62007TJ0423_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta T‑423/07
Ryanair Ltd, Dublina (Īrija), ko pārstāv E. Vahida [ E. Vahida ], advokāts,
prasītāja,
pret
Eiropas Komisiju, ko pārstāv L. Flinns [ L. Flynn ], S. Noe [ S. Noë ] un E. Rigīni [ E. Righini ], pārstāvji,
atbildētāja,
par prasību konstatēt Komisijas bezdarbību, jo tā prettiesiski atturējās formulēt nostāju attiecībā uz prasītājas sūdzību, kas attiecās, pirmkārt, uz varbūtējo Vācijas Federatīvās Republikas piešķirto atbalstu Lufthansa
un tās Star Alliance
partneriem, piešķirot tiem Minhenes (Vācija) lidostas 2. termināļa ekskluzīvas izmantošanas tiesības, un, otrkārt, varbūtējo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu no Minhenes lidostas puses.
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs S. Papasavs [ S. Papasavvas ], tiesneši V. Vadapals [ V. Vadapalas ] (referents) un K. O’Higinss [ K. O’Higgins ],
sekretārs N. Rozners [ N. Rosner ], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2010. gada 9. decembra tiesas sēdi,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
Atbilstošās tiesību normas
1. Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [EKL 88.] panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.), 10. panta 1. punkts ir izteikts šādi:
“Ja – neatkarīgi no informācijas avota – Komisijas rīcībā ir ziņas par varbūtēji nelikumīgu atbalstu, tā tūlīt izskata minēto informāciju.”
2. Regulas Nr. 659/1999 20. panta 2. punktā ir noteikts:
“Ieinteresētās personas var informēt Komisiju [par] jebkādu varbūtēji nelikumīgu atbalstu un jebkādu varbūtēju atbalsta ļaunprātīgu izmantošanu. Ja Komisija uzskata, ka, pamatojoties uz tās rīcībā esošo informāciju, nav pietiekama pamata par attiecīgo gadījumu izdarīt secinājumus, Komisija par to informē ieinteresētās personas. Ja Komisija pieņem lēmumu par kādu gadījumu, pamatojoties uz sniegtās informācijas saturu, tā nosūta ieinteresētajai personai minētā lēmuma kopiju.”
3. Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 7. pants ir izteikts šādi:
“1. Ja Komisija uz sūdzības pamata vai pēc savas iniciatīvas atklāj, ka ir [EKL] 81. panta vai 82. panta pārkāpums, tā var ar lēmumu pieprasīt attiecīgajiem uzņēmumiem vai uzņēmumu apvienībām šādas pārkāpšanas izbeigšanu.
Šim nolūkam Komisija attiecībā uz uzņēmumiem var ieviest tādus uzvedības vai strukturālos aizsardzības līdzekļus, kas ir proporcionāli izdarītajam pārkāpumam un kas ir vajadzīgi, lai efektīvi izbeigtu pārkāpšanu. Strukturālos aizsardzības līdzekļus var ieviest tikai tad, ja nav vienlīdzīgi efektīva aizsardzības līdzekļa, kas attiecas uz uzvedību, vai ja jebkurš vienlīdzīgi efektīvs aizsardzības līdzeklis, kas attiecas uz uzvedību, attiecīgajam uzņēmumam būtu apgrūtinošāks nekā strukturālais aizsardzības līdzeklis. Ja Komisijai ir likumīgas intereses, tā arī var konstatēt, ka pārkāpums ir izdarīts pagātnē.
2. Šā panta 1. punkta nolūkā tiesības iesniegt sūdzību ir fiziskām un juridiskām personām, kas var apliecināt likumīgas intereses, un dalībvalstīm.”
4. Komisijas 2004. gada 7. aprīļa Regulas (EK) Nr. 773/2004 par lietas izskatīšanu saskaņā ar [EKL] 81. un 82. pantu, ko vada Komisija (OV L 123, 18. lpp.), preambulas 6. apsvērumā ir noteikts:
“Lai sūdzību pieņemtu saskaņā ar Regulas [..] Nr. 1/2003 7. pantu, tajā jāietver noteikta informācija.”
5. Regulas Nr. 773//2004 preambulas 7. apsvērumā ir noteikts:
“Lai palīdzētu sūdzību iesniedzējiem iesniegt Komisijai vajadzīgos faktus, jāsagatavo veidlapa. Šajā veidlapā minētās informācijas iesniegšanai jābūt priekšnosacījumam, lai attiecīgo sūdzību izskatītu kā tādu, kas minēta Regulas [..] Nr. 1/2003 7. pantā.”
6. Regulas Nr. 773/2004 5. panta 1. punkts ir izteikts šādi:
“Lai fiziskām un juridiskām personām būtu tiesības iesniegt sūdzību saskaņā ar Regulas [..] Nr. 1/2003 7. pantu, tās apliecina savas likumīgās intereses.
Šajās sūdzībās ietver C veidlapā prasīto informāciju, kā norādīts šīs regulas pielikumā. Komisija var atcelt šo pienākumu attiecībā uz daļu no C veidlapā prasītās informācijas, ieskaitot dokumentus.”
7. Regulas Nr. 773/2004 pielikumā esošās C veidlapas 3. punktā ir noteikts:
“Sīki izklāstiet faktus, kuri, jūsuprāt, liecina par to, ka ir pārkāpts [EKL] 81. vai 82. pants [..]. Jo īpaši norādiet produkcijas (preču vai pakalpojumu) veidu, kuru ietekmē iespējamie pārkāpumi, un vajadzības gadījumā izskaidrojiet tirdzniecības attiecības, kas skar šos produktus. Sniedziet visus pieejamos datus par visiem uzņēmumu vai uzņēmumu apvienību nolīgumiem vai darbībām, uz kurām attiecas šī sūdzība. Norādiet, ciktāl tas iespējams, to uzņēmumu relatīvo vietu tirgū, uz kuriem attiecas sūdzība.”
