62002CC0299_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Käesolevas hagis palub Euroopa Ühenduste Komisjon kohtul sedastada, et kehtestades Madalmaades merelaevade registreerimiseks tingimused, mis lähtuvad laevaomanikest äriühingute aktsionäride või juhtide kodakondsusest, on Madalmaade Kuningriik rikkunud EÜ artiklitest 43 ja 49 tulenevaid kohustusi. Samuti palub komisjon kohtul tuvastada, et see liikmesriik on rikkunud kohustusi, kehtestades laevade registreerimiseks tingimusi, mis lähtuvad laevandusäriühingute juhtide kodakondsusest ja elukohast ning samuti selliste füüsiliste isikute kodakondsusest, kes tegelevad sellise Madalmaades asuva tegevuskoha igapäevase juhtimisega, kus tegeldakse merelaevandusega.
I. Õiguslik raamistik
A. Rahvusvaheline õigus
2. Praegu kehtib kaks rahvusvahelist konventsiooni, mis sisaldavad merelaevade registreerimist reguleerivaid sätteid.
3. Esimene neist on Genfi 29. aprilli 1958. aasta konventsioon avamere kohta.(2) See jõustus 30. septembril 1962. Konventsiooniga on ühinenud 62 riiki. Euroopa Ühendus ei ole konventsiooniga ühinenud, kuid mitu liikmesriiki, nende hulgas ka Madalmaade Kuningriik, on konventsiooniga ühinenud.(3)
4. Genfi konventsiooni artikli 5 lõige 1 sätestab, et
„iga riik kehtestab laeva oma riikkondsusesse võtmise, oma territooriumil registreerimise ja oma lipu all sõitmise tingimused”. Lisaks sellele, et „laevadel on selle riigi riikkondsus, mille lipu all neil on lubatud sõita”, täpsustab konventsioon, et „riigi ja laeva vahel peab eksisteerima tegelik seos”.
5. Need sätted kanti täielikult üle ÜRO Montego Bay 10. detsembri 1982. aasta rahvusvahelise mereõiguse konventsiooni artikli 91 lõikesse 1.(4) See konventsioon jõustus 16. novembril 1994. Konventsiooniga on ühinenud 144 riiki ning ka Euroopa Ühendus. Euroopa Ühendus ühines konventsiooniga oma pädevuses piires olevate valdkondade ulatuses otsusega 98/392/EÜ(5) . Kõik liikmesriigid, v.a Taani Kuningriik, on Montego Bay konventsiooniga ühinenud. Nimetatud konventsiooni artikli 311 lõikest 1 tuleneb, et see konventsioon on sellega ühinenud riikide jaoks Genfi konventsiooni suhtes ülimuslik.(6)
6. Sarnaselt Genfi konventsiooni artikliga 10 näeb Montego Bay konventsiooni artikli 94 pealkirjaga „Lipuriigi kohustused” lõige 1 ette, et „riik teostab oma lipu alla sõitvate laevade haldus-, tehnilistes ja sotsiaalküsimustes oma jurisdiktsiooni ja kontrolli” ja loetleb järgnevates lõigetes rea meetmeid, mida lipuriik selles suhtes peab võtma.
B. Ühenduse õigus
7. EÜ artikli 43 teine lõik annab ühenduse kodanikele õiguse alustada ja jätkata tegutsemist füüsilisest isikust äriühinguna ning asutada ja juhtida äriühinguid neil tingimustel, mida oma kodanike jaoks sätestavad selle riigi seadused, kus niisugune asutamine toimub.
8. EÜ artikli 48 esimene lõik võrdsustab äriühingud, mis on asutatud vastavalt liikmesriigi seadustele ja millel on ühenduse piires registrijärgne asukoht,(7) juhatuse asukoht või peamine asukoht, füüsiliste isikutega, kes on liikmesriikide kodanikud nõnda, et need äriühingud saavad sarnaselt liikmesriikide kodanikele kasutada EÜ artikli 43 teises lõigus määratletud asutamisõigust.
9. Äriühingu asutamine mõnda teise liikmesriiki kui see, mille õigusnormide alusel äriühing on loodud, võib toimuda kahes erinevas vormis, nimelt peamise või teise tegevuskoha asutamise teel.
10. Peamise tegevuskoha asutamisest saab kõnelda siis, kui äriühing seob end mõne teise liikmesriigi õiguskorraga kui see, mille siseriikliku õiguskorra kohaselt see äriühing algselt loodi, eeskätt sel teel, et viib sinna üle oma juhatuse asukoha või osaleb uue äriühingu asutamisel teises liikmesriigis.
11. Teise tegevuskoha asutamisest saab kõnelda juhul, kui äriühing soovib lihtsalt ühenduse territooriumil oma kohalolu laiendada ja rajab teises liikmesriigis vastavalt EÜ artikli 43 esimesele lõigule esindusi, filiaale ja tütarettevõtjaid, säilitades seejuures oma (peamise) tegevuskoha selles liikmesriigis, mille siseriikliku õiguse alusel ta algselt asutati.
C. Siseriiklik õigus
12. Madalmaades reguleerib laevade registreerimist Wetboek van Koophandel (äriseadustik). Selle artikli 311 lõige 1 näeb alates 1. augustist 1994 kehtivas sõnastuses, mis ainsana on antud kohtuasjas oluline, merelaevadele Madalmaade riikkondsuse andmiseks ehk teisisõnu Madalmaades registreerimiseks ette rea tingimusi.
13. Üks neist tingimustest puudutab selliste laevade omaniku või omanike kodakondsust. Wetboek van Koophandel’i artikli 311 lõike 1 punkt a sätestab, et „vähemalt kaks kolmandikku laevast [peab kuuluma] ühele või mitmele füüsilisele isikule või juriidilisele isikule, kellel on Euroopa Ühenduse liikmesriigi kodakondsus või kes on Euroopa Ühenduse liikmesriigis registreeritud või mõne Euroopa Majanduspiirkonna lepingu liikmesriigi kodakondsus või kes on Euroopa Majanduspiirkonna lepingu liikmesriigis registreeritud”(8) .
14. Wetboek van Koophandel’i artikli 311 lõige 3 määratleb EÜ liikmesriigi või EMP liikmesriigi kodakondsusega juriidilise isiku artikli 311 lõike 1 punkti a tähenduses, järgmiselt: „liikmesriigi või mõne teise EMP liikmesriigi õiguse alusel loodud juriidiline isik […], millel on Euroopa Ühenduse liikmesriigis või mõnes teises EMP liikmesriigis registrijärgne asukoht, juhatuse asukoht või peamine tegevuskoht, tingimusel et: vähemalt kaks kolmandikku märgitud aktsiatest on registreeritud füüsiliste isikute nimele, kellel on […] liikmesriigi või [EMP] liikmesriigi kodakondsus või käesoleva lõike tähenduses äriühingute nimele algusest peale ja enamikul juhtidest on […] liikmesriigi või [EMP] liikmesriigi kodakondsus, või et kõikidel juhtidel on […] liikmesriigi või [EMP] liikmesriigi kodakondsus”.
