Predbežné znenie
ROZSUDOK
VŠEOBECNÉHO
SÚDU
(prvá
komora
zasadajúca v päťčlennom
zložení)
z 22. apríla 2026(*)
„ Hospodárska
súťaž – Kartel – Zneužitie
dominantného
postavenia – Odvetvie
energetických
nápojov – Inšpekcia
nariadená
Komisiou – Článok 20
ods. 4
nariadenia
(ES)
č. 1/2003 – Pokračovanie
inšpekcie v priestoroch
Komisie – Zamietnutie
Komisie
nahradiť
časť
nákladov
vyplývajúcich z tejto
inšpekcie – Pojem
‚dodatočné
náklady,
ktoré
vznikli
len z dôvodu
pokračovania
inšpekcie v priestoroch
Komisie‘ “
Vo
veci T‑682/24,
Red
Bull
GmbH,
so
sídlom
vo
Fuschl am See (Rakúsko),
Red
Bull
Francúzsko
SASU,
so
sídlom v Paríži
(Francúzsko),
Red Bull Nederland BV,
so
sídlom v Soesterbergu (Holandsko),
v zastúpení:
H. Wollmann,
F. Urlesberger,
J. Schindler,
F. Dethmers a A. Visontai‑Knor,
advokáti,
žalobkyne,
proti
Európskej
komisii, v zastúpení:
T. Franchoo, M. Jakobs a I. Naglis,
splnomocnení
zástupcovia,
žalovanej,
VŠEOBECNÝ
SÚD
(prvá
komora
zasadajúca v päťčlennom
zložení),
v zložení:
predseda
komory E. Buttigieg,
sudcovia
J. Schwarcz, M. Kănčeva (spravodajkyňa),
E. Tichy‑Fisslberger a F. Bestagno,
tajomník:
S. Jund,
referentka,
so
zreteľom
na
písomnú
časť
konania,
po
pojednávaní z 20. januára
2026,
vyhlásil
tento
Rozsudok
1        Svojou
žalobou
na
základe
článku 263 ZFEÚ
sa
žalobkyne,
Red
Bull
GmbH a jej
dcérske
spoločnosti
Red
Bull
France SASU a Red Bull Nederland BV,
domáhajú
zrušenia
rozhodnutia
Európskej
komisie z 23. októbra
2024
(vec
AT.40819),
ktorým
Komisia
čiastočne
zamietla
náhradu
dodatočných
nákladov,
ktoré
im
podľa
ich
názoru
vznikli v dôsledku
pokračovania
inšpekcie
nariadenej
na
základe
článku 20
ods. 4
nariadenia
Rady
(ES)
č. 1/2003
zo
16. decembra
2002 o vykonávaní
pravidiel
hospodárskej
súťaže
stanovených v článkoch
[101 a 102 ZFEÚ]
(Ú. v. ES L 1,
2003,
s. 1;
Mim.
vyd.
08/002,
s. 205) v priestoroch
Komisie v Bruseli
(Belgicko)
(ďalej
len
„napadnuté
rozhodnutie“).
Okolnosti predchádzajúce sporu
2        Red
Bull
France SASU a Red Bull Nederland BV
sú
dcérskymi
spoločnosťami
Red
Bull
GmbH.
Tieto
tri
spoločnosti
sú
súčasťou
skupiny
Red
Bull
(ďalej
len
„Red
Bull“) a pôsobia v odvetví
výroby
energetických
nápojov,
ktoré
uvádzajú
na
trh v Európskej
únii a v Európskom
hospodárskom
priestore
(EHP),
najmä
pod
ochrannou
známkou s rovnakým
názvom
ako
táto
skupina.
Sporná inšpekcia
3        Rozhodnutím z 8. marca 2023
Komisia
na
základe
článku 20
ods. 4
nariadenia
č. 1/2003
nariadila
inšpekciu,
ktorá
sa
uskutočnila
od
20.
do
24. marca 2023 v priestoroch
žalobkýň
vo
Fuschl am See (Rakúsko), v Paríži
(Francúzsko) a Amsterdame
(Holandsko).
4        Na
záverečnom
stretnutí v rámci
inšpekcie v priestoroch
žalobkýň,
ktoré
sa
konalo
24. marca 2023
vo
Fuschl am See,
Komisia
informovala
zástupcov
spoločnosti
Red
Bull o pokračovaní
inšpekcie v jej
priestoroch v Bruseli
na
účely
preskúmania
skopírovaných
dokumentov a dodatočných
údajov,
ktoré
mali
žalobkyne
poskytnúť
neskôr.
5        Inšpekcia
pokračovala v priestoroch
Komisie v Bruseli
od
14.
do
20. júna
2023 a od
29. augusta
do
29. septembra
2023.
Korešpondencia medzi účastníkmi konania pred prijatím napadnutého rozhodnutia
6        Listom z 25. januára
2024
Komisia
informovala
žalobkyne o možnosti
predložiť
odôvodnenú
žiadosť o náhradu
dodatočných
nákladov,
ktoré
vznikli v dôsledku
pokračovania
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli. K tomuto
listu
bol
pripojený
dokument s názvom
„Zásady
náhrady
dodatočných
nákladov v prípade
pokračovania
inšpekcie v priestoroch
Komisie“.
7        Žalobkyne
25. apríla
2024
predložili
Komisii
žiadosť o náhradu
dodatočných
nákladov,
ktoré
vznikli v dôsledku
pokračovania
inšpekcie v jej
priestoroch v Bruseli.
Touto
žiadosťou
sa
žalobkyne
domáhali
náhrady
cestovných
výdavkov a výdavkov
na
ubytovanie
svojich
zamestnancov a ich
advokátov
prítomných v Bruseli,
denných
diét
vyplácaných
týmto
zamestnancom,
ako
aj
všetkých
odmien
ich
advokátov,
vrátane
odmien
fakturovaných
druhou
advokátskou
kanceláriou,
ktorá
bola
poverená
popri
rakúskej
advokátskej
kancelárii,
ktorá
ich
obvykle
zastupovala.
8        Žalobkyne a Komisia
si
následne
vymenili
rozsiahlu
korešpondenciu,
ktorá
vyústila
až
do
prijatia
napadnutého
rozhodnutia.
Napadnuté rozhodnutie
9        Dňa
23. októbra
2024
prijala
Komisia
napadnuté
rozhodnutie.
10      V napadnutom
rozhodnutí
Komisia
najprv
pripomenula
svoje
stanovisko,
pričom
odkázala
na
niektoré
zo
svojich
predchádzajúcich
listov, a to
že
bola
povinná
nahradiť
len
dodatočné
náklady,
ktoré
vznikli
kontrolovanému
podniku
len z dôvodu
pokračovania
inšpekcie v priestoroch
Komisie s vylúčením
nákladov,
ktoré
by v každom
prípade
vznikli,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v priestoroch
tohto
podniku,
ako
je
odmena
advokáta.
Komisia
dodala,
že
toto
stanovisko
zodpovedá
prístupu
vyplývajúcemu z rozsudku
zo
16. júla
2020,
Nexans
France a Nexans/Komisia
(C‑606/18 P,
EU:C:2020:571,
bod 90).
11      Pokiaľ
ide
konkrétne o odmenu
advokáta,
Komisia s odkazom
na
niektoré
zo
svojich
predchádzajúcich
listov
pripomenula,
že
počas
inšpekcie v marci
2023
vo
svojich
priestoroch
Red
Bull
neustále
využívala
pomoc
advokátov,
takže
náklady
na
advokáta
vynaložené v rámci
pokračovania
inšpekcie v Bruseli
sa
nemajú
považovať
za
dodatočné
náklady,
ktoré
je
možné
nahradiť.
Komisia
tiež
uviedla,
že
samotné
žalobkyne v niektorých
svojich
listoch
pripustili,
že
ak
by
inšpekcia
pokračovala v ich
priestoroch,
obrátili
by
sa
na
advokátov.
Komisia
preto
rozhodla,
že
nenahradí
odmenu
advokáta
požadovanú
spoločnosťou
Red
Bull.
12      Pokiaľ
ide o ostatné
náklady,
Komisia
napokon
uviedla,
že
súhlasí s náhradou
požadovaných
nákladov v plnej
výške
na
základe
súm,
ktoré
Red
Bull
uviedla v excelovskej
tabuľke
pripojenej k jednému z jej
predchádzajúcich
listov.
