62023CC0672
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. KOKOTT
представено на 3 април 2025 година (
1
)
Съединени дела C‑672/23 и C‑673/23
Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain,
GCC Interconnection Authority,
Kuwait Ministry of Electricity and Water,
Oman Electricity Transmission Company SAOC
срещу
Prysmian Netherlands BV,
Draka Holding BV,
Prysmian Cavi e Sistemi Srl,
Pirelli & C. SpA,
Prysmian SpA,
The Goldman Sachs Group Inc.,
ABB BV,
ABB Holdings BV,
ABB AB,
ABB Ltd,
Nexans Nederland BV,
Nexans Cabling Solutions BV,
Nexans Participations SA,
Nexans SA,
Nexans France SAS (C‑672/23)
и
Smurfit Kappa Europe BV,
Smurfit International BV,
Smurfit Kappa Italia SpA,
DS Smith Italy BV,
DS Smith plc,
DS Smith Packaging Italia SpA,
DS Smith Holding Italia SpA,
Toscana Ondulati SpA
срещу
Unilever Europe BV,
Unilever Supply Chain Company AG,
Unilever Italy Holdings Srl (C‑673/23)
(Преюдициално запитване, отправено от Gerechtshof Amsterdam (Апелативен съд Амстердам, Нидерландия)
„Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански и търговски дела — Съдебна компетентност по граждански и търговски дела — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Специална компетентност — Член 8, точка 1 — Международна и местна компетентност — Множество ответници — Тясна връзка — Член 101 ДФЕС — Понятие за предприятие — Солидарна отговорност — Низходяща и възходяща отговорност — Иск за обезщетение за вреди от картел съгласно правото на Съюза — Причинно-следствена връзка — Вреди, настъпили извън ЕИП“
I. Въведение
1.
Двете първоинстанционни дела пред Rechtbank Amsterdam (Първоинстанционен съд Амстердам, Нидерландия) за обезщетение за вреди съгласно картелното право, които са в основата на разглежданите тук преюдициални запитвания, са дела с множество ответници (наричани по-нататък заедно „ответниците“), които са установени на различни места, а отчасти и в различни държави.
2.
Някои от тези ответници — от които само по един за всяко дело има седалище в Амстердам — са участвали в нарушения на забраната на картелите в правото на Съюза. Според ищците всеки от останалите ответници принадлежи към едно и също предприятие по смисъла на картелното право с някого от нарушителите и поради това може да бъде привлечен да отговаря солидарно за извършеното нарушение.
3.
В въззивните производства по тези дела Gerechtshof Amsterdam (Апелативен съд Амстердам, Нидерландия) иска да се установи доколко Rechtbank (първоинстанционният съд) има международна, а и местна компетентност да разгледа всички искове. Както и по дело Athenian Brewery и Heineken (
2
), в случая основният въпрос е дали исковете са в такава тясна връзка по смисъла на член 8, точка 1 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (наричан по-нататък „Регламентът „Брюксел Ia“) (
3
), че да може всички дела да се водят пред съда по седалището на един от ответниците, така наречения „привързващ ответник“.
II. Правна уредба
4.
Приложимата в случая уредба се съдържа в член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“, който гласи:
„Срещу лице с местоживеене в държава членка може също така да бъде предявен иск:
1)
когато то е един от множество ответници, в съдилищата по местоживеенето на всеки от тях, при условие че исковете са в такава тясна връзка, че е целесъобразно те да бъдат разгледани и решени заедно, за да се избегне рискът от противоречащи си съдебни решения, постановени в отделни производства“.
III. Фактите и преюдициалното запитване
А.
Дело C‑672/23
5.
Дело С‑672/23 се отнася до установяването на солидарната отговорност на ответниците за вреди, причинени с нарушение на забраната на картелите в правото на Съюза, и по-точно с картел в секторите на подземните и подводните електропроводи и свързаните с тях продукти, строителни работи и услуги. С решение от 2 април 2014 г. (наричано по-нататък „решението на Комисията) (
4
) Комисията установява това нарушение, извършвано в периода от 18 февруари 1999 г. до 29 януари 2009 г. Картелът обхваща, наред с другото, споразумения относно цените и разпределяне на проекти в рамките на географска подялба на пазара както в Европейското икономическо пространство (ЕИП), така и извън него.
6.
Комисията установява, че участниците в картела са Prysmian Cavi e Sistemi Srl, ABB AB и Nexans France SAS. В решението си Комисията приема, че по възходяща линия отговорност носят и Prysmian SpA, Pirelli & C. SpA, The Goldman Sachs Group Inc., ABB Ltd. и Nexans SA в качеството си на (непреки) дружества майки на участващите в картела дружества.
7.
Искът в главното производство обаче е насочен не само срещу посочените в решението на Комисията дружества, но и срещу други дружества, които са част от три обединения от предприятия. Тези обединения са формирани около Prysmian Cavi e Sistemi Srl, ABB AB и Nexans France SAS. От всички ответници единствено Draka Holding BV, което е дъщерно дружество на Prysmian Cavi e Sistemi и на свой ред притежава всички дялове от капитала на Prysmian Netherlands BV, е установено в Амстердам, Нидерландия. Всички останали дружества ответници (наричани по-нататък заедно „Draka и др.“) са със седалище на други места във и извън Нидерландия.
8.
Ищците в главното производство по това дело — Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain и др. (наричани по-нататък заедно „EWGB и др.“), са оператори на мрежи с високо напрежение в държавите от Персийския залив.
9.
EWGB и др. искат от Rechtbank Amsterdam (Първоинстанционен съд Амстердам) да установи, че Draka и др. са солидарно отговорни спрямо тях поради участието си в картела. Те искат също така да им бъде заплатено обезщетение за вреди, чийто размер следва да бъде определен в отделно производство. По данни на запитващата юрисдикция става въпрос за вреди, които са настъпили извън ЕИП.
10.
В обжалваното в главното производство съдебно решение Rechtbank Amsterdam (Първоинстанционен съд Амстердам) приема, че не е компетентен да разгледа исковете срещу установените извън Нидерландия ответници. EWGB и др. обжалват това решение по въззивен ред. Установените на територията на Нидерландия ответници не оспорват местната подсъдност на исковете в първоинстанционното производство. Следователно съгласно нидерландското процесуално право запитващата юрисдикция Gerechtshof Amsterdam (Апелативен съд Амстердам) трябва да приеме, че Rechtbank Amsterdam (Първоинстанционен съд Амстердам) е местно компетентен по отношение на всички установени в Нидерландия ответници.
Б.
Дело C‑673/23
11.
Дело С‑673/23 се отнася до установяването на солидарната отговорност на ответниците в първата инстанция в главното производство за вреди, за които се твърди, че са причинени с две нарушения на забраната на картелите в правото на Съюза. Нарушенията са констатирани от италианския орган за защита на конкуренцията, Autorità garante della concorrenza e del mercato (Орган за защита на конкуренцията и пазара, наричан по-нататък „AGCM“), в решение от 17 юли 2019 г. (наричано по-нататък „решението на AGCM“). Става въпрос за картел в сектора на картоните, който е съществувал от 2 февруари 2004 г. до 30 март 2017 г., и за картел в сектора на опаковките през периода от 7 септември 2005 г. до 30 март 2017 г.
12.
AGCM установява, че участниците в нарушенията са Smurfit Kappa Italia SpA и Toscana Ondulati SpA. Към отговорност е привлечено и DS Smith Holding Italia SpA в качеството си на непряко дружество майка.
13.
