62003CO0206_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C-206/03,
mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel High Court of Justice (England and Wales) Chancery Division’i (Ühendkuningriik) poolt 7. detsembri 2000. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 14. mail 2003, menetluses
Commissioners of Customs & Excise
versus
SmithKline Beecham plc,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja esimees P. Jann (ettekandja), kohtunikud N. Colneric, K. Schiemann, E. Juhász ja E. Levits,
kohtujurist: A. Tizzano,
kohtusekretär: R. Grass,
olles teavitanud eelotsusetaotluse esitanud kohut, et Euroopa Kohus kavatseb kodukorra artikli 104 lõikele 3 tuginedes lahendada asja põhistatud määrusega,
olles palunud Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 23 nimetatud huvitatud isikutel esitada oma seisukohad,
olles ära kuulanud kohtujuristi,
on teinud järgmise
määruse
Kohtuotsuse põhistus
1. Käesolev eelotsusetaotlus sisaldab kahte küsimust, mis puudutavad nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta (EÜT L 256, lk 1; ELT eriväljaanne 02/02, lk 382), muudetud komisjoni 4. novembri 1997. aasta määrusega (EÜ) nr 2086/97 (EÜT L 312, lk 1), I lisas esitatud kombineeritud nomenklatuuri (edaspidi „KN”) ja nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 82/97 (EÜT 1997, L 17, lk 1; ELT eriväljaanne 02/08, lk 179; edaspidi „tolliseadustik”), artikli 12 lõike 5 tõlgendamist.
2. Need küsimused tõstatati Commissioners of Customs and Excise ja SmithKline Beecham plc (edaspidi „SmithKline”) vahelises vaidluses, mis puudutab selliste nikotiiniplaastrite tariifset klassifikatsiooni, mille eesmärk on aidata nende kasutajatel suitsetamisest loobuda.
Õiguslik raamistik
Rahvusvahelise õiguse sätted
3. 14. juunil 1983. aastal loodi Brüsselis rahvusvahelise konventsiooniga Tollikoostöö Nõukogu, nüüd Maailma Tolliorganisatsiooni (edaspidi „WCO”), jaoks kaupade kirjeldamise ja kodeerimise harmoneeritud süsteem (edaspidi „WCO harmoneeritud süsteem”).
4. Ühendus kiitis kõnealuse konventsiooni ja selle 24. juuni 1986. aasta muutmisprotokolli heaks nõukogu 7. aprilli 1987. aasta otsusega 87/369/EMÜ (EÜT L 198, lk 1; ELT eriväljaanne 02/02, lk 288).
5. WCO harmoneeritud süsteem oli aluseks ühenduse seadusandjale KN loomisel. KN-iga on üle võetud rubriigid ja kuuekohalised alarubriigid, ainult seitsmes ja kaheksas number tähistavad KN-i enda alarubriike.
Ühenduse õigusnormid
Materiaalõigus
6. KN on jaotatud jagudeks, jaotisteks ja gruppideks.
7. KN esimeses jaos on sätestatud selle klassifitseerimise üldreeglid.
8. Vastavalt esimesele üldreeglile peab „[…] klassifitseerimine […] toimuma lähtuvalt rubriikide kirjeldustest ja vastavate jaotiste ja gruppide märkustest ning alljärgnevatest sätetest, tingimusel et need rubriigid või märkused ei näe ette muud”.
9. Vastavalt kolmanda üldreegli alapunktile a, kui kaupu võib klassifitseerida kahte või enamasse rubriiki, siis „kaupa täpsemalt kirjeldav rubriik on eelistatud üldisemat kirjeldust sisaldavate rubriikide ees […]”.
10. KN teise osa VI jaotise grupp 30 hõlmab „farmaatsiatooteid” ja grupp 38 „mitmesuguseid keemiatooteid”.
11. KN grupi 30 rubriik 3004 hõlmab „ravis või profülaktikas kasutatavad komponentidest kokkusegatud või ühekomponendilised ravimid, väljamõõdetud doosidena või jaemüügipakendis (v.a rubriikide 3002, 3005 või 3006 tooted)”.
12. KN grupi 38 rubriik 3824 hõlmab „valuvormi- ja kärnisegutugevdid; keemiatööstuse ja sellega seotud tööstusharude mujal nimetamata tooted ja valmistised (k.a need, mis kujutavad endast looduslike saaduste segusid)”.
