62018TJ0406_RES
Byla T‑406/18
de Volksbank NV
prieš
Bendrą pertvarkymo valdybą (BPV)
2025 m. vasario 12 d. Bendrojo Teismo (dešimtoji išplėstinė kolegija) sprendimas
„Ekonominė ir pinigų sąjunga – Bankų sąjunga – Kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių bendras pertvarkymo mechanizmas (BPeM) – Bendras pertvarkymo fondas (BPF) – BPV sprendimas dėl ex ante įnašų už 2018 m. įnašų laikotarpį apskaičiavimo – Deleguotojo reglamento (ES) 2015/63 4, 14 ir 16 straipsniai – Gero administravimo principas“
Ekonominė ir pinigų politika – Ekonominė politika – Kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių bendras pertvarkymo mechanizmas – „Ex ante“ įnašai į Bendrą pertvarkymo fondą (BPF) – Šių įnašų apskaičiavimas remiantis naujausiomis patvirtintomis metinėmis finansinėmis ataskaitomis metų, ėjusių prieš įnašų mokėjimo laikotarpį, gruodžio 31 d. – Finansinės ataskaitos, atitinkančios ataskaitinius metus, kurie prasidėjo priešpaskutiniais metais prieš šį laikotarpį ir kurie baigiasi metus prieš tą patį laikotarpį
(Komisijos reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalis ir 14 straipsnio 1–3 dalys)
(žr. 65–67 punktus)
Ekonominė ir pinigų politika – Ekonominė politika – Kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių bendras pertvarkymo mechanizmas – „Ex ante“ įnašai į Bendrą pertvarkymo fondą (BPF) – Įstaigos įnašo nustatymas – Grynųjų įsipareigojimų nustatymo metodas – Įstaigų jungimas įnašų mokėjimo laikotarpiu – Žymus įsipareigojimų padidėjimas dėl šio jungimo – Duomenų, susijusių su įvairiais įnašų mokėjimo laikotarpio momentais, naudojimas – Gero administravimo principas – Bendros pertvarkymo valdybos (BPV) pareiga atidžiai ir nešališkai išnagrinėti visus įnašams apskaičiuoti svarbius elementus – Atsižvelgimo į šiuos svarbius elementus nebuvimas – Gero administravimo principo pažeidimas – Neleistinumas
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 2 dalies antros pastraipos a punktas; Komisijos reglamento 2015/63 4 straipsnio 1 dalis ir 14 straipsnio 1 dalis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/59 103 straipsnio 2 dalis)
(žr. 72, 85–87, 90–92 punktus)
Ekonominė ir pinigų politika – Ekonominė politika – Kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių bendras pertvarkymo mechanizmas – „Ex ante“ įnašai į Bendrą pertvarkymo fondą (BPF) – „Ex ante“ įnašų nustatymas – Momentas, svarbus nustatant visus kredito įstaigos įsipareigojimus – Bendros pertvarkymo valdybos (BPV) diskrecija – Ribos – Gero administravimo principas – Pareiga tiksliai atspindėti atitinkamų įstaigų dydį ir susijusią riziką atsižvelgiant į jų įsipareigojimus
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 2 dalies antros pastraipos a punktas; Komisijos reglamento 2015/63 4 straipsnio 1 dalis ir 14 straipsnio 1 dalis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/59 103 straipsnio 2 dalis)
(žr. 73, 74, 77, 78, 80–83 punktus)
Santrauka
Bendrasis Teismas, gavęs ieškinį dėl panaikinimo, jį patenkino ir pirmą kartą priėmė sprendimą dėl Bendros pertvarkymo valdybos (BPV) taikomo apmokestinamųjų įstaigų ex ante įnašų apskaičiavimo metodo ir šio apskaičiavimo sudedamųjų dalių dviejų kredito įstaigų jungimo atveju.
Ieškovė de
Volksbank NV, buvusi SNS Bank NV, yra Nyderlanduose įsteigta kredito įstaiga.
2016 m. grupė, kurią sudarė SNS Bank ir dvi jos patronuojamosios bendrovės, buvo restruktūrizuota ir 2016 m. gruodžio 31 d. šias dvi patronuojamąsias bendroves prisijungė SNS Bank, o 2017 m. sausio 1 d. pastaroji buvo pervadinta į de
Volksbank (toliau – 2016 m. jungimas). Dėl šio prisijungimo buvo panaikinti šių dviejų patronuojamųjų bendrovių banko leidimai, todėl 2017 m. ieškovė liko vienintelė įstaiga, patenkanti į Reglamento Nr. 806/2014 (
1
) taikymo sritį.
