62024CJ0554
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
z 22. januára 2026 (
*1
)
„Odvolanie – Články 259, 260 a 279 ZFEÚ – Výkon uznesenia podpredsedníčky Súdneho dvora, ktorým sa ukladajú predbežné opatrenia, členským štátom – Uloženie povinnosti zaplatiť denné penále až do výkonu uznesenia – Neprijatie potrebných opatrení na dosiahnutie súladu s uznesením a nezaplatenie penále – Výmaz veci samej – Vymáhanie pohľadávok vyplývajúcich z nezaplatenia penále formou vzájomného započítania – Žaloba o neplatnosť“
Vo veci C‑554/24 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 14. augusta 2024,
Poľská republika, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,
odvolateľka,
ďalší účastník konania:
Európska komisia, v zastúpení: J. Estrada de Solà, K. Herrmann a O. Verheecke, splnomocnení zástupcovia,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (prvá komora),
v zložení: predseda prvej komory F. Biltgen (spravodajca), sudcovia I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni a M. Bošnjak,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 10. júla 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Poľská republika sa svojím odvolaním domáha jednak zrušenia rozsudku z 29. mája 2024, Poľsko/Komisia (T‑200/22 a T‑314/22, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2024:329), ktorým Všeobecný súd zamietol jej žaloby proti rozhodnutiam Európskej komisie zo 7. a 8. februára 2022, zo 16. a 31. marca 2022, ako aj zo 16. mája 2022 (ďalej len spoločne „sporné rozhodnutia“), ktorými Komisia formou vzájomného započítania vymáhala sumy, ktoré mala Poľská republika zaplatiť z titulu denného penále uloženého podpredsedníčkou Súdneho dvora v jej uznesení z 20. septembra 2021, Česká republika/Poľsko (C‑121/21 R, ďalej len „uznesenie z 20. septembra 2021“, EU:C:2021:752), a jednak zrušenia sporných rozhodnutí.
Právny rámec
Zmluva o FEÚ
2
Článok 259 ZFEÚ stanovuje:
„Ak sa členský štát domnieva, že iný členský štát nesplnil povinnosť, ktorá vyplýva zo zmlúv, môže predložiť vec Súdnemu dvoru Európskej únie.
Skôr než členský štát podá žalobu proti inému členskému štátu pre domnelé neplnenie povinnosti, ktorá vyplýva zo zmlúv, predloží vec Komisii.
Komisia vydá odôvodnené stanovisko po tom, čo umožní príslušným štátom, aby si vzájomne predložili ústne aj písomné pripomienky v rámci kontradiktórneho konania.
Ak Komisia nevydá toto stanovisko do troch mesiacov odo dňa, keď jej bola vec predložená, môže sa vec podať na Súdny dvor Európskej únie aj bez stanoviska Komisie.“
3
Článok 260 ZFEÚ stanovuje:
„1.   Ak Súdny dvor Európskej únie zistí, že členský štát nesplnil povinnosť, ktorá vyplýva zo zmlúv, tento štát je povinný urobiť potrebné opatrenia, aby vyhovel rozsudku Súdneho dvora Európskej únie.
2.   Ak sa Komisia domnieva, že dotknutý členský štát neprijal potrebné opatrenia, aby vyhovel rozsudku Súdneho dvora Európskej únie, môže predložiť vec Súdnemu dvoru Európskej únie po tom, ako tomuto štátu umožní vyjadriť sa. Navrhne výšku paušálnej pokuty alebo penále, ktoré má dotknutý členský štát zaplatiť a ktoré pokladá v daných podmienkach za primerané.
Ak Súdny dvor Európskej únie zistí, že členský štát nevyhovel rozsudku, môže mu uložiť paušálnu pokutu alebo penále.
Tento postup nemá dopad na článok 259.
…“
4
Článok 279 ZFEÚ stanovuje:
„Súdny dvor Európskej únie môže vo všetkých predložených veciach nariadiť nevyhnutné predbežné opatrenia.“
Štatút Súdneho dvora Európskej únie
5
Článok 36 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie stanovuje:
„Rozsudky musia byť odôvodnené. …“
6
Článok 39 štvrtý odsek Štatútu Súdneho dvora Európskej únie stanovuje:
„Uznesenie predsedu alebo sudcu, ktorý ho zastupuje, má predbežnú povahu a v žiadnom prípade nemá vplyv na rozhodnutie Súdneho dvora vo veci samej.“
Rokovací poriadok Súdneho dvora
7
Článok 147 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, nazvaný „Zmier“, v odseku 1 uvádza:
„Ak sa účastníci konania dohodnú na riešení svojho sporu ešte pred vydaním rozhodnutia a ak oznámia Súdnemu dvoru, že svoje návrhy berú späť, predseda nariadi výmaz veci z registra a rozhodne o trovách konania v súlade s článkom 141, prípadne s ohľadom na návrhy účastníkov konania v tejto súvislosti.“
8
Článok 160 tohto rokovacieho poriadku, nazvaný „Návrh na odklad výkonu alebo na nariadenie predbežných opatrení“, stanovuje:
„1.   Návrh na odklad výkonu aktu prijatého inštitúciou podľa článku 278 ZFEÚ a článku 157 ZESAE je prípustný len vtedy, ak navrhovateľ tento akt napadne žalobou na Súdnom dvore.
2.   Návrh na nariadenie iných predbežných opatrení podľa článku 279 ZFEÚ je prípustný len vtedy, ak bol podaný účastníkom konania vo veci, ktorá bola predložená Súdnemu dvoru, a ak sa tejto veci týka.
3.   Návrhy uvedené v predchádzajúcich odsekoch musia uvádzať predmet konania, okolnosti preukazujúce naliehavosť, ako aj skutkové a právne dôvody, ktoré na prvý pohľad odôvodňujú nariadenie navrhovaných predbežných opatrení.
…“
9
Článok 162 uvedeného rokovacieho poriadku stanovuje:
„1.   O návrhu sa rozhodne odôvodneným uznesením, proti ktorému nemožno podať opravný prostriedok. Uznesenie sa bezodkladne doručí účastníkom konania.
2.   Výkon uznesenia môže byť podmienený tým, že navrhovateľ zloží zábezpeku, ktorej výška a spôsob zloženia sa určia s prihliadnutím na okolnosti.
3.   V uznesení sa môže určiť doba trvania predbežného opatrenia. Ak sa táto doba v uznesení neurčí, predbežné opatrenie zaniká dňom vyhlásenia rozsudku Súdneho dvora, ktorým sa konanie o veci končí.