8. Regulas Nr. 773/2004 pielikumā esošās C veidlapas 6. punktā ir paredzēts:
“Paskaidrojiet, kādu atzinumu vai rīcību jūs sagaidāt Komisijas uzsāktās lietas izskatīšanas rezultātā.”
9. Regulas Nr. 773/2004 pielikumā esošās C veidlapas 8. punkts ir izteikts šādi:
“Sniedziet pilnīgu informāciju par to, vai attiecībā uz šo vai ar šo cieši saistītiem jautājumiem jūs esat vērsies kādā citā konkurences institūcijā un/vai valsts tiesā ir uzsākta tiesas prāva. Ja tas ir tā, sniedziet pilnīgus datus par pārvaldes vai tiesu iestādi, kurā esat vērsies, un par jūsu iesniegumiem šai iestādei.”
Tiesvedības rašanās fakti
10. 2005. gada 3. novembrī prasītāja, Ryanair Ltd, nosūtīja Eiropas Kopienu Komisijai vēstuli, kas ietvēra “sūdzību pret Minhenes lidostu saistībā ar valsts atbalstu Lufthansa ”.
11. Šajā sūdzībā prasītāja darīja zināmu faktu, ka Lufthansa un tās Star Alliance
partneriem (turpmāk tekstā – “ Star Alliance
partneri”) bija ekskluzīvas tiesības izmantot Minhenes (Vācija) lidostas 2. termināli. Tā norādīja, ka šāda ekskluzīva izmantošana tika “atļauta par EUR 1,5 miljardu samaksu”, kā rezultātā “lidostai pēdējo divu gadu laikā radās finansiāla rakstura zaudējumi vairāk nekā EUR 100 miljonu apmērā”. Prasītāja uzskata, ka šis apstāklis ir dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, jo tai tika atteikta piekļuve minētajam terminālim. Turklāt tas nozīmē, ka Vācijas iestādes ir piešķīrušas nozīmīgu valsts atbalstu Lufthansa . Sūdzībā tika minēts, ka šī “acīmredzamā ļaunprātīgā izmantošana” no Kopienu tiesiskā regulējuma valsts atbalsta jomā viedokļa ir pretrunā arī Komisijas nesen publicētajām Kopienas vadlīnijām par lidostu finansēšanu un valsts atbalstu darbības uzsākšanai aviosabiedrībām, kas veic lidojumus no reģionālām lidostām. Līdz ar to prasītāja lūdza Komisiju pārbaudīt “būtisko konkurences izkropļojumu”, kurš izrietot no priekšrocībām, ko Minhenes lidosta un Vācijas Federatīvā Republika piešķīrušas Lufthansa . Tāpat sūdzībā tika norādīts, ka tās kopija tiks nosūtīta Komisijas “Konkurences” ģenerāldirekcijai (ĢD), kurai tiek lūgts pārbaudīt Minhenes lidostas dominējošā stāvokļa ļaunprātīgo izmantošanu, kura izpaužoties tās atteikumā prasītājai veikt lidojumus no šīs lidostas 2. termināļa. Visbeidzot prasītāja lūdz, lai Komisijas “Transporta un enerģijas” ĢD noteiktu pienākumu Lufthansa
atlīdzināt būtiskās valsts atbalsta summas, kuras tā esot saņēmusi.
12. Ar 2005. gada 10. novembra vēstuli Komisija apstiprināja, ka ir saņēmusi sūdzību un to reģistrējusi 2005. gada 4. novembrī. Komisija norādīja, ka atbilstoši procedūrai, kurā tiek izskatītas sūdzības, kurās ir ziņots par valsts atbalstu, tās dienesti sarakstīsies ar Vācijas iestādēm, lai pieprasītu paskaidrojumus par varbūtēji piešķirto atbalstu.
13. Ar 2007. gada 23. janvāra vēstuli prasītāja atgādināja Komisijai, ka ir pagājuši 14 mēneši, kopš tā ir atzinusi, ka ir saņēmusi tās sūdzību, kurā ir paziņots par valsts atbalstu Lufthansa
labā, un ka šajā laikā tai bija iespēja saņemt visu nepieciešamo informāciju no Vācijas iestādēm, lai uzsāktu oficiālu izmeklēšanu.
14. 2007. gada 31. jūlijā, nesaņēmusi atbildi uz savu sūdzību, prasītāja Komisijai nosūtīja brīdinājuma vēstuli, kurā tā formāli to aicināja rīkoties atbilstoši EKL 232. pantam (turpmāk tekstā – “brīdinājuma vēstule”).
15. Brīdinājuma vēstulē prasītāja lūdza Komisiju piemērot Regulā Nr. 659/1999, Regulā Nr. 1/2003 un Regulā Nr. 773/2004 paredzētās procedūras.
