62017CJ0245
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera întâi)
21 noiembrie 2018 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Directiva 1999/70/CE – Acordul‑cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP – Clauza 4 – Principiul nediscriminării – Reglementare națională care permite rezilierea contractelor de muncă pe durată determinată atunci când motivul care a stat la baza recrutării își încetează existența – Profesori angajați pentru anul școlar – Rezilierea raportului de muncă la data încheierii cursurilor – Organizarea timpului de lucru – Directiva 2003/88/CE”
În cauza C‑245/17,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Tribunal Superior de Justicia de Castilla‑La Mancha (Curtea Superioară de Justiție din Castilia La Mancha, Spania), prin decizia din 19 aprilie 2017, primită de Curte la 11 mai 2017, în procedura
Pedro Viejobueno Ibáñez,
Emilia de la Vara González
împotriva
Consejería de Educación de Castilla‑La Mancha,
CURTEA (Camera întâi),
compusă din doamna R. Silva de Lapuerta, vicepreședintă, îndeplinind funcția de președinte al Camerei întâi, și domnii J.‑C. Bonichot, A. Arabadjiev (raportor), E. Regan și S. Rodin, judecători,
avocat general: doamna J. Kokott,
grefier: doamna L. Carrasco Marco, administrator,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 11 aprilie 2018,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru domnul Viejobueno Ibáñez și pentru doamna de la Vara González, de J. J. Donate Valera, abogado;
–
pentru Consejería de Educación de Castilla‑La Mancha, de C. Aguado Martín și de M. Barahona Migueláñez, letrados;
–
pentru guvernul spaniol, de A. Gavela Llopis și de S. Jiménez García, în calitate de agenți;
–
pentru Comisia Europeană, de M. van Beek și de N. Ruiz García, în calitate de agenți,
după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 31 mai 2018,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea clauzei 4 din Acordul‑cadru cu privire la munca pe durată determinată încheiat la 18 martie 1999 (denumit în continuare „acordul‑cadru”), anexat la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul‑cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129).
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unor litigii între domnul Pedro Viejobueno Ibáñez și doamna Emilia de la Vara González (denumiți în continuare, împreună, „persoanele în cauză”), pe de o parte, și Consejería de Educación de Castilla‑La Mancha (Ministerul Educației al Regiunii Castilia La Mancha, Spania) (denumit în continuare „ministerul regional”), pe de altă parte, în legătură cu rezilierea raporturilor de muncă dintre persoanele în cauză și ministerul regional.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
3
Reiese din considerentul (14) al Directivei 1999/70 că „părțile semnatare au dorit să încheie un acord‑cadru privind munca pe durată determinată, stabilind principiile generale și cerințele minime pentru contractele și raporturile de muncă pe durată determinată; acestea și‑au manifestat dorința de a îmbunătăți calitatea muncii pe durată determinată, asigurând aplicarea principiului nediscriminării, și de a stabili un cadru pentru a preveni abuzurile care rezultă din folosirea unor raporturi de muncă sau contracte pe durată determinată succesive”.
4
În conformitate cu articolul 1 din Directiva 1999/70, aceasta urmărește „punerea în aplicare a acordului‑cadru încheiat între organizațiile de tip confederativ generale CES, UNICE și CEEP, anexat la prezenta directivă”.
5
Al doilea paragraf al preambulului la acordul‑cadru are următorul cuprins:
„Părțile prezentului acord recunosc faptul că forma generală de raport de muncă între angajatori și lucrători este și va continua să fie contractul pe durată nedeterminată. Ele recunosc de asemenea faptul că, în anumite împrejurări, contractele de muncă pe durată determinată răspund nevoilor angajatorilor și ale lucrătorilor.”
6
La al treilea paragraf al acestui preambul se precizează că „acord[ul] stabilește principiile generale și cerințele minime legate de munca pe durată determinată, recunoscând faptul că aplicarea lor detaliată trebuie să țină seama de realitățile situațiilor naționale, sectoriale și sezoniere specifice. El ilustrează disponibilitatea partenerilor sociali de a stabili un cadru general pentru asigurarea egalității de tratament pentru lucrătorii cu contract de muncă pe durată determinată, protejându‑i împotriva discriminării, și pentru folosirea contractelor de muncă pe durată determinată pe o bază acceptabilă atât pentru angajatori, cât și pentru lucrători”.