Искът пред първата инстанция в главното производство обаче е насочен не само срещу посочените в решението на AGCM дружества, но и срещу други дружества, които са част от две обединения от предприятия. Едното е формирано около Smurfit Kappa Italia SpA, а другото — около Toscana Ondulati SpA. От тези ответници единствено Smurfit International BV е установено в Амстердам, Нидерландия. Всички останали дружества (наричани по-нататък заедно „Smurfit и др.“) са със седалище на други места във и извън Нидерландия.
14.
Ищците пред първата инстанция в главното производство (наричани по-нататък заедно „Unilever и др.“) закупуват опаковъчни материали от участниците в картела.
15.
Unilever и др. искат от Rechtbank Amsterdam (Първоинстанционен съд Амстердам) да установи, че Smurfit и др. са солидарно отговорни спрямо тях поради участието си в картелите. Те искат също така да им бъде заплатено обезщетение за вреди, чийто размер следва да бъде определен в отделно производство.
16.
С обжалваното в главното производство съдебно решение Rechtbank Amsterdam (Първоинстанционен съд Амстердам) приема, че е международно и местно компетентен да разгледа исковете срещу установените извън Нидерландия ответници. Освен това той приема, че независимо от член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ неговата местна компетентност по отношение на ответниците, които са установени в Нидерландия, но не и в Амстердам, произтича от нидерландското гражданско процесуално право, както и от липсата на възражение от тези страни. Smurfit и др. обжалват това решение по въззивен ред пред Gerechtshof Amsterdam (Апелативен съд Амстердам).
В.
Преюдициалните въпроси
17.
В този контекст Gerechtshof Amsterdam (Апелативен съд Амстердам) отправя по двете дела следните въпроси, които са до голяма степен еднакви (разликите помежду им са отбелязани по-долу):
Въпрос 1a
Съществува ли тясна връзка по смисъла на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ между:
i)
иск, от една страна, срещу главен ответник, който не е адресат на отнасящото се до картела решение на Комисията (C‑672/23) или на националния орган за защита на конкуренцията (С‑673/23), но от който се търси отговорност по низходяща (C‑672/23) или възходяща (С‑673/23) линия за установено нарушение на забраната на картелите в правото на Съюза в качеството на субект, за който се твърди, че е част от предприятие по смисъла на конкурентното право на Съюза (наричано по-нататък „предприятие“), и
ii)
иск, от друга страна, срещу
А)
съответник, който е адресат на същото решение, и/или
Б)
съответник, който не е адресат на решението и за който се твърди, че в качеството на правен субект е част от предприятие, което според това решение носи публичноправна отговорност за нарушението на забраната на картелите в правото на Съюза?
Има ли значение в това отношение
а)
дали главният ответник, от който се търси отговорност по низходяща (C‑672/23) или възходяща (С‑673/23) линия, през периода на съществуване на картела само притежава и управлява дялове;
б)
при утвърдителен отговор на въпрос 4а, дали главният ответник, от който се търси отговорност по низходяща (C‑672/23) или възходяща (С‑673/23) линия, е участвал в производството, дистрибуцията, продажбата и/или доставката на обхванати от картела продукти и/или в предоставянето на обхванати от картела услуги;
в)
(С‑673/23) дали главният ответник е установен в държавата членка, в която националният орган за защита на конкуренцията е установил на националния пазар (само) едно нарушение на забраната на картелите в правото на Съюза;
в)
(C‑672/23)/г) (С‑673/23) дали съответникът, адресат на решението, е определен в същото като:
i)
действителен участник в картела в смисъл, че действително е участвал в споразумението(ята), за което(които) е установено, че нарушава(т) правилата на конкуренцията, и/или в съгласуваните практики, или
ii)
правен субект, който е част от предприятието, което носи публичноправна отговорност за нарушението на забраната на картелите в правото на Съюза;
г)
(C‑672/23)/д) (С‑673/23) дали съответникът, който не е адресат на решението, действително е произвеждал, разпространявал, продавал и/или доставял обхванатите от картела продукти и/или действително е предоставял обхванатите от картела услуги;
д)
(C‑672/23)/е) (C‑673/23) дали главният ответник и съответникът са част от едно и също предприятие, или не;
е)
(C‑672/23)/ж) (С‑673/23) дали ищците са закупували продукти пряко или непряко от главния ответник и/или от съответника и/или са получавали услуги пряко или непряко от тях?
Въпрос 1б
Има ли значение за отговора на въпрос 1а дали е предвидима, или не възможността срещу дадения съответник да бъде предявен иск пред компетентния по отношение на главния ответник съд? При утвърдителен отговор: представлява ли тази предвидимост отделен критерий при прилагането на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“? Налице ли е по принцип такава предвидимост с оглед на решение от 6 октомври 2021 г., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800)? Доколко от обстоятелствата, посочени в букви а)—е) (С‑672/23)/(букви а)—ж) (С‑673/23) от въпрос 1а, в конкретния случай е предвидима възможността срещу съответника да бъде предявен иск пред компетентния по отношение на главния ответник съд?
Въпрос 2
Следва ли при определянето на компетентността да се вземе предвид и вероятността за уважаване на иска срещу главния ответник? При утвърдителен отговор: достатъчно ли е при тази преценка да не може да се изключи a priori възможността искът да бъде уважен?
Въпрос 3а (С‑672/23)
Включва ли предвиденото в правото на Съюза право на всяко лице на обезщетение за вреди от установено нарушение на забраната на картелите в правото на Съюза и правото да претендира вреди, настъпили извън ЕИП?
Въпрос 3б (С‑672/23)/въпрос 3 (С‑673/23)
Трябва или може ли да се приложи признатата в конкурентното право презумпция за упражняване на решаващо влияние на (глобените) дружества майки върху икономическата дейност на дъщерните дружества („презумпция Akzo“) по (гражданскоправни) дела за вреди от картел?
Въпрос 3в (С‑672/23)
Отговаря ли междинен холдинг, който само управлява и притежава дялове, на втория критерий Sumal (извършване на икономическа дейност, която има конкретна връзка с предмета на нарушението, за което носи отговорност дружеството майка)?
Въпрос 4a
При прилагането на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ могат ли различни, установени в една и съща държава членка ответници (заедно) да бъдат главен ответник?
Въпрос 4б
Определя ли член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ пряко и непосредствено местно компетентния съд, като изключва прилагането на националното право?
Въпрос 4в
При отрицателен отговор на въпрос 4а — от което следва, че може да има само един главен ответник, и при утвърдителен отговор на въпрос 4б — от което следва, че член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ определя непосредствено местно компетентния съд, като изключва прилагането на националното право:
съществува ли възможност при прилагане на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ за вътрешно изпращане на делото на съда по местоживеенето на ответника в същата държава членка?
IV. Производството пред Съда
18.
С определение от 18 януари 2024 г. председателят на Съда съединява дела С‑672/23 и С‑673/23 за целите на писмената и устната фаза на производството, както и на съдебното решение.
19.
EWGB и др., Nexans Nederland, Pirelli & C., ABB, Prysmian Netherlands и др. и Prysmian, The Goldman Sachs Group, DS Smith Italy, Unilever Europe, Smurfit Kappa Europe и др., както и Европейската комисия представят писмени становища и вземат участие в съдебното заседание, проведено на 23 януари 2025 г.
V. Правен анализ
20.
С първия си въпрос, който, ако се изключат някои дребни разлики, е еднакъв по двете дела, запитващата юрисдикция иска да се установи дали при обстоятелствата по тези дела възниква международна компетентност съгласно член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“.
21.
Четвъртият въпрос, който е еднакъв по двете дела, цели да се изясни дали и евентуално до каква степен член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ урежда и местната компетентност.
22.
Вторият и третият от преюдициалните въпроси по двете дела се отнасят до това дали и евентуално доколко при определянето на компетентността на съда следва да се взема предвид вероятността за уважаване на иска срещу привързващия ответник.
23.