16. Precīzāk prasītāja lūdza Komisiju:
– pirmkārt, izdot rīkojumu Vācijas Federatīvajai Republikai pārtraukt attiecīgo valsts atbalstu vismaz līdz brīdim, kad Komisija pieņems lēmumu saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 11. panta 1. punktu; otrkārt, veicot iepriekšēju pārbaudi par tās sūdzībā apstrīdētā valsts atbalsta piešķiršanu, pieņemt formālu lēmumu, no vienas puses, atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 4. panta 2., 3. vai 4. punktam un, no otras puses, atbilstoši šīs pašas regulas 13. panta 1. punktam un, treškārt, informēt [prasītāju] par pieņemtajiem lēmumiem saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 20. panta 2. punktu;
– izdot rīkojumu saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 8. pantu pagaidu pasākuma veidā izbeigt tās sūdzībā apstrīdēto pret konkurenci vērsto rīcību un uzsākt procedūru lēmuma pieņemšanai saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 III nodaļu par šo pret konkurenci vērsto rīcību vai tai paziņot iemeslus, kuru dēļ sūdzība ir jānoraida atbilstoši Regulas Nr. 773/2004 7. pantam.
17. 2007. gada 2. augusta vēstulē Komisija apstiprināja, ka ir saņēmusi brīdinājuma vēstuli, un norādīja, ka atbildi uz to sniegs “Transporta un enerģijas” ĢD.
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
18. Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2007. gada 15. novembrī, prasītāja cēla šo prasību.
19. Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
– atbilstoši EKL 232. pantam konstatēt, ka Komisija prettiesiski ir atturējusies formulēt nostāju par 2005. gada 3. novembrī iesniegto sūdzību, lai gan tai formāli tika lūgts to darīt;
– piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, to skaitā tiesāšanās izdevumus, kas prasītājai radušies tiesvedības laikā, pat ja Komisija pēc prasības celšanas veiktu pasākumus, pēc kuriem saskaņā ar Vispārējās tiesas viedokli šai prasībai zustu priekšmets, vai ja Vispārējā tiesa noraidītu prasību kā nepieņemamu;
– veikt citus pasākumus, kurus Vispārējā tiesa uzskatītu par nepieciešamiem.
20. Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
– prasību noraidīt;
– piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
21. Ar 2008. gada 14. aprīļa vēstuli (turpmāk tekstā – “2008. gada 14. aprīļa vēstule”) prasītāja lūdza Vispārējo tiesu veikt procesa organizatoriskos pasākumus, lai tiktu iesniegti daži Komisijas iebildumu rakstā minētie dokumenti.
22. Savos apsvērumos par 2008. gada 14. aprīļa vēstuli, kas Vispārējās tiesas kancelejā tika iesniegti 2008. gada 30. aprīlī, Komisija lūdza Vispārējo tiesu noraidīt prasītājas lūgumu veikt procesa organizatoriskos pasākumus.
23. 2009. gada 16. janvāra vēstulē (turpmāk tekstā – “2009. gada 16. janvāra vēstule”) Komisija nosūtīja Vispārējai tiesai 2008. gada 23. jūlija lēmuma uzsākt oficiālu izmeklēšanas procedūru C 38/08 (ex NN 53/07) atbilstoši EKL 88. panta 2. punktam, Vācija – Pasākumi par labu Minhenes lidostas 2. terminālim (turpmāk tekstā – “2008. gada 23. jūlija lēmums”), kopiju. Šajā vēstulē Komisija norādīja, ka pēc 2008. gada 23. jūlija lēmuma šī prasība sakarā ar bezdarbību ir zaudējusi savu priekšmetu. Turklāt tā izteica vēlmi, lai prasītāja paziņotu Vispārējai tiesai, ka tā prasību atsauc, un atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 113. pantam lūdza izbeigt tiesvedību pirms sprieduma taisīšanas, ja prasītāja neatsauktu savu prasību.
24. Savos apsvērumos par 2009. gada 16. janvāra vēstuli, kas Vispārējās tiesas kancelejā tika iesniegti 2009. gada 17. februārī, prasītāja darīja zināmu, ka nevēlas atsaukt savu prasību, jo Komisija neesot iejaukusies saistībā ar konkrētiem tās sūdzībā minētiem jautājumiem, it īpaši attiecībā uz Star Alliance
partneriem, un ka lēmums uzsākt oficiālu procedūru acīmredzami nav tas pats, kas Komisijas nostājas formulēšana par sūdzību, kura ir iesniegta par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu. Līdz ar to prasītāja lūdz Vispārējo tiesu:
– noraidīt visus Komisijas lūgumus, kas ir ietverti tās 2009. gada 16. janvāra vēstulē;
– atzīt, ka Komisija ir vainojama bezdarbībā, jo tā neizskatīja prasītājas sūdzību par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, gadījumā, ja Vispārējā tiesa nevarētu atzīt, ka Komisija ir vainojama bezdarbībā, neizskatot tās sūdzību par prettiesiska atbalsta piešķiršanu;
– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Par prasījumiem sakarā ar bezdarbību, kas attiecas uz varbūtējo valsts atbalstu Lufthansa un tās Star Alliance partneru labā
25. Vispirms ir jāatgādina, ka, lai lemtu par prasījumu sakarā ar bezdarbību pamatotību, ir jāpārbauda, vai Komisijas brīdināšanas brīdī EKL 232. panta nozīmē iestādei bija pienākums rīkoties (Vispārējās tiesas 1995. gada 13. novembra rīkojums lietā T‑126/95 Dumez /Komisija, Recueil, II‑2863. lpp., 44. punkts; 1998. gada 6. jūlija rīkojums lietā T‑286/97 Goldstein /Komisija, Recueil, II‑2629. lpp., 24. punkts, un Vispārējās tiesas 1998. gada 15. septembra spriedums lietā T‑95/96 Gestevisión Telecinco /Komisija, Recueil, II‑3407. lpp., 71. punkts).
