62024CJ0125
TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
2025. gada 12. jūnijā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Kopējā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – Atbrīvojums no PVN – 143. panta 1. punkta e) apakšpunkts – Preču reimports – Nosacījums par atpakaļievestu preču atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa – Regula (ES) Nr. 952/2013 – 86. panta 6. punkts un 203. pants – Muitas parāda rašanās tādēļ, ka nav ievērots muitas tiesību aktos paredzēts formāls pienākums – Šāda parāda rašanās gadījums
Lietā C‑125/24 (Palmstråle) (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Högsta förvaltningsdomstolen (Augstākā administratīvā tiesa, Zviedrija) iesniegusi ar 2024. gada 13. februāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 15. februārī, tiesvedībā
AA
pret
Allmänna ombudet hos Tullverket,
TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Kumins [A. Kumin], tiesneši I. Ziemele un S. Žervazonī [S. Gervasoni] (referents),
ģenerāladvokāte: J. Kokote [J. Kokott],
sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Eiropas Komisijas vārdā – P. Carlin un A. Demeneix, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2025. gada 6. marta tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “PVN direktīva”) 143. panta 1. punkta e) apakšpunktu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (OV 2013, L 269, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”), 86. panta 6. punktu un 203. pantu attiecībā uz atbrīvojuma no pievienotās vērtības nodokļa (PVN) nosacījumiem, kas piemērojami preču reimportam.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp AA un Allmänna ombudet hos Tullverket (Sabiedrības interešu pārstāvis Muitas administrācijā, Zviedrija) jautājumā par PVN piemērošanu zirgu reimportam Eiropas Savienības teritorijā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
PVN direktīva
3
PVN direktīvas 2. panta 1. punkta d) apakšpunktā ir noteikts:
“PVN uzliek šādiem darījumiem:
[..]
d) preču importam.”
4
Šīs direktīvas 30. panta pirmā daļa formulēta šādi:
“Preču imports” ir tādu preču ievešana Kopienā, kas neatrodas brīvā apgrozībā [LESD 29. panta] nozīmē.”
5
Atbilstoši minētās direktīvas 70. pantam:
“Nodokļa iekasējamības gadījums iestājas un nodoklis kļūst iekasējams tad, kad preces faktiski tiek importētas.”
6
PVN direktīvas 71. panta 2. punktā noteikts:
“Ja importētām precēm neuzliek nevienu no 1. punkta otrajā daļā minētajām nodevām, dalībvalstis attiecībā uz nodokļa iekasējamības gadījumu un nodokļa iekasējamību piemēro spēkā esošos muitas nodevu noteikumus.”
7
Šīs direktīvas 143. panta 1. punktā paredzēts:
“Dalībvalstis atbrīvo no nodokļa šādus darījumus:
[..]
e)
preču reimportu valstī, no kuras tās tika eksportētas, ko veic persona, kura tās eksportējusi, ja šīs preces atbilst prasībām, lai atbrīvotu no muitas nodokļiem.”
Muitas kodekss
8
Muitas kodeksa 38. apsvērums formulēts šādi:
“Ir lietderīgi ņemt vērā attiecīgās personas godprātību gadījumos, kad muitas parāds ir radies saistībā ar tiesību aktu muitas jomā neievērošanu, un mazināt nolaidības ietekmi uz parādnieku.”
9
Šā kodeksa 1. panta 1. punktā ir noteikts:
“Ar šo regulu izveido Savienības Muitas kodeksu [..], ar kuru nosaka vispārējus noteikumus un procedūras, ko piemēro precēm, kuras ieved Savienības muitas teritorijā vai izved no tās.”
10
Saskaņā ar minētā kodeksa 79. panta 1. punktu:
“Attiecībā uz precēm, kam uzliekams ievedmuitas nodoklis, ievedmuitas parāds rodas jebkurā no šādiem gadījumiem:
a)
nav izpildīts kāds no pienākumiem, kas ir noteikts tiesību aktos muitas jomā attiecībā uz ārpussavienības preču ievešanu Savienības muitas teritorijā, to izņemšanu no muitas uzraudzības vai šādu preču pārvietošanu, apstrādi, uzglabāšanu, pagaidu uzglabāšanu, pagaidu ievešanu vai atsavināšanu minētajā teritorijā;
[..].”
