61987CC0216_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Mens jeg i det forslag til afgoerelse, jeg netop har fremsat i sag C-3/87, Agegate Ltd, har skullet undersoege de betingelser vedroerende besaetningens sammensaetning, som stilles i Det Forenede Kongerige for udstedelse af en fiskerilicens, skal jeg i denne sag tage stilling til de driftsbetingelser, britiske fiskerfartoejer, som fisker paa Det Forenede Kongeriges kvoter, skal opfylde .
Spoergsmaal 1
2 . Det foerste spoergsmaal, der er forelagt af High Court of Justice of England and Wales, Queen' s Bench Division, lyder saaledes :
"Naar en medlemsstat udsteder en fiskerilicens til et i medlemsstaten registreret selskab for et fiskerfartoej, som ejes af selskabet, og som sejler under medlemsstatens flag og er behoerigt registreret i medlemsstaten, og naar licensen indeholder betingelser ( som alle til stadighed skal vaere opfyldt ), som angives at skulle sikre, at fartoejet har 'en reel oekonomisk tilknytning' til den paagaeldende medlemsstat, er en betingelse med foelgende ordlyd :
' Fartoejet skal drive fiskeri fra Det Forenede Kongerige, oeen Man eller Kanaloeerne, hvilket det - uden at betingelsens generelle anvendelighed paavirkes heraf - anses for at have gjort, hvis det i hvert halvaar inden for et kalenderaar ( dvs . januar-juni og juli-december ) opfylder en af foelgende to betingelser :
a ) mindst 50% af fartoejets landinger eller omladninger, beregnet efter vaegt, af fiskebestande, som denne eller andre licenser, der maatte vaere gaeldende paa det paagaeldende tidspunkt, vedroerer, skal vaere landet og solgt i Det Forenede Kongerige, paa oeen Man eller Kanaloeerne eller omladet inden for de britiske fiskerigraenser med henblik paa salg, eller
b ) det skal paa anden maade godtgoeres, at fartoejet mindst fire gange med mindst femten dages mellemrum har anloebet en havn i Det Forenede Kongerige, paa oeen Man eller Kanaloeerne',
da uforenelig med faellesskabsretten paa grund af ordlyden og/eller betingelsens sammenhaeng med de to andre betingelser i licensen ( som sag C-3/87 drejer sig om ), og er en saadan betingelse navnlig :
a ) uforenelig med den faelles strukturpolitik for fiskerisektoren, jfr . bl.a . Raadets forordning ( EOEF ) nr . 101/76,
b ) uforenelig med den faelles markedsordning for fiskerivarer, jfr . bl.a . Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3796/81,
c ) forbudt i henhold til EOEF-Traktatens artikler 7, 34, 40, 48-51, 52-58 eller 59-66 eller en hvilken som helst af disse bestemmelser,
d ) ugyldig, fordi den er i strid med proportionalitetsprincippet, ubillig eller strider mod sagsoegernes berettigede forventninger,
e ) en foranstaltning, som Det Forenede Kongerige ikke har haft kompetence til at traeffe, eller som er ulovlig i henhold til artikel 5, stk . 2, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 170/83, fordi den af en af de ovennaevnte grunde er i strid med gaeldende faellesskabsbestemmelser?"
3 . Det fremgaar af spoergsmaalets formulering, at der i den omhandlede bestemmelses foerste afsnit opstilles en generel betingelse ( fartoejet skal drive fiskeri fra Det Forenede Kongerige, oeen Man eller Kanaloeerne ), som anses for at vaere opfyldt, naar et af de kriterier, der er beskrevet i punkt a ) ( herefter benaevnt "landingskriteriet ") eller b ) ( herefter benaevnt "anloebskriteriet ") er opfyldt .
4 . Det maa derfor foerst undersoeges, om den generelle betingelse er forenelig med faellesskabsretten . Da kriteriet vedroerende fartoejets anloeb af en havn i Det Forenede Kongerige med jaevne mellemrum, er meget snaevert forbundet med den generelle betingelse, vil jeg samtidig se paa dette kriterium .
A - Den generelle betingelse og kriteriet vedroerende fartoejets anloeb af en havn i registreringslandet med jaevne mellemrum
5 . I punkt a ) i spoergsmaalets anden del har High Court of Justice rejst spoergsmaalet, om de omhandlede bestemmelser er forenelige med Raadets forordning nr . 101/76 af 19 . januar 1976 om etablering af en faelles strukturpolitik for fiskerisektoren ( EFT L 20, s . 19 ), og i punkt e ), om det stadig henhoerer under medlemsstaternes kompetence at udstede saadanne bestemmelser .
