Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
11 päivänä joulukuuta 2025 (1)
Asia C-653/24
Presidente del Consiglio dei Ministri
vastaan
Regione Emilia-Romagna
(Ennakkoratkaisupyyntö – Corte costituzionale (perustuslakituomioistuin, Italia))
Ennakkoratkaisupyyntö – Palvelut sisämarkkinoilla – Direktiivin 2006/123/EY soveltamisala – Vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi koskevat konsessiot ja niihin liittyvät sähkön tuotantolaitokset – Aiemmin myönnettyjen konsessioiden voimassaolon jatkaminen automaattisesti
1.        Corte costituzionalen (perustuslakituomioistuin, Italia) käsiteltäväksi on saatettu Presidente del Consiglio dei Ministrin (Italian valtion pääministeri) tekemä valitus alueellisesta laista, jossa säädetään, että sellaiselle konsessionsaajalle, jonka konsessio koskee vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi ja joka on saanut tiettyjä kannustimia, myönnetyn konsession(2) voimassaoloa voidaan jatkaa ilman, että on tarpeen järjestää uutta tarjouspyyntömenettelyä.
2.        Jotta unionin tuomioistuin voi kansallisen tuomioistuimen pyynnön mukaisesti tutkia kyseisen lain yhteensopivuuden unionin oikeuden kanssa, sen on ratkaistava, sovelletaanko direktiiviä 2006/123/EY(3) aineellisesti tämäntyyppisiin konsessioihin. Sen on myös täsmennettävä oikeuskäytäntöään(4) sen selvittämiseksi, missä kulkee tavaroiden tuottamisen ja palvelujen suorittamisen välinen raja.
I       Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus. Direktiivi 2006/123
3.        Direktiivin 2 artiklan (”Soveltamisala”) 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tätä direktiiviä sovelletaan sellaisten palveluntarjoajien tuottamiin palveluihin, jotka ovat sijoittautuneet johonkin jäsenvaltioon.”
4.        Direktiivin 4 artiklassa (”Määritelmät”) säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
1)      ’palvelulla’ itsenäisenä ammatinharjoittajana suoritettavaa perustamissopimuksen 50 artiklassa tarkoitettua taloudellista toimintaa, josta yleensä saadaan korvaus;
– –”.
5.        Direktiivin 12 artiklassa (”Valinta useiden ehdokkaiden välillä”) säädetään seuraavaa:
”1.      Kun yhteen toimintaan saatavilla olevien lupien määrä on rajattu luonnonvarojen vähäisyyden tai käytettävien teknisten valmiuksien vuoksi, jäsenvaltioiden on sovellettava mahdollisten ehdokkaiden valintaan menettelyä, jolla varmistetaan tasapuolisuuden ja avoimuuden noudattaminen, erityisesti saattamalla menettelyn aloittaminen, toteuttaminen ja päättäminen riittävän laajalti tiedoksi.
2.      Edellä 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa lupa on myönnettävä sopivaksi määräajaksi eikä sitä voida uusia automaattisesti, eikä palveluntarjoajaa, jonka lupa on päättynyt, tai henkilöitä, joilla on kyseiseen palveluntarjoajaan erityisiä siteitä, saa millään muullakaan tavalla suosia.
3.      Jollei 1 kohdasta tai 9 ja 10 artiklasta muuta johdu, jäsenvaltiot voivat valintamenettelyjään vahvistaessaan ottaa huomioon – – ympäristönsuojelua ja kulttuuriperinnön säilyttämistä koskevia näkökohtia sekä muita yleisen edun mukaisia pakottavia syitä yhteisön oikeuden mukaisesti.”
B       Italian oikeus
1.     Italian perustuslaki(5)
6.        Perustuslain 117 §:n 1 momentin mukaan lainsäädäntövalta kuuluu valtiolle ja alueille, jotka käyttävät sitä perustuslaissa säädetyin edellytyksin ja unionin oikeusjärjestyksestä johtuvia velvollisuuksia noudattaen.
2.     Vuonna 1933 annettu kuninkaan asetus nro 1775(6)
7.        Asetuksen 6 §:n 2 momentin a kohdassa merkittäväksi määritellään vedenotto, joka on voimanlähteenä sellaisille laitoksille, joiden vuodessa tuottaman käyttövoiman keskimääräinen nimellisteho on suurempi kuin 3 000 kilowattia. Kun nimellisteho on enintään 3 000 kilowattia, vedenottoa pidetään vähäisenä.
8.        Asetuksen 21 §:n mukaan konsessiot, jotka koskevat vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi, ovat määräaikaisia ja kestoltaan enintään 30 vuotta, minkä jälkeen ne voidaan uusia vuonna 1933 annetun kuninkaan asetuksen 28 §:n mukaisesti.
3.     Emilia-Romagnan alueellinen laki nro 17/2023(7)
9.        Lain 3 §:ssä säädetään, että jos konsessionsaaja, jonka konsessio koskee vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi, on saanut sähköenergian tuotantoa varten vedenottoon liittyviä kannustimia, konsession voimassaoloa jatketaan konsessionsaajan hakemuksesta niin kauan kuin tällaisia kannustimia myönnetään. Tämäntyyppisille konsessioille vuonna 1933 annetun kuninkaan asetuksen 21 §:ssä säädettyä 30 vuoden enimmäisaikaa ei kuitenkaan voida ylittää.
II     Riita-asia ja ennakkoratkaisukysymykset
10.      Presidente del Consiglio dei Ministri (jäljempänä pääministeri) riitautti 24.2.2024 Corte costituzionalessa Regione Emilia-Romagnan (Emilia-Romagnan alue, Italia)(8) alueellisen lain nro 17/2023 3 §:n perustuslainmukaisuuden.
11.      Kanteessaan pääministeri esitti useita väitteitä, jotka perustuivat Italian perustuslain 117 §:n rikkomiseen; kyseisessä pykälässä määrätään valtion ja alueiden lainsäädännöllisen toimivallan jakamisesta. Hän väitti alueellisen lain 3 §:n 1 momentista seuraavaa:
–        Vaikka valtionkaan lainsäädännössä ei säädetä, että vähäistä vedenottoa koskevien konsessioiden jatkamisesta olisi järjestettävä tarjouspyyntömenettelyjä, tämä velvollisuus perustuu unionin oikeuteen, erityisesti SEUT 49 artiklaan ja direktiiviin 2006/123.
–        Direktiivin 2006/123 12 artiklaa sovelletaan useiden unionin tuomioistuimen tuomioiden mukaisesti konsessioihin, jotka koskevat vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi.(9) Kyseisessä artiklassa säädetään velvollisuudesta myöntää konsessiot tarjouspyyntömenettelyllä, myös mahdollisen voimassaolon jatkamisen yhteydessä.
–        Se, että alueellisessa laissa nro 17/2023 sallitaan kyseessä olevien konsessioiden ”voimassaolon automaattinen jatkaminen”,(10) on esteenä niiden kilpailuttamiselle niiden voimassaolon päätyttyä ja rikkoo palvelujen tarjoamista koskevaa unionin lainsäädäntöä.
12.      Alue vastusti valitusta ja väitti lähinnä seuraavaa:
–        Valituksenalaisessa säännöksessä ei säädetä jo päättyneiden konsessioiden voimassaolon automaattisesta jatkamisesta.(11)
–        Tuomio Promoimpresa koski matkailu- ja virkistystoimintaan tarkoitettujen julkisomisteisten järvi- ja merialueiden hyödyntämistä, jonka määrittelystä palvelujen tarjoamiseksi ei ole epäilyjä. Sen sijaan toimintaa, joka koskee vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi, ei voida pitää palvelujen tarjoamisena vaan tavaran tuotantona,(12) joka jää direktiivin 2006/123 aineellisen soveltamisalan ulkopuolelle.
–        Tämä tulkinta vahvistetaan energiamarkkinoiden sääntelyä koskevassa unionin erityislainsäädännössä.(13)
13.      Kansallinen tuomioistuin rajaa ennakkoratkaisupyyntönsä koskemaan yhtä riita-asian konkreettista näkökohtaa. Sen mielestä ”on ensin tutkittava kysymys, joka koskee [perustuslain] 117 §:n 1 momenttia, luettuna yhdessä SEUT 49 artiklan ja direktiivin 2006/123 12 artiklan kanssa”.(14) Muut perustuslainmukaisuutta koskevat väitteet tutkitaan myöhemmin.
14.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa ensin, että ”kaikkia kansallisia toimenpiteitä alalla, joka on ollut unionin tasolla tyhjentävän tai täydellisen yhdenmukaistamisen kohteena, on arvioitava suhteessa kyseisen yhdenmukaistamistoimenpiteen säännöksiin eikä suhteessa primaarioikeuden määräyksiin”, minkä jälkeen se
–        katsoo tarpeelliseksi selvittää, onko vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittavien laitosten sähkön tuotantotoimintaa pidettävä direktiivillä 2006/123 säänneltynä palvelun tarjoamisena
–        muistuttaa, että unionin tuomioistuimen tuomion Almelo(15) ja sen tuomion ECO-WIND Construction mukaisesti sähkö on tavara eikä sen tuotantoa sellaisenaan voida pitää palveluna(16)
–        toteaa, että useissa unionin oikeuden säännöksissä vahvistetaan, että sähköä pidetään aineellisena omaisuutena(17) tai tuotteena.(18) Se myöntää kuitenkin, että jotkin muut säännökset voivat johtaa päinvastaiseen tulkintaan.(19)
15.      Tässä tilanteessa Corte costituzionale esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [direktiivin 2006/123] 12 artiklan 1 ja 2 kohtaa tulkittava siten, että sitä sovelletaan myös laitoksiin, jotka harjoittavat pelkästään sähkön tuotantoa, kuten vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittaviin laitoksiin?