Návrhy účastníkov konania
13      Žalobkyne
navrhujú,
aby
Všeobecný
súd:
–        zrušil
napadnuté
rozhodnutie,
–        uložil
Komisii
povinnosť
nahradiť
požadované
náklady v plnej
výške,
–        uložil
Komisii
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
14      Komisia
navrhuje,
aby
Všeobecný
súd:
–        zamietol
žalobu,
–        uložil
žalobkyniam
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
Právne otázky
15      Najskôr
je
potrebné
preskúmať
druhý
žalobný
návrh,
ktorého
cieľom
je
dosiahnuť,
aby
Všeobecný
súd
uložil
Komisii
povinnosť
nahradiť
náklady
požadované
žalobkyňami v plnej
výške, a následne
prvý
žalobný
návrh,
ktorým
sa
navrhuje
zrušenie
napadnutého
rozhodnutia.
O druhom žalobnom návrhu, ktorým sa navrhuje, aby bola Komisii uložená povinnosť nahradiť náklady požadované žalobkyňami v plnej výške
16      Svojím
druhým
žalobným
návrhom
žalobkyne
navrhujú,
aby
Všeobecný
súd
zaviazal
Komisiu
na
náhradu
požadovaných
nákladov v plnej
výške.
17      Treba
konštatovať,
že
takýto
návrh
má v podstate
za
cieľ
dosiahnuť,
aby
Všeobecný
súd
uložil
Komisii
povinnosť
vrátiť
žalobkyniam
všetky
nimi
požadované
náklady.
18      Z ustálenej
judikatúry
pritom
vyplýva,
že v rámci
preskúmania
zákonnosti
na
základe
článku 263 ZFEÚ
súdu
Únie
neprináleží
dávať
príkazy
inštitúciám,
orgánom,
úradom a agentúram
Únie
(pozri
rozsudok
zo
14. marca 2024,
D & A
Pharma/Komisia a EMA, C‑291/22 P,
EU:C:2024:228,
bod 160 a citovanú
judikatúru).
19      V dôsledku
toho
sa
druhý
žalobný
návrh
musí
odmietnuť z dôvodu
nedostatku
právomoci.
O prvom žalobnom návrhu na zrušenie napadnutého rozhodnutia
20      Na
podporu
návrhu
na
zrušenie
napadnutého
rozhodnutia
žalobkyne
uvádzajú
štyri
žalobné
dôvody, z ktorých
prvý
je
založený
na
protiprávnosti
zamietnutia
Komisie
nahradiť
požadované
náklady v plnej
výške z dôvodu
údajne
neprimeranej
povahy
pokračovania
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli,
druhý
na
nedostatočnom
odôvodnení,
tretí
na
nesprávnom
právnom
posúdení
pri
výklade
pojmu
„dodatočné
náklady“,
ktoré
vznikli v dôsledku
pokračovania
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli v zmysle
rozsudku
zo
16. júla
2020,
Nexans
France a Nexans/Komisia
(C‑606/18 P,
EU:C:2020:571), a na
nesprávnom
posúdení
skutkových
okolností,
ktoré
viedli k zamietnutiu
náhrady
odmeny
advokáta v plnej
výške, a štvrtý
na
porušení
ich
práva
na
obhajobu.
21      Na
úvod
treba
uviesť,
že
hoci
Komisia v napadnutom
rozhodnutí
odmietla
nahradiť
žalobkyniam
požadovanú
odmenu
advokáta,
súhlasila
so
zaplatením
všetkých
ostatných
nákladov,
ktorých
náhrada
sa
požadovala v excelovskej
tabuľke
predloženej
spoločnosťou
Red
Bull, a to
cestovných
nákladov a nákladov
na
ubytovanie
zamestnancov a advokátov
prítomných v Bruseli,
ako
aj
denných
diét,
ktoré
táto
skupina
musela
vyplatiť
týmto
zamestnancom
(pozri
bod
12 vyššie). Z toho
vyplýva,
že
napadnuté
rozhodnutie
je
pre žalobkyne aspoň
čiastočne
priaznivé.
22      V tejto
súvislosti
je
potrebné
pripomenúť,
že z ustálenej
judikatúry
vyplýva,
že
žaloba o neplatnosť
podaná
fyzickou
alebo
právnickou
osobou
je
prípustná
iba
vtedy,
ak
má
táto
osoba
právny
záujem
na
zrušení
napadnutého
aktu.
Predpokladom
takéhoto
záujmu
je,
aby
samotné
zrušenie
aktu
bolo
spôsobilé
vyvolať
právne
následky a aby
tak
žaloba
mohla
svojím
výsledkom
priniesť
prospech
tomu,
kto
ju
podal.
Záujem
na
konaní
teda
predstavuje
podstatnú a prvú
podmienku
akejkoľvek
žaloby
(pozri
rozsudok z 15. júna
2023,
Shindler a i./Rada, C‑501/21 P,
EU:C:2023:480,
bod 63 a citovanú
judikatúru).
23      Žalobkyne,
ktorým
bola
na
pojednávaní
položená
otázka
týkajúca
sa
ich
záujmu
na
konaní,
pokiaľ
ide o prvý
žalobný
návrh,
najprv v podstate
tvrdili,
že
uvedený
žalobný
návrh
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
navrhujú
zrušenie
napadnutého
rozhodnutia
len v rozsahu, v akom
im
Komisia
odmietla
uhradiť
požadovanú
odmenu
advokáta a následne
toto
tvrdenie
opravili a spresnili,
že
naopak
navrhujú
zrušenie
napadnutého
rozhodnutia v celom
rozsahu, a to
aj v rozsahu, v akom
Komisia
súhlasila s tým,
že
im
nahradí
iné
náklady,
než
je
odmena
advokáta.
24      S prihliadnutím
na
okolnosti
prejednávanej
veci
sa
Všeobecný
súd
domnieva,
že
musí
ex
offo
vzniesť
otázku
existencie
záujmu
žalobkýň
na
konaní,
pokiaľ
ide o ich
návrh
na
zrušenie
napadnutého
rozhodnutia v celom
rozsahu.
Treba
totiž
konštatovať,
že
zrušenie
napadnutého
rozhodnutia v rozsahu, v akom
Komisia
súhlasila s tým,
že
žalobkyniam
nahradí
iné
náklady,
než
je
odmena
advokáta
(pozri
bod
21 vyššie),
im
nemôže
priniesť
výhodu,
ktorá
by
mohla
odôvodňovať
záujem
na
konaní v zmysle
judikatúry
citovanej v bode
22 vyššie.
25      Z toho
vyplýva,
že
žalobu
treba
zamietnuť
ako
čiastočne
neprípustnú v rozsahu, v akom
smeruje k zrušeniu
napadnutého
rozhodnutia v časti, v ktorej
Komisia
súhlasila s náhradou
iných
nákladov
žalobkýň
než
odmeny
advokáta.
26      Pokiaľ
ide o zostávajúcu
časť
prvého
žalobného
návrhu,
Všeobecný
súd
najprv
preskúma
štvrtý
žalobný
dôvod
uvádzaný
žalobkyňami,
potom
druhý
žalobný
dôvod a napokon
prvý a tretí
žalobný
dôvod.
O štvrtom žalobnom dôvode založenom na porušení práva na obhajobu
27      Žalobkyne
na
podporu
štvrtého
žalobného
dôvodu
uvádzajú
tri
výhrady.
28      V prvom
rade
žalobkyne
tvrdia,
že
podnik
môže
organizovať
svoju
obhajobu
sám.
Pripomínajú,
že z článku 6
ods. 3 písm. c)
Dohovoru o ochrane
ľudských
práv a základných
slobôd
podpísaného v Ríme
4. novembra
1950
vyplýva,
že
každý
obvinený
má
právo
obhajovať
sa
osobne
alebo
prostredníctvom
obhajcu
podľa
vlastného
výberu.
Žalobkyne z toho
vyvodzujú,
že
Komisii
neprináleží
rozhodovať o tom,
čo
podnik
potrebuje
alebo
nepotrebuje
na
svoju
obhajobu.
Tvrdia,
že
práve z dôvodu
pokračovania
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli
boli
nútené
poveriť
zastupovaním druhú
advokátsku
kanceláriu.
Podľa
žalobkýň
Komisia
prijatím
reštriktívneho
výkladu
svojej
povinnosti
nahradiť
dodatočné
náklady
určila
povahu a rozsah
prostriedkov
obhajoby,
ktoré
si
má
dotknutý
podnik
zvoliť.
Komisia
teda
tým,
že
im
odmietla
nahradiť
odmenu
advokáta,
ktorá
vznikla z dôvodu
pokračovania
inšpekcie v Bruseli,
obmedzila
ich
slobodu
zvoliť
si
prostriedky
obhajoby,
ktoré
považujú
za
potrebné a vhodné.