6 . I dommen af 19 . januar 1988, Pesca Valentia Ltd mod Minister for Fisheries and Forestry Ireland og Attorney general ( 223/86, Sml . s . 83 ), har Domstolen imidlertid udtalt, at indtil de faellesskabsforanstaltninger, der er omhandlet i forordning nr . 101/76, traeder i kraft,
"kan (( medlemsstaterne )) anvende deres egen ordning for udoevelsen af fiskeriet i det soeterritorium, der henhoerer under deres hoejhedsomraade eller jurisdiktion ( artikel 2 ), og fastlaegge deres strukturpolitik paa dette omraade ( artikel 1 ). Det bemaerkes endvidere, at forordningens bestemmelser refererer til fiskerfartoejer, 'der foerer en medlemsstats flag' eller er 'registreret' dér, samtidig med, at de overlader det til medlemsstaternes lovgivning at definere disse begreber .
Foelgelig har medlemsstaterne paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin kompetence til inden for rammerne af de regler i den faelles ordning, der er etableret ved denne forordning eller i medfoer af dens bestemmelser, at traeffe foranstaltninger, hvorved der gives regler for udoevelsen af fiskeriet i det soeterritorium, der henhoerer under deres jurisdiktion, fra fiskerfartoejer, der foerer deres flag ." ( Praemisserne 13 og 14 .)
7 . Faellesskabsretten begraenser saaledes ikke den kompetence, hver enkelt medlemsstat efter folkeretten har til at fastsaette de betingelser, der skal opfyldes, for at et fartoej kan foere medlemsstatens flag . Desuden kan medlemsstaterne i medfoer af forordning nr . 101/76 traeffe foranstaltninger til regulering af fiskeriet i de farvande, der henhoerer under deres jurisdiktion, fra fartoejer, der foerer deres flag . Efter min opfattelse maa en regel, der gaelder for de farvande, der henhoerer under en medlemsstats jurisdiktion, rent logisk ogsaa gaelde for fiskeri, der udoeves af de samme fartoejer i andre medlemsstaters farvande, i tredjelandes farvande og i internationalt farvand, for saa vidt som der er tale om fangster, der skal afskrives paa de kvoter, der i henhold til en faellesskabsforordning er tildelt denne stat i de paagaeldende farvande .
8 . Paa den anden side indebaerer den enkelte medlemsstats ret til at fastsaette de betingelser, et fartoej skal opfylde, for at kunne foere dens flag, efter min opfattelse, at medlemsstaten kan forlange, at det paagaeldende fartoej opererer fra dens havne .
9 . Eksistensen af en saadan ret kan navnlig ikke drages i tvivl, hvis man tager bestemmelserne i Geneve-konventionen af 29 . april 1958 om det aabne hav i betragtning . Denne konvention traadte i kraft den 30 . september 1962, og otte medlemsstater, herunder Det Forenede Kongerige og Spanien, har ratificeret den eller tiltraadt den . Konventionens artikel 5 er affattet saaledes :
"1 . Enhver stat skal fastsaette betingelserne for at tilstaa skibe sin nationalitet, for registrering af skibe paa sit territorium samt for retten til at foere dens flag . Skibe har den stats nationalitet, hvis flag de er berettiget til at foere . Der skal bestaa en aegte forbindelse mellem staten og skibet, og navnlig skal flagstaten effektivt udoeve sin retsmyndighed og kontrol over skibet i administrative, tekniske og sociale spoergsmaal .
2 . Enhver stat skal til skibe, som den har tilstaaet retten til at foere sit flag, udstede dokumenter, der viser dette ." ( Mine fremhaevelser .)
10 . Konventionens artikel 10 bestemmer foelgende :
"1 . Enhver stat skal for skibe under dens flag traeffe saadanne foranstaltninger, som er noedvendige til opretholdelse af sikkerheden paa havet, isaer for saa vidt angaar :
a ) brugen af signaler, kommunikationstjeneste og forebyggelse af sammenstoed;
b ) bemandingen af skibe og besaetningernes arbejdsvilkaar under hensyn til de herom gaeldende internationale aftaler om arbejdsforhold;
c ) skibes bygning, udstyr og soedygtighed .