Според ответниците исковете не могат да бъдат уважени. Поради това въпросите относно определянето на компетентността на съда не били от значение за решаването на спора и съответно въобще не налагали отговор.
24.
При тези обстоятелства, след кратко представяне на досегашната съдебна практика относно понятието за предприятие в картелното право и последиците за правилата за компетентността, от която до голяма степен произтичат отговорите на разглежданите въпроси (раздел A), най-напред ще разгледам въпросите във връзка с това дали вероятността за уважаване на иска се взема предвид за целите на проверката на компетентността на съда (раздел Б), а след това ще премина към въпросите относно международната (раздел В) и местната компетентност (раздел Г).
А.
Понятие за предприятие в картелното право и международна компетентност
25.
Понятието „предприятие“ по член 101 ДФЕС обхваща всеки субект, който извършва икономическа дейност, независимо от неговата правно-организационна форма. В този смисъл то обозначава една стопанска единица, макар и от правна гледна точка тази стопанска единица да е съставена от няколко физически или юридически лица (
5
). Квалифицирането им като „стопанска единица“ и съответно като „предприятие“ води ipso iure до възникване на солидарна отговорност за субектите, които образуват тази стопанска единица към момента на извършването на нарушението (
6
).
26.
В това отношение отделните юридически лица, които са организирани под формата на група, образуват едно и също предприятие, ако не определят самостоятелно своето поведение на съответния пазар, а по-специално поради икономическите, организационните и юридическите си връзки с дружеството майка търпят за тази цел последиците от действителното упражняване на решаващо влияние от тази ръководна единица (
7
).
27.
В случай че дружеството майка притежава (почти) 100 % от капитала на дъщерното дружество, съществува оборима презумпция, че дружеството майка упражнява решаващо влияние върху икономическата дейност на дъщерното дружество (наричана по-нататък „презумпцията за контрол“), поради което извършеното от дъщерното дружество нарушение може да се смята и за нарушение на дружеството майка и то да понесе отговорност за него (
8
).
28.
Задължени да поправят вредите, причинени от картел или от практика, забранена от член 101 ДФЕС, са предприятията по смисъла на тази разпоредба, които са участвали в картела или практиката (
9
).
29.
Същевременно признатата възможност на пострадалия от антиконкурентната практика да насочи иска за обезщетение за вреди срещу дъщерното дружество вместо срещу дружеството майка, не възниква автоматично по отношение на което и да е от дъщерните дружества на дружеството майка (
10
).
30.
Напротив, за да се установи, че дружеството майка и дъщерното дружество образуват една стопанска единица, е необходимо ищецът да докаже не само икономическите, организационните и правните връзки между тези дружества, но и наличието на конкретна връзка между икономическата дейност на дъщерното дружество и предмета на извършеното от дружеството майка нарушение (
11
).
31.
Съгласно член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“, когато лице с местоживеене в държава членка е един от множество ответници, искът срещу него може да бъде предявен в съдилищата по местоживеенето на всеки от тях, при условие че исковете са в „такава тясна връзка“, че е целесъобразно да бъдат разгледани и решени заедно, за да се избегне рискът от противоречащи си съдебни решения, постановени в отделни производства. За да се разглеждат решенията като противоречащи си, не е достатъчно да съществува различие в решаването на споровете, а е необходимо и това различие да засяга едни и същи фактически и правни обстоятелства (
12
).
32.
Това условие е изпълнено, когато няколко предприятия, които са участвали в установено с решение на Комисията нарушение на правилата за конкуренция съгласно правото на Съюза, са посочени като ответници по искове, предявени на основание на участието им в това нарушение, при това независимо от обстоятелството, че те са участвали в него на различно място и по различно време (
13
).
33.
Същото се отнася и за исковете, които са предявени на основание на участието на дружество в нарушение на правилата за конкуренция съгласно правото на Съюза и са насочени срещу това дружество, както и срещу неговото дружество майка, като се твърди, че двете заедно образуват едно и също предприятие (
14
).
Б.
Вероятността за уважаване на иска срещу привързващия ответник
34.
В отговор на втория преюдициален въпрос следва най-напред да се прецени дали и евентуално доколко при определянето на компетентността на съда трябва да се взема предвид възможността за уважаване на иска срещу привързващия ответник (раздел 1). След това ще обсъдя повдигнатите с третия преюдициален въпрос проблеми за преценката по същество на исковете срещу привързващите ответници в конкретния случай, доколкото са от значение за установяването на компетентния съд (раздел 2).
1. Въпросът дали вероятността за уважаване на иска срещу привързващия ответник се взема предвид за целите на проверката на компетентността на съда
35.
С втория въпрос, който е еднакъв по двете дела, запитващата юрисдикция иска да се определи дали при установяването на компетентния съд следва да се взема предвид и възможността за уважаване на иска срещу привързващия ответник. При утвърдителен отговор тя иска да установи дали при тази преценка е достатъчно да не е априори изключено искът да бъде уважен.
36.
Както подчертава Съдът по дело Athenian Brewery и Heineken (
15
), на етапа на проверката на международната компетентност сезираният съд не проверява нито допустимостта, нито основателността на иска, а само факторите на привързване с държавата на сезирания съд, обосноваващи компетентността му съгласно член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“. Всъщност, в частност по съображения за правна сигурност, сезираният съд трябва по принцип да може да се произнесе по своята компетентност, без да взема отношение по съществото на спора (
16
).
37.
Не бива обаче да се допуска злоупотреба с член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“, като се позволява на ищеца да предяви иск срещу множество ответници с единствената цел да изключи по отношение на един от тях компетентността на съдилищата на държавата членка, в която е местоживеенето му (
17
). Това би било така, когато има доказателствени индиции, които дават основание за извода, че ищецът изкуствено е създал или поддържал условията за прилагане на посочената разпоредба (
18
).
38.
За тази цел обаче не е достатъчно да изглежда, че искът срещу привързващия ответник (би могъл да) е неоснователен. Напротив, към момента на предявяването си той трябва да е явно неоснователен, изкуствено конструиран или ищецът следва да няма какъвто и да е действителен интерес от него (
19
).
39.
Следователно на втория въпрос по двете дела следва да се отговори, че при проверката на компетентността на съда по член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Iа“ трябва да се взема предвид вероятността за уважаване на иска срещу привързващия ответник, но само като индиция, че ищецът не е създал изкуствено условията за прилагане на тази разпоредба, което може да е така при явно неоснователен иск.
2. Вероятността за уважаване на исковете в главните производства
40.
Въпроси 3а—3в по дело С‑672/23 и въпрос 3 по дело С‑673/23 се отнасят до вероятността за уважаване на исковете срещу привързващите ответници в конкретния случай (
20
). Тъй като в главните производства запитващата юрисдикция разглежда само въпроса за компетентността (
21
), тези въпроси са от значение за решаването на спора само доколкото са релевантни за установяването на компетентния съд.
41.
Ето защо по-нататък ще изясня само дали изтъкнатите от запитващата юрисдикция обстоятелства — настъпване на вредите извън ЕИП (буква а), прилагане на презумпцията за контрол (буква б) и използване на междинен холдинг (буква в) — сочат за явна неоснователност на исковете срещу привързващите ответници.
а) Иск за обезщетение за вреди от картел съгласно правото на Съюза и вреди извън ЕИП
42.
С въпрос 3а по дело С‑672/23 запитващата юрисдикция би желала да установи дали правото да се иска обезщетение за вреди от картел съгласно правото на Съюза, с каквото разполага всяко лице в случай на нарушение на забраната на картелите в правото на Съюза, обхваща и право на обезщетение за вреди, настъпили извън ЕИП. Този въпрос се поставя поради факта, че EWGB и др. са установени и имат дейност в държавите от Персийския залив, като запитващата юрисдикция приема, че претърпените от тях вреди са настъпили там (
22
).