29      V druhom
rade
žalobkyne
tvrdia,
že
„rozpočtové
právo
Európskej
únie“
sa
na
ne nevzťahuje,
takže
Komisia
sa
na
toto
právo
nemohla
odvolávať
pri
určení
primeranosti
nákladov
na
obhajobu,
ktorých
náhradu
požadovali.
30      V treťom
rade
sa
žalobkyne
sťažujú
na
to,
že
Komisia
uplatnila
údajne
neprimerané
požiadavky
na
dokazovanie
pri
určovaní
dodatočných
nákladov,
ktoré
vznikli z dôvodu
pokračovania
inšpekcie v jej
priestoroch v Bruseli.
Na
preukázanie
toho,
že
štyria
zamestnanci
spoločnosti
Red
Bull,
ktorí
boli
prítomní v Bruseli
počas
pokračovania
inšpekcie,
avšak
do
priestorov
Komisie
sa
nedostavili,
sa
na
nej
skutočne
zúčastnili,
vyžadovala
táto
inštitúcia
predloženie
čestných
prehlásení, v ktorých
mali
tieto
osoby
potvrdiť
svoju
účasť
na
inšpekcii.
Vzhľadom
na
možné
trestnoprávne
dôsledky v prípade
čestných
prehlásení,
ktoré
nie
sú
pravdivé,
žalobkyne
vytýkajú
Komisii,
že
vyžadovala
tak
vysokú
úroveň
dokazovania.
31      Komisia
spochybňuje
tvrdenia
žalobkýň a tvrdí,
že
prvá
výhrada
je
nedôvodná,
druhá
výhrada
je
neúčinná a tretia
výhrada
je
neúčinná a neprípustná.
32      Pokiaľ
ide v prvom
rade o údajný
zásah
do
slobody
žalobkýň
zvoliť
si
prostriedky
obhajoby,
treba
konštatovať,
že
žalobkyniam v skutočnosti
nič
nebránilo v tom,
aby
si
pri
pokračovaní
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli slobodne
organizovali
svoju
obhajobu.
33      Z dokumentov
predložených
žalobkyňami v rámci
tohto
konania
totiž
vyplýva,
že
rozhodli,
že
ich v Bruseli
bude
zastupovať
advokátka z rakúskej
advokátskej
kancelárie,
ktorá
im
zvyčajne
poskytuje
právnu
pomoc a už
bola
prítomná
počas
inšpekcie v priestoroch
žalobkýň
vo
Fuschl am See,
jeden
alebo
viacerí
advokáti
druhej
advokátskej
kancelárie v závislosti
od
príslušného
obdobia a v niektoré
dni
viacerí
ich
zamestnanci.
Okrem
toho
treba
konštatovať,
že
na
rozdiel
od
tvrdení
žalobkýň
neboli v žiadnom
prípade
nútené
poveriť
druhú
advokátsku
kanceláriu,
aby
ich
zastupovala
pri
pokračovaní
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli.
Práve
samotné
žalobkyne
sa
totiž z vlastných
dôvodov
rozhodli
poveriť
túto
kanceláriu.
34      Z vyššie
uvedeného
vyplýva,
že
na
rozdiel
od
tvrdení
žalobkýň
mohli
slobodne
organizovať
svoju
obhajobu,
pričom
Komisia
do
takejto
organizácie
nezasahovala,
čo
stačí
na
zamietnutie
prvej
výhrady
štvrtého
žalobného
dôvodu
ako
nedôvodnej.
35      Pokiaľ
ide v druhom
rade o údajné
uplatnenie
„rozpočtového
práva
Únie“
Komisiou
na
žalobkyne,
treba
hneď
na
úvod
konštatovať,
že
hoci
žalobkyne
vo
svojej
žalobe
odkazujú
na
„náklady
na
obhajobu“,
ktoré
im
vznikli,
táto
výhrada
sa v skutočnosti
netýka
odmeny
advokátov,
ktorej
náhrada
bola v napadnutom
rozhodnutí
zamietnutá. Z korešpondencie
medzi
účastníkmi
konania
pred
prijatím
napadnutého
rozhodnutia a  v rámci
tohto
konania
predloženej žalobkyňami
totiž
vyplýva,
že
hoci
Komisia
odkázala
na
„rozpočtové
právo
Únie“,
či
dokonca
ho
uplatnila,
tak
to
bolo
výlučne
vo
vzťahu k cestovným
nákladom,
nákladom
na
ubytovanie a paušálnym
náhradám,
ktorých
nahradenie
bolo
schválené,
ale
nie
vo
vzťahu k odmene
advokáta.
36      Z toho
vyplýva,
že
táto
výhrada
je v podstate
namierená
proti
napadnutému
rozhodnutiu v tom,
že
súhlasila s tým,
že
sa
žalobkyniam
nahradia
iné
náklady
než
odmena
advokáta,
takže
je
neprípustná z dôvodov
uvedených v bodoch
21 až
25 vyššie.
37      Pokiaľ
ide v treťom
rade o uloženie
údajne
neprimeraných
požiadaviek
Komisiou
žalobkyniam v súvislosti s dokazovaním
pri
určení
vynaložených
nákladov,
treba
hneď
na
úvod
konštatovať,
že
ani
táto
výhrada
sa
netýka
odmeny
advokátov,
ktorej
náhrada
bola v napadnutom
rozhodnutí
zamietnutá.
Čestné
prehlásenia,
ktoré
Komisia
údajne
vyžadovala,
boli
totiž
predložené s cieľom
preukázať,
že
štyria
zamestnanci
spoločnosti
Red
Bull,
ktorí
sa
nenachádzali v priestoroch
tejto
inštitúcie,
sa
nachádzali v Bruseli
na
účely
ich
účasti
na
pokračovaní
inšpekcie, a teda
že
cestovné
výdavky,
náklady
na
ubytovanie a paušálne
náhrady
vynaložené v tejto
súvislosti
žalobkyňami
môžu
byť z tohto
titulu
nahradené.
38      Z toho
vyplýva,
že
táto
výhrada
je
namierená
proti
napadnutému
rozhodnutiu v rozsahu, v akom
súhlasí s náhradou
nákladov
žalobkýň
iných
než
odmeny
advokáta,
takže
je
neprípustná z dôvodov
uvedených v bodoch
21 až
25 vyššie.
39      V každom
prípade
treba
konštatovať,
že z dokumentov
predložených
žalobkyňami v rámci
tohto
konania
vyplýva,
že
samotné
žalobkyne
navrhli
Komisii
predložiť
sporné
čestné
prehlásenia. V dôsledku
toho
žalobkyne
nemôžu
Komisii
vytýkať,
že
im
pri
dokazovaní
uložila
neprimerané
požiadavky.
Navyše
skutočnosť,
že
Komisia
na
základe
jednoduchých
faktúr
odmietla
nahradiť
cestovné
náklady a náklady
na
ubytovanie
štyroch
zamestnancov
spoločnosti
Red
Bull,
ktorí
sa
nedostavili
do
jej
priestorov, a požadovať
dodatočné
dôkazy o tom,
že
ich
prítomnosť v Bruseli
skutočne
súvisela s pokračovaním
inšpekcie,
nemožno
na
rozdiel
od
tvrdenia
žalobkýň
kritizovať a nepredstavuje
neprimeranú
dôkaznú
požiadavku. Z toho
vyplýva,
že
táto
výhrada
nie
je v každom
prípade
dôvodná.
40      V súlade s vyššie
uvedenými
úvahami
sa
štvrtý
žalobný
dôvod
musí
zamietnuť
ako
čiastočne
nedôvodný a čiastočne
neprípustný.
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení povinnosti odôvodnenia
41      Na
podporu
svojho
druhého
žalobného
dôvodu
založeného
na
tom,
že
Komisia
porušila
svoju
povinnosť
odôvodnenia,
žalobkyne v podstate
uvádzajú
dve
výhrady.
42      V prvom
rade
žalobkyne
vytýkajú
Komisii,
že v napadnutom
rozhodnutí
sa
odvolávala
na
korešpondenciu,
ktorú
si s nimi
vymenila
pred
prijatím
uvedeného
rozhodnutia.
Podľa
žalobkýň
mali
byť
všetky
úvahy,
ktoré
viedli
Komisiu k čiastočnému
zamietnutiu
ich
žiadosti o náhradu,
jasne
uvedené v samotnom
texte
napadnutého
rozhodnutia,
aby
mohli
pochopiť
dôvody,
na
ktorých
sa
zakladajú
závery
tohto
rozhodnutia, a aby
Všeobecný
súd
mohol
vykonať
svoje
preskúmanie.
