62002CC0416_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Sisällys
I  Johdanto
II  Asiaa koskeva lainsäädäntö
III  Tosiseikasto
IV  Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely ja oikeudenkäynti
V  Jätedirektiivin rikkominen
A  Osapuolten olennaiset lausumat
B  Arviointi
1. Jätedirektiivin sovellettavuus
a) Luokittelu jätedirektiivin mukaiseen ”jätteen” käsitteeseen kuuluvaksi
b) Jätedirektiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan iii alakohdan poikkeussäännös
c) Direktiivin 4, 9 ja 13 artiklan rikkominen
VI  YVA-direktiivin rikkominen
A  Osapuolten olennaiset lausumat
B  Tutkittavaksi ottaminen
C  Pääasia
VII  Pohjavesidirektiivin rikkominen
A  Osapuolten olennaiset lausumat
B  Arviointi
VIII  Jätevesidirektiivin rikkominen
A  Osapuolten olennaiset lausumat
B  Arviointi
IX  Nitraattidirektiivin rikkominen
A  Osapuolten olennaiset lausumat
1. Arviointi
a) Tutkittavaksi ottaminen
B  Pääasia
X  Oikeudenkäyntikulut
XI  Ratkaisuehdotus
I Johdanto
1. Komissio vetoaa tässä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä Espanjan kuningaskuntaa vastaan viiden ympäristönsuojeludirektiivin useisiin rikkomisiin, jotka johtuvat suureksi osaksi yhdestä tietystä Espanjassa tehokasvatusta harjoittavasta sikalasta.
2. Komissio katsoo, että seuraavia ympäristönsuojeludirektiivejä on rikottu:
Jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annettu neuvoston direktiivi 75/442/ETY,(2) sellaisena kuin se on muutettuna 18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY(3) (jäljempänä jätedirektiivi)
Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annettu neuvoston direktiivi 85/337/ETY(4) (jäljempänä YVA-direktiivi), sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY(5) (jäljempänä YVA-muutosdirektiivi)
Pohjaveden suojelemisesta tiettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta 17 päivänä joulukuuta 1979 annettu neuvoston direktiivi 80/68/ETY(6) (jäljempänä pohjavesidirektiivi)
Yhdyskuntajätevesien käsittelystä 21 päivänä toukokuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/271/ETY(7) (jäljempänä jätevesidirektiivi)
Vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta 12 päivänä joulukuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/676/ETY(8) (jäljempänä nitraattidirektiivi).
II Asiaa koskeva lainsäädäntö
3. Jätedirektiivissä säädetään muun muassa seuraavaa:
”1 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) ’jätteellä’ mitä tahansa liitteessä I esitetyissä luokissa mainittua ainetta tai esinettä, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen hävittämään.
– –
2 artikla
1. Tätä direktiiviä ei sovelleta:
– –
b) seuraaviin jätteisiin, milloin ne kuuluvat muun lainsäädännön alaan:
– –
iii) 	eläinten raatoihin ja seuraaviin maatalouden jätteisiin: ulosteet ja muut luonnonmukaiset, vaarattomat maanviljelyksessä käytetyt aineet;
– – .
4 artikla
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jätteet hyödynnetään tai niistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä ja käyttämättä menettelyjä tai menetelmiä, joista voi aiheutua vahinkoa ympäristölle ja erityisesti, että:
– ei vaaranneta vesiä, ilmaa, maaperää ja kasveja sekä eläimiä;
– ei tuoteta melu- tai hajuhaittoja;
– ei vahingoiteta haitallisesti maaseutua tai erityisalueita.
Jäsenvaltioiden on myös toteutettava tarvittavat toimenpiteet jätteiden hylkäämisen, upottamisen tai valvomattoman huolehtimisen estämiseksi.”
Direktiivin 9 artiklassa säädetään, että kaikkien laitosten tai yritysten, jotka sijoittavat jätteitä maan alle, on saatava siihen jätelainsäädännössä tarkoitettu lupa.
Direktiivin 13 artiklassa säädetään, että tällaisissa laitoksissa tai yrityksissä on tehtävä määräajoin asianmukaisia tarkastuksia.
4. YVA-direktiivin alkuperäinen sanamuoto oli seuraava:
”2 artikla
1.
Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ennen luvan myöntämistä arvioidaan niiden hankkeiden vaikutukset, joilla etenkin laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia.
– –
4 artikla
1. – – liitteessä I mainittuihin luokkiin kuuluvat hankkeet arvioidaan 5–10 artiklan mukaisesti.
2. Liitteessä II mainittuihin luokkiin kuuluvat hankkeet arvioidaan 5–10 artiklan mukaisesti, jos jäsenvaltiot toteavat niiden laadun sitä vaativan.
– – ”
YVA-direktiivissä, sellaisena kuin se on muutettuna YVA-muutosdirektiivillä, säädetään nyt käsiteltävän asian kannalta olennaisilta osin seuraavaa:
”2 artikla
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ennen luvan myöntämistä hankkeet, joilla etenkin laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia, alistetaan lupamenettelyyn ja että niiden vaikutukset arvioidaan. Tässä tarkoitetut hankkeet määritellään 4 artiklassa.
– –
4 artikla
1. Jollei direktiivin 2 artiklan 3 kohdassa säädetystä muuta johdu, liitteessä I mainitut hankkeet arvioidaan 5–10 artiklan mukaisesti.
– – ”
5. Pohjavesidirektiivissä säädetään muun muassa seuraavaa:
”3 artikla
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet:
– –
b) rajoittaakseen luettelon II aineiden pohjaveteen joutumista, jotta vältytään näiden aineiden aiheuttamalta pohjaveden pilaantumiselta.
– –
5 artikla
1. Täyttääkseen 3 artiklan b alakohdassa tarkoitetun velvoitteen jäsenvaltioiden on saatettava ennakkotarkastuksen alaisiksi:
– kaikki luettelon II aineiden suorat päästöt tällaisten päästöjen rajoittamiseksi;
– huolehtiminen näistä aineista tai näiden aineiden huolehtimistarkoituksessa suoritettu kaatopaikalle vienti, jonka voidaan epäillä johtavan epäsuoraan päästöön.
– –
7 artikla
Ennakkotutkimukset, joita tarkoitetaan 4 ja 5 artiklassa, sisältävät kyseisen alueen hydrogeologisten olojen, pintamaan ja syvempien maakerrosten mahdollisten puhdistavien ominaisuuksien ja päästöstä pohjaveden laadulle aiheutuvan pilaantumisen ja muuttumisvaaran tutkimuksen, ja niissä on todettava, onko aineiden päästäminen pohjaveteen ympäristön kannalta tyydyttävä ratkaisu.”
6. Jätevesidirektiivissä säädetään muun muassa seuraavaa:
”5 artikla
1. Jäsenvaltioiden on 2 kohdan soveltamiseksi määriteltävä 31 päivään joulukuuta 1993 mennessä haavoittumiselle alttiit alueet liitteessä II vahvistettujen arviointiperusteiden mukaisesti.
2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että kaikki?en? viemäröityj?en? yli 10 000 avl:n taajamien jätevedet on käsiteltävä ennen niiden johtamista haavoittumiselle alttiisiin vesistöihin 4 artiklassa säädettyä tehokkaammin viimeistään 31 päivästä joulukuuta 1998 alkaen.
– – ”
7. Nitraattidirektiivissä säädetään muun muassa seuraavaa:
”3 artikla
1. Jäsenvaltioiden on määriteltävä pilaantuneet vedet ja sellaiset vedet, jotka voivat pilaantua, jos 5 artiklassa säädettyjä toimenpiteitä ei toteuteta, liitteessä I vahvistettujen perusteiden mukaan.
2. Jäsenvaltioiden on kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta määriteltävä pilaantumisalttiiksi vyöhykkeiksi kaikki alueensa tunnetut maa-alueet, joilta vesi valuu 1 kohdan mukaisesti määriteltyihin vesiin, ja jotka aiheuttavat pilaantumista. Niiden on ilmoitettava tästä ensimmäisestä määrittelystä komissiolle kuuden kuukauden kuluessa.
– –
4. Jäsenvaltioiden on tarkasteltava uudelleen ja tarvittaessa muutettava tai täydennettävä pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden luetteloa silloin, kun se on aiheellista, ja vähintään joka neljäs vuosi, jotta voidaan ottaa huomioon muutokset ja tekijät, joita ei voitu ennustaa edellisen määrittelyn aikana. Niiden on ilmoitettava komissiolle luetteloon tehdyistä muutoksista tai lisäyksistä kuuden kuukauden kuluessa.
– – ”
III Tosiseikasto
8. Tässä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä esitetyt yhteisön oikeuden loukkaamiset ovat yhtäältä – siltä osin kuin kyseessä ovat jätedirektiivi, YVA-muutosdirektiivi ja pohjavesidirektiivi – välittömässä yhteydessä sikojen tehokasvatukseen (jäljempänä sikala), jota harjoitetaan ”El Pago de la Media Legua” -nimisessä paikassa lähellä Välimereen laskevia Antas- ja Aguas-nimisiä jokia Veran kunnan alueella Almerían maakunnassa (Andalusia); toisaalta ne liittyvät – siltä osin kuin kyseessä ovat jätevesidirektiivi ja nitraattidirektiivi – tämän sikalan laajempaan ympäristöön eli Veran kuntaan ja Rambla de Mojácarin jokialueeseen.
9. Riidanalainen sikala perustettiin vuonna 1976, ja sitä laajennettiin sittemmin nykyiseen kokoonsa, joka oli oikeudenkäynnin kannalta merkityksellisenä ajanjaksona noin 3 400 sikaa, joista noin 600 oli porsaita. Sillä on sementtistä valettu maanalainen lantavesisäiliö, jonka tilavuus on 240 000 litraa. Lantavesi poistetaan neljäntoista päivän välein, viedään paikalta tankeissa ja levitetään pelloille 80 hehtaarin suuruiselle alalle Las Alparatas de Mojácarin alueella ja 5 hehtaarin suuruiselle alalle Jara de la Veran alueella.
10. Sikalaa arvostellaan ennen kaikkea lantaveden levittämisestä ja eläinten raatojen mätänemisprosessista aiheutuvista epämiellyttävistä hajupäästöistä ja ympäristön, erityisesti l äheisten jokien ja joensuistojen, pilaamisesta.
11. Osapuolten kesken on riidatonta, että sikalassa ei suoritettu ympäristölainsäädännössä tarkoitettua arviointimenettelyä (erityisesti ympäristövaikutusten arviointia tai hydrogeologista tutkimusta mahdollisten pohjavesikuormitusten varalta) ennen sikalan toiminnan aloittamista eikä myöskään sen laajennuksen jälkeen ja että jätelainsäädännössä tarkoitettua lupa- ja tarkastusmenettelyä ei ole lainkaan suoritettu.
IV Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely ja oikeudenkäynti
12. Komissio aloitti tutkimukset vuonna 2000 sikalan aiheuttamista kuormituksista tehtyjen kantelujen perusteella. Koska komissio katsoi, että Espanjan kuningaskunta oli sikalan ja kyseisen alueen osalta rikkonut useita ympäristönsuojeludirektiivejä, se osoitti Espanjan hallitukselle 18.1.2001 päivätyllä kirjeellä virallisen huomautuksen ja kehotti tätä ottamaan siihen kantaa kahden kuukauden kuluessa.
13. Koska Espanjan hallituksen 20.6.2001 päivätty vastauskirje ei komission mielestä ollut poistanut jäsenyysvelvoitteiden noudattamista jättämistä koskeneita epäilyksiä, se osoitti Espanjan hallitukselle 26.7.2001 päivätyllä kirjeellä perustellun lausunnon, jossa se katsoi, että tämän ratkaisuehdotuksen johdanto-osassa(9) mainittuja direktiivejä oli rikottu, ja kehotti Espanjan kuningaskuntaa toteuttamaan tarpeelliset toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa. Espanjan hallitus vastasi 4.10.2001 päivätyllä kirjeellä.
14. Koska komissio katsoi, että Espanjan kuningaskunta ei ollut noudattanut velvoitteitaan, se nosti 15.11.2002 päivätyllä kirjelmällä yhteisöjen tuomioistuimessa EY 226 artiklan nojalla Espanjan kuningaskuntaa vastaan kanteen, joka kirjattiin yhteisöjen tuomioistuimen rekisteriin 19.11.2002.
15. Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
1)
toteaa, että koska Espanjan kuningaskunta
a) ei ole toteuttanut direktiivin 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY, 4, 9 ja 13 artiklasta johtuvien velvoitteiden täyttämiseksi edellytettyjä toimenpiteitä, koska se ei ole toteuttanut tarpeellisia toimenpiteitä taatakseen, että ”El Pago de la Media Legua” -nimisessä paikassa sijaitsevasta sikalasta peräisin olevista jätteistä huolehditaan tai että ne hyödynnetään vaarantamatta ihmisten terveyttä tai pilaamatta ympäristöä, ja koska tällä sikalalla ei ole direktiivissä edellytettyä lupaa eikä siellä ole suoritettu välttämättömiä säännönmukaisia tarkastuksia,
b) ei ole suorittanut ennen tämän hankkeen toteuttamista tai laajentamista sen ympäristövaikutusten arviointia, kuten direktiivin 85/337/ETY, alkuperäisessä versiossaan tai sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11/EY, 2 artiklassa ja 4 artiklan 2 kohdassa edellytetään,
c) ei ole toteuttanut tarvittavia hydrologisia tutkimuksia pilaantuneella alueella, kuten direktiivin 80/68/ETY 3 artiklan b kohdassa, 5 artiklan 1 kohdassa ja 7 artiklassa edellytetään,
d) ei ole huolehtinut siitä, että Veran kunnan yhdyskuntajätevesiä käsitellään direktiivin 91/271/ETY 4 artiklassa säädettyä tehokkaammin, kuten 5 artiklan 2 kohdassa edellytetään,
e) ei direktiivin 91/676/ETY 3 artiklan 1, 2 ja 4 kohdan vastaisesti ole määritellyt Rambla de Mojácarin aluetta pilaantumisalttiiksi vyöhykkeeksi,
se ei ole täyttänyt kyseisten direktiivien noudattamisen edellyttämiä velvoitteitaan;
2) velvoittaa Espanjan kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
V Jätedirektiivin rikkominen
A Osapuolten olennaiset lausumat
16. Komissio esittää, että riidanalainen sikala tuottaa suuria määriä jätettä ja erityisesti lantavettä ja eläinten raatoja. Näiden jätteiden käsittely kuuluu muiden sovellettavien yhteisön oikeussääntöjen puuttuessa jätedirektiivin soveltamisalaan. Kyseisen direktiivin 9 artiklan vastaisesti sikalalla ei ole vaadittua jätelainsäädännössä tarkoitettua lupaa, minkä Espanjan hallitus on oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä myöntänyt. Lisäksi Espanjan kuningaskunta on laiminlyönyt varmistaa, että mainitut sikalan jätteet hyödynnettäisiin tai niistä huolehdittaisiin jätedirektiivin 4 artiklan mukaisesti. Espanjan hallitus ei ole kiistänyt sitä, että näistä jätteistä aiheutuu hajukuormitusta ja että niitä levitetään ilman valvontaa sikalan ympäristöön. Mikään ei myöskään viittaa siihen, että mitään direktiivin 13 artiklassa edellytetyistä tarkastuksista olisi tehty.
17. Tässä tapauksessa lantaveden levittäminen ei komission mukaan missään tapauksessa ole hyödyntämistä maataloudessa, koska tämä tapahtuu 14 päivän välein, kuten Espanjan hallitus on myöntänyt. Se ei siten ole minkään hyvän maatalouskäytännön mukaista. Espanjan hallitus ei ole näet missään vaiheessa esittänyt, mitä kyseisillä pelloilla viljellään. Vaikka näitä peltoja viljeltäisiinkin, lannasta tulisi niille liikaa typpeä. Lisäksi lantavettä levitetään ympäri vuoden kasvuvaiheesta riippumatta.
18. Komissio myöntää, että lantavesi, jota hyödynnetään hyvän maatalouskäytännön mukaisesti saman maatalousyrityksen sisällä lannoitteena, voi olla maatalouden sivutuote, jota yritys ei halua ”hävittää” direktiivissä tarkoitetulla tavalla ja jota ei siten voida pitää jätteenä. Tässä tapauksessa lantavesi levitetään kuitenkin kahdentoista tai kolmen kilometrin etäisyydellä sijaitseville pelloille sen hävittämiseksi. Eläinten raatojen osalta ei komission mukaan ainakaan voida puhua hyödyntämisestä maataloudessa.
19. Espanjan hallituksen väitteeseen, jonka mukaan pitäisi soveltaa jätedirektiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan poikkeussäännöstä, komissio vastaa, että ei ole olemassa mitään muuta sovellettavissa olevaa yhteisön oikeussääntöä ja että poikkeus ei siten voi olla sovellettavissa. Mahdolliset kansalliset säännökset eivät komission mukaan ole yleisestikään arvioiden kyseisessä säännöksessä tarkoitettua ”muuta lainsäädäntöä”, eivätkä Espanjan hallituksen mainitsemat säännökset muutenkaan täytä direktiiviin sisältyviä vaatimuksia.
20. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus yhtyy komission näkemykseen, joka koskee jätedirektiivin väitettyjä rikkomisia, vaikkakin erilaisen jätteen käsitettä koskevan oikeudellisen tarkastelun perusteella. Sen mielestä lantaveden levittäminen pelloille ei perinteisenä lannoitusmenetelmänä lähtökohtaisesti ole jätedirektiivin 1 artiklan a kohdassa tarkoitettua jätteiden hävittämistä. Lantavesi on maatalouden sivutuote, jota yritys ei halua hävittää siten kuin jätteen käsitteessä tarkoitetaan, kun on varmaa, että lantavesi hyödynnetään lannoitteena maataloudessa, eikä tämä päätelmä riipu siitä, tapahtuuko tämä samassa maatalousyrityksessä vai läheisillä pelloilla. Mikäli kuitenkin – kuten nyt käsiteltävässä asiassa – lantavettä levitetään näin suuressa määrin ja myös talvisin ja kesantoaikana, tämä ei vastaa hyvän maatalouskäytännön mukaista lannoittamista, joten sitä on pidettävä jätteiden hävittämisenä.
21. Espanjan hallitus ei kiistä hajukuormitusta. Se katsoo kuitenkin, että jätedirektiivi ei ole sovellettavissa riidanalaisen sikalan kaltaisiin yrityksiin. Sen mielestä lantaveden levittäminen pelloille on sallittu luonnollisen lannoituksen menetelmä, eikä sitä siis voida pitää direktiivin 1 artiklan a kohdassa tarkoitettuna jätteiden hävittämisenä. Se kiistää lisäksi sen, että päivittäin tuotettujen eläinten ulosteiden määrän perusteella voitaisiin päätellä, että lantavettä levitetään ylenmääräisesti. Lantaveden levittäminen keväällä on maanviljelyn kannalta erityisen järkevää, koska maaperä hyödyntää ravinteet erityisen hyvin; kesantoaikana lantaveden levittäminen puolestaan valmistaa maaperän tulevia viljelykausia varten.
22. Espanjan hallitus vetoaa toissijaisesti siihen, että – mikäli yhteisöjen tuomioistuin katsoisi, että jätedirektiiviä on lähtökohtaisesti sovellettava – 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan poikkeussäännöstä voidaan joka tapauksessa soveltaa. Nitraattidirektiivi on näet kyseisessä poikkeussäännöksessä tarkoitettua ”muuta lainsäädäntöä”, koska kyseisessä direktiivissä säädetään maataloudesta peräisin olevan nitraatin aiheuttamasta pilaantumisesta, ja lantaveden levittämisestä pelloille aiheutuvat ympäristölle haitalliset vaikutukset aiheuttavat mahdollisesti pohjaveden nitraattikuormituksen. Lisäksi poikkeussäännös on sovellettavissa myös silloin, kun on olemassa sovellettavia kansallisia oikeussäännöksiä. Tilanne on tällainen Espanjassa, koska yritys kuuluu Espanjan jätelainsäädännön eri säännösten soveltamisalaan.
B Arviointi
1.
Jätedirektiivin sovellettavuus
23. Ennen kuin voidaan arvioida yksityiskohtaisesti jätedirektiivin 4, 9 ja 13 artiklan rikkomisia, joihin komissio on vedonnut, on vastattava kysymykseen, kuuluvatko aineet, joista on kyse tässä oikeudenkäynnissä – eli lantavesi ja eläinten raadot – ”jätteinä” jätedirektiivin soveltamisalaan.
a)
Luokittelu jätedirektiivin mukaiseen ”jätteen” käsitteeseen kuuluvaksi
24. Jätedirektiivin 1 artiklan a kohdan 1 alakohdassa määritellään ”jätteellä” tarkoitettavan ”mitä tahansa liitteessä I esitetyissä luokissa mainittua ainetta tai esinettä, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen hävittämään”.
25. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, kyseisessä liitteessä ja Euroopan jäteluettelossa – viimeksi mainitun nimikkeessä 020106 mainitaan ”eläinten ulosteet, virtsa ja lanta” – selvennetään ja täsmennetään tätä määritelmää antamalla luettelo aineista ja esineistä, jotka voidaan luokitella jätteiksi, joten tämä liite ja luettelo ovat ainoastaan ohjeellisia.(10)
26. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan aineiden ja esineiden luokitteleminen jätteeksi perustuu siten tosiasiallisesti siihen, hävittääkö haltija asianomaiset aineet tai esineet, aikooko se hävittää ne tai onko se velvollinen hävittämään ne. Jätteen käsitteen soveltamisala riippuu siis siitä, mikä merkitys annetaan termille hävittää.(11)
27. Tässä yhteydessä on todettava, että kuten Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on osuvasti esittänyt, siitä, että lantaveden kaltainen aine kuuluu jätedirektiivin liitteessä II B kuvattujen menettelyjen, kuten tämän liitteen otsikossa R10 mainitun ”Levittäminen maan pinnalle siten, että tuloksena on hyötyä maataloudelle tai maaperän ekologista parantumista, mukaan lukien kompostointi ja muut biologiset muuntumisprosessit”,(12) soveltamisalaan, ei voida automaattisesti päätellä, että kyseessä olisi aineen hävittäminen ja että tätä ainetta olisi sen vuoksi pidettävä direktiivissä tarkoitettuna jätteenä.(13) Tämän aineen käyttämistä kuvatulla tavalla on sen sijaan pidettävä direktiivissä tarkoitettuna ”hyödyntämisenä”, mikäli ja siltä osin kuin se koskee ainetta ”jätteenä”.(14)
28. Sitä, hävittääkö haltija aineen, aikooko se hävittää sen tai onko se velvollinen hävittämään sen, on pikemminkin arvioitava kaikkien seikkojen perusteella, missä yhteydessä on otettava huomioon jätedirektiivin tavoite ja varottava vaarantamasta sen tehokasta vaikutusta.(15) Oikeuskäytännöstä ilmenee muutamia tätä arviointia koskevia lähtökohtia ja perusteita.
29. Yhteisöjen tuomioistuin on pitänyt arvioidessaan sitä, hävittääkö haltija aineen, aikooko se hävittää sen tai onko se velvollinen hävittämään sen, lähtökohtana muun muassa sitä, että käytetty aine on tuotantoprosessin yhteydessä syntyvä jäännöstuote eli tuote, jota ei sellaisenaan ole pyritty tuottamaan sen myöhempää käyttöä varten.(16)
30. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tämä arviointi voi silloin, kun sen kohteena on aine, joka saadaan sellaisen tuotantoprosessin tuloksena, jolla ei ole pääasiallisesti pyritty tuottamaan sitä, johtaa kuitenkin myös siihen, että tämä aine ei välttämättä ole jäännöstuote vaan sivutuote, jota yritys ei halua hävittää vaan jonka se aikoo käyttää tai hyödyntää kaupallisesti yritykselle kannattavalla tavalla myöhemmässä prosessissa ilman, että siihen kohdistetaan edeltäviä muuntamistoimia.(17)
31. Eläinten raatojen – huomattakoon, että tämä ei tarkoita sianlihaa, joka on tarkoitettu muuhun käyttöön, kuten nautittavaksi – osalta kyseessä ovat selvästi pelkät sikalan jäännöstuotteet, joille Espanjan hallitus ei ole väittänyt olevan muuta käyttöä, eikä tällaista ole ajateltavissakaan. Eläinten raatojen ainoana käyttötarkoituksena näyttäisi tulevan kysymykseen niiden hävittäminen,(18) joten lähtökohtana on pidettävä sitä, että sikalatoiminnan harjoittaja hävittää eläinten raadot, aikoo hävittää ne tai on velvollinen hävittämään ne ja että ne näin ollen ovat lähtökohtaisesti jätedirektiivissä tarkoitettua jätettä.