13. Vastavalt KN grupi 38 märkusele 1 „[ei kuulu] sellesse gruppi […] ravimid”.
Menetlusnormid
14. Vastavalt tolliseadustiku artikli 12 lõikele 1 „[t]oll annab siduvat tariifiinformatsiooni […] kirjaliku taotluse alusel komiteemenetlusega kindlaksmääratud korras”.
15. Artikli 12 lõike 5 kohaselt „[s]iduv informatsioon kaotab kehtivuse:
a) tariifiinformatsiooni puhul, kui:
i) võetakse vastu uus määrus ja informatsioon ei vasta enam selles ettenähtud nõuetele;
ii) informatsioon ei vasta enam ühe artikli 20 lõikes 6 nimetatud nomenklatuuri tõlgendusele:
– ühenduse tasandil kombineeritud nomenklatuuri selgitavate märkuste muutmise või Euroopa Ühenduste Kohtu otsuse tõttu,
– rahvusvahelisel tasandil klassifitseerimise arvamuse või 1952. aastal „tollikoostöö nõukogu” nime all moodustatud maailma tolliorganisatsiooni poolt vastu võetud kaupade kirjeldamise ja kodeerimise harmoneeritud süsteemi nomenklatuuri selgitavate märkuste muutmise tõttu;
iii) informatsioon tunnistatakse kehtetuks või seda muudetakse kooskõlas artikliga 9, tingimusel et informatsiooni pidajale kehtetuks tunnistamisest või muutmisest teatatakse.
Alapunktides i ja ii nimetatud juhtudel kaotab siduv informatsioon kehtivuse nimetatud meetmete avaldamise kuupäeval või rahvusvaheliste meetmete puhul, kui komisjoni teatis avaldatakse Euroopa Ühenduste Teataja C-seerias;
[…]”.
16. Tolliseadustiku artikli 243 kohaselt:
„1. Igal isikul on õigus esitada kaebusi tolli otsuste peale, mis on seotud tollieeskirjade rakendamisega ja puudutavad kõnealust isikut otseselt ja isiklikult.
[…]
2. Kaebuse võib esitada:
a) esmalt tolliasutusele, kelle liikmesriigid on selleks määranud;
b) järgnevalt sõltumatule asutusele, milleks vastavalt liikmesriikides kehtivatele õigusaktidele võib olla kohus või samaväärne eriorgan.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
17. SmithKline impordib nikotiiniplaastreid, mida turustatakse nime „Niquitin CQ” (edaspidi „põhikohtuasjas käsitletav toode”) all ning mille eesmärk on kehale kinnitatuna anda läbi naha kehale kontrollitud määras nikotiini. Nad on pakendatud eraldi fooliumkotikestesse, mida müüakse nädalaks vajalikku annust koos kasutusjuhendiga sisaldavas pakendis. Nikotiiniplaastreid kasutatakse asendusravis, mille eesmärk on leevendada asjaomastel isikutel suitsetamisest loobumisel tekkivaid võõrutusnähte.
18. 8. oktoobril 1998. aastal taotles SmithKline Commissioners of Customs and Excise’ilt põhikohtuasjas käsitletava toote kohta siduvat tariifiinformatsiooni.
19. 11. oktoobril 1998. aastal andis Commissioners of Customs and Excise välja siduva tariifiinformatsiooni, klassifitseerides toote KN tariifirubriiki 3824 (edaspidi „vaidlustatud otsus”).
20. Leides, et selline klassifikatsioon on ebaõige, kuna nikotiiniplaastrid peavad olema klassifitseeritud KN tariifirubriiki 3004, vaidlustas SmithKline vaidlustatud otsuse VAT and Duties Tribunalis (Ühendkuningriik), kes tühistas kõnealuse otsuse. Olles seisukohal, et nende otsuses esitatud klassifikatsioon on õige, esitas Commissioners of Customs and Excise seejärel VAT and Duties Tribunali otsuse peale apellatsioonkaebuse High Court (Justice of England and Wales), Chancery Divisionile.