Keďže
to
tak
podľa
nich
nie
je,
žalobkyne
tvrdia,
že
Komisia
porušila
povinnosť
odôvodnenia
stanovenú v článku 296 ZFEÚ.
43      V druhom
rade
žalobkyne
tvrdia,
že
porovnávací
scenár,
ktorý
Komisia
použila
pre
porovnanie
na
výpočet
dodatočných
nahraditeľných
nákladov, v rámci
ktorého
Komisia
vychádzala z predpokladu,
že
žalobkyne
by
nepretržite
využívali
služby
advokátov,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v ich
priestoroch, a nie v priestoroch
Komisie v Bruseli,
je
nepochopiteľný a nepredstavuje
dostatočné
odôvodnenie.
Na
preukázanie
tohto
porovnávacieho
scenára
Komisia
vychádzala z vety
vybranej
selektívne z listu
žalobkýň, v ktorom
žalobkyne
uviedli,
že
ak
by
inšpekcia
pokračovala v ich
priestoroch,
využívali
by
služby
advokátov
len
príležitostne.
44      Žalobkyne
dodávajú,
že
porovnávací
scenár
použitý
Komisiou
je
nepresný.
Komisia
totiž
nevysvetlila
dôvody,
pre
ktoré
si
vybrala
práve
tento
scenár
spomedzi
viacerých
možných
porovnávacích
scenárov, a dostatočne
ho
nedefinovala.
Komisia
tiež
nespresnila
spôsoby
pokračovania
takejto
inšpekcie, a to
jej
trvanie,
počet
pridelených
zamestnancov
alebo
odpracovaný
pracovný
čas.
Komisia
nemôže
mať
bez
týchto
údajov
istotu,
že
na
výpočet
dodatočných
nahraditeľných
nákladov
použila
„spravodlivý“
porovnávací
scenár a nemôže
spochybniť
porovnávací
scenár,
ktorý
si
zvolili
žalobkyne
na
určenie
nákladov,
ktoré
im
vznikli. V každom
prípade
je
podľa
žalobkýň
porovnávací
scenár
použitý
Komisiou
len
hypotetický.
Žalobkyne
tiež
tvrdia,
že
Komisia
si
zvolila
porovnávací
scenár,
ktorý
je
pre
ňu
najvýhodnejší.
45      Komisia
spochybňuje
tvrdenia
žalobkýň.
46      V tejto
súvislosti
je
potrebné
pripomenúť,
že
podľa
ustálenej
judikatúry
má
byť
odôvodnenie,
ktoré
sa
vyžaduje
podľa
článku 296
druhého
odseku
ZFEÚ,
prispôsobené
povahe
dotknutého
aktu,
pričom
má
jasným a jednoznačným
spôsobom
uvádzať
úvahy
inštitúcie,
ktorá
akt
prijala,
umožňujúce
dotknutým
osobám
spoznať
odôvodnenia
prijatého
opatrenia a príslušnému
súdu
vykonávať
svoje
preskúmanie.
Požiadavka
odôvodnenia
musí
byť
hodnotená
vzhľadom
na
okolnosti
daného
prípadu,
najmä
na
obsah
aktu,
na
povahu
uvádzaných
dôvodov,
ako
aj
na
záujem,
ktorý
môžu
mať
na
získaní
takýchto
vysvetlení
osoby,
ktorým
je
akt
určený,
alebo
ďalšie
osoby
priamo a individuálne
dotknuté
takýmto
aktom.
Nevyžaduje
sa,
aby
odôvodnenie
špecifikovalo
všetky
relevantné
skutkové a právne
okolnosti,
keďže
otázka,
či
odôvodnenie
aktu
spĺňa
požiadavky
článku 296
druhého
odseku
ZFEÚ,
sa
musí
posudzovať
nielen
vzhľadom
na
znenie
aktu,
ale
aj
vzhľadom
na
jeho
kontext a na
všetky
právne
normy,
ktoré
upravujú
dotknutú
oblasť
(pozri
rozsudok z 23. januára
2025,
Neos/Ryanair a Komisia, C‑490/23 P,
EU:C:2025:32,
bod 34 a citovanú
judikatúru).
47      Treba
tiež
zdôrazniť,
že
povinnosť
odôvodniť
rozhodnutia
je
podstatnou
formálnou
náležitosťou,
ktorú
je
potrebné
odlišovať
od
otázky
dôvodnosti
odôvodnenia,
ktorá
súvisí s legálnosťou
sporného
aktu z meritórneho
hľadiska
(rozsudky z 2. apríla
1998,
Komisia/Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P,
EU:C:1998:154,
bod 67, a zo
7. marca 2002,
Taliansko/Komisia, C‑310/99,
EU:C:2002:143,
bod 48).
Odôvodnenie
rozhodnutia
je
totiž
formálnym
vyjadrením
dôvodov,
na
ktorých
toto
rozhodnutie
spočíva.
Pokiaľ
sú
tieto
dôvody
postihnuté
vadami,
je
nimi
postihnutá
legálnosť
rozhodnutia z meritórneho
hľadiska,
ale
nie
jeho
odôvodnenie,
ktoré
môže
byť
dostatočné,
aj
keď
obsahuje
vadné dôvody
(rozsudok z 10. júla
2008,
Bertelsmann a Sony
Corporation of
America/Impala, C‑413/06 P,
EU:C:2008:392,
bod 181).
48      V prejednávanej
veci z napadnutého
rozhodnutia
vyplýva,
že
Komisia
sa
týmto
aktom
vyjadrila k žiadosti
žalobkýň o náhradu
dodatočných
nákladov,
ktoré
im
vznikli
pokračovaním
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli.
49      Konkrétnejšie
treba
konštatovať,
že v úvodnej
časti
napadnutého
rozhodnutia
Komisia
pripomína
svoju
prax,
podľa
ktorej,
ako
už
uviedla
vo
svojej
predchádzajúcej
korešpondencii
so
žalobkyňami,
nahrádza
dodatočné
náklady
vynaložené
podnikom,
ktoré
vznikli
len z dôvodu
pokračovania
inšpekcie v jej
priestoroch.
Komisia v ňom
tiež
vysvetľuje,
že
teda
neuhrádza
náklady,
ktoré
by
takýto
podnik v každom
prípade
vynaložil,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v jeho
vlastných
priestoroch, a spresňuje,
že
sa
domnieva,
že
je
to
tak v prípade
odmeny
advokáta.
50      Pri
uplatnení
týchto
zásad
na
žiadosť
žalobkýň o náhradu
Komisia
ďalej v bode 1
napadnutého
rozhodnutia,
nazvanom
„Náklady
na
advokáta“,
vysvetľuje,
že
sa
rozhodla
neuhradiť
odmenu
advokáta,
ktorej
náhradu v plnej
výške
požadovala
Red
Bull, a to z týchto
dvoch
dôvodov:
v prvom
rade
preto,
že
počas
inšpekcie
vykonanej v jej
priestoroch v marci
2023
spoločnosti
Red
Bull
nepretržite
pomáhali
advokáti,
takže
náklady
na
advokáta
neboli
dodatočnými
nákladmi
spojenými s pokračovaním
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli, a v druhom rade
preto,
že
Red
Bull
vo
svojej
predchádzajúcej
korešpondencii
pripustila,
že
ak
by
inšpekcia
pokračovala v jej
priestoroch,
využila
by
služby
advokátov.
51      Pokiaľ
ide o ďalšie
náklady,
Komisia v bode 2
napadnutého
rozhodnutia,
nazvanom
„Ďalšie
náklady“,
uvádza,
že
súhlasí s náhradou
nákladov
požadovaných
žalobkyňami,
ako
bolo s nimi
dohodnuté v korešpondencii.
52      Napadnuté
rozhodnutie
napokon v bode 3,
nazvanom
„Zhrnutie“,
obsahuje
prehľadnú
tabuľku
rôznych
nákladov,
ktorých
náhradu
žalobkyne
požadovali, a v ktorej
je
pri
každej
zo
štyroch
položiek
nákladov, a to
cestovných
nákladov,
nákladov
na
ubytovanie,
denných
diét a nákladov
na
advokáta,
uvedená
suma,
ktorú
Komisia
súhlasí
nahradiť.
53      Z toho
vyplýva,
že z napadnutého
rozhodnutia
jasne,
podrobne a jednoznačne
vyplýva
odôvodnenie
Komisie,
aby
sa
žalobkyne
mohli
oboznámiť s dôvodmi
prijatého
opatrenia a Všeobecný
súd
mohol
vykonať
svoje
preskúmanie v zmysle
judikatúry
citovanej v bode 46
vyššie,
takže
je
dostatočne
odôvodnené, a teda v súlade s požiadavkami
uvedenými v článku 296
druhom
odseku
ZFEÚ.
