62024CJ0490_RES
Lieta C‑490/24
Stichting Koskea, kas rīkojas kā ED pārvaldnieks,
pret
Nationale Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV, kas darbojas ar komercnosaukumu Reaal Schadeverzekering NV
Tiesas (ceturtā palāta) 2026. gada 12. februāra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Mehānisko transportlīdzekļu izmantošanas civiltiesiskās atbildības obligātā apdrošināšana – Direktīva 2009/103/EK – 12. panta 1. punkts – Pienākums ar civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu segt transportlīdzekļa izmantošanā radītos miesas bojājumus visiem pasažieriem, izņemot vadītāju – Tvērums – Ceļu satiksmes negadījums, kurā iesaistīts tikai viens transportlīdzeklis – Kaitējums, kas transportlīdzekļa vadītājam nodarīts pasažiera iejaukšanās šā transportlīdzekļa vadīšanā dēļ
Tiesību aktu tuvināšana – Transportlīdzekļa īpašnieka civiltiesiskās atbildības apdrošināšana – Direktīva 2009/103 – Transportlīdzekļu obligātā apdrošināšana – Pienākums segt miesas bojājumus visiem pasažieriem, izņemot vadītāju – Jēdziens – Pienākums segt ceļu satiksmes negadījumā iesaistīta transportlīdzekļa vadītājam radušos kaitējumu – Izslēgšana – Kaitējums, kas nodarīts pasažiera iejaukšanās šā transportlīdzekļa vadīšanā dēļ – Ietekmes neesība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/103 1. panta 1. punkts, 3. panta pirmā, otrā un ceturtā daļa, 12. panta 1.–3. punkts un 13. panta 1. un 3. punkts)
(skat. 25.–44. punktu un rezolutīvo daļu)
Rezumējums
Tiesa, izskatot Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, precizē jēdzienu “vadītājs” Direktīvā 2009/103 (
1
) paredzētās mehānisko transportlīdzekļu izmantošanas civiltiesiskās atbildības obligātās apdrošināšanas kontekstā. Tātad Tiesa nospriež, ka šai apdrošināšanai nav jāsedz zaudējumi, kas vienīgā ceļu satiksmes negadījumā iesaistītā transportlīdzekļa vadītājam radušies tādēļ, ka transportlīdzekļa vadīšanā ir iesaistījies pasažieris.
2016. gada beigās ED cieta ceļu satiksmes negadījumā, kas notika futbola klubam piederoša mikroautobusa, kurā atradās šī kluba bijušais treneris, vadīšanas laikā. Laikā, kad mikroautobuss brauca ar ātrumu aptuveni 70 km/h, bijušais treneris, kas sēdēja aizmugurē labajā pusē, pēkšņi iedarbināja transportlīdzekļa rokas bremzi. Mikroautobuss saslīdēja un ietriecās vairākos balstos. ED tika smagi ievainots, un šī negadījuma dēļ viņam ir radušās ļoti smagas ilglaicīgas sekas.
Lai atlīdzinātu kaitējumu, kas ED radies šī negadījuma dēļ, fonds, kas pārvalda viņa īpašumu un aizstāv viņa intereses, lūdza, lai viņam tiktu piemērots futbola kluba noslēgtās pasažieru un vadītāja kaitējuma apdrošināšanas segums. Apdrošinātājs šo lūgumu neapmierināja, apgalvodams, ka laikā, kad ED sēdies pie mikroautobusa stūres, viņš bijis alkohola ietekmē. ED arī tika informēts, ka viņš nav apdrošināts arī saskaņā ar obligāto civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, jo tā nesedz transportlīdzekļa vadītājam nodarīto kaitējumu.
Šajā kontekstā fonds, rīkojoties ED vārdā un interesēs, cēla prasību pirmās instances tiesā. Tā nosprieda, ka ED nebija jāizslēdz no Direktīvā 2009/103 paredzētās civiltiesiskās atbildības obligātās apdrošināšanas seguma, jo, pat ja viņš negadījuma brīdī bija pie transportlīdzekļa stūres, viņš vairs nevarēja tikt uzskatīts par vadītāju, jo bijušais treneris, iedarbinādams rokas bremzi, rīkojies kā vadītājs. Tā kā šī tiesa apmierināja ED prasību, apdrošinātājs par šo nolēmumu iesniedza apelācijas sūdzību apelācijas tiesā, kura, uzskatīdama, ka ED nav zaudējis vadītāja statusu tādēļ, ka bijušais treneris iedarbināja rokas bremzi, atcēla pirmās instances tiesas spriedumu.