7
Potrivit clauzei 1 din acordul‑cadru, obiectivul acestuia este, pe de o parte, îmbunătățirea calității muncii pe durată determinată, asigurând aplicarea principiului nediscriminării, și, pe de altă parte, stabilirea unui cadru pentru împiedicarea abuzurilor care pot rezulta din folosirea raporturilor sau a contractelor de muncă pe durată determinată succesive.
8
Clauza 3 din acordul‑cadru, intitulată „Definiții”, prevede:
„(1)
În sensul prezentului acord, «lucrător pe durată determinată» reprezintă o persoană care are un contract sau un raport de muncă pe durată determinată, încheiate direct între angajator și lucrător, în care încetarea contractului sau a raportului de muncă este determinată de condiții obiective, cum ar fi împlinirea termenului, îndeplinirea unei sarcini determinate sau producerea unui eveniment determinat.
(2)
În sensul prezentului acord, termenul «lucrător pe durată determinată comparabil» desemnează un lucrător care are un contract sau un raport de muncă pe durată nedeterminată, în cadrul aceleiași instituții, cu aceeași muncă sau ocupație, ținându‑se seama de calificare sau competențe […]”
9
Clauza 4 din acordul‑cadru, intitulată „Principiul nediscriminării”, prevede la punctul 1:
„În ceea ce privește condițiile de încadrare în muncă, angajații cu contract pe durată determinată nu sunt tratați într‑un mod mai puțin favorabil decât lucrătorii cu contract pe durată nedeterminată comparabili, numai pentru că aceștia au un contract sau un raport de muncă pe durată determinată, cu excepția cazului în care tratamentul diferențiat este justificat de motive obiective.”
10
Articolul 7 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3) are următorul cuprins:
„Concediul anual
(1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru ca orice lucrător să beneficieze de un concediu anual plătit de cel puțin patru săptămâni în conformitate cu condițiile de obținere și de acordare a concediilor prevăzute de legislațiile și practicile naționale.
(2)   Perioada minimă de concediu anual plătit nu poate fi înlocuită cu o indemnizație financiară, cu excepția cazului în care relația de muncă încetează.”
Dreptul spaniol
11
Articolul 1 alineatul 1 din Ley 7/2007, del Estatuto Básico del Empleado Público (Legea 7/2007 privind statutul de bază al funcționarilor publici) din 12 aprilie 2007 (denumită în continuare „Legea 7/2007”) prevede:
„Prezentul statut are ca obiectiv să pună bazele regimului statutar al funcționarilor care se încadrează în domeniul său de aplicare.”
12
Potrivit articolului 2 din legea menționată, statutul de bază al funcționarilor publici se aplică în special funcționarilor și lucrătorilor din administrațiile comunităților autonome.
13
Articolul 10 alineatul 1 din legea menționată prevede:
„Sunt funcționari interimari persoanele care, ca urmare a unor necesități și urgențe justificate în mod expres, sunt numite în această calitate pentru îndeplinirea unor atribuții proprii funcționarilor de carieră, în cazul în care survine una dintre situațiile de mai jos:
a)
Existența unor posturi vacante nesusceptibile să fie ocupate de funcționari de carieră.
b)
Înlocuirea temporară a unor funcționari de carieră.
c)
Realizarea de programe cu caracter temporar.
d)
Excesul de activitate sau acumularea unui volum de muncă pentru o perioadă de maximum 6 luni în cuprinsul unei perioade de 12 luni.”
14
Potrivit articolului 10 alineatul 3 din aceeași lege, raportul de muncă al funcționarilor interimari încetează atunci când motivul care a stat la baza numirii acestora își încetează existența, în plus de motive legate de pierderea calității de funcționar.
15
Articolul 10 alineatul 5 din Legea 7/2007 prevede că funcționarilor interimari li se aplică regimul general al funcționarilor de carieră în măsura în care este compatibil cu natura funcției lor.
16
Articolul 7 din Ley 4/2011, del Empleo Público de Castilla La Mancha (Legea 4/2011 privind funcția publică în Castilia La Mancha) din 10 martie 2011 (denumită în continuare „Legea 4/2011”) prevede:
„În sensul prezentei legi, sunt funcționari interimari persoanele care, ca urmare a unor necesități și urgențe justificate în mod expres, sunt numite în această calitate pentru a îndeplini, în mod temporar, funcții proprii funcționarilor care se află în una dintre situațiile prevăzute la articolul 8.”