26. Turklāt ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru EKL 232. pantā paredzētais tiesību aizsardzības līdzeklis, kura mērķi atšķiras no EKL 226. pantā paredzētā tiesību aizsardzības līdzekļa mērķiem (šajā ziņā skat. Tiesas 2002. gada 25. aprīļa spriedumu lietā C‑154/00 Komisija/Grieķija, Recueil, I‑3879. lpp., 28. punkts), ir pamatots ar ideju, ka par apšaubīto iestādes prettiesisko bezdarbību var vērsties Tiesā, lai tā atzītu, ka šāda bezdarbība ir pretrunā Līgumam, ja attiecīgā iestāde nav novērsusi šo bezdarbību. Šādas [bezdarbības] atzīšanas rezultātā saskaņā ar EKL 233. pantu atbildētājai iestādei ir jāveic pasākumi Tiesas sprieduma izpildei, neskatoties uz to, ka šīs pašas atzīšanas rezultātā var celt prasību par ārpuslīgumisko atbildību. Gadījumā, kad darbība, par kuras neizpildi ir tiesvedība, tiek veikta pēc prasības celšanas, bet pirms sprieduma pasludināšanas, Tiesas paziņojums par sākotnējās bezdarbības prettiesiskumu vairs nevar izraisīt EKL 233. pantā paredzētās sekas. No tā izriet, ka šādā gadījumā, tāpat kā tad, ja atbildētāja iestāde ir atbildējusi uz aicinājumu rīkoties divu mēnešu laikā, prasības priekšmets ir zudis un par to spriedums vairs nav jātaisa (skat. Tiesas 2000. gada 13. decembra rīkojumu lietā C‑44/00 P Sodima /Komisija, Recueil, I‑11231. lpp., 83. punkts un tajā minētā judikatūra, un Vispārējās tiesas 2004. gada 19. februāra spriedumu apvienotajās lietās T‑297/01 un T‑298/01 SIC /Komisija, Recueil, II‑743. lpp., 31. punkts). Apstāklim, ka šī iestādes formulētā nostāja neapmierina prasītāju, šajā ziņā nav nozīmes, jo EKL 232. pants attiecas uz bezdarbību, nepieņemot lēmumu vai neformulējot nostāju, nevis uz citādāka akta pieņemšanu, kas nav tāds, kādu ir vēlējies šis lietas dalībnieks vai kādu tas ir uzskatījis par vajadzīgu (skat. rīkojumu lietā Sodima /Komisija, minēts iepriekš, 83. punkts un tajā minētā judikatūra).
27. Ņemot vērā šos apsvērumus, ir jālemj par prasījumiem sakarā ar bezdarbību, kas attiecas uz varbūtējo valsts atbalstu Lufthansa un Star Alliance partneru labā.
28. Prasītāja norāda, ka Komisijas bezdarbība izpaudās tajā apstāklī, ka pēc sarakstes ar Vācijas iestādēm Komisija acīmredzami nekādi nerīkojās un it īpaši tā nepieņēma lēmumu, kurā būtu noteikts vai nu tas, ka attiecīgais valsts pasākums nav atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, vai arī tas, ka šis pasākums ir jāatzīst par atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, bet tas ir saderīgs ar kopējo tirgu saskaņā ar EKL 87. panta 2. un 3. punktu, vai arī ka būtu jāuzsāk EKL 88. panta 2. punktā minētā procedūra. Tādējādi Komisija prettiesiski atturējās no rīcības saistībā ar tās sūdzību, kurā tika paziņots par varbūtējo valsts atbalstu Lufthansa un Star Alliance partneru labā.
29. Savukārt Komisija apgalvo, ka prasījumi sakarā ar bezdarbību, kas attiecas uz varbūtējo valsts atbalstu, ir nepamatoti un ka katrā ziņā, ņemot vērā 2008. gada 23. jūlijā pieņemto lēmumu, šī prasība ir zaudējusi priekšmetu.
30. Neesot vajadzībai pārbaudīt, vai brīdināšanas brīdī EKL 232. panta nozīmē Komisijai bija pienākums rīkoties, nav strīda par to, ka ar 2008. gada 23. jūlija lēmumu Komisija uzsāka oficiālo izmeklēšanas procedūru saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu par varbūtējo valsts atbalstu Lufthansa labā.
31. No tā izriet, ka Komisija, pieņemot vienu no brīdinājuma vēstulē minētajiem lēmumiem, pienācīgi ir formulējusi savu nostāju EKL 232. panta nozīmē attiecībā uz prasītājas aicinājumu rīkoties šajā sakarā.
32. Līdz ar to, lai gan prasītājai bija leģitīmas intereses celt šo prasību, tai vairs nav priekšmeta, jo tajā ir lūgts konstatēt Komisijas prettiesisko bezdarbību, nenoformulējot nostāju par prasītājas sūdzību, kas attiecas uz varbūtējo valsts atbalstu Lufthansa
labā.
33. Tādēļ vairs nav jātaisa spriedums par prasījumiem sakarā ar bezdarbību, kas attiecas uz varbūtējo valsts atbalstu Lufthansa labā.
34. Attiecībā uz prasījumiem sakarā ar bezdarbību, kas ir saistīti ar varbūtējo valsts atbalstu Star Alliance
partneru labā, prasītāja apgalvo, ka, neraugoties uz 2008. gada 23. jūlijā pieņemto lēmumu, joprojām ir jālemj par šo prasības daļu.