4.   Uznesenie má predbežnú povahu a nemá vplyv na rozhodnutie Súdneho dvora vo veci samej.“
10
Článok 163 rokovacieho poriadku stanovuje:
„Ak sa zmenili okolnosti, na návrh účastníka konania možno uznesenie kedykoľvek zmeniť alebo zrušiť.“
Okolnosti predchádzajúce sporu
11
Dňa 26. februára 2021 Česká republika podala žalobu podľa článku 259 ZFEÚ, ktorou sa domáhala určenia, že Poľská republika si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z práva Únie, z dôvodu rozšírenia a predĺženia ťažby hnedého uhlia v povrchovej bani Turów (Poľsko), ktorá sa nachádza v blízkosti hraníc Českej republiky a Spolkovej republiky Nemecko (vec C‑121/21).
12
Česká republika zároveň podala návrh na nariadenie predbežného opatrenia v zmysle článku 279 ZFEÚ, ktorým sa domáhala, aby sa Poľskej republike až do vyhlásenia rozsudku Súdneho dvora vo veci samej nariadilo okamžite ukončiť ťažbu hnedého uhlia v bani Turów.
13
Uznesením z 21. mája 2021, Česká republika/Poľsko (C‑121/21 R, ďalej len „uznesenie z 21. mája 2021“, EU:C:2021:420), podpredsedníčka Súdneho dvora vyhovela tomuto návrhu a nariadila Poľskej republike, aby okamžite až do vyhlásenia rozsudku, ktorým sa skončí konanie vo veci C‑121/21, ukončila ťažbu v tejto bani.
14
Dňa 7. júna 2021 Česká republika, ktorá sa domnievala, že Poľská republika nevyhovela uzneseniu z 21. mája 2021, podala nový návrh na nariadenie predbežného opatrenia podľa článku 279 ZFEÚ, ktorým sa domáhala, aby sa tomuto členskému štátu uložila povinnosť zaplatiť do rozpočtu Únie denné penále vo výške 5 miliónov eur až do splnenia povinností vyplývajúcich z tohto uznesenia.
15
Dňa 29. júna 2021 Poľská republika podala podľa článku 163 rokovacieho poriadku návrh na zrušenie uznesenia z 21. mája 2021.
16
Uznesením z 20. septembra 2021 podpredsedníčka Súdneho dvora jednak zamietla návrh Poľskej republiky na zrušenie uznesenia z 21. mája 2021 a jednak uložila tomuto členskému štátu povinnosť zaplatiť Komisii denné penále vo výške 500000 eur, a to odo dňa oznámenia uznesenia z 20. septembra 2021 až dovtedy, kým tento členský štát nesplní povinnosti vyplývajúce z uznesenia z 21. mája 2021.
17
Dňa 19. októbra 2021 Komisia požiadala poľské orgány, aby poskytli dôkazy o zastavení ťažby hnedého uhlia v bani Turów. Keďže Poľská republika takéto dôkazy nepredložila, Komisia v období od 5. novembra 2021 do 8. marca 2022 na konci každého uplynulého obdobia tridsiatich kalendárnych dní zasielala tomuto členskému štátu žiadosti o zaplatenie súm dlžných z titulu denného penále.
18
Dňa 3. februára 2022 však Česká republika a Poľsko uzavreli dohodu o ukončení sporu, na základe ktorého bolo začaté konanie vo veci C‑121/21 (ďalej len „uzavretie zmieru“).
19
Dňa 4. februára 2022 oba členské štáty informovali Súdny dvor, že v nadväznosti na uzavretie zmieru berú svoje návrhy vo veci C‑121/21 späť, a poľské orgány požiadali Komisiu, aby ukončila konanie o vymáhaní penále uloženého uznesením z 20. septembra 2021.
20
Uznesením zo 4. februára 2022, Česká republika/Poľsko (Baňa Turów) (C‑121/21, ďalej len „uznesenie zo 4. februára 2022“, EU:C:2022:82), bola vec C‑121/21 vymazaná z registra Súdneho dvora.
21
V ten istý deň Poľská republika podala podľa článku 163 rokovacieho poriadku návrh na zrušenie uznesenia z 20. septembra 2021.
22
Dňa 11. februára 2022 poľské orgány opätovne požiadali Komisiu, aby ukončila konanie o vymáhaní penále uloženého týmto uznesením.
23
Dňa 22. februára 2022 Komisia odpovedala na listy Poľskej republiky zo 4. a 11. februára 2022, pričom uviedla, že kým nebude uznesenie z 20. septembra 2021„zrušené“, má v úmysle pokračovať vo vymáhaní súm dlžných k 3. februáru 2022.
24
Uznesením z 19. mája 2022, Česká republika/Poľsko (Baňa Turów) (C‑121/21 R‑RAP, ďalej len „uznesenie z 19. mája 2022“, EU:C:2022:408), podpredseda Súdneho dvora zamietol návrh Poľskej republiky na zrušenie uznesenia z 20. septembra 2021. Bod 26 tohto uznesenia znie: „v dôsledku toho v prejednávanej veci od 4. februára 2022, t. j. odo dňa vydania uznesenia predsedu Súdneho dvora, Česká republika/Poľsko (Baňa Turów) (C‑121/21… EU:C:2022:82), ktorým bola vec C‑121/21 vymazaná z registra Súdneho dvora, už Poľská republika nie je povinná okamžite zastaviť ťažbu hnedého uhlia v bani Turów. Rovnako uloženie povinnosti tomuto členskému štátu zaplatiť Komisii penále vo výške 500000 eur za každý deň až do ukončenia týchto činností treba považovať za neplatné od tohto dátumu.“
25
Komisia sa po tom, čo vyzvala Poľskú republiku, aby zaplatila sumy dlžné k 3. februáru 2022 zvýšené o úroky z omeškania, a uviedla, že v prípade nezaplatenia pristúpi k vymáhaniu uvedených súm formou vzájomného započítania podľa článku 101 ods. 1 a článku 102 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) 2018/1046 z 18. júla 2018 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Únie, o zmene nariadení (EÚ) č. 1296/2013, (EÚ) č. 1301/2013, (EÚ) č. 1303/2013, (EÚ) č. 1304/2013, (EÚ) č. 1309/2013, (EÚ) č. 1316/2013, (EÚ) č. 223/2014, (EÚ) č. 283/2014 a rozhodnutia č. 541/2014/EÚ a o zrušení nariadenia (EÚ, Euratom) č. 966/2012 (Ú. v. EÚ L 193, 2018, s. 1) (ďalej len „nariadenie o rozpočtových pravidlách“), rozhodla pristúpiť k vzájomnému započítaniu súm dlžných z titulu penále uloženého uznesením z 20. septembra 2021. Svojimi rozhodnutiami zo 7. a 8. februára 2022, ako aj zo 16. a 31. marca 2022 pristúpila k vzájomnému započítaniu dlžných súm za obdobie od 20. septembra 2021 do 17. januára 2022 a rozhodnutím zo 16. mája 2022 pristúpila k vzájomnému započítaniu súm dlžných za obdobie od 18. januára 2022 do 3. februára 2022 vrátane. Suma takto vymáhaná prostredníctvom vzájomného započítania bola v zásade stanovená na 68500000 eur.