54      Okrem
toho
treba
konštatovať,
že z tejto
žaloby
vyplýva,
že
žalobkyne
mohli
spochybniť
dôvodnosť
napadnutého
rozhodnutia, a to
najmä
zamietnutie
nahradiť
im
požadované
náklady
na
advokáta v plnej
výške,
čo
preukazuje,
že
mohli
pochopiť
dôvody,
na
ktorých
sú
založené
závery
prijaté
Komisiou v napadnutom
rozhodnutí,
hoci s nimi
nesúhlasia.
55      Žiadne
iné
tvrdenie
uvádzané
žalobkyňami
nemôže
spochybniť
dostatočnosť
odôvodnenia
napadnutého
rozhodnutia.
56      Pokiaľ
ide v prvom
rade o výhradu
založenú
na
odkazoch
Komisie v napadnutom
rozhodnutí
na
korešpondenciu
pred
jeho
prijatím,
treba
konštatovať,
že
na
rozdiel
od
tvrdení
žalobkýň
sú
všetky
úvahy,
ktoré
viedli
Komisiu k čiastočnému
zamietnutiu
ich
žiadosti o náhradu
nákladov,
jasne
uvedené v samotnom
texte
napadnutého
rozhodnutia,
ako
vyplýva z bodov 49 a 50
vyššie.
57      Okrem
toho
korešpondencia
so
žalobkyňami
pred
prijatím
napadnutého
rozhodnutia
predstavuje
kontext,
do
ktorého
toto
rozhodnutie
patrí. V súlade s judikatúrou
citovanou v bode 46
vyššie
ju
možno
zohľadniť
na
účely
určenia,
či
Komisia v prejednávanej
veci
dodržala
svoju
povinnosť
odôvodnenia.
58      V dôsledku
toho
žalobkyne
nemôžu
vytýkať
Komisii,
že
sa v napadnutom
rozhodnutí
odvolávala
na
predchádzajúcu
korešpondenciu s nimi.
59      Pokiaľ
ide v druhom
rade o výhradu
založenú
na
údajnej
nezrozumiteľnosti a nedostatočnom
odôvodnení
porovnávacieho
scenára,
ktorý
použila
Komisia
pre
porovnanie
na
účely
výpočtu
dodatočných
nahraditeľných
nákladov,
treba
konštatovať,
že z napadnutého
rozhodnutia
vyplýva,
že
tento
porovnávací
scenár
je
opísaný
ako
zodpovedajúci
predpokladu,
že
by
inšpekcia
pokračovala v priestoroch
žalobkýň.
60      V napadnutom
rozhodnutí
totiž
Komisia
vysvetľuje,
že
sa rozhodla
nahradiť
žalobkyniam
náklady,
ktoré
vznikli
výlučne z dôvodu
pokračovania
inšpekcie v jej
priestoroch v Bruseli s výnimkou
nákladov,
ktoré
by v každom
prípade
vznikli,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v ich
vlastných
priestoroch.
Pokiaľ
ide o náklady
na
advokáta,
Komisia
spresňuje,
že
nepredstavujú
takéto
dodatočné
náklady,
pretože
by v každom
prípade
vznikli,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v priestoroch
žalobkýň.
61      Z toho
vyplýva,
že
na
rozdiel
od
tvrdení
žalobkýň
je
tento
porovnávací
scenár v napadnutom
rozhodnutí
opísaný
dostatočne
zrozumiteľne a odôvodnene.
62      V tejto
súvislosti
treba
tiež
uviesť,
že
takýto
porovnávací
scenár
je
zo
svojej
podstaty
hypotetický,
čo
samotné
žalobkyne
uznávajú,
pretože
inšpekcia
pokračovala v skutočnosti v priestoroch
Komisie v Bruseli. V dôsledku
toho
nemožno
od
Komisie
vyžadovať,
aby v napadnutom
rozhodnutí
definovala
„správny“
porovnávací
scenár
alebo
poskytla k nemu
ďalšie
konkrétne
podrobnosti.
63      Napokon
treba
konštatovať,
že
otázka,
aký
by
bol
najpravdepodobnejší
alebo
„najsprávnejší“
porovnávací
scenár,
patrí
do
dôvodnosti
napadnutého
rozhodnutia, a je
teda
neúčinná v rámci
žalobného
dôvodu
založeného
na
nedostatku
odôvodnenia,
ako
vyplýva z judikatúry
citovanej v bode 47
vyššie. V dôsledku
toho
sú v rámci
tohto
žalobného
dôvodu
neúčinné
tvrdenia
žalobkýň,
ktorých
cieľom
je
preukázať,
že
mohli
úplne
interne
zabezpečiť
pokračovanie
inšpekcie,
ak
by
táto
inšpekcia
pokračovala v ich
priestoroch,
alebo
že
porovnávací
scenár
použitý
Komisiou
bol
nesprávny
alebo
bol
pre
túto
inštitúciu
najvýhodnejší,
keďže
sa
týkajú
dôvodnosti
napadnutého
rozhodnutia, a nie
jeho
odôvodnenia.
64      S prihliadnutím
na
predchádzajúce
úvahy
treba
druhý
žalobný
dôvod
zamietnuť a nie
je
potrebné
prijať
opatrenie
na
zabezpečenie
priebehu
konania
podľa
článku 89
ods. 3 písm. d)
Rokovacieho
poriadku
Všeobecného
súdu,
ktoré
navrhujú
žalobkyne.
O prvom žalobnom dôvode založenom na protiprávnosti zamietnutia náhrady dodatočných nákladov z dôvodu neprimeranosti pokračovania inšpekcie v priestoroch Komisie v Bruseli
65      Žalobkyne
tvrdia,
že
Komisia
tým,
že
sa rozhodla
pokračovať v inšpekcii
vo
svojich
priestoroch v Bruseli,
porušila
zásadu
proporcionality
zakotvenú v článku 5
ods. 4 ZEÚ.
Podľa
žalobkýň
totiž
pokračovanie
inšpekcie v Bruseli
neprispelo k účinnosti
inšpekcie
ani
neumožnilo
zabrániť
nadmernému
zásahu
do
fungovania
spoločnosti
Red
Bull.
Navyše
takéto
pokračovanie
trvalo
neprimerane
dlho a bolo
nevyhnutné
len z dôvodu,
že
Komisia
požiadala o údaje
ako
celok
bez
akéhokoľvek
predchádzajúceho
preskúmania
ich
relevantnosti a bez
predchádzajúceho
triedenia, a to v neprimeranom
celkovom
objeme
16,6
terabytov.
Podľa
žalobkýň
bolo
pokračovanie
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli
samo
osebe
neprimerané a viedlo k vysokým
nákladom,
ktorých
náhradu
požadujú.
Žalobkyne z toho
vyvodzujú,
že
zamietnutie
Komisie
vrátiť
požadované
náklady v plnej
výške
je z tohto
dôvodu
protiprávne.
66      Komisia
spochybňuje
tvrdenia
žalobkýň a vznáša
námietku
neprípustnosti
prvého
žalobného
dôvodu.
67      V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že v súlade s ustálenou
judikatúrou
si
zásada
proporcionality
vyžaduje,
aby
akty
inštitúcií
Únie
nepresahovali
hranice
toho,
čo
je
primerané a potrebné
na
dosiahnutie
sledovaného
cieľa,
pričom
ak
sa
ponúka
výber
medzi
viacerými
primeranými
opatreniami,
je
potrebné
uchýliť
sa k najmenej
obmedzujúcemu,
aby
spôsobené
ťažkosti
neboli
neprimerané
vo
vzťahu k sledovaným
cieľom
(rozsudky z 8. marca 2007,
France Télécom/Komisia, T‑339/04,
EU:T:2007:80,
bod 117, a z 25. novembra
2014,
Orange/Komisia, T‑402/13,
EU:T:2014:991,
bod 22).
68      V prejednávanej
veci
treba
konštatovať,
že
tvrdenia
uvedené
žalobkyňami
na
podporu
ich
prvého
žalobného
dôvodu
smerujú
proti
rozhodnutiu
Komisie
pokračovať v inšpekcii v jej
priestoroch, a nie
proti
napadnutému
rozhodnutiu v rámci
tohto
konania.
69      Hoci
sa
žalobkyne
sťažujú
na
to,
že
pokračovanie
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli
je
podľa
nich
neprimerané,
nijako
nevysvetľujú, v čom
je
samotné
napadnuté
rozhodnutie
neprimerané.