Fonds, kas pārstāv ED, iesniedza kasācijas sūdzību iesniedzējtiesā, kurai šajā kontekstā ir šaubas par tās Direktīvas 2009/103 tiesību normas interpretāciju, ar kuru transportlīdzekļa vadītājs ir izslēgts no civiltiesiskās atbildības obligātās apdrošināšanas seguma. Tādējādi tā norāda, ka, no vienas puses, Tiesa vienmēr ir uzsvērusi ceļu satiksmes negadījumā cietušo pasažieru aizsardzības nozīmi, kā arī mērķi nodrošināt, ka šī apdrošināšana ļauj visiem pasažieriem saņemt kompensāciju par viņiem nodarīto kaitējumu. No otras puses, Direktīvā 2009/103 transportlīdzekļa vadītājs ir nošķirts no citiem pasažieriem, tomēr jēdziens “vadītājs” tajā nav definēts.
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Tiesa atgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 2009/103 12. panta 1. punktu civiltiesiskās atbildības saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu obligātā apdrošināšana sedz civiltiesisko atbildību par visu pasažieru, izņemot vadītāju, miesas bojājumiem. Tā precizē, ka, pirmkārt, tā kā šajā direktīvā nav definēti jēdzieni “vadītājs” un “pasažieris”, šo jēdzienu tvērums jānosaka atbilstoši to ierastajai nozīmei ikdienas valodā. Otrkārt, jēdziens “vadītājs” parasti apzīmē personu, kas atrodas pie transportlīdzekļa vadības ierīcēm vai stūres un nodrošina tā vadību, savukārt jēdziens “pasažieris” apzīmē personu, kas attiecīgajā transportlīdzeklī atrodas citā vietā un nevada to. Šajā kontekstā tā norāda, ka transportlīdzeklī var būt vairāki pasažieri, kas nav vadītājs, bet principā tajā vienlaikus var būt tikai viens vadītājs. Treškārt, ar Direktīvas 2009/103 12. panta 1. punktu transportlīdzekļa vadītājam nodarītais kaitējums nav ietverts mehānisko transportlīdzekļu izmantošanas civiltiesiskās atbildības obligātās apdrošināšanas segumā.
Otrām kārtām, attiecībā uz kontekstu, kādā iekļaujas Direktīvas 2009/103 12. panta 1. punkts, Tiesa, ņemot vērā jēdziena “transportlīdzeklis” definīciju šīs direktīvas izpratnē, uzsver, ka katram ceļu satiksmē esošam transportlīdzeklim principā ir vadītājs, kā arī vadītāja vadības vieta un ka šis vadītājs ir persona, kura transportlīdzekļa iekšienē, atrazdamās pie tā stūres, darbina vai spēj darbināt tā mehānisko enerģiju, lai nodrošinātu tā kustību. Tātad vairākās citās Direktīvas 2009/103 tiesību normās (
2
) – tāpat kā šajā tiesību normā – transportlīdzekļa vadītājs ir nošķirts no citām personām, kas var būt iekāpušas šajā transportlīdzeklī, kā arī no citiem ceļu satiksmes dalībniekiem, kuri neatrodas transportlīdzeklī, bet kurus var skart ceļu satiksmes negadījums, kurā iesaistīts transportlīdzeklis. Tādējādi negadījumā cietušo kategorijas būtībā tiek noteiktas, pretstatot tās negadījumā iesaistītā transportlīdzekļa vadītājam.