35. Šajā ziņā ir jānorāda, ka 2008. gada 23. jūlija lēmumu nevar uzskatīt par tādu, kurā Komisija būtu formulējusi savu nostāju par varbūtējo valsts atbalstu Star Alliance
partneru labā, jo šis lēmums attiecas tikai uz varbūtējo valsts atbalstu Lufthansa
labā. Šajos apstākļos ir jāuzskata, ka prasītāja pareizi norāda, ka par šo prasības daļu ir jātaisa spriedums un jānoskaidro, vai Komisija ir prettiesiski atturējusies rīkoties šajā jautājumā.
36. Kā ir atgādināts šī sprieduma 25. punktā, lai lemtu par prasījumu sakarā ar bezdarbību pamatotību, ir jāpārbauda, vai brīdināšanas brīdī EKL 232. panta nozīmē Komisijai bija pienākums rīkoties.
37. Valsts atbalsta jomā situācijas, kurās Komisijai ir pienākums rīkoties attiecībā uz prettiesisku valsts atbalstu, ir reglamentētas Regulā Nr. 659/1999. Saskaņā ar šīs regulas 10. panta 1. punktu, “ja – neatkarīgi no informācijas avota – Komisijas rīcībā ir ziņas par varbūtēji nelikumīgu atbalstu, tā tūlīt izskata minēto informāciju”. Atbilstoši šīs pašas regulas 20. panta 2. punktam “ieinteresētās personas var informēt Komisiju [par] jebkādu varbūtēji nelikumīgu atbalstu un jebkādu varbūtēju atbalsta ļaunprātīgu izmantošanu”. Šajā pašā normā ir noteikts, ka, “ja Komisija uzskata, ka, pamatojoties uz tās rīcībā esošo informāciju, nav pietiekama pamata par attiecīgo gadījumu izdarīt secinājumus, Komisija par to informē ieinteresētās personas”.
38. Tādējādi ir jāpārbauda, vai sūdzībā tika apšaubīts varbūtēji prettiesisks valsts atbalsts Star Alliance partneru labā.
39. Šajā lietā ir jākonstatē, ka prasītāja savā sūdzībā patiesībā tikai dara zināmu valsts atbalstu Lufthansa
labā, nevis Star Alliance
partneru labā. Kā tas izriet no sūdzības, kuras nosaukums ir “sūdzība par Minhenes lidostu sakarā ar valsts atbalstu Lufthansa
labā”, prasītāja precizēja, ka Minhenes lidostas 2. termināļa ekskluzīvo izmantošanas tiesību nodošana Lufthansa
un tās Star Alliance
partneriem nozīmē, ka Vācijas iestādes piešķir nozīmīgu valsts atbalstu Lufthansa . Tāpat prasītāja lūdz Komisiju pārbaudīt “būtisku konkurences izkropļojumu”, kas izrietot no priekšrocībām, ko Minhenes lidosta un Vācijas Federatīvā Republika piešķīrusi Lufthansa . Visbeidzot prasītāja lūdz, lai “Transporta un enerģijas” ĢD noteiktu pienākumu Lufthansa
atlīdzināt būtisko tās saņemto valsts atbalsta summu. Nekādā veidā no sūdzības teksta neizriet, ka prasītāja būtu norādījusi Star Alliance
partnerus kā valsts atbalsta saņēmējus. Turklāt ir jāuzsver, ka arī 2007. gada 23. janvāra atgādinājuma vēstulē, kas ir pievienota tās replikas rakstam, kā vienīgā varbūtējā valsts atbalsta saņēmēja ir norādīta Lufthansa .
40. Līdz ar to jāuzskata, ka brīdināšanas brīdī EKL 232. panta izpratnē Komisijai nebija pienākuma rīkoties attiecībā uz varbūtējo valsts atbalstu Star Alliance
partneru labā, tādēļ tai nevar pārmest nekādu bezdarbību saskaņā ar iepriekš šī sprieduma 25. pantā minēto judikatūru.
41. No tā izriet, ka prasījumi sakarā ar bezdarbību, kas attiecas uz varbūtējo valsts atbalstu Star Alliance
partneru labā, ir jānoraida kā nepamatoti, neesot vajadzībai veikt procesa organizatoriskos pasākumus, kurus lūdz prasītāja.
Par prasījumiem sakarā ar bezdarbību, kas attiecas uz varbūtējo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu
Lietas dalībnieku argumenti
42. Prasītāja norāda, ka tad, ja Komisija ir saņēmusi sūdzību atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 un Regulas Nr. 773/2004 noteikumiem, tai ir pienākums uzmanīgi pārbaudīt visus faktiskos un tiesiskos apstākļus, kurus tai ir darījis zināmus sūdzības iesniedzējs, lai saprātīgā termiņā izlemtu, vai tai ir jāuzsāk procedūra par pārkāpuma konstatēšanu vai sūdzība jānoraida, neuzsākot procedūru, vai arī jāizbeidz sūdzības izskatīšana. Tā piebilst, ka tad, ja Komisija nolemj, ka nav pamata pārbaudīt sūdzību saskaņā ar EKL 82. pantu vai ka tas būtu pārmērīgi, tai sūdzības iesniedzējs ir jāinformē par savu lēmumu, norādot iemeslus tādā veidā, lai varētu veikt šī lēmuma tiesiskuma pārbaudi.
43. Prasītāja uzskata, ka tiktāl, ciktāl tās sūdzība attiecās arī uz konkurences tiesību pārkāpumu, Komisijai bija pienākums rīkoties saprātīgā termiņā.