15. Lisaks näeb Wetboek van Koophandel’i artikli 311 lõike 1 punkt b ette, et laeva registreerimiseks Madalmaades peavad kõnealuse laeva omanikud (eespool määratletud tähenduses) tegelema Madalmaade territooriumil meresõiduga sellise äriühingu kaudu, mis on
Madalmaade territooriumil asutatud või millel on seal teine tegevuskoht ning tagama laeva kasutamise igapäevase juhtimise põhiliselt Madalmaadest. Seadustiku artikli 311 lõike 1 punktid c ja d sätestavad samuti, et nimetatud äriühingu igapäevast juhtimist teostaksid üks või mitu füüsilist isikut, kellel on EÜ liikmesriigi või EMP liikmesriigi kodakondsus ning esindusõigus kõigis laeva igapäevast juhtimist ning laeva, tema kaptenit ja teisi meeskonna liikmeid puudutavates küsimustes.
16. Burgerlijk Wetboek’i (tsiviilseadustiku) artikkel 8:169 näeb alates 1. augustist 1994 kehtivas sõnastuses ette, et „raamatupidaja”, see tähendab laevandusäriühingu juht, peab lõpetama oma tegevuse, kui tal pole enam EÜ liikmesriigi või EMP liikmesriigi kodakondsust või kui ta asub elama väljapoole nende riikide territooriumi.
II. Kohtueelne menetlus
17. Madalmaade Kuningriigi vastu oli juba algatatud kohtueelne menetlus seoses merelaevu puudutavate siseriiklike õigusnormidega nende käesolevas kohtuasjas vaidlustatud sõnastusest varasemas sõnastuses. Komisjoni hinnangul olid need varasemad õigusnormid vastuolus asutamisvabadusega, nagu seda tõlgendab 15. juuli 1991. aasta otsus kohtuasjas Factortame jt(9) .
18. Pärast seda menetlust muutis Madalmaade Kuningriik oma asjakohaseid õigusnorme.
19. Komisjoni hinnangu kohaselt olid uued õigusnormid jätkuvalt vastuolus EÜ artiklites 43 ja 48 tagatud asutamisvabaduse põhimõtetega ning komisjon esitas selgituste saamiseks Madalmaadele märgukirja. Komisjoni ei rahuldanud Madalmaade Kuningriigi esitatud seisukohad ning 27. jaanuaril 2000 esitas komisjon liikmesriigile nõudmise võtta kahe kuu jooksul alates teate saamisest tarvitusele EÜ artiklitest 43 ja 48 tulenevate kohustuste täitmiseks vajalikud meetmed.
20. Kuna seaduseelnõu, mille eesmärk oleks lõpetada nimetatud lepinguliste kohustuste rikkumine, ei olnud veel vastu võetud, esitas komisjon käesoleva hagi, mille avaldus registreeriti kohtukantseleis 23. augustil 2002.
III. Hagi
21. Oma hagi toetuseks esitab komisjon kaks väidet.
22. Esimene väide puudutab merelaevade registreerimise tingimusi, mis puudutavad nimetatud laevu omavate äriühingute aktsionäride või juhtide kodakondsust.
23. Teine väide jaguneb kaheks osaks. Esimene osa käsitleb registreerimise tingimusi selles osas, mis puudutab selliste füüsiliste isikute kodakondsust, kes vastutavad sellise Madalmaades asuva teise tegevuskoha igapäevase juhtimise eest, kus tegeldakse merelaevandusega. Teine osa käsitleb tingimusi, mis on kehtestatud laevandusäriühingu juhi kodakondsusele ja elukohale.
A. Esimene väide laevade registreerimise tingimuste kohta, mis puudutavad laevu omavate äriühinugte aktsionäride või juhtide kodakondsust
1. Poolte argumendid
24. Esiteks väidab komisjon, et Madalmaad on laevade registreerimisele kehtestanud neid laevu omavate äriühingute aktsionäride või juhtide kodakondsust puudutavate tingimustega eiranud EÜ artikleid 43 ja 48.
25. Komisjon tuletab meelde, et vastavalt eespool viidatud kohtuotsusest Factortame jt tulenevale kohtupraktikale ei tohi laevade registreerimiseks kehtestatud tingimused takistada asutamisvabaduse teostamist.(10)
26. Komisjon väidab, et laevaomanikest äriühingute aktsionäride või juhtide kodakondsust puudutavad tingimused, mis on sätestatud Wetboeck van Koophandel’i artikli 311 lõikes 3, kujutavad endast EÜ artiklis 48 sätestatud äriühingute asutamisvabaduse tingimuste suhtes täiendavaid tingimusi.
27. Ülaltoodust järeldub, et laevaomanikest äriühingud, kes ei vasta mainitud täiendavatele tingimustele, jäävad ilma võimalustest registreerida oma laevu Madalmaades ning seal tegevust alustada, kuigi nad vastavad EÜ artiklis 48 sätestatud tingimustele ning neil on õigus Madalmaades asutamisvabadust kasutada.
28. Komisjon on seisukohal, et täiendavate tingimuste seadmine toob kaasa nimetatud äriühingute asutamisvabaduse kitsendamise Madalmaades, iseäranis siis, kui nad soovivad seal teist tegevuskohta asutada ning selles liikmesriigis, mille territooriumil nad asutatud on, niisuguseid nõudmisi ei ole kehtestatud. Niisuguses olukorras oleksid nimetatud äriühingud sunnitud neile kuuluvate merelaevade Madalmaades registreerimise eesmärgil muutma oma juhtimisorganite või aktsionäride koosseisu.
29. Madalmaade valitsus lükkab tagasi väite, mille kohaselt vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid takistavad asutamisvabaduse teostamist. Madalmaade valitsus rõhutab, et siseriiklike õigusnormidega sätestatud tingimused ei ole võrreldavad eespool viidatud kohtuasjas Factortame jt vaidlustatud õigusnormidega, sest antud juhul näevad tingimused ette mõne ühenduse liikmesriigi või EMP liikmesriigi kodakondsust, mitte Madalmaade kodakondsust. Madalmaade valitsus lisab, et isegi kui vaidlusalustel siseriiklikel kodakondsust puudutavatel tingimustel on mingi toime teise tegevuskoha asutamise õigusele, on see toime nii tühine ja kaudne, et oleks liialdus seda takistuseks nimetada.
30. Pealegi, isegi kui eksisteeriks reaalne takistus, oleks see nõuetekohaselt õigustatud vajadusega tagada tegelik seos laeva ja registrijärgse riigi vahel viisil, mis võimaldaks Madalmaadel kooskõlas Montego Bay konventsiooniga tõhusalt teostada jurisdiktsiooni ja kontrolli oma lipu all sõitva laeva üle.
31. Vastavalt Madalmaade valitsuse arvamusele kinnitab väidetava asutamisvabaduse takistuse õigustatud ning proportsionaalset iseloomu asjaolu, et sarnaseid kodakondsusega seotud tingimusi on meretranspordi valdkonnas varemgi kehtestatud, neid sätestatakse mitmetes praegu kehtivates sisevee- ja õhutranspordi valdkonda reguleerivates õigusaktides ning planeeritakse edaspidi kehtestada õhutranspordi vallas.