2)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko direktiivin [2006/123] 12 artiklan 1 ja 2 kohtaa tulkittava siten, että viittaus luonnonvarojen vähäisyyttä koskevaan edellytykseen on esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa sen erottamiseksi, ovatko vedenottoa harjoittavat laitokset omiaan aiheuttamaan vesivarojen vähäisyyttä, käytetään yleisenä ja abstraktina perusteena erottelua merkittäviin ja vähäisiin laitoksiin (siten, että ensin mainitut tuottavat käyttövoimaa keskimäärin yli ja viimeksi mainitut enintään 3 000 kilowatin nimellisteholla vuodessa)?
3)      Jos vastaus ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on myöntävä, onko direktiivin [2006/123] 12 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan konsession voimassaoloa voidaan jatkaa sillä perusteella, että näin konsessionsaaja voi täysimääräisesti hyödyntää uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuottamiseen saamansa kannustimet, kuitenkin niin, ettei näin ylitetä sitä enimmäiskestoa (30 vuotta), joka vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi koskevalle konsessiolle alun perinkin voitiin myöntää?”
III  Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
16.      Ennakkoratkaisupyyntö kirjattiin saapuneeksi unionin tuomioistuimeen 8.10.2024.
17.      Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet alue, Saksan ja Italian hallitukset sekä Euroopan komissio. Ne kaikki, Saksan hallitusta lukuun ottamatta, ja lisäksi Ranskan hallitus, olivat edustettuina 13.10.2025 pidetyssä istunnossa.
IV     Asian tarkastelu
A       Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
18.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, sovelletaanko ”direktiivin 2006/123 12 artiklan 1 ja 2 kohtaa – – myös laitoksiin, jotka harjoittavat pelkästään sähkön tuotantoa, kuten vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittaviin laitoksiin”.
19.      Vaikka kysymys esitetään erityisesti direktiivin 2006/123 12 artiklan kannalta, siihen vastaamiseksi on käsiteltävä sitä, kuuluuko vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittaviin laitosten toiminta direktiivin 2006/123 aineelliseen soveltamisalaan. Corte costituzionale myöntää tämän itse.  (20)
20.      Direktiivissä 2006/123 säädetty yleinen edellytys ilmenee sen 2 artiklan 1 kohdasta ja 4 artiklan 1 alakohdasta yhdessä luettuina. Niiden molempien mukaan direktiiviä sovelletaan yksinomaan silloin, kun toimintaa voidaan pitää johonkin jäsenvaltioon sijoittautuneiden palveluntarjoajien tuottamana palveluna (2 artiklan 1 kohta).(21)
21.      Direktiivin 2006/123 4 artiklan, joka koskee määritelmiä, 1 alakohdan mukaan palvelulla tarkoitetaan itsenäisenä ammatinharjoittajana suoritettavaa SEUT 57 artiklassa(22) tarkoitettua taloudellista toimintaa, josta yleensä saadaan korvaus.
22.      Direktiiviä 2006/123 on loogista ensiksi tarkastella kokonaisuutena, minkä lisäksi on todettava, että joitakin sen säännöksiä voidaan soveltaa vain muiden erityisten soveltamisedellytysten täyttyessä (samanaikaisesti ja kumulatiivisesti).(23)
23.      Direktiivin 2006/123 12 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan nämä erityiset edellytykset liittyvät siihen, että yhteen toimintaan saatavilla olevien lupien määrä on rajattu luonnonvarojen vähäisyyden tai käytettävien teknisten valmiuksien vuoksi. Tässä tapauksessa lupa (jota edeltää ehdokkaiden valintamenettely) on myönnettävä sopivaksi määräajaksi eikä sitä voida uusia automaattisesti, eikä palveluntarjoajaa, jonka lupa on päättynyt, saa millään muullakaan tavalla suosia.
24.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen omaksuman tarkastelutavan mukaisesti tutkin siis ennen muuta, täyttääkö pienten vedenottoa harjoittavien laitosten harjoittama toiminta direktiivin 2006/123 soveltamista koskevan yleisen edellytyksen. Jos kyseistä toimintaa ei pidetä palveluna, direktiiviä 2006/123 ei yksinkertaisesti sovelleta siihen.
25.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa tässä yhteydessä, että pienet vedenottoa harjoittavat laitokset harjoittavat pelkästään sähkön tuotantotoimintaa, jonka tarkoituksena on tietyissä tapauksissa luovuttaa sähköä johtamalla sitä sähköverkkoon ja toisissa tapauksissa pääasiallisesti tai yksinomaisesti[(24)] tuottaa sähköä omaan käyttöön.(25)
1.     Onko pelkästään sähkön tuottaminen palvelu?
26.      Direktiivin 2006/123 johdanto-osan 33 perustelukappaleen mukaan palvelun käsitettä on tulkittava laajasti. Palveluihin sisältyy laaja kirjo jatkuvasti muuttuvia toimia, ja ne suoritetaan sekä yrityksille että kuluttajille.
27.      Unionin tuomioistuin luokitteli sähkön tavaraksi(26) ja lisäsi tuomiossa ECO-WIND Construction, että mahdollinen sähköntuotantoon liittyvien palvelujen tarjoaminen ei horjuta kyseistä luokittelua, siltä osin kuin mainitut palvelut ovat sähköntuotannon päätoiminnan liitännäispalveluja.(27)
28.      Lähtökohtaisesti siis pelkkä sähköenergian tuotanto ei – tuotantolähteestä riippumatta – itsessään ole direktiivin 2006/123 artiklan soveltamisalaan kuuluva palvelu.
29.      Italian hallitus pyrkii kumoamaan tuomion ECO-WIND Construction vaikutuksen nyt käsiteltävään asiaan väittäessään, että kyseisen tuomion antaminen liittyi resurssiin (tuuli), joka ei voi olla julkisessa tai yksityisessä omistuksessa. Sen sijaan vesikonsession ”päätavoitteena – – on julkisen omaisuuden käyttö laissa säädettyjen tarkoitusten mukaisesti”,[(28)] ja näin ollen ”sähköntuotanto on – – pelkästään toissijainen osatekijä ja vain yksi laissa sallituista vesivarojen mahdollisista käyttötarkoituksista”.(29)
30.      Tässä väitteessä (joka ei ole muiden Italian hallituksen esittämien väitteiden mukainen)(30) ei oteta huomioon, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymys koskee nimenomaisesti yleisten vesistöjen käyttöä sähköenergian tuotantoon.  Konsession myöntämisen päätarkoituksena on kyseisen energian tuottaminen.
31.      On totta, että teoriassa sähköenergian tuottamisen yhteydessä voidaan tarjota tiettyjä palveluja. Tuomion ECO-WIND Construction mukaan on kuitenkin niin, että jos kyseiset palvelut ovat (sähköntuotannon) päätoiminnan liitännäispalveluja, ne eivät vaikuta päätoiminnan luokitteluun.
32.      Komissio ja Italian hallitus ovat yhtä mieltä siitä, että sähkön tuottaminen voidaan yhdistää (komission mukaan satunnaisesti ja Italian hallituksen mukaan tarvittavalla tavalla) muihin palveluina pidettäviin toimintoihin. Niillä on kuitenkin erilainen näkemys näiden täydentävien toimintojen konkreettisesta määrittelystä.
33.      Koska ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen kohde on rajattu laitoksiin, jotka pelkästään tuottavat sähköä, unionin tuomioistuimen vastausta ei ole välttämätöntä ulottaa koskemaan muita toimintoja, jotka itsessään eroavat varsinaisesta sähkön tuottamisesta.
34.      Arvioin kuitenkin Italian hallituksen ja komission näistä muista lisätoiminnoista esittämiä näkemyksiä ja aloitan Italian hallituksen näkemyksistä.
35.      Italian hallitus katsoo, että vaikka osa konsessionsaajan toiminnasta kohdistuu sähkön tuottamiseen, kyseinen toiminnanharjoittaja on velvollinen toteuttamaan lukuisia toimia, joita väistämättä liittyy laitoksen käyttöön. Se väittää, että konsessionsaajan on rajoitettava vedenotto määriin, jotka mahdollistavat kyseessä olevien pohjavesivarojen palautuksen, sekä toteutettava kaikki vesivaroihin liittyvät yleisen edun turvaamisen kannalta välttämättömät toimenpiteet hydrogeologisen tasapainon säilyttämiseksi.(31)
36.      Italian hallitus päättelee tästä, että – – [konsessionsaajan harjoittamaa] toimintaa ei voida pitää pelkästään tavaran tuottamisena, vaan se on epäilemättä luokiteltava palvelun tarjoamiseksi.(32)
37.      Olen eri mieltä tästä väitteestä. Kaikkien tuotantolaitosten edellytetään luonnollisesti ja vaihtelevassa määrin täyttävän velvoitteita, joiden tarkoituksena on kansanterveyden suojeleminen tai yleisen edun turvaaminen.(33) Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että tavaran tuottaminen muuttuisi automaattisesti palvelun tarjoamiseksi.
38.      Nyt käsiteltävässä asiassa vuonna 1933 annetulla kuninkaan asetuksella perustetussa lupajärjestelmässä asetetaan vedenottotoiminnan harjoittamisen edellytykseksi tiettyjen tarjouspyyntöasiakirjoissa mainittujen teknisten vaatimusten täyttäminen.(34)
39.      Se, että konsessionsaaja noudattaa kyseisiä vaatimuksia, vaikka sen olisi niiden täyttämiseksi toteutettava lisätoimia, on olennainen osa konsessiota, ja toistan, ettei tämä muuta automaattisesti konsessionsaajan toimintaa palvelun tarjoamiseksi eikä konsession luonnetta palvelukonsessioksi.(35)
40.      Jos myönnettäisiin toissijaisesti, että Italian hallituksen mainitsemia lisätoimia voidaan pitää palveluina, olisi arvioitava, ovatko ne (tuomiossa ECO-WIND Construction tarkoitettuja) liitännäisiä palveluja.
