62023CJ0544_RES
Lieta C‑544/23
T.T. un BAJI Trans, s.r. o.
pret
Národný inšpektorát práce
(Najvyšší správny súd Slovenskej republiky lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2025. gada 1. augusta spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regulas (EEK) Nr. 3821/85 un (ES) Nr. 165/2014 – Regulāras tahogrāfu inspekcijas pienākums – Atkāpe – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkta pēdējais teikums un 51. panta 1. punkts – Labvēlīgāka krimināllikuma atpakaļejoša spēka princips – Administratīvie sodi ar kriminālsoda raksturu – Kasācijas sūdzība – Jauns tiesību akts, kas stājies spēkā pēc kasācijas kārtībā pārsūdzēta sprieduma – Jēdziens “galīgs notiesājošs spriedums”
Pamattiesības – Pamattiesību harta – Piemērošanas joma – Savienības tiesību īstenošana – Valsts tiesiskais regulējums, kam ir saistība ar Savienības tiesībām – Tiesiskais regulējums, kurā paredzēti sodi par Savienības tiesību normu pārkāpumiem – Administratīva soda uzlikšana minētā pārkāpuma dēļ – Pasākuma pieņemšana, īstenojot rīcības vai novērtējuma brīvību, saistībā ar režīmu, kas iedibināts ar Savienības tiesību aktu – Attiecīgie tiesību akti, kas veido Savienības tiesību īstenošanu
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 51. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 561/2006 13. panta 1. punkts, Regulas Nr. 165/2014 un 2020/1054; Padomes Regula Nr. 3821/85)
(skat. 50.–58. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Pamattiesības – Pamattiesību harta – Likumpārkāpumu un sodu tiesiskuma princips – Piemērošanas joma – Soda krimināltiesiskā rakstura vērtējuma kritēriji – Pārkāpuma juridiskā kvalifikācija valsts tiesībās, pārkāpuma raksturs un piemērotā soda bardzība – Kriminālvajāšana vai sodi, kas valsts tiesībās nav kvalificēti kā krimināltiesiski, bet kas par tādiem uzskatāmi, balstoties uz diviem citiem kritērijiem – Iekļaušana – Pārkāpuma represīvā mērķa vērtējums – Pasākums, kuram ir arī preventīvs mērķis – Ietekmes neesība – Piemērotā soda bardzības pakāpe – Izvērtēšana saistībā ar maksimālo sodu
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkts)
(skat. 63.–79. punktu)
Pamattiesības – Pamattiesību harta – Likumpārkāpumu un sodu tiesiskuma princips – Vieglāka soda atpakaļejošas piemērošanas princips – Piemērošana administratīvam sodam ar krimināltiesisku raksturu – Attiecīgais sods, kas uzlikts, balstoties uz tiesību normu, kura grozīta pēc soda uzlikšanas un ir labvēlīgāka sodītajai personai – Pieļaujamība – Nosacījumi
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkts)
(skat. 81.–94. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Pamattiesības – Pamattiesību harta – Likumpārkāpumu un sodu tiesiskuma princips – Vieglāka soda atpakaļejošas piemērošanas princips – Tiesas nolēmums, ar kuru noraidīts pieteikums attiecībā uz Savienības tiesību piemērošanas jomā ietilpstošu administratīvo sodu ar krimināltiesisku raksturu – Kasācijas sūdzība – Sodītajai personai labvēlīgāks valsts tiesiskais regulējums, kas stājies spēkā pēc apstrīdētā nolēmuma pasludināšanas – Obligāta piemērošana, ko veic kasācijas instances tiesa – Apstrīdētais nolēmums, kas saskaņā ar valsts tiesībām uzskatāms par galīgu – Ietekmes neesība
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regula 2020/1054)
(skat. 94.–114. punktu un rezolutīvās daļas 3. punktu)
Rezumējums
Tiesa (virspalāta), izskatot Najvyšší správny súd Slovenskej republiky (Slovākijas Republikas Augstākā administratīvā tiesa) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, precizē labvēlīgāka krimināllikuma atpakaļejoša spēka (lex mitior) principa, kas nostiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 49. panta 1. punkta pēdējā teikumā, tvērumu saistībā ar kasācijas instances stadijā veiktu administratīvā soda tiesas kontroli.
