62017CJ0708_RES
Apvienotās lietas C‑708/17 un C‑725/17
“EVN Bulgaria Toplofikatsia” EAD
pret
Nikolina Stefanova Dimitrova
un
“Toplofikatsia Sofia” EAD
pret
Mitko Simeonov Dimitrov
(Rayonen sad Asenovgrad un Sofiyski rayonen sad
lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 5. decembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju tiesību aizsardzība – Direktīva 2011/83/ES – Patērētāju tiesības – 2. panta 1. punkts – “Patērētāja” jēdziens – 3. panta 1. punkts – Līgums, kas noslēgts starp komersantu un patērētāju – Līgums attiecībā uz centralizēto siltumapgādi – 27. pants – Nepasūtītu preču pārdošana – Direktīva 2005/29/EK – Uzņēmumu negodīga komercprakse iekšējā tirgū attiecībā uz patērētājiem – 5. pants – Negodīgas komercprakses aizliegums – I pielikums – Nepasūtītu preču piegāde – Valsts tiesiskais regulējums, kurā kopīpašumā esošā dzīvojamā ēkā, kas ir pieslēgta centrālās siltumapgādes tīklam, katram īpašniekam tiek prasīts piedalīties dzīvojamās ēkas koplietošanas telpu un ēkas siltumsistēmas siltumenerģijas patēriņa izdevumu segšanā – Energoefektivitāte – Direktīva 2006/32/EK – 13. panta 2. punkts – Direktīva 2012/27/ES – 10. panta 1. punkts – Rēķinu informācija – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka kopīpašumā esošā dzīvojamā ēkā rēķini par ēkas siltumsistēmas siltumenerģijas patēriņu tiek noteikti katram dzīvojamās ēkas dzīvokļa īpašniekam proporcionāli tā dzīvokļa apsildītajam tilpumam
Patērētāju tiesību aizsardzība – Patērētāju līgumi – Direktīva 2011/83 – Līgums par centralizētās siltumapgādes piegādi – Kopīpašumā esoša dzīvojamā ēka – Nepasūtītu preču piegāde – Jēdziens – Dzīvojamās ēkas apgāde ar siltumenerģiju atbilstoši kopīpašnieku pieņemtam lēmumam pieslēgt to centralizētajai siltumapgādei – Izslēgšana – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts pienākums katram īpašniekam šādā dzīvojamā ēkā piedalīties šīs dzīvojamās ēkas koplietošanas telpu siltumenerģijas izdevumu segšanā – Pieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/29 5. panta 1. un 5. punkts un Direktīvas 2011/83 27. pants)
(skat. 59., 64., 65., 67.–71. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Enerģētika – Energoefektivitātes veicināšana – Direktīvas 2006/32 un 2012/27 – Rēķinu informācija – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta rēķinu par patērēto siltumenerģiju izrakstīšana proporcionāli katra dzīvokļa kopīpašumā esošā dzīvojamā ēkā tilpumam – Pieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/32 13. panta 2. punkts un Direktīvas 2012/27 10. panta 1. punkts)
(skat. 75., 79.–81., 83.–88., 91. un 92. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Rezumējums
Savienības tiesībām nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka katram dzīvokļa īpašniekam kopīpašumā esošā dzīvojamā ēkā ir jāsedz izdevumi par siltumu, ar ko tiek apgādātas koplietošanas telpas
2019. gada 5. decembra spriedumā lietā EVN Bulgaria Toplofikatsia (C‑708/17 un C‑725/17) Tiesa aplūkoja valsts tiesiskā regulējuma siltumenerģijas piegādes jomā saderību ar Savienības tiesībām un nosprieda, ka Direktīvai 2011/83 par patērētāju tiesībām (
1
) un Direktīvai 2005/29, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi (
2
), nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir noteikts, ka dzīvokļa īpašniekiem kopīpašumā esošā dzīvojamā ēkā, kas ir pieslēgta centralizētajam siltumtīklam, ir noteikts pienākums segt daļu no dzīvojamās ēkas koplietošanas telpu un siltumsistēmas siltumenerģijas patēriņa izmaksām pat tad, ja tie individuāli nav lūguši siltuma piegādi un tie to neizmanto savā dzīvoklī. Attiecībā uz šo pašu tiesisko regulējumu Tiesa arī ir nospriedusi, ka Direktīvai 2006/32 (
3
) un Direktīvai 2012/27 (
4
), kas attiecas uz energoefektivitāti, nav pretrunā tas, ka rēķini par šo patēriņu tiek izrakstīti katram dzīvokļa īpašniekam kopīpašumā esošā dzīvojamā ēkā proporcionāli tā dzīvokļa apsildītajam tilpumam.