2018 m. balandžio 12 d. sprendime (
2
) BPV nustatė įstaigų (įskaitant ieškovę), kurioms taikomos minėto reglamento nuostatos, ex ante įnašus į BPF (toliau – ex ante įnašai) (
3
) už 2018 m. 2018 m. balandžio 23 d. raštu De Nederlandsche Bank NV (DNB, Nyderlandų bankas), kaip nacionalinė pertvarkymo institucija, nurodė ieškovei sumokėti BPV nustatytą ex ante įnašą už 2018 m.
2022 m. rugpjūčio 8 d. BPV priėmė ginčijamą sprendimą (
4
), juo atšaukė ir pakeitė pirminį sprendimą dėl tam tikrų įstaigų (įskaitant ieškovę), kad, atsižvelgiant į įvairius Teisingumo Teismo sprendimus (
5
), ištaisytų to sprendimo motyvavimo trūkumą. Siekdama apskaičiuoti ieškovės grynuosius įsipareigojimus, taigi ir jos bazinį metinį įnašą, BPV naudojo, pirma, visų ieškovės įsipareigojimų sumą 2016 m. gruodžio 31 d., taip remdamasi duomenimis, gautais po 2016 m. jungimo, ir, antra, jos 2016 m. vidutinę apdraustųjų indėlių sumą, apskaičiuotą kas ketvirtį, taigi ši suma buvo nustatyta remiantis duomenimis, kurių dauguma buvo ankstesni už minėtą jungimą (toliau – BPV naudotas metodas). Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į BPV naudotą metodą, ieškovė, grįsdama savo ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, visų pirma priekaištavo BPV dėl to, kad apskaičiuodama jos ex ante įnašą ji rėmėsi duomenimis, susijusiais su skirtingais momentais.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pirmiausia Bendrasis Teismas priminė, kad iš Deleguotojo reglamento 2015/63 (
6
) 4 straipsnio 1 dalies matyti, jog BPV turi apskaičiuoti kiekvienos įstaigos ex ante įnašą remdamasi jos pateikta informacija ir, konkrečiai, naujausiomis patvirtintomis metinėmis finansinėmis ataskaitomis, turėtomis ne vėliau kaip metų, ėjusių prieš įnašų mokėjimo laikotarpį, gruodžio 31 d. (toliau – N‑1 metai); prie jų turi būti pridėta teisės aktų nustatytą auditą atliekančio auditoriaus arba audito įmonės nuomonė. Be to, jis konstatavo, kad, atsižvelgiant į laiką, reikalingą tokioms finansinėms ataskaitoms užbaigti, ši informacija paprastai susijusi su priešpaskutiniais metais prieš atitinkamą įnašų mokėjimo laikotarpį arba išimtinėmis aplinkybėmis – su ataskaitiniais metais, kurie prasidėjo šiais priešpaskutiniais metais ir baigėsi N‑1 metais (toliau dėl šių dviejų laikotarpių – N‑2 ataskaitiniai metai).
Kiek tai susiję su BPV naudojimusi duomenimis, susijusiais su skirtingais momentais apskaičiuojant grynuosius įsipareigojimus, taigi ir ieškovės ex ante įnašą, Bendrasis Teismas nagrinėjo, ar tuo atveju, kai apskaičiuodama grynuosius įsipareigojimus BPV atsižvelgia į N‑2 ataskaitinių metų vidutinę apdraustųjų indėlių sumą, apskaičiuojamą kas ketvirtį, tuo pačiu metu to paties apskaičiavimo tikslais ji gali atsižvelgti į visų įsipareigojimų sumą, buvusią N‑2 ataskaitinių metų pabaigoje, o ne į vidutinę visų įsipareigojimų sumą, apskaičiuotą kas ketvirtį, kuri taip pat apima apdraustųjų indėlių sumą.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pažymėjo, kad nei Deleguotajame reglamente 2015/63, nei Direktyvoje 2014/59, nei Reglamente Nr. 806/2014 nėra konkrečių reikalavimų dėl klausimo, ar nustatydama grynuosius įsipareigojimus BPV privalo atsižvelgti į visų įsipareigojimų sumą N‑2 ataskaitinių metų pabaigoje, ar į jų vidutinę sumą tais metais. Taigi Deleguotuoju reglamentu 2015/63 (
7
) BPV suteikiama diskrecija dėl reikšmingo momento nustatant visų įsipareigojimų sumą gryniesiems įsipareigojimams apskaičiuoti.