17
Articolul 8 alineatul 1 din această lege prevede:
„Recrutarea unui funcționar interimar poate avea loc numai în una dintre situațiile următore:
a)
Existența unor posturi vacante la nivel de bază pentru care au fost alocate credite și pentru care recrutarea ia forma unui concurs pe bază de dosare, atunci când este imposibilă ocuparea lor de către funcționari.
[…]”
18
Articolul 9 alineatul 1 din legea menționată are următorul cuprins:
„Raportul de muncă al funcționarului interimar încetează din următoarele motive:
[…]
b)
încetarea existenței motivelor de necesitate și de urgență care au stat la baza numirii.”
19
Potrivit Acordului din 10 martie 1994, încheiat între Ministerio de Educación y Ciencia (Ministerul Educației și Științei, Spania) și sindicatul ANPE, publicat prin decizia din 15 martie 1994, emisă de Dirección General de Personal y Servicios (Direcția generală pentru resurse umane și servicii) din cadrul acestui minister, referitoare la procedura de selecție a profesorilor angajați ca funcționari interimari (denumit în continuare „Acordul din 10 martie 1994”), funcționarii interimari care au lucrat cel puțin cinci luni și jumătate la data de 30 iunie dintr‑un an școlar vor îndeplini sarcini specifice postului lor de la acea dată și până la începutul anului școlar următor.
20
Cea de a treisprezecea dispoziție adițională la Ley 5/2012, de Presupuestos Generales de la Junta de Comunidades de Castilla la Mancha para 2012 (Legea 5/2012 privind bugetul general al guvernului comunității Castilia La Mancha pentru anul 2012) din 12 iulie 2012 (denumită în continuare „Legea finanțelor pentru anul 2012”) prevede:
„1.
Conform articolului 38 alineatul 10 din [Legea 7/2007] și articolului 153 alineatul 6 din [Legea 4/2011], aplicarea următoarelor acorduri se suspendă în următoarele condiții:
[…]
i)
[Acordul din 10 martie 1994], în ceea ce privește [indemnizația financiară] pentru concediile aferente lunilor iulie și august pentru suplinirile cu o durată mai mare de cinci luni și jumătate, precum și pentru ocuparea posturilor vacante. În această privință, membrii personalului didactic preuniversitar angajați în calitate de funcționari interimari primesc o indemnizație financiară aferentă a 22 de zile lucrătoare dacă au fost recrutați pentru un an școlar complet sau un număr de zile corespunzător timpului lucrat în cazul în care acesta este de mai puțin de un an școlar.
[…]”
Litigiul principal și întrebările preliminare
21
Domnul Viejobueno Ibáñez a fost recrutat de Dirección General de Recursos Humanos y Programación Educativa (Direcția Generală pentru Resurse Umane și Programe Educaționale) din cadrul ministerului regional în calitate de funcționar interimar (funcionario interino) pe postul de profesor în învățământul secundar la Colegiul Alonso Quijano, la Esquivias (Provincia Toledo, Spania) pentru anul școlar 2011/2012. Doamna de la Vara González a fost recrutată de această direcție ca funcționar interimar pentru un post de profesor la o școală profesională în cadrul centrului de învățământ pentru adulți Campos del Záncara, la San Clemente (provincia Cuenca, Spania) pentru același an școlar.
22
La 29 iunie 2012, data încheierii cursurilor, coordonatorii în materie de educație din provinciile Toledo și Cuenca au adoptat, fiecare, o decizie de încetare a raportului de muncă începând de la această dată în privința domnului Viejobueno Ibáñez și a doamnei de la Vara González, pentru motivele de „încetare liberă a raportului de muncă al unui funcționar interimar” și, respectiv, de „încetare definitivă a raportului de muncă ca urmare a schimbării situației administrative”.
23
Persoanele în cauză au formulat o cale de atac pe cale ierarhică împotriva deciziei de încetare a raportului de muncă în privința lor. Întrucât căile lor de atac au fost respinse implicit, ei au formulat, la 12 aprilie 2013, în fața Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 2 (Toledo) [Tribunalul de Contencios Administrativ nr. 2 (Toledo), Spania], o acțiune prin care se solicita în special anularea deciziei implicite de respingere și a deciziei de încetare a raportului de muncă în ceea ce îi privește, precum și recunoașterea dreptului lor de a rămâne în posturile lor respective până la 14 septembrie 2012. În susținerea acțiunilor, persoanele în cauză au susținut printre altele că deciziile de încetare a raportului de muncă încalcă principiul egalității de tratament, în condițiile în care conduc la tratamentul diferențiat al profesorilor, după cum sunt funcționari interimari sau funcționari de carieră, aceștia din urmă păstrându‑și postul după încheierea perioadei de cursuri.
