62023CJ0526
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
z 28. novembra 2024 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Justičná spolupráca v občianskych veciach – Súdna právomoc, uznávanie a výkon rozsudkov – Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012 – Osobitné právomoci – Návrh v zmluvnej veci – Článok 7 bod 1 písm. b) druhá zarážka – Zmluva o poskytovaní služieb – Softvér vyvinutý v jednom členskom štáte a prispôsobený potrebám zákazníka s bydliskom v inom členskom štáte – Miesto plnenia“
Vo veci C‑526/23,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Oberster Gerichtshof (Najvyšší súd, Rakúsko) z 13. júla 2023 a doručený Súdnemu dvoru 17. augusta 2023, ktorý súvisí s konaním:
VariusSystems digital solutions GmbH
proti
GR, majiteľke podniku B & G,
SÚDNY DVOR (druhá komora),
v zložení: predseda prvej komory F. Biltgen (spravodajca), vykonávajúci funkciu predsedu druhej komory, predsedníčka piatej komory L. Arastey Sahún a sudca J. Passer,
generálny advokát: J. Richard de la Tour,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
VariusSystems digital solutions GmbH, v zastúpení: S. Duschel, K. Hanten a C. Kurz, Rechtsanwälte,
–
GR, majiteľka podniku B & G, v zastúpení: T. Börner a S. Scheed, Rechtsanwälte,
–
Európska komisia, v zastúpení: L. Hohenecker a S. Noë, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 5. septembra 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 7 bodu 1 písm. b) druhej zarážky nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou VariusSystems digital solutions GmbH (ďalej len „VariusSystems“) so sídlom v Rakúsku a spoločnosťou GR, majiteľkou podniku B & G so sídlom v Nemecku, vo veci žaloby o zaplatenie odmien za vývoj a prevádzku softvéru podanej spoločnosťou VariusSystems.
Právny rámec
3
Odôvodnenia 15 a 16 nariadenia č. 1215/2012 znejú:
„(15)
Normy právomoci by mali byť ľahko predvídateľné a vychádzať zo zásady, že právomoc sa všeobecne zakladá podľa bydliska žalovaného. Právomoc založená na tomto kritériu by mala byť vždy k dispozícii, okrem určitých presne vymedzených situácií, keď predmet sporu alebo zmluvná voľnosť účastníkov odôvodňuje iný hraničný ukazovateľ. …
(16)
Okrem bydliska žalovaného musia byť k dispozícii aj alternatívne kritériá právomoci založené na úzkej väzbe medzi súdom a žalobou alebo na účely uľahčenia efektívneho riadneho výkonu súdnictva. Existencia takejto úzkej väzby by mala zaručiť právnu istotu a vylúčiť, že osoba by bola žalovaná na súde členského štátu, s čím [ktorého právomoc ‑ neoficiálny preklad] nemohla rozumne predvídať. …“
4
Článok 4 tohto nariadenia v odseku 1 stanovuje:
„Ak nie je v tomto nariadení uvedené inak, osoby s bydliskom na území členského štátu sa bez ohľadu na ich štátne občianstvo žalujú na súdoch tohto členského štátu.“
5
Článok 7 uvedeného nariadenia stanovuje:
„Osobu s bydliskom na území členského štátu možno žalovať v inom členskom štáte:
1.
a)
v zmluvných veciach na súdoch podľa miesta zmluvného plnenia, ktoré je predmetom žaloby
b)
na účely tohto ustanovenia, ak sa účastníci zmluvy nedohodli inak, je miestom zmluvného plnenia, ktoré je predmetom žaloby:
–
pri predaji tovaru miesto v členskom štáte, kam sa podľa zmluvy tovar dodal alebo mal dodať,
–
pri poskytnutí služieb miesto v členskom štáte, kde sa podľa zmluvy služby poskytli alebo mali poskytnúť;
c)
ak sa neuplatní písmeno b), uplatní sa písmeno a);
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
6
VariusSystems vyvinula pre GR softvér na analýzu skríningových testov na ochorenie COVID-19. VariusSystems a GR ústne uzavreli zmluvu o vývoji a prevádzke tohto softvéru na účely jeho používania v Nemecku. VariusSystems mala byť odmenená za každý úspešne vykonaný test. Zmluvné strany sa nedohodli na konkrétnom mieste zmluvného plnenia ani na príslušnom súde v prípade sporu.
7
Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že účastníci konania sa nezhodujú v otázke, či uvedený softvér spĺňa všetky uplatniteľné zákonné požiadavky.
8
VariusSystems podala žalobu, ktorou sa domáhala zaplatenia sumy 101587,68 eura, pričom založila medzinárodnú právomoc rakúskych súdov na skutočnosti, že k poskytovaniu predmetných služieb došlo v Rakúsku. Podľa nej dotknutý softvér bol síce neustále prispôsobovaný na používanie v Nemecku, ale všetky práce boli vykonané vo Viedni (Rakúsko).