2 . Ved ivaerksaettelsen af saadanne foranstaltninger skal hver enkelt stat overholde almindeligt anerkendte internationale normer og tage ethvert skridt, som er noedvendigt for at sikre deres overholdelse ."
11 . Det fremgaar af disse bestemmelser, at en medlemsstat ikke kan kritiseres for at indtage det standpunkt, at den ikke ville vaere i stand til at foretage den foreskrevne kontrol, hvis det enkelte fartoej ikke med jaevne mellemrum anloeb en af dens havne .
12 . Det kan ganske vist indvendes, at registreringsbetingelserne ikke har noget at goere med betingelserne for udstedelse af licenser . Det er imidlertid vanskeligt at se, hvorfor en medlemsstat ikke paa det tidspunkt, hvor licensen udstedes, skulle kunne opstille en betingelse, som den allerede kunne have gjort fartoejets registrering afhaengig af .
13 . Kan hyppigheden ( fire gange hvert halvaar ) af fartoejets anloeb og de mellemrum, med hvilke de skal finde sted ( mindst femten dage ), da forhindre et saadant fartoej i at udfoere tjenesteydelser i andre medlemsstater og navnlig i at saelge fangsterne i en spansk havn? Dette kunne vaere tilfaeldet, hvis det var fysisk umuligt eller for kostbart for et fartoej at foretage de kraevede anloeb af en britisk havn, at fiske i farvande ret langt fra disse havne, f.eks . farvandene vest for Irland, og at saelge fangsterne i forholdsvis fjerntliggende havne, f.eks . de spanske . Hvis dette var tilfaeldet, kunne der foreligge en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ udfoerselsrestriktion . Dette er et faktisk spoergsmaal, som kun den nationale ret kan afgoere . Ved afgoerelsen af spoergsmaalet er den britiske domstol fuldt ud berettiget til at gaa ud fra, at et britisk fartoejs fisketogter normalt begynder og slutter i en havn i Det Forenede Kongerige . Jeg deler ikke Kommissionens opfattelse, hvorefter et krav om, at et britisk fartoej skal anloebe en havn i Det Forenede Kongerige, ligger paa linje med at stille krav om, at det skal goere en omvej via Danmark .
14 . I denne sammenhaeng maa det ogsaa erindres, at den ordning, der er indfoert ved forordning nr . 101/76 om etablering af en faelles strukturpolitik for fiskerisektoren, har til formaal at sikre den befolkning, der ernaerer sig ved fiskeri, en rimelig levestandard ( femte betragtning ). Det maa antages, at denne kategori ogsaa omfatter personer, som i land, i havnene, udfoerer tjenesteydelser, som fartoejerne og fiskerne har behov for, f.eks . salg af proviant og braendstof, fremstilling og salg af is, vedligeholdelse og reparation af fartoejerne samt forarbejdning og forsendelse af fisken .
15 . Agegate Ltd har i oevrigt som bilag til sit indlaeg i sag C-3/87 vedlagt en raekke omfangsrige dokumenter ( beedigede erklaeringer og indlaeg fra sagkyndige ), der viser, i hvilket omfang visse britiske havne, navnlig Milford Haven, kunne udvikle sig, hvis fiskerfartoejer, der tidligere var spanske, anloeb dem med regelmaessige mellemrum . Jaderow Ltd har ogsaa som bilag til sit indlaeg vedlagt avisudklip, der gaar i samme retning . Selskaberne synes derfor ikke at vaere af den opfattelse, at betingelsen om, at de med jaevne mellemrum skal anloebe en britisk havn, rent oekonomisk goer det umuligt for dem at fortsaette deres virksomhed . De har blot anfoert, at reglen om, at de ikke maa have mere end 25% spanske soefolk om bord, og de dertil knyttede sanktioner forhindrer dem i at anloebe havnene, og at det mellemrum paa femten dage, der skal vaere mellem hvert besoeg, er for langt .
16 . Jeg maa dernaest konstatere, at Raadets forordning nr . 3796/81 af 29 . december 1981 om den faelles markedsordning for fiskerivarer ( EFT L 379, s . 1 ) ikke indeholder regler, som kan siges at vaere tilsidesat paa grund af de britiske foranstaltninger .