32. Lantaveden luonnetta jätteenä on arvioitava erikseen, sillä se on epäilyksettä ensisijaisesti sikalan tuotannon jäännöstuote eikä ainakaan sikalan (ensisijainen) tavoite, vaikka sitä voidaan käyttää lannoitteena maanviljelyssä ja sitä voidaan siten pitää sivutuotteena, jota yritys ei halua ”hävittää” siten kuin jätteen käsitteessä tarkoitetaan.
33. Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että tällaiset perustelut voidaan hyväksyä varsinaisen tuotannon sivutuotteiden osalta niihin liittyvien epäterveellisten vaikutusten tai haittojen ehkäisemiseksi ja jätteen käsitteen laajaa tulkintaa koskevan velvoitteen huomioon ottamiseksi vain tilanteissa, joissa esineen, aineen tai raaka-aineen käyttäminen uudelleen ei ole ainoastaan mahdollista, vaan se on ilman edeltävää käsittelyä valmistusmenettelyn jatkovaiheessa varmaa.(19)
34. Asian selkeyttämiseksi viittaan tässä yhteydessä asiassa AvestaPolarit annettuun tuomioon, jossa yhteisöjen tuomioistuin erotti toisistaan louhimisen jäännöstuotteet, joita käytetään niitä ensin muuntamatta tuotantoprosessissa kaivoskäytävien välttämättömään täyttämiseen, ja toisaalta muut jäännöstuotteet. Yhteisöjen tuomioistuin ei pitänyt ensin mainittuja jäännöstuotteita jätedirektiivissä tarkoitettuina sivutuotteina, koska niitä käytetään raaka-aineena varsinaisessa ammattimaisessa kaivostoiminnassa eikä niitä ei voida pitää aineina, jotka niiden haltija hävittää tai aikoo hävittää, sillä tämä päinvastoin tarvitsee niitä pääasialliseen toimintaansa.(20)
35. Oikeuskäytännöstä johdettujen edellä mainittujen lähtökohtien valossa on todellakin ajateltavissa, että on olemassa tapauksia, joissa maataloustoiminnassa syntyvää lantavettä ei saisi pitää direktiivissä tarkoitettuna jätteenä, kuitenkin sillä edellytyksellä, että on varmaa, että lantavettä käytetään uudelleen sitä ”ensin muuntamatta tuotantoprosessissa” eli sitä hyödynnetään maanviljelyn eduksi – eli levitetään lannoitteeksi (muu järkevä käyttötapa ei kai yleisesti arvioiden tule kyseeseen).
36. Voitaisiin ajatella esimerkiksi perinteistä maataloutta, jossa pelloilla pidettävät eläimet ruokitaan pääasiallisesti peltojen antimilla ja pellot puolestaan lannoitetaan eläinten lannalla, jolloin on siis olemassa luonnollinen ekologinen kiertokulku, kuten tähän oikeudenkäyntiin osallistuneet hallitukset ovat todenneet lantaveden levityksen osalta. Myös tässä yhteydessä on varmasti kyse ulosteiden hävittämisestä, mutta samanaikaisesti lannoittamisella on varsinainen maanviljelyn tuotantotavoite tai se on jopa sen edellytys: lannoittamista tarvitaan, jotta saadaan vastaava sato pelloilta ja tällä tavoin kyetään pitämään ainakin tietty kappalemäärä tuotantoeläimiä. Luonnolliselle kiertokululle on nimenomaan ominaista, että tuotantoketjun eri tuotteet – vaikka kyseessä olisivat vain pääasiallisessa tuotannossa syntyvät ”jäännöstuotteet” – riippuvat toisistaan tai mahdollistavat toisensa ja että niitä tämän vuoksi tarvitaan.
37. Tällaisessa tapauksessa voidaan mielestäni pitää lähtökohtana sitä, että lantavesi on karjanhoidon sivutuote, jota – kuten louhimisen jäännöstuotteita kaivoskäytävien täyttämiseen kaivostoiminnassa – käytetään ja tarvitaan varsinaisessa maanviljelyssä ja jota ei voida pitää aineena, jonka sen haltija haluaa hävittää.
38. Kun lantavettä toisaalta levitetään enemmän kuin hyvän maatalouskäytännön mukaan lannoitteeksi tarvitaan tai ylipäänsä levitetään pellolle, jolla lannoittaminen ei ole tarpeen, koska sitä ei esimerkiksi lainkaan viljellä tai se on kesannolla, tämä riittänee lähtökohdaksi sille, että lantaveden haltijan kannalta se hävitetään.
39. Myös yhteisöjen tuomioistuin on todennut tämänsuuntaisesti louhimisen jäännöstuotteiden osalta, että haltijaa olisi lähtökohtaisesti pidettävä velvollisena hävittämään nämä jäännöstuotteet ja niitä olisi pidettävä jätteinä, mikäli kyseisiä jäännöstuotteita käytettäisiin ”virheellisesti” kaivoskäytävien täyttämiseen –
eli mikäli tuollainen käyttö olisi muun muassa turvallisuus- tai ympäristönsuojelusyistä kiellettyä ja mikäli kaivoskäytävät olisi suljettava ja täytettävä muulla menetelmällä.(21)
40. Nyt käsiteltävässä asiassa on kyseessä tehokasvatusta harjoittava sikala, jonka lantavesijäännöstuotteet viedään kaukana oleville pelloille ja levitetään sinne. Asiakirja-aineiston perusteella lantavesi levitetään säännöllisesti kahden viikon välein ja ilmeisesti siinä yhteydessä täysin sitä mukaa kuin sitä saadaan sikalasta, jolloin kasvuvaiheita tai vuodenaikaa ei oteta huomioon. Ei voida varmuudella todeta, viljelläänkö asianomaisia peltoja ylipäänsä ja onko lannoittaminen siten ylipäänsä tai ainakin tiettyjen ajanjaksojen ajan tarpeen. Espanjan hallitus ei ole varsinaisesti kiistänyt sitä, että kyseiset pellot ovat ainakin osittain kesannolla. Espanjan hallitus ei ole ainakaan esittänyt mitään sellaista, josta voitaisiin päätellä, että sikala saa pelloilta satoa tai pyrkii siihen. Ei siis ole ilmeistä, että lantavettä käytettäisiin uudelleen lannoitteena, tai se ei ole ainakaan varmaa.
41. Tässä tilanteessa on mielestäni pidettävä lähtökohtana sitä, että riidanalainen sikala haluaa hävittää lantaveden ja että lantavettä on siten pidettävä jätedirektiivissä tarkoitettuna jätteenä.
42. On vielä korostettava, että siitä, että ainetta käytetään tavalla, joka ei aiheuta vaaraa ympäristölle tai ihmisten terveydelle, ei voida päätellä, että tämä aine ei olisi jätettä. Vaarattomalla tai haittaa aiheuttamattomalla käytöllä on varmasti merkitystä direktiivistä johtuvien eri velvoitteiden täyttämisen kannalta – eli esimerkiksi sen kannalta, onko luvanhankkimisvelvoite olemassa tai miten tehokasta valvonnan on oltava – mutta tämä ei vielä sellaisenaan poissulje sitä, että kyseessä on hävittäminen.(22)
43. Näin ollen on tarpeetonta tutkia tässä vaiheessa sitä, johtaako lantaveden levittäminen asianomaisille pelloille liialliseen typpilannoitukseen ja voiko ylipäänsä Espanjan maaperän ominaisuudet huomioon ottaen tietyissä olosuhteissa lannoitus myös kasvuvaiheiden ulkopuolella olla järkevää.
44. Kaiken kaikkiaan on todettava, että sekä eläinten raadot että lantavesi, jotka ovat nyt käsiteltävän asian kohteina, ovat jätedirektiivissä tarkoitettua jätettä.
b)
Jätedirektiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan iii alakohdan poikkeussäännös
45. On vielä tutkittava, voidaanko kyseiset jätteet jättää jätedirektiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan poikkeussäännöksen perusteella direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.
46. Tässä säännöksessä viitataan yleisesti ”eläinten raatoihin” sekä ”maatalouden jätteisiin”, kun kyseessä ovat ”ulosteet ja muut luonnonmukaiset, vaarattomat maanviljelyksessä käytetyt aineet”.
47. En epäile sitä, etteivätkö nyt käsiteltävän asian kohteina olevat sian raadot ja sian lantavesi tämän perusteella lähtökohtaisesti kuulu tämän poikkeussäännöksen soveltamisalaan. Tämän poikkeussäännöksen mukaan jätedirektiiviä ei tosin sovelleta tällaisiin jätteisiin, ”milloin ne kuuluvat muun lainsäädännön alaan”. Tämä riippuu siis siitä, onko olemassa näitä jätteitä koskevaa vastaavaa ”muuta lainsäädäntöä”.
48. Espanjan hallitus on vedonnut tältä osin yhtäältä yhteisön lainsäädäntöön eli nitraattidirektiiviin ja toisaalta useisiin kansallisiin säädöksiin.
49. Asiassa AvestaPolarit annetun tuomion mukaan mainitussa poikkeussäännöksessä tarkoitettua ”muuta lainsäädäntöä” voi olla sekä erityinen yhteisön lainsäädäntö että myös erityinen kansallinen lainsäädäntö.(23)
50. Riippumatta siitä, onko tässä tapauksessa kyseessä erityinen yhteisön lainsäädäntö vai kansallinen lainsäädäntö, ei missään tapauksessa riitä, että nämä oikeussäännöt koskevat riidanalaisia jätteitä vain joltain osin. Tällaisen lainsäädännön on pikemminkin koskettava niiden ”hyödyntämistä” jätteenä jätedirektiivin 1 artiklan d kohdassa tarkoitetulla tavalla, ja sillä on pyrittävä samoihin tavoitteisiin kuin jätedirektiivillä ja sen on johdettava sellaiseen ympäristönsuojelun tasoon, joka vastaa vähintään direktiivillä tavoiteltua tasoa.(24)
51. Espanjan hallituksen mainitsemasta nitraattidirektiivistä on, kuten komissio on osuvasti huomauttanut, todettava, että sillä pyritään muihin tavoitteisiin kuin jätedirektiivillä eikä siinä säädetä lantaveden tai eläinten raatojen hyödyntämisestä jätedirektiivin 1 artiklan d kohdan (laajassa) merkityksessä. Nitraattidirektiivissä ei esimerkiksi säädetä kuormitusta aiheuttavan yrityksen tarkastamisesta vaan pikemminkin tällaisen yrityksen mahdollisesti pilaaman luonnon tarkastamisesta. Jätteitä tuottavia yrityksiä ei koske vastaava luvanhankkimisvelvoite kuin jätedirektiivin mukaan. Nitraattidirektiivin mukainen valvonta käsittää lisäksi ainoastaan asianomaisten vesien suojelun, ei kuitenkaan jätedirektiivin 4 artiklassa niin ikään mainittua ilman, maaperän, kasvien ja eläinten suojelua. Myöskään mahdolliset melu- ja hajukuormitukset sekä maiseman turmeltuminen eivät kuulu nitraattidirektiivin soveltamisalaan.
52. Espanjan hallitus on vedonnut lisäksi kuninkaan asetuksiin nro 261/1996 ja nro 324/2000 kansallisina säädöksinä, jotka ovat sovellettavissa lantaveteen, sekä – suullisessa käsittelyssä – kahteen ministeriön päätökseen, jotka on tehty 20.10.1980 ja 22.2.2001 ja jotka koskevat eläinten raatoja.
53. Tähän on todettava, että Espanjan hallitus on koko ajan tyytynyt viittamaan vain mainittujen oikeussääntöjen sovellettavuuteen niitä yhteisöjen tuomioistuimelle esittämättä ja ilman, että se olisi osoittanut, että nämä oikeussäännöt eivät koske lantavettä tai eläinten raatoja yksinomaan yksittäisten seikkojen osalta vaan niiden jätedirektiivin 1 artiklan d kohdassa tarkoitetun hyödyntämisen osalta ja johtavat sen kanssa vertailukelpoiseen ympäristönsuojelun tasoon. Se ei ole myöskään kiistänyt komission tekemän vastaavan yksityiskohtaisen tutkimuksen oikeellisuutta, vaikka siinä tehtiin se päätelmä, että mainittuja edellytyksiä vastaavaa kansallista lainsäädäntöä ei ole olemassa.