Pamatlietas ir saistītas ar divām prasībām par rēķinu samaksu, kas adresēti īpašumu kopīpašumā esošā dzīvojamā ēkā īpašniekiem un kas attiecas uz šo dzīvojamo ēku siltumsistēmas un koplietošanas telpu siltumenerģijas patēriņu, un šie īpašnieki atsakās samaksāt šos rēķinus. Pēdējie minētie uzskata, ka, lai gan viņu dzīvojamā ēka tiek apgādāta no centralizētā siltumtīkla saskaņā ar piegādes līgumu, kas noslēgts starp kopīpašumu un siltumenerģijas piegādātāju, viņi tomēr individuāli nav piekrituši centralizētās siltumapgādes saņemšanai un to nelieto savā dzīvoklī.
Vispirms Tiesa pievērsa uzmanību tam, kā interpretēt jēdzienu “patērētājs” Direktīvas 2011/83 (
5
) izpratnē, un nosprieda, ka šajā jēdzienā kā enerģijas piegādātāja klienti ietilpst īpašnieki un lietu tiesību īpašnieki attiecībā uz īpašuma lietošanu kopīpašumā esošā dzīvojamā ēkā, kas ir pieslēgta centralizētajam siltumtīklam, jo tās ir fiziskas personas, kas nenodarbojas ar komerciālo vai profesionālo darbību. Tādējādi tā secināja, ka pamatlietās aplūkotie centralizētās siltumapgādes piegādes līgumi ietilpst tādu līgumu kategorijā, kas noslēgti starp komersantiem un patērētājiem, Direktīvas 2011/83 3. panta 1. punkta izpratnē.
Pēc tam Tiesa ir precizējusi preces “nepasūtītas piegādes” jēdzienu Direktīvas 2011/83 27. panta izpratnē, norādot, ka ēkas siltumsistēmas un līdz ar to kopīpašumā esošās dzīvojamā ēkas koplietošanas daļu apgāde ar siltumenerģiju, kas notiek atbilstoši lēmumam pieslēgt to centralizētajai siltumapgādei, kuru ir pieņēmuši šī dzīvojamās ēkas kopīpašnieki, saskaņā ar valsts tiesībām nav centralizētās siltumapgādes nepasūtīta piegāde.
Visbeidzot Tiesa ir lēmusi par rēķinu izrakstīšanas par siltumenerģijas patēriņu kopīpašumā esošās dzīvojamās ēkās metodi. Tādējādi tā norādīja, ka saskaņā ar Direktīvu 2006/32 (
6
) dalībvalstis nodrošina, ka galalietotāji, it īpaši elektroenerģijas un centralizētās siltumapgādes jomā, saņem individuālus skaitītājus, kas precīzi izmēra to faktisko patēriņu, ja tas ir tehniski iespējams. Tomēr, pēc Tiesas domām, ir grūti iedomāties, ka varētu pilnībā individualizēt rēķinus par siltumu kopīpašumā esošās dzīvojamās ēkās, it īpaši attiecībā uz siltumsistēmu un koplietošanas telpām, jo šādas dzīvojamās ēkas dzīvokļi nav savstarpēji neatkarīgi siltuma ziņā, jo siltumenerģija cirkulē starp apsildītajām vienībām un tām, kas tiek mazāk apsildītas vai netiek apsildītas vispār. Šajos apstākļos no minētā Tiesa secināja, ka, ņemot vērā plašo rīcības brīvību, kas ir dalībvalstīm saistībā ar siltumenerģijas patēriņa kopīpašumā esošās dzīvojamās ēkās aprēķināšanas metodi, Direktīvai 2006/32 un Direktīvai 2012/27 nav pretrunā tas, ka šādas dzīvojamās ēkas siltumsistēmas izdalītā siltuma aprēķins notiek proporcionāli katra dzīvokļa apsildāmajam tilpumam.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK (OV 2011, L 304, 64. lpp.), 27. pants.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”) (OV 2005, L 149, 22. lpp.), 5. panta 1. un 5. punkts.
(
3
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/32/EK (2006. gada 5. aprīlis) par enerģijas galapatēriņa efektivitāti un energoefektivitātes pakalpojumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 93/76/EEK (OV 2006, L 114, 64. lpp.), 13. panta 2. punkts.
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/27/ES (2012. gada 25. oktobris) par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK (OV 2012, L 315, 1. lpp.), 10. panta 1. punkts.
(
5
)	Direktīvas 2011/83 2. panta 1. punkts.
(
6
)	Direktīvas 2006/32 13. panta 2. punkts.