17 . Ganske vist er Traktatens regler om frie varebevaegelser - selv om de ikke udtrykkeligt er optaget i forordningen - umiddelbart indeholdt heri senest fra overgangsperiodens udloeb ( 1 ), saaledes som det i oevrigt fremgaar af den tredvte betragtning til forordningen . Vi har imidlertid netop set, at det kun er for det tilfaelde, at den nationale ret maatte naa til den konklusion, at anloebskriteriet faktisk forhindrer britiske fartoejer i at saelge deres fangster i andre medlemsstaters havne, at kriteriet kan anses for at vaere i strid med Traktatens artikel 34 .
18 . Desuden forbyder artikel 27, stk . 2, i forordning nr . 3796/81, som Kommissionen har henvist til, ikke en medlemsstat at kraeve, at dens egne fartoejer med jaevne mellemrum skal anloebe dens egne havne . Det hedder i bestemmelsen, at
"medmindre andet er fasatsat i andre faellesskabsbestemmelser, traeffer medlemsstaterne de noedvendige foranstaltninger til at sikre, at alle fiskerfartoejer, der foerer en medlemsstats flag, under lige vilkaar har adgang til havne og anlaeg i foerste afsaetningsled samt til alle tekniske installationer og alt udstyr i forbindelse dermed",
19 . Den generelle betingelse og kriteriet vedroerende fartoejernes anloeb af britisk havn med jaevne mellemrum, kan heller ikke anses for at vaere i strid med de artikler i Traktaten, som forbyder enhver forskelsbehandling af fysiske eller juridiske personer fra andre medlemsstater ( artiklerne 7, 48-51, 52-58 eller 59-66 ), eftersom de britiske regler kun vedroerer fartoejer, der er registreret i Det Forenede Kongerige og tilhoerer britiske selskaber .
20 . Traktatens artikel 40, stk . 3, kan ikke finde anvendelse, da der er tale om en national foranstaltning, der finder anvendelse paa alle fartoejer og alle selskaber, som driver havfiskeri i den paagaeldende stat .
21 . Med hensyn til de generelle faellesskabsretlige principper, der er henvist til i punkt d ) i anden del af High Courts spoergsmaal, skal jeg anfoere foelgende .
22 . Domstolen har statueret, at enhver national myndighed, der har til opgave at anvende faellesskabsretten, skal overholde de generelle faellesskabsretlige principper ( jfr . dom af 27 . september 1979, Eridania, sag 230/78, Sml . s . 2749 ). Selv om man maatte anse det for fastslaaet - hvilket imidlertid kan betvivles - at den generelle betingelse og anloebskriteriet er foranstaltninger, der er vedtaget udelukkende med henblik paa at gennemfoere Faellesskabets kvoteordning, maa det konstateres, at det foelger af Domstolens faste praksis, at :
"anvendelsesomraadet for princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ikke (( maa )) udvides i en saadan grad, at princippet generelt forhindrer, at en ny ordning kan finde anvendelse paa de fremtidige virkninger af situationer, som er opstaaet under en tidligere ordning, hvilket navnlig gaelder inden for et omraade som de faelles markedsordninger, hvor det netop er noedvendigt af hensyn til opfyldelsen af disses formaal, at der foretages en konstant tilpasning i forhold til aendringerne i den oekonomiske situation inden for de enkelte landbrugssektorer ".
Denne regel er der senest blevet henvist til i praemis 19 i dommen af 20 . september 1988, Spanien mod Raadet ( 203/86, Sml . s . 4563 ). Sagen drejede sig om en national ordning, som allerede var gaeldende ved Spaniens tiltraedelse, og som begunstigede en udvidelse af maelkeproduktionen i Spanien, mens de af Raadet fastsatte maelkekvoter efter dette tidspunkt ville goere en udvidelse af produktionen umulig . Efter min opfattelse gaelder disse principper ogsaa med hensyn til en foranstaltning, som er vedtaget inden for rammerne af regler, der staar i forbindelse med en faelles markedsordning, og som ogsaa er baseret paa Traktatens artikel 43 .
23 . Desuden har Domstolen i forbindelse med en tjenestemandssag ( dom af 14 . juni 1988, Christianos mod Domstolen, 33/87, Sml . s . 2995 ) udtalt, at
"sagsoegeren ... ikke (( kan )) paaberaabe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning til stoette for et krav om bibeholdelse af fordele, han havde i henhold til tidligere gaeldende regler" ( praemis 17 )
og
"at en tjenestemand ikke under henvisning til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning kan modsaette sig, at en ny forordningsbestemmelse anvendes forskriftsmaessigt for hans vedkommende" ( praemis 23 ).