11
Šī kodeksa 86. panta 6. punkts ir formulēts šādi:
“Ja tiesību aktos muitas jomā ir paredzēts labvēlīgs tarifa režīms precēm, pilnīgs vai daļējs atbrīvojums no ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa vai šāda nodokļa nepiemērošana saskaņā ar šīs regulas 56. panta 2. punkta d) līdz g) apakšpunktu, 203., 204., 205. un 208. pantu vai 259. līdz 262. pantu vai saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1186/2009 (2009. gada 16. novembris), ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem [(OV 2009, L 324, 23. lpp.)], šādu labvēlīgu tarifa režīmu, atbrīvojumu no nodokļa vai nodokļa nepiemērošanu piemēro arī gadījumos, kad muitas parāds ir radies atbilstīgi šīs regulas 79. vai 82. pantam, ar nosacījumu, ka pienākumu neizpilde, kuras dēļ radies muitas parāds, nav bijusi mēģinājums krāpt.”
12
Muitas kodeksa 139. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Savienības muitas teritorijā ievestas preces tūlīt pēc to nogādāšanas norādītajā muitas iestādē vai jebkurā citā muitas dienestu norādītā vai apstiprinātā vietā, vai brīvajā zonā muitai uzrāda viena no šādām personām:
a)
persona, kas ir ievedusi preces Savienības muitas teritorijā;
b)
persona, kuras vārdā vai kuras uzdevumā rīkojas persona, kas ir ievedusi preces minētajā teritorijā;
c)
persona, kas ir uzņēmusies atbildību par preču pārvadāšanu pēc tam, kad tās tika ievestas Savienības muitas teritorijā.”
13
Šā kodeksa 203. pantā ir noteikts:
“1.   Ārpussavienības preces, kas sākotnēji kā Savienības preces bijušas izvestas no Savienības muitas teritorijas un trīs gadu laikā tiek šajā teritorijā ievestas atpakaļ un deklarētas laišanai brīvā apgrozībā, pēc attiecīgās personas pieteikuma atbrīvo no ievedmuitas nodokļa.
[..]
5.   Atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa piešķir tikai tad, ja preces ieved atpakaļ tādā pašā stāvoklī, kādā tās bija izvestas.
6.   Atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa papildina ar informāciju, kas pierāda, ka nosacījumi atbrīvojuma saņemšanai ir izpildīti.”
Zviedrijas tiesības
PVN likums
14
Mervärdesskattelagen (1994:200), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (Likums Nr. 1994:200 par pievienotās vērtības nodokli, turpmāk tekstā – “PVN likums”), 1. panta pirmās daļas 3. punktā ir noteikts:
“Atbilstoši šim likumam [PVN] valstij ir jāmaksā:
[..]
3.
par tādu preču importu valsts teritorijā, kas ir apliekamas ar nodokli.”
15
Šī likuma 2. nodaļā ietverts 1.a pants, kas formulēts šādi:
“Imports ir preces ievešana Zviedrijā no vietas ārpus Eiropas Savienības.”
16
Minētā likuma 3. nodaļā ietvertajā 30. pantā ir paredzēts:
“No nodokļa ir atbrīvots imports, uz kuru attiecas atbrīvojums saskaņā ar lagen [1994:1551] om frihet från skatt vid import, m.m. (Likums (1994:1551) par importa atbrīvojumu no nodokļa; turpmāk tekstā – “Importa atbrīvojuma no nodokļa likums”).”
Importa atbrīvojuma no nodokļa likums
17
Importa atbrīvojuma no nodokļa likuma 2. nodaļā ietverts 5. pants, kura pirmajā un otrajā daļā noteikts:
“No nodokļa ir atbrīvotas Savienības preces, kuras pēc izvešanas no Savienības teritorijas uz trešo valsti Zviedrijā ieved persona, kas tās eksportējusi, ja laikā, kad tās atradās ārpus Savienības, tās nav apstrādātas.