43.
Противно на поддържаното от ответниците, разнопосочните позиции на страните в настоящото производство показват, че едва ли искът за обезщетение за такива вреди има толкова малка вероятност за успех, че да бъде определен като явно неоснователен. Всъщност с него се повдига сложен правен въпрос, който се нуждае от задълбочено разглеждане.
44.
В този смисъл, първо, страните са до голяма степен съгласни, че настъпили извън ЕИП вреди може да подлежат на поправяне на основание на правото на обезщетение за вреди по член 101 ДФЕС само ако се дължат на нарушение на тази разпоредба.
45.
Въпросът, по който обаче те не са съгласни, е доколко настъпили извън ЕИП вреди може да отговарят на това условие. Така според EWGB и др. причинно-следствената връзка между претърпените от тях вреди и нарушението на член 101 ДФЕС е очевидна, тъй като те са купували обхванатите от картела стоки директно от участниците в него. Обратно, според Draka и др. вредите, настъпили в държавите от Персийския залив, в никакъв случай не могат да попаднат в приложното поле на член 101 ДФЕС. Комисията пък се ограничава да посочи, че за да подлежат на обезщетяване на това основание, вредите трябва да се дължат на нарушаване на конкуренцията на вътрешния пазар, без да уточнява какво според нея означава това при обстоятелствата в конкретния случай.
46.
Ако в главното производство по дело C‑672/23 се пристъпи към разглеждане по същество на предявените от EWGB и др. вземания за обезщетение за вреди, предвид международния елемент на това свързано с трети държави дело най-напред ще трябва да се прецени приложимо ли е предвиденото в правото на Съюза право на иск за обезщетение за вреди от картел. При положение че делото има международен елемент, посоченото право ще е приложимо, ако това следва от съответното международно частно право на компетентния съд. В конкретния случай обаче това не е априори изключено, тъй като става въпрос за иск за непозволено увреждане чрез картел в сектора на електропроводите, което е породило последици включително на територията на Съюза (
23
). Възможно е съгласно международното частно право на държавите членки това да води до приложимост на член 101 ДФЕС (
24
).
47.
Ако предвиденото в правото на Съюза право на иск за обезщетение за вреди от картел е приложимо, трябва да се провери дали са налице предпоставките за правото на такъв иск.
48.
Те са налице, когато съществува причинно-следствена връзка между картела или практиката, забранен(а) от член 101 ДФЕС, и претърпените вреди (
25
). Следователно е необходимо да се докаже, че е нарушена забранителната норма на член 101 ДФЕС, че са настъпили вреди и че е налице причинно-следствена връзка между тези две обстоятелства.
49.
Нарушение на член 101 ДФЕС е налице, когато спорното поведение попада в неговия териториален обхват. Това е така при практиките, които са приложени в ЕИП или пораждат съставомерни последици там (
26
). Безспорно е, че разглежданото в случая поведение отговаря на тези условия, тъй като картелът в сектора на електропроводите обхваща по-конкретно споразумения относно цените и разпределяне на проекти в рамките на подялба на пазара във и извън ЕИП (
27
).
50.
Вредите, които са настъпили в трети държави, може prima facie да имат причинно-следствена връзка с това поведение, когато са причинени от прилагането на картела в ЕИП или от неговите последици в ЕИП (и следователно от нарушението на приложимия при това положение член 101 ДФЕС). Това изглежда съвсем правдоподобно при вреди като предявените от EWGB и др. Всъщност според техните данни тези вреди са настъпили вследствие на увеличените заради картела цени на стоките, които те са закупували директно от европейските участници в картела.
51.
Досега обаче не е изясняван въпросът дали граждани на трета държава могат да се позовават на предвиденото в правото на Съюза право на обезщетение за вреди от картел, за да искат обезщетение за вреди, настъпили извън ЕИП.
52.
Наистина съгласно установената практика на Съда всеки има право да иска да бъдат поправени всякакви претърпени от него вреди, когато съществува причинно-следствена връзка между тези вреди и картел или практика, забранен(а) от член 101 ДФЕС (
28
). Правото на такъв иск произтича от това, че член 101, параграф 1 ДФЕС има директен ефект в отношенията между частноправните субекти и поражда за тях права, които съдилищата на държавите членки трябва да охраняват (
29
).
53.
Видимо обаче Съдът още не е имал повод да се произнесе дали и евентуално при какви условия (
30
) това важи и за настъпили в трети държави вреди, претърпени от граждани на трета държава.
54.
При тези обстоятелства на отправения от запитващата юрисдикция въпрос 3а по дело C‑672/23 следва да се отговори по следния начин: когато вредите, предявени пред съд на държава членка с иск за обезщетение за вреди по реда на картелното право, са настъпили извън ЕИП, този факт не означава, че за целите на проверката на компетентността на съда искът трябва да бъде определен като явно неоснователен.
б) Презумпция за контрол съгласно картелното право и прилагане на картелното право по частноправен ред
55.
С въпрос 3б по дело C‑672/23, както и с въпрос 3 по дело C‑673/23 запитващата юрисдикция иска да се установи дали презумпцията за контрол (
31
) трябва или може да се прилага по дела за вреди от картел.
56.
В решение Athenian Brewery и Heineken Съдът отговаря утвърдително (
32
) на този въпрос, което е логично. Всъщност, както Съдът още преди това е уточнявал, понятието „предприятие“ по смисъла на правилата на Съюза в областта на конкуренцията, което е автономно понятие на правото на Съюза, не би могло да има различен обхват в контекста на налаганите глоби и в контекста на исковете за вреди от нарушение на тези правила (
33
).
57.
В контекста на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ съдът може да се ограничи с проверка дали не е априори изключено дадените ответници да принадлежат към едно и също предприятие, за да може той да приеме, че е компетентен. Такава проверка трябва да се направи в частност когато ищецът се позовава на понятието за предприятие по смисъла на картелното право, и по-специално на обстоятелството, че дружеството майка притежава почти целия капитал на дъщерното дружество, така че се прилага презумпцията за контрол (
34
). За сметка на това пълната проверка за принадлежност на съответните дружества към едно и също предприятие се извършва едва при преценката на исковете по същество, при условие че сезираният съд приеме, че е компетентен да разгледа делото (
35
).
58.
Ето защо на въпрос 3б по дело C‑672/23, както и на въпрос 3 по дело C‑673/23 следва да се отговори, че оборимата презумпция, че дружеството майка, което притежава пряко или непряко целия или почти целия капитал на дъщерното дружество, упражнява решаващо влияние върху това дъщерно дружество, може да се прилага по дела за вреди от картел.
в) Междинен холдинг и понятие за предприятие по смисъла на картелното право
59.
Въпрос 3в по дело C‑672/23 е поставен поради обстоятелството, че Draka Holding BV, привързващият ответник в главното производство по това дело, е холдингово дружество, от което се търси отговорност по низходяща линия за картелното нарушение, извършено от неговото дружество майка Prysmian Cavi e Sistemi (
36
).
60.
С оглед на това запитващата юрисдикция иска да узнае дали подобен междинен холдинг, който само управлява и притежава дялове, може да отговаря на втория критерий Sumal (извършване на икономическа дейност, която има конкретна връзка с предмета на нарушението, за което носи отговорност дружеството майка) (
37
).
61.
Изискваната за такава конкретна връзка икономическа дейност е всяка дейност, която се състои в предлагане на стоки или услуги на определен пазар (
38
).
62.
Разглеждан отделно, холдингът, който само управлява и притежава дялове, не извършва икономическа дейност в този смисъл. Всъщност холдинговата дейност по притежаване и управляване на дялове сама по себе си не отразява участие на пазара по начин, който се състои в предлагане на стоки и услуги.