24 . Sagsoegerne kan derfor ikke stoette ret paa princippet om beskyttelse af den berettigede forventning .
25 . Det foelger desuden af det anfoerte, at den generelle betingelse og anloebskriteriet paa ingen maade er vilkaarlige, men derimod blev vedtaget med et lovligt formaal, nemlig at sikre, at fartoejerne kan undergives den noedvendige kontrol med hensyn til tekniske, administrative og sociale forhold, og at fiskerisektoren i den stat, hvis flag de sejler under, faar det oekonomiske udbytte af fiskeriet . For saa vidt som anloebskriteriet ikke er til hinder for, at fangsterne saelges i selv fjerntliggende, ikke-britiske havne, kan det heller ikke anses for at staa i misforhold til det formaal, der soeges opnaaet .
26 . I punkt e ) i det foerste praejudicielle spoergsmaal har den forelaeggende ret ogsaa anmodet Domstolen om at tage stilling til, om en medlemsstat har kompetence til at vedtage en foranstaltning som den omhandlede, naar henses til bestemmelsen i artikel 5, stk . 2, i forordning nr . 170/83 af 25 . januar 1983 om en faellesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne ( EFT L 24, s . 1 ).
27 . I mit forslag til afgoerelse i sag C-3/87 naaede jeg imidlertid frem til, at medlemsstaterne i medfoer af denne artikel netop har faaet til opgave at fastsaette de naermere regler for udnyttelsen af de kvoter, der er tildelt dem . Af de i forslaget anfoerte grunde mener jeg, at regler, hvorefter fangsten af arter, der er undergivet kvoter, er betinget af, at fiskeriet udoeves fra en havn i registreringslandet, falder ind under forvaltningen af kvoterne paa samme maade som regler om besaetningens sammensaetning, idet reglerne goer det muligt at foere kontrol med antallet af fartoejer, som kan fiske efter arter, der er undergivet kvoter .
28 . Hvis de praktiske detaljer i saadanne regler ikke udgoer en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ udfoerselsrestriktion - hvilket det tilkommer den nationale ret at afgoere - maa de anses for at vaere forenelige med faellesskabsretten og har derfor ogsaa tilstraekkelig hjemmel i artikel 5, stk . 2, i forordning nr . 170/83, ogsaa selv om den paagaeldende medlemsstat under alle omstaendigheder kunne have vedtaget reglerne i kraft af sin kompetence til at fastsaette betingelserne for at give et fartoej ret til at foere dens flag .
29 . Jeg maa derfor konkludere, at det ikke er uforeneligt med faellesskabsretten, at en national bestemmelse goer udstedelse af en fiskerilicens til et fiskerfartoej, der foerer en medlemsstats flag, betinget af, at fartoejet for at kunne fiske efter arter, der er undergivet kvoter, driver fiskeri fra medlemsstaten, og at det efter bestemmelsen anerkendes som bevis for, at betingelsen er overholdt, at fartoejet med jaevne mellemrum har anloebet en havn i medlemsstaten . En saadan betingelse er heller ikke ulovlig, hvis den ses i sammenhaeng med de to andre betingelser, som der er tale om i sag C-3/87, Agegate, og som jeg har anset for lovlige .
B - Kriteriet vedroerende landing og salg af fangsterne
30 . Et fartoej anses ligeledes for at have drevet fiskeri fra Det Forenede Kongerige, oeen Man eller Kanaloeerne, hvis det for hvert halvaar inden for et kalenderaar godtgoeres, at mindst 50% af fartoejets landinger eller omladninger, beregnet efter vaegt, af fiskebestande, som licensen vedroerer, er landet og solgt inden for et af disse omraader eller omladet inden for de britiske fiskerigraenser med henblik paa salg .
31 . Lad mig straks sige, at jeg finder dette kriterium uforeneligt med Traktatens artikel 34 om kvantitative udfoerselsrestriktioner og foranstaltninger med tilsvarende virkning .
32 . Det fremgaar nemlig af Domstolens faste praksis, at
"Traktatens artikel 34 tager sigte paa nationale foranstaltninger, hvis formaal eller virkning saerlig er at hindre eksporthandelen og saaledes skabe forskelsbehandling mellem handelen paa hjemmemarkedet i en medlemsstat og dens eksporthandel, saaledes at der herved sikres den paagaeldende medlemsstats indenlandske produktion eller hjemmemarked en saerlig fordel" ( 2 ).
