62022CO0658
UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
z 9. januára 2024 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 53 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Článok 267 ZFEÚ – Právne otázky, ktoré Najvyššiemu súdu položil jeho prvý predseda – Neexistencia sporu pred vnútroštátnym súdom – Zjavná neprípustnosť“
Vo veci C‑658/22,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Sąd Najwyższy (Najvyšší súd, Poľsko) z 2. septembra 2021 a doručený Súdnemu dvoru 19. októbra 2022, ktorý súvisí s predložením veci jej prvou predsedníčkou,
za účasti:
Prokurator Generalny,
SÚDNY DVOR (desiata komora),
v zložení: predseda desiatej komory Z. Csehi, sudcovia I. Jarukaitis (spravodajca) a D. Gratsias,
generálny advokát: A. Rantos,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Prokurator Generalny, v zastúpení: R. Hernand,
–
poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna a S. Żyrek, splnomocnení zástupcovia,
–
dánska vláda, v zastúpení: M. P. B. Jespersen, J. F. Kronborg a C. A.‑S. Maertens, splnomocnení zástupcovia,
–
holandská vláda, v zastúpení: M. K. Bulterman a J. Langer, splnomocnení zástupcovia,
–
švédska vláda, v zastúpení: A. Runeskjöld a H. Shev, splnomocnené zástupkyne,
–
Európska komisia, v zastúpení: K. Herrmann a P. J. O. Van Nuffel, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vo veci sa rozhodne odôvodneným uznesením v súlade s článkom 53 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora,
vydal toto
Uznesenie
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2, článku 6 ods. 1 a 3 a článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ v spojení s článkom 267 ZFEÚ a článkom 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci preskúmania právnych otázok predložených prvou predsedníčkou Sąd Najwyższy (Najvyšší súd, Poľsko) plénu občianskoprávneho senátu tohto súdu, ktoré sa týkali účinkov konštatovania nekalej povahy podmienok obsiahnutých v úverových zmluvách denominovaných alebo indexovaných v cudzej mene.
Poľské právo
Ústava
3
Článok 144 ods. 2 a 3 Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Ústava Poľskej republiky, ďalej len „Ústava“) stanovuje:
„2.   Na platnosť úradných aktov Prezidenta republiky sa vyžaduje podpis predsedu Rady ministrov, ktorý podpísaním aktu preberá zodpovednosť pred Sejm [(Snem, Poľsko)].
3.   Ustanovenia odseku 2 sa neuplatnia v týchto prípadoch:
…
(17) vymenovanie sudcov,
…“
4
Podľa článku 179 Ústavy sú sudcovia menovaní prezidentom republiky na návrh Krajowa Rada Sądownictwa (Štátna súdna rada, Poľsko) (ďalej len „KRS“) na dobu neurčitú
5
Článok 187 Ústavy stanovuje:
„1.   Členmi [KRS] sú:
(1)
prvý predseda [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)], minister spravodlivosti, predseda [Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd, Poľsko)] a osoba vymenovaná prezidentom republiky,
(2)
pätnásť členov zvolených spomedzi sudcov [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)], všeobecných súdov, správnych súdov a vojenských súdov,
(3)
štyria členovia, ktorých [Snem] zvolil spomedzi poslancov, a dvaja členovia, ktorých volí Senát spomedzi senátorov.
…“
Zákon o Najvyššom súde
6
Článok 29 ods. 2 a 3 ustawa o Sądzie Najwyższym (zákon o Najvyššom súde) z 8. decembra 2017 (Dz. U. z roku 2018, položka 5) v znení ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (zákon, ktorým sa mení a dopĺňa zákon o organizácii všeobecných súdov, zákon o Najvyššom súde a niektoré ďalšie zákony) z 20. decembra 2019 (Dz. U. z roku 2020, položka 190) (ďalej len „zákon o Najvyššom súde“), stanovuje:
„2.   V rámci činnosti [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)] alebo jeho orgánov nie je dovolené spochybňovať legitimitu [súdov], ústavných orgánov štátu alebo orgánov kontroly a ochrany práva.