24
Printr‑o hotărâre din 26 ianuarie 2015, această instanță a respins acțiunile, printre altele, pentru motivele că actele de recrutare ale persoanelor în cauză nu cuprindeau data încetării contractului, că, întrucât recrutarea funcționarilor interimari trebuie să se întemeieze pe rațiuni de necesitate și de urgență justificate, încetarea existenței acestor rațiuni constituia o cauză legală de încetare a raportului de muncă al acestor lucrători, chiar și în cazul în care, în fișele lor de salariu, ar figura o dată de încetare a contractului, și că data încheierii cursurilor poate presupune încetarea existenței necesității sau a urgenței care a motivat recrutarea lucrătorilor respectivi. În plus, Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 2 (Toledo) [Tribunalul de Contencios Administrativ nr. 2 (Toledo)] a considerat că principiul egalității de tratament nu a fost încălcat, pentru motivul că situația în care se găseau funcționarii interimari, al căror raport de muncă cu administrația este în principal temporar, nu era comparabilă cu cea a funcționarilor de carieră, al căror raport de muncă cu administrația este permanent.
25
Împotriva acestei hotărâri, persoanele în cauză au formulat apel în fața instanței de trimitere, și anume Tribunal Superior de Justicia de Castilla‑La Mancha (Curtea Superioară de Justiție din Castilia La Mancha, Spania), arătând în special că faptul că încetarea raportului lor de muncă a intervenit la 29 iunie 2012 constituie o încălcare a clauzei 4 din acordul‑cadru. Ei apreciază astfel că, din cauza calității lor de funcționari interimari, sunt tratați mai puțin favorabil decât profesorii care au statutul de funcționari de carieră, întrucât aceștia din urmă își păstrează postul în perioada consacrată în mod obișnuit concediului de vară anual. În plus, ei susțin că, din moment ce sunt recrutați pentru anul școlar 2011/2012 și exercită aceleași funcții precum un profesor care are calitatea de funcționar de carieră, nu există motive pentru care nu ar putea îndeplini sarcinile care corespund funcției lor după încheierea perioadei de cursuri. Pe de altă parte, persoanele în cauză arată că deciziile de încetare a raportului de muncă încalcă articolul 7 din Directiva 2003/88, pentru motivul că s‑a pus capăt raportului lor de muncă înainte ca ele să poată profita de zilele lor de concediu anual și că au primit în această calitate o indemnizație financiară. În plus, persoanele în cauză argumentează că încetarea raportului lor de muncă încalcă Acordul din 10 martie 1994.
26
Instanța de trimitere precizează că raporturi de muncă precum cele ale persoanelor în cauză sunt încheiate, conform articolului 7 din Legea 4/2011, pentru motive de necesitate și de urgență. Potrivit acestei instanțe, rezultă din jurisprudența spaniolă că lipsa necesității ca profesorii să lucreze după încheierea perioadei de cursuri constituie, în privința celor care au fost recrutați ca funcționari interimari, o cauză legală de încetare a raportului de muncă la data încheierii acestei perioade, în aplicarea articolului 9 alineatul 1 litera b) din această lege și a articolului 10 alineatul 3 din Legea 7/2007, având în vedere că motivul pentru care au fost recrutați a încetat să existe.
27
În ceea ce privește aplicarea principiului nediscriminării, instanța de trimitere consideră că profesorii angajați ca funcționari interimari intră sub incidența noțiunii „lucrător pe durată determinată”, în sensul acordului‑cadru, în măsura în care sunt recrutați pentru a ocupa posturi de funcționari de carieră care erau vacante. Cât despre profesorii care intră sub incidența statutului funcționarilor, aceștia ar putea intra sub incidența noțiunii „lucrător pe durată nedeterminată comparabil”, în sensul clauzei 4 din acest acord. Ar fi deci necesar să se compare, în vederea aplicării acestei clauze, situația funcționarilor interimari cu cea a funcționarilor de carieră, a căror muncă desfășurată în aceleași unități de învățământ sau în alte unități din aceeași comunitate economică este similară.
28
S‑ar ridica, în consecință, problema dacă încheierea perioadei de cursuri constituie în mod efectiv un motiv obiectiv care justifică un tratament diferențiat între profesori, după cum sunt funcționari interimari sau funcționari de carieră.