2. Hinnang
32. Eespool viidatud kohtuotsuses Factortame jt on kohus märkinud, et
ühenduse õiguse praeguses arenguetapis kuulub laevade registreerimist puudutavate tingimuste kehtestamine liikmes riikide pädevusse.(11) Antud väide on merelaevade osas jätkuvalt asjakohane, võttes arvesse asjaolu, et käesoleval hetkel puuduvad seda küsimust reguleerivad ühenduse teisesed õigusaktid.
33. Sellegipoolest peavad liikmesriigid vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale oma säilinud pädevust teostama kooskõlas ühenduse õigusega.(12)
34. Kohus on täpsustanud, et tingimused, mida liikmesriigid on laevade registreerimisele kehtestanud, ei tohi muutuda takistuseks asutamisvabadusele (kõne all on majandustegevuseks kasutatavad laevad) ega isikute vabale liikumisele (kõne all on laevad, mida majandustegevuseks ei kasutata).(13)
35. Käesoleval juhul on selge, et vaidlusaluseid Madalmaade õigusnorme tuleb hinnata asutamisvabaduse seisukohalt, mitte isikute vaba liikumise vaatepunktist. Laevad, mida Madalmaade õigusnormid puudutavad, kujutavad endast Madalmaadesse teise tegevuskoha rajamist hõlmava majandustegevuse teostamise vahendeid(14), mistõttu vastavalt eespool mainitud kohtuasjast Factortame jt tulenevale kohtupraktikale ei saa nende laevade registreerimise ja asutamisvabaduse küsimusi käsitleda eraldiseisvatena.(15)
36. Minu arvates ei ole kahtlust, et Madalmaades merelaevade registreerimiseks tingimusi sätestavad õigusnormid toimivad neid laevu omavate äriühingute asutamisvabadust kitsendavalt.
37. Kui need äriühingud vastavad EÜ artikli 48 esimeses lõigus esitatud tingimustele, st nad on asutatud vastavalt mõne liikmesriigi siseriiklikule õigusele, nende registrijärgne asukoht või juhatuse asukoht või peamine tegevuskoht asub ühenduse piires, siis on neil põhimõtteliselt õigus kasutada EÜ artiklist 43 ja sellele järgnevatest artiklitest tulenevat asutamisvabadust.(16)
38. Selles osas on oluline täpsustada, et äriühingu aktsionäride või juhtide kodakondsust puudutavate täiendavate tingimuste kehtestamine asutamisvabaduse kasutamiseks on välistatud.
39. EÜ artikli 48 esimene lõik välistab niisugused tingimused kaudselt, kuid kindlalt, sest need kuuluvad kohaldatava õiguse seisukohast nn „mõjuteooriate” hulka, mille asutamislepingute autorid on oma valikuid tehes kõrvale jätnud.(17)
40. Mõjuteooria ning sellega seotud kodakondsuskriteeriumi välistamist kinnitab ka nõukogu poolt 18. detsembril 1961 heaks kiidetud asutamisvabaduse piirangute likvideerimise üldprogramm.(18)
41. Üldprogramm on seadnud ühenduse piires vaid registrijärgset asukohta omavate äriühingute (samas kui nende juhatuse asukoht või peamine tegevuskoht asub väljaspool ühendust) teise tegevuskoha asutamisvabaduse kasutamisele tingimuse, et neil äriühingutel oleks „toimiv ja järjepidev seos ühe liikmesriigi majandusega” ning nimelt välistanud selle seose sõltuvuse kodakondsusest, iseäranis partnerite või juhtimis- või järelevalveorganite liikmete või aktsiakapitali omanike kodakondsusest.(19)
42. Sellest tulenevalt pole asjaolul, et äriühingut kontrollivad ühenduse või EMP tähenduses kolmandate riikide kodanikud (juhid või aktsionärid), erilist tähtsust. Teisisõnu, sellise äriühingu teise tegevuskoha asutamisvabadust, mis vastab EÜ artikli 48 esimese lõigus sätestatud tingimustele, ei tohi piirata pelgalt sel põhjusel, et äriühing ei vasta tingimustele, mis on kehtestatud aktsionäride või juhatajate kodakondsusele. Sama kehtib ka peamise tegevuskoha osas.
43. Lisaks kitsendavad Madalmaade õigusnormid, mis sätestavad merelaevade Madalmaades registreerimiseks laevaomanikest äriühingute aktsionäride või juhtide kodakondsust puudutavad tingimused, EÜ artiklis 48 määratletud asutamisvabaduse isikulist kohaldamisala. Peale selle, nagu väidab ka komisjon, võivad niisugused siseriiklikud õigusnormid takistada või muuta vähem atraktiivseks asutamisvabaduse teostamise peamise või teise tegevuskoha asutamisel sellesse liikmesriiki. Vastupidiselt Madalmaade valitsuse väidetele olen seisukohal, et piirav toime ei ole liiga tühine ega kaudne selleks, et käsitleda vaidlusaluseid siseriiklikke õigusnorme asutamisvabaduse takistusena.
44. Kui äriühingud, kes soovivad neile kuuluvaid merelaevu Madalmaades registreerida, ei vasta vaidlusalustele siseriiklikult kehtestatud tingimustele (mis on vägagi tõenäoline äriühingute puhul, mis on asutatud mõnes teises liikmesriigis, kus niisuguseid tingimusi ei ole kehtestatud), siis ei ole neil äriühingutel registreerimiseks muud võimalust, kui muuta oma aktsiakapitali või juhtorganite struktuuri.
45. Iseenesestki mõista võivad sellised muudatused tuua äriühingu jaoks kaasa tõsiseid vapustusi ja majanduslike tagajärgedega formaalsuste täitmist. Niisugused väljavaated võivad kõnealuseid äriühinguid neile EÜ artiklitega 43 ja 48 tagatud asutamisvabaduse teostamisel tõsiselt heidutada, eriti juhul, kui tegu on lihtsalt teise tegevuskoha asutamisega, seda enam, et vastavalt kohtu poolt eespool viidatud kohtuasjades Daily Mail and General Trust rõhutatud seisukohale on teise tegevuskoha asutamine asutamisvabaduse teostamise tavapärane viis.(20)
46. Eeltoodust lähtuvalt kujutavad vaidlusalused Madalmaade õigusnormid endast EÜ artiklitega 43 ja 48 vastuolus olevat asutamisvabaduse kitsendamist.