63.
Въпреки това накратко изложените в началото принципи за определянето на отговорните субекти в рамките на стопанската единица (
39
) могат да се приложат по аналогия по въпроса за икономическата дейност на междинен холдинг, какъвто тук е Draka Holding BV.
64.
Съгласно тези принципи междинните холдинги като Draka Holding BV носят отговорност за икономическата дейност на дъщерното си дружество, когато съответното дъщерно дружество, макар да е отделно юридическо лице, не определя самостоятелно пазарното си поведение, а по същество изпълнява указанията, които му дава дружеството майка, а именно междинният холдинг (така наречено „контролиращо холдингово дружество“). Това се предполага до доказване на противното, ако дружеството майка притежава целия или почти целия капитал на дъщерното дружество (
40
). Ето защо, след като в случая Draka Holding BV притежава целия капитал на Prysmian Netherlands BV (
41
), действа презумпцията, че то контролира това дъщерно дружество и следователно носи отговорност за икономическата му дейност.
65.
Обстоятелство, че лицето, привлечено към отговорност за поведението на дъщерното дружество, е холдинг, не може само по себе си да е пречка да бъде реализирана отговорността му за това поведение (
42
). Всъщност отговорността му се основава на факта, че към момента на картелното нарушение дружеството майка (в случая — Draka Holding BV) е можело да упражнява решаващо влияние върху търговската политика на дъщерното си дружество (в случая — Prysmian Netherlands BV). Подобно влияние обаче може да упражнява и холдингът, също както всяко друго дружество майка, което контролира дъщерното си дружество.
66.
Щом притежаваното от холдинга дъщерно дружество (в случая — Prysmian Netherlands BV) извършва икономическа дейност, то холдингът (в случая — Draka Holding BV) при всички случаи има косвено участие в тази дейност посредством влиянието, което упражнява върху дъщерното дружество. Това важи и когато холдингът е междинен (в случая — Draka Holding BV) и на свой ред се намира под решаващото влияние на своето дружество майка (в случая — Prysmian Cavi e Sistemi), като съответно служи само като негов инструмент за установяване на влияние върху притежаваните от Draka Holding BV дружества, и конкретно върху Prysmian Netherlands BV. Затова, когато става дума за картелноправната отговорност на холдинг (в случая — Draka Holding BV), важното е дали дъщерното му дружество (в случая — Prysmian Netherlands BV) извършва икономическа дейност, която има конкретна връзка с предмета на нарушението, за което носи отговорност непрякото дружество майка, тоест дружеството майка на холдинга (в случая — Prysmian Cavi e Sistemi) (
43
).
67.
Следователно на въпрос 3в по дело C‑672/23 следва да се отговори, че дейността на междинен холдинг (в случая — Draka Holding BV), който само управлява и притежава дялове, може да има конкретна връзка с предмета на нарушението на конкурентното право, за което носи отговорност упражняващото решаващо влияние върху него дружество майка (в случая — Prysmian Cavi e Sistemi). Това е така в частност когато дъщерно дружество на междинния холдинг, върху което последният на свой ред упражнява решаващо влияние (в случая — Prysmian Netherlands BV), извършва икономическа дейност, която има конкретна връзка с предмета на нарушението, извършено от непрякото дружество майка (в случая — Prysmian Cavi e Sistemi).
В.
Международна компетентност
68.
С почти еднаквия по двете дела въпрос 1а запитващата юрисдикция по същество иска да се установят критериите, по които следва да се прецени дали Rechtbank Amsterdam (Първоинстанционен съд Амстердам) има международна компетентност както по отношение на исковете срещу привързващите ответници (
44
), така и по отношение на различните съответници, тъй като между тези искове съществува „тясна връзка“ по смисъла на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ (раздел 1). Целта на въпрос 1б пък е да се установи дали предвидимостта на подобно кумулативно съединяване на исковете е отделен критерий при прилагането на тази разпоредба (раздел 2).
1. „Тясна връзка“ и понятие за предприятие
69.
От една страна, както посочих в началото, при исковете срещу различни предприятия на основание на участието им в съвместно нарушение на член 101 ДФЕС има „тясна връзка“ по смисъла на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ и съответно едни и същи фактически и правни обстоятелства (
45
).
70.
От друга страна, както вече обясних, при исковете срещу различни дружества от едно и също предприятие заради извършено от предприятието картелно нарушение също има такава „тясна връзка“ и съответно едни и същи фактически и правни обстоятелства (
46
).
71.
В съчетание двата подхода означават, че в случаи като настоящия, в които различни дружества са участвали в съвместно нарушение на предвидената в правото на Съюза забрана на картелите, има тясна връзка между исковете срещу тези дружества и срещу всички дружества, с които всяко от тях образува едно предприятие. Причината за това е, че всеки, който е част от предприятието, отговаря за нарушението, така както ако сам го е извършил (
47
), и затова включително в такъв случай отговорността на всички ответници произтича от едни и същи факти и има едно и също правно основание, така че са налице едни и същи фактически и правни обстоятелства.
72.
Както вече обясних, за целите на проверката на международната компетентност на съда е достатъчно да не изглежда априори изключено съответните дружества да са част от едни и същи предприятия (
48
).
73.
В този контекст, що се отнася по-специално до низходящата отговорност на дъщерно дружество за нарушение, извършено от неговото дружество майка (както е в случая по дело C‑672/23), трябва да е изпълнено изискването за наличие на конкретна връзка между икономическата дейност на дъщерното дружество (а ако става дума за холдинг — непрякото дъщерно дружество) (
49
) и предмета на извършеното от дружеството майка нарушение. Причината за това е „функционалният“ характер на понятието „стопанска единица“, което винаги се отнася до конкретно нарушение (
50
).
74.
Не е необходимо самото дъщерно или непряко дъщерно дружество на участниците в картела да е продавало обхванатите от картела продукти директно на увредените лица, както е било по дело Sumal (
51
). Правилно в решението по онова дело не е поставено подобно допълнително условие, тъй като това няма отношение към въпроса дали във връзка с конкретното нарушение съществува стопанска единица. Всъщност е от значение единствено дали съществува конкретна връзка между икономическата дейност на дъщерното или непрякото дъщерно дружество и предмета на нарушението, например защото сключеното от дружеството майка или непрякото дружество майка антиконкурентно споразумение се отнася за същите продукти като търгуваните от дъщерното или непрякото дъщерно дружество (
52
) или защото осъществяваната от последното дейност е свързана с производството на тези продукти.
75.
Впрочем различните други обстоятелства, посочени от запитващата юрисдикция в рамките на въпрос 1а, и по-конкретно упоменаването на съответните дружества в решения на Комисията или на национален орган за защита на конкуренцията, са релевантни не за критерия за наличието на тясна връзка между исковете сам по себе си, а единствено за фактическото доказване на наличието на такава връзка (
53
).
76.
За целите на проверката на компетентността на съда обстоятелството, че ищците са закупували обхванатите от картела стоки или услуги от определени части от предприятията ответници, също е само възможна, но не и строго необходима (
54
) индиция за наличието на вреди и за причинната им връзка с нарушението.
77.
На последно място, следва да се отбележи, че що се отнася до използването на понятието за предприятие при проверката за приложимост на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“, няма значение дали това понятие е познато в приложимото по съществото на спора материално право (
55
), което ще трябва да бъде определено впоследствие. Всъщност при тази проверка е от значение единствено дали е налице „тясна връзка“. Предвид системата и целите на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ обаче това понятие трябва да се тълкува самостоятелно (
56
). Решаващо за това самостоятелно тълкуване е единствено правото на Съюза.
78.