54. Kuninkaan asetuksen nro 261/1996 osalta on todettava erikseen, että se on Espanjan hallituksen antamien tietojen mukaan nitraattidirektiivin kansallinen täytäntöönpanosäädös, mutta kuten jo edellä 51 kohdassa todettiin, tämä direktiivikään ei vastaa jätedirektiivin vaatimuksia.
55. Kuninkaan asetus nro 24/2000 ei nyt käsiteltävän jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen arvioimisen kannalta merkityksellisenä ajankohtana ollut Espanjan hallituksen antamien tietojen mukaan vielä voimassa.
56. Lisäksi Espanjan hallitus on esittänyt, että lantavettä ei kansallisessa lainsäädännössä – toisin kuin jätedirektiivissä, kuten edellä todettiin – pidetä lainkaan jätteenä, joten jo sen vuoksi on syytä epäillä, säädetäänkö kansallisessa lainsäädännössä ylipäänsä lantaveden käsittelemisestä jätteenä.
57. Espanjan hallitus on todennut edellä mainituista ministeriön päätöksistä, joiden pitäisi olla jätedirektiivissä tarkoitettua kansallista lainsäädäntöä eläinten raatojen osalta, ainoastaan sen, että ne tehtiin sikaruton vastaisten toimenpiteiden yhteydessä ja että 22.2.2001 annetun ministeriön päätöksen perusteella on tietyin edellytyksin sallittua haudata eläinten raatoja sammuttamattomalla kalkilla täytettyihin kuoppiin. Kun asiaa arvioidaan näiden päätösten sisältöä koskevien suppeiden tietojen perusteella, nämä päätökset eivät ole lainsäädäntöä, joissa säädettäisiin eläinten raatojen hyödyntämisestä jätteenä jätedirektiivissä tarkoitetulla tavalla.
58. Näin ollen on todettava, että tässä tapauksessa ei ole olemassa erityistä yhteisön lainsäädäntöä eikä erityistä kansallista lainsäädäntöä, jotka täyttäisivät jätedirektiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan iii alakohdassa asetetut vaatimukset.
59. Tätä poikkeussäännöstä ei näin ollen voida missään tapauksessa soveltaa nyt käsiteltävään asiaan. Tässä yhteydessä on myös tarpeetonta käsitellä komission perusteluja, joiden mukaan asiassa AvestaPolarit annettuun tuomioon liittyvää oikeuskäytäntöä pitäisi muuttaa sillä tavoin, että ainoastaan yhteisön lainsäädäntöä pitäisi pitää kyseisessä poikkeussäännöksessä tarkoitettuna ”muuna lainsäädäntönä”.
c)
Direktiivin 4, 9 ja 13 artiklan rikkominen
60. Komission väitteistä, joiden mukaan riidanalaisella sikalalla ei ole 9 artiklassa edellytettyä lupaa eikä siellä ole tehty myöskään tällaisilta yrityksiltä 13 artiklan mukaan vaadittavia säännönmukaisia tarkastuksia, on todettava, että Espanjan hallitus ei ole kiistänyt sitä, että tähän sikalaan ei ole sovellettu mitään jätelainsäädännössä tarkoitettua lupamenettelyä eikä siellä ole myöskään tehty vastaavia tarkastuksia.
61. Tämän vuoksi ja koska – kuten edellä on todettu – väite, jonka mukaan jätedirektiivi ei olisi sovellettavissa tämän sikalan tilanteeseen, on muutoinkin hylättävä, jätedirektiivin 9 ja 13 artiklan rikkomista koskevaa näkemystä on pidettävä perusteltuna.
62. Komissio arvostelee Espanjan kuningaskuntaa lisäksi siitä, että se ei ole toteuttanut jätedirektiivin 4 artiklan mukaisia toimenpiteitä varmistaakseen sen, että sikalasta peräisin olevat jätteet, erityisesti lantavesi ja eläinten raadot, hyödynnetään tai niistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä tai aiheuttamatta vaaraa ympäristölle.
63. Espanjan hallitus on rajoittunut selvityksessään lähes yksinomaan siihen, että lantavesi ei ole jätettä, mutta se ei ole ottanut juurikaan kantaa yksittäisiin väitteisiin. Se on lisäksi kyseenalaistanut useaan kertaan niiden lantaveden ja eläinten raatojen säilytystä tai käyttöä koskevien komission antamien eri tietojen paikkansapitävyyden ja näyttöarvon, joilla tämä on perustellut sitä, että kyseessä olisi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen, mutta se ei ole kaiken kaikkiaan kiistänyt näiden tosiseikkojen oikeellisuutta.
64. Espanjan hallitus ei ole ottanut erikseen kantaa siihen, että on olemassa – komission näkemyksen mukaan liian pieni – kuoppa eläinten raatojen säilytystä varten, eikä se ole kiistänyt komission sen väitteen oikeellisuutta, jonka mukaan sikalan ympäristössä on hävitetty eläinten raatoja ilman valvontaa, mikä on sittemmin johtanut huomattaviin hajukuormituksiin.
65. Espanjan hallitus on pikemminkin myöntänyt, että lantaveden sekä ”muiden orgaanisten aineiden” käyttö aiheuttaa väistämättä hajua.
66. Espanjan hallitus ei ole kiistänyt myöskään sitä, että asianomainen sikala tuottaa päivittäin noin 12 m 3
lantavettä ja että se poistetaan kahden viikon välein lantavesisäiliöstä ja levitetään kahdelle yhteensä 85 hehtaarin peltoalueelle. Espanjan hallituksen lausumista ja asiakirjoista ei ilmene, että osa lantavedestä käsiteltäisiin muulla tavoin, joten kaikki riidanalaisessa noin 3 400 eläimen sikalassa syntyvä lantavesi levitetään 85 hehtaarin peltoalalle ympäri vuoden ja kasvuvaiheita huomioon ottamatta siinäkin tapauksessa, että kyseiset pellot ovat ainakin osittain kesannolla.
67. Espanjan hallituksen lausumat, jotka koskevat sen antamien tietojen mukaan viljanviljelyssä yleisesti käytettyä menetelmää ”año y vez”, jolla tarkoitetaan sitä, että peltoa viljellään vain joka toinen vuosi, selittänevät sen, miksi kyseiset pellot ovat osittain kesannolla tai miksi niitä siitä huolimatta lähtökohtaisesti viljellään, mutta niillä ei mielestäni kuitenkaan kumota komission toteamuksia, joiden mukaan riidanalainen lantaveden levittäminen ei vastaa hyvää maatalouskäytäntöä ja johtaa ylilannoittamiseen. Se, että Junta de Andalucían hyväksymässä hyvää maatalouskäytäntöä koskevassa koodeksissa, johon komissio on muun muassa viitannut, todetaan, että ympärivuotinen lannoittaminen on kiellettyä, on ainakin yksi indisio siitä, että tässä tapauksessa ei olisi kyseessä ympäristölle sopiva lannoittamiskäytäntö, vaikka tämän koodeksin ei pitäisikään olla sikaloita oikeudellisesti sitova.
68. Lisäksi Espanjan hallitus on esittänyt, että sikalan osalta on sittemmin ryhdytty toimenpiteisiin ja että se ollaan piakkoin sulkemassa. Tähän on riittävää todeta, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan arvioitaessa sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan, on otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se oli perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä, eikä yhteisöjen tuomioistuin voi ottaa huomioon tämän jälkeen tapahtuneita muutoksia.(25)
69. On vielä otettava huomioon, että kyseinen sikala on toiminut vuodesta 1976 lähtien eikä ole tiedossa, että Espanjan viranomaiset olisivat ainakaan perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättymiseen mennessä toteuttaneet mitään konkreettisia jätelainsäädäntöön perustuvia toimenpiteitä kyseisen sikalan osalta.
70. Näistä syistä, ja koska Espanjan hallitus ei ole esittänyt asianmukaisia vastaväitteitä, on katsottava, että komissio on perustellusti vedonnut tämän artiklan rikkomiseen, vaikka otettaisiin huomioon jäsenvaltioille jätedirektiivin 4 artiklassa annettu harkintavalta.(26)
71. Näin ollen on todettava, että Espanjan kuningaskunta on rikkonut jätedirektiivin 4, 9 ja 13 artiklaa.
VI YVA-direktiivin rikkominen
A Osapuolten olennaiset lausumat
72. Komissio katsoo toisessa kanneperusteessaan, että Espanjan kuningaskunta on rikkonut YVA-direktiivin 2 artiklan ja 4 artiklan 2 kohdan alkuperäistä versiota ja niiden YVA-muutosdirektiivillä muutettua versiota, kun se ei ole suorittanut ennen riidanalaisen sikalan rakentamista eikä ennen sen myöhempää laajentamista minkäänlaista ympäristövaikutusten arviointia.
73. Komissio esittää, että edeltävä ympäristövaikutusten arviointi olisi pitänyt suorittaa, kun otetaan huomioon sikalan kielteiset vaikutukset, joita sillä laajuutensa ja sijaintinsa vuoksi on ympäristölle (erityisesti vesistöjen pilaantuminen ja paha haju). Espanjan hallituksen vastauksesta ilmenee kuitenkin, että tällaista tarkastusta ei ole yrityksessä tehty ennen sen rakentamista – joka kuuluu ajallisesti YVA-muutosdirektiiviä edeltävään aikaan eli YVA-direktiivin alkuperäisen version soveltamisalaan – eikä sen laajentamisen jälkeenkään eli aikana, jolloin YVA-muutosdirektiivi oli jo pitänyt panna täytäntöön.
74. Espanjan hallitus kiistää tämän kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisen perustellen näkemystään sillä, että komissio ei ole selventänyt, mitä YVA-direktiivin versiota on rikottu. Se vetoaa toissijaisesti siihen, että on sovellettava muutettua versiota, koska YVA-muutosdirektiivi piti panna täytäntöön 14.3.1999 mennessä ja nyt käsiteltävän jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen arvioinnissa merkityksellinen ajankohta, sellaisena kuin se ilmenee perustellusta lausunnosta, on 26.9.2001.
75. Se esittää, että riidanalainen sikala ei täytä edellytyksiä, jotka on asetettu YVA-muutosdirektiivin liitteessä I ol evassa 17 kohdan b alakohdassa tarkoitetulle hankkeelle. Se viittaa lisäksi siihen, että sikalan rakentaminen ajoittuu vuoteen 1976 eli Espanjan Euroopan yhteisöön liittymistä edeltäneeseen aikaan ja että ongelma, joka liittyy Andalusian lain nro 7/1994 mukaiseen ympäristövaikutusten arviointiin, ilmeni vasta vuodesta 1996 lähtien, kun kunnalle tehtiin lupahakemus sikalan laillistamisesta ja laajentamisesta. Tämä lupamenettely johti ympäristövaikutuksia koskeneeseen kielteiseen selontekoon, josta puolestaan seurasi seuraamusmenettelyn aloittaminen, ja se saattaa johtaa yrityksen sulkemiseen.
76. Komissio esittää viitanneensa direktiivin molempiin versioihin sen vuoksi, että Espanjan hallitus ei ollut oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn aikana ilmoittanut, milloin riidanalainen sikala rakennettiin tai milloin sitä laajennettiin. Se rajoittaa väitteensä koskemaan yksinomaan sikalan laajennusta ja esittää, että vastinekirjelmään sisältyvien tietojen perusteella jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä on arvioitava YVA-direktiivin alkuperäisen sanamuodon perusteella, koska sikalaa koskeva lupahakemus jätettiin vasta 26.3.1999 (eikä jo vuonna 1996) ja koska on oletettavissa, että laajennus tehtiin kuitenkin jo jonkin aikaa ennen tätä päivämäärää.
77. Komissio pitää kuitenkin toissijaisesti voimassa tämän YVA-muutosdirektiivin rikkomista koskevan perusteen siltä varalta, että katsottaisiin, että YVA-muutosdirektiiviä pitäisi soveltaa.
78. Komissio hylkää Espanjan hallituksen väitteen, jonka mukaan sikalan laajennus on ollut Andalusian lain nro 7/1994 mukaisen ympäristövaikutusten arvioinnin kohteena, sillä perusteella, että tämä tarkastus suoritettiin vasta hankkeen toteuttamisen jälkeen, toisin kuin olisi edellytetty.