47. Komisjon on õigesti juhtinud tähelepanu asjaolule, et kõnealused õigusnormid on ühetaoliselt kohaldatavad nii Madalmaade kui ka teiste liikmesriikide siseriikliku õiguse alusel loodud äriühingutele (EÜ artikli 48 lõike 1 tähenduses). Selles osas erinevad käsitletavad õigusnormid eespool viidatud kohtuotsusel Factortame jt põhinevast kohtupraktikast, sest viimasel juhul toimus diskrimineerimine teiste liikmesriikide õiguskorra kohaselt asutatud äriühingute kahjuks.(21)
48. Siiski otsustas kohus 31. märtsi 1993. aasta kohtuasjas Kraus(22), et „artiklid 48 ja 52 [muudetuna EÜ artiklid 39 ja 43] välistavad igasugused siseriiklikud meetmed […], mille kohaldamine isegi ilma kodakondsusest lähtuva diskrimineerimiseta takistab või muudab asutamislepingutega garanteeritud põhivabaduste teostamise ühenduse kodanikele […] vähem atraktiivseks”(23) . Kohus lisab, et „olukord oleks teistsugune, kui niisugusel meetmetel oleks asutamislepingu kohaselt õigustatud eesmärk [või] nad oleksid õigustatud ülekaalukate üldiste huvidega […] [ja] kui vaidlusaluste siseriiklike õigusnormide kohaldamine tagaks eesmärgi saavutamise ega ulatuks kaugemale, kui on eesmärgi saavutamiseks vajalik”(24) .
49. Seetõttu on vaja uurida, kas kitsendus, mille tekitavad vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid, vastab proportsionaalselt mõnele asjakohasele laevade registreerimist puudutavatest ühenduse reeglitest tulenevale õigustusele nagu väidab Madalmaade valitsus.
50. Tuletan siinkohal meelde, et vastavalt Madalmaade valitsuse seisukohale on vaidlusaluste siseriiklike tingimuste kehtestamine vajalik tagamaks, et vastavalt Montego Bay konventsiooni artiklile 91 eksisteeriks tegelik seos Madalmaade Kuningriigi ja tema lipu all sõitvate laevade vahel. Nende tingimuste täitmise kontrollimine on laevade registreerimisel vajalik selleks, et niipalju kui võimalik tagada vastavalt konventsiooni artiklile 94 Madalmaade jurisdiktsiooni ja kontrolli tõhus teostamine nende laevade üle.
51. Madalmaade valitsuse argument tugineb Montego Bay konventsiooni artikli 91 lõike 1 teatavale tõlgendusele. Ma ei jaga Madalmaade valitsuse veendumust,(25) et Montego Bay konventsiooni artikli 91 lõige 1 seab laeva registreerimise tingimuseks lipuriigi ja laeva vahelise eelneva tegeliku seose olemasolu.
52. Rahvusvaheline Mereõiguse Kohus (edaspidi „RMÕK”) on lükanud Montego Bay konventsiooni artikli 91 lõike 1 niisuguse tõlgenduse tagasi oma 1. juuli 1999. aasta otsusega kohtuasjas „Navire Saiga II”, milles vaidluse osapoolteks olid Saint Vincent ja Grenadiinid ja Guinea Vabariik seoses Saint Vincent’i ja Grenadiinide lipu alla sõitnud laeva kontrollimisega Guinea ametiasutuste poolt.(26) Õigusteaduslikes kirjutistes on küsimust käsitletud sellest kohtuasjast lähtuvalt.(27)
53. RMÕK otsustas, et „[Montego Bay] konventsiooni selliste sätete eesmärk, mis nõuavad laeva ja tema lipuriigi vahel eksisteerivat tegelikku seost, on tagada, et lipuriigid täidaksid oma kohustusi, mitte luua kriteeriume, mida teised riigid saaksid kasutada laevade lipuriigis registreerimise vaidlustamiseks”(28) .
54. Niisugune sõnastus võimaldab väita, et laeva ja tema lipuriigi vaheline tegelik seos puudutab pigem lipuriigil lasuvaid kohustusi kui laeva registreerimiseks vajalikku eeltingimust.
55. RMÕK arvates ei sea ÜRO 7. veebruari 1986. aasta konventsioon laevade registreerimistingimuste kohta(29) selle nõudmise mõtet kahtluse alla. Vastupidi, seesama Montego Bay konventsiooni artikli 91 tõlgendus leiab tuge kahe ÜRO kalanduskonventsiooni (1982. ja 1993. aasta veel jõustumata konventsioonid) sätetes, sest need konventsioonid piirduvad vaid lipuriigi kohustuste täpsustamisega ega maini laeva registreerimiseks vajalikke eeltingimusi.(30)
56. RMÕK lisas samuti, et Guinea Vabariik ei toonud esile ühtegi Montego Bay konventsiooni sätet, mis oleks toetanud tema argumenti, mille kohaselt „üks laeva registreerimise põhilisi tingimusi on laeva omaniku või operaatori allumine lipuriigi jurisdiktsioonile”(31) . Pigem on õigus Saint Vincent’il ja Grenadiinidel, kelle väite kohaselt „miski käesolevas konventsioonis ei kinnita, et tegeliku seose olemasolu laeva ja riigi vahel on laevale riikkondsuse andmise tarvilik eeltingimus”(32) .
57. Minu arvates lükkab RMÕK kohtupraktika ümber tõlgenduse, mille Madalmaade valitsus on andnud Montego Bay konventsiooni artikli 91 lõikele 1 (mille sisu on identne Genfi konventsiooni artikli 5 lõikega 1).
58. See kohtupraktika toetab kohtujurist Tesauro esitatud analüüsi kohtuasjas komisjon v.
Kreeka, millele tugines eespool mainitud 27. novembri 1997. aasta otsus. Kohtujurist Tesauro leidis oma analüüsis, et mõiste „tegelik seos” või genuine link
märgib Montego Bay ja Genfi konventsioonide tähenduses sellise kontrolli ja jurisdiktsiooni tõhusust, mida teostab riik tema lipu all sõitvate laevade suhtes. Teisisõnu ei ole tegelik seos kaugeltki mitte laevale riikkondsuse andmise eeltingimus, vaid ennekõike riikkondsuse omistamisest tulenev järelevalvekohustus.(33)
59. Antud kontekstis on huvitav märkida, et kohtujurist Tesauro pidas vajalikuks välja tuua, et Genfi konventsiooni artikli 5 lõplikult heaks kiidetud sõnastus, kui seda võrrelda ÜRO rahvusvahelise õiguse komisjoni ettepanekuga, jätab nimelt kõrvale idee allutada laevale riikkondsuse andmine tingimusele, mille kohaselt lipuriigi kodanikud moodustaksid omanike seas enamuse.(34)
60. Lisaks on mul igal juhul, milline ka poleks laeva ja riigi vahel eksisteeriva tegeliku seose kui t ingimuse tõlgendus Montego Bay ja Genfi konventsiooni tähenduses, raske mõista, miks Madalmaade valitsus väidab, et vaidlusaluste siseriiklike õigusnormidega kehtestatud kodakondsusest lähtuvad tingimused on vajalikud selleks, et Madalmaade Kuningriigil oleks lipuriigina võimalik vastavalt Montego Bay konventsiooni artiklile 94 teostada tema lipu all sõitvate laevade suhtes kontrolli ja jurisdiktsiooni.
