62021CJ0647
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
zo 6. marca 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Právny štát – Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ – Zásada neodvolateľnosti a nezávislosti sudcov – Uznesenie kolégia súdu o vylúčení sudcu z rozhodovania vo všetkých veciach, ktoré mu boli pridelené – Neexistencia objektívnych kritérií na prijatie rozhodnutia o vylúčení sudcu z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené – Neexistencia povinnosti odôvodnenia takéhoto rozhodnutia – Prednosť práva Únie – Povinnosť neuplatniť takéto rozhodnutie o vylúčení sudcu z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené“
V spojených veciach C‑647/21 a C‑648/21,
ktorých predmetom sú návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podané rozhodnutiami Sąd Okręgowy w Słupsku (Krajský súd Słupsk, Poľsko) z 20. októbra 2021 a doručené Súdnemu dvoru 25. októbra 2021, ktoré súvisia s trestnými konaniami proti:
D. K. (C‑647/21),
M. C.,
M. F. (C‑648/21),
za účasti:
Prokuratura Rejonowa w Bytowie,
Prokuratura Okręgowa w Łomży,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predseda štvrtej komory I. Jarukaitis, vykonávajúci funkciu predsedu piatej komory (spravodajca), sudcovia D. Gratsias a E. Regan,
generálny advokát: A. M. Collins,
tajomník: M. Siekierzyńska, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 24. januára 2024,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Prokuratura Rejonowa w Bytowie, v zastúpení: T. Rutkowska– Szmydyńska, Prokurator Regionalny w Gdańsku,
–
Prokuratura Okręgowa w Łomży, v zastúpení: A. Bałazy, Zastępca Prokuratora Okręgowego w Łomży,
–
poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna a S. Żyrek, splnomocnení zástupcovia,
–
dánska vláda, v zastúpení: D. Elkan, V. Pasternak Jørgensen a M. Søndahl Wolff, splnomocnení zástupcovia,
–
holandská vláda, v zastúpení: M. K. Bulterman a J. Langer, splnomocnení zástupcovia,
–
švédska vláda, v zastúpení: A. M. Runeskjöld a H. Shev, splnomocnené zástupkyne,
–
Európska komisia, v zastúpení: K. Herrmann, P. Stancanelli a P. J. O. Van Nuffel, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní z 11. apríla 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ a článku 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2
Tieto návrhy boli podané v rámci trestných konaní vedených proti D. K. (vec C‑647/21), ako aj proti M. C. a M. F. (vec C‑648/21).
Právny rámec
Ústava Poľskej republiky
3
Článok 178 ods. 1 Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Ústava Poľskej republiky) stanovuje:
„Sudcovia sú pri výkone svojich funkcií nezávislí a sú viazaní len ústavou a zákonmi.“
4
Článok 179 tejto Ústavy stanovuje:
„Sudcov vymenúva na dobu neurčitú prezident republiky na návrh Krajowa Rada Sądownictwa [Štátna súdna rada (Poľsko) (ďalej len ‚KRS‘)].“
5
Článok 180 tejto Ústavy stanovuje:
„1.   Sudcovia sú neodvolateľní.
2.   Sudcu možno odvolať, pozastaviť mu výkon funkcie, preložiť do iného obvodu alebo na výkon inej funkcie proti jeho vôli len v súlade so súdnym rozhodnutím a len v prípadoch stanovených zákonom.“
Zákon o všeobecných súdoch
6
Článok 11 § 3 ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych (zákon o organizácii všeobecných súdov) z 27. júla 2001 (Dz. U. č. 98, položka 1070), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „zákon o všeobecných súdoch“), stanovuje:
„Predsedu oddelenia vymenúva predseda súdu. … Pred vymenovaním predsedu oddelenia na sąd okręgowy [krajský súd] alebo sąd rejonowy [okresný súd] sa predseda súdu poradí s kolégiom sąd okręgowy [krajský súd].“
7
Podľa článku 21 § 1 bodu 2 tohto zákona sú orgánmi sąd okręgowy (krajský súd) predseda súdu, kolégium súdu a riaditeľ súdu.
8
Článok 22a uvedeného zákona stanovuje:
„1.   … predseda sąd okręgowy [krajský súd] v rámci sąd okręgowy [krajský súd] po konzultácii s kolégiom sąd okręgowy [krajský súd]… určí, ako sa majú priradiť činnosti, pričom sa špecifikuje:
(1)
priradenie sudcov… na oddelenia súdu,
(2)
okruh pracovných úloh sudcov_… ako aj spôsob, akým sa majú zapojiť do prideľovania vecí,
(3)
rozpis služobných hodín a plán zastupovania sudcov_…
–
pričom sa zohľadní špecializácia sudcov… pri prejednávaní určitých druhov vecí a rozhodovaní v nich, potreba zabezpečiť, aby sudcovia… boli primerane priraďovaní na oddelenia a aby ich pracovné úlohy boli rozdelené rovnomerne, ako aj potreba zabezpečiť efektívne vedenie súdnych konaní.
…
4.   Predseda súdu môže kedykoľvek stanoviť úplne alebo čiastočne nový spôsob, akým sa prideľujú činnosti, ak je to odôvodnené na základe podmienok uvedených v § 1. …
4a.   Preloženie sudcu na iné oddelenie podlieha jeho súhlasu.
4b.   Preloženie sudcu na iné oddelenie nepodlieha jeho súhlasu v týchto prípadoch:
(1)
v prípade preloženia na iné oddelenie, ktoré prejednáva veci patriace do rovnakej oblasti,
(2)
ak so svojím preložením nesúhlasil žiadny iný sudca oddelenia, z ktorého sa preloženie uskutočňuje,
(3)
ak sa preložený sudca priraďuje na oddelenie [správy katastra nehnuteľností alebo obchodné oddelenie pre register záložných práv].
4c.   Ustanovenia § 4b bodov 1 a 2 sa neuplatňujú na sudcu, ktorý bol v období troch rokov preložený na iné oddelenie bez jeho súhlasu. V prípade preloženia sudcu na iné oddelenie bez jeho súhlasu v prípade uvedenom v § 4b bode 2 sa zohľadní najmä počet odpracovaných rokov sudcov na oddelení, z ktorého boli preložení.
5.   Sudca alebo justičný čakateľ, ktorého činnosti boli zmenené tak, že došlo k zmene okruhu jeho pracovných úloh, osobitne z dôvodu preloženia na iné oddelenie daného súdu, môže podať odvolanie na [KRS] v lehote siedmich dní od pridelenia nového okruhu pracovných úloh. Odvolanie nie je možné v prípade:
(1)
preloženia na iné oddelenie, ktoré rozhoduje vo veciach patriacich do rovnakej oblasti,
(2)
pridelenia povinností na tom istom oddelení podľa pravidiel platných pre ostatných sudcov a obzvlášť v prípade odvolania pridelenia na špecializované oddelenie alebo v prípade inej formy špecializácie.
6.   Odvolanie uvedené v § 5 sa podáva prostredníctvom predsedu dotknutého súdu, ktorý vykonal rozdelenie činností, na ktoré sa odvolanie vzťahuje. Uvedený predseda súdu odvolanie postúpi do 14 dní od jeho doručenia spolu so svojím stanoviskom vo veci [KRS]. [KRS] prijme uznesenie, ktorým odvolaniu podanému sudcom vyhovie, alebo ho zamietne, pričom zohľadní skutočnosti uvedené v odseku 1. Rozhodnutie [KRS] týkajúce sa odvolania uvedeného v odseku 5 nemusí byť odôvodnené. Proti rozhodnutiu [KRS] nie je prípustné odvolanie. Až do prijatia tohto rozhodnutia plní dotknutý sudca alebo justičný čakateľ svoje dovtedajšie povinnosti.“
9
V článku 24 § 1 zákona o všeobecných súdoch sa stanovuje:
„Predsedu sąd okręgowy [krajský súd] vymenúva minister spravodlivosti spomedzi sudcov sąd apelacyjny [odvolací súd], sąd okręgowy [krajský súd] alebo sąd rejonowy [okresný súd]. Po tom, čo minister spravodlivosti vymenuje predsedu sąd okręgowy [krajský súd], predstaví ho na zodpovedajúcom valnom zhromaždení sudcov príslušného sąd okręgowy [krajský súd].“
10
Podľa článku 30 § 1 tohto zákona sa kolégium sąd okręgowy (krajský súd) skladá z predsedu sąd okręgowy (krajský súd), ako aj z predsedov sądy rejonowe (okresné súdy) patriacich do obvodu tohto sąd okręgowy (krajský súd).