21. Neil asjaoludel otsustas High Court menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas [KN] rubriiki 3004 tuleb tõlgendada selliselt, et see hõlmab nikotiiniplaastri vormis olevat toodet, mis koosneb läbi naha imenduvat nikotiini sisaldavast kleepuvast plaastrist ja mida müüakse fooliumpakendis ning mille eesmärk on aidata suitsetamisest loobuda.
2. Kas olukorras, kus:
a) liikmesriigi toll on andnud vastavalt [tolliseadustiku] artiklile 12 toote kohta siduva tariifiinformatsiooni;
b) kõnealune siduv tariifiinformatsioon vastab varem [WCO] avaldatud klassifitseerimise arvamusele, millele viidatakse komisjoni poolt vastavalt tolliseadustiku artikli 12 lõikele 5 antud teatises;
c) importija esitab tolliseadustiku artikli 243 alusel siseriiklikule kohtule kaebuse;
ja
d) siseriiklik kohus ei nõustu klassifitseerimisearvamusega;
tuleb tolliseadustiku artikli 12 lõiget 5 tõlgendada selliselt, et selle kohaselt peab siseriiklik kohus tolli otsuse tühistama või ta võib seda teha, nii et siduvat tariifiinformatsiooni ei asendata [WCO] klassifitseerimise arvamusega kokkusobimatu tariifiinformatsiooniga, vaid tunnistatakse lihtsalt, et seda toodet on võimalik kohaselt klassifitseerida teisiti kui tuleneb sellest arvamusest?”
Eelotsuse küsimused
22. Kuna esiteks võib vastuse eelotsusetaotluse esitatud kohtu küsimustele selgelt tuletada kohtupraktikast ja teiseks puudub igasugune põhjendatud kahtlus selles osas, kuidas küsimusele vastata, on Euroopa Kohus vastavalt kodukorra artikli 104 lõikele 3 otsustanud asja lahendada põhistatud määrusega.
23. Enne esimesele küsimusele vastamist tuleb siiski lahendada selle taustaks olev küsimus, nimelt milline õiguslik tähendus omistatakse toote KN-is klassifitseerimise seisukohalt WCO arvamusele kõnealuse toode klassifitseerimise kohta harmoneeritud süsteemis. Kui selline klassifitseerimise arvamus oleks siduv, siis tuleks põhikohtuasjas käsitletav toode automaatselt klassifitseerida kooskõlas selle arvamusega.
WCO klassifitseerimise arvamuse õiguslik tähendus toote klassifitseerimisel KN-is
24. Tuleb märkida, et WCO esitatud klassifitseerimise arvamused ei ole lepinguosalistele siduvad, kuid nad on olulised tõlgendamisel (vt selle kohta 19. novembri 1975. aasta otsus kohtuasjas C-38/75: Nederlandse Spoorwegen, EKL 1975, lk 1439, punkt 24). Need tuleb kõrvale jätta, kui nende tõlgendus ei ole vastavuses kõnealuse KN rubriigi sõnastusega või kui nendes selgelt ületatakse WCO-le antud pädevust (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Nederlandse Spoorwegen, punkt 25).
25. Samuti tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et WCO koostatud selgitavad märkused aitavad oluliselt tõlgendada erinevaid tariifirubriike, kuid ei ole õiguslikult siduvad (vt eelkõige 6. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑201/96: LTM, EKL 1997, lk I‑6147, punkt 17; 12. märtsi 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑270/96: Laboratoires Sarget, EKL 1998, lk I‑1121, punkt 16; 10. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-328/97: Glob-Sped, EKL 1998, lk I‑8357, punkt 26; 9. veebruari 1999. otsus kohtuasjas C-280/97: ROSE Elektrotechnik, EKL 1999, lk I‑689, punkt 16, ja 28. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑405/97: Mövenpick Deutschland, EKL 1999, lk I‑2397, punkt 18).
