62023CJ0438_RES
Kohtuasi C‑438/23
Protéines FrancejaUnion végétarienne européenne (EVU)jaAssociation végétarienne de France (AVF)jaBeyond Meat Inc.
versus
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa))
Euroopa Kohtu (teine koda) 4. oktoobri 2024. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Määrus (EL) nr 1169/2011 – Toidualase teabe esitamine tarbijatele – Artikli 2 lõike 2 punktid n–p ning artiklid 7, 9 ja 17 – Õiglased tavad toidu nimetuse puhul – Seaduslikud nimetused, üldtuntud nimetused ja kirjeldavad nimetused – Toidu koostisosade või koostisainete asendamine – Artikli 38 lõige 1 – Konkreetselt ühtlustatud küsimused – Riigisisesed meetmed, millega keelatakse lihaga seonduvate nimetuste kasutamine taimseid valke sisaldava toote kirjeldamiseks
Õigusaktide ühtlustamine – Toidualase teabe esitamine tarbijatele – Määrus nr 1169/2011 – Toidualase teabe kohustuslik esitamine – Toiduaine seadusliku nimetuse, üldtuntud nimetuse või kirjeldava nimetuse kohustuslik märge – Taimseid valke sisaldavate toiduainete turustamine või reklaamimine – Tarbijaid eksitada võivate lihaga seonduvate nimetuste kasutamine – Konkreetselt ühtlustatud küsimus – Selliste riigisiseste meetmete vastuvõtmine, milles ei ole seaduslikku nimetust ette nähtud, kuid millega keelatakse lihaga seonduvate nimetuste kasutamine taimseid valke sisaldava toote kirjeldamiseks – Lubamatus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1169/2011, artikli 2 lõike 2 punktid o ja p, artikkel 7, artikli 9 lõike 1 punkt a, artikkel 17, artikli 38 lõige 1 ja VI lisa)
(vt punktid 61–66, 68–73, 77, 78, 80–84 ja 90–96 ning resolutsiooni punkt 1)
Õigusaktide ühtlustamine – Toidualase teabe esitamine tarbijatele – Määrus nr 1169/2011 – Määruse või sellega kooskõlas olevate riigisiseste meetmete rikkumise korral ette nähtud riigisiseste haldussanktsioonide kehtestamine – Lubatavus – Sellise riigisisese meetme vastuvõtmine, millega kehtestatakse taimsete valkude lubatud maksimummäärad, mille korral on lubatud toiduaineid nimetada lihaga seonduvate üldtuntud või kirjeldavate nimetustega – Lubamatus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1169/2011, artikli 38 lõige 1)
(vt punktid 104 ja 105 ning resolutsiooni punkt 2)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus, kellele Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) esitas eelotsusetaotluse, arendas edasi oma kohtupraktikat seoses mõistega „konkreetne ühtlustamine“ määruse nr 1169/2011 (
1
) artikli 38 lõike 1 tähenduses, mis üldjuhul takistab liikmesriikidel võtta riigisiseseid meetmeid.
Protéines France, kes esindab Prantsusmaa taimsete valkude turul tegutsevate ettevõtjate huve, Union végétarienne européenne (EVU) ja Association végétarienne de France (AVF), kes edendavad taimetoitlust, ning Beyond Meat, kes toodab ja turustab taimsetel valkudel põhinevaid tooteid, esitasid Conseil d’État’le (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) kaebused nõudega tühistada dekreet (edaspidi „vaidlusalune dekreet“) taimseid valke sisaldava toidu tähistamiseks teatavate nimetuste kasutamise kohta (
2
).
Nad väitsid oma kaebustes, et vaidlusalune dekreet, milles on keelatud kasutada taimseid valke sisaldavate töödeldud toodete tähistamiseks selliseid nimetusi nagu „steik“ või „vorst“, kui ei ole lisatud täiendavaid täpsustusi, või isegi siis, kui need on lisatud, on vastuolus määruse nr 1169/2011 mitme sättega.