29
În plus, instanța de trimitere ridică problema dacă practica constând în a pune capăt raportului de muncă al profesorilor recrutați ca funcționari interimari la încheierea acestei perioade este compatibilă cu articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2003/88, având în vedere că, în această situație, ministerul regional este obligat să plătească indemnizații pentru zilele de concediu anual de care acești profesori nu au putut profita.
30
Pe de altă parte, instanța de trimitere relatează că administrația comunității autonome Castilia La Mancha a respectat Acordul din 10 martie 1994 până în anul școlar 2011/2012 și că practica respectivă a început odată cu adoptarea Legii finanțelor pentru anul 2012. Întrucât aceeași practică era autorizată de această lege, care ar introduce măsuri de austeritate și de control al deficitului public, s‑ar ridica problema dacă legea menționată este sau nu contrară principiului nediscriminării, astfel cum este concretizat de acordul‑cadru, iar în cazul unui răspuns afirmativ, dacă instanța națională poate înlătura aplicarea aceleiași legi pentru motivul că este incompatibilă cu dreptul Uniunii.
31
În aceste condiții, Tribunal Superior de Justicia de Castilla‑La Mancha (Curtea Superioară de Justiție din Castilia La Mancha) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„Având în vedere jurisprudența întemeiată pe hotărârile precedente ale instanței de trimitere […], precum și afirmațiile formulate în litigiul principal, care privesc legalitatea deciziei de a pune capăt raportului de muncă al profesorilor angajați ca funcționari interimari […] la încheierea cursurilor anului școlar, având în vedere principiul egalității de tratament între lucrătorii pe durată determinată și lucrătorii pe durată nedeterminată comparabili prevăzut în clauza 4 din [acordul‑cadru], și dat fiind că regimul juridic național aplicabil funcției publice în Castilia La Mancha prevede că raportul de muncă al profesorilor angajați ca funcționari interimari încetează în cazul «încet[ării] existenței motivelor de necesitate și de urgență care au stat la baza numirii», [instanța de trimitere] adresează următoarele întrebări preliminare […]:
1)
Încheierea perioadei de cursuri aferente anului școlar poate fi considerată un motiv obiectiv care justifică aplicarea unui tratament diferențiat profesorilor angajați în calitate de funcționari interimari în raport cu profesorii angajați în calitate de funcționari de carieră?
2)
Este compatibil cu principiul nediscriminării faptul că profesorii angajați în calitate de funcționari interimari, ale căror raporturi de muncă încetează la încheierea perioadei de cursuri, nu au posibilitatea de a primi concediu sub forma unor zile de odihnă efective, ci primesc în schimb o indemnizație financiară?
3)
Este compatibilă cu principiul nediscriminării acestor funcționari, care se încadrează în noțiunea «lucrători pe durată determinată», o normă generală precum cea inclusă în a treisprezecea dispoziție adițională din [Legea finanțelor pentru anul 2012], care, pentru motive de austeritate bugetară și îndeplinire a obiectivelor de deficit, printre alte măsuri, a suspendat aplicarea [Acordului din 10 martie 1994], dacă ne referim la plata [indemnizației financiare] pentru concediul aferent lunilor iulie și august pentru suplinirile cu o durată mai mare de 5 luni și jumătate, precum și pentru ocuparea posturilor vacante și dacă a fost stabilit că personalului didactic preuniversitar angajat pe durată determinată îi va fi plătită o indemnizație de concediu aferentă a 22 de zile lucrătoare, dacă numirea temporară a fost efectuată pentru un an școlar complet, respectiv o indemnizație de concediu calculată în mod proporțional cu numărul de zile lucrate?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
32
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere urmărește în esență să afle dacă clauza 4 punctul 1 din acordul‑cadru trebuie interpretată în sensul că se opune unei reglementări naționale care permite unui angajator să pună capăt, la data încheierii cursurilor, raportului de muncă pe durată determinată al profesorilor recrutați pentru un an școlar ca funcționari interimari, pentru motivul că condițiile de necesitate și de urgență cărora le era subordonată recrutarea acestora nu mai sunt îndeplinite la această dată, în timp ce raportul de muncă pe durată nedeterminată al profesorilor care au calitatea de funcționari de carieră continuă.
33
În această privință, trebuie amintit că al doilea paragraf din preambulul acordului‑cadru enunță că părțile acestuia „recunosc faptul că forma generală de raport de muncă între angajatori și lucrători este și va continua să fie contractul pe durată nedeterminată [și că], în anumite împrejurări, contractele de muncă pe durată determinată răspund nevoilor angajatorilor și ale lucrătorilor”.