41.      Tässä yhteydessä katson, että jos virtauksen hallintaan ja hydrogeologisen tasapainon säilyttämiseen tarkoitetut toimet olisivat palveluja, ne olisivat luonteeltaan olennaisesti liitännäisiä: talouden toimija ei voisi harjoittaa niitä itsenäisesti ja päätoimisesti ”itsenäisenä ammatinharjoittajana suoritettavana taloudellisena toimintana, josta yleensä saadaan korvaus”.
42.      Lisäksi tarve suorittaa näitä teoreettisia ”palveluja” on seurausta yleisten vesistöjen luonnollisen vedenjuoksun muuttamisesta, ja tällaisella vedenotolla on aina tietty tarkoitus. Italian hallituksen oli itse myönnettävä istunnossa, että kyseisissä konsessioissa oikeus muuttaa vedenjuoksua liittyy erityiseen tarkoitukseen eli sähkön tuottamiseen vesivoimalla. Näin ollen kyseessä oleva toiminta riippuu siitä, onko vähäinen vedenottotoiminta tarkoitettu sähköntuotannon vesivoimaksi, eikä sitä voida toiminnallisesti ja oikeudellisesti erottaa tästä vedenottotoiminnasta.
43.      Enemmän merkitystä on Italian hallituksen niin ikään väitteensä tueksi esittämällä lausumalla, joka koskee ”laitoksen käyttöä”, jota voitaisiin asetuksen N:o 213/2008 liitteessä I olevan koodin 65410000-0 mukaisesti pitää palveluna.
44.      Katson kuitenkin, että laitoksen käyttö on oikeudellisesti erotettavissa pelkästä sähkön tuotannosta, johon sitä ei välttämättä samasteta. Oikeus harjoittaa vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi edellyttää nimittäin seuraavaa: 1) oikeutta muuttaa yleisten vesistöjen vedenjuoksua, 2) oikeutta rakentaa tätä varten tarvittavat rakennelmat(36) ja 3) oikeutta hallinnoida laitoksen pystyttämistä ja
laitteistoja tarjouspyyntöasiakirjojen määräysten mukaisesti.
45.      Mikään ei siis estä sitä, että luvanhaltija voi antaa sähkövoimalaitoksensa käytön kolmannen osapuolen (tarvittaessa palveluntarjoajan) tehtäväksi, mikä ei merkitse luvanhaltijan alkuperäisen aseman menettämistä eikä varsinaisen palvelukonsession tai palveluhankintasopimuksen tekemistä.(37)
46.      Komissio myöntää, että vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittavan konsessionsaajan on mahdollista tarjota muuntyyppisiä palveluja, jotka eroavat tähän mennessä mainituista palveluista.(38) Se viittaa erityisesti sähköjärjestelmän sääntelyä ja sähköverkon tasapainottamista koskeviin palveluihin.
47.      On selvää, että tätä mahdollisuutta ei voida evätä.
48.      Sähköjärjestelmän sääntelyyn liittyviin palveluihin (jotka eroavat vesivoimalaitoksen käyttöön liittyvistä palveluista) voidaan kuitenkin edelleen soveltaa tuomion ECO-WIND Construction 59 kohdassa ohjeeksi annettua kriteeriä: ”verkon sääntelypalveluiden tarjoaminen sekä energiahintojen varmistamispalvelut – – ovat sähköntuotannon päätoiminnan liitännäispalveluja”.
49.      Sähköverkon tasapainottamispalvelut ovat komission mukaan ominaisia laitoksille, joilla on käytössään keruualtaita, kuten merkittävää vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittaville laitoksille, joiden toiminta voidaan itsessään luokitella ”palvelujen tarjoamiseksi”.(39) Komissio sitä vastoin myöntää, että vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittavat laitokset tarjoavat sähköverkon tasapainottamispalveluja vain satunnaisesti.
50.      Tässä yhteydessä komissio väittää, että koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo ainakin joidenkin vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittavien laitosten tosiasiassa suorittavan tämäntyyppisiä palveluja muuten kuin vähäisessä määrin, direktiiviä 2006/123 voidaan soveltaa kaikkiin näihin laitoksiin tuomiossa X ja Visser(40) vahvistetun kriteerin perusteella.
51.      Italian hallitus täsmensi tästä seikasta istunnossa, että sekä vähäistä että merkittävää vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittavien laitosten toiminnan pääasiallisena tarkoituksena on sähkön tuottaminen ja että kyseisiä teoreettisia sähköverkon tasapainottamispalveluja tarjotaan lisäämällä tilapäisesti mainittua tuotantoa, jotta voidaan vastata hetkellisesti ilmeneviin poikkeuksellisiin tarpeisiin.
52.      Ymmärtääkseni (satunnaisten) sähköverkon tasapainottamispalvelujen tarjoaminen ei muuta vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittavan laitoksen toiminnan luonnetta, riippumatta siitä, onko vedenotto merkittävää vai vähäistä: kyseinen toiminta on edelleen sähkön tuottamista, ja toistan, että ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys koskee vain sitä.
53.      Näin ollen tuomiossa X ja Visser(41) vahvistettua kriteeriä ei voida soveltaa nyt käsiteltävään asiaan eikä sähköenergian tuotanto voi sen perusteella kuulua direktiivin 2006/123 soveltamisalaan vastoin tuomion ECO-WIND Construction 59 kohdassa hyväksyttyä (päinvastaista) ratkaisua.
54.      Näiden seikkojen perusteella katson, että konsessionsaajalle annettu oikeus harjoittaa vähäistä vedenottoa yleisistä vesistöistä sähköenergian tuotantoa varten ei itsessään muuta sitä palveluntarjoajaksi, jonka toiminta kuuluu direktiivin 2006/123 soveltamisalaan.
2.     Direktiivin 2006/123 soveltamisalaan kuuluvat julkista omaisuutta koskevat konsessiot ja tuomio Promoimpresa
55.      Edellä esitettyä on arvioitava tuomion Promoimpresa oikeuskäytäntöön nähden; kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin katsoi, että direktiiviä 2006/123 sovelletaan tiettyihin julkista omaisuutta koskeviin konsessioihin.
56.      Unionin tuomioistuimen mukaan ”direktiivin 2006/123 12 artiklan 1 ja 2 [kohta] – – ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle toimenpiteelle, jossa säädetään voimassa olevien julkisomisteista meri- tai järvialuetta koskevien, matkailu- ja virkistystoimintojen harjoittamiseen tarkoitettujen lupien automaattisesta jatkamisesta ilman mitään mahdollisten ehdokkaiden valintamenettelyä”.(42)
57.      Useat väitteet, joihin etupäässä Italian hallitus vetoaa, perustuvat tuomiossa Promoimpresa tarkastellun tilanteen ja tässä asiassa kyseessä olevan tilanteen rinnastettavuuteen:
–        Molemmissa tapauksissa on väitteiden mukaan kyse sen arvioimisesta, sallitaanko unionin oikeudessa järjestelmä, jolla myönnetään yksinoikeus julkisen omaisuuden hyödyntämiseen. Kyse on siis ”[unionin tuomioistuimen] jo tutkiman tilanteen kanssa täysin samankaltaisesta tilanteesta. Näin ollen myös tässä tapauksessa voidaan soveltaa tunnetussa tuomiossa [Promoimpresa] vahvistettuja periaatteita”.(43)
–        Kansallisten tuomioistuinten ja hallinnollisten elinten ratkaisuissa on ekstrapoloitu tuomion Promoimpresa perustelut vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittaviin laitoksiin.
–        Italiaa ja muita jäsenvaltioita vastaan aloitetussa rikkomismenettelyssä komissio lähti tästä samasta olettamasta.(44)
a)     Tuomion Promoimpresa vaikutus direktiivin 2006/123 12 artiklan tulkintaan
58.      Kuvaillessaan vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittavien laitosten toimintaa Italian hallitus yrittää ensin osoittaa, että ”sen ensisijaisena ominaispiirteenä ei voida pitää tavaran – erityisesti sähköenergian – tuotantoa, koska se ei ole sen pääasiallinen tarkoitus”.(45) Tässä sanamuodossa esitetty väite on mielestäni ristiriidassa sen kanssa, mitä ennakkoratkaisupyynnössä todetaan itsestään selvästi konsession tarkoituksesta.
59.      Seuraavaksi Italian hallitus vetoaa tuomioon Promoimpresa ja väittää, että siinä tutkittu tilanne on samankaltainen kuin nyt käsiteltävän riita-asian tilanne.(46)
60.      Mikäli olen ymmärtänyt Italian hallituksen perustelut oikein, sillä perusteella, että hankintayksikkö antaa lupamenettelyssä talouden toimijalle yksinoikeuden hyödyntää julkista omaisuutta,(47) voidaan oikeutetusti jättää huomiotta tuomiossa ECO-WIND Construction annettu ratkaisu ja ottaa sen sijaan huomioon tuomiossa Promoimpresa annettu ratkaisu. Sen seurauksena kyseessä olevat konsessiot kuuluisivat direktiivin 2006/123 (12 artiklan) soveltamisalaan.