33 . Det hedder i artikel 4, stk . 1, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 802/68 af 27 . juni 1968 om den faelles definition af begrebet varers oprindelse ( EFT 1968 I, s . 157 ), at "varer, der fuldt ud er fremstillet i et land, har deres oprindelse i dette land ". For saa vidt angaar produkter fra havfiskeri bestemmes det i samme artikels stk . 2, litra f ), at de anses for at vaere fuldt ud fremstillet i et land, naar de "optages fra havet af skibe, der er registreret i landet eller er anmeldt til landets skibsregister og foerer landets flag ".
34 . Fiskens oprindelse bestemmes saaledes ud fra det flag, som foeres af det fartoej, der fanger den, eller ud fra fartoejets registrering ( 3 ). Foelgelig er fangster taget af fartoejer, der foerer Det Forenede Kongeriges flag, varer af britisk oprindelse, og der er tale om eksport, naar fisken landes og saelges direkte i en anden medlemsstat, uden at den passerer britisk omraade .
35 . Heraf foelger, at enhver hindring for en saadan eksport er forbudt i henhold til Traktatens artikel 34 . Efter min opfattelse udgoer det landingskriterium, der i det foreliggende tilfaelde kraeves opfyldt i henhold til britisk lovgivning, en saadan hindring . Kravet om, at mindst 50% af et britisk fartoejs fangster i en given periode skal landes og saelges i Det Forenede Kongerige, paa oeen Man eller Kanaloeerne, kommer faktisk ud paa det samme som at forbyde enhver direkte udfoersel af denne maengde fra Det Forenede Kongerige til andre medlemsstater . Selv om man vil indtage det standpunkt, at denne restriktion ikke er en egentlig kvantitativ udfoerselsrestriktion, fordi den i sidste instans ikke forhindrer eksporten, udgoer den i det mindste en foranstaltning med tilsvarende virkning, idet den goer eksporten vanskeligere, dyrere og mere tidskraevende .
36 . Jeg kan ikke tilslutte mig Det Forenede Kongeriges argumentation om, at driftsbetingelsen hverken har til formaal at hindre eksporthandelen eller har denne saerlige virkning, og om, at den heller ikke indebaerer en forskelsbehandling mellem handelen paa hjemmemarkedet og eksporthandelen . Selv om det formaal, Det Forenede Kongerige forfoelger, er at sikre sig, at de kvoter, der er tildelt Det Forenede Kongerige, ikke omgaas, har den anfaegtede foranstaltning nemlig en reel og specifik indvirkning paa eksporten, som den rammer direkte og vilkaarligt .
37 . Herved adskiller den foreliggende sag sig navnlig fra sagerne Groenveld ( 4 ), Oebel ( 5 ) og Jongeneel Kaas ( 6 ), hvori Domstolen ikke fandt, at der forelaa en overtraedelse af artikel 34, selv om det var gjort gaeldende, at de paagaeldende nationale ordninger havde den virkning, at de hindrede eksporten . Dels vedroerte disse sager bestemmelser om betingelserne for fremstilling af visse varer og ikke direkte eksporten heraf, dels kunne Domstolen i alle sagerne fastslaa, at disse bestemmelser gjaldt rent objektivt for fremstilling af de paagaeldende varer, uden at der sondredes mellem, om de var bestemt til hjemmemarkedet eller til eksport .
38 . Med hensyn til den anden mulighed for at opfylde landingskriteriet, nemlig at omlade fangsten inden for de britiske fiskerigraenser med henblik paa salg, kan den ligeledes hindre direkte eksport til andre medlemsstater paa grund af den forsinkelse og de ekstra omkostninger, den kan give anledning til, og den udgoer derfor ligeledes en foranstaltning med tilsvarende virkning, som er forbudt i henhold til Traktatens artikel 34 .
39 . Der staar derfor tilbage at undersoege, om noedvendigheden af at forbeholde en medlemsstats befolkning, som lever af fiskeriet, adgangen til medlemsstatens kvoter er et lovligt formaal, der - ligesom bopaelsbetingelsen i sag C-3/87, Agegate - kan begrunde en eventuel fravigelse af en af Faellesskabets grundlaeggende regler, i dette tilfaelde reglen om, at der i handelen inden for Faellesskabet ikke maa opstilles kvantitative udfoerselsrestriktioner og heller ikke maa traeffes foranstaltninger med tilsvarende virkning .