Ar 2016. gada decembrī pieņemtu administratīvo lēmumu T.T. tika atzīts par vainīgu tāda pārkāpuma izdarīšanā, kas izpaudās kā BAJI Trans piederoša betona pārvadāšanai domāta transportlīdzekļa vadīšana, kura tahogrāfam (
1
) nebija veikta derīga regulāra inspekcija. Par to T.T. tika uzlikts 200 EUR naudas sods.
Tā kā Valsts darba inspekcija noraidīja T.T. sūdzību par šo lēmumu augstākstāvošai iestādei, T.T. un BAJI Trans vērsās Krajský súd v Bratislave (Apgabaltiesa Bratislavā, Slovākija) ar pieteikumu par šiem lēmumiem.
Šī tiesa noraidīja to pieteikumus, tostarp uzskatot, ka pienākums izmantot tahogrāfu visos kravu pārvadāšanas transportlīdzekļos ir paredzēts Regulā Nr. 3821/85 (
2
), kā arī valsts tiesiskajā regulējumā, neskarot Regulā Nr. 561/2006 (
3
) iekļautās atkāpes. Šīs atkāpes tomēr neietver betona pārvadāšanai domātos transportlīdzekļus.
Puses pēc tam par pēdējo minēto nolēmumu iesniedza kasācijas sūdzību, uzsverot, ka Regula Nr. 561/2006 ir grozīta ar Regulu 2020/1054 (
4
). Pēc šī grozījuma, kas veikts pēc kasācijas sūdzības iesniegšanas, T.T. izdarītais nodarījums vairs neesot prettiesisks, jo Slovākijas Republika ir īstenojusi no šī grozījuma izrietošo iespēju atbrīvot betona pārvadāšanai domātos transportlīdzekļus no pienākuma būt aprīkotiem ar tahogrāfu.
Izskatot šo kasācijas sūdzību, iesniedzējtiesa nolēma uzdot Tiesai jautājumu galvenokārt par to, vai kasācijas instances tiesai, kas lemj saistībā ar administratīvā soda pārsūdzēšanu, ir jāpiemēro lex mitior princips tad, kad mazāk bargs sods ir stājies spēkā pēc zemākas instances administratīvās tiesas, kas lēmusi pēc būtības, taisīta sprieduma, kurš saskaņā ar valsts tiesībām ir kļuvis galīgs un par kuru ir iesniegta kasācijas sūdzība.
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Tiesa norāda, ka dalībvalsts īsteno Savienības tiesības Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē un tāpēc Harta ir piemērojama tad, kad, pirmkārt, atbilstoši regulai par kontroles ierīcēm (
5
) un Regulai Nr. 165/2014 (
6
) tā uzliek administratīvu sodu transportlīdzekļa vadītājam par to, ka viņš ir pārkāpis ar šīm regulām noteiktos pienākumus. Otrkārt, tas tā ir arī tad, kad šī dalībvalsts izmanto tai ar pēdējo minēto regulu (
7
) atzīto iespēju atbrīvot no šādu pienākumu ievērošanas atsevišķu transportlīdzekļu vadītājus.
Vispirms – T.T. izdarītā pārkāpuma brīdī gan regula par kontroles ierīcēm, gan regula par tahogrāfiem noteica – bez atkāpes iespējas – tahogrāfa esību tādos transportlīdzekļos kā pamatlietā aplūkotais, tāpat arī šīs ierīces periodisku inspekciju. Turklāt abas šīs regulas noteica dalībvalstīm pienākumu savos tiesību aktos paredzēt sodus par pārkāpumiem (
8
). Tādējādi, pieņemot valsts tiesisko regulējumu, kas noteic pienākumu izmantot tahogrāfu visos kravu pārvadājumu transportlīdzekļos un nosakot T.T. administratīvo sodu par tahogrāfa, ar kuru jābūt aprīkotam viņa transportlīdzeklim, regulāras inspekcijas pienākuma neievērošanu, Slovākijas iestādes ir īstenojušas Savienības tiesības.