Turklāt Tiesa uzsver atšķirību starp pienākumu ar civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu saskaņā ar Direktīvu 2009/103 segt trešajām personām nodarīto kaitējumu, no vienas puses, un trešajām personām nodarītā kaitējuma atlīdzības apmēru saistībā ar civiltiesisko atbildību par negadījumu, ko būtībā reglamentē valsts tiesības, no otras puses. Tātad loma, kāda vienai vai otrai transportlīdzeklī esošai personai, piemēram – šajā gadījumā – pasažierim, kurš ir iedarbinājis rokas bremzi, var būt negadījuma norisē un līdz ar to kaitējuma izraisīšanā, var – saskaņā ar tās dalībvalsts spēkā esošo civiltiesiskās atbildības sistēmu, kuras teritorijā ir noticis negadījums, – noteikt personu, kura ir civiltiesiski atbildīga par negadījumu, un ietekmēt atbildības apmēru.
Ņemot vērā iepriekš minēto, Tiesa norāda, ka no pasažiera iejaukšanās transportlīdzekļa vadīšanā, kura izraisa negadījumu, nevar izrietēt tas, ka persona, kas atrodas transportlīdzekļa vadīšanas vietā un kas to vada, zaudē vadītāja statusu. Izdarot citādu secinājumu, tiktu apdraudēts gan fundamentālais nošķīrums starp vadītāju un trešo personu – cietušo –, kas raksturīgs ar Direktīvu 2009/103 ieviestajai civiltiesiskās atbildības obligātās apdrošināšanas sistēmai, gan arī nošķīrums starp pienākumu nodrošināt šīs apdrošināšanas segumu un kaitējuma atlīdzības apmēru saistībā ar civiltiesisko atbildību par negadījumu, kuru reglamentē valsts tiesību akti.
Visbeidzot, trešām kārtām, Tiesa konstatē, ka šo interpretāciju apstiprina Direktīvas 2009/103 mērķi, it īpaši mērķis aizsargāt mehānisko transportlīdzekļu izraisītos negadījumos cietušās personas, kas pastāvīgi tika stiprināts Eiropas tiesiskā regulējuma mehānisko transportlīdzekļu izmantošanas civiltiesiskās atbildības obligātās apdrošināšanas jomā likumdošanas attīstības gaitā. Tomēr šis mērķis tiktu apdraudēts, ja atkarībā no nejaušiem faktiskajiem apstākļiem persona, kas atrodas pie transportlīdzekļa stūres, varētu zaudēt vadītāja statusu tādēļ, ka pasažieris ir iejaucies šī transportlīdzekļa vadīšanā. No šādas iespējas izrietošā tiesiskā nenoteiktība pati par sevi nav saderīga ar minēto mērķi.
Turklāt Tiesa precizē, ka šo likumdošanas attīstību iezīmēja arī vadītāja kaitējuma pastāvīga un tieša izslēgšana no Savienības tiesībās paredzētās civiltiesiskās atbildības obligātās apdrošināšanas seguma. Nekas arī šajā likumdošanas attīstībā neliecina par kādu Savienības likumdevēja nodomu saskaņot pienākumu apdrošināt civiltiesisko atbildību saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu, pārsniedzot trešām personām nodarītā kaitējuma atlīdzināšanu. Tātad saskaņā ar pašreizējo Savienības tiesību stāvokli jautājums par iespējamo pienākumu paredzēt apdrošināšanas segumu kaitējumam, kas radies vienīgā ceļu satiksmes negadījumā iesaistītā transportlīdzekļa vadītājam, joprojām tiek reglamentēts ar dalībvalstu iekšējām tiesībām.
No minētā izriet, ka kaitējumam, kas nodarīts vienīgā ceļu satiksmes negadījumā iesaistītā transportlīdzekļa vadītājam, nav jābūt segtam ar Direktīvā 2009/103 paredzēto civiltiesiskās atbildības saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu obligāto apdrošināšanu pat tad, ja šī transportlīdzekļa vadīšanā ir iejaucies pasažieris un šī iejaukšanās ir izraisījusi šo negadījumu.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/103/EK (2009. gada 16. septembris) par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV 2009, L 263, 11. lpp.) 3. panta pirmā, otrā un ceturtā daļa.
(
2
)	Direktīvas 2009/103 12. panta 2. un 3. punkts un 13. panta 3. punkts.