3.   [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)] ani iný orgán nemôže určiť ani posudzovať zákonnosť vymenovania sudcu alebo právomoc plniť úlohy v oblasti výkonu spravodlivosti, ktorá vyplýva z tohto vymenovania.“
7
Článok 72 ods. 1 zákona o Najvyššom súde znie takto:
„Sudca [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)] disciplinárne zodpovedá za služobné (disciplinárne) previnenia, vrátane:
…
(3)
konaní spochybňujúcich existenciu služobného pomeru sudcu, účinnosť vymenovania sudcu alebo legitimitu ústavného orgánu Poľskej republiky,
…“
8
Podľa článku 83 ods. 1 tohto zákona:
„Ak sa v judikatúre všeobecných súdov, vojenských súdov alebo Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) objavia rozdiely vo výklade právnych ustanovení, na ktorých sú založené ich rozhodnutia, prvý predseda alebo predseda Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) môže s cieľom zabezpečiť jednotnosť judikatúry predložiť právnu otázku Sąd Najwyższy (Najvyšší súd), ktorý zasadá v sedemčlennom alebo inom zodpovedajúcom zložení.“
9
Článok 85 ods. 1 tohto zákona znie takto:
„[Prokurator Generalny (generálny prokurátor, Poľsko)] je informovaný o konaní zasadnutia pléna Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) alebo zasadnutia senátu alebo spojených senátov.“
10
Článok 87 ods. 1 prvá veta zákona o Najvyššom súde stanovuje:
„Rozhodnutia pléna Sąd Najwyższy (Najvyšší súd), spojených senátov alebo rozhodovacieho zloženia celého senátu nadobúdajú moc právnej zásady ihneď po ich prijatí.“
11
Podľa článku 88 tohto zákona:
„1.   Ak sa rozhodovacie zloženie Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) zamýšľa odchýliť od rozhodnutia, ktoré nadobudlo moc právnej zásady, predloží nastolenú právnu otázku rozhodovaciemu zloženiu pozostávajúcemu zo všetkých členov senátu.
2.   Zrušenie rozhodnutia, ktoré nadobudlo moc právnej zásady, prijatého senátom, spojenými senátmi alebo plénom Sąd Najwyższy (Najvyšší súd), si vyžaduje prijatie nového rozhodnutia uznesením príslušného senátu, spojených senátov alebo pléna Sąd Najwyższy (Najvyšší súd).
3.   Ak má rozhodovacie zloženie určitého senátu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) v úmysle zrušiť rozhodnutie, ktoré nadobudlo moc právnej zásady a bolo prijaté iným senátom, rozhodnutie sa prijíma uznesením oboch senátov Sąd Najwyższy (Najvyšší súd). Senáty môžu predložiť právnu otázku plénu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd).“
Zákon o KRS
12
KRS sa riadi ustawa o Krajowej Radzie Sądownictwa (zákon o Štátnej súdnej rade) z 12. mája 2011 (Dz. U. z roku 2011, č. 126, položka 714), v znení zmenenom a doplnenom okrem iného prostredníctvom ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz niektórych innych ustaw (zákon o zmene zákona o Štátnej súdnej rade a niektorých iných zákonov) z 8. decembra 2017 (Dz. U. z roku 2018, položka 3) a ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych oraz niektórych innych ustaw (zákon, ktorým sa mení a dopĺňa zákon o organizácii všeobecných súdov a niektoré iné zákony) z 20. júla 2018 (Dz. U. z roku 2018, položka 1443) (ďalej len „zákon o KRS“).
13
Článok 37 ods. 1 zákona o KRS stanovuje:
„Pokiaľ sa na funkciu sudcu prihlásilo viac uchádzačov, [KRS] preskúma a vyhodnotí spoločne všetky podané prihlášky. V tejto situácii [KRS] prijme uznesenie obsahujúce jej rozhodnutia, pokiaľ ide o predloženie návrhu na vymenovanie do funkcie sudcu vo vzťahu ku všetkým uchádzačom.“
14
Článok 44 ods. 1b tohto zákona stanovil:
„Ak uznesenie uvedené v článku 37 ods. 1 nenapadli v jednotlivých prípadoch týkajúcich sa vymenovania do funkcie sudcu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) všetci účastníci konania, uvedené uznesenie nadobúda právoplatnosť v časti obsahujúcej rozhodnutie o podaní návrhu na vymenovanie za sudcu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) a v časti obsahujúcej rozhodnutie o nepredložení návrhu na vymenovanie účastníkov, ktorí nepodali odvolanie, do funkcie sudcu tohto súdu.