61. Kindlasti on küsimusele võimalik läheneda selliselt, et sellised eesmärgid nagu mereohutuse tagamine, merereostuse ennetamine, vähendamine või kontrollimine, millele tugineb Montego Bay konventsiooni artikkel 94,(35) millega ka ühendus on ühinenud, kujutavad endast põhjendusi ülekaalukates avalikes huvides kohtupraktika tähenduses, isegi põhjendust avaliku julgeoleku huvides EÜ artikli 46 lõike 1 tähenduses.(36)
62. Siiski ei välista asjaolu, et enamik laeva omanikke on üks või mitu äriühingut, mille aktsiakapital või juhatus koosnevad valdavalt kolmandate riikide kodanikest, liikmesriigi kui lipuriigi tegeliku jurisdiktsiooni ja kontrolli teostamist selle laeva üle. Need asjaolud ei oma tähtsust meetmete puhul, mille eesmärk on laeva inspekteerimine,(37) laeva andmete registreerimine,(38) meeskonna kvalifikatsiooni ja töötingimuste kontrollimine(39) või avamerel juhtunud õnnetuse või intsidendi korral uurimise algatamine(40) .
63. Antud eesmärgil võib osutuda otstarbekaks kehtestada nõudmine, nagu see sisaldub Madalmaade õigusnormides,(41) et Madalmaade lipu all sõitva laeva juhtimist korraldatakse Madalmaades(42) . Kohus on tunnistanud laevade registreerimisele niisuguse tingimuse kehtestamise asutamisvabaduse seisukohalt vastuvõetavaks.(43)
64. Vastupidiselt sellele, mida väidab Madalmaade valitsus, ei ole vaidlusalused kodakondsusest lähtuvad tingimused Montego Bay konventsiooni artiklist 94 tulenevate lipuriigi kohustuste täitmiseks minu arvates vajalikud.
65. Eeltoodust tuleneb, et tingimused, mis lähtuvad vaidlusaluste Madalmaade õigusnormidega kehtestatud kodakondsusest, ei ole põhjendatavad Montego Bay ja Genfi konventsioonides sisalduvate rahvusvahelise õiguse kehtivate normidega, mis puudutavad laevade registreerimist.
66. Kõike eelnevat arvesse võttes kaldun ma arvama, et hagi esimene väide on põhjendatud.
67. Siiski arvan ma, et antud asjaoludel säilib vaidlusaluste kodakondsusest lähtuvate tingimuste õigustatuse puudumise osas mõningane kahtlus.
68. Sest nagu rõhutab Madalmaade valitsus, on samalaadsed kodakondsusest lähtuvad tingimused sätestatud mitmes praegu kehtivas sisevee- ja õhutranspordi valdkonda reguleerivas määruses.
69. Siseveetranspordi valdkonnas leiduvad niisugused sätted nõukogu 17. oktoobri 1985. aasta määruses (EMÜ) nr 2919/85, millega nähakse ette tingimused juurdepääsuks Reini laevaliikluse muudetud konventsioonil põhinevale Reini navigatsiooni kuuluvate laevadega seotud korrale,(44) nõukogu 16. detsembri 1991. aasta määruses (EMÜ) nr 3921/91, millega nähakse ette tingimused, mille alusel mitteresidendist vedajad võivad vedada liikmesriigi siseveeteedel kaupu või reisijaid(45) ja nõukogu 8. juuli 1996. aasta määruses (EÜ) nr 1356/96 liikmesriikidevahelise kaupade ja reisijate siseveetranspordi suhtes kohaldatavate ühiste eeskirjade kohta selliste veoteenuste osutamise vabaduse kehtestamiseks(46) . Õhutranspordi valdkonnas sisalduvad vastavad sätted nõukogu 23. juuli 1992. aasta määruses (EMÜ) nr 2407/92 lennuäriühingutele lennutegevuslubade väljaandmise kohta(47) .
70. Mõistagi asjaolu, et kõik need määrused sätestavad ühise transpordipoliitika raames (põhiliselt teenuste osutamise vabaduse valdkonnas) kodakondsusest lähtuvaid tingimusi, mis on võrreldavad käesolevas kohtuasjas vaidlustatud tingimustega, ei õigusta iseenesest seda, et liikmesriik kehtestab niisugused ühepoolsed tingimused (asutamisvabaduse valdkonnas) muudes transpordivaldkondades kui need, mida reguleerivad kõnealused määrused.(48)
71. Siiski on mõningal määral paradoksaalne väita, et vaidlusalustele siseriiklikele sätetele ei leidu meretranspordi valdkonnas ühtegi ühenduse õiguse seisukohalt asjakohast õigustust, samas kui võrreldavad sätted kehtivad teistes transpordivaldkondades, välja arvatud juhul, kui eeldada, et õhu- ja veetranspordi valdkonnad erinevad oma nõudmistelt täielikult meretranspordi valdkonnast või koguni seada nimetatud määruste õiguspärasus kõnealuste meetmete osas kahtluse alla.(49)
72. Komisjon on andnud selles osas vähe selgitusi. Ma järeldan, et komisjon ei ole piisavalt põhjendanud oma seisukohta, mille kohaselt Madalmaade õigusnormide kehtestatud asutamisvabaduse piirangul ei ole õigustust. Lisaks lasub komisjonil vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale kohustus väidetav rikkumine tuvastada ning tuua kohtule selle olemasolu kohta piisavalt tõendeid.(50)
73. Sellest tulenevalt arvan, et antud asjaoludel ei ole hagi esimene väide põhjendatud.
B. Teine väide, mis puudutab selliste füüsiliste isikute ja kodakondsusele kehtestatud tingimusi, kes tegelevad sellise Madalmaades asuva teise tegevuskoha igapäevase juhtimisega, kus tegeldakse merelaevandusega, ja tingimusi, mis on kehtestatud laevandusäriühingute kodakondsusele ja elukohale
1. Poolte argumendid
74. Nagu öeldud, jaguneb teine väide kaheks. Esimene osa, nagu ka esimene väide, puudutab laeva Madalmaades registreerimiseks sätestatud tingimusi, mis lähtuvad selliste füüsiliste isikute kodakondsusest, kes tegelevad sellise Madalmaades asuva tegevuskoha igapäevase juhtimisega, kus tegeldakse merelaevandusega. Teine osa puudutab laevandusäriühingute juhtide kodakondsusele ja elukohale kehtestatud tingimusi.
75. Teises kaheosalises väites kinnitab komisjon, et Madalmaad on eiranud EÜ artikleid 43 ja 48, sest vaidlusalused siseriiklikult kehtestatud tingimused kujutavad teistes liikmesriikides asutatud äriühingute asutamisvabaduse õigustamatut piirangut.
76. Tõepoolest, äriühingutel, kes ei vasta kõnealustele tingimustele, ei ole Madalmaade õigusnormide kohaselt õigust neile kuuluvat laeva Madalmaades registreerida ega seal meresõiduga tegeleda, samuti Madalmaades laevandusäriühingut asutada ega seda seal juhtida, kui laev on juba varem Madalmaades registreeritud.
77. Vastupidiselt Madalmaade valitsuse väitele ei leidu vaidlusalustele siseriiklikult kehtestatud tingimustele ühtegi õigustust, mis tuleneks lipuriigi kohustusi puudutavatest rahvusvahelise õiguse normidest.