11
Článok 42a uvedeného zákona stanovuje:
„1.   V súvislosti s činnosťou súdov alebo orgánov súdov nie je dovolené spochybňovať legitimitu súdov, ústavných orgánov štátu alebo orgánov zodpovedných za preskúmanie a ochranu práva.
2.   Všeobecný súd ani iný orgán verejnej moci nemôže určiť ani posudzovať zákonnosť vymenovania sudcu alebo právomoc plniť úlohy v oblasti výkonu spravodlivosti, ktorá vyplýva z tohto vymenovania.“
12
V článku 47a zákona o všeobecných súdoch sa stanovuje:
„1.   Veci sa prideľujú sudcom a justičným čakateľom náhodne podľa konkrétnych kategórií vecí, s výnimkou prípadov, keď sa veci prideľujú službukonajúcemu sudcovi.
2.   Veci sa prideľujú rovnomerne podľa konkrétnych kategórií, pokiaľ nebol ich podiel znížený z dôvodu zastávanej funkcie, účasti na prideľovaní vecí inej kategórie alebo z iných dôvodov stanovených zákonom.“
13
Článok 47b tohto zákona uvádza:
„1.   Zmena v zložení súdu je prípustná len vtedy, ak súd nemôže preskúmať vec vo svojom súčasnom zložení alebo ak existuje trvalá prekážka prejednania veci týmto súdom v jeho súčasnom zložení. Ustanovenia článku 47a sa uplatňujú mutatis mutandis.
…
3.   Rozhodnutia uvedené [v § 1] prijíma predseda súdu alebo ním poverený sudca.
4.   Zmena miesta, na ktorom sudca vykonáva svoju funkciu, alebo jeho delegovanie na iný súd, ako aj ukončenie delegovania nepredstavujú prekážku pre výkon [procesných] aktov vo veciach, ktoré mu boli pridelené na mieste doterajšieho výkonu funkcie, alebo na mieste doterajšieho výkonu pracovných úloh, až do uzavretia týchto vecí.
5.   Kolégium súdu, do ktorého jurisdikcie patrí nové miesto, kde sudca vykonáva svoju funkciu, alebo miesto jeho delegovania, môže na základe žiadosti sudcu alebo z vlastného podnetu úplne alebo čiastočne vylúčiť sudcu z rozhodovania vo veciach, a to najmä z dôvodu značnej vzdialenosti medzi daným súdom a novým miestom, kde sudca vykonáva funkciu, alebo miestom jeho delegovania v závislosti od stavu konania vo veciach, o ktorých sa rozhoduje. Pred prijatím uznesenia kolégium súdu uskutoční konzultácie s predsedami príslušných súdov.
6.   Ustanovenia § 4 a 5 sa mutatis mutandis vzťahujú aj na prípad preloženia na iné oddelenie toho istého súdu.“
14
Článok 17 § 1 ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych oraz niektórych innych ustaw (zákon, ktorým sa mení zákon o všeobecných súdoch a niektoré ďalšie zákony) z 12. júla 2017 (Dz. U. z roku 2017, položka 1452) stanovuje:
„Predsedov a podpredsedov súdov vymenovaných na základe ustanovení zákona zmeneného článkom 1 v znení účinnom do dnešného dňa môže minister spravodlivosti odvolať v lehote nepresahujúcej šesť mesiacov odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto zákona bez toho, aby boli splnené požiadavky uvedené v článku 27 zákona zmeneného článkom 1, v znení zmenenom týmto zákonom.“
Spory vo veciach samých a prejudiciálne otázky
15
Návrhy na začatie prejudiciálneho konania boli podané tým istým súdom pri prejednávaní dvoch samostatných trestných vecí.
16
Pokiaľ ide o vec C‑647/21, spor vo veci samej má svoj pôvod v trestnom konaní začatom proti D. K. Rozhodnutím prvostupňového súdu bol D. K. odsúdený na trest odňatia slobody. D. K. podal proti tomuto rozsudku odvolanie na Sąd Okręgowy w Słupsku (Krajský súd Słupsk, Poľsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrhy na začatie prejudiciálneho konania. Vzhľadom na to, že v tejto veci rozhoduje samosudkyňa, sudkyňa, ktorá predložila tieto dva návrhy na začatie prejudiciálneho konania, je súčasne sudkyňou – spravodajkyňou a predsedníčkou senátu.
17
Pokiaľ ide o vec C‑648/21, spor vo veci samej má svoj pôvod v trestnom konaní začatom proti M. C. a M. F. Rozhodnutím prvostupňového súdu boli M. C. a M. F. odsúdení. Druhostupňový súd, na ktorý podali poslední uvedení odvolanie, oslobodil M. C. a potvrdil odsúdenie M. F. Prokurator Generalny (generálny prokurátor, Poľsko) podal proti rozhodnutiu druhostupňového súdu opravný prostriedok týkajúci sa M. C. na Sąd Najwyższy (Najvyšší súd, Poľsko). Tento súd zrušil toto rozhodnutie a vrátil vec na Sąd Okręgowy w Słupsku (Krajský súd Slupsk), ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. V tomto prípade zasadalo rozhodovacie zloženie v podobe trojčlenného senátu zloženého z predsedníčky senátu, predsedu vnútroštátneho súdu a tretieho sudcu. Návrh na začatie prejudiciálneho konania podala samotná predsedníčka senátu, pričom ide o tú istú sudkyňu ako vo veci C‑647/21.
18
V septembri 2021 v konaní, ktoré nesúviselo s konaniami vo veciach samých, sudkyňa, ktorá predložila tieto dva návrhy na začatie prejudiciálneho konania, vydala rozhodnutie, ktorým požiadala predsedu odvolacieho oddelenia Sąd Okręgowy w Słupsku (Krajský súd Slupsk) o pridelenie veci inému sudcovi, alebo dokonca o nahradenie predsedu Sąd Okręgowy w Słupsku (Krajský súd Słupsk) v rozhodovacom zložení v tomto konaní iným sudcom. Túto žiadosť odôvodnila tým, že predseda vnútroštátneho súdu bol vymenovaný do funkcie na základe uznesenia KRS v jej novom zložení. Tým, že bol takýto sudca súčasťou rozhodovacieho zloženia, malo podľa nej dôjsť k porušeniu práva na súd zriadený zákonom v zmysle článku 19 ods. 1 ZEÚ, článku 47 Charty, ako aj článku 6 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“). Podpredseda vnútroštátneho súdu, ktorý bol tiež vymenovaný na návrh KRS v jej novom zložení, zrušil rozhodnutie obsahujúce uvedenú žiadosť tejto sudkyne.
19
V októbri 2021 uvedená sudkyňa v inej veci zrušila rozsudok prvostupňového súdu vydaný osobou, ktorá bola vymenovaná do funkcie sudcu na základe uznesenia KRS v jej novom zložení. Svoje rozhodnutie o zrušení založila najmä na článku 19 ods. 1 druhom pododseku ZEÚ a článku 47 Charty.
20
Dňa 11. októbra 2021 kolégium Sąd Okręgowy w Słupsku (Krajský súd Slupsk), zložené z predsedu tohto súdu a predsedov piatich sądy rejonowe (okresné súdy) patriacich do obvodu Sąd Okręgowy w Słupsku (Krajský súd Slupsk), prijalo uznesenie o tom, že sudkyni, ktorá predložila tieto dva návrhy na začatie prejudiciálneho konania, sa odoberá približne sedemdesiat vecí, ktoré jej boli pridelené v rámci šiesteho odvolacieho trestného oddelenia, vrátane konaní vo veciach samých (ďalej len „uznesenie kolégia“). Podľa tejto sudkyne jej toto uznesenie nebolo doručené a dôvody tohto uznesenia jej neboli oznámené. Uvádza, že predseda vnútroštátneho súdu ju iba informoval o tom, že bola vylúčená z rozhodovania vo veciach, ktoré jej boli pridelené. Dodáva, že predseda vnútroštátneho súdu dvakrát odmietol vyhovieť jej žiadostiam o prístup k obsahu uvedeného uznesenia.
21
Dňa 13. októbra 2021 prijal predseda Sąd Okręgowy w Słupsku (Krajský súd Słupsk) uznesenie o preložení uvedenej sudkyne z odvolacieho oddelenia tohto súdu, pred ktorým prebiehajú konania o veciach samých, na prvostupňové oddelenie tohto súdu (ďalej len „uznesenie o preložení“). Na jej miesto bol preložený iný sudca, aby zasadal v odvolacom oddelení.