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
26
Návrhmi doručenými do kancelárie Všeobecného súdu 19. apríla a 25. mája 2022 Poľská republika podala dve žaloby podľa článku 263 ZFEÚ, ktorými sa domáhala zrušenia jednak rozhodnutí zo 7. a 8. februára 2022, ako aj zo 16. a 31. marca 2022, a jednak rozhodnutia zo 16. mája 2022.
27
Poľská republika na podporu svojich žalôb o neplatnosť uviedla dva rovnaké žalobné dôvody, z ktorých prvý bol založený na porušení článku 101 ods. 1 a článku 102 nariadenia o rozpočtových pravidlách v spojení s článkom 98 toho nariadenia a druhý na porušení článku 296 ZFEÚ, ako aj článku 41 ods. 2 písm. c) a článku 47 Charty základných práv Európskej únie.
28
V napadnutom rozsudku Všeobecný súd zamietol tieto dva žalobné dôvody ako nedôvodné, a v dôsledku toho zamietol žaloby v celom rozsahu.
29
Pokiaľ ide konkrétnejšie o dôsledky výmazu veci C‑121/21 na denné penále uložené Poľskej republike, Všeobecný súd v bode 40 napadnutého rozsudku v podstate najprv uviedol, že uznesenie zo 4. februára 2022 vôbec neuvádza predbežné opatrenia nariadené uznesením z 21. mája 2021 ani toto denné penále uložené na základe článku 279 ZFEÚ, ďalej že návrh Poľskej republiky na zrušenie uznesenia z 20. septembra 2021 bol zamietnutý uznesením z 19. mája 2022 a napokon že z bodu 26 tohto posledného uvedeného uznesenia výslovne vyplýva, že uloženie povinnosti Poľskej republike zaplatiť Komisii penále vo výške 500000 eur za každý deň až do ukončenia ťažby hnedého uhlia v bani Turów sa má považovať za neplatné od 4. februára 2022, takže toto penále prestalo vyvolávať svoje účinky od tohto dátumu.
30
V bode 41 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že uvedené penále skutočne plynulo počas obdobia medzi dňom doručenia uznesenia z 20. septembra 2021 a dňom výmazu veci C‑121/21 z registra Súdneho dvora, a v bode 42 daného rozsudku v podstate rozhodol, že hoci výmaz tejto veci mal vplyv na výšku penále, naproti tomu nemal za následok zánik povinnosti Poľskej republiky zaplatiť sumu dlžnú z titulu toho istého penále, keďže akýkoľvek iný záver by viedol k spochybneniu účelu denného penále, ktorým je zabezpečiť účinné uplatňovanie práva Únie, ktoré je neoddeliteľnou súčasťou hodnoty právneho štátu zaručenej článkom 2 ZEÚ.
31
Všeobecný súd dospel k záveru, že tvrdenia predložené Poľskou republikou nemôžu spochybniť tento záver.
32
V prvom rade v bode 44 napadnutého rozsudku pripomenul, že uznesenie z 20. septembra 2021 nemožno napadnúť odvolaním, a teda nemôže byť retroaktívne zrušené.
33
V druhom rade v odpovedi na tvrdenie Poľskej republiky, podľa ktorého z väčšiny vnútroštátnych právnych systémov vyplýva, že ochranné opatrenia prestanú so spätnou účinnosťou vyvolávať účinky, keď sa konanie vo veci samej stane bezpredmetným, vyjadril názor, že odkaz na vnútroštátne procesné pravidlá je irelevantný, keďže v prejednávanej veci sa zákonnosť sporných rozhodnutí musí preskúmať výlučne z hľadiska pravidiel práva Únie. V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 45 daného rozsudku spresnil, že tento členský štát pripustil, že procesné pravidlá členských štátov nie sú pre súdy Únie záväzné, a v bode 46 uvedeného rozsudku spresnil, že aj za predpokladu, že v niektorých vnútroštátnych právnych systémoch ochranné opatrenia nariadené až do vydania konečného rozhodnutia prestanú so spätnou účinnosťou vyvolávať účinky, keď sa konanie vo veci samej stane bezpredmetným, toto konštatovanie nemôže stačiť na preukázanie, že tieto procesné pravidlá sú súčasťou ústavných tradícií, ktoré sú spoločné členským štátom, a preto by mohli byť súčasťou právneho poriadku Európskej únie ako prameň práva.
34
V treťom rade Všeobecný súd v bode 47 napadnutého rozsudku odmietol argumentáciu, podľa ktorej by pokračovanie vo vymáhaní denného penále napriek výmazu veci C‑121/21 išlo nad rámec jediného cieľa sledovaného týmto penále, a to zabezpečiť účinnosť rozsudku vo veci samej. V tejto súvislosti konštatoval, že v prejednávanej veci cieľom denného penále uloženého na základe článku 279 ZFEÚ nebolo len zabezpečiť účinnosť daného rozsudku vo veci samej, ale takisto zabezpečiť dodržiavanie predbežných opatrení nariadených uznesením z 21. mája 2021 a odradiť Poľskú republiku od toho, aby odďaľovala dosiahnutie súladu svojho konania s týmto uznesením. V bode 48 napadnutého rozsudku Všeobecný súd v podstate dodal, že jej argumentáciu nemožno prijať, keďže by zbavila mechanizmus penále uloženého na základe článku 279 ZFEÚ akejkoľvek podstaty, pretože by to viedlo k akceptácii toho, že povinný subjekt si úmyselne neplní povinnosť dodržiavať nariadené predbežné opatrenia až do skončenia konania vo veci samej, čím ohrozuje účinnosť práva Únie.
35
Vzhľadom na to, že Všeobecný súd neprijal ani ďalšie dve tvrdenia Poľskej republiky týkajúce sa dôsledkov výmazu veci C‑121/21, v bode 51 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisia sa nedopustila žiadneho porušenia článkov 101 a 102 nariadenia o rozpočtových pravidlách v spojení s článkom 98 tohto nariadenia.
Návrhy účastníkov odvolacieho konania
36
Poľská republika svojím odvolaním navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok v celom rozsahu,
–
zrušil sporné rozhodnutia,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania na obidvoch stupňoch.
37
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie ako zjavne nedôvodné,
–
uložil Poľskej republike povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
38
Poľská republika na podporu svojho odvolania uvádza dva odvolacie dôvody, z ktorých prvý je založený na porušení článku 279 ZFEÚ a druhý na porušení článku 36 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie.