2. Hinnang
78. Leian et antud väite mõlemad osad on põhjendatud.
79. Mis puudutab antud argumendi esimest osa ehk laeva Madalmaades registreerimisele sätestatud tingimusi, mis lähtuvad niisuguste füüsiliste isikute kodakondsusest, kes tegelevad sellise Madalmaades asuva tegevuskoha igapäevase juhtimisega, kus tegeldakse merelaevandusega,(51) siis viitan ma oma mõttekäigule esimese väite kohta, täpsustades seejuures, et määrused nr 2919/85, nr 3921/91, nr 2407/92 ja nr 1356/96 ei sätesta samalaadseid kodakondsusest lähtuvaid tingimusi.
80. Sarnaselt esimeses väites välja toodud laevade registreerimisele kehtestatud merelaevu omavate äriühingute aktsionäride või juhtide kodakondsusest lähtuvatele tingimustele takistavad teise väite esimeses osas väljatoodud tingimused Madalmaades peamise või teise tegevuskoha asutamisvabaduse teostamist või muudavad selle vähem atraktiivseks. Äriühingutel, kes soovivad neile kuuluvat laeva Madalmaades registreerida, ei ole muud võimalust, kui kohandada oma töölevärbamise poliitikat, välistamaks ühenduse või EMP suhtes kolmandate riikide kodanike sattumise Madalmaade õigusnormide poolt reguleeritud personali hulka.
81. Niisugune asutamisvabaduse piiramine, isegi kui ta on ühetaoliselt kohaldatav nii Madalmaade kui mõne teise liikmesriigi õiguse alusel loodud äriühingule, on vastuolus EÜ artiklitega 43 ja 48, sest piirangule ei leidu ühenduse õiguses asjakohast õigustust, mis põhineks eespool analüüsitud rahvusvahelise õiguse normidel. Asjaolu, et selle Madalmaades asuva tegevuskoha igapäevase juhtimisega, kus tegeldakse merelaevandusega, tegelevad osaliselt või täielikult ühenduse või EMP suhtes kolmandate riikide kodanikud, ei takista Madalmaadel kui lipuriigil teostamast selle laeva üle tõhusat kontrolli ja jurisdiktsiooni vastavalt Montego Bay konventsiooni artiklile 94.
82. Ma järeldan eeltoodust, et teise väite esimene osa on põhjendatud.
83. Mis puudutab teise väite teist osa,(52) siis saab Madalmaades registreeritud laevade omanikust laevandusettevõtja kodakondsust puudutavaid tingimusi käsitleda samal moel. Kodakondsusele sätestatud tingimused takistavad või muudavad Madalmaades laevandusäriühingute asutamise või juhtimise vähem atraktiivseks. Niisugusele piirangule, isegi kui on tegu mittediskrimineeriva piiranguga, ei leidu ühenduse õiguses asjakohast õigustust, mis põhineks eespool analüüsitud rahvusvahelise õiguse normidel, täpsustades seejuures, et määrused nr 2919/85, nr 3921/91, nr 2407/92 ja nr 1356/96 ei sätesta samalaadseid kodakondsusest lähtuvaid tingimusi.
84. Laevandusettevõtjate elukohta puudutava tingimuste osas jagan komisjoni seisukohta, et see ei soodusta mõnes teises liikmesriigis (EÜ artikli 48 tähenduses) asutatud äriühing ühinemist Madalmaade territooriumil asutatud laevandusäriühingutega. Sest kui mõnes teises liikmesriigis asutatud äriühingud soovivad ühineda, kuid nende juhid ei oma või enam ei oma elukohta mõnes ühenduse või EMP liikmesriigis, siis pole neil muud võimalust, kui vahetada juhte või peavad juhid vahetama elukohta. Järelikult kujutab elukohast lähtuv vaidlusalune tingimus endast asutamisvabaduse piirangut. Niisugune piirang, isegi kui on tegu mittediskrimineeriva meetmega, on vastuolus EÜ artiklitega 43 ja 48, kuna ühenduse õiguses ei leidu asjakohast õigustust, mis põhineks eespool analüüsitud rahvusvahelise õiguse normidel.
85. Eeltoodust järeldan, et nii teise väite esimene kui ka teine osa on põhjendatud.
IV. Ettepanek
86. Esitatud põhjendustest lähtudes teen kohtule ettepaneku:
1) sedastada, et Madalamaade Kuningriik on rikkunud EÜ artiklitest 43 ja 48 tulenevaid kohustusi:
– võttes vastu õigusnorme, mis kehtestavad Madalmaades laevade registreerimisele tingimuse, mille kohaselt peab niisugustel füüsilistel isikutel, kes vastutavad sellise Madalmaades asuva tegevuskoha igapäevase juhtimise eest, kus tegeldakse merelaevandusega, olema mõne Euroopa Ühenduse või Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigi kodakondsus,
– võttes vastu õigusnorme, mis kehtestavad tingimuse, mille kohaselt peab laevandusäriühingu juhil olema Euroopa Ühenduse või Euroopa Majanduspiirkonna kodanik ja omama seal elukohta;
2) jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata;
3) mõista Madalmaade Kuningriigilt välja nii tema enda kui ka Euroopa Ühenduste Komisjoni kulud.
(1) .
(2)
–	ÜRO lepingute kogumik Recueil des traités des Nations unies,
kd 450, nr 6465, lk 11 (edaspidi „Genfi konventsioon”).
(3)
–	Genfi konventsiooniga on ühinenud järgmised ühenduse liikmesriigid: Belgia Kuningriik, Taani Kuningriik, Saksamaa Liitvabariik, Hispaania Kuningriik, Itaalia Vabariik, Madalmaade Kuningriik, Austria Vabariik, Portugali Vabariik, Soome Vabariik, Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik.
(4)
–	Edaspidi „Montego Bay konventsioon”.
(5)
–	Nõukogu 23. märtsi 1998. aasta otsus, mis käsitleb 10. detsembri 1982. aasta Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni mereõiguse konventsiooni ja selle XI osa rakendamist käsitleva 28. juuli 1994. aasta lepingu sõlmimist Euroopa Ühenduse poolt (EÜT L 179, lk 1). Montego Bay konventsiooni tekst sisaldub otsuse I lisas.
(6)
–	Sellest tulenevalt kehtib Genfi konventsioon põhimõtteliselt endiselt nende riikide vahel, kes on sellega ühinenud, kuid ei ole ühinenud Montego Bay konventsiooniga.
(7)
–	Viide registrijärgsele asukohale seondub eelneva viitega äriühingu asutamisele ning kooskõlale mõne liikmesriigi siseriikliku õigusega.
(8)  –	2. mai 1992. aasta leping (EÜT 1994 L 1, lk 3; edaspidi „EMP leping”).
(9)
–	C-221/89 (EKL 1991, lk I‑3905).
(10)
–	Eespool viidatud otsus kohtuasjas Factortame jt, punktid 22 ja 23.
(11)
–	Punktid 13 ja 17. Vt samuti 4. oktoobri 1991. aasta otsus kohtuasjas C-246/89: komisjon v . Ühendkuningriik (EKL 1991, lk I‑4585, punktid 11 ja 15).