Atbrīvojumu saskaņā ar pirmo daļu piešķir tikai tad, ja preces ir atbrīvotas no muitas nodokļiem saskaņā ar [..] Muitas kodeksa 203.–205. pantu [..]. Preces, kas ir atbrīvotas no muitas nodokļa saskaņā ar [Padomes] Regulu (EEK) Nr. 2658/87 [(1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV 1987, L 256, 1. lpp.)], uzskata par tādām, kas būtu apliekamas ar muitas nodokli.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
18
AA pieder zirgi, kas piedalās sacensībās dažādās valstīs. Pēc divu zirgu transportēšanas uz Norvēģiju, lai piedalītos šādās sacensībās, viņa tos no jauna ieveda ES, šķērsojot Norvēģijas un Zviedrijas robežu un neuzrādot tos muitā. Neilgi pēc muitas punkta šķērsošanas viņu apturēja Tullverket (Muitas administrācija, Zviedrija) ceļu patruļa.
19
Ņemot vērā Muitas kodeksa 203. pantu, AA par šo reimportu netika uzlikts ievedmuitas nodoklis, bet muitas administrācija uzskatīja, ka tai jāmaksā PVN 41178 Zviedrijas kronu (SEK) (apmēram 3750 EUR). Muitas administrācija uzskata, ka, lai gan Importa atbrīvojuma no nodokļa likuma 2. nodaļas 5. pantā, ar kuru Zviedrijas tiesībās transponēts PVN direktīvas 143. panta 1. punkta e) apakšpunkts, ir paredzēts atbrīvojums no PVN preču reimporta gadījumā, šis atbrīvojums nevarēja tikt piešķirts AA, kura nebija nedz deklarējusi zirgus laišanai brīvā apgrozībā, nedz lūgusi atbrīvojumu no muitas nodokļa.
20
Förvaltningsrätten i Karlstad (Kārlstades Administratīvā tiesa, Zviedrija) noraidīja AA celto prasību par minētās iestādes lēmumu. Šī tiesa konstatēja, ka zirgi, kad tie tika ievesti atpakaļ Savienības teritorijā, nebija uzrādīti muitai. Tā uzskatīja, ka ir radies muitas parāds un ka šī situācija ir izraisījusi PVN iekasējamību. Turpinājumā tā atgādināja, ka, lai saņemtu atbrīvojumu no PVN preču reimporta gadījumā, tās jādeklarē laišanai brīvā apgrozībā un ka deklarētājam jāiesniedz pieteikums par atbrīvojumu no muitas nodokļa. Tā kā šajā lietā šie nosacījumi netika ievēroti, tā nosprieda, ka atbrīvojums no PVN nevar tikt piešķirts.
21
Gan AA, gan sabiedrisko interešu pārstāvis muitas administrācijā iesniedza apelācijas sūdzības par Förvaltningsrätten i Karlstad (Kārlstades Administratīvā tiesa) spriedumu Kammarrätten i Göteborg (Gēteborgas Administratīvā apelācijas tiesa, Zviedrija) un lūdza atcelt lēmumu par AA aplikšanu ar PVN. Šīs apelācijas sūdzības tika noraidītas.
22
AA iesniedza kasācijas sūdzību Högsta förvaltningsdomstolen (Augstākā administratīvā tiesa, Zviedrija), kas ir iesniedzējtiesa.
23
Saistībā ar sekām tam, ka AA šķērsoja muitas punktu, neuzrādot attiecīgos zirgus muitai un neiesniedzot deklarāciju un pieteikumu par atbrīvojumu no muitas nodokļa, iesniedzējtiesa norāda, ka tai ir grūtības piemērot Muitas kodeksa 86. panta 6. punktu. Saskaņā ar šo tiesību normu, ja atbrīvojums no ievedmuitas nodokļa ir paredzēts tostarp saskaņā ar šī kodeksa 203. pantu, šis atbrīvojums ir piemērojams arī tad, ja muitas parāds saskaņā ar minētā kodeksa 79. pantu ir radies preču, kas tiek ievestas Savienības teritorijā, uzrādīšanas pienākuma neizpildes dēļ, ar nosacījumu, ka šī neievērošana nav mēģinājums krāpt.