…“
15
Podľa článku 3 ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz ustawy – Prawo o ustroju sądów administracyjnych (zákon, ktorým sa mení a dopĺňa zákon o Štátnej súdnej rade a zákon o organizácii správnych súdov) z 26. apríla 2019 (Dz. U. z roku 2019, položka 914), ktorý nadobudol účinnosť 23. mája 2019, stanovuje, že „konania o odvolaniach, ktorými sa napádajú uznesenia [KRS] v individuálnych veciach týkajúcich sa vymenovania do funkcie sudcu na Sąd Najwyższy [(Najvyšší súd)] a ktoré boli začaté, ale neboli ukončené pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona, sa zo zákona zastavujú“.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
16
Dňa 29. januára 2021 prvá predsedníčka Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) na základe článku 83 ods. 1 zákona o Najvyššom súde predložila plénu občianskoprávneho senátu tohto súdu niekoľko právnych otázok týkajúcich sa dôsledkov vyplývajúcich zo zistenia nekalej povahy podmienok týkajúcich sa určenia výmenného kurzu stanovených v úverových zmluvách denominovaných alebo indexovaných v cudzej mene.
17
Plénum občianskoprávneho kolégia Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) pristúpilo k posúdeniu týchto otázok na svojom zasadnutí 2. septembra 2021, na ktorom sa zúčastnilo 21 sudcov, z ktorých 7 bolo vymenovaných prezidentom republiky 10. októbra 2018 na základe dvoch uznesení č. 330/18 a 331/18 prijatých KRS 28. augusta 2018 (ďalej len „uznesenia z 28. augusta 2018“).
18
Vzhľadom na účasť týchto sudcov na uvedenom zasadnutí väčšina členov pléna vyjadrila pochybnosti o regulárnosti tohto rozhodovacieho zloženia a o jeho postavení ako nezávislého a nestranného súdu.
19
Podľa pléna občianskoprávneho senátu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd), ktorý je vnútroštátnym súdom, totiž legislatívne zmeny, ku ktorým došlo v rámci reformy súdneho systému, naznačujú, že zákonodarná moc konala s úmyslom zabrániť akejkoľvek možnosti zabezpečiť účinnú súdnu kontrolu uznesení z 28. augusta 2018.
20
Vnútroštátny súd v tejto súvislosti uvádza, že článok 44 ods. 1b zákona o KRS stanovuje, že ak v jednotlivých prípadoch uznesenie obsahujúce rozhodnutie KRS o podaní návrhu na vymenovanie za sudcu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) nenapadli všetci účastníci konania, uvedené uznesenie nadobúda právoplatnosť v časti obsahujúcej rozhodnutie o predložení návrhu na vymenovanie a v časti, ktorá obsahuje rozhodnutie o nepredložení takéhoto návrhu, v prípade účastníkov konania, ktorí nepodali odvolanie.
21
Vnútroštátny súd uvádza, že uznesenia z 28. augusta 2018, ktoré obsahovali najmä návrh na vymenovanie siedmich sudcov občianskoprávneho senátu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) vymenovaných 10. októbra 2018, boli napadnuté na Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd), ktorý rozhodnutiami z 27. septembra 2018 pozastavil ich výkon.
22
Vnútroštátny súd konštatuje, že napriek tomuto odkladu výkonu prezident republiky pristúpil k vymenovaniu kandidátov navrhnutých KRS a že okrem toho článok 3 zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon o Štátnej súdnej rade a zákon o organizácii správnych súdov, uvedený v bode 15 tohto uznesenia, stanovil, že odvolania proti uzneseniam KRS v jednotlivých veciach týkajúcich sa vymenovania do funkcie sudcu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd), ktoré boli podané a o ktorých sa nerozhodlo pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona, teda 23. mája 2019, sa zo zákona zastavujú.