34
Potrivit clauzei 1 litera (a) din acordul‑cadru, unul dintre obiectivele acestuia este îmbunătățirea calității muncii pe durată determinată, asigurând respectarea principiului nediscriminării. Totodată, în cel de al treilea paragraf al preambulului la acordul‑cadru se precizează că acesta „ilustrează disponibilitatea partenerilor sociali de a stabili un cadru general pentru asigurarea egalității de tratament pentru lucrătorii cu contract de muncă pe durată determinată, protejându‑i împotriva discriminării”. Considerentul (14) al Directivei 1999/70 menționează în acest sens că obiectivul acordului‑cadru constă în special în îmbunătățirea calității muncii pe durată determinată prin stabilirea unor cerințe minime de natură să garanteze aplicarea principiului nediscriminării (Hotărârea din 5 iunie 2018, Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, punctul 39 și jurisprudența citată).
35
Acordul‑cadru, în special clauza 4 din acesta, urmărește aplicarea principiului menționat lucrătorilor pe durată determinată pentru a evita ca un raport de muncă de această natură să fie folosit de un angajator pentru a‑i priva pe acești lucrători de drepturile care le sunt recunoscute lucrătorilor pe durată nedeterminată (Hotărârea din 5 iunie 2018, Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, punctul 40 și jurisprudența citată).
36
În schimb, acordul‑cadru nu prevede condițiile în care se pot folosi contractele de muncă pe durată nedeterminată și nici cele în care se pot folosi contractele pe durată determinată (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 octombrie 2012, Valenza și alții, C‑302/11-C‑305/11, EU:C:2012:646, punctul 63, precum și Hotărârea din 14 septembrie 2016, Martínez Andrés și Castrejana López, C‑184/15 și C‑197/15, EU:C:2016:680, punctul 39).
37
În speță, instanța de trimitere ridică problema dacă principiul nediscriminării, astfel cum este pus în aplicare și concretizat prin clauza 4 punctul 1 din acordul‑cadru, a fost încălcat, pentru motivul că, spre deosebire de situația profesorilor, cum sunt domnul Viejobueno Ibáñez și doamna de la Vara González, care sunt recrutați ca funcționari interimari în cadrul unui raport de muncă pe durată determinată, nu se pune capăt raportului de muncă pe durată nedeterminată al profesorilor care intră sub incidența statutului funcționarilor la încheierea perioadei de cursuri, aceștia păstrându‑și postul în special în perioada concediilor de vară anuale.
38
Trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, pentru a aprecia dacă persoanele interesate efectuează aceeași muncă sau o muncă similară în sensul acordului‑cadru, este necesar ca, în conformitate cu clauza 3 punctul 2 și cu clauza 4 punctul 1 din acordul‑cadru, să se examineze dacă, ținând seama de un ansamblu de factori precum natura muncii, condițiile de formare și condițiile de muncă, se poate considera că aceste persoane se află într‑o situație comparabilă (Hotărârea din 5 iunie 2018, Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, punctul 51 și jurisprudența citată).
39
În aceste condiții, reiese din elementele aflate la dispoziția Curții că domnul Viejobueno Ibáñez și doamna de la Vara González, atunci când erau angajați la Dirección General de Recursos Humanos y Programación Educativa (Direcția Generală pentru Resurse Umane și Programe Educaționale) ca funcționari interimari, exercitau aceleași funcții ca profesorii care aveau calitatea de funcționar de carieră.
40
Prin urmare, situația unui funcționar interimar precum domnul Viejobueno Ibáñez și doamna de la Vara González ar putea în principiu să fie considerată comparabilă cu cea a unui profesor care intră sub incidența statutului funcționarilor.
41
Cu toate acestea, trebuie subliniat că, spre deosebire de cauza care a condus la jurisprudența evocată la punctul 38 din prezenta hotărâre, în cauza principală, tratamentul diferențiat invocat decurge exclusiv din împrejurarea că raportul de muncă al persoanelor în cauză a încetat la o dată determinată, pe când cea a profesorilor care intrau sub incidența statutului funcționarilor a fost menținut după data respectivă.
42
Or, o asemenea împrejurare constituie caracteristica esențială care diferențiază un raport de muncă pe durată determinată de un raport de muncă pe durată nedeterminată.