Prantsuse ametiasutused võtsid Euroopa Kohtu menetluse käigus vastu uue dekreedi, (
3
) millega tunnistati vaidlusalune dekreet kehtetuks. Vastuseks selgituste küsimisele Euroopa Kohtu poolt kinnitas Conseil d’État (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu), et vastus eelotsuse küsimustele on tema menetluses oleva vaidluse lahendamisel jätkuvalt määrava tähtsusega.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt, võttes arvesse eelotsusetaotluse esitanud kohtult saadud teavet, mille kohaselt nende kahe dekreedi ulatus on osaliselt identne ning mitu põhikohtuasja kaebajat olid väljendanud tahet vaidlustada ka teine dekreet, tunnistas Euroopa Kohus eelotsusetaotluse, mille ese ei olnud ära langenud ja mis ei olnud muutunud hüpoteetiliseks, vastuvõetavaks.
Sisulistes küsimustes tõlgendas Euroopa Kohus seoses esimese ja teise eelotsuse küsimusega esimesena määruse nr 1169/2011 artikli 7 lõikeid 1, 2 ja 4, artikli 9 lõike 1 punkti a, artikli 17 lõikeid 1 ja 5 ning VI lisa A osa punkti 4 koostoimes ning võttis nende sisu kokku järgmiselt. Esiteks peab toidul olema nimetus. Teiseks peab see nimetus olema seaduslik nimetus või sellise nimetuse puudumisel üldtuntud nimetus või selle puudumisel kirjeldav nimetus. Kolmandaks peab see nimetus olema täpne, selge ja tarbijatele kergesti arusaadav. Neljandaks ei tohi sama nimetus tarbijaid eksitada eelkõige asjaomase toidu omaduste osas, mille hulka kuuluvad selle olemus ja koostis, ning looduslikult esinevate koostisosade või tavapäraselt kasutatavate koostisosade asendamise osas erinevate koostisosade või koostisainetega. Viiendaks tuleb selliseid nõudeid järgida igasuguse toidu turustamisel ja reklaamimisel.
Teisena tuletas Euroopa Kohus täpsemalt seaduslike nimetuste kohta meelde, et need võivad olla ette nähtud liidu õigusnormides või nende puudumisel riigisisestes õigusnormides (
4
). Kõnesoleval juhul tõdes Euroopa Kohus, et ei ole liidu õigusnormi, mis kohustaks taimsetel valkudel põhinevate toodete puhul kasutama teatavaid seaduslikke nimetusi või näeks ette toodete suhtes kohaldatavad seaduslikud nimetused üksnes seetõttu, et need on määratletud loomse päritoluga toodetena ilma muude täpsustusteta. Märkides, et tema käsutuses olevast toimikust nähtub, et Prantsuse ametiasutused välistasid võimaluse, et vaidlusaluses dekreedis on kehtestatud seaduslik nimetus, rõhutas Euroopa Kohus, et küsimust, kas need ametiasutused on sellise nimetuse kasutusele võtnud, peab hindama objektiivselt eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellele ta võib siiski anda selleks vajalikud liidu õiguse tõlgendamise juhtnöörid.
Sellega seoses tõdes Euroopa Kohus, et seaduslikud nimetused peavad olema toidu tähistamiseks „määratletud“ või „ette nähtud“. Seega seisneb seadusliku nimetuse vastuvõtmine konkreetse väljendi seostamises konkreetse toiduga.
Selliste meetmete võtmist, millega nähakse ette, et toit peab – eelkõige seoses selle koostisega – vastama teatavatele tingimustele, selleks et seda saaks neis meetmetes kasutatud terminitega nimetada seadusliku nimetusega, ei saa aga pidada samaväärseks selliste meetmete võtmisega, millega keelatakse teatud terminite kasutamine, mida ei ole neis meetmetes õiguslikult määratletud, et tähistada toitu – eelkõige seoses selle koostisega –, millel on teatavad omadused.