26. Kuna kohtupraktika ei tee mingit vahet WCO klassifitseerimise arvamuste ja sama organisatsiooni koostatud selgitavate märkuste tõlgenduslikul kaalul (vt eelkõige 8. detsembri 1970. aasta otsus kohtuasjas 14/70: Bakels GmbH, EKL 1970, lk 1001, punkt 11; 14. juuli 1971. aasta otsus kohtuasjas 12/71: Henck, EKL 1971, lk 743, punkt 7; 14. juuli 1971. aasta otsus kohtuasjas 13/71: Henck, EKL 1971, lk 767, punkt 7; 14. juuli 1971. aasta otsus kohtuasjas 14/71: Henck, EKL 1971, lk 779, punkt 3; 15. detsembri 1971. aasta otsus kohtuasjas 77/71: Gervais‑Danone, EKL 1971, lk 1127, punkt 5, ja 23. oktoobri 1975. aasta otsus kohtuasjas 35/75: Matisa, EKL 1975, lk 1205, punkt 2), siis tuleb tõdeda, et sarnastelt selgitavate märkustega kujutavad ka WCO arvamused, millega klassifitseeritakse kaubad harmoneeritud süsteemis, nende kaupade KN-is klassifitseerimise seisukohalt endast viiteid, mis küll aitavad oluliselt kaasa erinevate KN tariifirubriikide ulatuse tõlgendamisele, kuid ei ole õiguslikult siduvad.
27. Lisaks ei näe tolliseadustiku artikli 12 lõike 5 punkti a alapunkti ii teine lõik vastupidi Ühendkuningriigi väitele ette, et kaupade klassifitseerimisel KN-is oleks klassifitseerimise arvamus õiguslikult siduv. See säte reguleerib ainult WCO esitatud uue klassifitseerimise arvamuse konkreetset mõju olemasolevale siduvale tariifiinformatsioonile.
28. Nii ei ole põhikohtuasjas käsitletava toote KN-is klassifitseerimisel õiguslikult siduv WCO poolt selle toote harmoneeritud süsteemis klassifitseerimise kohta esitatud arvamus ja see kujutab vaid viidet, mis aitab kaasa KN-i erinevate tariifirubriikide ulatuse tõlgendamisele. Kui selline klassifitseerimise arvamus on vastuolus KN-i rubriigi sõnastusega, siis tuleb see jätta tähelepanuta.
Esimene küsimus: tariifne klassifikatsioon
29. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib esimese küsimusega sisuliselt teada, kas sellised tooted nagu nikotiiniplaastrid, mida käsitletakse põhikohtuasjas, kuuluvad KN rubriiki 3004 või 3824.
30. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et õiguskindluse ja kontrolli hõlbustamise huvides tuleb kaupade tariifsel klassifitseerimisel määrava tingimusena uurida üldiselt nende kaupade KN-i rubriigi sõnastusega määratletud objektiivseid omadusi ja tunnuseid (vt 17. märtsi 1983. aasta otsus kohtuasjas 175/82: Dinter, EKL 1983, lk 969, punkt 10; 1. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas C-459/93: Thyssen Haniel Logistic, EKL 1995, lk I-1381, punkt 8; 14. detsembri 1995. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-106/94 ja C-139/94: Colin ja Dupré, EKL 1995, lk I‑4759, punkt 22, ja eespool viidatud kohtuotsus LTM, punkt 17).
31. KN rubriigi 3004 suhtes on kohus asunud seisukohale, et selles rubriigis mõeldud „ravimid” on tooted, mis on selgelt määratud ravis või profülaktikas kasutamiseks ja mille mõju koondub inimkeha teatud talitlustele (vt selle kohta 14. jaanuari 1993. aasta otsus kohtuasjas C-177/91: Bioforce, EKL 1993, lk I‑45, punkt 12; 15. mai 1997. aasta otsus kohtuasjas C-405/95: Bioforce, EKL 1997, lk I‑2581, punkt 18; eespool viidatud kohtuotsus Laboratoires Sarget, punkt 28, ja eespool viidatud kohtuotsus Glob Sped, punktid 29 ja 30).
32. Asjaolu, et selliseid tooteid võib nendes liikmesriikides, kus neid müüakse, viia turule ravimitena, nagu nähtub muu hulgas Euroopa Ühenduste Teatajas 15. septembril 1998. aastal avaldatud komisjoni teatise „Euroopa Ühenduste kombineeritud nomenklatuuri selgitavad märkused” (EÜT 1998, C 287, lk 1) grupi 30 üldistest kaalutlustest, ei ole see antud olukorras otsustavaks nende klassifitseerimisel kõnealusesse gruppi, kuigi see asjaolu võib siiski kujutada endast täiendavat viidet sellele, et neil on KN rubriigis 3004 määratletud objektiivsed omadused ja tunnused (vt selle kohta eespool viidatud 15. mai 1997. aasta kohtuotsused: Bioforce, punkt 16, ja LTM, punktid 23 ja 26).