(12)
–	Eriti laevade registreerimise osas vt eespool viidatud otsus kohtuasjas Factortame jt (punkt 14); eespool viidatud otsus kohtuasjas komisjon v . Ühendkuningriik (punkt 12); 7. märtsi 1996. aasta otsus kohtuasjas C-334/94: komisjon v . Prantsusmaa (EKL 1996, lk  I‑1307, punkt 14); 12. juuni 1997. aasta otsus kohtuasjas C-151/96: komisjon v . Iirimaa (EKL 1997, lk  I‑3327, punkt 12) ja 27. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-62/96: komisjon v . Kreeka (EKL 1997, lk  I‑6725, punkt 18).
(13)
–	Selle erinevuse osas vt eespool viidatud kohtuotsused Factortame jt (punktid 21 ja 22); komisjon v . Ühendkuningriik (punktid 22 ja 23); komisjon v . Prantsusmaa (punktid 12 ning 20–22); komisjon v . Iirimaa (punktid 12 ja 13) ja komisjon v . Kreeka (punktid 18–20).
(14)
–	Madalmaade valitsus täpsustas, et vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid puudutavad kaubanduslikuks meresõiduks kasutatavate laevade registreerimist (kostja vasturepliik, punkt 2).
(15)
–	Vt eespool viidatud otsused kohtuasjades Factortame jt (punkt 22) ja komisjon v . Ühendkuningriik (punkt 23).
(16)
–	Äriühingu registrijärgse asukoha, juhatuse asukoha või peamise tegevuskoha paiknemine võimaldab sarnaselt füüsiliste isikute kodakondsusega määratleda äriühingule kohaldatavad liikmesriigi siseriiklikud õigusnormid. Alternatiivsed kriteeriumid toovad esile liikmesriikide vastava seadusandluse erinevused. Vt selle kohta eelkõige 28. jaanuari 1986. aasta otsus kohtuasjas C-270/83: komisjon v.
Prantsusmaa (EKL 1986, lk 273, punkt 18); 10. juuli 1986. aasta otsus kohtuasjas 79/85: Segers (EKL 1986, lk 2375, punkt 13); 27. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas 81/87: Daily Mail and General Trust (EKL 1988, lk 5483, punktid 19–21); 13. juuli 1993. aasta otsus kohtuasjas C-330/91: Commerzbank (EKL 1993, lk I‑4017, punkt 13); 16. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-264/96: ICI (EKL 1998, lk I‑4695, punkt 20) ja 9. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas C-212/97: Centros (EKL 1999, lk I‑1459, punkt 20).
(17)
–	Mõjuteooriast lähtuvalt määrab äriühingule kohaldatava liikmesriigi õiguskorra nende isikute kodakondsus, kel on äriühingu suhtes mingit mõjuvõimu, näiteks partnerid, juhtimis- või järelevalveorganite liikmed või aktsiakapitali omanikud. Asutamislepingu autorid on võtnud kasutusele ühe teise, nn „inkorporatsiooniteooria” Sellest teooriast lähtuvalt kohaldatakse äriühingule selle liikmesriigi õigusnorme, mille õiguskorra kohaselt ta asutatud on ning mille territooriumil asub tema registrijärgne asukoht vaatamata sellele, et ta tegelik asukoht (st juhatuse asukoht või peamine tegevuskoht) asub mõnes teises liikmesriigis.
(18)
–	EÜT 1962, 2, lk 36 (edaspidi „üldprogramm”). Vastavalt üldlevinud käsitlusele pakub üldprogramm kasulikke juhiseid asutamisvabadust puudutavate asutamislepingu sätete ellurakendamiseks. Vt selle kohta eelkõige 28. aprilli 1977. aasta otsus kohtuasjas 71/76: Thieffry (EKL 1977, lk 765, punkt 14); 18. juuni 1985. aasta otsus kohtuasjas 197/84: Steinhauser (EKL 1985, lk 1819, punkt 15); eespool viidatud otsus kohtuasjas Segers (punkt 15); 30. mai 1989. aasta otsus kohtuasjas 305/87: komisjon v.
Kreeka (EKL 1989, lk 1461, punktid 22 ja 25) ja 10. märtsi 1993. aasta otsus C-111/91: komisjon v.
Luxembourg (EKL 1993, lk I‑817, punkt 17).
(19)
–	Vt üldprogrammi I osa pealkirjaga „Kasusaajad” neljandat taanet. Selles kasutatud mõistet „toimiv ja järjepidev seos ühe liikmesriigi majandusega” ei ole täpselt määratletud. Vt selle kohta eelkõige Aussant, G., Fornasier, R., Louis, J.‑V., Séché, J.‑C., Van Raepenbusch, S., Commentaire Mégret, 3. kd, 2. tr, 1990, lk 38, punkt 6; Loussouarn, Y., „Le rattachement des sociétés et la Communauté économique européenne”, Études de droit des Communautés européennes, Mélanges offerts à Pierre Teitgen, Paris, 1984, lk 247; Schapira, J., Le Tallec, G., Blaise, J.‑B., Idot, L., Droit européen des affaires,
2. kd, PUF, 5. tr, 1999, lk 571 ja 572, ning kohtujurist La Pergola ettepanekut otsuse ettevalmistamisel eespool viidatud kohtuasjas Centros (punkt 16).
(20)
–	Punkt 17.
(21)
–	Aktsiakapitali omanike ja juhtide kodakondsusele kehtestatud tingimuste kohta vt eespool viidatud otsused kohtuasjades Factortame jt (punkt 30); komisjon v . Ühendkuningriik (punkt 31); 7. märtsi 1996. aasta otsus kohtuasjas komisjon v.
Prantsusmaa (punkt 17); komisjon v.
Iirimaa (punkt 12) ja 27. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas komisjon v.
Kreeka (punktid 18 ja 27).
(22)
–	C-19/92 (EKL 1993, lk I‑1663).
(23)
–	Punkt 32.
(24)
–	Idem . Vt asutamisvabaduse kohta eelkõige 30. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-55/94: Gebhard (EKL 1995, lk I‑4165, punkt 37) ja eespool viidatud otsus kohtuasjas Centros (punkt 34).
(25)
–	Kostja vasturepliik (punkt 18).
(26)
–	Rahvusvahelise Mereõiguse Kohtu kogumik Recueil des arrêts, avis consultatifs et ordonnances,
3. kd, 1999.
(27)
–	Vt eelkõige Kamto, M., „La nationalité des navires en droit international”, Mélanges offerts à L. Lucchini et J.‑P. Quéneudec, teoses La mer et son droit, A. Pédone, oktoober 2003 (lk 347 jj, eriti punktid 29 ja 31). Autor suhtub kriitiliselt mõistele „tegelik seos” antud tõlgendusele, mille RMÕK on andnud eespool viidatud kohtuasjas Navire Saiga II, mille kohaselt tegeliku seose olemasolu ei ole laevale riikkondsuse andmise tingimus.
(28)
–	Eespool viidatud otsus kohtuasjas Navire Saiga II (punkt 83).
(29)
–	Ibidem
(punkt 84). Praegu ei ole nimetatud konventsioon (avaldatud kogumikus International Transport Treaties,
12. lisa, mai 1988) veel jõustunud.