61.      Katson Ranskan hallituksen istunnossa ilmaiseman näkemyksen mukaisesti, että tämä tarkastelutapa perustuu tuomion Promoimpresa osittaiseen tulkintaan.
62.      Pelkästään sillä, että konsessio myönnetään liiketoiminnan harjoittamiseen julkisomisteisella alueella, ei voida perustella direktiivin 2006/123 12 artiklan automaattista soveltamista. Ensin on tutkittava niiden tarkoitusten perusteella, joita varten konsessio on myönnetty, voidaanko julkista omaisuutta käyttämällä harjoitettua toimintaa pitää direktiivin 2006/123 4 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettuna palveluna, ja jos voidaan, niin missä määrin.(48)
63.      Italian hallituksen väite merkitsee, että konsessio, joka koskee mitä tahansa vähäistä vedenottoa yleisistä vesistöistä (myös omaan käyttöön), vastaa direktiivin 2006/123 12 artiklan soveltamisalaan kuuluvaa palvelun tarjoamista vain sen vuoksi, että konsession tarkoituksena on julkisen omaisuuden hyödyntäminen.(49)
64.      En pidä tätä väitettä vakuuttavana. Siinä vähätellään erityisesti tarkoitusta, jota varten oikeus hyödyntää julkista omaisuutta myönnetään, ja pidetään sitä niin toissijaisena seikkana, että se ikään kuin ”sulautuu” osaksi varsinaista konsessiota. Esittäessään tämän väitteen Italian hallitus ei ota huomioon sitä, kuinka merkittävänä tarkoitusta pidetään tuomiossa Promoimpresa.
65.      Tuomiossa Promoimpresa tarkastellussa tilanteessa konsessiot myönnettiin juuri matkailu- ja virkistystoimintaan liittyvien palvelujen tarjoamista varten.(50) Tämä tekijä vaikutti ratkaisevasti siihen, että ne kuuluivat direktiivin 2006/123 soveltamisalaan, ja toistan, että nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisista konsessioista puuttuu tällainen tekijä.
66.      Vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi koskevien konsessioiden uusimiseen (mitä tosiasiallisesti säännellään alueellisen lain nro 17/2023 3 §:ssä) liittyy oikeudellinen kysymys siitä, onko toiselle kiinnostuneelle toiminnanharjoittajalle annettava alkuperäisen konsession päättyessä mahdollisuus sijoittautua samaan paikkaan saman toiminnan harjoittamista varten (sähkön tuottaminen vesivoimalla).(51) Konsessioiden uusimismenettelyssä tarkoituksella, jota varten alkuperäinen konsessio myönnettiin, on huomattava eikä vain toissijainen merkitys.
b)     Italian tuomioistuinten ja hallinnollisten elinten ratkaisut ja komission aloittama rikkomismenettely
67.      Italian hallitus vetoaa väitteensä tueksi joihinkin kansallisiin (tuomioistuinten ja hallinnollisten elinten) ratkaisuihin, joissa rinnastetaan nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevat konsessiot sellaisiin, joissa myönnettiin yksinoikeuksia julkisomisteisiin merialueisiin. Se vetoaa samoin siihen, että komissio aloitti Italiaa vastaan rikkomismenettelyn nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan konsessiojärjestelmän vuoksi.
68.      Kansallisella tasolla annetut ratkaisut ja komission rikkomismenettelyssä omaksuma kanta eivät sido unionin tuomioistuinta. Niistä voidaan kuitenkin saada arvioinnin kannalta hyödyllisiä tietoja silloin, kun niiden perusteena olevat oikeudelliset argumentit ovat vakuuttavia.
69.      Näin ei vaikuta olevan nyt käsiteltävän asian olosuhteissa.
70.      Rikkomismenettelystä nro 2011/2026, joka koski merkittävää vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi, komissio väitti, että ”sähköä tuottavien vesivoimalaitosten käyttö on palvelu, jonka tarjoamisesta saadaan direktiivissä 2006/123 ja [EUT-sopimuksessa] tarkoitettu korvaus”.(52)
71.      Istunnossa komissio totesi, että kyseinen menettely päätettiin syyskuussa 2021 poliittista tarkoituksenmukaisuutta koskevien syiden perusteella ilman, että tämä olisi merkinnyt sen myöntämistä, ettei direktiiviä 2006/123 ollut rikottu.
72.      Sen osalta, että komissio vaikuttaa yhdistävän direktiivin 2006/123 sovellettavuuden merkittävään vedenottoon sähköntuotannon vesivoimaksi sähköverkon tasapainottamispalvelujen lähes systemaattiseen tarjoamiseen, viittaan kuitenkin kyseisen perustelun vakuuttavuudesta jo esittämiini näkemyksiin ja totean sen olevan vielä vähemmän vakuuttava siltä osin kuin on kyse vähäisestä vedenotosta sähköntuotannon vesivoimaksi.
73.      Italian hallitus puolestaan vetoaa Tribunale Superiore delle Acque Pubblichen (vesiasioita käsittelevä ylempi tuomioistuin, Italia)(53) ja Autorità Garante della Concorrenza e del Mercaton (kilpailu‑ ja markkinaviranomainen, Italia; jäljempänä AGCM) ratkaisuihin, joissa puolletaan direktiivin 2006/123 12 artiklan soveltamista konsessioihin, jotka koskevat vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi.
74.      Näiden kansallisten ratkaisujen tulkinnasta voidaan kuitenkin päätellä, että niissä lähdetään siitä (toteen näyttämättömästä) olettamasta, että vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittavan laitoksen tuotantotoiminta voi kuulua palvelun käsitteen alaan. Tämän lähtökohdan vahvistamisen jälkeen niissä sovelletaan vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi koskeviin konsessioihin
analogisesti tuomiossa Promoimpresa vahvistettuja kriteerejä.
75.      Toisin sanoen Tribunale Superiore delle Acque Pubbliche(54) ja AGCM(55) eivät ole ensin arvioineet perusteellisesti, täyttyykö direktiivin 2006/123 yleinen soveltamisedellytys siltä osin kuin on kyse vähäisestä vedenotosta sähköntuotannon vesivoimaksi. Ne eivät myöskään ole kiinnittäneet huomiota kyseisten konsessioiden ja matkailu- ja virkistyspalvelujen tarjoamiseen tarkoitettuja julkisomisteisia merialueita koskevien konsessioiden välisiin eroihin.
3.     Välipäätelmä
76.      Edellä esitettyjen toteamusten perusteella ehdotan, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, että direktiivin 2006/123 12 artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava siten, ettei niitä sovelleta pelkästään sähkön tuotantoa harjoittaviin vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittaviin laitoksiin.
B       Toinen ennakkoratkaisukysymys
77.      Kansallinen tuomioistuin esittää toisen ennakkoratkaisukysymyksensä siltä varalta, että ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi. Koska olen ehdottanut, että siihen vastataan kieltävästi, toista kysymystä ei olisi tarpeen käsitellä. Teen sen kuitenkin siltä varalta, että unionin tuomioistuin on eri mieltä arviostani.
78.      Siinä tapauksessa, että direktiivin 2006/123 12 artiklaa sovelletaan, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko ”viittaus luonnonvarojen vähäisyyttä koskevaan edellytykseen – – esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa sen erottamiseksi, ovatko vedenottoa harjoittavat laitokset omiaan aiheuttamaan vesivarojen vähäisyyttä, käytetään yleisenä ja abstraktina perusteena erottelua merkittäviin ja vähäisiin laitoksiin”.
79.      Kyseinen lainsäädäntö, joka on voimassa koko Italian alueella, sisältyy vuonna 1933 annetun kuninkaan asetuksen 6 §:n 2 momentin a kohtaan, ja siinä käytetään erottavana tekijänä vuodessa tuotettua keskimääräistä nimellistehoa (yli 3 000 kilowattia merkittävän vedenoton osalta ja enintään 3 000 kilowattia vähäisen vedenoton osalta).(56)
80.      Unionin tuomioistuin on lausunut direktiivin 2006/123 12 artiklan 1 kohdasta seuraavaa:
–        Säännöksessä ”annetaan jäsenvaltioille tiettyä harkintavaltaa niiden perusteiden valinnassa, joiden avulla voidaan arvioida luonnonvarojen vähäisyyttä. Tämä harkintavalta voi johtaa siihen, että annetaan etusija abstraktille ja yleiselle arvioinnille, joka koskee maan koko aluetta, mutta myös käänteisesti siihen, että suositaan tapauskohtaista lähestymistapaa, jossa korostetaan – – rannikkoalueella vallitsevaa tilannetta, tai jopa yhdistetään nämä kaksi lähestymistapaa”.(57)
–        ”Joka tapauksessa on tärkeää, että jäsenvaltion vahvistamat perusteet käytettävien luonnonvarojen vähäisyyden arvioimiseksi perustuvat objektiivisiin, syrjimättömiin, läpinäkyviin ja oikeasuhteisiin kriteereihin.”(58)
81.      Vähäisen ja merkittävän vedenoton erilaista oikeudellista kohtelua(59) yritetään perustella paitsi merkittävän vedenoton suuremmalla taloudellisella merkityksellä myös sen suuremmilla ympäristövaikutuksilla. Vaikka kumpaankin luokkaan kuuluvien laitosten toiminta edellyttää rakennustöiden tekemistä, pienten laitosten infrastruktuuriin kuuluva tekninen yksikkö on huomattavasti pienempi ja näiden laitosten vaikutukset huomattavasti vähäisemmät. Tosiasiallisesti suurimmassa osassa vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittavista
laitoksista on perusrakennelmat,(60) joiden avulla ne voivat hyödyntää jokien tavanomaista virtausta(61) sekä tiettyjä olemassa olevia vesiesiintymiä ja runsasvetisiä uomia.