9
GR spochybnila medzinárodnú právomoc rakúskych súdov, pričom tvrdila, že v prejednávanej veci poskytovaná služba spočívala výlučne v používaní tohto softvéru v Nemecku pri dodržaní požiadaviek stanovených pre túto oblasť nemeckým právom.
10
Prvostupňový súd odmietol svoju medzinárodnú právomoc, pričom uviedol, že miesto plnenia predmetnej zmluvy sa nachádza v sídle podniku GR.
11
Odvolací súd toto rozhodnutie potvrdil, pričom sa v podstate domnieval, že služby, ktoré nie sú poskytované na stálom mieste, sa považujú za poskytované na mieste, kde má príjemca k týmto službám prístup. V dôsledku toho sa v prejednávanej veci toto miesto zmluvného plnenia nachádza v Nemecku.
12
Vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o opravnom prostriedku „Revision“ podanom proti tomuto rozhodnutiu odvolacieho súdu, si kladie otázku, či na účely určenia miesta plnenia v prípade služieb poskytovaných na diaľku rozhodujúcim miestom je miesto, kde poskytovateľ dotknutej služby, teda v prejednávanej veci VariusSystems, vykonal tvorivú prácu, alebo miesto, kde sa táto služba poskytla a kde k nej mal prístup príjemca, t. j. v prejednávanej veci GR.
13
Za týchto okolností Oberster Gerichtshof (Najvyšší súd, Rakúsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 7 bod 1 písm. b) nariadenia [č. 1215/2012] vykladať v tom zmysle, že v prípade žaloby v zmluvných veciach je miestom zmluvného plnenia pre vývoj a prevádzku softvéru, ktorý bol vytvorený pre individuálne potreby objednávateľky so sídlom v členskom štáte A (v tomto prípade v Nemecku), miesto,
a)
na ktorom sa vykonáva tvorivá a duševná práca, ktorá je základom návrhu softvéru (‚programovanie‘), uskutočňovaná podnikom so sídlom v členskom štáte B (v tomto prípade v Rakúsku), alebo
b)
na ktorom sa softvér dostane k objednávateľke, teda na ktorom ho objednávateľka spustí a použije?“
O prejudiciálnej otázke
14
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 7 bod 1 písm. b) druhá zarážka nariadenia č. 1215/2012 vykladať v tom zmysle, že „miestom plnenia“ zmluvy, ktorej predmetom je vývoj a prevádzka softvéru určeného na uspokojenie potrieb zákazníka usadeného v inom členskom štáte, než je členský štát, v ktorom je usadená spoločnosť, ktorá tento softvér vytvorila, navrhla a naprogramovala, je miesto, kde sa vykonala práca spočívajúca vo vytvorení, navrhnutí a naprogramovaní uvedeného softvéru, alebo v tom zmysle, že uvedeným miestom plnenia je miesto, kde tento zákazník získa prístup k tomuto softvéru, t. j. kde ho spustí a používa ho.
15
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že nariadenie č. 1215/2012 smeruje k harmonizovaniu noriem konfliktu právomoci v občianskych a obchodných veciach prostredníctvom noriem súdnej právomoci, ktoré sú vysoko predvídateľné, a tým sleduje cieľ spočívajúci v posilnení právnej ochrany osôb usadených v Európskej únii tým, že sa žalobcovi umožní ľahko určiť súd, na ktorý sa môže obrátiť, a žalovanému rozumne predvídať, na ktorom súde môže byť žalovaný (rozsudok zo 14. septembra 2023, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, bod 26 a citovaná judikatúra).
16
Pravidlo osobitnej právomoci v zmluvných veciach stanovené v článku 7 bode 1 nariadenia č. 1215/2012 zodpovedá cieľu blízkosti a je odôvodnené existenciou úzkej väzby medzi dotknutou zmluvou a súdom príslušným na jej preskúmanie (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. septembra 2023, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, bod 29 a citovanú judikatúru).
17
V prejednávanej veci, ako konštatoval vnútroštátny súd, je predmetom dotknutej zmluvy poskytovanie služieb v zmysle článku 7 bodu 1 písm. b) druhej zarážky nariadenia č. 1215/2012, keďže sa týka súboru činností spočívajúcich v navrhovaní, programovaní, údržbe a nepretržitej aktualizácii individualizovaného softvéru.
18
Pokiaľ ide o miesto plnenia zmluvných záväzkov vyplývajúcich z takejto zmluvy, tento článok 7 bod 1 písm. b) druhá zarážka autonómne definuje hraničný ukazovateľ pre túto zmluvu ako miesto v členskom štáte, kde sa podľa uvedenej zmluvy služby poskytli alebo mali poskytnúť, a to v záujme posilnenia cieľov v podobe zjednotenia a predvídateľnosti pravidiel súdnej právomoci, a teda právnej istoty. Tento autonómny hraničný ukazovateľ sa má použiť na všetky nároky z tej istej zmluvy o poskytnutí služieb (rozsudok zo 14. septembra 2023, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, bod 30 a citovaná judikatúra).