43
Astfel, faptul că, la data încheierii cursurilor, nu se pune capăt raportului de muncă al profesorilor care intră sub incidența statutului funcționarilor sau că acest raport nu este suspendat este inerent naturii înseși a raportului de muncă al acestor lucrători. Astfel, aceștia au vocația de a ocupa un loc de muncă permanent tocmai pentru că sunt angajați în cadrul unui raport de muncă pe durată nedeterminată.
44
În ceea ce privește raporturile de muncă pe durată determinată, cum sunt cele ale persoanelor în cauză, ele sunt caracterizate, în schimb, astfel cum rezultă din clauza 3 punctul 1 din acordul‑cadru, prin faptul că angajatorul și lucrătorul au convenit, încă de la încheierea acestor raporturi, că acestea vor înceta la producerea unor condiții determinate în mod obiectiv, cum ar fi îndeplinirea unei sarcini determinate, producerea unui eveniment determinat sau împlinirea termenului (a se vedea în acest sens Hotărârile din 5 iunie 2018, Grupo Norte Facility, C‑574/16, EU:C:2018:390, punctul 57, și Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, punctul 60).
45
Or, în speță, instanța de trimitere este singura competentă să aprecieze dacă angajatorul a pus capăt raporturilor de muncă ale persoanelor în cauză înainte de producerea condiției determinate în mod obiectiv de părțile în litigiu în fața sa. Presupunând că aceasta este situația, acea împrejurare ar constitui nu o discriminare interzisă de acordul‑cadru, ci o încălcare de către angajator a dispozițiilor contractuale care guvernează respectivele raporturi de muncă, încălcare care ar putea fi sancționată, dacă este cazul, în conformitate cu dispozițiile naționale aplicabile.
46
În aceste condiții, în măsura în care, după cum s‑a amintit în esență la punctele 33 și 36 din prezenta hotărâre, acordul‑cadru recunoaște în principiu legitimitatea recurgerii la raporturile de muncă pe durată nedeterminată, precum și a recurgerii la raporturile de muncă pe durată determinată și nu prevede condițiile în care se pot folosi asemenea raporturi, o diferență de tratament care, precum cea în discuție în litigiul principal, constă doar în faptul că un raport de muncă pe durată determinată s‑a încheiat, la o dată anume, la împlinirea termenului, în timp ce un raport de muncă pe durată nedeterminată nu a încetat la acea dată, nu poate fi sancționată, în temeiul acestui acord.
47
Această apreciere nu este repusă în discuție de argumentul Comisiei Europene potrivit căruia numai natura temporară a raportului de muncă nu poate constitui un „motiv obiectiv” care poate justifica o diferență de tratament în sensul clauzei 4 punctul 1 din acordul‑cadru.
48
Astfel, diferența vizată la punctul 46 din prezenta hotărâre este inerentă coexistenței raporturilor de muncă pe durată nedeterminată și pe durată determinată și nu poate intra sub incidența interdicției prevăzute în această clauză, cu riscul de a șterge orice diferență între aceste două categorii de raporturi de muncă.
49
În plus, din decizia de trimitere reiese că domnul Viejobueno Ibáñez și doamna de la Vara González arată în esență că raporturile lor de muncă pe durată determinată ar fi trebuit să înceteze nu la 29 iunie 2012, data încheierii perioadei de cursuri, ci la 14 septembrie 2012, respectiv cu aproximativ două luni și jumătate mai târziu față de ceea ce era prevăzut în Acordul din 10 martie 1994.
50
În această privință, trebuie observat că persoanele în cauză nu solicită să fie tratate în mod efectiv, în ceea ce privește durata raportului lor de muncă, în același mod precum colegii care au statutul de funcționari de carieră, întrucât aceștia din urmă au vocația de a‑și ocupa postul chiar după data de 14 septembrie 2012. În realitate, cererile lor echivalează cu a pretinde același tratament precum cel acordat profesorilor care au fost angajați ca funcționari interimari, în cursul anilor școlari precedenți, până la 14 septembrie.
51
Or, întrucât principiul nediscriminării a fost pus în aplicare și concretizat de acordul‑cadru numai în ceea ce privește diferențele de tratament dintre lucrătorii pe durată determinată și lucrătorii pe durată nedeterminată care se află într‑o situație comparabilă (Hotărârea din 5 iunie 2018, Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, punctul 50 și jurisprudența citată), eventualele diferențe de tratament între anumite categorii de personal pe durată determinată nu intră sub incidența principiului nediscriminării consacrat de acest acord‑cadru (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 septembrie 2016, de Diego Porras, C‑596/14, EU:C:2016:683, punctul 38 și jurisprudența citată).