82.      Alue päättelee näistä ominaispiirteistä, että niiden tilanteiden määrää, joissa vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittavan laitoksen pystyttäminen on mahdollista, ei ole rajoitettu lainsäädännöllä ja että tosiasiallisesti näitä tilanteita on erittäin paljon. Lisäksi niiden määrä voi kasvaa sellaisten uusien hankkeiden ansiosta, joihin ”ei liity käytännössä merkittäviä määrällisiä rajoituksia”.(62)
83.      Komissio ja Italian hallitus ovat eri mieltä tästä toteamuksesta ja väittävät, että mahdollisuudet vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittavan laitoksen sijoittamiseen määräytyvät tosiasiallisesti ympäristömatriisin ja vesivarojen vähäisyyden mukaan.
84.      Omasta puolestani olen samaa mieltä tästä viimeksi mainitusta väitteestä. Vaikka siinä ei väitetä, että Italian (kansallisessa tai alueellisessa) laissa säädettäisiin kansallisten tai alueellisten vähäistä vedenottoa harjoittavien laitosten hyödyntämiseen saatavissa olevien lupien enimmäismäärästä, kyseiset laitokset hyödyntävät luonnonvaroja (joen virtausta ja yleisemmin vettä), joita on luonnostaan vähän ja jotka eivät näin ollen mahdollista sitä, että laitoksia pystytetään rajattomasti.
85.      Juuri siksi, että kyse on rajallisista luonnonvaroista, alkuperäisten konsessioiden myöntämiseen sovellettavassa Italian lainsäädännössä otetaan huomioon mahdollisuus, että eri hakijat esittävät jokiuoman samaa paikkaa tai sen samaa osuutta koskevia teknisesti yhteensopimattomia hakemuksia, minkä vuoksi hakijat on asetettava keskenään ensisijaisuusjärjestykseen laissa säädettyjen perusteiden mukaisesti.(63)
86.      Katson näin ollen, että direktiivin 2006/123 12 artiklan soveltamiseksi luonnonvarojen vähäisyyden yleisenä ja abstraktina arviointiperusteena ei voida käyttää laitoksen tuottamaa keskimääräistä tehoa.
87.      Direktiivin 2006/123 12 artiklan logiikan mukaan on todettava seuraavaa:
–        Nimellistehoon perustuva (yleinen ja abstrakti) arviointiperuste ei ole omiaan takaamaan useiden ehdokkaiden välistä tehokasta kilpailua, jos se johtaa siihen, että pienet laitokset vapautetaan kilpailuttamisvelvollisuudesta jo myönnettyjen konsessioiden voimassaoloa jatkettaessa.
–        Direktiivin 2006/123 12 artiklan 1 ja 2 kohdassa yhdessä luettuina säädetään, että silloin, kun saatavilla olevien lupien määrää on rajattava luonnonvarojen vähäisyyden vuoksi, lupia myönnetään a) rajoitetuksi ajaksi, b) useiden ehdokkaiden välisellä valintamenettelyllä ja c) voimatta uusia lupaa automaattisesti.
88.      Olen alueen kanssa yhtä mieltä siitä, että useiden jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä erotellaan yleisesti toisistaan merkittävä ja vähäinen vedenotto sähköntuotannon vesivoimaksi.(64) Erottelu mainitaan lisäksi direktiivin 2019/944 8 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, jossa mukautetaan lupamenettelyä uusien, pienimuotoista tuotantoa harjoittavien laitosten rakentamista varten.(65)
89.      Tämän seikan avulla ei kuitenkaan voida selkeyttää direktiivin 2006/123 12 artiklassa säädettyä, luonnonvarojen vähäisyyttä koskevaa arviointiperustetta, johon direktiivin 2 artiklassa yhdistetään luvan automaattista uusimista koskeva kielto.
C       Kolmas ennakkoratkaisukysymys
90.      Kolmas ennakkoratkaisukysymys esitetään siltä varalta, että kahteen ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi. Sitä ei ole tarpeen käsitellä, jos unionin tuomioistuin ratkaisee asian ehdottamallani tavalla. Tarkastelen sitä toissijaisesti siltä varalta, ettei näin olisi.
91.      Alueellisen lain nro 17/2023 3 §:n mukaan päättyvän konsession kestoa on mahdollista pidentää (jatkaa), kun konsessionsaaja on saanut tiettyjä kannustimia sähkön tuotantoon. Konsession voimassaoloa jatketaan näiden kannustimien koko keston ajaksi, mutta se ei missään tapauksessa saa ylittää kansallisessa laissa säädettyä enimmäisaikaa (30 vuotta).
92.      Näin ollen alueellisessa säännöksessä säädetään sellaisten konsessioiden voimassaolon jatkamisesta ilman edeltävää kilpailutusvelvollisuutta,(66) joita – jos ne kuuluvat direktiivin 2006/123 12 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan – ei voida uusia automaattisesti sellaisen konsessionsaajan hyväksi, jonka osalta hyödyntämisen määräaika on umpeutunut.
93.      Direktiivin 2006/123 12 artiklan 2 kohdassa kielletään sen soveltamisalaan kuuluvien lupien automaattinen uusiminen. Tässä yhteydessä on merkityksetöntä, että voimassaolon jatkaminen koskee kaikkia konsessionsaajia, sekä nykyisiä että tulevia, ja että noudatetaan kansallisessa laissa säädettyä vuosien enimmäismäärää. Kuten komissio korostaa, ratkaisevaa on se, että alun perin lyhyemmäksi ajaksi myönnetyn konsession voimassaoloa jatketaan jälkeenpäin.
94.      Voimassaolon jatkamisen syy liittyy alueellisen lain mukaan siihen, että (konsessionsaaja) hyödyntää sille energian tuottamiseen myönnettyjä kannustimia.
95.      Katson kuitenkin, että näiden julkisten kannustimien (etujen) myöntäminen ei oikeuta yhdistämään niihin konsessionsaajan hyväksi myönnettävää uutta etua siten, että sen laitoksen hyödyntämisaikaa jatketaan konsessiosopimuksessa asetettua määräaikaa pidempään. Tämä uusi etu aiheuttaa haittaa mahdollisille kilpailijoille, jotka ovat kiinnostuneita sijoittautumaan samaan paikkaan.
D       SEUT 49 artikla
96.      Ennakkoratkaisupyynnössä Corte costituzionale viittaa hyvin lyhyesti SEUT 49 artiklaan, mutta muodollisesti sen ennakkoratkaisukysymykset koskevat vain direktiivin 2006/123 12 artiklan tulkintaa.(67)
97.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selittää katsantokantansa johtuvan siitä, että mahdollista sijoittautumisvapauden loukkausta, johon SEUT 49 artiklassa viitataan, on arvioitava sekundäärilainsäädännön, jolla tarkoitetaan direktiiviä 2006/123, normatiivisten ohjeiden avulla. (68) Tästä syystä se ei pyydä unionin tuomioistuinta tulkitsemaan unionin primaarilainsäädäntöä.
98.      Olen kuitenkin komission kanssa yhtä mieltä siitä, että jos ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan kieltävästi, unionin tuomioistuin voi antaa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle SEUT 49 artiklan tulkintaa koskevia hyödyllisiä ohjeita.
99.      Jos direktiiviä 2006/123 ei voida soveltaa tai jos kysymystä vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi koskevien konsessioiden uusimisesta ei voida ratkaista toisen aineellisesti sovellettavan johdetun oikeuden säädöksen avulla,(69) riita-asia voidaan tutkia sijoittautumisvapautta koskevan SEUT 49 artiklan kannalta.(70)
100. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin keskittyy johdetun oikeuden säännökseen (direktiivin 2006/123 12 artikla), jonka soveltaminen ei rajoitu tilanteisiin, joihin liittyy varma rajat ylittävä intressi. Kenties tästä syystä se ei esitä mitään ”[konkreettisia seikkoja], joiden perusteella voidaan todeta sellaisen oikeusriidan, jonka kaikki osatekijät rajoittuvat kyseessä olevan jäsenvaltion sisälle, kohteen tai olosuhteiden ja SEUT 49 – – artiklan välinen yhteys”.(71)
101. SEUT 49 artiklan soveltaminen edellyttää, että riita-asian kohteeseen liittyy varma rajat ylittävä intressi, joka on ominainen johonkin jäsenvaltioon sijoittautuneille yrityksille, jotka haluavat sijoittautua toiseen jäsenvaltioon. Komissio väittää, että tässä tapauksessa varma rajat ylittävä intressi voidaan päätellä siitä, että vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittavia laitoksia käyttävät monesti useissa jäsenvaltioissa toimivat toiminnanharjoittajat ja kyseessä olevat taloudelliset intressit voivat olla huomattavat.
102. Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päättää tulkita SEUT 49 artiklaa, sen tehtävänä on arvioida kyseisiä väitteitä ja osoittaa varman rajat ylittävän intressin olemassaolo kaikkien asian kannalta merkityksellisten seikkojen perusteella. Niihin kuuluvat tämäntyyppisten vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittavien laitosten taloudellinen merkitys, niiden tekniset näkökohdat ja laitosten tavanomainen maantieteellinen sijainti.
103. Katson, että jos tällaisessa arvioinnissa osoitetaan kyseisen intressin olemassaolo, on vielä tutkittava mahdolliset yleistä etua koskevat pakottavat syyt, jotka oikeuttavat kyseisten konsessioiden uusimisen ilman kilpailumenettelyä ja joista ennakkoratkaisupyynnössä ei anneta tietoa.