33. Mis puudutab asjaolu, et neid tooteid esitletakse kui ravimeid või levitatakse ainult apteekides, tuleb meeles pidada, et ei rubriigi 3004 sõnastuses ega KN grupi 30 alguses olevates märkustes sellesse gruppi kuuluvate toodete kohta ei ole mingit viidet nende esitlemisele ega müügikohtadele. Seetõttu, isegi kui oleks võimalik pidada neid tegureid olulisteks, ei oleks see nende toodete KN-is klassifitseerimisel otsustava tähtsusega (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus LTM, punkt 28).
34. Teiselt poolt on kõnealuse sätte kohaldamise eeldus asjaolu, et need tooted on väljamõõdetud annustes või jaemüügipakendis, nagu tuleneb rubriigi 3004 sõnastusest.
35. Arvestades eeltoodut, tuleb Euroopa Kohtul olemasoleva informatsiooni põhjal asuda seisukohale, et KN-is klassifitseerimise seisukohalt tuleb sellised tooted nagu nikotiiniplaastrid lugeda „ravimiteks” rubriigi 3004 tähenduses.
36. Kohtule esitatud materjalidest, eriti SmithKline’i viidatud teaduslikest ekspertiisidest ja arvamustest nähtub, et nikotiiniplaastrid on oma olemuselt selgelt raviks ja profülaktikaks määratud tooted, mille mõju koondub inimkeha teatud talitlustele.
37. Esiteks on need tubakasõltuvuse ja sõltuvusega seotud kõrvalmõju tunnustatud ravi(meetod).
38. Teiseks, nagu komisjon on eelkõige oma kirjalikes märkustes ja vastuses Euroopa Kohtu kodukorra artikli 54a alusel esitatud küsimusele märkinud, kuna nikotiiniplaaster aitab asjaomastel isikutel suitsetamisest loobuda, hoiab selle kasutamine ära tubaka tarbimisega seonduvaid riske ja haigusi.
39. Veelgi enam, eelotsusetaotlusest nähtub, et põhikohtuasjas kõne all olevad nikotiiniplaastrid on pakendatud eraldi fooliumkotikestesse, mida müüakse nädalaks vajalikku annust koos kasutamisjuhendiga sisaldavas pakendis.
40. Neid asjaolusid arvestades ei saa nõustuda Ühendkuningriigi argumentidega selle kohta, et põhikohtuasjas käsitletavat toodet ei peaks klassifitseerima „ravimina” KN rubriigi 3004 tähenduses.
41. Mis puudutab väidet, et nikotiiniplaastrid ei ole oma olemuselt selgelt raviks või profülaktikaks kasutatavad tooted, kuna neist saadakse sama ainet, nimelt nikotiini, mis tekitab sõltuvust, tuleb tõdeda, et ainult see asjaolu ei takista põhikohtuasjas käsitletava toote klassifitseerimist ravimina KN rubriigi 3004 tähenduses.
42. Esitatud dokumentidest tuleneb nimelt, et asendusravis plaastrite vormis antav nikotiin mõjub teisiti kui tubaka tarbimisel imenduv nikotiin. Arvestades, et nikotiini mõju sõltub selle kehasse imendumise kiirusest ja kiirus on palju suurem, kui nikotiin hingatakse sisse ning imendub läbi kopsude, kui siis, mil see levib läbi naha; seega võivad sellised plaastrid edukalt vähendada tubakasõltuvust.
43. Lisaks võib märkida, nagu on rõhutanud SmithKline, et ka vaktsineerimise aluseks on põhimõte sedasama haigust tekitava mikroorganismi andmine väiksema annusena, mille vastu vaktsineeritakse.
44. Mis puudutab väidet, et nikotiini- (või tubaka-) sõltuvus ei ole vaadeldav haigusena, kuna asjas tähtsust omavate asjaolude toimumise ajal ei olnud taolise sõltuvuse kahjulikkus ühenduse õiguses sellisena tunnustatud, siis tuleb öelda, et toote klassifitseerimisel KN-is ei ole otsustav tegur see, kas haigus on või ei ole tunnustatud mõne muu ühenduse õigusaktiga kui need, mis viitavad KN-i klassifikatsioonile.