22
Podľa vnútroštátneho súdu sa odôvodnenie uznesenia o preložení obmedzuje na stručné uvedenie potreby zabezpečiť riadne fungovanie oboch oddelení. Toto uznesenie tiež odkazuje na nešpecifikovanú korešpondenciu medzi predsedom Sąd Okręgowy w Słupsku (Krajský súd Słupsk) a predsedom jedného z týchto oddelení.
23
Dňa 18. októbra 2021 nadobudlo účinnosť uznesenie o preložení. Toto uznesenie neobsahuje žiadnu informáciu o možných opravných prostriedkoch.
24
Za týchto okolností sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sudkyňa, ktorá predložila tieto dva návrhy na začatie prejudiciálneho konania, môže naďalej zasadať v rozhodovacom zložení vo veci samej zodpovedajúcej veci C‑647/21 ako samosudkyňa a vo veci samej zodpovedajúcej veci C‑648/21 ako predsedníčka rozhodovacieho zloženia.
25
Podľa tohto súdu je vzhľadom na okolnosti, ako sú uvedené v bodoch 18 až 23 tohto rozsudku, ktoré viedli vo veciach, v ktorých bola táto sudkyňa spravodajkyňou, vrátane konaní vo veciach samých, k jej vylúčeniu z rozhodovania, potrebné rozhodnúť o otázke, či takéto akty porušujú článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty. Ak by to tak bolo, vnútroštátny súd by chcel vedieť, či je povinný ignorovať uznesenie kolégia a ďalšie následné akty, ako je rozhodnutie, ktorým boli veci, v ktorých bola uvedená sudkyňa vylúčená z rozhodovania v pridelených veciach, tejto sudkyni odobraté a boli pridelené inému sudcovi, a to vrátane konaní vo veciach samých.
26
Vnútroštátny súd zastáva názor, že skutočnosť, že sudkyňa, ktorá predložila tieto dva návrhy na začatie prejudiciálneho konania, bola vylúčená z rozhodovania vo veciach, ktoré jej boli pridelené, ako aj jej preloženie sú v rozpore s požiadavkami nezávislosti a neodvolateľnosti. Okrem toho opatrenia prijaté voči tejto sudkyni predstavujú reakciu na jej pokusy o overenie si toho, či prvostupňový súd spĺňa požiadavku, že má byť súdom zriadeným zákonom, a cieľom týchto opatrení je zabrániť budúcim pokusom v tomto zmysle.
27
Za týchto okolností Sąd Okręgowy w Słupsku (Krajský súd Slupsk) rozhodol prerušiť výkon uznesenia kolégia, prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru v oboch konaniach vo veciach samých tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ v spojení s článkom 47 [Charty] vykladať v tom zmysle, že bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, akou je článok 47b § 5 a § 6 v spojení s článkom 30 § 1 a článkom 24 § 1 zákona z 27. júla 2001 o organizácii všeobecných súdov, podľa ktorej má orgán súdu členského štátu, akým je kolégium súdu, právomoc vylúčiť sudcu tohto súdu z rozhodovania v niektorých alebo vo všetkých veciach, ktoré mu boli pridelené, pričom:
a)
kolégium súdu je zo zákona zložené z predsedov súdov, ktorí boli do týchto funkcií vymenovaní orgánom výkonnej moci, akým je minister spravodlivosti, ktorý je súčasne generálnym prokurátorom;
b)
k vylúčeniu sudcu z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené, dochádza bez jeho súhlasu;
c)
vnútroštátne právo nestanovuje kritériá, ktorými sa má riadiť kolégium súdu pri vylúčení sudcu z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené, ani povinnosť odôvodnenia a súdnej kontroly takéhoto vylúčenia;
d)
niektorí členovia kolégia súdu boli vymenovaní do funkcií sudcov za okolností podobných tým, ktoré sú opísané v rozsudku Súdneho dvora z 15. júla 2021, Komisia/Poľsko (Disciplinárny režim sudcov) (C‑791/19, EU:C:2021:596)?
2.
Majú sa ustanovenia uvedené v prvej otázke, ako aj zásada prednosti práva [Únie] vykladať v tom zmysle, že dovoľujú (prípadne ukladajú) vnútroštátnemu súdu, ktorý rozhoduje v trestnej veci patriacej do pôsobnosti smernice [Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/343 z 9. marca 2016 o posilnení určitých aspektov prezumpcie neviny a práva byť prítomný na konaní pred súdom v trestnom konaní (Ú. v. EÚ L 65, 2016, s. 1)] a ktorého sudca bol vylúčený z rozhodovania vo veciach spôsobom opísaným v prvej otázke, ako aj všetkým vnútroštátnym orgánom nezohľadňovať akt kolégia súdu ani iné následné akty, akými sú rozhodnutia o novom pridelení vecí vrátane [vecí samých] inému nevylúčenému sudcovi – tak, aby vylúčený sudca mohol ďalej zasadať v senáte rozhodujúcom v tejto veci?
3.
Majú sa ustanovenia uvedené v prvej otázke, ako aj zásada prednosti práva [Únie] vykladať v tom zmysle, že vyžadujú, aby vo vnútroštátnom právnom poriadku v trestnom konaní spadajúcom do pôsobnosti smernice 2016/343 existovali také prostriedky, ktoré účastníkom konania, akými sú obžalovaní v prejednávanej veci, zaručia preskúmanie a možnosť odvolať sa proti rozhodnutiam uvedeným v [prvej otázke], ktoré majú viesť k zmene zloženia senátu súdu rozhodujúceho vo veci, a v dôsledku toho k vylúčeniu sudcu z rozhodovania vo veci, ktorá mu bola dovtedy pridelená, spôsobom opísaným v prvej prejudiciálnej otázke?“
Konanie na Súdnom dvore
O spojení vecí
28
Rozhodnutím predsedu Súdneho dvora z 29. novembra 2021 boli veci C‑647/21 a C‑648/21 spojené na spoločné konanie na účely písomnej a ústnej časti konania, ako aj vyhlásenia rozsudku.
O návrhoch na uplatnenie skráteného prejudiciálneho konania
29
Vnútroštátny súd podal návrhy na to, aby boli tieto návrhy na začatie prejudiciálneho konania prejednané v skrátenom súdnom konaní na základe článku 105 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora. Na podporu týchto návrhov v podstate uviedol, že uplatnenie tohto konania je odôvodnené skutočnosťou, že prejudiciálne otázky sa týkajú základných otázok poľského práva, najmä ústavného práva, a to zásady neodvolateľnosti sudcov a práva účastníkov konania na súd zriadený zákonom, ktorý je nestranný a nezávislý. Dodal, že existujú opodstatnené dôvody domnievať sa, že prijatie ďalších aktov v konaniach vo veciach samých by viedlo k odstráneniu dôvodov, na základe ktorých bolo potrebné položiť otázky Súdnemu dvoru, a že by mohlo byť sťažené uplatnenie odpovedí Súdneho dvora, čo by bránilo tomu, aby sa zabezpečila účinnosť práva Únie a účinná súdna ochrana.
30
Článok 105 ods. 1 rokovacieho poriadku stanovuje, že na návrh vnútroštátneho súdu, alebo výnimočne i bez návrhu, môže predseda Súdneho dvora, ak si povaha veci vyžaduje jej prejednanie bez zbytočného odkladu, po vypočutí sudcu spravodajcu a generálneho advokáta rozhodnúť, že prejudiciálne konanie prebehne v skrátenom konaní.
31
Je potrebné pripomenúť, že takéto skrátené súdne konanie predstavuje procesný nástroj určený na riešenie mimoriadne naliehavej situácie (rozsudok z 21. decembra 2021, Randstad Italia, C‑497/20, EU:C:2021:1037, bod 37 a citovaná judikatúra).
32
V prejednávanej veci predseda Súdneho dvora 29. novembra 2021 po vypočutí sudcu spravodajcu a generálneho advokáta rozhodol, že nie je opodstatnené vyhovieť návrhom na prejednanie týchto návrhov na začatie prejudiciálneho konania v skrátenom súdnom konaní. Tvrdenia, ktoré vnútroštátny súd uvádza na odôvodnenie týchto návrhov na prejednanie v skrátenom súdnom konaní, sú totiž všeobecnej povahy a nespresňujú osobitné dôvody opodstatňujúce vybavenie týchto návrhov na začatie prejudiciálneho konania bez zbytočného odkladu. Konkrétne okolnosť, že položené otázky sa týkajú základných otázok poľského práva, a najmä práva ústavného, nepredstavuje mimoriadnu naliehavú situáciu, ktorá je nevyhnutnou podmienkou na odôvodnenie prejednania v skrátenom súdnom konaní. Napokon ani skutočnosť, že konania vo veciach samých patria do trestného práva, sama osebe neodôvodňuje ich prejednanie v skrátenom konaní.