Inými
slovami,
hoci
je
prvý
žalobný
dôvod
založený
na
údajnom
porušení
zásady
proporcionality,
tvrdenia,
ktoré v tejto
súvislosti
uvádzajú
žalobkyne,
nemajú
za
cieľ
preukázať,
že
napadnuté
rozhodnutie
prekračuje
hranice
toho,
čo
bolo
primerané a nevyhnutné
na
dosiahnutie
cieľa
sledovaného
jeho
prijatím, a to
určiť
dodatočné
náklady,
ktoré
vznikli
len z dôvodu
pokračovania
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli,
ktorých
náhrada
zo
strany
Komisie
je z tohto
dôvodu
odôvodnená.
70      V dôsledku
toho
treba
prvý
žalobný
dôvod
zamietnuť
ako
neúčinný a nie
je
potrebné
rozhodnúť o jeho
prípustnosti,
ktorú
spochybňuje
Komisia,
alebo
prijať
na
základe
článku 89
ods. 3 písm. d)
rokovacieho
poriadku
opatrenie
na
zabezpečenie
priebehu
konania
navrhované
žalobkyňami.
O treťom žalobnom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení pri výklade pojmu „dodatočné náklady“ v zmysle rozsudku zo 16. júla 2020, Nexans France a Nexans/Komisia (C‑606/18 P), a na nesprávnom posúdení
71      Tretí
žalobný
dôvod
je v podstate
založený
na
nesprávnom
právnom
posúdení,
ktorého
sa
mala
dopustiť
Komisia
pri
výklade
pojmu
„dodatočné
náklady“ v zmysle
bodu 90
rozsudku
zo
16. júla
2020,
Nexans
France a Nexans/Komisia
(C‑606/18 P,
EU:C:2020:571), a na
nesprávnom
posúdení,
ktoré
viedlo
túto
inštitúciu k zamietnutiu
náhrady
odmeny
advokáta v plnej
výške
požadovanej
žalobkyňami.
72      Pokiaľ
ide o údajné
nesprávne
právne
posúdenie,
žalobkyne
tvrdia,
že
stanovisko
Komisie,
podľa
ktorého
odmena
advokáta v zásade
nepredstavuje
„dodatočné
náklady“ v zmysle
bodu 90
rozsudku
zo
16. júla
2020,
Nexans
France a Nexans/Komisia
(C‑606/18 P,
EU:C:2020:571), z dôvodu,
že
by
boli
vynaložené
aj v prípade,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v priestoroch
žalobkýň,
je
nedôvodné.
Takýto
výklad
pojmu
„dodatočné
náklady“
by
bol
príliš
reštriktívny a bol
by v rozpore s vyššie
uvedeným
rozsudkom.
73      Pokiaľ
ide o údajné
nesprávne
posúdenie,
žalobkyne
vysvetľujú,
že
pokračovanie
inšpekcie v priestoroch
Komisie
im
spôsobilo
značné
ťažkosti,
keďže v Bruseli
nemajú
prevádzkareň a nemohli
tam
na
dlhšie
obdobie
vyslať
svojich
kľúčových
zamestnancov.
Vzhľadom
na
tieto
ťažkosti
boli
žalobkyne
nútené
poveriť
ďalšiu
advokátsku
kanceláriu,
ktorá
má
kanceláriu
na
mieste,
nad
rámec
rakúskej
advokátskej
kancelárie,
ktorá
im
zvyčajne
pomáha.
Využitie
týchto
dodatočných
advokátov
viedlo ku vzniku
dodatočných
nákladov,
ktorým
by
sa
dalo
vyhnúť,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v priestoroch
žalobkýň,
pretože v takom
prípade
by
takáto
inšpekcia
netrvala
tak
dlho.
Podľa
žalobkýň
teda
odmena
fakturovaná
týmito
advokátmi
predstavuje v plnej
výške
„dodatočné
náklady“.
74      Žalobkyne
totiž
tvrdia,
že
ak
by
inšpekcia
pokračovala v ich
priestoroch,
mali
by
na
zabezpečenie
jej
pokračovania
k dispozícii
potrebných
viacjazyčných
zamestnancov s dostatočným
právnym
vzdelaním,
ktoré
naopak v Bruseli
zabezpečiť
nemohli.
Títo
zamestnanci
mohli
byť
pridelení
na
inšpekciu
na
základe
systému
striedania,
takže
žalobkyne
by
mohli
úplne
interne
zabezpečiť
pokračovanie
inšpekcie a na
advokátov
by
sa
museli
obrátiť
len
príležitostne.
75      Žalobkyne
napokon
subsidiárne
dodávajú,
že
ak
by
ich
argumentácia
nebola
prijatá, v každom
prípade
by
bolo
potrebné
sa
domnievať,
že
náklady
vynaložené
na
splnomocnenie
druhej
advokátskej
kancelárie
predstavujú
„dodatočné
náklady“,
pretože
žalobkyne
by
služby
tejto
kancelárie
nevyužili,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v ich
priestoroch.
76      Komisia
spochybňuje
tvrdenia
žalobkýň.
77      V tejto
súvislosti z rozsudku
zo
16. júla
2020,
Nexans
France a Nexans/Komisia
(C‑606/18 P,
EU:C:2020:571),
vyplýva,
že
možnosť
Komisie
pokračovať v kontrole
obchodných
kníh a iných
záznamov
podniku
na
základe
článku 20
ods. 2 písm. b)
nariadenia
č. 1/2003 v jej
priestoroch v Bruseli
je
podmienená
zistením,
že
takéto
pokračovanie
nespôsobuje
žiadne
porušenie
práva
na
obhajobu a nepredstavuje
ďalší
zásah
do
práv
dotknutých
podnikov v porovnaní s právom,
ktoré
je
vlastné
vykonaniu
inšpekcie v ich
priestoroch.
Pritom
by sa
musel
konštatovať
takýto zásah,
ak
by
pokračovanie v tejto
inšpekcii v priestoroch
Komisie v Bruseli
spôsobilo
podniku,
ktorého
sa
inšpekcia
týkala,
dodatočné
náklady,
ktoré
vznikli
len z dôvodu
tohto
pokračovania. Z uvedeného
vyplýva,
že
ak
toto
pokračovanie
môže
viesť k takýmto
dodatočným
nákladom,
Komisia k nemu
môže
pristúpiť
len
pod
podmienkou,
že
súhlasí s vrátením
týchto
nákladov,
ak
jej
dotknutý
podnik v tomto
zmysle
predložil
riadne
odôvodnenú
žiadosť.
78      V prejednávanej
veci
vzniká
otázka,
či
sa
Komisia
tým,
že
odmietla
nahradiť
žalobkyniam v plnej
výške
odmenu
advokáta,
ktorá
im
vznikla
za
služby
poskytnuté v súvislosti s inšpekciou
vykonávanou v priestoroch
Komisie v Bruseli,
dopustila
nesprávneho
právneho
posúdenia
alebo
nesprávneho
posúdenia,
ako
tvrdia
žalobkyne.
79      Pokiaľ
ide o údajné
nesprávne
právne
posúdenie,
treba
pripomenúť,
že
Komisia v napadnutom
rozhodnutí, s prihliadnutím
na
predchádzajúcu
korešpondenciu
so
žalobkyňami,
vyložila
pojem
„dodatočné
náklady“ v zmysle
bodu 90
rozsudku
zo
16. júla
2020,
Nexans
France a Nexans/Komisia
(C‑606/18 P,
EU:C:2020:571),
tak,
že v zásade
nezahŕňa
odmenu
advokáta
spojenú s pokračovaním
inšpekcie v jej
priestoroch,
pretože
podľa
nej
ide o náklady,
ktoré
by
dotknutému
podniku
vznikli v každom
prípade,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v jeho
priestoroch.
80      V tejto
súvislosti
vyplýva z bodu 90
rozsudku
zo
16. júla
2020,
Nexans
France a Nexans/Komisia
(C‑606/18 P,
EU:C:2020:571)
(pozri
bod 77
vyššie),
že
na
to,
aby
bolo
možné
určité
náklady
kvalifikovať
ako
„dodatočné
náklady,
ktoré
vznikli
[len] z dôvodu…
[pokračovania
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli]“,
musia
byť
splnené
dve
kritériá.
81      Po
prvé
treba
teda
overiť,
či
náklady,
ktorých
náhradu
požadujú
žalobkyne,
možno z hľadiska
tejto
judikatúry
kvalifikovať
ako
„dodatočné“.
82      Z použitia
prídavného
mena
„dodatočné“
treba
vyvodiť,
že
dotknutými
nákladmi
sú
náklady,
ktoré
sú
doplňujúcimi
vo
vzťahu k predchádzajúcemu
podrobnému a faktickému
referenčnému
rámcu,
ktorým
je
inšpekcia,
ktorá
sa
uskutočnila v priestoroch
dotknutého
podniku.