(30)
–	Eespool viidatud otsus kohtuasjas Navire Saiga II (punkt 85) viitab ühest küljest kokkuleppele ÜRO mereõiguse konventsiooni nende sätete rakendamise kohta, mis käsitlevad piirialade kalavarude ja siirdekalade kaitset ja majandamist, mis avati allkirjastamiseks 4. detsembril 1995 ja teisest küljest 24. novembri 1993. aasta kokkuleppele, millega ergutatakse avamere kalalaevu täitma rahvusvahelisi kaitse- ja majandamiseeskirju.
(31)
–	Eespool viidatud otsus kohtuasjas Navire Saiga II (punkt 84).
(32)
–	Ibidem
(punkt 77).
(33)
–	Ettepaneku punkt 13.
(34)
–	Idem .
(35)
–	Montego Bay konventsiooni artikli 94 lõige 3 nimetab otseselt mereohutust kui eesmärki. Merereostuse ennetamine, vähendamine või kontrollimine kui eesmärk on sätestatud nimetatud konventsiooni artikli 94 lõike 4 punktis c ning artikli 211 lõikes 2.
(36)
–	Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale kujutab liiklusohutus maismaatranspordis
ülekaalukate avalike huvide põhjendust ning õigustab asutamislepinguga tagatud vabaduste piiramist. Vt 5. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas C-55/93: Van Schaik (EKL 1994, lk I‑4837, punkt 19); 12. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-314/98: Snellers (EKL 2000, lk I‑8633, punkt 55) ja 10. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-246/00: komisjon v.
Madalmaad (EKL 2003, lk I‑7485, punkt 67). Meretranspordi valdkonnas on kohus haalamisteenuste ja laevaliikluse juhtimise keskuse küsimuses leidnud, et avaliku korra säilitamine ranna- ja sadamavetes kujutab põhjendust avaliku julgeoleku huvides EÜ artikli 46 lõike 1 tähenduses. Vt 18. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas C-266/96: Corsica Ferries France (EKL 1998, lk I‑3949, punktid 60 ja 61) ja 13. juuni 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-430/99 ja C-431/99: Sea-Land Service ja Nedlloyd Lijnen (EKL 2002, lk I‑5235, punktid 41 ja 42).
(37)
–	Montego Bay konventsiooni artikli 94 lõike 3 punkt a ja lõike 4 punkt a.
(38)
–	Montego Bay konventsiooni artikli 94 lõike 2 punkt a.
(39)
–	Montego Bay artikli 94 lõike 3
punkt b ja lõike 4 punktid b ja
c.
(40)
–	Montego Bay konventsiooni artikli 94 punkt 7.
(41)
–	Wetboek van Koophandel’i artikli 311 lõike 1 punkt b.
(42)
–	Vt selle kohta eelkõige kohtujurist Tesauro ettepanek 27. novembri 1997. aasta otsuse ettevalmistamisel eespool viidatud kohtuasjas komisjon v.
Kreeka (punkt 13).
(43)
–	Vt eespool viidatud otsus kohtuasjas Factortame jt (punktid 34–36).
(44)
–	EÜT L 280, lk 4. Määruse nr 2919/85 lisa artikli 3 lõike 1 punkti c alapunktis cc ning artiklites 2 ja 4.
(45)
–	EÜT L 373, lk. 1. Määruse nr 3921/91 artikli 2 lõike 1 punkti b alapunktis ii.
(46)
–	EÜT L 175, lk. 7. Määruse nr 1356/96 artikli 2 neljandas taandes (mis viitab määruse nr 3921/91 artiklis 2 sätestatud tingimustele).
(47)
–	EÜT L 240, lk 1. Määruse nr 2407/92 artikli 4 lõikes 2.
(48)
–	Selles osas on oluline rõhutada, et asutamislepingute üldised normid kehtivad transpordivaldkonnas, sh meretranspordi vallas, sõltumata vastava ühise poliitika olemasolust (kui EÜ artikli 51 lõikes 1 otseselt sõnastatud erand teenuste vaba liikumise osas ei sätesta teisiti). Vt asutamislepingutes sisalduvate isikute vaba liikumise reeglite kohta 4. aprilli 1974. aasta otsus kohtuasjas 167/73: komisjon v.
Prantsusmaa (EKL 1974, lk 359, punktid 21–33) ja konkurentsireeglite kohta 30. aprilli 1986. aasta otsus liidetud kohtuasjades 209/84–213/84: Asjes jt (EKL 1986, lk 1425, punktid 37–39). Sellest tulenevalt peavad liikmesriigid meretranspordi valdkonnas järgima asutamislepingus sisalduvaid üldisi asutamisvabadust puudutavaid õigusnorme.
(49)
–	Nõukogu on ühise transpordipoliitika raames teiseseid õigusakte vastu võttes kohustatud rakendama asutamislepingu üldsätteid, sh asutamisvabadust käsitlevaid. Oma 22. mai 1985. aasta otsuses kohtuasjas 13/83: parlament v.
nõukogu (EKL 1985, lk 1513, punkt 62) ütleb kohus, et vastavalt EÜ artikli 51 lõikele 1 reguleerivad teenuste vaba liikumist transpordi valdkonnas transpordijaotise sätted. Kohus teeb järelduse, et „artiklis 59 [muudetuna EÜ artikkel 49] ja artiklis 60 [muudetuna EÜ artikkel 50] sätestatud teenuste vaba liikumise põhimõtete kohaldamiseks peab ellu viima ühise transpordipoliitika, täpsemalt kehtestama artikli 75 lõike 1 punktides a ja b [muudetuna EÜ artikli 71 lõike 1 punktid a ja b] ette nähtud ühised rahvusvahelisele transpordile kohaldatavad reeglid ja mujal asutatud transpordiäriühingute siseriiklikule turule lubamise tingimused, pidades seejuures tingimata silmas teenuste osutamise vabadust”. Vt selles osas samuti eespool viidatud otsus kohtuasjas Asjes jt (punkt 37) ja 13. detsembri 1989. aasta otsus C-49/89: Corsica Ferries France (EKL 1989, lk I‑4441, punkt 11).
(50)
–	Vt eelkõige 25. mai 1982. aasta otsus kohtuasjas 96/81: komisjon v.
Madalmaad (EKL 1982, lk 1791, punkt 6); 19. märtsi 1991. aasta otsus kohtuasjas C-249/88: komisjon v.
Belgia (EKL 1991, lk I‑1275, punkt 6); 16. detsembri 1992. aasta otsus kohtuasjas C-210/91: komisjon v.
Kreeka (EKL 1992, lk I‑6735, punkt 22) ja 29. mai 1997. aasta otsus kohtuasjas C-300/95: komisjon v.
Ühendkuningriik (EKL 1997, lk I‑2649, punkt 31).
(51)
–	Need tingimused on sätestatud Wetboek van Koophandel’i artikli 311 lõike 1 punktis c.
(52)
–	Kodakondsusest ja elukohast lähtuvad tingimused, mida käsitleb teise väite teine osa, on sätestatud Burgerlijk Wetboek’i artiklis 8:169.