62008CO0364
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА СЪДА (oсми състав)
24 октомври 2008 година (
*1
)
По дело C-364/08
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от Tribunal de première instance d’Arlon (Белгия) с акт от 24 юли 2008 г., постъпил в Съда на, в рамките на производство по дело
Marc Vandermeir
срещу
État belge — SPF Finances,
СЪДЪТ (осми състав),
състоящ се от: г-н T. von Danwitz, председател на състав, г-жа R. Silva de Lapuerta (докладчик) и г-н E. Juhász, съдии,
генерален адвокат: г-н M. Poiares Maduro,
секретар: г-н R. Grass,
след като Съдът реши, че следва да се произнесе с мотивирано определение на основание член 104, параграф 3, първа алинея от своя процедурен правилник,
след изслушване на генералния адвокат,
постанови настоящото
Определение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на членове 43 ЕО и 49 ЕО.
2
Запитването е отправено в рамките на спор между г-н Vandermeir и État belge — SPF Finances, относно облагането с данък на превозно средство, което е регистрирано и взето на лизинг в Люксембург.
Правна уредба
3
Според препращащата юрисдикция разпоредбите от националната правна уредба, приложими към делото по главното производство, са следните.
4
Член 3 от Кодекса за данъците, приравнени на данъци върху доходите, в приложимата му към делото по главното производство редакция (наричан по-нататък „Кодексът“), който се съдържа в дял II от него, озаглавен „Пътен данък върху автомобилите“, предвижда:
„Въвежда се данък върху превозните средства с парен двигател и моторните превозни средства, служещи или за превоз на лица, или за превоз по шосе на стоки или на други предмети.“
5
Член 6 от Кодекса предвижда:
„На облагане с данък подлежи всеки, който за лична употреба използва […] едно или повече превозни средства, посочени в членове 3 и 4, независимо дали притежава право на собственост върху тях или ги владее лично, или е техен траен или обичаен държател въз основа на договор за наем или друго споразумение.“
6
Член 21, първа алинея от Кодекса има следното съдържание:
„Данъкът се дължи от физическото или юридическото лице, което е или трябва да бъде посочено в удостоверението за регистрация, за времето, през което превозното средство е или трябва да бъде вписано на името на това лице в регистъра на дирекцията по регистрация на превозните средства.“
7
Член 5, параграф 1, точка 9 от Кодекса освобождава от данък „автомобилите, използвани от белгийско местно лице, които са му предоставени от неговия работодател, установен в чужбина, и които са регистрирани там“.
8
Член 94, първа алинея, точка 1 от Кодекса, който се съдържа се в дял V от него, озаглавен „Данък за пускане в движение“, гласи:
„В полза на държавата се въвежда данък, приравнен на данъците върху дохода, с който се облагат:
1o
превозните средства […], определени в правната уредба на регистрацията на моторните превозни средства […], доколкото тези превозни средства са или трябва да бъдат снабдени с регистрационен знак […], предоставян в рамките на тази правна уредба.“
9
В съответствие с член 99 от Кодекса се предполага, че превозните средства, посочени в член 94, първа алинея, точка 1 от същия кодекс, сe използват по обществените пътища в Белгия от момента, от който са или трябва да бъдат вписани в регистъра на службата по пътното движение.
10
Съгласно член 108 от Кодекса, който е включен в дял VI от него, озаглавен „Компенсаторен акцизен данък“:
„В полза на държавата се въвежда компенсаторен акцизен данък, с който се облагат превозните средства с двигател, работещ с газьол.“
11
Член 2 от кодекса, който се съдържа се в дял I от него, озаглавен „Общи разпоредби“, оправомощава белгийската държава да налага глоби за административни нарушения, когато данъчнозадълженото лице нарушава разпоредбите на този кодекс.
12
Член 3 от Кралско постановление от 20 юли 2001 г. относно регистрацията на превозните средства, в приложимата му към делото по главното производство редакция, предвижда:
„§ 1.   Пребиваващите в Белгия лица регистрират превозните средства, които възнамеряват да пуснат в движение в Белгия, в регистъра на превозните средства, посочен в член 6, дори когато тези превозни средства вече са регистрирани в чужбина.
Пребивават в Белгия лицата, които отговарят на някое от следните условия:
а)
вписани са в регистрите на населението в белгийска община;
[…]
§ 2.   В посочените по-долу случаи регистрирането в Белгия на превозни средства, регистрирани в чужбина и пуснати в движение от посочените в § 1 лица, не е задължително за:
[…]
2o
превозно средство, което се използва от физическо лице при упражняване на професионалната му дейност и допълнително за лични цели и което е предоставено на разположение от чуждестранен работодател, с който лицето е сключило трудов договор; в този случай в превозното средство трябва да е налице удостоверение, издадено от администрацията, компетентна в областта на [данъка върху добавената стойност]; подробните условия за използването на превозното средство се определят от министъра на финансите;
[…]“
Спорът по главното производство и преюдициалният въпрос
13
Г-н Vandermeir пребивава в Белгия.