O prerušení konaní a žiadostiach o vysvetlenie
33
Dňa 18. októbra 2022 Súdny dvor pozastavil konanie vo veciach C‑647/21 a C‑648/21 dovtedy, kým nevydá rozsudok v spojených veciach C‑615/20 a C‑671/20. Dňa 20. júla 2023 Súdny dvor oznámil vnútroštátnemu súdu rozsudok YP a i. (Zbavenie imunity a pozastavenie výkonu funkcie sudcu) a vyzval ho, aby uviedol, či trvá na svojich návrhoch na začatie prejudiciálneho konania podaných v spojených veciach C‑647/21 a C‑648/21.
34
Na základe pokynov predsedu Sąd Okręgowy w Słupsku (Krajský súd Słupsk) sudkyňa, ktorá podala tieto dva návrhy na začatie prejudiciálneho konania, 25. septembra 2023 odpovedala, že vnútroštátny súd trvá na svojich návrhoch na začatie prejudiciálneho konania.
35
Vzhľadom na určité nejasnosti ovplyvňujúce túto odpoveď Súdny dvor zaslal tomuto súdu druhú žiadosť o vysvetlenie podľa článku 101 ods. 1 svojho rokovacieho poriadku. Súdny dvor sa najmä pýtal, či sudkyňa, ktorá predložila tieto dva návrhy na začatie prejudiciálneho konania, stále zasadala v rozhodovacích zloženiach rozhodujúcich v konaniach vo veciach samých, v ktorých boli podané návrhy na začatie prejudiciálneho konania v spojených veciach C‑647/21 a C‑648/21, a ak áno, v akom postavení. Vnútroštátny súd prostredníctvom sudkyne, ktorá podala tieto návrhy, na túto žiadosť odpovedal 17. októbra 2023.
O právomoci Súdneho dvora
36
Na jednej strane dánska vláda a Európska komisia v podstate tvrdia, že článok 47 Charty sa neuplatňuje na konania vo veci samej. Komisia predovšetkým uvádza, že hoci návrhy na začatie prejudiciálneho konania, najmä znenie otázok položených vnútroštátnym súdom, odkazujú na smernicu 2016/343, výklad tejto smernice sa nepožaduje.
37
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v rámci prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ môže Súdny dvor vykladať právo Únie iba v hraniciach právomocí, ktoré mu boli priznané (rozsudok z 11. júla 2024, Hann‑Invest a i., C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 30, ako aj citovaná judikatúra).
38
Pôsobnosť Charty v súvislosti s konaním členských štátov je vymedzená v jej článku 51 ods. 1, podľa ktorého sú ustanovenia Charty určené členským štátom výlučne vtedy, ak vykonávajú právo Únie, pričom toto ustanovenie potvrdzuje ustálenú judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej sa základné práva zaručené v právnom poriadku Únie majú uplatniť vo všetkých situáciách, ktoré upravuje právo Únie, nie však mimo týchto situácií (rozsudok z 11. júla 2024, Hann‑Invest a i., C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 31, ako aj citovaná judikatúra).
39
V prejednávanej veci, pokiaľ ide o výklad článku 47 Charty, vnútroštátny súd neposkytol informáciu, z ktorej by vyplývalo, že sa spory vo veci samej týkali výkladu alebo uplatňovania pravidla práva Únie, ktoré sa vykonáva na vnútroštátnej úrovni. Hoci totiž druhé prejudiciálne otázky odkazujú na smernicu 2016/343, tieto otázky nie sú položené vo vzťahu k ustanoveniam tejto smernice a vnútroštátny súd neposkytuje žiadne vysvetlenie, pokiaľ ide o súvislosť existujúcu medzi uvedenou smernicou a týmito vecami.
40
Súdny dvor teda nemá právomoc vykladať článok 47 Charty ako taký.
41
Na druhej strane Prokuratura Okręgowa w Bytowie (Krajská prokuratúra Bytów, Poľsko) a Prokuratura Okręgowa w Łomży (Krajská prokuratúra Łomża, Poľsko) v podstate tvrdia, že problematiky týkajúce sa organizácie súdnictva členských štátov, akými sú problematiky vyjadrené v položených otázkach, najmä pokiaľ ide o vylúčenie sudcu z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené, patria do výlučnej právomoci členských štátov, a nie do vecnej pôsobnosti práva Únie. Naopak, poľská vláda na pojednávaní uviedla, že Súdny dvor má podľa jej názoru právomoc odpovedať na prejudiciálne otázky.
42
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že hoci organizácia súdnictva v členských štátoch nepochybne patrí do ich právomoci, nič to nemení na tom, že pri výkone tejto právomoci sú členské štáty povinné dodržiavať povinnosti, ktoré pre ne vyplývajú z práva Únie, a že to tak môže byť najmä v prípade vnútroštátnych pravidiel, ktoré upravujú prijímanie rozhodnutí o vymenovaní sudcov, a prípadne pravidiel týkajúcich sa súdneho preskúmania, ktoré sa uplatňuje v rámci týchto postupov vymenovania [rozsudok z 9. januára 2024, G. a i. (Vymenovanie sudcov na všeobecné súdy v Poľsku), C‑181/21 a C‑269/21, EU:C:2024:1, bod 57, ako aj citovaná judikatúra].
43
Okrem toho zo znenia položených otázok jasne vyplýva, že sa netýkajú výkladu poľského práva, ale predovšetkým článku 19 ods. 1 ZEÚ.
44
Z uvedeného vyplýva, že Súdny dvor má právomoc rozhodnúť o návrhoch na začatie prejudiciálneho konania, ale nemá právomoc vykladať článok 47 Charty ako taký.
O prípustnosti návrhov na začatie prejudiciálneho konania
45
Krajská prokuratúra Bytów a Krajská prokuratúra Łomża spochybňujú prípustnosť návrhov na začatie prejudiciálneho konania. V prvom rade tvrdia, že vnútroštátny súd podal tieto návrhy po prijatí uznesenia kolégia, teda v čase, keď táto sudkyňa už nebola oprávnená prijať uvedené rozhodnutia, keďže v tomto čase už bola vylúčená z rozhodovania vo veciach samých. Po druhé poznamenávajú, že prejudiciálne otázky sa týkajú individuálnej situácie vnútroštátneho súdu, a preto tieto otázky majú osobnú povahu. Po tretie tvrdia, že návrhy na začatie prejudiciálneho konania nespĺňajú požiadavky článku 94 písm. a) a b) rokovacieho poriadku. Poľská vláda na pojednávaní vyhlásila, že tieto návrhy sú prípustné.
46
Komisia okrem toho tvrdí, že tretie prejudiciálne otázky sú neprípustné z dôvodu, že otázka, či existuje prípadný účinný prostriedok nápravy pre obvineného vo veciach samých, nie je ani predbežnou otázkou položenou in limine litis, ani otázkou nevyhnutnou na vyriešenie týchto vecí.
47
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora v rámci spolupráce medzi týmto súdom a vnútroštátnymi súdmi zakotvenej v článku 267 ZFEÚ prináleží iba vnútroštátnemu súdu, ktorý prejednáva spor a ktorý musí niesť zodpovednosť za následné súdne rozhodnutie, aby so zreteľom na osobitosti veci posúdil tak potrebu rozhodnutia v prejudiciálnom konaní pre vyhlásenie svojho rozsudku, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Preto, pokiaľ sa predložené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť [rozsudok z 24. novembra 2020, Openbaar Ministerie (Falšovanie listín), C‑510/19, EU:C:2020:953, bod 25 a citovaná judikatúra].
48
Ako vyplýva zo samotného znenia článku 267 ZFEÚ, požadované rozhodnutie o prejudiciálnej otázke musí byť „nevyhnutné“ na to, aby umožnilo vnútroštátnemu súdu „vydať rozsudok“ vo veci, o ktorej rozhoduje (rozsudok z 11. júla 2024, Hann‑Invest a i., C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 40, ako aj citovaná judikatúra).
