62017CJ0070_RES
Spojené veci C‑70/17 a C‑179/17
Abanca Corporación Bancaria SAprotiAlbertovi Garcíovi Salamancovi Santosovi
a
Bankia SAprotiAlfonsovi Antoniovi Lauovi MendozoviaVerónice Yuliane Rodríguezovej Ramírezovej
(návrhy na začatie prejudiciálneho konania_ktoré podali Tribunal Supremo a Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona)
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 26. marca 2019
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana spotrebiteľa – Smernica 93/13/EHS – Články 6 a 7 – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Podmienka týkajúca sa predčasnej splatnosti zmluvy o hypotekárnom úvere – Určenie čiastočnej nekalosti podmienky – Právomoci vnútroštátneho súdu v prípade podmienky kvalifikovanej za ‚nekalú‘ – Nahradenie nekalej podmienky ustanovenia vnútroštátneho práva“
Ochrana spotrebiteľa – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 93/13 – Určenie čiastočnej nekalosti podmienky – Dosah – Ponechanie v platnosti nekalej časti podmienky, ktorá vedie k zmene jej obsahu – Neprípustnosť – Nahradenie nekalej podmienky ustanovením vnútroštátneho práva vnútroštátnym súdom – Prípustnosť – Podmienky
(Smernica Rady 93/13, články 6 a 7)
(pozri body 48, 53, 54, 56 – 58, 60, 64 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor rozsudkom z 26. marca 2019, v spojených veciach Abanca Corporación Bancaria (C‑70/17) a Bankia (C‑179/17), v zložení veľkej komory rozhodol o výklade článkov 6 a 7 smernice 93/13 (
1
) v súvislosti s nekalými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách.
Spory vo veci samej sa týkajú žalobcov, ktorí uzavreli zmluvy o hypotekárnom úvere v Španielsku obsahujúce podmienku, na základe ktorej možno požadovať predčasnú splatnosť zmluvy, a to najmä v prípade nezaplatenia už jednej mesačnej splátky.
Vnútroštátne súdy sa svojimi otázkami v podstate pýtajú Súdneho dvora, či sa majú články 6 a 7 smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, jednak že keď súd rozhodne, že podmienka týkajúca sa predčasnej splatnosti v zmluve o hypotekárnom úvere je nekalá, môže sčasti aj tak naďalej platiť, a to tak, že sa zrušia prvky, ktoré spôsobujú jej nekalosť, a jednak či v opačnom prípade exekúcia nehnuteľnosti, ku ktorej bolo zriadené hypotekárne záložné právo, začatá na základe tejto podmienky, môže aj tak pokračovať tak, že sa podporne uplatní pravidlo vnútroštátneho práva, keďže nemožnosť použiť toto exekučné konanie by mohlo byť v rozpore so záujmami spotrebiteľov.
Súdny dvor v tejto súvislosti rozhodol, že články 6 a 7 smernice 93/13 sa majú vykladať v prvom rade v tom zmysle, že bránia tomu, aby podmienka týkajúca sa predčasnej splatnosti v zmluve o hypotekárnom úvere naďalej sčasti platila, a to tak, že sa zrušia prvky, ktoré spôsobujú jej nekalosť, ak by také zrušenie viedlo k zmene obsahu uvedenej podmienky s dosahom na jej podstatu. Súdny dvor ďalej rozhodol, že tieto isté články nebránia tomu, aby vnútroštátny súd napravil neplatnosť takejto nekalej podmienky tak, že ju nahradí novým znením legislatívneho ustanovenia, ktoré inšpirovalo túto podmienku, uplatniteľným za súhlasu zmluvných strán, ak by predmetná zmluva o hypotekárnom úvere nemohla pretrvať v prípade zrušenia uvedenej podmienky a zrušenie zmluvy ako celku by vystavilo spotrebiteľa obzvlášť nepriaznivým dôsledkom.