23
Vnútroštátny súd uvádza, že v nadväznosti na rozsudok z 2. marca 2021, A. B. a i. (Vymenovanie sudcov na Najvyšší súd – Odvolanie) (C‑824/18, EU:C:2021:153), Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd), ktorý nezastavil konania o odvolaniach podaných proti uzneseniam z 28. augusta 2018, rozsudkom zo 6. mája 2021 zrušil tieto uznesenia v časti obsahujúcej návrh na vymenovanie kandidátov na sudcov Sąd Najwyższy (Najvyšší súd).
24
Vnútroštátny súd sa domnieva, že z toho vyplýva, že prezident republiky konal nezákonne, keď vymenoval sudcov napriek odvolaniu podanému na Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd) proti uzneseniam z 28. augusta 2018 a v čase, keď prebiehalo konanie vedúce k zrušeniu týchto uznesení, čím tieto vymenovania stratili právny základ, keďže článok 179 Ústavy stanovuje, že sudcov vymenúva prezident republiky na návrh KRS.
25
Za týchto okolností sa vnútroštátny súd v prvej otázke pýta, či rozhodovacie zloženie Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) možno kvalifikovať ako nezávislý a nestranný súd, ak niektorí členovia tvoriaci toto rozhodovacie zloženie boli vymenovaní bez toho, aby oznámenie prezidenta republiky o voľných miestach sudcov bolo kontrasignované predsedom Rady ministrov, ak konanie, ktoré predchádzalo vymenovaniu týchto členov, prebehlo bez dodržania zásad transparentnosti a čestnosti, a ak k vymenovaniu týchto členov prezidentom republiky došlo napriek odvolaniu podanému proti uzneseniam z 28. augusta 2018 na Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd) a rozhodnutiu o odklade výkonu a následne rozhodnutiu o zrušení, ktoré prijal tento súd, uvedeným v bodoch 21 a 23 tohto uznesenia.
26
Pokiaľ ide o druhú prejudiciálnu otázku, vnútroštátny súd poukazuje na to, že zákonom, ktorým sa mení a dopĺňa zákon o organizácii všeobecných súdov, zákon o Najvyššom súde a niektoré ďalšie zákony, uvedeným v bode 6 tohto uznesenia, bol do zákona o Najvyššom súde zavedený nový článok 29 ods. 2 a 3, ktorý pod hrozbou disciplinárnej sankcie zakazuje Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) vykonávať akékoľvek posúdenie zákonnosti vymenovania sudcov alebo ich právomoc plniť úlohy v oblasti výkonu spravodlivosti. Vnútroštátny súd však vyjadruje pochybnosti o zlučiteľnosti takéhoto zákazu s právom Únie a o tom, či by ho mohlo odôvodniť rešpektovanie ústavnej identity členských štátov.
27
Dôvody, ktoré viedli vnútroštátny súd k predloženiu tretej prejudiciálnej otázky, vyplývajú z toho, že na základe poučenia vyplývajúceho z rozsudku z 19. novembra 2019, A. K. a i.) (Nezávislosť disciplinárneho senátu Najvyššieho súdu) (C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18, EU:C:2019:982), Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) 23. januára 2020 prijal na spoločnom zasadnutí občianskoprávneho senátu, trestnoprávneho senátu, ako aj senátu pracovného práva a práva sociálneho zabezpečenia tohto súdu uznesenie, ktoré nadobudlo moc právnej zásady, v ktorom okrem iného konštatoval, že súd zložený zo sudcov vymenovaných na návrh KRS, zriadenej spôsobom určeným zákonom o zmene zákona o Štátnej súdnej rade a niektorých iných zákonov uvedeným v bode 12 tohto uznesenia, je zložený nezákonne. Toto uznesenie však bolo vyhlásené za protiústavné rozsudkom Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd, Poľsko) z 20. apríla 2020, ktorý uznesením z 21. apríla 2020 tiež rozhodol, že Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) nemá právomoc na základe uznesenia prepisovať právo tak, aby sa zmenil normatívny rámec organizácie súdnictva, ani preskúmavať výkon právomocí prezidenta republiky, ktoré mu boli zverené článkom 179 Ústavy.
28
Podľa vnútroštátneho súdu judikatúra Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) zbavuje účastníkov súdneho konania možnosti spochybniť zákonnosť rozhodovacieho zloženia súdu, predstavuje zásah do výkonu rozhodovacej činnosti súdov a nemôže ňou byť tento súd viazaný, keďže pochádza od súdu, ktorý bol sám nezákonne zložený.