O prvom odvolacom dôvode vychádzajúcom z porušenia článku 279 ZFEÚ
39
Prvý odvolací dôvod uvedený Poľskou republikou sa delí na štyri časti. Keďže tvrdenia uvedené na podporu prvej až tretej časti sa prekrývajú, treba tieto časti preskúmať spoločne.
O prvej až tretej časti prvého odvolacieho dôvodu
– Argumentácia účastníkov konania
40
V prvej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu Poľská republika vytýka Všeobecnému súdu, že nesprávne vyložil zásadu akcesorickej a predbežnej povahy konania o nariadení predbežného opatrenia vo vzťahu ku konaniu vo veci samej a že uprednostnil zásadu účinnosti práva Únie pred zásadou ochrany záujmov účastníka konania, ktorý navrhol nariadenie predbežných opatrení. Prístup prijatý v bodoch 42 a 47 napadnutého rozsudku by totiž znamenal, že predbežné opatrenia spočívajúce v uložení povinnosti platiť denné penále by mali autonómnu povahu, keďže tieto opatrenia by slúžili záujmom odlišným od záujmov, pre ktoré sa vydávajú „bežné“ predbežné opatrenia. Článok 279 ZFEÚ však neumožňuje prijať predbežné opatrenia, ktoré majú autonómnu povahu tohto druhu. Predbežné opatrenie spočívajúce v uložení denného penále by vzhľadom na svoju povahu mohlo mať za cieľ len cieľ vyplývajúci z článku 279 ZFEÚ, a to zabezpečiť účinnosť budúceho rozsudku vo veci samej. Predbežné opatrenie spočívajúce v uložení takéhoto penále by tiež podliehalo cieľu ochrany záujmov účastníka konania, ktorý nariadenie tohto predbežného opatrenia navrhol.
41
Je pravda, že v bode 47 napadnutého rozsudku Všeobecný súd rozhodol, že cieľ penále, ktorým je zabezpečiť dodržiavanie predbežných opatrení, musí byť daný na rovnakú úroveň ako cieľ zabezpečiť účinnosť rozsudku vo veci samej. Záver, ku ktorému Všeobecný súd dospel na konci svojho odôvodnenia, má však odlišný účinok, keďže uprednostnil prvý z týchto cieľov pred druhým. Podľa Poľskej republiky ak sa uznesenie, ktorým sa ukladajú „hlavné“ predbežné opatrenia, stane bezpredmetným z dôvodu výmazu veci, s ktorou súvisí konanie o nariadení predbežného opatrenia, „akcesorické“ predbežné opatrenie, v prejednávanej veci uloženie denného penále, sa stane tiež bezpredmetným. Zánik dôvodu, pre ktorý boli nariadené predbežné opatrenia, tak spôsobuje zánik akéhokoľvek odôvodnenia na ich ďalšie vykonávanie.
42
Zásada účinnosti práva Únie, ktorá sa vzhľadom na napadnutý rozsudok týka uznesenia z 20. septembra 2021, teda sekundárneho prvku vo vzťahu k uzneseniu z 21. mája 2021, ktorým boli nariadené hlavné predbežné opatrenia spočívajúce v okamžitom zastavení ťažby hnedého uhlia v bani Turów, nemôže mať prednosť pred všeobecnou zásadou, na ktorej sú založené opatrenia prijaté na základe článku 279 ZFEÚ, a to zásadou dočasnej a akcesorickej povahy týchto opatrení vo vzťahu k rozhodnutiu vo veci samej. V bode 42 napadnutého rozsudku Všeobecný súd nezohľadnil prvoradú úlohu predbežných opatrení, ktorá spočíva v zásade akcesorickej a predbežnej povahy konania o nariadení predbežného opatrenia vo vzťahu ku konaniu vo veci samej.
43
Druhou časťou svojho prvého odvolacieho dôvodu Poľská republika vytýka Všeobecnému súdu, že porušil zásadu dočasnej a akcesorickej povahy opatrení prijatých na základe článku 279 ZFEÚ tým, že prijal výklad, ktorý bráni účastníkovi v navrátení jeho majetkových práv do pôvodného stavu po skončení konania vo veci samej.
44
V tejto súvislosti Poľská republika na jednej strane tvrdí, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že ujmu finančnej povahy nemožno, s výnimkou výnimočných okolností, považovať za nenapraviteľnú alebo ťažko napraviteľnú, keďže ju za normálnych okolností možno napraviť prostredníctvom neskoršieho finančného vyrovnania. Prináleží sudcovi rozhodujúcemu o nariadení predbežných opatrení, aby určil, či majetkové práva účastníka konania môžu byť navrátené do pôvodného stavu po skončení konania vo veci samej, a v súlade s článkom 162 ods. 2 rokovacieho poriadku je možné podmieniť výkon uznesenia o nariadení predbežných opatrení zložením zábezpeky navrhovateľom. Táto možnosť slúži na zabezpečenie navrátenia majetkových práv žalovaného do pôvodného stavu v prípade úspechu v konaní vo veci samej. Prístup Všeobecného súdu v napadnutom rozsudku by však znamenal, že uložené denné penále by malo nezvratnú povahu.
45
Poľská republika na druhej strane tvrdí, že úvaha uvedená v bode 42 napadnutého rozsudku, podľa ktorej výmaz veci samej nemal za následok ukončenie predbežných opatrení spočívajúcich v povinnosti zaplatiť penále s účinkom ex tunc, nemá žiadnu oporu v článku 279 ZFEÚ. Pokračovanie v plnení tejto povinnosti neutralizuje účinky ukončenia konania v dôsledku výmazu veci z registra Súdneho dvora. Výklad Všeobecného súdu v napadnutom rozsudku však neumožňuje napraviť účinky vyvolané predbežnými opatreniami a zachováva ich negatívne účinky vo vzťahu k povinnému subjektu bez ohľadu na rozhodnutie vo veci samej. Takýto výklad by mal za následok, že nároky vyplývajúce z povinnosti zaplatiť denné penále, o ktoré ide v prejednávanej veci, nemôžu byť predmetom žiadneho opatrenia na vrátenie, a najmä žiadneho nároku na náhradu škody.
46
V tretej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu, ktorá smeruje proti bodom 47 a 48 napadnutého rozsudku, Poľská republika tvrdí, že Všeobecný súd prijal výklad článku 279 ZFEÚ, ktorý mení predbežné opatrenie spočívajúce v povinnosti platiť denné penále na samostatné opatrenie, ktoré má povahu sankcie. Článok 279 ZFEÚ však nepriznáva sudcovi rozhodujúcemu o nariadení predbežných opatrení právomoc nariadiť sankcie. Keďže výkon povinnosti vyplývajúcej z uznesenia o nariadení predbežného opatrenia, ktoré sa stalo bezpredmetným, už zjavne nemôže sledovať preventívny cieľ, takýto výkon by mal zjavne represívny cieľ spočívajúci v sankcionovaní povinného subjektu za to, že sa vyhol tejto povinnosti.