19
Súdom, ktorý má podľa uvedeného článku 7 bodu 1 písm. b) druhej zarážky právomoc rozhodovať o nárokoch zo zmluvy o poskytnutí služieb, je súd členského štátu, v ktorého územnej pôsobnosti sa nachádza miesto hlavného poskytnutia služieb, ako to vyplýva z ustanovení tejto zmluvy, ako aj, v prípade neexistencie takýchto ustanovení, miesto skutočného plnenia uvedenej zmluvy (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. marca 2018, Saey Home & Garden, C‑64/17, EU:C:2018:173, bod 45).
20
V prípade viacerých zmluvných záväzkov treba určiť záväzok charakteristický pre dotknutú zmluvu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júna 2017, Kareda, C‑249/16, EU:C:2017:472, bod 40).
21
V súvislosti so zmluvou o dodaní softvéru, o akú ide vo veci samej, treba konštatovať, ako uviedla Európska komisia vo svojich písomných pripomienkach, že navrhnutie a naprogramovanie softvéru nie sú charakteristickým záväzkom pre takúto zmluvu, keďže služba, ktorá je jej predmetom, sa dotknutému zákazníkovi v skutočnosti neposkytuje až do momentu, kým tento softvér nie je funkčný. Ku skutočnému poskytnutiu tejto služby totiž dôjde až v okamihu, keď uvedený softvér možno používať a jeho kvalitu možno skontrolovať.
22
Vzhľadom na to, že charakteristickým záväzkom zmluvy o online poskytnutí softvéru, o aký ide vo veci samej, je jeho sprístupnenie dotknutému zákazníkovi, za miesto plnenia tejto zmluvy treba považovať miesto, kde tento zákazník získa prístup k tomuto softvéru, teda miesto, kde tento softvér spustí a používa ho.
23
Pokiaľ sa má uvedený softvér používať na rôznych miestach, treba spresniť, že toto miesto sa nachádza v mieste bydliska uvedeného zákazníka a v prípade spoločnosti v jej sídle, keďže uvedené miesto je určité a identifikovateľné tak pre žalobcu, ako aj pre žalovaného, a preto môže uľahčiť vykonávanie dôkazov a organizáciu konania (pozri analogicky rozsudok z 19. apríla 2012, Wintersteiger, C‑523/10, EU:C:2012:220, bod 37).
24
Tento záver platí bez ohľadu na to, či – ako tvrdí GR – špecifikácie, ktoré musela VariusSystems splniť, boli špecifikáciami stanovenými právnou úpravou členského štátu bydliska zákazníka, teda Spolkovej republiky Nemecko. Hoci je pravda, že takáto vecná väzba s týmto členským štátom zodpovedá požiadavkám predvídateľnosti a blízkosti uvedeným v odôvodneniach 15 a 16 nariadenia č. 1215/2012, nič to nemení na tom, že účastníci konania vo veci samej sa nezhodujú v otázke rozsahu týchto špecifikácií, ktorých objasnenie patrí do meritórneho preskúmania príslušným súdom. Určenie miesta plnenia zmluvy o poskytnutí služieb v zmysle článku 7 bodu 1 písm. b) druhej zarážky tohto nariadenia nemôže závisieť od kritérií, ktoré sú vlastné tomuto meritórnemu preskúmaniu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. marca 2021, Obala i lučice, C‑307/19, EU:C:2021:236, bod 90).
25
Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 7 bod 1 písm. b) druhá zarážka nariadenia č. 1215/2012 sa má vykladať v tom zmysle, že „miestom plnenia“ zmluvy, ktorej predmetom je vývoj a prevádzka softvéru určeného na uspokojenie potrieb zákazníka usadeného v inom členskom štáte, než je členský štát, v ktorom je usadená spoločnosť, ktorá tento softvér vytvorila, navrhla a naprogramovala, je miesto, kde tento zákazník získa prístup k uvedenému softvéru, t. j. kde ho spustí a používa ho.
O trovách
26
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
Článok 7 bod 1 písm. b) druhá zarážka nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach
sa má vykladať v tom zmysle, že:
„miestom plnenia“ zmluvy, ktorej predmetom je vývoj a prevádzka softvéru určeného na uspokojenie potrieb zákazníka usadeného v inom členskom štáte, než je členský štát, v ktorom je usadená spoločnosť, ktorá tento softvér vytvorila, navrhla a naprogramovala, je miesto, kde tento zákazník získa prístup k uvedenému softvéru, t. j. kde ho spustí a používa ho.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.