Ето защо, по всички тези съображения, на въпрос 1а по двете дела следва да се отговори, че е налице тясна връзка по смисъла на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Iа“ между исковете, предявени срещу дружества, за които съществуват убедителни индиции, че са части от предприятия по смисъла на картелното право, които съвместно са извършили нарушение на предвидената в правото на Съюза забрана на картелите, стига да не е априори изключено дружествата ответници да принадлежат към съответните предприятия.
2. „Тясна връзка“ и предвидимост
79.
Еднаквият по двете дела въпрос 1б цели да се установи каква роля при прилагането на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ има това дали за съответника е бил предвидим искът пред съда по седалището или местоживеенето на привързващия ответник.
80.
Предвидимостта на съдебната компетентност е целта на правилата за компетентността в Регламента „Брюксел Iа“ (
57
). С други думи, тези разпоредби са предназначени да гарантират, че за ответника ще е предвидимо пред кой съд биха могли да бъдат предявявани искове срещу него.
81.
Следователно предвидимостта не е самостоятелен критерий, който да се проверява наред с останалите елементи от фактическия състав. Тя е по-скоро общ принцип, който се конкретизира чрез проверяваните критерии. Това означава, че не може понятията от Регламента „Брюксел Ia“ да се тълкуват в противоречие с този принцип. Следователно при тълкуването трябва да се проверява дали резултатът е съвместим с принципа на предвидимост (
58
).
82.
В това отношение обаче за целите на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Iа“ не е необходимо съответникът конкретно да е предвидил, че срещу него ще бъде предявен иск пред съда по седалището или местоживеенето на привързващия ответник. Всъщност е достатъчна абстрактна предвидимост, каквато е налице, когато всеки нормално осведомен ответник може разумно да предвиди пред кой съд, различен от съда на държавата по неговото местоживеене, може да бъде предявен иск срещу него (
59
).
83.
Това е така особено когато за ответника са ясни случаите, в които е налице „тясна връзка“. Предвид правните положения, изложени в точки 25—33 от настоящото заключение, при исковете за обезщетение за вреди от картел такава яснота е налице, когато ответникът е участвал в единно нарушение на конкуренцията като част от предприятие по смисъла на член 101 ДФЕС (
60
).
84.
В такъв случай на всеки, който е част от предприятието, трябва да е известно, че искът срещу него може да бъде предявен по седалището на част от друго предприятие, участник в това нарушение. Всъщност с това участие съответната част от предприятието създава тясна връзка и с останалите участници.
85.
Следователно принципът на предвидимост, който трябва да се спазва при тълкуването на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“, не е пречка да се констатира „тясна връзка“ по смисъла на тази разпоредба в случаи като настоящия.
86.
Ето защо на въпрос 1б по двете дела следва да се отговори, че при определянето на компетентността на съда по член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ предвидимостта на компетентния съд не е елемент от фактическия състав, а е общ принцип, който трябва да се спазва при тълкуването на всяко правило за специална компетентност, предвидено в посочения регламент.
Г.
Местна компетентност
87.
Еднаквите по двете дела въпроси 4а—4в целят да се изясни дали и евентуално до каква степен член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ наред с международната урежда и местната компетентност. На тези въпроси може да се отговори заедно.
88.
С въпрос 4б запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ определя пряко и непосредствено местно компетентния съд, като изключва прилагането на националното право.
89.
Утвърдителният отговор следва от текста на тази разпоредба, който си служи с израза „съдилищата по местоживеенето на всеки от [ответниците]“. Този израз обозначава единствено съда, който съгласно правото на държавата членка е компетентен по отношение на установените на това място лица. Това изключва съдилищата в съответната държава членка, които биха били определени по други критерии (например настъпването на вредата, местоживеенето на ищеца и т.н.).
90.
Наистина в този контекст още няма практика по член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“. Тази формулировка обаче се среща и в други членове от Регламента и Съдът винаги я тълкува по един и същ начин. Когато са посочени „съдилищата на държава членка“, както е в член 4, параграф 1, член 7, точка 6 или член 11, параграф 1, буква а) от Регламента „Брюксел Ia“, това се отнася само до международната компетентност (
61
). Когато обаче са посочени „съдилищата по мястото на …“, както е например в член 7, точки 2—5, член 11, параграф 1, буква б) и член 18 от Регламента „Брюксел Ia“, това определя както местната, така и предметната компетентност на съответния съд (
62
).
91.
Това разграничение се потвърждава и при сравнение на текста на различните езици. Всъщност, въпреки че за разлика от немския, френския и нидерландския текст английският си служи с думата „courts“ („съдилища“) в множествено число, добавката „for the place where …“ („по мястото на …“) в същите случаи, както и на другите езици, ясно посочва местната компетентност, докато в разпоредбите, които уреждат единствено международната компетентност, се говори само за „courts of the Member State“ („съдилищата на държавата членка“).
92.
Освен това изложеното тълкуване намира подкрепа в доклада на П. Женар (P. Jenard) по Конвенцията от 27 септември 1968 г. относно компетентността и изпълнението на съдебните решения по граждански и търговски дела (
63
). Всъщност и той вижда разлика между понятията „съдилища на държава членка“ и „съдилища по мястото на …“, със съответните последици (
64
). Също така от доклада конкретно следва, че член 6, точка 1 от тази конвенция, който е предшественикът на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“, би трябвало да посочва съда, „в чийто район“ е местоживеенето на един от ответниците (
65
).
93.
С въпрос 4а запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали е възможно да има едновременно няколко привързващи ответници. По-конкретно, тя си поставя въпроса дали може да е компетентна да разгледа иска срещу даден съответник, ако не съществува тясна връзка между исковете, предявени срещу съответника и установения в нейния съдебен район привързващ ответник, но съществува такава връзка между исковете срещу съответника и друг ответник, установен в Нидерландия.
94.
Запитващата юрисдикция поставя въпроса само в случай че съответните привързващи ответници (
66
) не могат да са надлежни главни ответници. Въпросът обаче изглежда хипотетичен, тъй като от изложените по-горе съображения следва, че освен ако проверката на запитващата юрисдикция не покаже друго, тези привързващи ответници са надлежни главни ответници и освен това в главните производства местната компетентност е установена (
67
) поради неоспорването ѝ от ответниците.
95.
Във всеки случай, текстът на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ недвусмислено се отнася до определен ответник с местоживеене в съдебния район на сезирания съд. Следователно съответник с местоживеене в друг съдебен район не може да е привързващ ответник, чрез който да възниква компетентност за сезирания съд.
96.
На следващо място, с въпрос 4в запитващата юрисдикция иска да се установи дали съгласно член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ съществува възможност за вътрешно препращане на делото между съдилищата на съответната държава членка, когато сезираният съд не е компетентен да разгледа иска срещу привързващия ответник.
97.
Регламентът „Брюксел Iа“ се отнася само до международната компетентност и признаването на съдебни решения, но не и до вътрешните процесуални правила на държавите членки (
68
). Ето защо в това отношение следва да се вземат предвид приложимите за националния съд национални процесуални правила, стига прилагането им да не накърнява полезното действие на правилата относно компетентността в правото на Съюза (
69
). Следователно съдът, който смята, че не е компетентен, може да използва възможността за изпращане на делото на компетентния съд съгласно националното процесуално право, стига това да не ограничава ефективното прилагане на Регламента „Брюксел Ia“.
98.
По всички тези съображения на въпрос 4 следва да се отговори, че съгласно член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ привързващ ответник може да е само ответникът, който има местоживеене в съдебния район на сезирания съд, тъй като тази разпоредба урежда пряко не само международната, но и местната компетентност. Това не е пречка за вътрешно изпращане на делото на друг съд в същата държава членка, стига така да не се засяга ефективното прилагане на Регламента.