29
Za týchto okolností Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Majú sa článok 2, článok 6 ods. 1 a 3 a článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ v spojení s článkom 47 [Charty] a článkom 267 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že súd poslednej inštancie členského štátu [Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)], ktorého kolegiálne zloženie zahŕňa osoby vymenované do funkcie sudcu v rozpore so základnými pravidlami práva členského štátu týkajúcimi sa vymenovania sudcov Sąd Najwyższy (Najvyšší súd), nie je nezávislým, nestranným súdom, ktorý bol zriadený zákonom a poskytuje účinnú právnu ochranu jednotlivcom v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, a ktorý spočíva:
a)
v oznámení voľných miest sudcov na Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) prostredníctvom prezidenta republiky bez predchádzajúcej kontrasignácie predsedu Rady ministrov,
b)
vo vedení predvýberového konania v rozpore so zásadami transparentnosti a spravodlivosti vnútroštátnym orgánom [KRS], ktorý vzhľadom na okolnosti svojho vzniku v rámci súdnictva a spôsob svojej činnosti nespĺňa požiadavky ústavného orgánu, ktorý zabezpečuje dohľad nad nezávislosťou súdov a nezávislosťou sudcov,
c)
vo vydaní listín o vymenovaní do funkcie sudcu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) prostredníctvom [prezidenta republiky] napriek predchádzajúcemu napadnutiu uznesenia KRS vrátane žiadosti o vymenovanie do funkcie na príslušnom vnútroštátnom súde [teda Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd, Poľsko)], pozastaveniu výkonu tohto uznesenia zo strany Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd) v súlade s vnútroštátnym právom a neukončeniu odvolacieho konania, po ktorom Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd) právoplatne zrušil napadnuté uznesenie KRS z dôvodu jeho nezákonnosti, čím ho natrvalo odstránil z právneho poriadku, a tým akt vymenovania do funkcie sudcu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) zbavil základu podľa článku 179 [Ústavy] vo forme návrhu KRS na vymenovanie do funkcie sudcu?
2.
Majú sa článok 2, článok 6 ods. 1 a 3 a článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ v spojení s článkom 47 [Charty] a článkom 267 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, akou je článok 29 ods. 2 a 3, článok 26 ods. 3 a článok 72 ods. 1, 2 a 3 [zákona o Najvyššom súde] v rozsahu, v akom pod hrozbou disciplinárnej sankcie v podobe odvolania z funkcie zakazujú, aby Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) určoval alebo posudzoval zákonnosť vymenovania sudcu alebo oprávnenie vyplývajúce z tohto vymenovania vykonávať sudcovské funkcie a aby vecne posudzoval návrhy na vylúčenie sudcu z týchto dôvodov, za predpokladu, že tento zákaz má byť odôvodnený rešpektovaním ústavnej identity členských štátov zo strany Únie?
3.
Majú sa článok 2 a článok 4 ods. 2 a 3 v spojení s článkom 19 ZEÚ a článkom 267 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že rozsudok Ústavného súdu členského štátu [konkrétne Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd)], ktorým bol rozsudok vnútroštátneho súdu poslednej inštancie [teda Sąd Najwyższy (Najvyšší súd)] vyhlásený za protiústavný, nemôže predstavovať prekážku posúdenia nezávislosti a nestrannosti súdu a preskúmania, či bol súd zriadený zákonom z hľadiska práva Únie, keďže treba navyše zohľadniť, že rozhodnutie Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) bolo zamerané na vykonanie rozsudku Súdneho dvora Európskej únie, podľa ktorého ustanovenia [Ústavy] a platných zákonov (vnútroštátnych zákonov) nezverujú Ústavnému súdu [teda Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd)] právomoc preskúmavať súdne rozhodnutia vrátane uznesení riešiacich rozpory vo výklade právnych predpisov prijatých podľa článku 83 [zákona o Najvyššom súde], a okrem toho, že Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) vzhľadom na jeho súčasné zloženie nie je súdom zriadeným zákonom v zmysle článku 6 ods. 1 [Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaného v Ríme 4. novembra 1950]?“
O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
30
Podľa článku 53 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora platí, že ak Súdny dvor zjavne nie je príslušný rozhodnúť o veci alebo ak sú návrh alebo žaloba zjavne neprípustné, po vypočutí generálneho advokáta môže kedykoľvek rozhodnúť odôvodneným uznesením bez ďalšieho konania.