Je jasné, že za týchto okolností Súdny dvor pripomenul, že keď vnútroštátny súd konštatuje neplatnosť nekalej podmienky v zmluve uzatvorenej medzi podnikateľom a spotrebiteľom, článok 6 ods. 1 smernice 93/13 sa musí vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnemu právnemu pravidlu, ktoré umožňuje, aby vnútroštátny súd doplnil túto zmluvu tak, že zmení obsah tejto podmienky. Ak by teda vnútroštátny súd mohol meniť obsah nekalých podmienok, ktoré sú uvedené v takej zmluve, mohlo by sa tým ohroziť splnenie dlhodobého cieľa uvedeného v článku 7 smernice 93/13. Táto možnosť by totiž prispela k odstráneniu odradzujúceho účinku voči podnikateľom tým, že by sa také nekalé podmienky voči spotrebiteľovi jednoducho neuplatnili, pričom by sa podnikatelia naďalej pokúšali používať uvedené podmienky, keďže by vedeli, aj keby sa malo rozhodnúť o ich neplatnosti, že vnútroštátny súd by mohol zmluvu v nevyhnutnom rozsahu doplniť, takže by ich záujmy boli týmto spôsobom zabezpečené.
V situácii, v ktorej zmluva uzatvorená medzi podnikateľom a spotrebiteľom nemôže pretrvať po zrušení nekalej podmienky, by článok 6 ods. 1 smernice 93/13 pritom bránil tomu, aby vnútroštátny súd na základe zásad zmluvného práva zrušil nekalú podmienku a nahradil ju podporným ustanovením vnútroštátneho práva v situáciách, v ktorých by bol súd na základe neplatnosti nekalej podmienky nútený zrušiť zmluvu v plnom rozsahu, čím by spotrebiteľa vystavil obzvlášť nepriaznivým dôsledkom, ktoré by ho penalizovali.
Takéto nahradenie je v plnom rozsahu odôvodnené vzhľadom na účel smernice 93/13. Je totiž v súlade s cieľom článku 6 ods. 1 smernice 93/13, keďže toto ustanovenie má nahradiť formálnu rovnováhu, ktorú zmluva nastoľuje medzi právami a povinnosťami zmluvných strán, rovnováhou skutočnou, ktorá môže nastoliť rovnosť medzi týmito zmluvnými stranami, a nie rušenie všetkých zmlúv obsahujúcich nekalé podmienky.
Ak by nebolo možné nahradiť nekalú podmienku ustanovením vnútroštátneho práva podpornej povahy, pričom vnútroštátny súd by bol povinný vyhlásiť neplatnosť zmluvy ako celku, spotrebiteľ by mohol byť vystavený obzvlášť škodlivým dôsledkom, takže by mohol byť zmarený odradzujúci účinok vyplývajúci z vyhlásenia neplatnosti zmluvy. Pokiaľ ide o zmluvu o pôžičke, je totiž dôsledkom takéhoto vyhlásenia neplatnosti v zásade okamžitá splatnosť nesplatenej časti úveru vo výške, ktorá by mohla prekročiť finančné možnosti spotrebiteľa, a z toho dôvodu by viedla k potrestaniu skôr spotrebiteľa než veriteľa, ktorý by v dôsledku tejto skutočnosti nebol odrádzaný od toho, aby do zmlúv, ktoré navrhuje, vkladal takéto podmienky.
Z analogických dôvodov Súdny dvor rozhodol, že v situácii, v ktorej zmluva o hypotekárnom úvere uzatvorená medzi podnikateľom a spotrebiteľom nemôže pretrvať po zrušení nekalej podmienky, ktorej znenie je inšpirované legislatívnym ustanovením uplatniteľným so súhlasom strán zmluvy, článok 6 ods. 1 smernice 93/13 nebráni ani tomu, aby vnútroštátny súd s cieľom vyhnúť sa neplatnosti zmluvy nahradil túto podmienku novým znením tohto referenčného legislatívneho ustanovenia, prijatého po uzatvorení zmluvy, s cieľom predísť neplatnosti tejto zmluvy, pokiaľ by zrušenie zmluvy vystavilo spotrebiteľa zvlášť nepriaznivým dôsledkom.
Vnútroštátnym súdom prináleží v súlade s pravidlami vnútroštátneho práva a na základe objektívneho prístupu overiť, či by odstránenie týchto podmienok mohlo viesť k tomu, že by zmluvy o hypotekárnom úvere nemohli naďalej existovať.
V takom prípade budú musieť vnútroštátne súdy posúdiť, či by zrušenie zmlúv o hypotekárnom úvere, o ktoré ide vo veci samej, vystavilo dotknutých spotrebiteľov obzvlášť nepriaznivým dôsledkom. V tejto súvislosti Súdny dvor uvádza, že z návrhov na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že také zrušenie by mohlo mať dosah najmä na procesné pravidlá vnútroštátneho práva, podľa ktorých banky môžu súdne vymáhať vrátenie celej zostávajúcej sumy dlhovanej spotrebiteľovi.
(
1
)	Smernica Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288).