49
Súdny dvor však v tejto súvislosti už zdôraznil, že odpoveď na prejudiciálne otázky by mohla vnútroštátnym súdom poskytnúť výklad práva Únie, ktorý by im umožnil rozhodnúť o procesných otázkach vnútroštátneho práva predtým, ako budú môcť rozhodnúť o merite sporov, ktoré im boli predložené (rozsudok zo 16. novembra 2021, Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim a i., C‑748/19 až C‑754/19, EU:C:2021:931, bod 48 a citovaná judikatúra).
50
Pokiaľ ide o prvú námietku neprípustnosti založenú na tom, že dotknutá sudkyňa podala tieto návrhy na začatie prejudiciálneho konania po tom, čo bola vylúčená z rozhodovania vo veciach samých, treba konštatovať jednak, že zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že ku dňu, keď táto sudkyňa podala tieto návrhy na začatie prejudiciálneho konania, teda 20. októbra 2021, mala právomoc rozhodovať vo veciach samých, a jednak, že vnútroštátny súd nevzal uvedené návrhy na začatie prejudiciálneho konania späť po tom, čo bola z rozhodovania vo veciach samých vylúčená.
51
Vnútroštátny súd totiž vo svojej odpovedi na druhú žiadosť Súdneho dvora o vysvetlenie potvrdil, že ku dňu prijatia návrhov na začatie prejudiciálneho konania, teda k 20. októbru 2021, bola dotknutá sudkyňa sudkyňou spravodajkyňou a predsedníčkou rozhodovacieho zloženia v oboch konaniach vo veciach samých. Uviedol tiež, že konanie, ktoré viedlo k podaniu návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑648/21, bolo uznesením z 21. októbra 2021, ktoré bolo vydané po prijatí týchto návrhov na začatie prejudiciálneho konania, pridelené inému sudcovi spravodajcovi, ktorý predtým zasadal v trojčlennom senáte, zasadajúcom na účely prejednania tohto konania, a že samosudkyňa rozhodujúca v konaní, ktoré viedlo k podaniu návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑647/21, bola tiež zmenená 21. októbra 2021. Tento súd okrem toho potvrdil, že tieto dve konania boli v dôsledku prejednávaných návrhov na začatie prejudiciálneho konania prerušené a zostali odvtedy prerušené.
52
Pokiaľ ide o druhú námietku neprípustnosti založenú na tom, že prejudiciálne otázky sa v podstate týkajú individuálnej situácie sudkyne, ktorá predložila tieto dva návrhy na začatie prejudiciálneho konania, a teda nesúvisia s konaniami vo veciach samých, treba uviesť, že vnútroštátny súd potrebuje v kontexte konaní vo veci samej vyriešiť otázky procesnej povahy, o ktorých musí rozhodnúť in limine litis a ktorých riešenie závisí od výkladu ustanovení a zásad práva Únie, ktorých sa týkajú tieto prejudiciálne otázky. Cieľom týchto otázok je totiž v podstate určiť, či vzhľadom na tieto ustanovenia a zásady práva Únie je táto samosudkyňa naďalej oprávnená prejednávať spory vo veciach samých bez ohľadu na uznesenie kolégia, ktorým bola vylúčená z rozhodovania v týchto veciach.
53
Z judikatúry Súdneho dvora pritom vyplýva, že prejudiciálne otázky, ktorých cieľom je umožniť vnútroštátnemu súdu rozhodnúť in limine litis o takých ťažkostiach procesnej povahy, akými sú ťažkosti súvisiace s jeho vlastnou právomocou rozhodnúť vo veci, ktorú prejednáva, alebo tiež s právnymi účinkami, ktoré majú alebo nemajú byť priznané súdnemu rozhodnutiu, ktoré potenciálne bráni ďalšiemu prejednaniu takejto veci uvedeným súdom, sú podľa článku 267 ZFEÚ prípustné [rozsudok z 13. júla 2023, YP a i. (Zbavenie imunity a pozastavenie výkonu funkcie sudcu), C‑615/20 a C‑671/20, EU:C:2023:562, bod 47, ako aj citovaná judikatúra].
54
Pokiaľ ide o tretiu výhradu neprípustnosti, podľa ktorej návrhy na začatie prejudiciálneho konania nespĺňajú požiadavky článku 94 písm. a) a b) rokovacieho poriadku, stačí uviesť, ako vyplýva z bodov 6 až 14 a 15 až 26 vyššie, že tieto návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ako ich spresnil vnútroštátny súd vo svojej odpovedi na dve žiadosti Súdneho dvora o vysvetlenie, obsahujú, pokiaľ ide o časť prvých otázok a druhé otázky, všetky informácie vyžadované týmto článkom 94 písm. a) a b), najmä znenie vnútroštátnych ustanovení, ktoré možno v prejednávanej veci uplatniť, uvedenie dôvodov, ktoré viedli vnútroštátny súd k položeniu otázok týkajúcich sa výkladu článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, ako aj súvislosť, ktorú tento súd vidí medzi uvedeným ustanovením a uvádzanými vnútroštátnymi pravidlami, v dôsledku čoho Súdny dvor môže v tomto rozsahu rozhodnúť o prejudiciálnych otázkach.
55
Pokiaľ ide o časť prvých otázok, ktorá sa týka zloženia kolégia súdu, konkrétne na jednej strane skutočnosť, že minister spravodlivosti, ktorý je zároveň generálnym prokurátorom, má právomoc vymenovávať do funkcií predsedov sądy rejonowe (krajské súdy), ktorí tvoria kolégium sąd okręgowy (okresný súd), a na druhej strane skutočnosť, že niektorí členovia kolégia boli vymenovaní na miesta sudcov na návrh KRS v jej novom zložení, ktorá sa nevyznačuje dostatočnými garanciami nezávislosti, treba pripomenúť, že vzhľadom na to, že návrh na začatie prejudiciálneho konania slúži ako základ pre konanie podľa článku 267 ZFEÚ, vnútroštátny súd je povinný v samotnom návrhu na začatie prejudiciálneho konania výslovne uviesť skutkový a právny rámec, do ktorého zapadá spor vo veci samej a poskytnúť potrebné vysvetlenia týkajúce sa dôvodov výberu ustanovení práva Únie, o ktorých výklad žiada, ako aj súvislosti, ktorú vnútroštátny súd vidí medzi týmito ustanoveniami a vnútroštátnou právnou úpravou uplatniteľnou v spore, o ktorom rozhoduje [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. júna 2020, C. F. (Daňová kontrola), C‑430/19, EU:C:2020:429, bod 23 a citovanú judikatúru].
56
V prejednávanej veci však s výnimkou niekoľkých obmedzených vysvetlení týkajúcich sa zloženia kolégia súdu návrhy na začatie prejudiciálneho konania dostatočne nespresňujú vnútroštátny právny rámec týkajúci sa vymenovávania členov tohto kolégia. Nevysvetľujú ani, v čom je potrebné, aby Súdny dvor odpovedal na časť prvých otázok, ktorá sa týka zloženia kolégia súdu. Za týchto podmienok Súdny dvor nemá k dispozícii dostatok informácií, ktoré by mu umožnili užitočne odpovedať na túto časť prvých otázok, v dôsledku čoho návrhy na začatie prejudiciálneho konania nespĺňajú v tomto rozsahu podmienky stanovené v článku 94 písm. a) a b) rokovacieho poriadku.
57
Pokiaľ ide o tretie prejudiciálne otázky, ktorými sa vnútroštátny súd pýta na existenciu prípadného účinného prostriedku nápravy pre obvinených vo veciach samých, treba konštatovať, že tieto otázky nie sú predbežnými otázkami, položenými in limine litis a nie sú ani potrebné na vyriešenie sporov vo veciach samých. Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, predovšetkým nevyplýva, že by vo veciach samých vyvstala otázka, či obvinení môžu napadnúť zákonnosť rozhodovacieho zloženia, ktoré má rozhodovať o ich veciach.
58
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba konštatovať, že návrhy na začatie prejudiciálneho konania sú prípustné s výnimkou tej časti prvých otázok, ktorá sa týka zloženia kolégia súdu, a tretích prejudiciálnych otázok.
O prejudiciálnych otázkach
O prvých otázkach
59
Na úvod treba najprv poznamenať, že hoci sa vnútroštátny súd svojimi prvými prejudiciálnymi otázkami formálne pýta, či je s článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ zlučiteľná skutočnosť, že orgán vnútroštátneho súdu, akým je kolégium tohto súdu, má právomoc vylúčiť sudcu tohto súdu z rozhodovania v niektorých alebo vo všetkých veciach, ktoré mu boli pridelené, zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že tieto prvé otázky sa týkajú najmä vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá upravuje postup, na základe ktorého môže byť sudca vylúčený z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené.