Musí
teda
ísť o náklady,
ktoré
dopĺňajú
náklady,
ktoré
by
vznikli
pri
inšpekcii v priestoroch
dotknutého
podniku.
83      Okrem
toho
na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdia
žalobkyne,
ak
by
Súdny
dvor
mal v úmysle
odkázať
na
plnú
výšku
nákladov
vynaložených
podnikom,
ktoré
by
Komisia
mala
nahradiť z dôvodu
rozhodnutia
pokračovať v inšpekcii
vo
svojich
priestoroch,
nepoužil
by v bode 90
rozsudku
zo
16. júla
2020,
Nexans
France a Nexans/Komisia
(C‑606/18 P,
EU:C:2020:571),
prídavné
meno
„dodatočné“,
ktoré
predpokladá,
že
ide o iné
náklady,
než
sú
náklady,
ktoré
by
podnik
vynaložil,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v jeho
priestoroch.
84      Treba
tiež
poznamenať,
že
prídavné
meno
„dodatočné“
použité
Súdnym
dvorom
nevyžaduje
preukázanie
neprimeranosti
alebo
prekročenie
vynaložených
nákladov,
ale
len
dodatočnú
povahu
takýchto
nákladov
vo
vzťahu k nákladom,
ktoré
by
vznikli,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v priestoroch
dotknutého
podniku.
85      Po
druhé
treba
overiť,
či
náklady,
ktorých
náhradu
požadujú
žalobkyne,
možno
kvalifikovať
ako
náklady,
ktoré
vznikli
„[len] z dôvodu…“
pokračovania
inšpekcie v priestoroch
Komisie, a to
opäť s prihliadnutím
na
rozsudok
zo
16. júla
2020,
Nexans
France a Nexans/Komisia
(C‑606/18 P,
EU:C:2020:571).
86      Z použitia
výrazu
„[len] z dôvodu…“ v bode 90
rozsudku
zo
16. júla
2020,
Nexans
France a Nexans/Komisia
(C‑606/18 P,
EU:C:2020:571),
treba
vyvodiť,
že
sa
vyžaduje
výlučná
príčinná
súvislosť
medzi
uvedenými
nákladmi
na
jednej
strane a pokračovaním
inšpekcie v priestoroch
Komisie
na
druhej
strane,
čo
žalobkyne
napokon
uznávajú v replike.
87      Z toho
vyplýva,
že
uvedenými
nákladmi
sú
náklady,
ktoré
vznikli
výlučne z dôvodu
pokračovania
inšpekcie v priestoroch
Komisie,
čo
má
za
následok,
že
náklady,
ktoré
by v každom
prípade
vznikli,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v priestoroch
dotknutého
podniku,
sú
vylúčené.
88      Pokiaľ
ide
konkrétnejšie o odmenu
advokáta, z vyššie
uvedeného
vyplýva,
že
iba
„dodatočné“
odmeny,
ktoré
by
nevznikli v prípade
inšpekcie v priestoroch
dotknutého
podniku a ktoré
súvisia
výlučne s pokračovaním
inšpekcie v priestoroch
Komisie,
možno
považovať
za
„dodatočné
náklady“ v zmysle
bodu 90
rozsudku
zo
16. júla
2020,
Nexans
France a Nexans/Komisia
(C‑606/18 P,
EU:C:2020:571).
89      V tejto
súvislosti
treba
konštatovať,
že
rozhodnutie
využiť
služby
advokáta
počas
inšpekcie
vykonanej
Komisiou
na
základe
článku 20
ods. 4
nariadenia
č. 1/2003
patrí
do
stratégie
obhajoby
dotknutého
podniku,
keďže
uvedené
ustanovenie
mu
neukladá,
aby
sa
obrátil
na
advokáta
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 27. septembra
2012,
Koninklijke Wegenbouw Stevin/Komisia, T‑357/06,
EU:T:2012:488,
bod 226). Z toho
vyplýva,
že
ak
sa
dotknutý
podnik
rozhodne
splnomocniť
advokátov,
aby
mu
počas
takejto
inšpekcie
pomáhali,
skutočnosť,
že
táto
inšpekcia
pokračuje v priestoroch
Komisie,
nič
nemení
na
nákladoch
týkajúcich
sa
odmeny
advokáta.
Pre
takýto
podnik,
ktorý
sa
rozhodol
využiť
pri
takejto
inšpekcii
pomoc
advokátov,
totiž v prípade,
že
sa
Komisia
rozhodne
pokračovať v tejto
inšpekcii
vo
svojich
priestoroch,
nepredstavuje
odmena
advokáta
spojená s týmto
pokračovaním
vo
všeobecnosti
dodatočné
náklady,
keďže
služby,
ktoré
majú
advokáti
poskytnúť,
sú v zásade
rovnaké
bez
ohľadu
na
miesto
inšpekcie.
Vzhľadom
na
to,
že
tieto
služby
by
boli
poskytnuté
aj v prípade,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v priestoroch
dotknutého
podniku,
súvisiaca
odmena
advokáta v zásade
nemá
výlučnú
príčinnú
súvislosť s pokračovaním
tejto
inšpekcie v priestoroch
Komisie.
90      Vzhľadom
na
to,
že v prejednávanej
veci
sa
žalobkyne
rozhodli,
že
pri
inšpekcii
vykonávanej v jej
priestoroch
využijú
pomoc
advokátov,
nie
je
preukázané,
že
existuje
výlučná
príčinná
súvislosť
medzi
pokračovaním
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli a odmenou
advokátov,
ktorí
im
počas
tejto
inšpekcie
pomáhali.
91      Vzhľadom
na
stratégiu
obhajoby
zvolenú
žalobkyňami
teda
výklad
pojmu
„dodatočné
náklady“
zo
strany
Komisie v tom
zmysle,
že v zásade
vylučuje
odmenu
advokáta
účtovanú
za
služby
poskytnuté v rámci
pokračovania
inšpekcie v jej
priestoroch,
keďže
táto
odmena
by
bola
vznikla
aj v prípade,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v priestoroch
žalobkýň,
nie
je
na
rozdiel
od
tvrdení
žalobkýň
ani
nedôvodný,
ani v rozpore s rozsudkom
zo
16. júla
2020,
Nexans
France a Nexans/Komisia
(C‑606/18 P,
EU:C:2020:571).
92      Okrem
toho
treba
konštatovať,
že
na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdia
žalobkyne,
výklad
pojmu
„dodatočné
náklady“
podaný
Komisiou
nie
je
ani
reštriktívny,
najmä
vzhľadom
na
rozsudok
zo
16. júla
2020,
Nexans
France a Nexans/Komisia
(C‑606/18 P,
EU:C:2020:571).
93      Z napadnutého
rozhodnutia
vykladaného s prihliadnutím
na
korešpondenciou
so
žalobkyňami
totiž
vyplýva,
že
Komisia
kategoricky
nevylučuje,
že
určité
odmeny
advokáta
možno
považovať
za
„dodatočné
náklady“.
Komisia
len
vyžaduje,
aby
dotknutý
podnik
preukázal,
že
služby
advokáta,
na
ktoré
sa
vzťahuje
odmena,
ktorej
náhradu
požaduje,
by
neboli
poskytnuté,
ak
by
inšpekcia
pokračovala v priestoroch
tohto
podniku,
čo
nie
je
vôbec
neprimerané. Z bodu 90
rozsudku
zo
16. júla
2020,
Nexans
France a Nexans/Komisia
(C‑606/18 P,
EU:C:2020:571),
totiž
vyplýva,
že
Komisia
pristúpi k náhrade
dodatočných
nákladov,
ak
jej
dotknutý
podnik
predloží v tomto
zmysle
„riadne
odôvodnenú“
žiadosť.
94      Z vyššie
uvedeného
vyplýva,
že
žalobkyniam
sa
nepodarilo
preukázať,
že
výklad
pojmu
„dodatočné
náklady“
poskytnutý
Komisiou v napadnutom
rozhodnutí
predstavoval
nesprávne
právne
posúdenie.
95      Pokiaľ
ide o údajné
nesprávne
posúdenie,
treba
na
úvod
uviesť,
že
žalobkyne v rámci
konania,
ktoré
predchádzalo
prijatiu
napadnutého
rozhodnutia,
požadovali
od
Komisie v plnej
výške
náhradu
odmeny
advokáta
vynaloženej v rámci
pokračovania
inšpekcie v priestoroch
tejto
inštitúcie
len v plnej
výške,
pričom
sa
opierali o scenár,
že
ak
by
inšpekcia
pokračovala v ich
priestoroch,
bola
by
zabezpečená
úplne
interne
ich
viacjazyčnými
zamestnancami s dostatočným
právnym
vzdelaním.