Turklāt Tiesa norāda, ka pamatlieta konkrēti skar iespēju uzlikt T.T. sodu par šāda pārkāpuma izdarīšanu pirms Regulas 2020/1054 stāšanās spēkā, lai gan, balstoties uz šo regulu kopsakarā ar minēto valsts tiesisko regulējumu, gatavo betona maisījumu piegādei izmantotajiem transportlīdzekļiem atbilstoši Slovākijas tiesību aktiem šobrīd nav jābūt aprīkotiem ar tahogrāfu. Šāds atbilstošais valsts tiesiskā regulējuma grozījums, kas ir pasākums, kas pieņemts, izmantojot rīcības vai novērtējuma brīvību, un kas ir ar Savienības tiesību aktu izveidotā regulējuma neatņemama sastāvdaļa, ir uzskatāms arī par Savienības tiesību īstenošanu Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē.
Otrām kārtām, Tiesa nospriež, ka Hartas 49. panta 1. punkta pēdējo teikumu var piemērot krimināltiesiska rakstura administratīvajam sodam, kas uzlikts, pamatojoties uz tiesību normu, kura pēc šī soda uzlikšanas ir grozīta tā, ka kļuvusi labvēlīgāka sodītajai personai, ja šis grozījums atspoguļo izmaiņas nostājā par šīs personas izdarītā nodarījuma krimināltiesisko kvalifikāciju vai piemērojamo sodu.
Lai izdarītu šādu secinājumu, Tiesa vispirms atgādina, ka šīs tiesību normas piemērošana paredz tiesiskā regulējuma pēctecību laikā un atspoguļo pārkāpuma izdarītājam labvēlīgu nostājas maiņu. Turklāt Eiropas Cilvēktiesību tiesa jau ir nospriedusi, ka Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (
9
) 7. pants negarantē pārkāpuma izdarītājam labvēlīga grozījuma tiesiskajā regulējumā piemērošanu ar atpakaļejošu spēku tad, kad šis grozījums ir skaidrojams vienīgi ar faktisko apstākļu izmaiņām kopš šī pārkāpuma izdarīšanas un tam attiecīgi nav nozīmes pārkāpuma kā tāda izvērtēšanā.
Izskatāmajā lietā T.T. ir sodīts par to, ka vadīja betona maisījuma pārvadāšanai izmantojamu transportlīdzekli, kura tahogrāfam nebija veikta derīga regulārā inspekcija.
Šķiet, ka Savienības tiesību normas attiecībā uz pienākumu aprīkot atsevišķus transportlīdzekļus ar tahogrāfu un nodrošināt tā regulāru inspekciju tika grozītas pēc T.T. izdarītā pārkāpuma, tādējādi šie grozījumi varēja būt viņam labvēlīgi, ja Slovākijas iestādes atbilstoši regulas par tahogrāfiem 3. panta 2. punktam nolemtu atbrīvot šo transportlīdzekļu veidu no pienākuma būt aprīkotiem ar tahogrāfu. Slovākijas likumdevējs nolēma īstenot šajā tiesību normā paredzēto iespēju (
10
). Tas, ka Slovākijas likumdevējs Slovākijas tiesību aktos svītroja betona maisījuma pārvadāšanai izmantojama transportlīdzekļa pienākumu būt aprīkotam ar tahogrāfu, tādējādi šķiet atspoguļojam Slovākijas likumdevēja nostājas maiņu attiecībā uz vēlmi sodīt par tādiem faktiem, kas pārmesti T.T.
Visbeidzot, tā kā Hartas 49. pants ietver tādas pašas garantijas kā ECPAK 7. pants, kas jāņem vērā kā minimālās aizsardzības slieksnis, Tiesa norāda, ka prasības, kas saskaņā ar Hartas 49. panta 1. punktu jāievēro labvēlīgāka krimināllikuma eventuālas atpakaļejošas piemērošanas gadījumā, nodrošina – ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru – tādu šī principa aizsardzības līmeni, kas nepārkāpj to, kuru garantē ECPAK 7. pants, kā to interpretējusi šī tiesa.
Noslēgumā Tiesa precizē, ka saskaņā ar Hartas 49. panta 1. punkta pēdējo teikumu tiesai, kas izskata kasācijas sūdzību par tiesas nolēmumu, ar kuru noraidīts pieteikums par Savienības tiesību piemērošanas jomā ietilpstošu krimināltiesiska rakstura administratīvo sodu, principā ir jāpiemēro sodītajai personai labvēlīgāks valsts tiesiskais regulējums, kas ir stājies spēkā pēc šī tiesas nolēmuma pasludināšanas, neatkarīgi no tā, vai minētais nolēmums saskaņā ar valsts tiesībām ir uzskatāms par galīgu.