31
Toto ustanovenie je potrebné uplatniť v prejednávanej veci.
32
Na tento účel je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora konanie, ktoré upravuje článok 267 ZFEÚ, je nástrojom spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi, prostredníctvom ktorého Súdny dvor poskytuje týmto súdom výklad práva Únie potrebný na vyriešenie sporov, ktoré prejednávajú. Odôvodnením návrhu na začatie prejudiciálneho konania nie je však formulovanie poradných názorov na všeobecné alebo hypotetické otázky, ale potreba, ktorá je vnútorne spätá s efektívnym riešením určitého sporu (rozsudok z 26. marca 2020, Miasto Łowicz a Prokurator Generalny, C‑558/18 a C‑563/18, EU:C:2020:234, bod 44, ako aj citovaná judikatúra).
33
Ako tiež vyplýva zo samotného znenia článku 267 ZFEÚ, požadované rozhodnutie o prejudiciálnej otázke musí byť „nevyhnutné“ na to, aby umožnilo vnútroštátnemu súdu „vydať rozsudok“ vo veci, ktorá mu bola predložená (rozsudok z 26. marca 2020, Miasto Łowicz a Prokurator Generalny, C‑558/18 a C‑563/18, EU:C:2020:234, bod 45, ako aj citovaná judikatúra).
34
Súdny dvor tak opakovane pripomenul, že zo znenia a systematiky článku 267 ZFEÚ vyplýva, že prejudiciálne konanie predovšetkým predpokladá, že pred vnútroštátnymi súdmi skutočne prebieha konanie, v rámci ktorého majú vydať rozhodnutie, pri ktorom budú môcť zohľadniť rozsudok v prejudiciálnom konaní (rozsudok z 26. marca 2020, Miasto Łowicz a Prokurator Generalny, C‑558/18 a C‑563/18, EU:C:2020:234, bod 46, ako aj citovaná judikatúra).
35
V prejednávanej veci z vnútroštátneho rozhodnutia vyplýva, že pred plénom občianskoprávneho senátu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) neprebieha žiadne konanie. Ako totiž vyplýva z vnútroštátnych ustanovení citovaných vnútroštátnym súdom, a najmä z článku 83 ods. 1 a článku 87 ods. 1 zákona o Najvyššom súde, ak mu prvý predseda na základe prvého z týchto dvoch článkov predloží právne otázky s cieľom odstrániť rozdiely vo výklade medzi súdmi rozhodujúcimi vo veci samej, rozhoduje toto zloženie všeobecným rozhodnutím, ktoré nadobudne silu právnej zásady bez toho, aby sa rozhodoval akýkoľvek spor medzi účastníkmi konania.
36
Listom z 25. októbra 2022 vnútroštátny súd navyše spresnil, že v rámci tohto konania nie je možné identifikovať „účastníkov konania“ a že postavenie „účastníka konania“ nie je priznané ani prvému predsedovi, ani generálnemu prokurátorovi.
37
Je pravda, že v liste z 19. mája 2023 vnútroštátny súd uviedol, že podľa zákona o Najvyššom súde bol generálny prokurátor informovaný o dátume plenárneho zasadnutia občianskoprávneho senátu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd), uvedenom v bode 17 tohto uznesenia, a zúčastnil sa na ňom.
38
Nič to však nemení na tom, že cieľom konania vo veci samej nie je rozhodnúť spor medzi účastníkmi konania, ale získať všeobecné rozhodnutie, ktoré má moc právnej zásady.
39
Za týchto podmienok návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný v rámci tohto konania nezodpovedá potrebe spojenej s účinným vyriešením skutočného sporu medzi účastníkmi konania.
40
Z toho vyplýva, že tento návrh je zjavne neprípustný.
O trovách
41
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) nariadil:
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sąd Najwyższy (Najvyšší súd, Poľsko) rozhodnutím z 2. septembra 2021, je zjavne neprípustný.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: poľština.