52
În aceste condiții, diferența de tratament invocată de persoanele în cauză nu poate, în orice caz, să intre sub incidența clauzei 4 punctul 1 din acordul‑cadru.
53
În ceea ce privește, în sfârșit, împrejurarea că persoanele în cauză au fost private de posibilitatea de a beneficia în mod efectiv de concediile lor anuale, că nu au primit remunerație în lunile iulie, august și septembrie ale anului 2012 și că nu au dobândit vechime în muncă pentru aceste luni în vederea avansării în carieră, trebuie arătat că această împrejurare este doar consecința directă a încetării raporturilor lor de muncă, încetare care nu constituie o diferență de tratament interzisă de acordul‑cadru.
54
Având în vedere toate considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare că clauza 4 punctul 1 din acordul‑cadru trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care permite unui angajator să pună capăt, la data încheierii cursurilor, raportului de muncă pe durată determinată al profesorilor recrutați pentru un an școlar ca funcționari interimari, pentru motivul că condițiile de necesitate și de urgență cărora le era subordonată recrutarea lor nu mai sunt îndeplinite la această dată, în timp ce raportul de muncă pe durată nedeterminată al profesorilor care au calitatea de funcționari de carieră continuă.
Cu privire la cea de a doua și la cea de a treia întrebare
55
Din decizia de trimitere reiese că, prin intermediul celei de a doua și al celei de a treia întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere urmărește în esență să afle dacă articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2003/88 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care permite să se pună capăt, la data încheierii cursurilor, raportului de muncă pe durată determinată al profesorilor recrutați pentru un an școlar ca funcționari interimari, chiar dacă prin aceasta profesorii sunt privați de zile de concediu de vară anual plătit aferent acestui an școlar, cu condiția ca profesorii respectivi să primească pentru aceasta o indemnizație financiară.
56
În această privință, trebuie amintit că lucrătorii trebuie să poată beneficia în mod normal de un repaus efectiv, dintr‑o preocupare pentru protecția eficientă a securității și a sănătății lor. Prin urmare, numai în cazul în care raportul de muncă încetează, articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2003/88 permite înlocuirea dreptului la concediu anual plătit neefectuat cu o compensație financiară (Hotărârea din 20 ianuarie 2009, Schultz‑Hoff și alții, C‑350/06 și C‑520/06, EU:C:2009:18, punctul 23, precum și Ordonanța din 21 februarie 2013, Maestre García, C‑194/12, EU:C:2013:102, punctul 28).
57
Or, în cauza principală, este cert că raporturile de muncă ale persoanelor în cauză au încetat. În consecință, în temeiul articolului 7 din Directiva 2003/88, legiuitorul spaniol putea să prevadă că acestea din urmă vor primi o indemnizație financiară pentru perioada de concediu anual plătit de care nu au putut beneficia.
58
Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă că articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2003/88 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care permite să se pună capăt, la data încheierii cursurilor, raportului de muncă pe durată determinată al profesorilor recrutați pentru un an școlar ca funcționari interimari, chiar dacă prin aceasta profesorii sunt privați de zile de concediu de vară anual plătit aferent acestui an școlar, cu condiția ca profesorii respectivi să primească pentru aceasta o indemnizație financiară.
Cu privire la cheltuielile de judecată
59
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:
1)
Clauza 4 punctul 1 din Acordul‑cadru cu privire la munca pe durată determinată încheiat la 18 martie 1999, anexat la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul‑cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care permite unui angajator să pună capăt, la data încheierii cursurilor, raportului de muncă pe durată determinată al profesorilor recrutați pentru un an școlar ca funcționari interimari, pentru motivul că condițiile de necesitate și de urgență cărora le era subordonată recrutarea lor nu mai sunt îndeplinite la această dată, în timp ce raportul de muncă pe durată nedeterminată al profesorilor care au calitatea de funcționari de carieră continuă.
2)
Articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care permite să se pună capăt, la data încheierii cursurilor, raportului de muncă pe durată determinată al profesorilor recrutați pentru un an școlar ca funcționari interimari, chiar dacă prin aceasta profesorii sunt privați de zile de concediu de vară anual plătit aferent acestui an școlar, cu condiția ca profesorii respectivi să primească pentru aceasta o indemnizație financiară.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: spaniola.