B Tutkittavaksi ottaminen
79. Espanjan hallituksen esittämästä tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymättä jäämistä koskevasta väitteestä on aluksi todettava, että se ei ole arvostellut komissiota siitä, että tämä ei olisi antanut sille asianmukaisessa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä edellytettyjä puolustautumisen valmistelemista varten tarvittavia tietoja.(27) Perustellun lausunnon ja kannekirjelmän välillä ei ole varsinkaan sellaista poikkeamaa, jota ei voitaisi hyväksyä, eikä riidan kohdetta siten ole muutettu tai laajennettu,(28) koska komissio on sekä perustellussa lausunnossa että kannekirjelmässä viitannut vaihtoehtoina YVA-direktiivin alkuperäiseen ja muutettuun sanamuotoon.
80. Tässä tapauksessa on pikemmin kyse siitä, vastaako kannekirjelmä sellaisenaan tutkittavaksi ottamiselle asetettuja vaatimuksia.
81. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komission on kaikissa EY 226 artiklan nojalla nostamissaan kanteissa ilmoitettava ne täsmälliset väitteet, joista yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään lausumaan, sekä vähintään yhteenvedonomaisesti ilmoitettava ne oikeudelliset seikat ja tosiseikat, joihin väitteet perustuvat. Sen on ilmoitettava erikseen, mihin tosiseikkoihin ja olosuhteisiin väitetty jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen perustuu, jotta yhteisöjen tuomioistuin kykenee ratkaisemaan asian sellaisena kuin komissio on pannut sen vireille.(29)
82. Nyt käsiteltävässä asiassa kannekirjelmästä ilmenee, että komissio arvostelee sitä, että riidanalainen sikala on rakennettu ja että sitä on laajennettu ilman ympäristövaikutusten arvioinnin suorittamista. Se selventää lisäksi, että sen mielestä tällä on rikottu YVA-direktiivin 2 ja 4 artiklaa, samalla kun se viittaa tämän direktiivin alkuperäiseen ”tai” muutettuun sanamuotoon, koska rikkomisten tarkka ajankohta ei ole sen tiedossa, kuten se on todennut.
83. Mielestäni riidan kohdetta on siten kuvattu kannekirjelmässä kyseisten kanneperusteiden osalta riittävällä tavalla, jotta se täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset. Komissio vaatii selvästi, että yhteisöjen tuomioistuin tutkii sekä direktiivin alkuperäisen että sen muutetun sanamuodon perusteella, onko yhteisön oikeutta rikottu komission mainitsemien seikkojen vuoksi. Sanalla ”tai” on siten katsottava tarkoitettavan ”ja/tai”, ja komissio on siten saanut pitää ympäristövaikutusten arvioimisen puuttumista sikalan rakentamisen ja sen laajentamisen yhteydessä erikseen YVA-direktiivin alkuperäisen sanamuodon rikkomisena ja sen muutetun sanamuodon rikkomisena, ilman että jompikumpi näistä perusteista pitäisi jättää tutkimatta. Pikemminkin jompikumpi näistä kanneperusteista olisi jommankumman direktiiviversion ajallisen sovellettavuuden puuttumisen vuoksi mahdollisesti perusteeton.
84. Tässä tapauksessa kanteen perusteltavuuden yhteydessä on käsiteltävä myös jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen ajankohtaan ja direktiivin kummankin version sovellettavuuteen liittyvät kysymykset. Komission näihin kysymyksiin antamat mahdollisesti riittämättömät tiedot aiheuttavat sitten väitteen perustelujen riittävyyttä koskevan ongelman eivätkä sen tutkittavaksi ottamiseen liittyvää ongelmaa.
85. Lisäksi on todettava, että komissio saa yhteisöjen tuomioistuimessa käytävän oikeudenkäynnin aikana ja vastaajana olevan jäsenvaltion esittämien lausumien perusteella vapaasti peruuttaa tiettyjä kanneperusteita tai rajoittaa niitä, samoin kuin toisaalta jäsenvaltio voi vapaasti käsittelyn aikana jättää jonkin komission kanneperusteen perusteltavuuden kyseenalaistamatta tai todeta sen perustelluksi. On siis sallittua, että komissio on vastauksessaan rajoittanut ympäristövaikutusten arvioinnin puuttumista koskevat kanneperusteensa koskemaan vain sikalan laajennusta, koska tästä ei ole myöskään aiheutunut haittaa vastaajana olevalle jäsenvaltiolle.
C Pääasia
86. Komissio arvostelee Espanjan kuningaskuntaa siitä, että tämä ei ole täyttänyt YVA-direktiivistä sen alkuperäisessä tai muutetussa muodossa johtuvaa velvoitetta tutkia hankkeen ympäristövaikutukset etukäteen riidanalaisen sikalan laajennuksen osalta.
87. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komission on jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä näytettävä toteen väitteensä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä. Sen tehtävänä on toimittaa yhteisöjen tuomioistuimelle tarvittavat seikat, jotta tämä voi todeta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen, eikä se tällöin voi nojautua minkäänlaisiin olettamiin.(30)
88. Direktiivissä asetetun velvoitteen noudattamatta jättämisen osoittamiseksi on ensinnäkin osoitettava, että kyseinen tosiseikasto kuuluu tämän direktiivin soveltamisalaan.
89. Komission näkemyksen mukaan sikalan laajentaminen kuuluu YVA-direktiivin alkuperäisen version soveltamisalaan, koska sikalaa koskeva lupahakemus jätettiin 26.3.1999 ja yrityksen laajentaminen tapahtui ilmeisesti jo ennen tätä ajankohtaa. Mikäli mainittu hakemuksen jättöpäivä on merkityksellinen, silloin pitäisi soveltaa direktiivin muutettua versiota.
90. Tähän on todettava, että komissio ei arvostele Espanjan kuningaskuntaa yleisesti siitä, että se ei ole toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä, jotta riidanalaisen sikalan kaltaisien hankkeiden yhteydessä toteutettaisiin YVA-direktiivin alkuperäisen ja muutetun sanamuodon mukainen edeltävä ympäristövaikutusten arviointi. Se perustaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen käytännössä pikemminkin siihen, kuten se vastauksessaan korostaa, että riidanalaisessa sikalassa ei todellisuudessa suoritettu ennen sen laajennusta
minkäänlaista ympäristövaikutusten arviointia.
91. Näin ollen tämän kanneperusteen perusteltavuutta arvioitaessa merkitystä voi olla ainoastaan laajennuksen todellisella ajankohdalla, ei myöhemmällä lupahakemuksen esittämisajankohdalla.
92. Komissio on tosin kannekirjelmässään myöntänyt, että sikalan laajennuksen ajankohta ei ole sen tiedossa. Espanjan hallituksen vastinekirjelmässään esittämien lausumien perusteella komissio on kuitenkin todennut vastauksessaan, että laajennus suoritettiin joka tapauksessa ennen maaliskuuta 1999. Koska Espanjan hallitus ei ole sittemmin kiistänyt tätä eikä ole muutoinkaan itse varsinaisesti lausunut tästä, tämä tieto voidaan olettaa paikkansapitäväksi.
93. YVA-direktiivin muutetun version täytäntöönpanon määräaika päättyi 16.3.1999 eli vasta riidanalaisen laajennuksen jälkeen. Tämän vuoksi komission kanneperusteen hyväksyttävyys on tutkittava YVA-direktiivin alkuperäisen version kannalta, ja YVA-muutosdirektiiviin liittyvä kanneperuste on todettava perusteettomaksi.
94. Tähän on todettava, että – komission tavoin – voidaan olettaa, että sikalan laajennus toteutettiin joskus ennen maaliskuuta 1999. Lisäksi on kiistatonta, että tämä laajennus suoritettiin ainakin ilman edeltävän
ympäristövaikutusten arvioinnin toteuttamista.
95. Tämä ei mielestäni kuitenkaan riitä todisteeksi YVA-direktiivin rikkomisesta.
96. Nyt käsiteltävässä asiassa nousee esiin kysymys siitä, onko Espanjan kuningaskunta täyttänyt direktiivin 2 artiklassa tarkoitetun velvoitteensa toteuttaa kaikki tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ennen luvan myöntämistä arvioidaan niiden hankkeiden ympäristövaikutukset, joilla etenkin laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia.
97. Tämän velvoitteen noudattamatta jättäminen – varsinkin kun kyseessä on lopputulosta koskeva velvoite – saattaa perustua yhteen konkreettiseen tapaukseen.(31) Konkreettisen tapauksen on kuitenkin viitattava siihen, että asianomainen jäsenvaltio on laiminlyönyt tarvittavat toimenpiteet.
98. Direktiivin 2 artiklassa asetetaan kylläkin yksittäisten jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille yksiselitteinen velvoite suorittaa ympäristövaikutusten arviointi tiettyjen hankkeiden osalta. Yhteisöjen tuomioistuin on tältä osin myös todennut, että komissio voi näyttää tämän artiklan rikkomisen toteen osoittamalla, että sellaisen hankkeen, jolla todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia, vaikutuksia ei ole tutkittu, vaikka näin olisi pitänyt tehdä.(32)
99. Tämä koskee kuitenkin tapausta, jossa jäsenvaltion viranomaiset ovat antaneet hankkeelle luvan ilman riittävää ympäristövaikutusten arviointia.(33) Mikäli sitä vastoin ympäristövaikutusten arviointia ei ole suoritettu esimerkiksi sen vuoksi, että lupahakemusta ei kansallisten säännösten vastaisesti ole tehty lainkaan ja hanke vain toteutettiin lainvastaisesti, on mielestäni lisäksi oltava muita seikkoja, joista ilmenee, että kyseinen jäsenvaltio ei ole täyttänyt direktiivissä vahvistettuja velvoitteita.
100. Siitä, että tosiasiallinen tilanne on yhteensopimaton YVA-direktiivin 2 artiklassa mainittujen tavoitteiden kanssa – tässä tapauksessa siitä, että riidanalaista sikalaa laajennettiin ilman edeltävää ympäristövaikutusten arviointia, koska lupahakemustakaan ei ollut jätetty –, ei toisin sanoen voida automaattisesti päätellä, että asianomainen jäsenvaltio olisi välttämättä jättänyt noudattamatta sille tässä säännöksessä asetettuja velvoitteita.(34) Tällaisen noudattamatta jättämisen toteennäyttämiseksi
pitäisi esimerkiksi myös osoittaa, että tämä (lainvastainen) tilanne on jatkunut pitkään ilman, että toimivaltaiset viranomaiset olisivat puuttuneet asiaan ja ryhtyneet tilanteen edellyttämiin toimenpiteisiin.(35)
101. Komissio ei ole kyennyt tässä tapauksessa osoittamaan, milloin riidanalainen sikalan laajennus tarkalleen sanoen suoritettiin, joten ei ole mahdollista todeta tarkemmin, miten kauan ”lainvastainen” tilanne on jo kestänyt ja miltä osin toimivaltaisia viranomaisia voidaan arvostella toimettomuudesta. Se, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut YVA-direktiivin 2 artiklasta johtuvia velvoitteitaan, olisi kyetty näyttämään toteen esimerkiksi osoittamalla, että lainvastainen laajennus oli toimivaltaisten viranomaisten tiedossa tai – mikäli oletetaan, että viranomaisilla on (direktiivin 13 artiklasta riippumatta) ainakin vähimmäistason tarkastusvelvoitteita sen vuoksi, että laajennuksesta on jo runsaasti aikaa, tai muista syistä – sen olisi pitänyt olla heidän tiedossaan eivätkä viranomaiset siitä huolimatta ole ryhtyneet tehokkaisiin toimenpiteisiin määrätäkseen seuraamuksia lainvastaisesta laajennuksesta tai suorittaakseen ympäristövaikutusten arvioinnin jälkikäteen. On vielä korostettava, että komission peruste ei nimenomaisesti käsitä viranomaisten menettelytapaa maaliskuussa 1999 jätetyn sikalan laajennusta koskevan lupahakemuksen jälkeen, vaan siinä nojaudutaan yksinomaan siihen, että ympäristövaikutusten arviointia ei ollut ainakaan suoritettu ennen
tämän yrityksen laajentamista. Kuten olen jo todennut, yksistään tästä seikasta ei kuitenkaan automaattisesti seuraa, että Espanjan kuningaskunta ei olisi noudattanut YVA-direktiivin 2 artiklasta johtuvia velvoitteitaan, koska ei ole selvää, mikä osuus jäsenvaltioiden viranomaisilla oli tämän tilanteen syntymiseen.
102. Näin ollen komissio ei ole näyttänyt YVA-direktiivin alkuperäisen eikä muutetun version rikkomista toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla. Tämä kanneperuste on siten hylättävä.