47
Okrem toho cieľ spočívajúci v zabezpečení účinného uplatňovania práva Únie, ktorý je súčasťou zásady právneho štátu zakotvenej v článku 2 ZEÚ, uvedený v bodoch 32 a 42 napadnutého rozsudku, nemôže odôvodniť výklad článku 279 ZFEÚ, ktorý podal Všeobecný súd, keďže tento cieľ by mohol byť účinne sledovaný v rámci konania o nesplnení povinnosti začatého na základe článku 258 ZFEÚ a vykonaného prostredníctvom sankcií stanovených v článku 260 ods. 2 ZFEÚ.
48
Komisia sa domnieva, že tieto tri časti prvého odvolacieho dôvodu sú nedôvodné, a preto musia byť zamietnuté.
– Posúdenie Súdnym dvorom
49
Treba pripomenúť, že skutočnosť, že členský štát je povinný rešpektovať predbežné opatrenia prijaté sudcom rozhodujúcim o nariadení predbežných opatrení, pričom pre prípad ich nerešpektovania sa uloží penále, slúži na zabezpečenie účinného uplatňovania práva Únie, ktoré je neoddeliteľnou súčasťou hodnoty právneho štátu zaručenej článkom 2 ZEÚ a na ktorom je založená Únia (uznesenie z 20. novembra 2017, Komisia/Poľsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 102).
50
Hoci je pravda, že rozsah konania o nariadení predbežného opatrenia je podľa článku 279 ZFEÚ obmedzený svojou akcesorickou povahou vo vzťahu ku konaniu vo veci samej a predbežnou povahou opatrení, ktoré môžu byť prijaté ako jeho výsledok, je však charakterizované rozsahom právomocí prináležiacich sudcovi rozhodujúcemu o nariadení predbežných opatrení na to, aby sa zabezpečila plná účinnosť definitívneho rozhodnutia (uznesenie z 20. novembra 2017, Komisia/Poľsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 103).
51
Preto ak sa sudca rozhodujúci o nariadení predbežných opatrení domnieva, že okolnosti veci vyžadujú, aby boli prijaté dodatočné opatrenia na účely zabezpečenia účinnosti požadovaných predbežných opatrení, má podľa článku 279 ZFEÚ právomoc uložiť penále členskému štátu pre prípad, že nebude nariadené predbežné opatrenie rešpektovať (uznesenie z 20. novembra 2017, Komisia/Poľsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 104).
52
Keďže totiž perspektíva uloženia penále v podobnom prípade prispieva k odradeniu dotknutého členského štátu od nerešpektovania nariadených predbežných opatrení, posilňuje sa ich účinnosť a takisto zabezpečuje plná účinnosť konečného rozhodnutia, pričom tak v celom rozsahu spadá pod cieľ článku 279 ZFEÚ (uznesenie z 20. novembra 2017, Komisia/Poľsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 105).
53
Z judikatúry uvedenej v bodoch 49 až 52 tohto rozsudku vyplýva, že uloženie denného penále sudcom rozhodujúcim o nariadení predbežných opatrení v prípade, že členský štát nerešpektuje hlavné predbežné opatrenie nariadené proti tomuto štátu, treba považovať za akcesorické predbežné opatrenie určené na zabezpečenie plnej účinnosti jednak uznesenia, ktorým bolo uložené toto hlavné predbežné opatrenie, a jednak konečného rozhodnutia, ktoré má byť prijaté, a teda účinného uplatňovania práva Únie.
54
Pokiaľ ide o tvrdenie Poľskej republiky, podľa ktorého v oblasti predbežných opatrení treba zásade účinnosti práva Únie priznať rovnakú váhu ako zásade ochrany záujmov účastníka konania, ktorý navrhol nariadenie predbežných opatrení, treba uviesť, že je pravda, že v súlade s článkom 160 ods. 3 rokovacieho poriadku prináleží navrhovateľovi požiadať o nariadenie predbežných opatrení, ktoré považuje za nevyhnutné, a preukázať, že podmienky požadované na ich nariadenie sú splnené. Nič to však nemení na tom, že v takej veci, ako je vec, ktorá je predmetom tohto sporu, sa denné penále nevypláca účastníkovi konania, ktorý požiadal o jeho uloženie, a jeho cieľom nie je odškodniť tohto účastníka za to, že druhý účastník konania nerešpektoval hlavné predbežné opatrenia nariadené sudcom rozhodujúcim o nariadení predbežných opatrení na základe článku 279 ZFEÚ. Toto penále sa platí do rozpočtu Únie, čo dokazuje, že jeho cieľom je zabezpečiť účinné uplatňovanie práva Únie vo verejnom záujme.
55
Okrem toho, keď je vec predložená sudcovi rozhodujúcemu o nariadení predbežných opatrení, tento sudca sa musí uistiť, že opatrenia, ktoré zamýšľa nariadiť, sú dostatočne účinné na dosiahnutie ich cieľa, a v rámci širokej miery voľnej úvahy, ktorú mu priznáva článok 279 ZFEÚ, prijať eventuálne z úradnej moci akékoľvek akcesorické opatrenie na zabezpečenie účinnosti predbežných opatrení, ktoré nariaďuje (pozri v tomto zmysle uznesenie z 20. novembra 2017, Komisia/Poľsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, body 98 a 99). Preto hneď ako sudca rozhodujúci o nariadení predbežných opatrení prijme rozhodnutie, ktorým sa nariaďuje predbežné opatrenie, či už hlavnej alebo akcesorickej povahy, účastník konania, ktorý navrhol toto predbežné opatrenie, už nie je schopný zmeniť svoj návrh do minulosti, ale len do budúcnosti.
56
Výklad, podľa ktorého účastníci konania môžu podať návrh na nariadenie predbežného opatrenia podľa článku 279 ZFEÚ len do budúcnosti a nie do minulosti, je podporený tak článkom 163, ako aj článkom 162 rokovacieho poriadku.