104. Näiden ennakkotoimien toteuttamisen jälkeen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi löytää ohjeita soveltuvin osin tuomiossa Promoimpresa tehdystä SEUT 49 artiklan tulkinnasta: kyseistä artiklaa ”– – on tulkittava siten, että se on esteenä – – kansalliselle lainsäädännölle, jossa sallitaan voimassa olevien julkisomisteista aluetta koskevien, matkailu- ja virkistystoimintojen harjoittamiseen tarkoitettujen konsessioiden automaattinen jatkaminen, jos kyseisiin konsessioihin liittyy varma rajat ylittävä intressi”.(72)
105. Lopuksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi arvioida, onko vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittaviin laitoksiin, joita tarkoituksensa ja ominaispiirteidensä vuoksi käytetään vain sähkön tuottamiseen läheisten maa-alueiden omistajien omaan käyttöön, sovellettava konsession voimassaolon määräaikaista jatkamista varten samaa kilpailumenettelyä kuin muihinkin vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittaviin laitoksiin. Erittäin vähäistä vedenottoa harjoittavien laitosten konsession voimassaolon jatkamiselle muiden joen varrella sijaitsevien toimijoiden hyödyksi voi olla perusteltuja syitä.(73)
106. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ilmausta käyttääkseni totean ”sekundäärilainsäädännön” osalta, että kyseinen tuomioistuin voi turvautua myös direktiiviin 2019/944.(74) Sen 2 artiklan 8 kohdan ja 15 artiklan 1 kohdan mukaan ”aktiivinen asiakas” ei ainoastaan ”[kuluta] tai varastoi omissa tiloissaan – – tuotettua sähköä – – tai itse tuottamaansa – – sähköä ” vaan voi myös ”[myydä] itse tuottamaansa sähköä tai [osallistua] joustoa tai energiatehokkuutta koskeviin järjestelyihin, jos tällainen toiminta ei ole sen ensisijaista kaupallista tai ammatillista toimintaa”. Helpottaakseen kyseisten aktiivisten asiakkaiden osallistumista sähkön sisämarkkinoihin jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei näihin asiakkaisiin kohdistu ”kohtuuttomia tai syrjiviä teknisiä vaatimuksia, hallinnollisia vaatimuksia, menettelyjä ja maksuja”.
107. Direktiivin 2019/944 mukaan niiden (aktiivisille asiakkaille myönnettävien) konsessioiden, jotka koskevat vähäistä vedenottoa omaan käyttöön tarkoitetun sähkön
tuotannon vesivoimaksi, uusimismenettelyjä voidaan siis mukauttaa siten, ettei näihin asiakkaisiin kohdistu kohtuuttomia tai syrjiviä hallinnollisia vaatimuksia.
108. Totean vielä kerran, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava, voidaanko direktiivin 2019/944 erityissäännöksiä soveltaa tässä tapauksessa. Jos näin on, kyseessä olevaa säännöstä on arvioitava kyseisen direktiivin eikä SEUT 49 artiklan kannalta.
V       Ratkaisuehdotus
109. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Corte costituzionalelle vastataan seuraavasti:
1.      Palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY 12 artiklan 1 ja 2 kohtaa
on tulkittava siten, että
niitä ei sovelleta vain sähkön tuotantotoimintaa harjoittaviin laitoksiin, kuten vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittaviin laitoksiin.
2.      SEUT 49 artiklaa
on tulkittava siten, että
se on lähtökohtaisesti esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka nojalla vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi koskevien vesikonsessioiden voimassaoloa jatketaan niiden päätyttyä ilman kilpailuttamisvelvollisuutta tarvittavan ajan, jotta konsessionsaaja voi hyödyntää sähköenergian tuottamiseen saamansa kannustimet
se ei päinvastoin ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jolla on nämä ominaispiirteet, siltä osin kuin se perustellaan yleistä etua koskevilla pakottavilla syillä tai se mahdollistaa sellaisen oman järjestelmän perustamisen, joka ei ole kohtuuton eikä syrjivä, pienille vedenottoa harjoittaville laitoksille, jotka tuottavat sähköä omistajiensa omaan käyttöön.
1      Alkuperäinen kieli: espanja.
2      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tavoin tarkoitan tässä ratkaisuehdotuksessa käyttämälläni ilmaisulla ”konsessio” taustalla olevaa oikeussuhdetta, jonka perusteella julkisomisteisia varoja käytetään vesivoimalaitoksen voimanlähteenä ja sähkön tuottamiseen. Kaikki vaikuttaa kuitenkin viittaavan siihen, että ainakin tietyissä tapauksissa kyse ei välttämättä ole varsinaisista konsessiosopimuksista vaan pikemminkin lupajärjestelmästä: sen, joka haluaa hyödyntää julkisomisteisia vesivaroja, on haettava siihen lupaa toimivaltaisilta hallintoviranomaisilta, jotka tekevät asiasta virallisen päätöksen.
3      Palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2006, L 376, s. 36).
4      Tuomio 14.7.2016, Promoimpresa ym. (C-458/14 ja C-67/15, EU:C:2016:558; jäljempänä tuomio Promoimpresa) ja tuomio 28.5.2020, ECO-WIND Construction (C-727/17, EU:C:2020:393; jäljempänä tuomio ECO-WIND Construction).
5      Sellaisena kuin se on muutettuna perustuslain V osaston muuttamisesta 18.10.2001 annetulla perustuslakina säädetyllä lailla nro 3 (legge costituzionale n. 3 – Modifiche al titolo V della Costituzione) (GURI nro 248, 24.10.2001).
6      Vesialueita ja sähkölaitoksia koskevien säännösten koonnoksen hyväksymisestä 11.12.1933 annettu kuninkaan asetus nro 1775 (Regio Decreto n. 1775 — Approvazione del testo unico delle disposizioni di legge sulle acque e sugli impianti elettrici) (GURI nro 5, 8.1.1934; jäljempänä vuonna 1933 annettu kuninkaan asetus).
7      Vuoden 2024 alueelliseen vakauslakiin liittyvistä säännöksistä 28.12.2023 annettu laki nro 17 (legge della Regione Emilia-Romagna n. 17 — Disposizioni collegate alla legge regionale di stabilità per il 2024) (BURERT nro 364, 28.12.2023, osa I, jäljempänä alueellinen laki nro 17/2023).
8      Jäljempänä alue.
9      Tuomio 20.4.2023, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato ( Ginosan kunta) (C-348/22, EU:C:2023:301) ja tuomio Promoimpresa.
10      Pääministeri käytti kyseistä ilmausta ennakkoratkaisupyynnön 2.1 kohdan kolmannen kappaleen (”Tosiseikat”) mukaan.
11      Ennakkoratkaisupyyntö (”Tosiseikat”), 4.1 ja 4.3.2 kohta.
12      Ennakkoratkaisupyyntö (”Tosiseikat”), 4.3.2 ja 6 kohta.
13      Alue viittaa erityisesti sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 19.12.1996 annettuun direktiiviin 96/92/EY (EYVL 1997, L 27, s. 20) ja sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2012/27/EU muuttamisesta 5.6.2019 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin (EU) 2019/944 (EUVL 2019, L 158, s. 125).
14      Ennakkoratkaisupyynnön 3 kohta (”Oikeudelliset seikat”) (kursivointi tässä). Perustuslain 117 §:n 1 momentissa velvoitetaan alueellinen lainsäätäjä käyttämään lainsäädäntövaltaansa unionin oikeuden mukaisesti ja sallitaan riitautetun säännöksen perustuslainmukaisuuden arviointi siltä kannalta, onko se yhteensopiva perussopimusten ja johdetun oikeuden kanssa.
15      Tuomio 27.4.1994, Almelo (C-393/92, EU:C:1994:171, 28 kohta).
16      Ennakkoratkaisupyyntö (”Oikeudelliset seikat”), 7 kohdan loppu ja 7.1 kohta.
17      Ennakkoratkaisupyyntö (”Oikeudelliset seikat”), 7.2 kohta, kolmas ja neljäs kappale, joissa viitataan yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1) 15 artiklaan ja yhteisestä hankintasanastosta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2195/2002 sekä julkisista hankintamenettelyistä annettujen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2004/17/EY ja 2004/18/EY muuttamisesta ja yhteisen hankintasanaston tarkistuksesta 28.11.2007 annetun komission asetuksen (EY) N:o 213/2008 (EUVL 2008, L 74, s. 1) liitteessä I olevaan koodiin 09310000-5.
18      Ennakkoratkaisupyyntö (”Oikeudelliset seikat”), 7.2 kohdan toinen kappale. Siinä viitataan tältä osin tuotevastuuta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 25.7.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/374/ETY (EYVL 1985, L 210, s. 29) 2 artiklaan.
19      Se viittaa erityisesti asetuksen N:o 213/2008 liitteessä I olevaan koodiin 65410000-0, jonka mukaan voimalaitoksen käyttöä pidetään palveluna.
20      Ennakkoratkaisupyynnön 7 kohdan ensimmäinen kappale (”Oikeudelliset seikat”).
21      Direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa säädetään luettelo toimista, jotka – vaikka niitä voidaan pitää palvelujen tarjoamisena – jäävät direktiivin 2006/123 aineellisen soveltamisalan ulkopuolelle. Soveltamisalan ulkopuolelle jääviin toimiin ei kuitenkaan ole vedottu nyt käsiteltävässä asiassa.
22      Entinen EY 50 artikla. Kyseisen määräyksen mukaan palvelun käsite on luonteeltaan täydentävä, ja se sisältää ”suorituksia, joista tavallisesti maksetaan korvaus ja joita määräykset tavaroiden, pääomien tai henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta eivät koske” (kursivointi tässä).