VII Pohjavesidirektiivin rikkominen
A Osapuolten olennaiset lausumat
103. Komissio katsoo, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut pohjavesidirektiivin 3 artiklan b kohdan, 5 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole suorittanut riidanalaisen sikalan vaikutuspiiriin kuuluvilla alueilla hydrogeologista ennakkotutkimusta.
104. Hydrogeologinen tutkimus olisi komission mukaan ollut välttämätön, koska asianomaisen alueen pohjavesiä saatetaan kuormittaa vaarallisilla aineilla, kun sikala levittää lantavettä pelloille. Tämän osoittaa lausunto, jossa vahvistetaan pintamaan läpäisevyys.
105. Komissio käsittelee lausumissaan ainoastaan pohjaveden mahdollista kuormittamista nitraatilla. Sen mielestä nitraatti on pohjavesidirektiivissä tarkoitettu vaarallinen aine, koska se sisältyy luettelossa II olevaan 3 kohtaan.
106. Espanjan hallitus katsoo, että lantaveden levittäminen lannoitustarkoituksessa ei merkitse pohjavesidirektiivissä tarkoitetuista aineista huolehtimista (pohjavesidirektiivin 5 artiklan toinen luetelmakohta) vaan eläintuotannon yhteydessä syntyvien jäännöstuotteiden hyödyntämistä lannoitustarkoituksissa.
107. Vaikka pohjavesidirektiiviä voitaisiin soveltaa, tässä direktiivissä tarkoitettua kuormittamista vaarallisilla aineilla ei Espanjan hallituksen mukaan tapahdu, koska komission mainitsema nitraatti ei sisälly sen luetteloon II. Lisäksi se vetoaa myös lausuntoon, jossa tehdään se päätelmä, että kyseisen alueen pintamaa on suureksi osaksi läpäisemätöntä.
B Arviointi
108. On tutkittava, onko pohjavesidirektiivissä vahvistettu hydrogeologisen tutkimuksen suorittamista koskeva velvoite sovellettavissa nyt käsiteltävässä asiassa tarkoitetun kaltaiseen tilanteeseen.
109. Pohjavesidirektiivin 3 artiklan b kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet rajoittaakseen direktiivin luettelon II aineiden pohjaveteen joutumista, jotta vältytään näiden aineiden aiheuttamalta pohjaveden pilaantumiselta. Tämän velvoitteen täyttämiseksi jäsenvaltioiden on muun muassa. saatettava ennakkotarkastuksen alaisiksi ”huolehtiminen näistä aineista tai näiden aineiden huolehtimistarkoituksessa suoritettu kaatopaikalle vienti, jonka voidaan epäillä johtavan epäsuoraan päästöön”. Tämän ennakkotarkastuksen on direktiivin 7 artiklan nojalla käsitettävä hydrogeologinen tutkimus.
110. Tämän velvoitteen soveltamisen edellytyksenä on ensinnäkin, että kyseessä on pohjavesidirektiivissä tarkoitetun aineen levittäminen. Komission mielestä tämä edellytys täyttyy, koska – kuten se lausuntoon viitaten esittää – asianomaisen alueen pohjavesi on nitraatin pilaama ja nitraatti on direktiivin luettelossa II olevassa 3 kohdassa tarkoitettu aine.
111. Tämä kohta koskee kuitenkin aineita, ”joilla on haitallinen vaikutus pohjaveden makuun tai hajuun – – ”.
112. Tähän on todettava, että komissiokaan ei ole väittänyt, että nitraatti vaikuttaisi haitallisesti pohjaveden hajuun tai makuun.
113. Luettelossa II olevassa 3 kohdassa mainittujen aineiden toisesta luokasta eli luokasta ”yhdisteet, jotka mahdollisesti vedessä muodostavat tällaisia aineita ja tekevät sen ihmisten käyttöön sopimattomaksi” ei ole esitetty, että nitraatti voisi johtaa tällaisten aineiden muodostumiseen. Myöskään lisäystä ”ja tekevät sen ihmisten käyttöön sopimattomaksi” ei pidä lukea muusta lauseesta erillään sellaisen aineryhmän vaihtoehtoisena kuvauksena, johon nitraatti sitten varmasti pitäisi lukea. Ensinnäkin toissijainen luettelo näyttäisi näet silloin kielellisesti erilaiselta, sillä siinä käytettäisiin esimerkiksi ilmaisua ”tai” – kuten samassa lauseessa aikaisemmin. Toiseksi kyseessä olisi myös luettelon II sisällä, jossa yhdisteet mainitaan nimillä tai kuvataan tarkasti, sen rakenteen vastainen yleinen aineluokka. Tästä syystä on todettava, että nitraatti ei kuulu komission mainitseman luettelossa II olevan 3 kohdan soveltamisalaan.
114. On vielä aivan yleisesti oletettava, että tunnetusti maanviljelyssä käytetyillä alueilla varsin usein esiintyvä ja terveydelle vaarallinen nitraatin kaltainen raskasmetalli olisi otettu direktiivin luetteloon I tai luetteloon II, mikäli pohjavesidirektiivin olisi tarkoitus käsittää tämä aine.
115. Nimenomaan sen tilanteen kannalta, jonka komissio on ottanut huomioon tässä kanneperusteessa, eli maatalousyrityksestä peräisin olevan nitraatin aiheuttaman pilaantumisen kannalta pikemminkin nitraattidirektiivi on tällaisia tilanteita varten nimenomaisesti räätälöity oikeudellinen instrumentti.
116. Ei ole siis osoitettu, että tässä tapauksessa olisi kyse sellaisen aineen päästämisestä vesiin, joka kuuluu pohjavesidirektiivin soveltamisalaan.
117. Lisäksi on todettava, että direktiivillä on tarkoitus estää ”päästöt” pohjaveteen tai rajoittaa niitä (vrt. esim. direktiivin johdanto-osan seitsemäs perustelukappale ja 3 artikla), missä yhteydessä käsitte ”päästö” määritellään ”aineiden päästämiseksi pohjaveteen” (direktiivin 1 artiklan 2 kohdan b ja c alakohta). Pidän tätä hyvin riittämättömänä kuvauksena lantaveden levittämisestä maanviljelyssä ja epäilen myös sen vuoksi, että tähän ei mitenkään viitata direktiivissä, että tämä toimenpide ylipäänsä kuuluisi direktiivin soveltamisalaan.
118. Siitä, että lantavettä on edellä toteamallani tavalla tietyin edellytyksin pidettävä jätedirektiivissä tarkoitettuna ”jätteenä”, ei myöskään välttämättä voida päätellä, että lantaveden levittämisen on katsottava kuuluvan pohjavesidirektiivin 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen toisen luetelmakohdan käsitteen ”huolehtiminen näistä aineista – –, jonka voidaan epäillä johtavan epäsuoraan päästöön” soveltamisalaan. Jätedirektiivillä pyritään nimittäin muihin tavoitteisiin kuin pohjavesidirektiivillä, ja ”hävittämisen” tunnusmerkistö, joka on ensin mainitun direktiivin mukaisen jätteen käsitteen taustalla, ei ole välttämättä sama kuin pohjavesidirektiivin 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen toisen luetelmakohdan käsitteen ”huolehtiminen”.
119. Lopuksi on pohdittava myös sitä, että jätedirektiivin tarkastus- ja lupamekanismi liittyy lähtökohtaisesti yksittäiseen yritykseen sellaisenaan, kun puolestaan pohjavesidirektiivin 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen toisen luetelmakohdan mukainen ennakkotarkastuksen toteuttamista koskeva velvoite on yhteydessä yleisemmin aineiden hävittämiseen liittyviin ”toimenpiteisiin”, jotka saattavat johtaa epäsuoraan päästöön.
120. Lantaveden levittämisen luonnehtiminen yleisesti tällaiseksi toimenpiteeksi merkitsisi luultavasti tämän seurauksena sitä, että joka kerta (tai ainakin ensimmäisellä kerralla?), kun lantavettä levitetään maanviljelyssä, edellytetään ennakkotarkastusta ja kyseisen alueen hydrogeologista tutkimusta lantaveden levityksen tarkoituksesta ja laajuudesta ja maatalousyrityksen laadusta riippumatta. Pidän tällaista velvoitetta yksinkertaisesti liian byrokraattisena ja järjenvastaisena.
121. Erityisesti maataloudesta peräisin olevan nitraatin aiheuttamaa pilaantumista varten räätälöidyssä nitraattidirektiivissä ei syyttä nojauduta ennen kaikkea toimintaohjelman kaltaisiin alueen yli ulottuviin tai alueeseen liittyviin instrumentteihin ja yleisten – sitovien tai ei-sitovien – toimenpiteiden toteuttamiseen.
122. Tästä syystä katson, että pohjavesidirektiiviä ei voida soveltaa tässä asiayhteydessä ja että komission kanneperuste, jonka mukaan tätä direktiiviä on rikottu, koska hydrogeologista tutkimusta ei ole suoritettu, on perusteeton. Näin ollen on tarpeetonta tutkia muita kysymyksiä, jotka koskevat kyseisen pintamaan läpäisevyyttä.
VIII Jätevesidirektiivin rikkominen
A Osapuolten olennaiset lausumat
123. Komissio katsoo Espanjan kuningaskunnan laiminlyöneen jätevesidirektiivin 5 artiklan 2 kohdasta johtuvat velvoitteensa, koska se ei ole huolehtinut siitä, että Veran kunnan yhdyskuntajätevedet käsiteltäisiin direktiivin 4 artiklassa säädettyä tehokkaammin.
124. Se esittää tästä, että yhdyskuntajätevedet johdetaan Antas-jokeen, joka olisi pitänyt määritellä jätevesidirektiivin 5 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä liitteessä II olevan A kohdan kanssa, tarkoitetuksi haavoittumiselle alttiiksi alueeksi. Se perustelee tätä ERM-instituutin lausunnolla.
125. TECNOMA-instituutin lausunnossa viitataan siihen, että joen alajuoksulla on luonnonmukainen laguuni, johon virtaa ainoastaan Antas-joki, johon Veran kunnan jätevedenpuhdistamon lähtövedet johdetaan. Tästä lausunnosta ilmenee niin ikään, että yhdyskuntajätevesiä käsitellään riittämättömästi.
126. Komissio laskee lisäksi alueen viranomaisten Internet-sivuilla mainittujen asukas- ja turistimääriä koskevien tietojen perusteella paikallisen asukasvastineluvun huomattavasti suuremmaksi kuin 5 artiklan 2 kohdan soveltamiseksi edellytetty asukasvastineluku (avl) ”yli 10 000”.
127. Espanjan hallitus kiistää sen, että koko Antas-joen alue olisi pitänyt määritellä haavoittumiselle alttiiksi alueeksi. Antas-joen rantalaguunin määrittelemisestä tällaiseksi alueeksi ei automaattisesti seuraa, että koko joki olisi pitänyt määritellä samalla tavoin. Antas-joki on pääosin maan alla juokseva vesistö, jossa päivänvalon puuttuessa ei juurikaan tapahdu rehevöitymistä.
128. Lisäksi Espanjan hallitus kiistää eri perusteluin komission laskeman asukasvastineluvun oikeellisuuden. Asian kannalta merkityksellinen vuosi ei sen mukaan ole vuosi 2003, jolta komission luvut ovat peräisin, vaan perustellun lausunnon perusteella vuosi 2001. Asianomaisella alueella oli tuona ajankohtana huomattavasti pienempi asukasvastineluku kuin komissio on arvioinut.
B Arviointi
129. Komission arvostelu kohdistuu siihen, että Veran kunnan yhdyskuntajätevesiä ei ole ennen niiden johtamista Antas-jokeen käsitelty tehokkaammin kuin jätevesidirektiivin 4 artiklassa säädetään.
130. Jätevesidirektiivin 5 artiklan 2 kohdan mukaan tällainen käsittely on varmistettava 31.12.1998 lähtien vain siinä tapauksessa, että kyseessä on jätevesi, joka johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille ja joka on peräisin sellaisten kuntien viemäriverkoista, joiden asukasvastineluku on yli 10 000.
131. Sen edellytyksen osalta, että jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueelle, on kiistatonta, että Espanjan kuningaskunta ei ole määritellyt Antas-jokea, johon Veran kunnan yhdyskuntajätevedet komission tietojen mukaan johdetaan, jätevesidirektiivin 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi haavoittumiselle alttiiksi alueeksi.
132. Nyt käsiteltävässä asiassa ei tosin ole kyse siitä, onko Antas-joki itse määritelty haavoittumiselle alttiiksi alueeksi tai olisiko se pitänyt määritellä tällaiseksi, kuten komissio katsoo.
133. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa asetettu velvoite, jonka mukaan kaikki viemäröityjen taajamien yhdyskuntajätevedet on käsiteltävä tehokkaammin ennen niiden johtamista vesistöihin, koskee myös sitä tilannetta, että jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueelle vain epäsuorasti.(36)
134. Antas-joki, johon jätevesi johdetaan Veran kunnan puhdistamosta, virtaa joka tapauksessa Antas-joen rantalaguuniin, jonka Espanjan kuningaskunta on kiistattomasti määritellyt jätevesidirektiivin 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi haavoittumiselle alttiiksi alueeksi. Näin ollen Veran kunnan jätevedet johdetaan epäsuorasti haavoittumiselle alttiille alueelle.
135. Yli 10 000 avl:n taajamien jätevesien tehokkaampaa käsittelyä koskevan velvoitteen toisena edellytyksenä on todettava, että kuten jätevesidirektiivin 2 artiklan 6 kohdasta ilmenee, asukasvastineluku on luku, joka ilmaisee veden oletetun keskimääräisen kuormituksen asukasta kohti.
136. Koska jätevesidirektiivissä säädetyillä asukasvastineluvuilla ilmaistaan tiettyjä kuormituksia,(37) tällaisia lukuja asukasmäärien pohjalta laskettaessa on otettava huomioon vain asukkaat, joiden jätevedet ohjataan käsittelylaitokseen. Näin ollen on tältä osin selvitettävä, miten paljon ihmisiä todellisuudessa oleskelee kyseisen käsittelylaitoksen vaikutusalueella, eikä sitä, onko nämä henkilöt rekisteröity kunnan asukkaiksi.
137. Komissio on siten perustellusti ottanut laskelmiinsa myös henkilöitä, jotka oleskelevat Veran kunnan alueella esimerkiksi matkailijoina.
138. Komissio saa siinä yhteydessä asukasvastinelukua selvittäessään ottaa huomioon matkailun huippusesongin, sillä jätevesidirektiivin 4 artiklan 4 kohdan mukaan asukasvastinelukuna esitetty kuormitus on laskettava ”suurimman puhdistamolle vuoden aikana tulevan viikon keskikuormituksen perusteella”.
139. Veran kunnan konkreettisesta asukasvastineluvusta on todettava, että Espanjan hallitus on vahvistanut, että Verassa oli 7 664 ja Antasissa 2 844 (vakituista) asukasta vuonna 2001. Sillä ei ole merkitystä, että komissio on tältä osin aluksi nojautunut vuoden 2003 tilastoihin. Espanjan hallitus on lisäksi esittänyt, että ei ole osoitettu, että Antas kuuluisi Veran kuntaan, mutta se ei ole sitä myöskään asiallisesti kiistänyt. Näin ollen on katsottava, että vakituisten asukkaiden lukumäärä on yli 10 000.
140. Tämän lisäksi komissio on laskenut (tosin vuoden 2003 tilastojen perusteella), että kyseisellä alueella oleskelee vielä 9 000 henkilöä, joiden lukumäärä ilmenee Veran kunnan alueella olevasta hotellikapasiteetista ja leirintäalueiden kapasiteetista sekä lomahuoneistojen, loma-asuntojen ja huviloiden lukumäärästä.
141. Näistä tiedoista on todettava, että Espanjan hallitus vahvistaa näistä joka tapauksessa 43 pensionaattipaikkaa ja 659 hotellipaikkaa. Tähän on lisättävä komission esittämien asiakirjojen perusteella paikallisen leirintäalueen 2 700 henkilön majoituskapasiteetti.
142. Näin ollen siitäkin huolimatta, että Espanjan hallitus on esittänyt, että muutamat komission mainitsemat huvilat eivät kuuluisi asianomaisen kunnan alueelle ja että tietyt asukasmäärät – erityisesti loma-asuntojen osalta – on laskettu kahdesti, komissio on mielestäni esittänyt näyttöä siitä, että Veran kunnan asukasvastineluku on joka tapauksessa yli 10 000, vaikka oletettaisiinkin epätarkkuuksien olevan suurempia, ilman, että tätä pitäisi jätevesidirektiivin 4 artiklan 2 kohdan nojalla vielä täsmentää.
143. Koska yli 10 000 avl:n kunnan eli Veran kunnan jätevedet johdetaan epäsuorasti haavoittumiselle alttiille alueelle, pitäisi tämä jätevesi näin ollen käsitellä tehokkaammin kuin direktiivin 4 artiklassa säädetään, sillä tämä velvoite on jätevesidirektiivin 4 artiklan 2 kohdan mukaan ollut voimassa 31.12.1998 lähtien.
144. Espanjan hallitus ei ole kuitenkaan kiistänyt sitä, että kyseistä jätevettä ei ole käsitelty tällä tavoin, vaan se on ainoastaan esittänyt, että yhtiöltä, joka hoitaa kyseistä puhdistamoa, on vaadittu tutkimusta kunnan jätevesistä, mutta sitä ei ole vielä olemassa.
145. Edellä esitetyn perusteella komission neljäs kanneperuste on hyväksyttävä.
IX Nitraattidirektiivin rikkominen
A Osapuolten olennaiset lausumat
146. Komissio väittää viidennessä kanneperusteessaan, että Espanjan kuningaskunta on rikkonut nitraattidirektiivin 3 artiklan 1, 2 ja 4 kohtaa, koska se ei ole määritellyt Rambla de Mojácarin aluetta pilaantumisalttiiksi vyöhykkeeksi, vaikka vesi valuu tältä alueelta haavoittumiselle alttiiksi alueeksi määriteltyyn Antas-joen rantalaguuniin.
147. Komissio kiistää Espanjan hallituksen väitteen, jonka mukaan tämä kanneperuste pitäisi jättää tutkimatta, ensinnäkin sillä perusteella, että tälle kanneperusteelle omistettiin perustellussa lausunnossa kokonainen sivu, ja toiseksi sillä perusteella, että ne bis in idem -periaatetta ei sovelleta lainkaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan menettelyyn eikä ainakaan nyt käsiteltävään asiaan.
148. Sisällöllisesti komissio nojautuu kanneperusteessaan jälleen ERM-instituutin tutkimukseen, josta ilmenee, että kyseiset vedet ovat rehevöityneet ja että niiden nitraattipitoisuus on korkea. Se esittää, että nitraattidirektiivin liitteestä I ilmenee, että yli 50 mg/l nitraatin suuruinen nitraattikuormitus ei ole tarpeen asianomaisen alueen määrittelemiseksi pilaantumisalttiiksi vyöhykkeeksi, sillä riittää, että pohjavesi saattaa
sisältää tällaisia määriä. Sama pätee rehevöitymistä koskevan edellytyksen osalta. Se viittaa myös Instituto Geológico y Minero de España -nimisen laitoksen antamiin tietoihin, joista ilmenee, että Bajo Almanzoran hydrogeologinen yksikkö 06.06 osoittaa nitraattikuormituksen olevan yli 50 mg/l. Sen mielestä ajanjaksoon 1982–1993 liittyvä pohjaveden kemiallista laatua ja pilaantumista Espanjassa koskeva kyseisen laitoksen vuonna 1999 laatima toinen julkaisu osoittaa nitraatin aiheuttaman pilaantumisen johtuvan maataloudesta.
149. Espanjan hallitus katsoo, että nitraattidirektiivin rikkomista koskeva kanneperuste on jätettävä kahdestakin syystä tutkimatta. Ensinnäkin sen vuoksi, että perustellussa lausunnossa nitraattidirektiivi mainittiin ainoastaan sivulauseessa YVA-direktiivin yhteydessä mahdollisena kanneperusteena. Toiseksi sen vuoksi, että komissio osoitti sille ennen nyt käsiteltävän kanteen nostamista toisessa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä toisen virallisen huomautuksen, joka sisältää saman perusteen kuin tässä oikeudenkäynnissä, ja että komissio loukkaa tällä tavoin ne bis in idem -periaatetta.
150. Espanjan hallitus kiistää toissijaisesti sen, että nitraatin aiheuttama pilaantuminen olisi sen laajuista kuin komissio väittää ja että se olisi peräisin maataloudesta, sillä tätä ei sen mielestä ole osoitettu – monessa mielessä puutteellisessa – ERM-instituutin tutkimuksessa. Bajo Almanzora, jota komission mainitsema julkaisu vuodelta 1999 koskee, ei ole vertailukelpoinen sen alueen kanssa, jota nyt käsiteltävä asia koskee. Antas- ja Aguas-jokijaksot ovat hydrogeologisessa mielessä erillään Bajo Almanzoran alueesta ja sijaitsevat myös lähinnä matkailijoiden käyttämällä alueella.
1.
Arviointi
a)
Tutkittavaksi ottaminen
151. Aluksi on käsiteltävä väitettä, jonka mukaan tämä kanneperuste pitäisi jättää tutkimatta, koska sitä ei ollut mainittu perustellussa lausunnossa.
152. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perusteet, jotka esitetään myöhemmin kannekirjelmässä, on kuvattava tarkasti jo perustellussa lausunnossa. Tämä on välttämätöntä riidan kohteen selkeäksi rajaamiseksi ennen oikeudenkäynnin aloittamista ja sen varmistamiseksi, että asianomainen jäsenvaltio saa tarkat tiedot itselleen osoitetuista väitteistä ja voi jo ennen kuin komissio saattaa asian yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi lopettaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen tai käyttää puolustautumisoikeuksiaan.(38)
153. Vaikka perustellun lausunnon sanamuodon siis lähtökohtaisesti pitäisi vastata kannekirjelmän sanamuotoa,(39) se, että perustetta ei ole mainittu perustellussa lausunnossa, ei vielä merkitse sitä, että sitä ei voitaisi tutkia, mikäli asianomainen jäsenvaltio kykenee kirjelmän muusta sisällöstä selvästi havaitsemaan, että tämä peruste esitetään sitä vastaan. Jäsenvaltio kykenee näet sellaisessa tapauksessa käyttämään puolustautumisoikeuksiaan.
154. Tilanne on tällainen nyt käsiteltävässä asiassa, koska, kuten Espanjan hallituskin on myöntänyt, komissio omisti perustellussa lausunnossa nitraattidirektiivin rikkomista koskevalle perusteelle lähes kokonaisen sivun ja mainitsi tämän perusteen lisäksi kansilehdellä ja johdannossa. Perustellun lausunnon kokonaissisällöstä ilmenee siten yksiselitteisesti, että komissio halusi arvostella sitä myös tästä laiminlyönnistä.
155. Espanjan hallitus on vedonnut ne bis in idem -periaatteen loukkaamiseen, sillä siinä kielletään määräämästä samalle henkilölle useampaa kuin yhtä seuraamusta samasta sääntöjen vastaisesta menettelystä saman oikeushyvän suojelemiseksi.(40) Tähän on ensinnäkin komission tavoin huomautettava, että EY 226 artiklassa tarkoitettu jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely johtaa ainoastaan siihen, että jäsenvaltion todetaan – arvioinnin kannalta merkityksellisenä ajankohtana vallinneen tilanteen mukaan – objektiivisesti jättäneen noudattamatta perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan.(41) Tämä menettely ei siten sellaisenaan ole luonteeltaan seuraamus, joten jo tästä syystä en pidä mahdollisena, että ne bis in idem -periaatetta sovellettaisiin tässä yhteydessä.(42) Myöskään toinen, vasta tämän oikeudenkäynnin jälkeen vireille pantu jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely, ei voi merkitä sitä, että perustetta ei voitaisi tutkita tässä oikeudenkäynnissä.
156. Komission viides kanneperuste on siten tutkittava.
B Pääasia
157. Nitraattidirektiivin 3 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on määriteltävä pilaantumisalttiiksi vyöhykkeiksi kaikki maa-alueet, joilta vesi valuu 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti määriteltyihin vesiin ja jotka aiheuttavat pilaantumista.
158. Jäsenvaltiot käyttävät näitä vesiä määritellessään direktiivin liitteessä I mainittuja perusteita. Näiden perusteiden mukaan vedet on määriteltävä pilaantuneiksi, jos pohjavedet sisältävät yli 50 mg/l nitraatteja tai jos luonnonjärvet tai muut makeat vesistöt, jokisuut, rannikkovedet ja merivedet ovat rehevöityneitä. Sekä nitraattidirektiivin 3 artiklan 1 kohdan että sen liitteessä I olevan A kohdan 2 alakohdan mukaan velvoite määritellä vyöhyke pilaantumisalttiiksi ei synny vain silloin, kun pilaantuminen/kuormitus on jo tapahtunut, vaan jo silloin, kun alueen vedet mahdollisesti kuormittuvat.