Vis dėlto, kiek tai susiję su naudojimusi tokia diskrecija, Bendrasis Teismas pažymėjo, pirma, kad pagal gero administravimo principą (
8
) Sąjungos institucijos ir įstaigos įpareigojamos rūpestingai ir nešališkai išnagrinėti visas reikšmingas konkretaus atvejo aplinkybes. Antra, konkrečiai kalbant apie atitinkamą sritį, bazinis metinis įnašas, numatytas Direktyvoje 2014/59 ir Reglamente Nr. 806/2014 (
9
), grindžiamas kiekvienos įstaigos grynųjų įsipareigojimų proporcinga suma, palyginti su kitų įstaigų grynaisiais įsipareigojimais. Toks santykis atspindi bendrą ex ante įnašų sistemos struktūrą, pagal kurią bazinis metinis įnašas visų pirma turi atitikti kiekvienos įstaigos dydį atsižvelgiant į jos įsipareigojimus (
10
).
Įstaigos dydis iš tiesų yra pirmasis jos rizikos profilio rodiklis, nes kuo didesnė įstaiga, tuo labiau tikėtina, kad nepalankiomis sąlygomis BPV svarstys galimybę viešojo intereso tikslais pertvarkyti tą įstaigą ir pasinaudoti BPF, kad būtų užtikrintas veiksmingas pertvarkymo priemonių taikymas. Būtent šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas jau yra nusprendęs, kad bazinis metinis įnašas turi atitikti įstaigų dydį, siekiant užtikrinti, kad bendram pertvarkymo mechanizmui būtų suteikta pakankamai finansinių išteklių, kad būtų veiksmingai taikomos pertvarkymo priemonės. Šiomis aplinkybėmis BPV turi apskaičiuoti bazinius metinius įnašus taip, kad jie pakankamai tiksliai atspindėtų atitinkamų įstaigų dydį ir susijusią riziką pagal jų grynuosius įsipareigojimus, kad įstaigos, turinčios reikšmingų įsipareigojimų, mokėtų didesnius ex ante įnašus nei įstaigos, kurių įsipareigojimai yra mažesni, su sąlyga, kad šie įnašai bus pakoreguoti atsižvelgiant į atitinkamus rizikos rodiklius, ir kad įstaigos būtų skatinamos taikyti mažiau rizikingus veiklos būdus, be kita ko, sumažindamos savo grynųjų įsipareigojimų sumą.
Nors BPV taikomas metodas paprastai gali pakankamai tiksliai atspindėti atitinkamų įstaigų dydį, tam tikrais konkrečiais atvejais gali būti kitaip, kai visi konkrečios įstaigos įsipareigojimai ir apdraustieji indėliai per N‑2 ataskaitinius metus labai pasikeitė ir viršija įprastus tokių įsipareigojimų svyravimus per metus. Šį pokytį, be kita ko, gali lemti minėtos įstaigos struktūros pasikeitimas, pavyzdžiui, atsiradęs po sujungimo ar prijungimo. Jei BPV susiduria su tokia ypatinga situacija, iš gero administravimo principo matyti, kad naudodamasi diskrecija ji privalo rūpestingai ir nešališkai išnagrinėti visas reikšmingas konkretaus atvejo aplinkybes.
Taigi, kai įstaiga pateikia BPV konkrečius, skaičiais išreikštus ir patikrinamus duomenis, iš kurių matyti, kad dėl esminio jos struktūros pasikeitimo N‑2 ataskaitiniais metais jos visi įsipareigojimai ir apdraustųjų indėlių suma labai pasikeitė, todėl grynųjų įsipareigojimų apskaičiavimo metodas nepakankamai tiksliai atspindi jos dydį, BPV turi atsižvelgti į tokius elementus, kad įsitikintų, jog atitinkamos įstaigos grynųjų įsipareigojimų apskaičiavimas atitinka prieš tai nurodytus reikalavimus.
Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas visų pirma konstatavo, kad dėl 2016 m. jungimo (ieškovės ir prijungtų patronuojamųjų bendrovių) 2016 m. gruodžio 31 d. visų ieškovės įsipareigojimų suma labai padidėjo, nes, priešingai nei dėl pirmųjų trijų 2016 m. ketvirčių, ji įtraukė visas buvusių patronuojamųjų bendrovių įsipareigojimų ir apdraustųjų indėlių sumas.
Paskui, apskaičiuodama ieškovės grynuosius įsipareigojimus, taigi ir bazinį metinį įnašą, BPV naudojo visų įsipareigojimų sumą remdamasi 2016 m. gruodžio 31 d. duomenimis, o apskaičiuodama apdraustųjų indėlių sumą, kuri atimama iš visos įsipareigojimų sumos, ji atsižvelgė į vidutinę jos apdraustųjų indėlių sumą, apskaičiuotą kas ketvirtį 2016 m.