Attiecībā uz šo, pirmkārt, Tiesa atgādina, ka šajā tiesību normā ietvertais labvēlīgāka krimināllikuma piemērošanas noteikums ir attiecināms arī uz gadījumiem, kad nav pasludināts galīgais spriedums. Proti, šī tiesību norma nozīmē, ka no dienas, kad attiecīgajā tiesību sistēmā tika uzskatīts, ka par noteiktu rīcību vairs nav nepieciešams sodīt vai sodīt tik stingri, šāda vērtējuma maiņa nekavējoties jāpiemēro attiecībā uz visiem kriminālprocesiem, kuri vēl nav pabeigti ar galīgu notiesājošu spriedumu. Šāda Hartas 49. panta 1. punkta pēdējā teikuma interpretācija atbilst ECPAK 7. panta sniegtajam aizsardzības slieksnim.
Otrkārt, ja kriminālprocesa tiesību normas ietilpst dalībvalstu kompetencē, ciktāl Savienība nav pieņēmusi tiesību aktus šajā jomā, tām, īstenojot šo kompetenci, tomēr ir jāievēro pienākumi, kas tām izriet no Savienības tiesībām, tostarp Hartā nostiprinātās pamattiesības. Attiecīgi, lai gan notiesājoša sprieduma galīgā rakstura vērtējums jāizdara, balstoties uz tās dalībvalsts tiesībām, kas to pieņēmusi, tomēr Hartas 49. panta 1. punkta pēdējā teikuma piemērošanas mērķiem šis jēdziens visā Savienībā jāinterpretē autonomi un vienveidīgi, jo tas nosaka ar šo tiesību normu garantēto tiesību tvērumu un līdz ar to pienākumu, kuri dalībvalstīm no tās izriet, tvērumu.
Tādējādi apstāklis, ka notiesāšana saskaņā ar valsts tiesību normām ir uzskatāma par galīgu, tiesai, kurā pārsūdzēts nolēmums par šo notiesāšanu, nav izšķirošs, lai piemērotu minēto tiesību normu.
Faktiski Tiesa uzskata, ka notiesāšanu nevar uzskatīt par galīgu Hartas 49. panta 1. punkta pēdējā teikuma izpratnē tad, kad to var pārsūdzēt parastā kārtībā, proti, izmantojot ikvienu tiesību aizsardzības līdzekli, kas pieejams parastās tiesvedības gaitā un kas kā tāds ir procesuāls pasākums, kurš ikvienai pusei ir saprātīgi jāņem vērā. Tā tas ir gadījumā, kad notiesātā persona vai par kriminālvajāšanu atbildīgā iestāde likumā noteiktajā termiņā un bez pienākuma pamatot ārkārtas apstākļus var izmantot pārsūdzības iespēju, lai panāktu notiesājošā sprieduma vai noteiktā soda atcelšanu vai grozīšanu.
Līdz ar to, kad notiesātā persona vai par kriminālvajāšanu atbildīgā iestāde likumā noteiktā termiņā, un ja nav prasības pamatot ārkārtas apstākļus, ir iesniegusi kasācijas sūdzību par tiesas nolēmumu, šis nolēmums kļūst galīgs Hartas 49. panta 1. punkta pēdējā teikuma mērķiem tikai tad, kad puses ir izsmēlušas šo tiesiskās aizsardzības līdzekli vai ir beidzies šādas sūdzības iesniegšanas termiņš un tā nav iesniegta.
Tāpēc Hartas 49. panta 1. punkta pēdējais teikums nozīmē, ka kasācijas instancei pārkāpuma – par kuru piemērojamais sods ietilpst Savienības tiesību īstenošanā – izdarītājam principā ir jāpiemēro tāds tiesiskais regulējums, kas ir labvēlīgs pārkāpuma izdarītājam, pat ja šis regulējums ir stājies spēkā pēc tā tiesas nolēmuma pasludināšanas, par kuru iesniegta šī kasācijas sūdzība. Šo secinājumu nevar grozīt apstāklis, ka saskaņā ar valsts tiesībām nolēmumu, par kuru iesniegta kasācijas sūdzība, var atcelt tikai tad, ja tas ir prettiesisks vai ja kasācijas instancei jālemj par situāciju, kāda bijusi šī nolēmuma pasludināšanas dienā. Proti, ikvienai tiesai jāpiemēro pārkāpuma izdarītājam labvēlīgāks likums, kamēr viņa notiesāšana nav kļuvusi galīga.