23      Unionin tuomioistuimen tuomiossa Promoimpresa valitsema sanamuoto on ”direktiivin 2006/123 12 artiklan soveltamisedellytykset”.
24      Istunnossa Italian hallitus korosti, että valituksenalaisen alueellisen lain mukaan mahdollisuus jatkaa konsession voimassaoloa edellyttää sellaisten kannustimien saamista, jotka luonteensa vuoksi edellyttävät, että kannustimen saava pieni laitos ei ole erillinen laitos, jonka yksinomaisena tarkoituksena on tuottaa sähköä omaan käyttöön, vaan kansalliseen sähköverkkoon liitetty laitos, joka johtaa siihen vähintään osan tuottamastaan sähköstä. Tämä seikka ei kuitenkaan ilmene ennakkoratkaisupyynnössä kuvailluista tosiseikoista ja kansallisista oikeussäännöistä. Ainoastaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on selvittää kansallisen oikeuden sisältö ja riita-asian kohteena olevien pienten laitosten tosiasialliset ominaispiirteet.
25      Ennakkoratkaisupyynnön 7.3 kohta (”Oikeudelliset seikat”). Kursivointi tässä.
26      Tuomio 27.4.1994, Almelo (C-393/92, EU:C:1994:171, 28 kohta): ”[unionin] oikeudessa, samoin kuin jäsenvaltioiden oikeudessa, hyväksytään se, että sähkö on – – tavara”. Tuomio ECO-WIND Construction, 57 kohta: ”tuotteen tuotantotoimintaa ei sellaisenaan voida pitää palveluna”. Kursivointi tässä.
27      Tuomion ECO-WIND Construction 59 kohta, jossa viitataan verkon sääntelypalveluihin sekä hintojen varmistamispalveluihin.
28      Näistä tarkoituksista säädetään tyhjentävästi vuonna 1933 annetun kuninkaan asetuksen 6 §:n 2 momentissa: käyttövoiman tuotanto (a kohta), juomavesi (b kohta), keinokastelu (c kohta), läjitys (d kohta), teollinen käyttö, jolla viitataan 6 §:n (e kohdassa) nimenomaisesti mainituista käyttötarkoituksista eroavaan käyttöön, käyttö kalanviljelyyn (f kohta), vesivarastojen perustaminen palontorjuntaa varten ja energian siirtäminen vedenpinnan nostamisella (g kohta).
29      Italian hallituksen kirjallisten huomautusten 43 ja 44 kohta.
30      Italian hallitus vahvistaa kirjallisten huomautustensa 22 kohdassa, että ”toiminnanharjoittajalle myönnetyn konsession kohteena on tosiasiallisesti oikeus muuttaa yleisten vesistöjen vedenjuoksua ja käyttää niitä sähkön tuottamiseen rakentamalla laitos ja erilaisia muita rakennelmia, joita on lisäksi käytettävä kaikkien varsinaiseen konsessioon sisältyvien määräysten mukaisesti” (kursivointi tässä). Kyseiselle toiminnanharjoittajalle ei siis myönnetä (vähäistä) vedenottoa koskevaa yleistä konsessiota vaan nimenomaisesti konsessio, joka koskee (vähäistä) vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi.
31      Istunnossa Italian hallitus valitsi erilaisen tarkastelutavan, joka perustuu niiden taloudellisten kannustimien luonteeseen, joiden saaminen sen mukaan oikeuttaa jatkamaan konsessiota määräajan alueellisen lain mukaisesti. Kyseisten kannustimien myöntäminen edellyttää sen mukaan laitosten liittämistä kansalliseen jakeluverkkoon. Se lisäsi, että näiden laitosten osalta ei ole tarpeen arvioida palvelujen tarjoamisen liitännäisyyttä sähkön tuottamiseen nähden, koska kyseinen palvelujen tarjoamiseen liittyvä toiminta on erottamaton osa pienen vesivoimalaitoksen harjoittamaa toimintaa. Väitteeseen sisältyy eräänlainen kehäpäätelmä, eikä siinä täsmennetä, mikä olisi se palvelu, jota pieni vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittava laitos tarjoaisi vain sen vuoksi, että se on liitetty kansalliseen sähköverkkoon.
32      Italian hallituksen kirjallisten huomautusten 29 ja 30 kohta.
33      Kuten vuotojen valvonta, päästöjen hallinta ja eritysjätteiden käsittely, joista voi seurata velvollisuus puhdistaa maaperä.
34      Vuonna 1933 annetun kuninkaan asetuksen 11 ja 12 bis §.
35      Palvelukonsessiolle on ominaista erityisesti se, että viranomainen antaa konsessionhaltijan hoidettavaksi palvelun, jonka tarjoaminen tavallisesti kuuluisi sen itsensä vastuulle, ja tällä tavalla velvoittaa konsessionhaltijan tarjoamaan kyseistä palvelua niin, ettei se voi vapaasti luopua sen tarjoamisesta (julkisasiamies Szpunarin ratkaisuehdotus Promoimpresa ym., C-458/14 ja C-67/15, EU:C:2016:122, 62 kohta).
36      Italian hallitus erottaa vähäisen vedenoton tapauksessa toisistaan ”kuivan maan rakennelmat” (jotka eivät sijaitse joen juoksulla) ja ”vesialueen rakennelmat” (jotka rakennetaan jokiuomaan tai sen välittömään läheisyyteen). Ensiksi mainitut rakennelmat ovat konsessionsaajan omaisuutta myös konsessiosopimuksen päättymisen jälkeen.
37      Istunnossa komissio vahvisti asetuksen N:o 213/2008 liitteen I tällaisen tulkinnan asianmukaisuuden ja sen, että sähkövoimalaitoksen käyttö voidaan palveluna erottaa oikeudellisesti itse laitoksessa harjoitettavasta toiminnasta.
38      Komission kirjallisten huomautusten 31–36 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
39      Komissio korosti istunnossa, että merkittävää vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi harjoittavien laitosten tärkein ominaispiirre on niiden nopea toimintavalmius, jotta ne voivat tuottaa suuren määrän energiaa lyhyessä ajassa, mikä mahdollistaa vastaamisen sähkön kysynnän kasvusta aiheutuviin satunnaisiin tarpeisiin ja takaa näin tasapainoisen ja vakaan sähköverkon.
40      Tuomio 30.1.2018 (C-360/15 ja C-31/16, EU:C:2018:44) 94 kohta: ”– – ettei direktiivin 2006/123 sovellettavuus riipu siitä, analysoidaanko palvelujen tarjoamisen vapauteen liittyvien näkökohtien merkitystä etukäteen kunkin yksittäistapauksen olosuhteissa – –”.
41      Ks. edellinen alaviite.
42      Tuomio Promoimpresa, tuomiolauselman 1 kohta.
43      Italian hallituksen kirjallisten huomautusten 46 ja 47 kohta.
44      Rikkomismenettely nro 2011/2026.
45      Italian hallituksen kirjallisten huomautusten 21–30 kohta. Italian hallitus väittää lähinnä, että konsessionsaaja ei pelkästään tuota sähköä vaan sen on toteutettava erilaisia muita vedenottotoimintaan liittyviä toimintoja konsessiossa määrättyjen edellytysten mukaisesti.
46      Italian hallituksen kirjallisten huomautusten 46 ja 47 kohta: ”sähköenergian tuotanto sulautuu siten osaksi julkista omaisuutta koskevaa konsessiota ja tilanne heijastaa täysin
[unionin tuomioistuimen] jo tarkastelemaa tilannetta, jossa on kyse luvasta harjoittaa liiketoimintaa julkisomisteisella alueella. Näin ollen myös tässä tapauksessa sovelletaan tunnetussa tuomiossa [Promoimpresa] vahvistettuja periaatteita – – ” (kursivointi tässä).
47      Ks. Italian hallituksen kirjallisten huomautusten 42, 44 ja erityisesti 45 kohta, ”julkista omaisuutta koskevan konsession osalta – –, suuremman merkityksen saa se, että yksityishenkilölle myönnetään julkiseen omaisuuteen yksinoikeus, jota on käytettävä yleisen edun mukaisesti”. Italian hallitus toisti tämän väitteen istunnossa ja vetosi siihen, että sovellettaessa tuomiossa ECO-WIND Construction vahvistettua oikeuskäytäntöä on otettava huomioon energiantuotantoon käytettyjen luonnonvarojen luonne (onko luonnonvaroja rajallisesti vai rajattomasti) sekä niiden oikeudellinen asema (ovatko ne julkista vai yksityistä omaisuutta). Ranskan hallitus puolestaan korosti ”lopputuotteen” (sähköenergia) pysyvän samana sen tuotantolähteistä riippumatta.
48      Vaikka tuomiossa Promoimpresa ei käsitelty nimenomaisesti sitä, merkitsivätkö tuolloin kyseessä olleet konsessiot palveluksi luokiteltavan toiminnan harjoittamista, siinä katsottiin näin implisiittisesti. Kyseisissä asioissa julkisomisteista meri- ja järvialuetta käytettiin toimintaan (Gardajärven alueella kioski, terassi, uimaranta, laituri ja uimalaituri ja Sardiniassa kylpylaitokset), jonka luokitteleminen palveluksi ei herättänyt epäilyjä.
49      Tällainen ratkaisu vaikuttaa lisäksi kyseenalaiselta joihinkin vuonna 1933 annetun kuninkaan asetuksen 6 §:ssä mainittuihin tavoitteisiin nähden. Kyseisen säännöksen mukaan vesivaroja voidaan käyttää sekä tavaran tuottamiseen että palvelun tarjoamiseen. Esimerkiksi niiden käytöllä kalanviljelyyn voidaan tavoitella sekä kaupallisia (kuten käyttö elintarviketeollisuudessa) että ekologisia tai luontotyypin suojelua koskevia päämääriä.