VI. Заключение
99.
По изложените съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси на Gerechtshof Amsterdam (Апелативен съд Амстердам, Нидерландия) по следния начин:
„1a.
Налице е тясна връзка по смисъла на член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Iа“ между исковете, предявени срещу дружества, за които съществуват убедителни индиции, че са части от предприятия по смисъла на картелното право, които съвместно са извършили нарушение на предвидената в правото на Съюза забрана на картелите, стига да не е априори изключено дружествата ответници да принадлежат към съответните предприятия.
1б.
При определянето на компетентността на съда по член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ предвидимостта на компетентния съд не е елемент от фактическия състав, а е общ принцип, който трябва да се спазва при тълкуването на всяко правило за специална компетентност, предвидено в този регламент.
2.
При проверката на компетентността на съда по член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Iа“ трябва да се взема предвид вероятността за уважаване на иска срещу привързващия ответник, но само като индиция, че ищецът не е създал изкуствено условията за прилагане на тази разпоредба, което може да е така при явно неоснователен иск.
3a.
Когато вредите, предявени пред съд на държава членка с иск за обезщетение за вреди по реда на картелното право, са настъпили извън ЕИП, този факт не означава, че за целите на проверката на компетентността на съда искът трябва да бъде определен като явно неоснователен.
3б.
Оборимата презумпция, че дружеството майка, което притежава пряко или непряко целия или почти целия капитал на дъщерното дружество, упражнява решаващо влияние върху това дъщерно дружество, може да се прилага по дела за вреди от картел.
3в.
Дейността на междинен холдинг, който само управлява и притежава дялове, може да има конкретна връзка с предмета на нарушението на конкурентното право, за което носи отговорност упражняващото решаващо влияние върху него дружество майка. Това е така в частност когато дъщерно дружество на междинния холдинг, върху което последният на свой ред упражнява решаващо влияние, извършва икономическа дейност, която има конкретна връзка с предмета на нарушението, извършено от непрякото дружество майка.
4.
Съгласно член 8, точка 1 от Регламента „Брюксел Ia“ привързващ ответник може да е само ответникът, който има местоживеене в съдебния район на сезирания съд, тъй като тази разпоредба урежда пряко не само международната, но и местната компетентност. Това не е пречка за вътрешно изпращане на делото на друг съд в същата държава членка, стига така да не се засяга ефективното прилагане на Регламента“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски.
(
2
)	Вж. решение от 13 февруари 2025 г., Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85), както и моето заключение по дело Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798).
(
3
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 г. (ОВ L 351, 2012 г., стр. 1).
(
4
)	Решение С(2014) 2139 final на Комисията, AT.39610 — Електропроводи.
(
5
)	Решения от 10 септември 2009 г., Akzo Nobel и др./Комисия (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, т. 54 и 55), от 27 април 2017 г., Akzo Nobel и др./Комисия (C‑516/15 P, EU:C:2017:314, т. 47 и 48), и от 6 октомври 2021 г., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, т. 41).
(
6
)	Решения от 26 януари 2017 г., Villeroy & Boch/Комисия (C‑625/13 P, EU:C:2017:52, т. 150), и от 6 октомври 2021 г., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, т. 44).
(
7
)	Вж. решение от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2022:379, т. 108 и цитираната съдебна практика).
(
8
)	Постоянна практика на Съда след решение от 10 септември 2009 г., Akzo Nobel и др./Комисия (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, т. 54 и сл.).
(
9
)	Решение от 14 март 2019 г., Skanska Industrial Solutions и др. (C‑724/17, EU:C:2019:204, т. 32).
(
10
)	Решение от 6 октомври 2021 г., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, т. 46).
(
11
)	Решение от 6 октомври 2021 г., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, т. 52).
(
12
)	Решения от 21 май 2015 г., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, т. 20), и от 13 февруари 2025 г., Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, т. 22).
(
13
)	Решения от 21 май 2015 г., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, т. 21), и от 13 февруари 2025 г., Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, т. 26).
(
14
)	Решение от 13 февруари 2025 г.Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, т. 27).
(
15
)	Решение от 13 февруари 2025 г., Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, т. 41).
(
16
)	Решение от 13 февруари 2025 г., Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, т. 42); вж. също моето заключение по дело Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, т. 52), както и решения от 3 юли 1997 г., Benincasa (C‑269/95, EU:C:1997:337, т. 27), и от 28 януари 2015 г., Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, т. 61).
(
17
)	Вж. моето заключение по дело Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, т. 59), както и по аналогия — относно член 6, точка 1 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (OB L 12, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74) (наричан по-нататък „Регламентът „Брюксел I“) — решение от 21 май 2015 г., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, т. 27 и цитираната съдебна практика); относно член 6, точка 1 от Брюкселската конвенция относно компетентността и изпълнението на съдебните решения по граждански и търговски дела, подписана на 27 септември 1968 г. (OB L 299, 1972 г., стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 9, стр. 3), вж. решение от 27 септември 1988 г., Kalfelis (189/87, EU:C:1988:459, т. 9).
(
18
)	Вж. по аналогия — относно член 6, точка 1 от Регламента „Брюксел I“ — решение от 21 май 2015 г., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, т. 29).
(
19
)	В същия смисъл, но относно член 6, точка 1 от Регламента „Брюксел I“, вж. решение от 13 юли 2006 г., Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, т. 33), както и заключението на генерален адвокат Mengozzi по дело Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:302, т. 66). Вж. също моето заключение по дело Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, т. 59).
(
20
)	Draka Holding BV (дело C‑672/23) и Smurfit International BV (дело C‑673/23) — вж. точки 7 и 13 от настоящото заключение.
(
21
)	Вж. точки 10 и 16 от настоящото заключение.
(
22
)	Вж. точки 8 и 9 от настоящото заключение.
(
23
)	Вж. точка 5 от настоящото заключение.
(
24
)	Вж. например за Германия член 40 (Непозволено увреждане) от Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuche (Закон за въвеждане на Гражданския кодекс), в редакцията му съгласно Известие от 21 септември 1994 г. (BGBl. I, стр. 2494; 1997 I, стр. 1061), последно изменен с член 15 от Закона от 23 октомври 2024 г. (BGBl. 2024 I, бр. 323). Понастоящем вж. и член 6 (Нелоялна конкуренция и действия, ограничаващи свободната конкуренция) от Регламент (ЕО) № 864/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 година относно приложимото право към извъндоговорни задължения (наричан по-нататък „Регламентът „Рим II“). В конкретния случай той е приложим само за част от предявения иск. Това е така, тъй като се претендират вреди, настъпили през периода на съществуване на картела от 18 февруари 1999 г. до 29 януари 2009 г. (вж. т. 5 от настоящото заключение). Съгласно членове 31 и 32 от Регламента „Рим II“ обаче той се прилага само за вредоносни факти, настъпили след 11 януари 2009 г.
(
25
)	Решения от 20 септември 2001 г., Courage и Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465, т. 26), от 13 юли 2006 г., Manfredi и др. (C‑295/04—С‑298/04, EU:C:2006:461, т. 61 и 63), и от 6 октомври 2021 г., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, т. 34).
(
26
)	Вж. решения от 27 септември 1988 г., Ahlström Osakeyhtiö и др./Комисия (89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 и 125/85—129/85, EU:C:1988:447, т. 17 и 18), от 9 ноември 2000 г., Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, т. 25), и от 6 септември 2017 г., Intel/Комисия (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, т. 41—49). Вж. също заключението на генерален адвокат Wahl по дело Intel Corporation/Комисия (C‑413/14 P, EU:C:2016:788, т. 280 и сл.).
(
27
)	Вж. точка 5 от настоящото заключение.