24
Šajā ziņā šī tiesa šaubās par to, vai Muitas kodeksa 86. panta 6. punkts jāinterpretē šauri, proti, jāpieprasa, ka visos gadījumos tiek izpildīti šī kodeksa 203. pantā paredzētie nosacījumi, lai tiktu piešķirts atbrīvojums no PVN, vai arī šis atbrīvojums jāpiemēro arī tad, ja nav izpildīti šajā 203. pantā paredzētie formālie nosacījumi
25
Šajos apstākļos Högsta förvaltningsdomstolen (Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai PVN direktīvas 143. panta 1. punkta e) apakšpunkts un Savienības Muitas kodeksa 86. panta 6. punkts un 203. pants jāinterpretē tādējādi, ka, lai reimporta gadījumā varētu tikt piešķirts atbrīvojums no ievedmuitas nodokļa un tātad arī no PVN, ja saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 79. pantu ir radies muitas parāds, jo nav izpildīts Savienības Muitas kodeksa 139. panta 1. punktā paredzētais uzrādīšanas pienākums, ir jābūt izpildītiem 203. pantā paredzētajiem gan materiālajiem, gan procesuālajiem nosacījumiem?”
Par prejudiciālo jautājumu
26
Ar uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai PVN direktīvas 143. panta 1. punkta e) apakšpunkts, kā arī Muitas kodeksa 86. panta 6. punkts un 203. pants jāinterpretē tādējādi, ka tādu formālu pienākumu neizpilde kā šī kodeksa 139. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētā preču uzrādīšana muitai un minētā kodeksa 203. pantā paredzētā deklarācija par laišanu brīvā apgrozībā liedz izmantot šīs direktīvas 143. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu no PVN preču reimportam Savienības teritorijā tādā pašā stāvoklī, kādā tās bija izvestas.
27
Saskaņā ar PVN direktīvas 143. panta 1. punkta e) apakšpunktu dalībvalstis no PVN atbrīvo “preču reimportu valstī, no kuras tās tika eksportētas, ko veic persona, kura tās eksportējusi, ja šīs preces atbilst prasībām, lai atbrīvotu no muitas nodokļiem”.
28
No paša šīs tiesību normas formulējuma izriet, ka atbrīvojums no PVN preču reimportam tādā pašā stāvoklī, kādā tās bija izvestas, ir pakļauts tostarp nosacījumam, ka šīm precēm “ir piemērojams atbrīvojums no muitas nodokļiem”. Tādējādi Savienības likumdevējs ir skaidri izvēlējies minētajā tiesību normā paredzētā atbrīvojuma no PVN piemērošanas nosacījumus pielīdzināt gan materiāltiesiskajiem, gan formālajiem nosacījumiem, kuriem Muitas kodeksā ir izvirzīts atbrīvojums no ievedmuitas nodokļa, kas piemērojams atpakaļievestām precēm.
29
Attiecībā uz šiem nosacījumiem Muitas kodeksa 203. pantā, kas attiecas uz atpakaļievestām precēm, ir noteikts, ka preces, kuras eksportē ārpus Savienības muitas teritorijas un kuras trīs gadu laikā tiek atkārtoti ievestas šajā teritorijā tādā pašā stāvoklī, kādā tās bija izvestas, un kuras ir deklarētas laišanai brīvā apgrozībā, pēc attiecīgās personas pieprasījuma atbrīvo no ievedmuitas nodokļa.
30
Šajā gadījumā saskaņā ar iesniedzējtiesas norādēm nav strīda par to, ka šajā tiesību normā paredzētie materiāltiesiskie nosacījumi ir izpildīti. Savukārt nav izpildīti tajā noteiktie formālie nosacījumi. Proti, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka AA savus zirgus no jauna ieveda Savienības teritorijā, tostarp neiesniedza deklarāciju laišanai brīvā apgrozībā. Turklāt pretēji Muitas kodeksa 139. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteiktajai prasībai AA savus zirgus neuzrādīja arī muitai.
31
Šajā ziņā ir taisnība, ka saskaņā ar Muitas kodeksa 79. panta 1. punkta a) apakšpunktu muitas parāds var rasties, ja “nav izpildīts kāds no pienākumiem, kas ir noteikts tiesību aktos muitas jomā attiecībā uz ārpussavienības preču ievešanu Savienības muitas teritorijā, to izņemšanu no muitas uzraudzības vai šādu preču pārvietošanu, apstrādi, uzglabāšanu, pagaidu uzglabāšanu, pagaidu ievešanu vai atsavināšanu minētajā teritorijā”.