57
Pokiaľ totiž ide o článok 163 rokovacieho poriadku, treba pripomenúť, že podľa judikatúry Súdneho dvora cieľom návrhu podaného na základe tohto ustanovenia nie je dosiahnuť, aby sudca rozhodujúci o nariadení predbežných opatrení retroaktívne zrušil uznesenie, ktorým bolo nariadené predbežné opatrenie, ale len jeho zmena alebo zrušenie, pričom sudca rozhodujúci o nariadení predbežných opatrení môže takéto uznesenie prehodnotiť len do budúcnosti, vrátane prípadného opätovného posúdenia skutkových a právnych dôvodov, ktoré na prvý pohľad odôvodňujú nariadenie predmetného predbežného opatrenia, vzhľadom na okolnosti existujúce v čase jeho rozhodnutia (uznesenie z 19. mája 2022, bod 22 a citovaná judikatúra). Hoci sudca rozhodujúci o nariadení predbežných opatrení môže prehodnotiť takéto uznesenie len do budúcnosti, je zjavné, že ani procesné úkony strán sporu, vrátane urovnania sporu zmierom, nemôžu mať za následok retroaktívnu zmenu, neplatnosť alebo zrušenie uznesenia ukladajúceho takéto predbežné opatrenia alebo jeho účinky.
58
Pokiaľ ide o článok 162 rokovacieho poriadku, treba konštatovať, že vzhľadom na to, že toto ustanovenie stanovuje, že proti uzneseniam o nariadení predbežných opatrení nemožno podať „opravný prostriedok“, neposkytuje žiadny priestor na prípadnú retroaktívnu zmenu, neplatnosť alebo zrušenie predbežných opatrení nariadených sudcom rozhodujúcim o nariadení predbežných opatrení.
59
Predchádzajúci výklad je okrem toho podporený judikatúrou Súdneho dvora, z ktorej vyplýva, že bez ohľadu na skutočnosť, že denné penále uložené ako akcesorické predbežné opatrenie výlučne s cieľom zabezpečiť dodržanie hlavných predbežných opatrení má nezvratnú povahu, uloženie takéhoto penále nemá vplyv na rozhodnutie vo veci samej, a teda patrí do pôsobnosti článku 279 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle uznesenie z 20. novembra 2017, Komisia/Poľsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, body 106 až 108).
60
Ak uloženie takýchto penále sudcom rozhodujúcim o nariadení predbežných opatrení možno považovať za opatrenie, ktorým nie je dotknuté rozhodnutie vo veci samej, je to preto, že toto akcesorické predbežné opatrenie, teda predmetné denné penále, sa ukladá s cieľom zabezpečiť na jednej strane dodržanie predmetných predbežných opatrení a na druhej strane zachovať plnú účinnosť budúceho konečného rozhodnutia a zabezpečiť tak účinné uplatňovanie práva Únie, ktoré je neoddeliteľnou súčasťou hodnoty právneho štátu zaručenej článkom 2 ZEÚ a na ktorom je založená Únia.
61
Výklad uvedený v bode 54 tohto rozsudku navyše nevyvracia tvrdenie, podľa ktorého predbežné opatrenia majú len akcesorickú povahu vo vzťahu ku konaniu vo veci samej. Ako totiž vyplýva z bodov 51 a 52 tohto rozsudku, Súdny dvor síce uznal, že rozsah konania o nariadení predbežného opatrenia podľa článku 279 ZFEÚ je obmedzený jeho akcesorickou povahou vo vzťahu ku konaniu vo veci samej a predbežnou povahou opatrení, ktoré môžu byť prijaté ako výsledok konania o nariadení predbežného opatrenia, skonštatoval však, že sudca rozhodujúci o nariadení predbežných opatrení má na základe článku 279 ZFEÚ právomoc uložiť penále členskému štátu pre prípad, že nebude nariadené predbežné opatrenie rešpektovať. Skutočnosť, že predbežné opatrenia majú akcesorickú povahu vo vzťahu ku konaniu vo veci samej, nebráni tomu, aby niektoré z týchto opatrení mali napriek ich uplatňovaniu počas určitého obdobia nezvratné účinky počas tohto obdobia, keďže v súlade s článkom 162 rokovacieho poriadku a bez toho, aby bol dotknutý článok 163 toho istého rokovacieho poriadku, vyvolávajú tieto účinky až do dátumu stanoveného v uznesení, ktorým boli vydané, alebo až do vyhlásenia rozhodnutia, ktorým sa konanie končí.
62
Pokiaľ ide o tvrdenie Poľskej republiky, podľa ktorého sa po vyriešení sporu zmierom, ktorý uzavrela s Českou republikou, stalo uznesenie z 21. mája 2021, ktorým boli uložené hlavné predbežné opatrenia, bezpredmetným, takže už nebolo potrebné zabezpečiť jeho účinnosť prostredníctvom denného penále, a že uznesenie z 20. septembra 2021, ktorým sa toto penále ukladá, sa tiež stalo bezpredmetným, stačí konštatovať, ako vyplýva z predchádzajúcich úvah, že účinky akcesorického predbežného opatrenia možno odstrániť len do budúcnosti a nemôžu byť retroaktívne zrušené alebo zmenené.
63
Treba dodať, že Súdny dvor tiež rozhodol, že uloženie penále sudcom rozhodujúcim o nariadení predbežných opatrení s cieľom zabezpečiť dodržiavanie predbežných opatrení nijako neprejudikuje zmysel budúceho rozhodnutia vo veci samej, takže akcesorické opatrenie spočívajúce v stanovení uloženia penále v prípade, že členský štát nerešpektuje predbežné opatrenia, ktoré boli voči nemu nariadené, patrí do pôsobnosti článku 279 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle uznesenie z 20. novembra 2017, Komisia/Poľsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, body 107 a 108).
64
Na rozdiel od toho, čo tvrdí Poľská republika, zachovanie povinnosti zaplatiť sumu dlžnú z titulu denného penále, ktorá bola uložená v uznesení z 20. septembra 2021, napriek uzavretiu zmieru, nie je v rozpore s účelom tohto penále, ktorým je zabezpečiť účinné uplatňovanie práva Únie. V prejednávanej veci je totiž nesporné, že Poľská republika až do uzavretia zmieru nerešpektovala ani hlavné predbežné opatrenia uložené v uznesení z 21. mája 2021, ani akcesorické predbežné opatrenie uložené v uznesení z 20. septembra 2021, takže tento účel nebol dosiahnutý.
65
Pokiaľ ide o tvrdenie Poľskej republiky, podľa ktorého prístup Všeobecného súdu v bodoch 47 a 48 napadnutého rozsudku znamená, že denné penále má povahu sankcie, hoci v súlade s článkom 279 ZFEÚ sudca rozhodujúci o nariadení predbežných opatrení nemá právomoc ukladať sankcie, treba pripomenúť, že Súdny dvor už rozhodol, že denné penále uložené na zabezpečenie účinnosti príkazu adresovaného účastníkovi konania podľa článku 279 ZFEÚ nemožno považovať za sankciu (uznesenie z 20. novembra 2017, Komisia/Poľsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 102).