14
През 2004 г. той работи като независим журналист в Люксембург, където се намират неговият офис и почти целият му кръг от клиенти. Действителното му установяване в тази държава членка е проверено от инспектор от люксембургската социална сигурност.
15
През февруари същата година г-н Vandermeir взема на лизинг от люксембургско дружество превозно средство, което е регистрирано в Люксембург на името на това дружество и е с регистрационен номер FM7687.
16
На 10 август 2004 г. белгийските митнически служби извършват проверка по отношение на г-н Vandermeir и съставят протокол за извършено нарушение на правната уредба в областта на регистрирането.
17
Този протокол е изпратен на белгийските данъчни власти, които впоследствие начисляват за данъчната 2004 година пътен данък, данък за пускане в движение и компенсаторен акцизен данък и налагат глоба за административно нарушение в тежест на г-н Vandermeir.
18
На 23 декември 2005 г. г-н Vandermeir подава жалба срещу тези данъци и срещу глобата.
19
Тъй като тази жалба е отхвърлена с решение от 26 юни 2007 г. г-н Vandermeir подава жалба пред препращащата юрисдикция.
20
При тези обстоятелства Tribunal de première instance d’Arlon решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Допускат ли член 43 [ЕО] и/или член 49 ЕО национална правна уредба на държава членка, като разглежданата в случая, да задължава самостоятелно заето лице, пребиваващо в тази държава членка, да регистрира в нея превозното си средство, макар и да упражнява професионалната си дейност почти изключително във втора държава членка чрез постоянен обект, който лицето притежава в последната, при положение че това превозно средство нито е предназначено за трайно използване основно в първата държава членка, нито действително е използвано по такъв начин?“
По преюдициалния въпрос
21
Съгласно член 104, параграф 3, първа алинея от Процедурния правилник когато отговорът на преюдициален въпрос се налага недвусмислено от съдебната практика, Съдът, след изслушване на генералния адвокат, може по всяко време да се произнесе с мотивирано определение.
22
В самото начало е уместно да се напомни, че освен при определени изключения, които не са относими към делото по главното производство, данъчното облагане на автомобилите не е хармонизирано на общностно равнище. Следователно държавите членки са свободни да упражняват данъчната си компетентност в тази област, при условие че я упражняват при спазване общностното право (вж. Решение от 21 март 2002 г. по дело Cura Anlagen, C-451/99, Recueil, стр. I-3193, точка 40, Решение от по дело Комисия/Дания, C-464/02, Recueil, стр. I-7929, точка 74, Решение от по дело Nadin и Nadin-Lux, C-151/04 и C-152/04, Recueil, стр. I-11203, точка 40, Решение от по дело Комисия/Финландия, C-232/03, точка 46, както и Определение от по дело Van de Coevering, C-242/05, Recueil, стр. I-5843, точка 23 и Определение от по дело Ilhan, C-42/08, точка 17).
По наличието на ограничения върху свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги
23
Съгласно член 43 ЕО ограниченията върху свободата на установяване на граждани на държава членка на територията на друга държава членка се забраняват.
24
Съгласно постоянната съдебна практика за такива ограничения трябва да се считат всички мерки, които забраняват, затрудняват или правят по-малко привлекателно упражняването на тази свобода (вж. Решение от 30 ноември 1995 г. по дело Gebhard, C-55/94, Recueil, стp. I-4165, точка 37, Решение от по дело CaixaBank France, C-442/02, Recueil, стp. I-8961, точка 11 и Решение от по дело Columbus Container Services, C-298/05, Сборник, стр. I-10451, точка 34).
25
Макар според редакцията си разпоредбите на Договора за ЕО относно свободата на установяване да имат за цел да осигурят национален режим в приемащата държава членка, те също така не допускат възможност за държавата по произход да препятства установяването на свои граждани или на учредени по нейното законодателство дружества в друга държава членка (вж. по-конкретно Решение от 16 юли 1998 г. по дело ICI, C-264/96, Recueil, стр. I-4695, точка 21, Решение от по дело Cadbury Schweppes и Cadbury Schweppes Overseas, C-196/04, Recueil, стр. I-7995, точка 42, както и Решение от по дело Lidl Belgium, C-414/06, Сборник, стр. I-03601, точка 19).
26
Задължение за регистриране като това, което е наложено от разглежданата в спора по главното производство правна уредба по отношение на пребиваващите в Белгия самостоятелно заети лица, препятства достъпа на последните до дейност като самостоятелно заето лице в другите държави членки, поради което това задължение може да затрудни или да направи по-малко привлекателно упражняването от тези лица на свободата на установяване (вж. в този смисъл Решение по дело Комисия/Дания, посочено по-горе, точка 46, Решение по дело Nadin и Nadin-Lux, посочено по-горе, точки 36 и 37, както и Решение по дело Комисия/Финландия, посочено по-горе, точка 40).
27
Следователно това задължение представлява ограничение на свободата на установяване, което по принцип се забранява с член 43 ЕО.
28
Член 49 ЕО забранява ограниченията на свободното предоставяне на услуги в рамките на Европейската общност.