Nimelt võimaldavad esimesena nimetatud meetmed tagada tarbijate kaitse, mis peab saama lähtuda põhimõttest, et toiduaine, mida tähistatakse konkreetsete terminitega, mis moodustavad konkreetse seadusliku nimetuse, vastab selle nimetuse kasutamiseks ette nähtud spetsiifilistele tingimustele. Teisena nimetatud meetmetega ei ole seevastu täpselt määratletud terminite kasutamist ametiasutuse poolt seadusliku nimetusena piiratud nende kasutamisega selliste toiduainete tähistamiseks, millel on eriomadused.
Käesoleval juhul ei ole liidu õiguses ette nähtud eeskirja, mis lubaks loomset päritolu toiduna määratletud toiduainetel kasutada seaduslikke nimetusi, mis koosnevad kõnealuses dekreedis osutatud liha-, vorsti- ja kalatoodete sektori terminitest. (
5
) Lisaks märkis Euroopa Kohus, et sama näib kehtivat ka Prantsuse õiguses.
Seega leidis Euroopa Kohus – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et vaidlusaluses dekreedis ei ole „seaduslikku nimetust“, vaid see puudutab küsimust, millised on need „üldtuntud nimetused“ või „kirjeldavad nimetused“, mida ei saa kasutada taimsetest valkudest valmistatud toiduainete tähistamiseks.
Kolmandana tegi Euroopa Kohus kindlaks, kas need kaks mõistet on määrusega nr 1169/2011 konkreetselt ühtlustatud. Ta märkis, et selle määruse artikli 2 lõike 2 punktides o ja p ei ole ette nähtud, et liikmesriigid võivad võtta meetmeid, millega reguleeritakse konkreetse toidu üldtuntud nimetusi või kirjeldavaid nimetusi. Arvestades nimelt määratlusi, mille liidu seadusandja on valinud nende üldtuntud ja kirjeldavate nimetuste puhul, ei saa riigisisesed ametiasutused nende ulatust üldiselt ja abstraktselt piirata. Seega, kui seaduslikku nimetust ei ole, siis ei saa liikmesriik üldise ja abstraktse keeluga takistada taimsetel valkudel põhineva toidu tootjatel täita neil lasuvat kohustust märkida toidu nimetus, kasutades üldtuntud nimetusi või kirjeldavaid nimetusi (
6
).
Euroopa Kohus tuletas liikmesriigi õiguse kohta võtta üldisi ja abstraktseid meetmeid, et vältida tarbijate eksitamise ohtu, kuna loomsed valgud asendatakse taimsete valkudega, eelkõige meelde, et määruse nr 1169/2011 artikli 7 lõike 1 punkt d ja VI lisa A osa punkt 4 puudutavad toidu koostisosade või koostisainete asendamist. Järelikult on ka see küsimus selle määrusega konkreetselt ühtlustatud.
Lisaks täpsustas Euroopa Kohus, et need sätted hõlmavad ka küsimust, millist teavet tuleb tarbijatele esitada, kui asjaomase toidu koostis muutub täiesti teistsuguseks. Tarbijakaitse kõrge tase, mille saavutamine on selle määruse eesmärk, (
7
) võib sattuda ohtu, kui sätteid, mis käsitlevad koostisosa või koostisaine asendamist toidus teise koostisosa või koostisainega, ei kohaldata paradoksaalsel kombel siis, kui see asendamine on seotud sellise koostisosa või koostisainega, mis on toidus eriti oluline või mis on selle ainus koostisosa või koostisaine.
Seega on neis sätetes kehtestatud ümberlükatav eeldus, et nendes ettenähtud viisil esitatud teave kaitseb tarbijaid piisavalt, sealhulgas juhul, kui täielikult on asendatud ainult see koostisosa või koostisaine, mida nad võivad eeldada toidus, mida tähistatakse üldtuntud nimetuse või teatavaid termineid sisaldava kirjeldava nimetusega.
Kui liikmesriigi asutus leiab aga, et toidu konkreetsed müügi- või reklaamiviisid eksitavad tarbijat, võib ta siiski esitada nõude asjaomase toidukäitleja vastu, kes vastutab selle toidu kohta esitatava teabe eest ja peab tagama selle teabe olemasolu ja täpsuse, ning tõendada, et eespool nimetatud eeldus on ümber lükatud (
8
).