60
Naopak, hoci preloženie sudkyne, ktorá postúpila oba návrhy na začatie prejudiciálneho konania, z odvolacieho oddelenia vnútroštátneho súdu, na ktorom prebiehajú konania vo veciach samých, na prvostupňové oddelenie uvedeného súdu, predstavuje dôležitý prvok, ktorý treba zohľadniť na účely pochopenia situácie, ktorú vnútroštátny súd uvádza vo svojich otázkach, tento spis neumožňuje dospieť k záveru, že prvé otázky by sa mali chápať tak, že sa týkajú aj zlučiteľnosti rozhodnutia o preložení, alebo všeobecnejšie právnej úpravy upravujúcej postup preloženia, o aké ide vo veci samej, s článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ.
61
Vzhľadom na tieto konštatovania treba dospieť k záveru, že svojimi prvými otázkami sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej orgán vnútroštátneho súdu, akým je kolégium tohto súdu, môže vylúčiť sudcu tohto súdu z rozhodovania v niektorých alebo vo všetkých veciach, ktoré mu boli pridelené, bez toho, aby táto právna úprava stanovovala kritériá, ktorými sa tento orgán musí riadiť pri prijímaní takéhoto rozhodnutia o vylúčení sudcu z rozhodovania, ukladala povinnosť odôvodniť toto rozhodnutie a stanovovala možnosť súdneho preskúmania uvedeného rozhodnutia.
62
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že hoci organizácia súdnictva v členských štátoch, najmä zriadenie, zloženie, právomoci a fungovanie vnútroštátnych súdov, patrí do právomoci týchto štátov, tieto štáty sú pri výkone tejto právomoci povinné plniť povinnosti, ktoré im vyplývajú z práva Únie, a najmä z článku 19 ZEÚ (rozsudok z 11. júla 2024, Hann‑Invest a i., C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 44, ako aj citovaná judikatúra).
63
Zásada účinnej súdnej ochrany, na ktorú odkazuje článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ, predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie, ktorá je zakotvená okrem iného v článku 6 ods. 1 EDĽP, ktorému zodpovedá článok 47 druhý odsek Charty. Toto posledné uvedené ustanovenie sa teda musí náležite zohľadniť na účely výkladu uvedeného článku 19 ods. 1 druhého pododseku (rozsudok z 11. júla 2024, Hann‑Invest a i., C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 45, ako aj citovaná judikatúra).
64
Navyše v rozsahu, v akom Charta stanovuje práva, ktoré zodpovedajú právam zaručeným EDĽP, cieľom článku 52 ods. 3 Charty je zabezpečiť potrebnú koherenciu medzi právami obsiahnutými v Charte a zodpovedajúcimi právami zaručenými EDĽP, a to bez toho, aby tým bola narušená autonómia práva Únie. Podľa Vysvetliviek k Charte základných práv (Ú. v. EÚ C 303, 2007, s. 17), článok 47 druhý odsek Charty zodpovedá článku 6 ods. 1 EDĽP. Súdny dvor preto musí dbať na to, aby výklad, ktorý podáva v prejednávaných veciach, zabezpečil takú úroveň ochrany, ktorá nie je v rozpore s úrovňou zaručenou článkom 6 ods. 1 EDĽP, tak ako ho vykladá Európsky súd pre ľudské práva (rozsudok z 11. júla 2024, Hann‑Invest a i., C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 46, ako aj citovaná judikatúra).
65
Na základe toho treba v prvom rade pripomenúť, že každý členský štát má podľa článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ zabezpečiť, aby orgány, ktoré v zmysle práva Únie ako „súdne orgány“ môžu rozhodovať o otázkach týkajúcich sa uplatňovania alebo výkladu tohto práva, a z tohto dôvodu patria do jeho systému opravných prostriedkov v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, spĺňali požiadavky účinnej súdnej ochrany, vrátane požiadavky nezávislosti (rozsudok z 11. júla 2024, Hann‑Invest a i., C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 47, ako aj citovaná judikatúra).
66
Táto požiadavka nezávislosti súdov, ktorá je inherentnou súčasťou výkonu úlohy rozhodovať ako súd, patrí do podstaty práva na účinnú súdnu ochranu a základného práva na spravodlivý proces, ktoré majú zásadný význam ako záruky ochrany všetkých práv vyplývajúcich osobám podliehajúcim súdnej právomoci z práva Únie a zachovania spoločných hodnôt členských štátov uvedených v článku 2 ZEÚ, najmä hodnoty právneho štátu (rozsudok z 11. júla 2024, Hann‑Invest a i., C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 49, ako aj citovaná judikatúra).
67
Uvedená požiadavka nezávislosti má dve hľadiská. Prvé, vonkajšie hľadisko, vyžaduje, aby dotknutý orgán vykonával svoje úlohy samostatne, nikomu hierarchicky nepodliehal, ani nebol nikomu podriadený a od nikoho neprijímal príkazy alebo inštrukcie, bez ohľadu na ich pôvod, čím je chránený pred vonkajšími zásahmi alebo tlakmi, ktoré by mohli ohroziť nezávislosť rozhodovania jeho členov a ovplyvniť ich rozhodnutia. Druhé, vnútorné hľadisko, sa pripája k pojmu „nestrannosť“ a týka sa rovnakého odstupu od účastníkov konania a ich jednotlivých záujmov vo vzťahu k predmetu sporu. Toto hľadisko vyžaduje rešpektovanie objektívnosti a neexistenciu akéhokoľvek záujmu na vyriešení sporu mimo striktného uplatnenia právneho predpisu (rozsudok z 11. júla 2024, Hann‑Invest a i., C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, body 50 a 51, ako aj citovaná judikatúra).
68
Hoci „vonkajšia“ zložka nezávislosti má v podstate za cieľ zachovať nezávislosť súdov od zákonodarnej a výkonnej moci v súlade so zásadou deľby moci, ktorou sa vyznačuje fungovanie právneho štátu, jej cieľom je aj ochrana sudcov pred neprimeranými vplyvmi pochádzajúcimi zvnútra dotknutého súdu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júla 2024, Hann‑Invest a i., C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 54, ako aj citovanú judikatúru).
69
Treba tiež zdôrazniť, že výkon sudcovskej funkcie musí byť chránený nielen pred akýmkoľvek priamym vplyvom vo forme pokynov, ale aj pred formami vplyvu, ktoré sú viac nepriame a ktoré by mohli ovplyvniť súdne rozhodnutia [pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. júla 2024, Hann‑Invest a i., C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 53 a citovanú judikatúru, ako aj zo 14. novembra 2024, S. (Zmena rozhodovacieho zloženia), C‑197/23, EU:C:2024:956, bod 62 a citovanú judikatúru].
70
Tieto záruky nezávislosti a nestrannosti vyžadujú existenciu pravidiel týkajúcich sa najmä zloženia dotknutého orgánu, ktoré umožňujú odstrániť akékoľvek oprávnené pochybnosti osôb podliehajúcich súdnej právomoci, pokiaľ ide o neovplyvniteľnosť tohto orgánu z vonkajšieho hľadiska a jeho neutralitu vo vzťahu k protichodným záujmom (rozsudok z 11. júla 2024, Hann‑Invest a i., C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 52).
71
Okrem toho aj Európsky súd pre ľudské práva zdôraznil, že prvoradý význam najmä súdnej nezávislosti a právnej istoty pre právny štát vyžaduje osobitnú jasnosť pravidiel, ktoré sa uplatňujú v každom prípade a jasné záruky na zabezpečenie objektívnosti a transparentnosti a najmä na zabránenie akémukoľvek dojmu svojvôle pri prideľovaní konkrétnych vecí sudcom (rozsudok ESĽP, 5. októbra 2010, DMD GROUP, a. s. v. Slovensko, CE:ECHR:2010:1005JUD001933403, bod 66).
72
V druhom rade článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ vyžaduje tiež existenciu súdu „zriadeného zákonom“, vzhľadom na neoddeliteľné väzby, ktoré existujú medzi prístupom k takémuto súdu a zárukami nezávislosti a nestrannosti sudcov [pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. júla 2024, Hann‑Invest a i., C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 55 a citovanú judikatúru, ako aj zo 14. novembra 2024, S. (Zmena rozhodovacieho zloženia), C‑197/23, EU:C:2024:956, bod 63 a citovanú judikatúru].