159. Kun otetaan todellinen nitraattipitoisuus huomioon, Espanjan hallituksen väitteellä ei siten yksinään voida kumota komission esitystä. Lisäksi on todettava, että Antasin rantalaguuni, jolle vesi valuu komission antamien tietojen mukaan Rambla de Mojácarin alueelta, on määritelty jätevesidirektiivissä tarkoitetuksi haavoittumiselle alttiiksi alueeksi, ja kuten Espanjan hallitus on esittänyt, tämä johtuu nitraatin aiheuttaman pilaantumisen vaarasta ja rehevöitymisestä.
160. Siinäkin tapauksessa, että voitaisiin pitää lähtökohtana sitä, että Antas-joen rantalaguunin vedet täyttävät tältä osin nitraattidirektiivin liitteessä I vesien määrittelemiseksi vahvistetut perusteet, komission on kuitenkin lisäksi näytettävä toteen, että tämä vesien pilaantuminen johtuu huomattavalta osin maataloudesta, kuten asiassa Standley annetusta yhteisöjen tuomioistuimen tuomiosta ilmenee.(43)
161. ERM-instituutin tutkimuksesta on puolestaan todettava, että tämä ei osoita millään tavoin sitä, että Antas-joen rantalaguunin pilaantuminen johtuisi maataloudesta. Tämän tutkimuksen mukaan yksi vesien pilaantumisen syy on tehostetusti harjoitettu matkailutoiminta, mihin komissiokin on tässä oikeudenkäynnissä viitannut. Myös komission mainitsemassa vuodelta 1999 peräisin olevassa julkaisussa viitataan ensinnäkin Bajo Almanzoraan, jonka hydrogeologisen merkityksen Antas-joen rantalaguunin kannalta Espanjan hallitus on kiistänyt; toiseksi tästä julkaisusta, joka liittyy vuosiin 1982–1993, ei ilmene kovinkaan tarkasti, että maatalous olisi pohjaveden pilaantumisen mahdollinen aiheuttaja, eikä tällä perusteella voida tietyllä varmuudella todeta, että maataloudesta peräisin olevien typpiyhdisteiden päästöt vaikuttaisivat huomattavasti pilaantumiseen Antas-joen rantalaguunin alueella kokonaisuutena arvioiden.
162. Kun otetaan lisäksi huomioon, että jäsenvaltioille on annettava 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun vesien määrittelemisen yhteydessä laaja harkintavalta,(44) edellä esitetyn perusteella on todettava, että komissio ei ole näyttänyt toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla, että Rambla de Mojácarista valuisi vesi vesialueelle, joka olisi nitraattidirektiivin 3 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä sen liitteen I kanssa, tarkoitetulla tavalla pilaantunut, ja että se pitäisi sen vuoksi määritellä pilaantumisalttiiksi vyöhykkeeksi.
163. Komission kanneperuste, jonka mukaan Espanjan kuningaskunta olisi rikkonut nitraattidirektiivin 3 artiklaa, koska se ei ole määritellyt Rambla de Mojácaria pilaantumisalttiiksi vyöhykkeeksi, on siis hylättävä.
X Oikeudenkäyntikulut
164. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 3 kohdassa määrätään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi tai jos siihen on muutoin erityisiä syitä, yhteisöjen tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan. Koska molemmat asianosaiset ovat osittain voittaneet ja osittain hävinneet asiansa ja kun otetaan huomioon molempien lausumien perusteltavuus tai sen puuttuminen, ehdotan, että molemmat asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
165. Työjärjestyksen 69 artiklan 4 kohdan nojalla väliintulijana oikeudenkäyntiin osallistuneen Yhdistyneen kuningaskunnan on vastattava omista kuluistaan.
XI Ratkaisuehdotus
166. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
1) toteaa, että koska Espanjan kuningaskunta
– ei ole toteuttanut direktiivin 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY, 4, 9 ja 13 artiklasta johtuvien velvoitteidensa noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä, koska se ei ole toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä taatakseen, että ”El Pago de la Media Legua” -nimisessä paikassa sijaitsevasta sikalasta peräisin olevista jätteistä huolehditaan tai että ne hyödynnetään vaarantamatta ihmisten terveyttä tai pilaamatta ympäristöä, ja koska tällä sikalalla ei ole direktiivissä edellytettyä lupaa eikä siellä ole suoritettu välttämättömiä säännönmukaisia tarkastuksia
– eikä ole huolehtinut siitä, että Veran kunnan yhdyskuntajätevedet käsiteltäisiin direktiivin 91/271/ETY 4 artiklassa säädettyä tehokkaammin, kuten direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa edellytetään,
se ei ole täyttänyt perustamissopimuksesta johtuvia velvoitteitaan
2) hylkää kanteen muilta osin ja
3) velvoittaa komission, Espanjan kuningaskunnan ja Yhdistyneen kuningaskunnan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
(1) .
(2)
–
EYVL L 194, s. 39.
(3)
–
EYVL L 78, s. 32.
(4)
–
EYVL L 175, s. 40.
(5)
–
EYVL L 73, s. 5.
(6)
–
EYVL 1980, L 20, s. 43.
(7)
–
EYVL L 135, s. 40.
(8)
–
EYVL L 375, s. 1.
(9)
– 	 Ks. edellä 1 kohta.
(10)
– 	Asia C-9/00, Palin Granit Oy ym., tuomio 18.4.2002 (Kok. 2002, s. I-3533, 22 kohta).
(11)
– 	Asia C-129/96, Inter-Environnement Wallonie, tuomio 18.12.1997 (Kok. 1997, s. I-7411, 26 kohta).
(12)
– 	Tosin ”paitsi milloin kyseessä on 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan iii luetelmakohdassa mainittu jäte”. Palaan tähän poikkeussäännökseen jäljempänä.
(13)
– 	Vrt. yhdistetyt asiat C-418/97 ja C-419/97, ARCO Chemie, tuomio 15.6.2000 (Kok. 2000, s. I-4475, 51 ja 82 kohta).
(14)
– 	Vrt. asia C-457/02, Niselli, tuomio 11.11.2004, 36 kohta (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa); toisaalta ei voida kuitenkaan poissulkea sitä, että aineen käyttäminen tavalla, jota kuvataan jätedirektiivin liitteessä II B nimityksellä ”hyödyntämistoimet”, olisi lähtökohtana ratkaistaessa kaikkien seikkojen perusteella, hävittääkö haltija aineen, aikooko se hävittää sen tai onko se velvollinen hävittämään sen, jolloin kyseessä on jäte: vrt. edellä alaviitteessä 13 mainituissa yhdistetyissä asioissa ARCO Chemie annetun tuomion 69 kohta.
(15)
– 	Vrt. yhdistetyt asiat C-206/88 ja C-207/88, Vessoso ja Zanetti, tuomio 28.3.1990 (Kok. 1990, s. I-1461, 12 kohta) ja edellä alaviitteessä 10 mainitussa asiassa Palin Granit Oy ym. annetun tuomion 23 ja 24 kohta.
(16)
– 	Edellä alaviitteessä 13 mainituissa yhdistetyissä asioissa ARCO Chemie annetun tuomion 84 kohta sekä alaviitteessä 14 mainitussa asiassa Niselli annetun tuomion 43 kohta.
(17)
– 	Vrt. edellä alaviitteessä 10 mainitussa asiassa Palin Granit Oy ym. annetun tuomion 34 ja 35 kohta sekä alaviitteessä 14 mainitussa asiassa Niselli annetun tuomion 44 kohta.
(18)
– 	Vrt. edellä alaviitteessä 13 mainituissa yhdistetyissä asioissa ARCO Chemie annetun tuomion 86 kohta.
(19)
– 	Edellä alaviitteessä 10 mainitussa asiassa Palin Granit Oy ym. annetun tuomion 34–36 kohta sekä alaviitteessä 14 mainitussa asiassa Niselli annetun tuomion 44 ja 45 kohta.
(20)
– 	Asia C-114/01, AvestaPolarit, tuomio 11.9.2003 (Kok. 2003, s. I-8725, 35–37 kohta).
(21)
– 	Ibid., tuomion 38 kohta.
(22)
– 	Vrt. edellä alaviitteessä 13 mainituissa yhdistetyissä asioissa ARCO Chemie annetun tuomion 66–68 kohta.
(23)
– 	Edellä alaviitteessä 20 mainitussa asiassa AvestaPolarit annetun tuomion 50 ja 51 kohta.
(24)
– 	Vrt. ibid., tuomion 51, 52 ja 59 kohta.
(25)
– 	Ks. mm. asia C-209/02, komissio v. Itävalta, tuomio 29.1.2004 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja asia C-11/95, komissio v. Belgia, tuomio 10.9.1996 (Kok. 1996, s. I-4115).
(26)
– 	Ks. asia C-420/02, komissio v. Kreikka, tuomio 18.11.2004, 21–24 kohta (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(27)
– 	Vrt. asia C-408/97, komissio v. Alankomaat, tuomio 12.9.2000 (Kok. 2000, s. I-6417, 18 kohta) ja asia C-145/01, komissio v. Italia, tuomio 5.6.2003 (Kok. 2003, s. I-5581, 17 kohta).
(28)
– 	Vrt. mm. asia C-139/00, komissio v. Espanja, tuomio 11.7.2002 (Kok. 2002, s. I-6407, 18 kohta) ja asia C-375/95, komissio v. Kreikka, tuomio 23.10.1997 (Kok. 1997, s. I-5981, 37 kohta).
(29)
– 	Vrt. mm. asia C-202/99, komissio v. Italia, tuomio 29.11.2001 (Kok. 2001, s. I-9319, 20 kohta); asia C-375/95, komissio v. Kreikka, tuomio 23.10.1997 (Kok. 1997, s. I-5981, 35 kohta); asia C-52/90, komissio v. Tanska, tuomio 31.3.1992 (Kok. 1992, s. I-2187, 17 kohta) ja asia C-347/88, komissio v. Kreikka, tuomio 13.12.1990 (Kok. 1990, s. I-4747, 28 kohta).
(30)
– 	Ks. mm. asia 96/81, komissio v. Alankomaat, tuomio 25.5.1982 (Kok. 1982, s. 1791, 6 kohta); asia C-404/00, komissio v. Espanja, tuomio 26.6.2003 (Kok. 2003, s. I-6695, 26 kohta) ja asia C-434/01, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 6.11.2003, 21 kohta (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(31)
– 	Vrt. mm. edellä alaviitteessä 28 mainitussa asiassa komissio v. Espanja annetun tuomion 27 kohta.
(32)
– 	Asia C-117/02, komissio v. Portugali, tuomio 29.4.2004, 82 kohta (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(33)
– 	Ks. 1 kohta.
(34)
– 	Vrt. edellä alaviitteessä 26 mainitussa asiassa komissio v. Kreikka annetun tuomion 22 kohta.
(35)
– 	Ibid., tuomion 22 kohta.
(36)
– 	Asia C-396/00, komissio v. Italia, tuomio 25.4.2002 (Kok. 2002, s. I-3949, 29 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(37)
– 	 Vrt. jätevesidirektiivin 4 artiklan 4 kohta.
(38)
– 	Vrt. mm. asia C-350/02, komissio v. Alankomaat, tuomio 24.6.2004, 18–21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(39)
– 	Vrt. edellä alaviitteessä 28 mainitussa asiassa komissio v. Espanja annetun tuomion 18 kohta.
(40)
– 	Vrt. mm. yhdistetyt asiat
C-204/00
P, C-205/00
P, C-211/00
P, C-213/00
P, C-217/00
P ja C-219/00
P, Aalborg Portland ym., tuomio 7.1.2004, 338 kohta (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(41)
– 	Vrt. mm. asia C-71/97, komissio v. Espanja, tuomio 1.10.1998 (Kok. 1998, s. I-5991, 14 kohta).
(42)
– 	Vrt. vastaavasti julkisasiamies Geelhoedin asiassa C-212/03, komissio v. Ranska, 21.10.2004 antama ratkaisuehdotus, 23 kohta (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(43)
– 	Asia C-293/97, Standley ym., tuomio 29.4.1999 (Kok. 1999, s. I-2603, 40 kohta).
(44)
– 	Ks. edellä alaviitteessä 43 mainitussa asiassa Standley ym. annetun tuomion 37 ja 39 kohta.