Kiek tai susiję su apdraustaisiais indėliais, kurie buvo atimti iš visos įsipareigojimų sumos apskaičiuojant ieškovės grynuosius įsipareigojimus, BPV naudotu metodu tik iš dalies atsižvelgta į 2016 m. jungimą. Vis dėlto, kiek tai susiję su visų ieškovės įsipareigojimų sumos nustatymu, BPV rėmėsi tik visų jos įsipareigojimų būkle 2016 m. gruodžio 31 d., t. y. suma, gauta dėl 2016 m. jungimo. Taigi ji neatsižvelgė į visų ieškovės įsipareigojimų sumas pirmųjų trijų 2016 m. ketvirčių pabaigoje; į jas nebuvo įtraukti visi prijungtų patronuojamųjų bendrovių įsipareigojimai.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad apskaičiuojant visus ieškovės įsipareigojimus pirmoji jos grynųjų įsipareigojimų apskaičiavimo sudedamoji dalis buvo grindžiama tik ieškovės padėtimi po 2016 m. jungimo, o jos apdraustųjų indėlių sumos apskaičiavimo sudedamoji dalis, kuri vėliau turėjo būti atimta iš visų įsipareigojimų, iš esmės buvo grindžiama ieškovės padėtimi iki šio jungimo. Taigi, atsižvelgiant į visų šių įsipareigojimų pasikeitimo dėl 2016 m. jungimo mastą, toks grynųjų įsipareigojimų apskaičiavimas pakankamai tiksliai neatspindėjo ieškovės dydžio, taigi ir susijusios rizikos. Todėl BPV, naudodamasi savo diskrecija, neatsižvelgė į visas reikšmingas nagrinėjamo atvejo aplinkybes, kad įsitikintų, jog ieškovės grynųjų įsipareigojimų apskaičiavimas atitiko prieš tai nurodytus reikalavimus.
Taigi Bendrasis Teismas nusprendė, kad BPV diskrecija, turima apskaičiuojant ieškovės bazinį metinį įnašą, pasinaudojo tokiu būdu, kad pažeidė Deleguotojo reglamento 2015/63 4 straipsnio 1 dalį (
11
), taip pat gero administravimo principą, ir panaikino ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su ieškove.
(
1
)	2014 m. liepos 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 806/2014, kuriuo nustatomos kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių pertvarkymo vienodos taisyklės ir vienoda procedūra, kiek tai susiję su bendru pertvarkymo mechanizmu ir Bendru pertvarkymo fondu, ir iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010 (OL L 225, 2014, p. 1).
(
2
)	2018 m. balandžio 12 d. BPV sprendimas SRB/ES/2021/2018 dėl ex ante įnašų į Bendrą pertvarkymo fondą (BPF) už 2018 m. (toliau – pirminis sprendimas).
(
3
)	Pagal Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 2 dalį.
(
4
)	2022 m. rugpjūčio 8 d. BPV sprendimas SRB/ES/2022/46, kuriuo atšaukiamas 2018 m. balandžio 12 d. BPV sprendimas SRB/ES/SRF/2018/03 dėl ex ante įnašų į BPF už 2018 m. apskaičiavimo (toliau – ginčijamas sprendimas).
(
5
)	2021 m. liepos 15 d. Sprendimas Komisija / Landesbank Baden-Württemberg ir BPV (C‑584/20 P ir C‑621/20 P, EU:C:2021:601), 2022 m. kovo 3 d.Nutartis BPV / Hypo Vorarlberg Bank (C‑663/20 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2022:162) ir 2022 m. kovo 3 d.Nutartis BPV / Portigon ir Komisija (C‑664/20 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2022:161).
(
6
)	2014 m. spalio 21 d. Komisijos deleguotasis reglamentas (ES) 2015/63, kuriuo papildomos Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/59/ES nuostatos dėl ex ante įnašų, skirtų pertvarkymo finansavimo struktūroms (OL L 11, 2015, p. 44).
(
7
)	Konkrečiai Reglamento 2015/63 4 straipsnio 1 dalimi ir 14 straipsnio 1 dalimi.
(
8
)	Įtvirtintą Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnyje.
(
9
)	Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 2 dalis ir Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 2 dalies antros pastraipos a punktas.
(
10
)	Kaip matyti iš Direktyvos 2014/59 parengiamųjų dokumentų ir Deleguotojo reglamento 2015/63 5 konstatuojamosios dalies.
(
11
)	Kaip ji aiškinama pagal Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 2 dalies antros pastraipos a punktą.