73
Odkaz na „súd zriadený zákonom“, ktorý sa nachádza aj v článku 47 druhom odseku Charty, odráža pritom najmä zásadu právneho štátu a týka sa nielen právneho základu samotnej existencie súdu, ale aj zloženia súdu v každej veci, ako aj každého iného ustanovenia vnútroštátneho práva, ktorého nedodržanie spôsobuje protiprávnosť účasti jedného alebo viacerých sudcov na preskúmaní veci (pozri analogicky rozsudok z 29. marca 2022, Getin Noble Bank, C‑132/20, EU:C:2022:235, bod 121 a citovanú judikatúru).
74
Pravidlá prideľovania a prerozdeľovania vecí sú teda súčasťou pojmu súd „zriadený zákonom“, ktorý nevyžaduje len právny základ samotnej existencie súdu, ale aj rešpektovanie rozhodovacieho zloženia v každej veci, a tiež každého iného ustanovenia vnútroštátneho práva, ktorého nedodržanie spôsobuje protiprávnosť účasti jedného alebo viacerých sudcov na preskúmaní veci.
75
V dôsledku toho článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ teda tiež vyžaduje, aby pravidlá upravujúce zostavenie rozhodovacieho zloženia mali takú povahu, aby mohli vylúčiť akýkoľvek neprimeraný zásah do rozhodovacieho procesu týkajúceho sa danej veci zo strany osôb, ktoré nie sú členmi rozhodovacieho zloženia rozhodujúceho o tejto veci a pred ktorými účastníci konania nemohli uplatniť svoje tvrdenia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júla 2024, Hann‑Invest a i., C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 59).
76
V prejednávanej veci sa s výhradou overení, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, zdá, že článok 47b § 1 zákona o všeobecných súdoch stanovuje, že zmena zloženia súdu je prípustná, pokiaľ existuje „trvalá prekážka prejednania veci v jeho súčasnom zložení“ bez ďalšieho spresnenia. Hoci § 4 tohto článku 47b v podstate stanovuje, že sudca bude rozhodovať vo veciach, ktoré mu boli pridelené, napriek jeho preloženiu na iné miesto alebo jeho delegovaniu na iný súd až do skončenia konania v týchto veciach, § 5 uvedeného článku 47b stanovuje, že jeho veci mu možno odňať na základe rozhodnutia kolégia dotknutého súdu bez toho, aby na tento účel stanovil kritériá. Podľa § 6 tohto istého článku 47b má napokon kolégium súdu aj možnosť vylúčiť sudcu z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené v prípade preloženia tohto sudcu na iné oddelenie, pričom ani toto ustanovenie nie je spojené so žiadnymi presnými kritériami.
77
Treba teda konštatovať, že taká vnútroštátna právna úprava, aká je opísaná v predchádzajúcom bode tohto rozsudku, nielenže nestanovuje objektívne kritériá vymedzujúce možnosť vylúčiť sudcu z rozhodovania v jednej alebo vo viacerých veciach, ktoré mu boli pridelené, ale tiež umožňuje kolégiu dotknutého súdu vylúčiť sudcu z rozhodovania v takýchto veciach bez toho, aby bolo takéto rozhodnutie odôvodnené. Odkaz na existenciu „trvalej prekážky prejednania veci v jeho súčasnom zložení“ je totiž príliš vágny na to, aby ho bolo možné považovať za spôsobilý zabrániť akémukoľvek svojvoľnému konaniu pri rozhodovaní o zmene rozhodovacieho zloženia. Okrem toho poľská vláda na pojednávaní pred Súdnym dvorom potvrdila, že poľské právo neukladá povinnosť odôvodniť vylúčenie sudcu na základe článku 47b § 5 a 6 zákona o všeobecných súdoch.
78
Okrem toho, pokiaľ ide o postúpenie veci, o ktoré ide vo veci samej, zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že uznesenie kolégia, ktorým bola dotknutá sudkyňa vylúčená z rozhodovania v konaniach vo veciach samých, neobsahuje žiadne odôvodnenie.
79
Navyše sa nezdá, že by toto uznesenie kolégia mohlo byť odôvodnené uznesením o preložení, ktorým predseda Sąd Okręgowy w Słupsku (Krajský súd Słupsk) 13. októbra 2021 na základe článku 22a § 4 zákona o všeobecných súdoch rozhodol o preložení sudkyne, ktorá podala prejednávané návrhy na iné oddelenie toho istého súdu.
80
Na jednej strane bolo totiž toto uznesenie stručne odôvodnené potrebou „zabezpečiť riadne fungovanie šiesteho odvolacieho trestného oddelenia a druhého trestného oddelenia“ Sąd Okręgowy w Słupsku (Krajský súd Słupsk).
81
Na druhej strane uznesenie kolégia bolo prijaté dva dni pred uznesením o preložení.
82
Okrem toho, pokiaľ ide o preloženie sudcu bez jeho súhlasu na iný súd alebo preloženie sudcu bez súhlasu medzi dvoma oddeleniami toho istého súdu, Súdny dvor už rozhodol, že takéto preloženia totiž môžu predstavovať prostriedok vykonávania kontroly nad obsahom súdnych rozhodnutí, keďže môžu mať nielen vplyv na rozsah právomocí dotknutých sudcov a vybavovanie vecí, ktoré im boli pridelené, ale aj významný vplyv na ich život a kariéru, a tak z nich môžu vyplývať dôsledky analogické s dôsledkami disciplinárnej sankcie [rozsudok zo 6. októbra 2021, W. Ż. (Senát Najvyššieho súdu pre mimoriadne preskúmanie a veci verejné – Vymenovanie), C‑487/19, EU:C:2021:798, bod 115].
83
Podobne vylúčenie sudcu z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené bez toho, aby dotknutá vnútroštátna právna úprava stanovovala objektívne kritériá umožňujúce vymedziť rámec takejto možnosti vylúčenia z rozhodovania v pridelených veciach, navyše bez toho, aby rozhodnutie o vykonaní takéhoto vylúčenia z rozhodovania v pridelených veciach muselo byť odôvodnené, neumožňuje vylúčiť, že toto vylúčenie z rozhodovania v pridelených veciach bolo svojvoľné, alebo dokonca predstavuje skrytú disciplinárnu sankciu. Platí to o to viac v prípade, keď po takomto vylúčení z rozhodovania v pridelených veciach nasleduje preloženie dotknutého sudcu na iné oddelenie toho istého súdu.
84
Také organizačné opatrenia spočívajúce vo vylúčení sudcu z rozhodovania v pridelených veciach, o aké ide vo veci samej, ktorých vykonanie neupravujú dostatočne presné kritériá a nepodlieha povinnosti dostatočného odôvodnenia, tak môžu vyvolať pochybnosti o možnosti, že k vylúčeniu sudcu z rozhodovania v pridelených veciach, po ktorom nasleduje preloženie, došlo v reakcii na skoršie akty dotknutého sudcu.
85
Aby sa predišlo tomu, že sa ponechal priestor na svojvôľu, ktorá by mohla vyplynúť z netransparentného postupu, ktorý by mohol ohroziť zásady nezávislosti a neodvolateľnosti sudcov, je dôležité, aby vnútroštátne pravidlá, ktoré upravujú vylúčenie sudcu z rozhodovania v pridelených veciach, stanovovali jasne stanovené objektívne kritériá, na základe ktorých môže byť sudca vylúčený z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené, ako aj povinnosť odôvodniť rozhodnutia o vylúčení sudcu z rozhodovania v pridelených veciach, najmä v prípade vylúčenia dotknutého sudcu z rozhodovania v pridelených veciach bez jeho súhlasu, s cieľom zabezpečiť, aby nezávislosť sudcov nebola ohrozená neoprávnenými vonkajšími vplyvmi.
86
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na prvé položené otázky odpovedať tak, že článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej orgán vnútroštátneho súdu, akým je kolégium tohto súdu, môže vylúčiť sudcu tohto súdu z rozhodovania v niektorých alebo vo všetkých veciach, ktoré mu boli pridelené, bez toho, aby táto právna úprava stanovovala kritériá, ktorými sa tento orgán musí riadiť pri prijímaní takéhoto rozhodnutia o vylúčení sudcu z rozhodovania v pridelených veciach, a ukladala povinnosť odôvodniť toto rozhodnutie.