50      Tämä sama piirre korostuu Consiglio di Staton (ylin hallintotuomioistuin, Italia) täysistunnon 9.11.2021 antamissa tuomioissa nro 17 ja 18, jotka Italian hallitus mainitsi ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa (ennakkoratkaisupyynnön 5 kohta, ”Tosiseikat”). Niissä todettiin, että kylpylaitosta koskevassa konsessiossa annetaan talouden toimijalle lupa käyttää yksinoikeudella julkisomisteista merialuetta ”hyödykkeenä yritystoiminnassa ja harjoittaa sen ansiosta liiketoimintaa tarjoamalla matkailu- ja virkistyspalveluja” (ks. edellinen alaviite).
51      Asiakirja‑aineistossa olevista tiedoista ei voida päätellä, että Italian (kansallisessa) lainsäädännössä säänneltäisiin vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi koskevien konsessioiden uusimisvaihetta.
52      Virallisen ilmoituksen C(2019) 1292 final, joka annettiin 7.3.2019, IV kohta, jossa on useita viittauksia tuomioon Promoimpresa.
53      Tuomio nro 201, joka on annettu 13.12.2018 ja johon viitataan ennakkoratkaisupyynnön 2.2.2 kohdassa (”Tosiseikat”) ja Italian hallituksen kirjallisten huomautusten 37 ja 38 kohdassa.
54      Tuomiossa nro 201, joka annettiin 13.12.2018, todetaan seuraavaa: ”– – Unionin tuomioistuin on selventänyt tuomiossa [Promoimpresa], että 12 artiklan kannalta merkityksellinen luvan käsite voi kattaa julkista omaisuutta koskevan konsession”. Saman tuomioistuimen 23.5.2024 antamassa tuomiossa nro 58 viitataan 13.12.2018 annettuun tuomioon nro 201 ja useisiin AGCM:n antamiin lausumiin.
55      Vähäistä vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi koskevien konsessioiden automaattisesta uusimisesta 8.3.2021 AGCM:n tiedotuslehdessä nro 10 julkaistussa, 3.3.2021 päivätyssä selvityksessä nro AS1722 (la Segnalazione del 3 marzo 2021 n. AS11722 ”Rinnovi automatici di concessioni per piccole derivazioni d’acqua a scopo idroelettrico”) vahvistetaan, että ”sähköä tuottavien vesivoimalaitosten käyttö on [SEUT] 57 artiklassa tarkoitettuun palvelujen tarjoamiseen liittyvää liiketoimintaa, johon sovelletaan myös yleisesti SEUT 49 artiklassa määrättyä sijoittautumisvapauden periaatetta ja erityisesti direktiivissä 2006/123/EY säädettyjä periaatteita”. Muissa AGCM:n lausumissa, jotka mainitaan ennakkoratkaisupyynnön 2.2.2 kohdassa (”Tosiseikat”), viitataan joko Tribunale Superiore delle Acque Pubblichen tuomioon tai 3.3.2021 päivättyyn selvitykseen AS1722 esittämättä lisäperusteita.
56      Vesivoimalaitoksen teho suhteutetaan veden pudotuskorkeuteen ja turbiinien läpi kulkevaan virtaukseen.
57      Tuomio 20.4.2023, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Comune di Ginosa) (C-348/22, EU:C:2023:301, 46 kohta).
58      Edellisessä alaviitteessä mainitun tuomion 48 kohta.
59      Nyt käsiteltävän asian kannalta merkityksellisen kansallisen lainsäädännön osalta tämä ero merkitsee sitä, että ennen merkittävää vedenottoa sähköntuotannon vesivoimaksi koskevan konsession uusimista on järjestettävä tarjouspyyntömenettely.
60      Yksinkertaisimmillaankin pienellä vesivoimalaitoksella on oltava infrastruktuuri seuraaviin tarkoituksiin: 1) joessa virtaavan veden ohjaaminen osittain pois sen luonnollisesta uomasta (sulkuportilliset padot ja purkuaukot), 2) veden johtaminen (kanavia tai putkistoja pitkin) sähkömekaanisiin laitteisiin (turbiinit ja generaattori), jotka sijaitsevat laitoksen alimmassa kohdassa, 3) veden laskeminen takaisin sen luonnolliseen uomaan käytön jälkeen (palautuskanava).
61      Jokivoimalaitoksissa sähköntuotanto on suoraan sidoksissa joen virtaukseen: voimala tuottaa sähköä aina, kun virtaus ylittää turbiinien toiminnan kannalta välttämättömän teknisen minimiarvon, ja päinvastoin, tuotanto pysähtyy, jos vedenpinta laskee tämän kynnysarvon alapuolelle: ks. alueen kirjallisten huomautusten 40 ja 41 kohta.
62      Alueen kirjallisten huomautusten 41 kohta.
63      Vuonna 1933 annetun kuninkaan asetuksen 7, 8, 9 ja 12 bis §:ssä säädetään alkuperäistä konsession myöntämisvaihetta koskevasta tarjouspyyntömenettelystä, jonka tarkoituksena on a) arvioida jonkin nimenomaisen hankkeen vaikutuksia tiettyyn paikkaan ja b) vertailla tarvittaessa useita hakemuksia, joissa ehdotetaan teknisesti yhteensopimattomia hankkeita, jotta niistä voidaan valita se, jolla taataan vesivarojen mahdollisimman tehokas käyttö, tai toissijaisesti se, jossa tarjotaan parhaat taloudelliset ja rahoitukselliset takeet hankkeen välittömälle täytäntöönpanolle.
64      Alueen kirjallisten huomautusten 44 kohta.
65      ”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että pienimuotoista ja/tai hajautettua tuotantoa varten on erityisiä, yksinkertaistettuja ja virtaviivaistettuja lupamenettelyjä, joissa otetaan huomioon kyseisen tuotannon rajoitettu koko ja mahdollinen vaikutus – –”.
66      Istunnossa alue selitti, että vähäistä vedenottoa koskevan konsession päättymisen jälkeen noudatetaan tosiasiassa pääsääntöisesti ainoastaan varokeinona (ja ilman, että tämä vaatimus olisi nimenomaisesti lakisääteinen) käytäntöä, jossa uusimista koskeva hakemus julkaistaan virallisissa kanavissa, ja asetetaan määräaika, jonka kuluessa asianomaiset henkilöt voivat vastustaa sitä. Alue kuitenkin vahvisti myös, että kyseistä käytäntöä ei noudateta silloin, kun voimassaoloa jatketaan konsession keston yhdenmukaistamiseksi taloudellisten kannustimien keston kanssa.
67      Tämä rajoitus olisi pakollinen, jos kansallinen toimenpide vastaisi unionin oikeudessa tyhjentävästi yhdenmukaistettua alaa, jolloin sitä olisi arvioitava primaarioikeuden määräysten sijasta yhdenmukaistamissääntöjen perusteella. Unionin tuomioistuin on todennut, että direktiivin 2006/123 9–13 artiklalla suoritetaan sen soveltamisalaan kuuluvien palvelujen tyhjentävä yhdenmukaistaminen. Ks. tuomion Promoimpresa 59 ja 61 kohta.
68      Ennakkoratkaisupyynnön 5 kohdan 2 kappale (”Oikeudelliset seikat”).
69      Direktiivi 2006/123 ei ole ainoa unionin (johdetun) oikeuden säädös, jolla säännellään julkisen omaisuuden hyödyntämistä koskevien yksinoikeuksien myöntämistä. Muut sähkön sisämarkkinoiden toteuttamista koskevat säädökset, kuten direktiivi 2019/944, perustuvat samankaltaisiin seikkoihin, eikä niissä luokitella pelkkää sähkön tuottamista palveluksi.
70      Tuomio 11.7.2024, Società Italiana Imprese Balneari (C-598/22, EU:C:2024:597, 44 ja 46 kohta).
71      Tuomio 15.11.2016, Ullens de Schooten (C-268/15, EU:C:2016:874, 54 ja 55 kohta).
72      Tuomio Promoimpresa, 74 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta. Vaikka puollettaisiin tuomion Promoimpresa SEUT 49 artiklaa koskevan osan soveltamista nyt käsiteltävään asiaan, se ei ole ristiriidassa sen kanssa, että evätään mahdollisuus ulottaa saman tuomion direktiivin 2006/123 12 artiklaa koskeva oikeuskäytäntö koskemaan pelkkää sähköenergian tuotantoa.
73      Istunnossa nousi esiin kysymys siitä, voiko sähköä omaan käyttöön tuottaviin pieniin vesivoimalaitoksiin sovellettavalla oikeudellisella järjestelmällä olla omia piirteitä. Italian hallitus ja alue ovat yhtä mieltä siitä, että tosiasiallisesti ei ole olemassa yksinomaan omaan käyttöön tarkoitettua tuotantoa harjoittavia laitoksia, jotka eivät ole yhteydessä kansalliseen sähköverkkoon, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.
74      Italian hallituksen mukaan alueellisessa laissa konsessioiden voimassaolon jatkamisen edellytykseksi asetettuja kannustimia myönnetään, jotta edistetään uusiutuvaan energiaan liittyvien unionin tavoitteiden saavuttamista. Kyseisellä tavoitteella on olennainen merkitys direktiivissä 2019/944, ja kuluttajat osallistuvat aktiivisesti sen saavuttamiseen (ks. erityisesti direktiivin johdanto-osan 6, 10 ja 42 perustelukappale).