Vzhľadom
na
to,
že v rámci
tohto
scenára
by
podľa
žalobkýň
vďaka
tomuto
úplne
internému
zabezpečeniu
pokračovania
inšpekcie
nevznikla
nijaká
odmena
advokáta,
tvrdia,
že
odmena
advokáta
spojená s pokračovaním
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli
predstavuje v plnej
výške
„dodatočné
náklady“,
ktoré
musí
Komisia
nahradiť.
96      V tejto
súvislosti
treba
najprv
konštatovať,
že
scenár
úplne
interného
zabezpečenia
pokračovania
inšpekcie
nezodpovedá
priebehu
inšpekcie v priestoroch
žalobkýň,
ktorá
sa u nich
uskutočnila v marci
2023,
kde
im
ako
vo
Fuschl am See,
tak
aj v Amsterdame a Paríži
nepretržite
pomáhali
advokáti. V tejto
súvislosti,
ako
správne
uvádza
Komisia,
žalobkyne
platne
nepreukázali,
že
by
sa
po
tom,
čo
im
počas
celej
doby
inšpekcie v ich
priestoroch
pomáhali
advokáti,
boli
schopné
zorganizovať
tak,
aby
mohli
úplne
interne
zabezpečiť
pokračovanie
inšpekcie,
ak
by
táto
inšpekcia
pokračovala v ich
priestoroch.
97      Ďalej
hoci
žalobkyne
tvrdia,
že
ich
zamestnanci
by
boli
schopní
samostatne
zabezpečiť
pokračovanie
inšpekcie,
ak
by
pokračovala v ich
priestoroch,
žiadnym
spôsobom
nevysvetlili
dôvod,
prečo
týchto
zamestnancov
nevyužili,
aby
účinne
zabezpečili
pokračovanie
inšpekcie v priestoroch
Komisie v Bruseli,
či
už
osobnou
prítomnosťou
alebo
na
diaľku,
najmä
uplatnením
systému
striedania.
Treba
pritom
konštatovať,
že
hoci
niektorí
zamestnanci
žalobkýň
boli
prítomní v Bruseli,
do
priestorov
Komisie
sa
ani
nedostavili.
Táto
skutočnosť
potvrdzuje
stanovisko
Komisie,
že
úplne
interné
zabezpečenie
pokračovania
inšpekcie
nebolo
pravdepodobné,
takže
žalobkyne
by
požadovali
prítomnosť
advokátov,
ak
by
táto
inšpekcia
pokračovala v ich
priestoroch.
98      Napokon
treba
tiež
uviesť,
že
samotné
žalobkyne
viackrát
pripustili,
ako v korešpondencii s Komisiou
pred
prijatím
napadnutého
rozhodnutia,
tak
aj v rámci
tohto
konania,
že
ak
by
inšpekcia
pokračovala v ich
priestoroch,
obrátili
by
sa
na
advokátov
aspoň
príležitostne.
Žalobkyne
by
si
teda
protirečili,
ak
by
tvrdili,
že
by
úplne
interne
zabezpečili
pokračovanie
inšpekcie
bez
akejkoľvek
pomoci
advokátov v prípade,
ak
by
táto
inšpekcia
pokračovala
na
mieste.
99      Komisia
sa
preto
nedopustila
nesprávneho
posúdenia,
keď v napadnutom
rozhodnutí
vykladanom s prihliadnutím
na
predchádzajúcu
korešpondenciu
so
žalobkyňami
konštatovala,
že
predpoklad
úplne
interného
zabezpečenia
pokračovania
inšpekcie,
ak
by
pokračovala v priestoroch
žalobkýň,
na
základe
ktorého
žalobkyne
požiadali o náhradu
odmeny
advokáta
spojenej s pokračovaním
inšpekcie v priestoroch
Komisie v plnej
výške,
nie
je
pravdepodobný a zamietla
ho.
Okrem
toho
treba
poznamenať,
že
Komisia
nikdy
netvrdila,
že
by
miera
pomoci
poskytovanej
advokátmi
bola
počas
celého
obdobia
inšpekcie
rovnaká,
ak
by
táto
inšpekcia
pokračovala v priestoroch
žalobkýň.
Komisia
sa
len
správne
domnievala,
že v takejto
situácii
by
žalobkyne
aj
naďalej,
prinajmenšom
do
určitej
miery,
využívali
pomoc
advokátov.
100    Napokon,
pokiaľ
ide o tvrdenie
uvádzané
subsidiárne
žalobkyňami,
podľa
ktorého
náklady
vzniknuté z dôvodu
splnomocnenia
druhej
advokátskej
kancelárie
treba
prinajmenšom
považovať
za
„dodatočné
náklady“,
treba
konštatovať,
že v priebehu
konania,
ktoré
predchádzalo
prijatiu
napadnutého
rozhodnutia,
sa
žalobkyne
nikdy
nepokúsili
preukázať,
že
iba
niektoré
odmeny
advokáta
boli
nahraditeľné, a nikdy
nepožadovali
čiastočnú
náhradu
takejto
odmeny.
A
to
napriek
tomu,
že
Komisia
ich
listom
na
účely
posúdenia,
či
odmenu
advokáta,
ktorej
náhrada
sa
požadovala,
možno
čiastočne
považovať
za
„dodatočné
náklady“,
výslovne
požiadala,
aby
poskytli
„úplný
opis
odmeny
advokáta,
vrátane
mien
advokátov,
odpracovaných
hodín,
uplatniteľnej
hodinovej
sadzby,
opisu
poskytnutého
poradenstva a odôvodnenie,
že
toto
poradenstvo
bolo
poskytnuté
výlučne
na
účely
pokračovania
inšpekcie, a nie
pre
každú
inšpekciu
vykonanú
na
mieste“.
Žalobkyne,
ktoré
vždy
trvali
na
svojom
stanovisku
smerujúcemu
iba k plnej
výške
náhrady
požadovanej
odmeny
advokáta,
Komisii
takýto
opis
nikdy
neposkytli.
101    Za
týchto
podmienok
nemožno
Komisii
vytýkať,
že
žalobkyniam v napadnutom
rozhodnutí
nepriznala
čiastočnú
náhradu
odmeny
advokáta,
ako
je
odmena,
ktorá
vznikla v rámci
splnomocnenia
druhej
advokátskej
kancelárie
so
sídlom v Bruseli.
102    Okrem
toho
treba
uviesť,
že v priebehu
tohto
konania
žalobkyne v odpovedi
ako
na
písomné,
tak
aj
na
ústne
otázky
Všeobecného
súdu
výslovne
potvrdili,
že
sa
domáhajú
náhrady
odmeny
advokáta
Komisiou
len v plnej
výške a nemôžu
sa
uspokojiť s jej
čiastočnou
náhradou.
103    Z vyššie
uvedeného
vyplýva,
že
tvrdenie
uvádzané
subsidiárne
žalobkyňami, v rámci
ktorého
žalobkyne
tvrdia,
že
niektoré
odmeny
advokátov,
ktoré
vynaložili,
by
sa
mali
považovať
prinajmenšom
za
„dodatočné
náklady“,
treba
považovať
za
nedôvodné a treba
ho
zamietnuť,
pričom nie
je
potrebné
rozhodnúť o jeho
prípustnosti,
ktorú
Komisia
spochybňuje.
104    Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
treba
zamietnuť
tretí
žalobný
dôvod,
ako
aj
žalobu v celom
jej
rozsahu.
O trovách
105    Podľa
článku 134
ods. 1
rokovacieho
poriadku
účastník
konania,
ktorý
vo
veci
nemal
úspech,
je
povinný
nahradiť
trovy
konania,
ak
to
bolo v tomto
zmysle
navrhnuté.
Keďže
žalobkyne
nemali
vo
veci
úspech,
je
opodstatnené
zaviazať
ich
na
náhradu
trov
konania v súlade s návrhom
Komisie.
Z týchto
dôvodov
VŠEOBECNÝ
SÚD
(prvá
komora
zasadajúca v päťčlennom
zložení)
rozhodol
takto:
1.      Žaloba sa zamieta.
2.      Red Bull GmbH, Red Bull France SASU a Red Bull Nederland BV sú povinné nahradiť trovy konania.
Buttigieg
Schwarcz
Kănčeva
Tichy‑Fisslberger
Bestagno
Rozsudok
bol
vyhlásený
na
verejnom
pojednávaní v Luxemburgu 22. apríla 2026.
Podpisy
*      Jazyk
konania:
nemčina.