44. Pirmkārt, Komisija četru mēnešu termiņā saskaņā ar Komisijas paziņojuma projekta par Komisijai atbilstoši [EKL] 81. un 82. pantam iesniegto sūdzību izskatīšanu (OV 2004, C 101, 65. lpp) 61. pantu tai nenorādīja, vai tā ir paredzējusi izmeklēt šo lietu. Otrkārt, tā nepieņēma nekādu lēmumu, kāds tai esot bijis jāpieņem pēc sūdzības saņemšanas, proti, vai nu lēmumu uzsākt procedūru, lai konstatētu EKL 82. panta pārkāpumu, vai lēmumu noraidīt sūdzību pēc sūdzības iesniedzēja informēšanas atbilstoši Regulas Nr. 773/2004 7. pantam, vai arī pienācīgi pamatotu lēmumu neizskatīt sūdzību, jo nepastāv Kopienas intereses. Līdz ar to prasītāja uzskata, ka ir jāatzīst Komisijas pieļautā bezdarbība.
45. Replikā prasītāja turklāt uzsver, ka tai nebija iespējas izmantot C veidlapu, kura ir iekļauta Regulas Nr. 773/2004 pielikumā, jo tās sūdzībā bija apvienota sūdzība par valsts atbalstu un sūdzība par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, un ka Komisija nebija paredzējusi veidlapu jauktām sūdzībām. Turklāt tā piebilst, ka, tā kā Regulas Nr. 773/2004 5. panta 1. punktā ir tikai norādīts, ka “sūdzībās ietver C veidlapā prasīto informāciju, kā norādīts [..] pielikumā”, šī tiesību norma nosaka tikai pienākumu sniegt šo informāciju, sūdzības iesniedzējam atstājot brīvu izvēli attiecībā uz veidu un kārtību, kādā to sniegt. Prasītāja uzskata, ka tās sūdzība bija spēkā, jo C veidlapā pieprasītā informācija vai nu jau bija iekļauta tās sūdzībā, vai nu tā Komisijai jau bija zināma, vai arī tā nebija pieejama.
46. Komisija norāda, ka sūdzība pamatā bija par prettiesiska valsts atbalsta piešķiršanu, ka šī vēstule bija adresēta tiem tās dienestiem, kuri nodarbojās ar valsts atbalstiem transporta nozarē, un ka tās nosaukums bija “sūdzība par Minhenes lidostu sakarā ar valsts atbalsta piešķiršanu Lufthansa ”. Komisija neapstrīd ne to, ka prasītāja savā vēstulē arī apgalvoja, ka Minhenes lidosta ļaunprātīgi izmantoja savu dominējošo stāvokli, nedz arī to, ka šīs vēstules kopiju bija paredzēts nosūtīt “Konkurences” ĢD, proti, tam dienestam, kas bija atbildīgs par EKL 81. un 82. panta pārkāpumu pārbaudi. Tomēr tā uzskata, ka argumentiem par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu acīmredzot ir pakārtota nozīme un tie katrā ziņā neesot pietiekami pamatoti. Prasītāja esot tikai apgalvojusi, ka Lufthansa
un Star Alliance
partneriem bija ekskluzīvas Minhenes lidostas 2. termināļa izmantošanas tiesības un ka šis apstāklis bija dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana.
47. Komisija apgalvo, ka šāds apgalvojums nav uzskatāms par sūdzību Regulas Nr. 1/2003 7. panta izpratnē. Tā it īpaši atgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 773/2004 5. panta 1. punktu sūdzībai Regulas Nr. 1/2003 7. panta izpratnē “jāietver C veidlapā prasītā informācija, kā norādīts [..] pielikumā”.
48. Komisija atbildē uz repliku arī norāda, ka, pat pieņemot, ka viens vienīgs dokuments var ietvert vienlaikus sūdzību, kurā tiek darīts zināms prettiesisks valsts atbalsts, un sūdzību, kurā tiek darīta zināma dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, sūdzības iesniedzēja pienākums ir to skaidri norādīt. Turklāt tā uzsver, ka, lai gan sūdzībā faktiski bija ietverta atsevišķa C veidlapā pieprasītā informācija, tajā tomēr nebija svarīgas informācijas. Komisija uzskata, ka šīs veidlapas 6.–8. punktā pieprasītā informācija netika sniegta un sūdzība ietvēra tikai fragmentāru informāciju, kas bija pieprasīta citos šīs veidlapas punktos.
49. Katrā ziņā Komisija savā 2009. gada 16. janvāra vēstulē norāda, ka pēc 2008. gada 23. jūlija lēmuma, ar kuru tā uzsāka oficiālu izmeklēšanas procedūru lietā par Minhenes lidostas 2. termināli, prasītājas prasība sakarā ar bezdarbību ir zaudējusi priekšmetu.
Vispārējās tiesas vērtējums
50. Vispirms ir jānoraida Komisijas arguments, ka pēc 2008. gada 23. jūlija lēmuma prasība ir zaudējusi priekšmetu arī saistībā ar varbūtējo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.
51. Tā kā šis lēmums ir tikai par varbūtējo valsts atbalstu Lufthansa
labā, kuru prasītāja darīja zināmu, nevis par varbūtējo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, nevar uzskatīt, ka šis lēmums ir Komisijas nostājas noformulēšana par šo pēdējo jautājumu.
52. Tātad šajā lietā ir jāpārbauda, vai, kā apgalvo prasītāja, Komisija ir prettiesiski atturējusies no rīcības attiecībā uz varbūtējo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu. Šajā nolūkā ir jāpārbauda, vai brīdināšanas brīdī EKL 232. panta izpratnē Komisijai bija pienākums rīkoties (skat. šī spriedums 25. punktu).