45. Väite osas, et komisjoni 16. novembri 1988. aasta määrus (EÜ) nr 3565/88 teatavate kaupade klassifitseerimise kohta koondnomenklatuuris (EÜT L 311, lk 25; ELT eriväljaanne 02/04, lk 32) ei klassifitseeri nikotiininärimiskummi mitte rubriiki 3004, vaid rubriiki 2106, tuleb märkida, et see klassifikatsioon ei saa kuidagi mõjutada teist laadi toodete nagu nikotiiniplaastrid klassifitseerimist.
46. Mis puudutab väidet, et WCO on otsustanud klassifitseerida nikotiiniplaastrid oma harmoneeritud süsteemi rubriiki 3824, siis on käesoleva määruse punktis 28 märgitud, et toote klassifitseerimisel KN-is ei ole WCO poolt selle toote harmoneeritud süsteemis klassifitseerimise kohta antud arvamus õiguslikult siduv.
47. Võttes arvesse kõik eeltoodu ning kuna esiteks on KN rubriik 3004 võrreldes KN rubriigiga 3824 üksikasjalikum ja kuna teiseks nähtub grupi 38 märkustest selgelt, et see grupp ei hõlma ravimeid, siis tuleb eelistada nikotiiniplaastrite klassifitseerimist rubriiki 3004.
48. Nendel asjaoludel tuleb esimesele küsimusele vastata, et sellised nikotiiniplaastrid, nagu on arutusel põhikohtuasjas, tuleb klassifitseerida KN rubriiki 3004.
Teine küsimus: kohustus kõrvaldada ühenduse õigusele mittevastavus (EÜ artikkel 10)
49. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teise küsimusega sisuliselt teada, millise ulatusega on siseriikliku kohtu kohustus kõrvaldada ühenduse õigusele mittevastavus.
50. Eelkõige küsib ta, kas ühenduse õiguse kohaselt peab siseriiklik kohus pädeva tolliasutuse otsuse tühistama või ta võib seda teha selliselt, et siduvat tariifiinformatsiooni ei asendata [WCO] klassifitseerimise arvamusega kokkusobimatu tariifiinformatsiooniga, vaid tunnistatakse lihtsalt, et seda toodet on võimalik klassifitseerida teisiti kui tuleneb sellest arvamusest.
51. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et lähtudes EÜ artiklis 10 sätestatud lojaalse koostöö põhimõttest, kohustuvad liikmesriigid kõrvaldama ühenduse õiguse rikkumise õigusvastased tagajärjed (vt eelkõige 16. detsembri 1960. aasta otsus kohtuasjas 6/60: Humblet, EKL 1960, lk 1125, 1146, ja 19. novembri 1991. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-6/90 ja C-9/90: Francovich jt, EKL 1991, lk I‑5357, punkt 36). Selline kohustus on igal asjassepuutuva liikmesriigi ametiasutusel oma pädevuse piires (vt selle kohta 12. juuni 1990. aasta otsus kohtuasjas C-8/88: Saksamaa v. komisjon, EKL 1990, lk I‑2321, punkt 13).
52. Seega on liikmesriikide pädevate ametiasutuste ja kohtute ülesanne võtta oma pädevuse piires kõik vajalikud üldised ja erimeetmed ebaõige siduva tariifiinformatsiooni mittevastavuse kõrvaldamiseks. Erimeetmed hõlmavad täpsemalt ebaõige tariifiinformatsiooni tühistamist ja uue, ühenduse õigusega kooskõlas oleva tariifiinformatsiooni väljaandmist.
53. Neil asjaoludel sisalduvad kohaldatavad menetlusnormid tolliseadustiku artiklites 243–246 ja alternatiivselt selle seadustiku artikli 245 ning liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõtte alusel iga liikmesriigi siseriiklikus õiguses, eeldusel et sellised sätted ei ole vähem soodsad normidest, millega reguleeritakse sarnaseid siseriiklikke olukordi (võrdväärsuse põhimõte), ega muuda ühenduse õiguskorrast tulenevate õiguste teostamist praktikas võimatuks või ülemäära keeruliseks (tõhususe põhimõte) (vt selle kohta eelkõige 14. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-312/93: Peterbroeck, EKL 1995, lk I‑4599, punkt 12, ja 16. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C-78/98: Preston jt, EKL 2000, lk I‑3201, punkt 31.