32
Tomēr Muitas kodeksa 86. panta 6. punktā šī kodeksa 203. pantā paredzētais atbrīvojums no nodokļa ir attiecināts arī uz gadījumiem, kad muitas parāds ir radies it īpaši saskaņā ar 79. pantu, ar nosacījumu, ka šī parāda pamatā esošā neievērošana nav mēģinājums krāpt.
33
Kodeksa 86. panta 6. punktam lielā mērā tiktu atņemta lietderīgā iedarbība, ja tas būtu jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams tādā situācijā, kāda ir pamatlietā, jo nav izpildīti formālie nosacījumi, lai saņemtu atbrīvojumu no muitas nodokļiem. Jākonstatē, kā Eiropas Komisija būtībā norādījusi savos apsvērumos, ka šī kodeksa 79. panta 1. punkta a) apakšpunkta un tātad arī kodeksa 86. panta 6. punkta piemērošana nozīmē tieši šādu nosacījumu neievērošanu.
34
No tā izriet, ka apstāklis, ka atpakaļievestas preces nav uzrādītas muitā, kā prasīts Muitas kodeksa 139. panta 1. punkta a) apakšpunktā, un nav arī deklarēta to laišana brīvā apgrozībā, kā paredzēts šī kodeksa 203. pantā – izņemot, ja tas ir mēģinājums krāpt –, atbilstoši minētā kodeksa 86. panta 6. punktam neliedz izmantot 203. pantā paredzēto atbrīvojumu no muitas nodokļiem saistībā ar to reimportu Savienības teritorijā.
35
Šo interpretāciju apstiprina Muitas kodeksa 38. apsvērums, kurā norādīts, ka “ir lietderīgi ņemt vērā attiecīgās personas godprātību gadījumos, kad muitas parāds ir radies saistībā ar tiesību aktu muitas jomā neievērošanu, un mazināt nolaidības ietekmi uz parādnieku”.
36
Tā kā tas, ka labticīgs uzņēmējs nolaidības dēļ nav ievērojis tādus formālos pienākumus kā preču uzrādīšana muitai un deklarācija par laišanu brīvā apgrozībā, ņemot vērā PVN direktīvas 143. panta 1. punkta e) apakšpunkta skaidro formulējumu, neliedz piemērot šajā tiesību normā paredzēto atbrīvojumu no PVN.
37
Konkrēti – no iepriekš minētā izriet, ka apstāklis, ka tāds nodokļa maksātājs kā AA nav izpildījis tādus formālus pienākumus kā uzrādīšana muitai un deklarācija par zirgu laišanu brīvā apgrozībā brīdī, kad tie tiek reimportēti Savienības teritorijā, ja vien nav pierādīts mēģinājums krāpt, neliedz saistībā ar šo darījumu piemērot PVN direktīvas 143. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu no PVN.
38
Šajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka AA nav mēģinājusi krāpt. Iesniedzējtiesai būs jāpārliecinās par šo jautājumu un tādējādi jānosaka, vai AA nav ievērojusi šādus formālus pienākumus, pieņemot, ka tas ir pierādīts, vienīgi nolaidības dēļ, kas neliek apšaubīt viņa labticību.
39
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka PVN direktīvas 143. panta 1. punkta e) apakšpunkts, kā arī Muitas kodeksa 86. panta 6. punkts un 203. pants jāinterpretē tādējādi, ka tādu formālu pienākumu kā šī kodeksa 139. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētā preču uzrādīšana muitai un minētā kodeksa 203. pantā paredzētā deklarācija par laišanu brīvā apgrozībā neizpilde neliedz izmantot šīs direktīvas 143. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu no PVN preču reimportam Savienības teritorijā tādā pašā stāvoklī, kādā tās bija izvestas, ja vien nav noticis mēģinājums krāpt.
Par tiesāšanās izdevumiem
40
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 143. panta 1. punkta e) apakšpunkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, 86. panta 6. punkts un 203. pants
jāinterpretē tādējādi, ka
tādu formālu pienākumu kā šī kodeksa 139. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētā preču uzrādīšana muitai un minētā kodeksa 203. pantā paredzētā deklarācija par laišanu brīvā apgrozībā neizpilde neliedz izmantot šīs direktīvas 143. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa preču reimportam Eiropas Savienības teritorijā tādā pašā stāvoklī, kādā tās bija izvestas, ja vien nav noticis mēģinājums krāpt.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – zviedru.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.