66
Keďže denné penále uložené sudcom rozhodujúcim o nariadení predbežných opatrení na zabezpečenie účinného uplatňovania uznesenia, ktorým sa ukladajú hlavné predbežné opatrenia, zvyšuje účinnosť týchto opatrení tým, že podnecuje dotknutý členský štát k ukončeniu nesplnenia povinností, ktoré mu vyplývajú z tohto uznesenia, toto penále zaručuje od okamihu jeho uloženia plnú účinnosť konečného rozhodnutia, ktoré sa má prijať, ako aj účinné uplatňovanie práva Únie, ktoré je neoddeliteľnou súčasťou hodnoty právneho štátu zaručenej článkom 2 ZEÚ a na ktorom je založená Únia, a teda nepochybne patrí do rámca cieľa článku 279 ZFEÚ [pozri v tomto zmysle uznesenie z 20. novembra 2017, Komisia/Poľsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 105, a rozsudok z 18. decembra 2025, Komisia/Poľsko (Preskúmanie ultra vires judikatúry Súdneho dvora – Prednosť práva Únie), C‑448/23, EU:C:2025:975, bod 130]. Takéto denné penále má teda preventívnu, a nie represívnu povahu.
67
Samotná skutočnosť, že – ako v prejednávanej veci – dotknutý členský štát pred skončením konania vo veci samej nedodržal uznesenie, ktorým sa ukladajú hlavné predbežné opatrenia, ani uznesenie ukladajúce akcesorické predbežné opatrenia, teda zaplatenie denného penále, nemôže zmeniť preventívnu povahu denného penále uloženého sudcom rozhodujúcim o nariadení predbežných opatrení podľa článku 279 ZFEÚ. Akýkoľvek iný výklad by totiž spochybnil potrebný účinok takéhoto akcesorického predbežného opatrenia tým, že by sa povinnému subjektu umožnilo odvolávať sa na svoju vlastnú nečinnosť pri napadnutí zákonnosti prijatého opatrenia.
68
Vzhľadom na vyššie uvedené treba konštatovať, že Všeobecný súd tým, že v bode 47 napadnutého rozsudku rozhodol, že v prejednávanej veci je cieľom denného penále uloženého na základe článku 279 ZFEÚ zabezpečiť nielen účinnosť rozsudku vo veci samej, ale takisto zabezpečiť dodržanie predbežných opatrení stanovených uznesením z 21. mája 2021 a odradiť Poľskú republiku od toho, aby odďaľovala dosiahnutie súladu svojho konania s týmto uznesením, a v bode 48 daného rozsudku rozhodol, že argumentáciu uvádzanú Poľskou republikou nemožno prijať, keďže zbavuje mechanizmus penále uloženého na základe článku 279 ZFEÚ akejkoľvek podstaty, prijal výklad tohto článku, ktorý je v súlade s judikatúrou Súdneho dvora a neobsahuje žiadne nesprávne právne posúdenie.
69
Pokiaľ ide o tvrdenie Poľskej republiky, podľa ktorého Všeobecný súd prijal výklad článku 279 ZFEÚ, ktorý žalovanému bráni v navrátení jeho majetkových práv do pôvodného stavu po skončení konania vo veci samej, je nesporné, že po výmaze veci samej v nadväznosti na uzavretie zmieru medzi Českou republikou a Poľskou republikou nemohla mať Poľská republika úspech v rámci konania vo veci samej.
70
Pokiaľ ide v poslednom rade o tvrdenie Poľskej republiky, podľa ktorého by cieľ spočívajúci v zabezpečení účinného uplatňovania práva Únie mohol byť účinne sledovaný v rámci konania o nesplnení povinnosti začatého na základe článku 258 ZFEÚ a vykonávaného prostredníctvom sankcií stanovených v článku 260 ods. 2 ZFEÚ, treba pripomenúť, že Súdny dvor rozhodol, že takýto výklad systému opravných prostriedkov v práve Únie vo všeobecnosti, a najmä konania o nariadení predbežného opatrenia, by ohrozil cieľ tohto konania, ktorým je zabezpečiť, aby dotknutý členský štát dodržiaval predbežné opatrenia nariadené voči nemu, a zabezpečiť účinné uplatňovanie práva Únie, ktoré je neoddeliteľnou súčasťou hodnoty právneho štátu zaručenej článkom 2 ZEÚ a na ktorom je založená Únia (pozri v tomto zmysle uznesenie z 20. novembra 2017, Komisia/Poľsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 102).
71
Z toho vyplýva, že keď Všeobecný súd v bodoch 32, 42 a 48 napadnutého rozsudku rozhodol, že prijatie prístupu zastávaného Poľskou republikou, podľa ktorého by v prejednávanej veci výmaz veci samej mal za následok zánik povinnosti tohto členského štátu zaplatiť sumu dlžnú z titulu denného penále uloženého v uznesení z 20. septembra 2021, by znamenalo odchýliť sa od účelu tohto penále, ktorým je zabezpečiť účinné uplatňovanie práva Únie, ktoré je neoddeliteľnou súčasťou hodnoty právneho štátu zaručenej článkom 2 ZEÚ, prijal výklad článku 279 ZFEÚ, ktorý je v súlade s judikatúrou Súdneho dvora a nedopustil sa žiadneho nesprávneho právneho posúdenia.
72
Prvá až tretia časť prvého odvolacieho dôvodu sa teda musia zamietnuť ako nedôvodné.
O štvrtej časti prvého odvolacieho dôvodu
– Argumentácia účastníkov konania
73
Štvrtou časťou svojho prvého odvolacieho dôvodu, ktorá smeruje proti bodom 40 a 42 napadnutého rozsudku, Poľská republika vytýka Všeobecnému súdu, že nesprávne vyložil uznesenie z 19. mája 2022, keď na základe tohto uznesenia konštatoval, že výmaz veci samej nemal za následok zánik jej povinnosti zaplatiť sumu dlžnú na základe penále. Uznesenie z 19. mája 2022 sa totiž netýkalo retroaktívnych účinkov ukončenia predbežných opatrení a je irelevantné na účely odpovede na otázku, aké účinky mal výmaz veci samej v konaní C‑121/21 na povinnosť Poľskej republiky zaplatiť sumu dlžnú z titulu denného penále za obdobie predchádzajúce dňu výmazu tejto veci z registra Súdneho dvora. Tento členský štát sa preto domnieva, že Všeobecný súd nebol oprávnený vyvodiť z uznesenia z 19. mája 2022 akékoľvek informácie, ktoré by mu umožnili posúdiť túto otázku.
74
Komisia dospela k záveru, že túto časť prvého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť.