54. Mis puutub põhikohtuasja, kui pädev ametiasutus on andnud välja ebaõige siduva tariifiinformatsiooni, siis peab siseriiklik kohus oma pädevuse piires võtma kõik vajalikud üldised või erimeetmed tagamaks, et selline informatsioon tühistatakse ning et antakse uus, ühenduse õigusega kooskõlas olev siduv tariifiinformatsioon.
55. Selles olukorras kuuluvad asja arutava siseriikliku kohtu poolt rakendatav menetlus ja vastu võetud otsuste toime võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetesttulenevates piirides siseriikliku õiguse valdkonda.
56. Seetõttu tuleb märkida, et kui võtta arvesse tolliseadustiku artikli 12 lõike 5 punkti a alapunkti ii teise lõigu väga piiratud kohaldamisala, ei mõjuta see säte siseriikliku kohtu kohustust rakendada kõiki vajalikke meetmeid, et ebaõige siduv tariifiinformatsioon tühistataks, ning et pädev tolliasutus annaks uue informatsiooni. Nimelt, nagu on märgitud käesoleva määruse punktis 27, reguleeritakse kõnealuses sättes vaid WCO esitatud uue klassifitseerimise arvamuse mõju olemasolevale siduvale tariifiinformatsioonile. Seega tolliseadustiku artikli 12 lõige 5 ei takista siseriiklikku kohut tühistamast tolli otsust, mis on kooskõlas WCO klassifitseerimise arvamusega ja tunnistamast, et toode tuleb klassifitseerida teisiti kui tuleneb klassifitseerimise arvamusest.
57. Seega tuleb teisele küsimusele vastata, et kui pädev ametiasutus on andnud välja ebaõige siduva tariifiinformatsiooni, peab siseriiklik kohus EÜ artikli 10 alusel oma pädevuse piires võtma kõik vajalikud meetmed, tagamaks et selline informatsioon tühistatakse ja et antakse uus, ühenduse õigusega kooskõlas olev siduv tariifiinformatsioon.
Selles kontekstis kuuluvad asja arutava siseriikliku kohtu poolt rakendatav menetlus ja vastu võetud otsuste toime võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetest tulenevates piirides siseriikliku õiguse valdkonda.
Selles suhtes ei ole tolliseadustiku artikli 12 lõikega 5 vastuolus see, kui siseriiklik kohus tühistab tolli otsuse, mis on küll kooskõlas WCO esitatud klassifitseerimise arvamusega, kuid milles ei ole arvestatud KN-i, ning otsustab, et tooted tuleb klassifitseerida teisiti kui tuleneb klassifitseerimise arvamusest.
Kohtukulud
58. Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes teeb Euroopa Kohus (esimene koda) määruse, millega otsustab:
1. Sellised nikotiiniplaastrid nagu need, mida käsitletakse käesolevas kohtuasjas, tuleb klassifitseerida nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta, muudetud komisjoni 4. novembri 1997. aasta määrusega (EÜ) nr 2086/97, I lisas esitatud kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 3004.
2. Kui pädev ametiasutus on andnud välja ebaõige siduva tariifiinformatsiooni, peab siseriiklik kohus EÜ artikli 10 alusel oma pädevuse piires võtma kõik vajalikud meetmed, tagamaks et selline informatsioon tühistatakse ja et antakse uus, ühenduse õigusega kooskõlas olev siduv tariifiinformatsioon.
Selles kontekstis kuuluvad asja arutava siseriikliku kohtu poolt rakendatav menetlus ja vastu võetud otsuste toime võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetest tulenevates piirides siseriikliku õiguse valdkonda.
Selles suhtes ei ole nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 82/97, artikli 12 lõikega 5 vastuolus see, kui siseriiklik kohus tühistab tolli otsuse, mis on küll kooskõlas Maailma Tolliorganisatsiooni poolt esitatud klassifitseerimise arvamusega, kuid milles ei ole arvestatud nõukogu määruse nr 2658/87, muudetud komisjoni määrusega nr 2086/97, I lisas esitatud kombineeritud nomenklatuuri, ning otsustab, et tooted tuleb klassifitseerida teisiti kui tuleneb klassifitseerimise arvamusest.