Järelikult otsustas Euroopa Kohus kahele esimesele eelotsuse küsimusele vastates, et määruse nr 1169/2011 artikleid 7 ja 17 ning IV lisa A osa punkti 4, arvestades selle määruse artikli 2 lõike 2 punkte o ja p ning artikli 9 lõike 1 punkti a, tuleb tõlgendada nii, et nendega ühtlustatakse konkreetselt selle määruse artikli 38 lõike 1 tähenduses tarbijate kaitse ohu eest, et neid võidakse eksitada, kasutades peale seaduslike nimetuste muid nimetusi, mis koosnevad liha-, vorsti- ja kalatoodete sektori terminitest, selleks et kirjeldada, turustada või reklaamida loomsete valkude asemel – sealhulgas tervikuna – taimseid valke sisaldavat toitu, ning seetõttu on nendega vastuolus, kui liikmesriik kehtestab riigisisesed meetmed, mis reguleerivad või keelavad selliste nimetuste kasutamist.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kolmanda küsimuse kohta leidis Euroopa Kohus ühelt poolt, et eespool nimetatud sätetega konkreetne ühtlustamine ei takista liikmesriigil kehtestada haldussanktsioone neist sätetest tulenevate nõuete ja keeldude rikkumise eest või nimetatud sätetega kooskõlas olevate riigisiseste meetmete rikkumise eest. Teiselt poolt, lubatud taimsete valkude maksimummäärade kehtestamine, (
9
) selleks et toiduaineid saaks tähistada teatavate üldtuntud nimetustega või kirjeldavate nimetustega, on samaväärne nende nimetuste kasutamise reguleerimisega, ilma et seejuures oleks kasutatud seaduslikku nimetust. Kuna nimetatud sätted ühtlustavad konkreetselt aga nende nimetuste kasutamist, ei saa liikmesriik võtta selles osas meetmeid, seadmata ohtu liidu õiguse ühetaolisust.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta määrus (EL) nr 1169/2011, milles käsitletakse toidualase teabe esitamist tarbijatele ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusi (EÜ) nr 1924/2006 ja (EÜ) nr 1925/2006 ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni direktiiv 87/250/EMÜ, nõukogu direktiiv 90/496/EMÜ, komisjoni direktiiv 1999/10/EÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/13/EÜ, komisjoni direktiivid 2002/67/EÜ ja 2008/5/EÜ ning komisjoni määrus (EÜ) nr 608/2004 (ELT 2011, L 304, lk 18; parandused ELT 2012, L 247, lk 17; ELT 2016, L 266, lk 7, ja ELT 2023, L 142, lk 41).
(
2
)	29. juuni 2022. aasta dekreet nr 2022‑947 taimseid valke sisaldava toidu tähistamiseks teatavate nimetuste kasutamise kohta (décret no 2022‑947, du 29 juin 2022, relatif à l’utilisation de certaines dénominations employées pour désigner des denrées comportant des protéines végétales) (JORF, 30.6.2022, tekst nr 3).
(
3
)	26. veebruari 2024. aasta dekreet nr 2024‑144 taimseid valke sisaldavate toiduainete tähistamiseks teatavate nimetuste kasutamise kohta (décret no 2024‑144, du 26 février 2024, relatif à l’utilisation de certaines dénominations employées pour désigner les denrées alimentaires comportant des protéines végétales) (JORF, 27.2.2024, tekst nr 15).
(
4
)	Määruse nr 1169/2011 artikli 2 lõike 2 punkt n.
(
5
)	See sedastus kehtib ka dekreedi nr 2024‑144 I lisas loetletud terminite kohta.
(
6
)	Määruse nr 1169/2011 artikli 38 lõige 1.
(
7
)	Määruse nr 1169/2011 artikli 1 lõige 1, võttes arvesse selle põhjendusi 1 ja 3.
(
8
)	Määruse nr 1169/2011 artikli 8 lõiked 1 ja 2.
(
9
)	Dekreedi nr 2022‑947 artikli 3 lõige 1.