O druhých otázkach
87
Svojimi druhými otázkami sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ a zásada prednosti práva Únie majú vykladať v tom zmysle, že ukladajú vnútroštátnemu súdu a akémukoľvek inému orgánu dotknutého členského štátu povinnosť neuplatniť jednak uznesenie kolégia tohto súdu, ktorým bol sudca uvedeného súdu vylúčený z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené, a jednak iné následné akty, ako sú rozhodnutia o novom pridelení týchto vecí, ak bolo toto uznesenie prijaté v rozpore s článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ.
88
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry zásada prednosti práva Únie zakotvuje prednostné postavenie tohto práva pred právom členských štátov. Táto zásada preto ukladá všetkým orgánom členských štátov povinnosť zaručiť plný účinok jednotlivých noriem Únie, pričom právo členských štátov nemôže mať vplyv na účinok priznaný týmto rôznym normám na území uvedených štátov [rozsudok z 13. júla 2023, YP a i. (Zbavenie imunity a pozastavenie výkonu funkcie sudcu), C‑615/20 a C‑671/20, EU:C:2023:562, bod 61, ako aj citovaná judikatúra].
89
Uvedená zásada tak najmä vyžaduje, aby každý vnútroštátny súd, ktorý je v rámci svojej právomoci poverený uplatňovať ustanovenia práva Únie, zabezpečil plný účinok požiadaviek tohto práva v spore, o ktorom rozhoduje, pričom v prípade potreby z vlastnej iniciatívy neuplatní akúkoľvek vnútroštátnu právnu úpravu alebo prax, ktorá je v rozpore s ustanovením práva Únie, ktoré má priamy účinok, a to bez toho, aby musel požiadať alebo vyčkať na predchádzajúce zrušenie tejto vnútroštátnej právnej úpravy alebo praxe zákonodarnou cestou alebo akýmkoľvek iným ústavným postupom [rozsudok z 13. júla 2023, YP a i. (Zbavenie imunity a pozastavenie výkonu funkcie sudcu), C‑615/20 a C‑671/20, EU:C:2023:562, bod 62, ako aj citovaná judikatúra].
90
Súdny dvor pritom už rozhodol, že článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ vykladaný s prihliadnutím na článok 47 Charty, ktorý ukladá členským štátom jasnú a presnú povinnosť dosiahnuť výsledok, ktorá nie je spojená s nijakou podmienkou, najmä pokiaľ ide o nezávislosť a nestrannosť súdov, ktoré majú vykladať a uplatňovať právo Únie, a o požiadavku, aby tieto súdy boli zriadené zákonom, má takýto priamy účinok, ktorý znamená, že sa neuplatní akékoľvek ustanovenie vnútroštátneho práva, vnútroštátna judikatúra alebo prax, ktoré sú v rozpore s týmito ustanoveniami práva Únie, ako ich vykladá Súdny dvor [rozsudok z 13. júla 2023, YP a i. (Zbavenie imunity a pozastavenie výkonu funkcie sudcu), C‑615/20 a C‑671/20, EU:C:2023:562, bod 63, ako aj citovaná judikatúra].
91
Z ustálenej judikatúry tiež vyplýva, že aj v prípade neexistencie vnútroštátnych legislatívnych opatrení, ktorými by sa ukončilo nesplnenie povinnosti konštatované Súdnym dvorom, vnútroštátnym súdom prináleží prijať všetky opatrenia na uľahčenie dosiahnutia plného účinku práva Únie v súlade so závermi uvedenými v rozsudku, ktorým sa konštatuje toto nesplnenie povinnosti. Okrem toho uvedené súdy sú podľa zásady lojálnej spolupráce stanovenej v článku 4 ods. 3 ZEÚ povinné odstrániť protiprávne dôsledky takéhoto porušenia práva Únie [rozsudok z 13. júla 2023, YP a i. (Zbavenie imunity a pozastavenie výkonu funkcie sudcu), C‑615/20 a C‑671/20, EU:C:2023:562, bod 64, ako aj citovaná judikatúra].
92
Na účely splnenia povinností pripomenutých v bodoch 88 až 91 tohto rozsudku nesmie teda vnútroštátny súd uplatniť akt, akým je uznesenie kolégia tohto súdu, ktorým sa v rozpore s článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ nariadilo, aby bol sudca tohto súdu vylúčený z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené, ak je to vzhľadom na dotknutú procesnú situáciu nevyhnutné na zabezpečenie prednosti práva Únie [pozri analogicky rozsudok z 13. júla 2023, YP a i. (Zbavenie imunity a pozastavenie výkonu funkcie sudcu), C‑615/20 a C‑671/20, EU:C:2023:562, bod 65, ako aj citovaná judikatúra].
93
Vzhľadom na to, že konečné posúdenie skutkového stavu, ako aj uplatnenie a výklad vnútroštátneho práva prináleží v rámci konania upraveného v článku 267 ZFEÚ výlučne vnútroštátnemu súdu, vnútroštátnemu súdu tiež prináleží, aby s konečnou platnosťou určil konkrétne dôsledky, ktoré v konaniach vo veciach samých vyplývajú zo zásady uvedenej v predchádzajúcom bode. V súlade s ustálenou judikatúrou však Súdny dvor môže na základe skutočností uvedených v spise poskytnúť vnútroštátnemu súdu výkladové prvky práva Únie, ktoré môžu byť pre tento súd na tento účel užitočné [rozsudok z 13. júla 2023, YP a i. (Zbavenie imunity a pozastavenie výkonu funkcie sudcu), C‑615/20 a C‑671/20, EU:C:2023:562, bod 66, ako aj citovaná judikatúra].
94
V tejto súvislosti z odpovede na prvé otázky vyplýva, že článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, aká je opísaná vnútroštátnym súdom, ktorá upravuje vylúčenie sudcu z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené.
95
V takejto situácii je pritom rozhodovacie zloženie oprávnené neuplatniť akékoľvek uznesenie prijaté na základe tejto právnej úpravy, a teda v tom istom zložení pokračovať v preskúmavaní konaní vo veciach samých bez toho, aby mu v tom mohli brániť súdne orgány, ktoré majú právomoc určiť a zmeniť zostavenie rozhodovacích zložení vnútroštátneho súdu [pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júla 2023, YP a i. (Zbavenie imunity a pozastavenie výkonu funkcie sudcu), C‑615/20 a C‑671/20, EU:C:2023:562, bod 72, ako aj citovanú judikatúru].
96
V tejto istej situácii orgány, ktoré majú právomoc určiť a zmeniť zostavenie tohto rozhodovacieho zloženia, nesmú uplatniť takéto uznesenie [pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júla 2023, YP a i. (Zbavenie imunity a pozastavenie výkonu funkcie sudcu), C‑615/20 a C‑671/20, EU:C:2023:562, bod 80].
97
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na druhé otázky odpovedať tak, že článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ a zásada prednosti práva Únie sa majú vykladať v tom zmysle, že ukladajú vnútroštátnemu súdu povinnosť neuplatniť uznesenie kolégia tohto súdu, ktorým bol sudca uvedeného súdu vylúčený z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené, a iné následné akty, ako sú rozhodnutia o novom pridelení týchto vecí, ak bolo toto uznesenie prijaté v rozpore s týmto článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ. Súdne orgány, ktoré majú právomoc určiť a zmeniť zostavenie tohto rozhodovacieho zloženia, nesmú uplatniť takéto uznesenie.
O trovách
98
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
1.
Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej orgán vnútroštátneho súdu, akým je kolégium tohto súdu, môže vylúčiť sudcu tohto súdu z rozhodovania v niektorých alebo vo všetkých veciach, ktoré mu boli pridelené, bez toho, aby táto právna úprava stanovovala kritériá, ktorými sa tento orgán musí riadiť pri prijímaní takéhoto rozhodnutia o vylúčení sudcu z rozhodovania v pridelených veciach, a ukladala povinnosť odôvodniť toto rozhodnutie.
2.
Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ a zásada prednosti práva Únie
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
ukladajú vnútroštátnemu súdu povinnosť neuplatniť uznesenie kolégia tohto súdu, ktorým bol sudca uvedeného súdu vylúčený z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené, a iné následné akty, ako sú rozhodnutia o novom pridelení týchto vecí, ak bolo toto uznesenie prijaté v rozpore s týmto článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ. Súdne orgány, ktoré majú právomoc určiť a zmeniť zostavenie tohto rozhodovacieho zloženia, nesmú uplatniť takéto uznesenie.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: poľština.