(
28
)	Решение от 12 декември 2019 г., Otis Gesellschaft и др. (C‑435/18, EU:C:2019:1069, т. 22, 23 и 30, както и цитираната съдебна практика); вж. също съображения 11, 12 и 13, както и член 1, параграф 1, член 2, точка 6 и член 3, параграф 1 от Директива 2014/104/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 ноември 2014 г. (ОВ L 349, 2014 г., стр. 1).
(
29
)	Решение от 28 януари 2025 г., ASG 2 (C‑253/23, EU:C:2025:40, т. 60 и цитираната съдебна практика); вж. също съображение 3 от Директива 2014/104.
(
30
)	По този въпрос, но във връзка с правото на Съюза в областта на обществените поръчки, вж. съответно решения от 22 октомври 2024 г., Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret (C‑652/22, EU:C:2024:910, т. 39 и сл.), и от 13 март 2025 г., CRRC Qingdao Sifang и др. (C‑266/22, EU:C:2025:178, т. 56 и сл.). В онези случаи обаче изключването на засегнатите граждани на трета държава е било предвидено от закона.
(
31
)	Това е оборимата презумпция, че всяко дружество майка, което притежава (почти) целия капитал на свое дъщерно дружество, упражнява решаващо влияние върху икономическата му дейност: вж. точка 27 от настоящото заключение.
(
32
)	Решение от 13 февруари 2025 г., Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, т. 39).
(
33
)	Решения от 14 март 2019 г., Skanska Industrial Solutions и др. (C‑724/17, EU:C:2019:204, т. 47), и от 6 октомври 2021 г., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, т. 38).
(
34
)	Вж. в този смисъл решение от 13 февруари 2025 г., Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, т. 45 и 46); вж. също моето заключение по дело Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, т. 46, 47 и 59).
(
35
)	Вж. моето заключение по дело Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, т. 48—51).
(
36
)	Вж. точка 7 от настоящото заключение.
(
37
)	Вж. точка 30 от настоящото заключение.
(
38
)	Вж. в този смисъл решение от 10 януари 2006 г.Cassa di Risparmio di Firenze и др. (C‑222/04, EU:C:2006:8, т. 108).
(
39
)	Вж. точки 26—30 от настоящото заключение.
(
40
)	Вж. в този смисъл решение от 11 юли 2013 г., Комисия/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, т. 42—44).
(
41
)	Вж. точка 7 от настоящото заключение.
(
42
)	Вж. в този смисъл решения от 11 юли 2013 г., Комисия/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, т. 43), и от 18 юли 2013 г., Schindler Holding и др./Комисия (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, т. 85 и сл.).
(
43
)	Не изглежда изключено конкретната връзка между дейността на холдинга и предмета на картелното нарушение на оперативното дружество в отделния случай да може да възникне и поради помощта, която холдингът директно оказва на оперативното дружество във връзка с въпросния предмет (например финансиране, отпускане на кредити и пр.). В настоящия случай обаче видимо не са посочени подобни обстоятелства.
(
44
)	Draka Holding BV (дело C‑672/23) и Smurfit International BV (дело C‑673/23) — вж. точки 7 и 13 от настоящото заключение.
(
45
)	Вж. решения от 21 май 2015 г., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, т. 21), и от 13 февруари 2025 г., Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, т. 26), както и точка 32 от настоящото заключение.
(
46
)	Вж. в този смисъл цитираната в точка 33 от настоящото заключение точка 27 от решение от 13 февруари 2025 г., Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85).
(
47
)	Вж. решение от 6 октомври 2021 г., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021: 800, т. 42—44), както и моето заключение по дело Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2024: 798, т. 40).
(
48
)	Вж. точка 57 от настоящото заключение.
(
49
)	Вж. точки 64—66 от настоящото заключение.
(
50
)	По този въпрос вж. решение от 6 октомври 2021 г., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, т. 46), както и заключението на генерален адвокат Pitruzzella по дело Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:293, т. 23 и сл.); вж. също Bauermeister, T. Das Unternehmen im europäischen Wettbewerbsrecht. — Neue Zeitschrift für Gesellschaftsrecht, 2022, p. 59 sq., 66 sq.
(
51
)	Решение от 6 октомври 2021 г., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, т. 8—10).
(
52
)	Решение от 6 октомври 2021 г., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, т. 51 и 52).
(
53
)	Относно решенията на национални органи за защита на конкуренцията вж. по-специално решение от 13 февруари 2025 г.Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, т. 30—32).
(
54
)	Право на иск за обезщетение за вреди може да съществува и когато вредите не са настъпили в резултат на пряко или непряко закупуване на продукти или услуги от участниците в картела: по този въпрос вж. решения от 5 юни 2014 г., Kone и др. (C‑557/12, EU:C:2014:1317) (относно „ценовия чадър“), както и от 12 декември 2019 г., Otis Gesellschaft и др. (C‑435/18, EU:C:2019:1069) (относно вредите, претърпени от публичноправен субект, който е отпускал заеми при изгодни условия с оглед на придобиването на стоките, предмет на картела).
(
55
)	Вж. по този въпрос точка 46 от настоящото заключение.
(
56
)	Решения от 13 юли 2006 г., Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, т. 29), и от 21 май 2015 г., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, т. 16).
(
57
)	Вж. по-специално съображения 15 и 16 от Регламента „Брюксел Iа“, както и решения от 15 юли 2021 г., Volvo и др. (C‑30/20, EU:C:2021:604, т. 42), и от 29 юли 2024 г., FTI Touristik (Международен елемент) (C‑774/22, EU:C:2024:646, т. 33).
(
58
)	Вж. решения от 1 декември 2011 г., Painer (C‑145/10, EU:C:2011:798, т. 81), от 21 май 2015 г., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, т. 23), от 5 юли 2018 г., flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑27/17, EU:C:2018:533, т. 40), и от 29 юли 2019 г., Tibor-Trans (C‑451/18, EU:C:2019:635, т. 34).
(
59
)	В тази насока, но относно член 6, точка 1 от Регламента „Брюксел I“, вж. решение от 13 юли 2006 г., Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, т. 24 и 25).
(
60
)	В тази насока вж. решения от 21 май 2015 г., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, т. 23 и 24), и от 13 февруари 2025 г., Athenian Brewery и Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, т. 34 и 35).
(
61
)	Решения от 29 юли 2024 г., FTI Touristik (Международен елемент) (C‑774/22, EU:C:2024:646, т. 42), и от 30 юни 2022 г., Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, т. 37, 38 и 42).
(
62
)	Решения от 3 май 2007 г., Color Drack (C‑386/05, EU:C:2007:262, т. 30), от 15 юли 2021 г., Volvo и др. (C‑30/20, EU:C:2021:604, т. 33), от 30 юни 2022 г., Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, т. 37, 38 и 42), и от 29 юли 2024 г., FTI Touristik (Международен елемент) (C‑774/22, EU:C:2024:646, т. 42).
(
63
)	OB С 59, 1979 г., стр. 1.
(
64
)	Доклад на П. Женар, стр. 22.
(
65
)	Доклад на П. Женар, стр. 26.
(
66
)	Draka Holding BV (дело C‑672/23) и Smurfit International BV (дело C‑673/23) — вж. точки 7 и 13 от настоящото заключение.
(
67
)	Вж. точки 10 и 16 от настоящото заключение.
(
68
)	Решения от 15 май 1990 г., Hagen (C‑365/88, EU:C:1990:203, т. 17), и от 6 октомври 2021 г., TOTO и Vianini Lavori (C‑581/20, EU:C:2021:808, т. 68).
(
69
)	Решение от 7 март 1995 г., Shevill и др. (C‑68/93, EU:C:1995:61, т. 36).