53. Prasītāja pati ir atgādinājusi atbilstošos kritērijus, lai novērtētu, vai pastāvēja pienākums rīkoties attiecībā uz varbūtējo EKL 81. un 82. pantā paredzēto konkurences tiesību normu pārkāpumu. Tā uzsver, ka, ja Komisija ir saņēmusi sūdzību saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 un Regulas Nr. 773/2004 noteikumiem, tai ir pienākums uzmanīgi pārbaudīt faktiskos un tiesiskos apstākļus, kurus tai ir darījis zināmus sūdzības iesniedzējs, lai saprātīgā termiņā izlemtu, vai tai ir jāuzsāk procedūra pārkāpuma konstatēšanai vai sūdzība jānoraida, neuzsākot procedūru, vai arī jāizbeidz sūdzības izskatīšana. Ja Komisija nolemj, ka sūdzības pārbaude atbilstoši EKL 82. pantam ir nepamatota vai tā ir pārmērīga, tai savs lēmums ir jāpaziņo prasītājai, izklāstot iemeslus tādā veidā, lai varētu pārbaudīt šī lēmuma tiesiskumu.
54. Vispārējā tiesa uzskata, ka šajā lietā prasītāja nav izpildījusi prasības, kas izriet no minētajām regulām.
55. Šajā ziņā Vispārējā tiesa atgādina, ka atbilstoši Regulas Nr. 773/2004 preambulas 6. un 7. apsvērumam, lai sūdzību varētu atzīt par sūdzību, ar kuru dara zināmu EKL 81. un 82. pantā paredzēto konkurences tiesību normu pārkāpumu, tai obligāti ir jāatbilst Regulas Nr. 773/2004 5. pantam par sūdzību pieņemamību, kurā skaidri ir paredzēts, ka, pirmkārt, lai fiziskām un juridiskām personām būtu tiesības iesniegt sūdzību saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 7. pantu, tām jāapliecina savas likumīgās intereses un ka, otrkārt, šajās sūdzībās jāietver Regulas Nr. 773/2004 pielikumā iekļautajā C veidlapā prasītā informācija.
56. Runājot par C veidlapu, uz kuru ir atsauce Regulas Nr. 773/2004 5. pantā, tajā ir paredzēts, ka sūdzības iesniedzējiem savas sūdzības pamatojumam ir jāsniedz konkrēta informācija. It īpaši atbilstoši šīs veidlapas 3.–8. punktam sūdzības iesniedzējam, pirmkārt, ir detalizēti jāizklāsta fakti, no kuriem var secināt EKL 81. vai 82. panta pārkāpumu, otrkārt, tam ir jāizklāsta savs viedoklis par iespējamā pārkāpuma ģeogrāfisko apmēru un jāpaskaidro, ja tas nav acīmredzams, kādā mērā norādītā rīcība var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm vai starp Savienību un vienu vai vairākām Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas (EBTA) valstīm, kas ir Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) līgumslēdzējas puses, treškārt, jāpaskaidro, kādu rezultātu tas sagaida secinājumu vai pasākumu veidā Komisijas uzsāktās procedūras rezultātā, ceturtkārt, jāizklāsta iemesli, pamatojoties uz kuriem tas lūdz aizstāvēt savas likumīgās intereses kā sūdzības iesniedzējs saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 7. pantu, jo īpaši norādot, kā viņu ietekmē rīcība, par kuru iesniegta sūdzība, un jāpaskaidro, kādā veidā, viņaprāt, Komisijas iejaukšanās varētu labot iespējamo kaitējumu, un, piektkārt, jāsniedz pilnīga informācija par to, vai šo pašu vai līdzīgu iemeslu dēļ tas ir vērsies kādā citā konkurences institūcijā un vai valsts tiesā ir uzsākta tiesvedība.
57. Šajā lietā no sūdzības izriet, ka attiecībā uz varbūtējo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgo izmantošanu prasītāja būtībā tikai ir minējusi, ka Lufthansa
un tās Star Alliance
partneru ekskluzīvās 2. termināļa izmantošanas tiesības Minhenes lidostā ir dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana un ka tā nosūtīs savas sūdzības kopiju Komisijas “Konkurences” ĢD, lai to lūgtu pārbaudīt Minhenes lidostas dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, kuru veido Minhenes lidostas atteikums ļaut prasītājai veikt darbību no šīs lidostas 2. termināļa.
58. Tomēr šādas norādes nevar uzskatīt par tādām, kas atbilst Regulas Nr. 773/2004 5. pantā noteiktajām prasībām. No tā izriet, ka, ņemot vērā sūdzības saturu, Komisija nevarēja saprātīgi uzskatīt, ka tā būtu saņēmusi sūdzību, ar kuru tiek darīts zināms, ka pastāv dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana Regulas Nr. 1/2003 un Regulas Nr. 773/2004 izpratnē.
59. Prasītājas apgalvojums, ka tās sūdzībā bija pietiekama informācija, lai to kvalificētu par sūdzību Regulas Nr. 1/2003 un Regulas Nr. 773/2004 izpratnē, ir jānoraida, jo īpaši tādēļ, ka prasītāja atbilstoši Regulas Nr. 773/2004 5. panta 1. punktam nav norādījusi savas likumīgās intereses, un tādēļ, ka tajā nebija atsevišķas Regulas Nr. 773/2004 pielikumā esošajā C veidlapā pieprasītās informācijas. Šāda iztrūkstošā informācija cita starpā bija minētās veidlapas 3. punktā norādītā informācija, atbilstoši kurai prasītājai bija detalizēti jāizklāsta fakti, kas liecina par EKL 82. panta pārkāpumu.