Attiecībā uz pēdējo minēto aspektu jāpiebilst, ka tad, kad nav iespējams interpretēt valsts tiesību normu, kas atbilst Savienības tiesību prasībām, Savienības tiesību pārākuma princips paredz, ka valsts tiesai, kurai atbilstoši savai kompetencei jāpiemēro Savienības tiesības, ir pienākums atstāt bez piemērošanas jebkuru valsts tiesību normu, kas ir pretrunā Savienības tiesību normai, kurai ir tieša iedarbība. Hartas 49. panta 1. punkta pēdējais teikums ir formulēts skaidri un precīzi un neietver nekādus nosacījumus, tāpēc tam ir tieša iedarbība. Līdz ar to, ja iesniedzējtiesai nāktos konstatēt, ka tās iekšējās tiesības izskatāmajā lietā tai neatļauj piemērot no šīs tiesību normas izrietošās garantijas, tai atbilstoši savai kompetencei būtu pienākums nodrošināt tiesību subjektiem no minētās tiesību normas izrietošo aizsardzību un garantēt šīs tiesību normas pilnīgu iedarbību, vajadzības gadījumā nepiemērojot nekādu pretēju valsts tiesību normu.
(
1
)	Šī ierīce, kas reģistrē ātrumu, tiek izmantota tostarp transportlīdzekļos.
(
2
)	Skat. Padomes Regulas (EEK) Nr. 3821/85 (1985. gada 20. decembris) par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā (OV 1985, L 370, 8. lpp., turpmāk tekstā – “regula par kontroles ierīcēm”), 3. pantu.
(
3
)	Iesniedzējtiesa atsaucas uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 561/2006 (2006. gada 15. marts), ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 (OV 2006, L 102, 1. lpp.), 3. un 13. pantu.
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/1054 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko Regulu (EK) Nr. 561/2006 groza attiecībā uz minimālajām prasībām par maksimālajiem transportlīdzekļa ikdienas un iknedēļas vadīšanas laikiem, minimālajiem pārtraukumiem un ikdienas un iknedēļas atpūtas laikposmiem un ar ko Regulu (ES) Nr. 165/2014 groza attiecībā uz pozicionēšanu ar tahogrāfu palīdzību (OV 2020, L 249, 1. lpp.).
(
5
)	Konkrēti, runa ir par Padomes Regulas (EEK) Nr. 3821/85 (1985. gada 20. decembris) par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā (OV 1985, L 370, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Regulu (EK) Nr. 561/2006 (OV 2006, L 102, 1. lpp.), 19. panta 1. punktu.
(
6
)	Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 165/2014 (2014. gada 4. februāris) par tahogrāfiem autotransportā, ar kuru atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā, un groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 561/2006, ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu (OV 2014, L 60, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “regula par tahogrāfiem”), 41. panta 1. punktu.
(
7
)	Šo iespēju paredz šīs regulas 3. panta 2. punkts attiecībā uz transportlīdzekļiem, kas minēti Regulas Nr. 561/2006 – kā tā papildināta ar Regulu (ES) 2020/1054 – 13. panta 1. punktā.
(
8
)	Šis pienākums izriet no regulas par kontroles ierīcēm 19. panta 1. punkta un regulas par tahogrāfiem 41. panta 1. punkta.
(
9
)	Konvencija, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī (turpmāk tekstā – “ECPAK”).
(
10
)	Slovākijas likumdevējs Savienības likumdevēja izraudzītajiem iemesliem identisku iemeslu dēļ faktiski ir izvēlējies pilnībā atbrīvot visas Regulas Nr. 561/2006 13. panta 1. punktā paredzētās transportlīdzekļu kategorijas no pienākuma būt aprīkotiem ar tahogrāfu.