– Posúdenie Súdnym dvorom
75
Pokiaľ ide o štvrtú časť prvého odvolacieho dôvodu, treba uviesť, ako správne uviedla Poľská republika, že Všeobecný súd v bode 40 napadnutého rozsudku výslovne odkázal na bod 26 uznesenia z 19. mája 2022 a vyvodil z toho, že denné penále uložené v uznesení z 20. septembra 2021„prestalo vyvolávať účinky od 4. februára 2022“. V tom istom bode 40 daného rozsudku však Všeobecný súd tiež konštatoval, že na jednej strane uznesenie zo 4. februára 2022 neuvádza ani predbežné opatrenia nariadené uznesením z 21. mája 2021, ani denné penále uložené na základe článku 279 ZFEÚ, a na druhej strane že návrh Poľskej republiky na zrušenie uznesenia z 20. septembra 2021 bol zamietnutý v uznesení z 19. mája 2022.
76
Ako vyplýva z použitia výrazu „teda“ na začiatku bodu 41 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd na základe troch konštatovaní uvedených v bode 40 daného rozsudku a pripomenutých v predchádzajúcom bode tohto rozsudku rozhodol, že „denné penále… skutočne plynulo počas obdobia medzi dňom doručenia uznesenia z 20. septembra 2021… a dňom výmazu veci C‑121/21 z registra“.
77
V rozsahu, v akom Poľská republika nespochybňuje bod 41 napadnutého rozsudku, a teda v ňom uvedené predbežné posúdenie, treba dospieť k záveru, že konštatovania uvedené v bodoch 40 a 41 daného rozsudku postačujú na odôvodnenie posúdenia, ktoré Všeobecný súd uviedol v bode 42 uvedeného rozsudku, podľa ktorého výmaz veci samej nemal za následok zánik povinnosti tohto členského štátu zaplatiť sumu dlžnú z titulu dotknutého penále, pričom toto posúdenie sa len čiastočne opiera o bod 26 uznesenia z 19. mája 2022, ktorý Všeobecný súd navyše len bezo zmeny prevzal do bodu 40 napadnutého rozsudku.
78
Vzhľadom na vyššie uvedené treba rozhodnúť, že argumentácia, ktorú uvádza Poľská republika na podporu štvrtej časti prvého odvolacieho dôvodu, je založená na nesprávnom výklade bodov 40 a 42 napadnutého rozsudku.
79
Štvrtú časť prvého odvolacieho dôvodu preto treba zamietnuť ako nedôvodnú.
80
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba prvý odvolací dôvod zamietnuť ako nedôvodný.
O druhom odvolacom dôvode založenom na porušení článku 36 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie
Argumentácia účastníkov konania
81
Svojím druhým odvolacím dôvodom, ktorý v podstate smeruje proti bodu 46 napadnutého rozsudku, Poľská republika vytýka Všeobecnému súdu, že porušil svoju povinnosť odôvodnenia tým, že riadne neuviedol dôvody, pre ktoré odmietol tvrdenie, podľa ktorého vnútroštátne procesné pravidlá stanovujúce, že ochranné opatrenia nariadené až do vydania konečného rozhodnutia prestanú so spätnou účinnosťou vyvolávať účinky, keď sa konanie vo veci samej stane bezpredmetným, sú súčasťou ústavných tradícií, ktoré sú spoločné členským štátom, a ako také môžu byť súčasťou právneho poriadku Únie ako prameň práva.
82
Všeobecný súd totiž po tom, čo v bode 45 napadnutého rozsudku odmietol argumentáciu Poľskej republiky z dôvodu, že zákonnosť sporných rozhodnutí sa musí preskúmať výlučne z hľadiska pravidiel práva Únie, v bode 46 daného rozsudku uviedol jednoduché konštatovanie, aby zamietol tvrdenie založené na tom, že vnútroštátne ustanovenia, na ktoré sa odvoláva tento členský štát, možno považovať za súčasť právneho poriadku Únie ako prameň práv v zmysle článku 6 ods. 3 ZEÚ, pričom však neidentifikoval ustanovenie Zmlúv ani všeobecnú zásadu práva Únie, ktoré by bránili takejto kvalifikácii. Toto tvrdenie tak Poľskej republike neumožňuje oboznámiť sa s dôvodmi rozhodnutia Všeobecného súdu.
83
Komisia tvrdí, že tento odvolací dôvod treba zamietnuť.
Posúdenie Súdnym dvorom
84
Druhý uvádzaný odvolací dôvod je založený na nedostatku odôvodnenia bodu 46 napadnutého rozsudku.
85
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora musia z odôvodnenia rozsudku jasne a jednoznačne vyplývať úvahy Všeobecného súdu, aby sa dotknuté osoby mohli oboznámiť s dôvodmi prijatého rozhodnutia a Súdny dvor mohol vykonať svoje súdne preskúmanie (rozsudok z 23. januára 2025, Parlament/Axa Assurances Luxembourg a i., C‑766/21 P, EU:C:2025:31, bod 80, ako aj citovaná judikatúra).
86
V bode 46 napadnutého rozsudku Všeobecný súd rozhodol, že „za predpokladu, že v niektorých vnútroštátnych právnych systémoch ochranné opatrenia nariadené až do vydania konečného rozhodnutia prestanú so spätnou účinnosťou vyvolávať účinky, keď sa konanie vo veci samej stane bezpredmetným, toto konštatovanie nemôže stačiť na preukázanie, že tieto procesné pravidlá sú súčasťou ústavných tradícií, ktoré sú spoločné členským štátom, a preto by mohli byť súčasťou právneho poriadku Európskej únie ako prameň práva“.
87
Z tohto odôvodnenia pritom jednoznačne vyplýva, že Všeobecný súd zastával názor, že v súlade s požiadavkami v oblasti dokazovania procesné pravidlá, na ktoré sa odvoláva Poľská republika na podporu svojej argumentácie, nemožno považovať za súčasť ústavných tradícií spoločných pre členské štáty. Z toho vyplýva, že v prípade napadnutého rozsudku nedošlo, pokiaľ ide o jeho bod 46, k žiadnemu neexistujúcemu alebo nedostatočnému odôvodneniu.
88
Z toho vyplýva, že druhý odvolací dôvod musí byť zamietnutý ako nedôvodný.
89
Z tohto dôvodu je potrebné odvolanie zamietnuť v celom rozsahu.
O trovách
90
Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne o trovách konania.
91
V súlade s článkom 138 ods. 1 rokovacieho poriadku uplatniteľným na základe článku 184 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku na konanie o odvolaní je účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
92
Keďže Komisia navrhla uložiť Poľskej republike povinnosť náhrady trov konania a Poľská republika nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené rozhodnúť, že Poľská republika znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania vynaložené Komisiou.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Poľská republika znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania vynaložené Európskou komisiou.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: poľština.