29
Според постоянната съдебна практика тази разпоредба не допуска прилагане на каквато и да било национална правна уредба, която възпрепятства предоставящото услуги лице ефективно да упражнява тази свобода, без това да е обективно обосновано, или вследствие на която предоставянето на услуги между държави членки се затруднява в по-голяма степен, отколкото предоставянето на услуги само в рамките на определена държава членка (вж. Решение по дело Cura Anlagen, посочено по-горе, точки 29 и 30, както и Определение от 30 май 2006 г. по дело Leroy, C-435/04, Recueil, стр. I-4835, точка 11 и Определение по дело Van de Coevering, посочено по-горе, точки 19 и 20).
30
Впрочем вследствие на задължение за регистриране като разглежданото в делото по главното производство трансграничните лизингови дейности се затрудняват в по-голяма степен (вж. Решение по дело Cura Anlagen, посочено по-горе, точка 37 и Определение по дело Leroy, посочено по-горе, точка 12).
31
Следователно това задължение представлява ограничение по смисъла на член 49 ЕО.
По обосноваността на ограниченията върху свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги
32
От практиката на Съда е видно, че държава членка може да наложи задължение за регистриране на автомобил, който работник или служител, пребиваващ в тази държава членка, е взел на лизинг от дружество, установено в друга държава членка, когато посоченото превозно средство е предназначено за трайно използване основно на територията на първата държава членка или действително е използвано по такъв начин (вж. в този смисъл Решение по дело Cura Anlagen, посочено по-горе, точка 42, Решение по дело Комисия/Дания, точки 75—78, Решение по дело Nadin и Nadin-Lux, посочено по-горе, точка 41, както и Решение по дело Комисия/Финландия, посочено по-горе, точка 47).
33
За разлика от това ако не са изпълнени тези условия, връзката с държавата членка на превозно средство, регистрирано в друга държава членка, е по-слабо изразена, поради което е необходимо разглежданото ограничение да се обосновава по друг начин (вж. Решение по дело Комисия/Дания, посочено по-горе, точка 79, Решение по дело Комисия/Финландия, посочено по-горе, точка 48 и Определение по дело Van de Coevering, посочено по-горе, точка 26).
34
Относно евентуално обосноваване на разглежданото в спора по главното производство задължение за регистриране Съдът вече се е произнесъл, от една страна, че член 43 ЕО не допуска национална правна уредба на държава членка да задължава самостоятелно заето лице, пребиваващо в тази държава членка, да регистрира в нея служебно превозно средство, предоставено му на разположение от дружеството, което го е наело и което е установено във втора държава членка, при положение че служебното превозно средство нито е предназначено за трайно използване основно в първата държава членка, нито действително е използвано по такъв начин (вж. Решение по дело Nadin и Nadin-Lux, посочено по-горе, точка 55, както и Определение по дело Leroy, посочено по-горе, точка 13), и от друга страна, че член 49 ЕО не допуска национална правна уредба на държава членка да задължава лице, пребиваващо в тази държава членка, да регистрира в нея превозно средство, което е наело от лизингово дружество, установено във втора държава членка, при положение че това превозно средство нито е предназначено за трайно използване основно в първата държава членка, нито действително е използвано по такъв начин (вж. Определение по дело Leroy, посочено по-горе, точка 14).
35
Поради това след като г-н Vandermeir не използва превозното си средство при условията, изброени в точка 32 от настоящото определение, обстоятелството, че той упражнява дейност като самостоятелно заето лице в Люксембург като физическо лице, притежаващо постоянен обект, а не като член на управителния съвет или управител на дружество, установено в същата държава членка, или фактът, че лично е взел превозно средство на лизинг от люксембургско дружество, а не с посредничеството на работодател, който впоследствие да му предостави на разположение превозно средство, не може да обоснове задължение за регистриране като разглежданото в делото по главното производство.
36
Предвид изложените по-горе съображения, на поставения въпрос е уместно да се отговори, че членове 43 ЕО и 49 ЕО трябва да бъдат тълкувани в смисъл, че не допускат национална правна уредба на държава членка, като разглежданата в спора по главното производство, по силата на която самостоятелно заето лице, пребиваващо в тази държава членка, е длъжно да регистрира в нея превозно средство, взето на лизинг от дружество, установено в друга държава членка, при положение че това превозно средство нито е предназначено за трайно използване основно на територията на първата държава членка, нито действително е използвано по такъв начин.
По съдебните разноски
37
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред препращащата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски.
По изложените съображения Съдът (осми състав) реши:
Членове 43 ЕО и 49 ЕО трябва да бъдат тълкувани в смисъл, че не допускат национална правна уредба на държава членка, като разглежданата в спора по главното производство, по силата на която самостоятелно заето лице, пребиваващо в тази държава членка, е длъжно да регистрира в нея превозно средство, взето на лизинг от дружество, установено в друга държава членка, при положение че това превозно средство нито е предназначено за трайно използване основно на територията на първата държава членка, нито действително е използвано по такъв начин.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.