60. Šajā ziņā Vispārējā tiesa norāda, ka, lai gan prasītāja ir norādījusi konkrētus faktus nolūkā pierādīt valsts atbalsta pastāvēšanu Lufthansa
labā, sūdzībā netika ietverts faktu izklāsts, kas ļautu noteikt, kādā veidā Minhenes lidostai bija dominējošs stāvoklis, nedz arī, kādēļ tas, ka 2. terminālis tika rezervēts Lufthansa
un tās Star Alliance
partneriem, būtu Minhenes lidostas dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana. Kā to Komisija norāda atbildē uz repliku, Minhenes lidostas 1. termināli izmanto liels skaits aviosabiedrību ( Aer Lingus, AirBerlin, Air France, Alitalia, British Airways, EasyJet, Germanwings, Iberia
un KLM ). Katrā ziņā prasītāja nav norādījusi iemeslus, kādēļ tai būtu “liegta pieeja Minhenes lidostas tirgum”, ja tai tika piedāvāts izmantot to pašu termināli, kuru izmanto citas aviosabiedrības. Tāpat tā nav pierādījusi, kādēļ Minhenes lidosta būtu ļaunprātīgi izmantojusi dominējošo stāvokli, attiecoties pret prasītāju tieši tādā pašā veidā kā, piemēram, pret EasyJet . Turklāt ir jākonstatē, ka sūdzība nav nepārprotama, jo to var saprast arī tādā veidā, ka Lufthansa
ir dominējošā stāvoklī. Sūdzībā ir īpaši norādīts, ka “apstāklis, ka Lufthansa
un tās Star Alliance
partneriem ir ekskluzīvas Minhenes lidostas 2. termināļa izmantošanas tiesības [..], ir ne tikai dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, jo [prasītājai] piekļuve terminālim [..] tika atteikta, bet tas nozīmē turklāt arī to, ka Lufthansa
ir saņēmusi un turpina saņemt nozīmīgu valsts atbalstu”.
61. Turklāt ir jānorāda, ka, pirmkārt, prasītāja nav paskaidrojusi, kādu rezultātu tā sagaida secinājumu vai pasākumu veidā Komisijas uzsāktās procedūras rezultātā, kā to paredz C veidlapas 6. punkts. Pretēji prasītājas apgalvotajam apstākli, ka tā Komisijai savā sūdzībā lūdza pārbaudīt lidostas dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, nevar uzskatīt par tādu, kas atbilst minētā 6. punkta prasībām. Otrkārt, prasītāja atbilstoši C veidlapas 8. punktam nav precizējusi, vai tā ir vērsusies kādā konkurences institūcijā un vai valsts tiesā ir uzsākta tiesvedība.
62. Šajos apstākļos 2005. gada 3. novembrī iesniegto sūdzību nevar atzīt par iesniegtu atbilstoši Regulai Nr. 1/2003 un Regulai Nr. 773/2004. Tādēļ brīdināšanas brīdī EKL 232. panta izpratnē Komisijai nebija pienākuma rīkoties, tādēļ tai nevar pārmest bezdarbību saskaņā ar iepriekš šī sprieduma 25. punktā minēto judikatūru.
63. No tā izriet, ka prasība konstatēt Komisijas bezdarbību, tai prettiesiski atturoties no lēmuma pieņemšanas par varbūtēju dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, ir jānoraida kā nepamatota, neesot vajadzībai veikt prasītājas lūgtos procesa organizatoriskos pasākumus.
Par tiesāšanās izdevumiem
64. Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Turklāt atbilstoši Reglamenta 87. panta 6. punktam, ja tiesvedību lietā izbeidz pirms sprieduma taisīšanas, Vispārējā tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem pēc saviem ieskatiem.
65. Šajā lietā, pirmkārt, attiecībā uz prasības galveno daļu par varbūtējo valsts atbalstu Lufthansa
labā, par kuru pēc 2008. gada 23. jūlija lēmuma pieņemšanas vairs nav jāspriež, prasītājai nevar pārmest, ka tā, lai saglabātu savas tiesības, cēla šo prasību, nesagaidot, ka Komisija pieņems šo lēmumu, kas faktiski notika pēc tam, kad termiņš rīkoties sakarā ar bezdarbību jau bija beidzies.
66. Otrkārt, runājot par to prasības daļu, kas attiecas uz varbūtējo valsts atbalstu Star Alliance
partneru labā un uz varbūtējo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Šajos apstākļos Vispārējā tiesa uzskata, ka tā būs veikusi taisnīgu šīs lietas apstākļu novērtējumu, nospriežot, ka, pirmkārt, Komisija sedz pati savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi no prasītājas tiesāšanās izdevumiem un, otrkārt, ka prasītāja sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta)
nospriež:
1) vairs nav jāspriež par Ryanair Ltd
iesniegtajiem prasījumiem sakarā ar bezdarbību attiecībā uz varbūtējo valsts atbalstu Lufthansa labā;
2) noraidīt Ryanair iesniegtos prasījumus sakarā ar bezdarbību attiecībā uz varbūtējo valsts atbalstu Lufthansa Star Alliance partneru labā;
3) noraidīt Ryanair iesniegtos prasījumus sakarā ar bezdarbību attiecībā uz varbūtējo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu;
4) Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina pusi no Ryanair tiesāšanās izdevumiem;
5) Ryanair sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem pati.