40 . Jeg gaar af foelgende grunde klart ind for, at dette spoergsmaal besvares benaegtende .
41 . For det foerste forekommer det mig, at betingelsen om, at 75% af de fiskere, der fisker paa en medlemsstats kvoter, skal have saedvanlig bopael i denne medlemsstat, og reglen om, at fartoejet med jaevne mellemrum skal anloebe en havn i dette land, er tilstraekkelige til at sikre, at en medlemsstats kvote rent faktisk kommer medlemsstatens fiskere til gode . Hvis man desuden kraever, at en bestemt del af disse fiskeres fangster landes og saelges i medlemsstaten, gaar man ud over, hvad der er noedvendigt for at naa det tilstraebte formaal . Den omstaendighed, at Det Forenede Kongerige i sidste instans ikke forbyder eksporten, og at landingskriteriet kun vedroerer halvdelen af fangsterne, udgoer modsaetningsvis beviset herfor .
42 . For det andet bestemmer Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2241/87 af 23 . juli 1987 om fastsaettelse af visse foranstaltninger til kontrol af fiskeri ( EFT L 207, s . 1 ), som har ophaevet og er traadt i stedet for forordning ( EOEF ) nr . 2057/82 af 29 . juni 1982 ( EFT L 220, s . 1 ), og som er udstedt under henvisning til artikel 11 i forordning nr . 170/83, i artikel 6, stk . 1 : "Skipperen paa et fiskerfartoej, hvis laengde overalt er over 10 meter, og som foerer en medlemsstats flag eller er registreret i en medlemsstat, eller dennes stedfortraeder forelaegger ved landingen efter hvert togt myndighederne i den medlemsstat, hvis landingssteder han benytter, en opgoerelse, for hvis noejagtighed foereren foerst og fremmest er ansvarlig, med anfoerelse i det mindste for hver bestand eller gruppe af bestande, der er undergivet en TAC eller kvota, af de maengder, han har landet, samt oplysning om fangststeder, idet der henvises til det mindste omraade, for hvilket en TAC eller kvota er fastsat og administreret ".
43 . Ifoelge artikel 7 i samme forordning skal skipperen paa et fiskerfartoej, som foerer en medlemsstats flag, desuden give myndighederne i denne medlemsstat meddelelse om omladninger eller landinger uanset landingsstedet, ogsaa selv om dette ligger uden for Faellesskabets omraade . Saafremt omladning finder sted i en havn eller et farvand under en medlemsstats overhoejhed eller jurisdiktion, skal skipperen paa modtagerfartoejet ligeledes underrette de kompetente myndigheder i den paagaeldende medlemsstat .
44 . Det foelger af disse bestemmelser, at et fiskerfartoej efter selve kvoteordningen udtrykkeligt har ret til dels at lande sine fangster i andre medlemsstater end den, hvis flag det sejler under, og direkte i tredjelande, og dels til at omlade dem i en havn eller i farvande, der henhoerer under en anden medlemsstats jurisdiktion .
45 . Derfor mener jeg, at en medlemsstat ikke er berettiget til under paaberaabelse af noedvendigheden af at forbeholde "sine" kvoter for "sine" egne fiskere at forhindre fartoejer, der foerer medlemsstatens flag, i at lande deres fangster i andre medlemsstater eller omlade dem i havne og farvande, der henhoerer under andre medlemsstaters jurisdiktion .
46 . For fuldstaendighedens skyld vil jeg ogsaa goere opmaerksom paa, at jeg ikke finder det relevant, at Det Forenede Kongerige i denne sammenhaeng har henvist til dommen af 14 . juli 1976, Kramer ( 3, 4 og 6/76, Sml . s . 1279 ), hvori Domstolen har anset den formindskelse af samhandelen inden for Faellesskabet, som fastsaettelsen af kvoter for fangsterne kan foere til paa kort sigt, for berettiget paa grund af de langsigtede virkninger, saadanne foranstaltninger netop har for samhandelen ( 7 ). Mens det i Kramer-dommen var selve fiskerikvoterne, der var omtvistede, for saa vidt som de som foelge af den begraensning af fiskeriet, de indebaerer, formindsker de maengder fisk, der er til raadighed og dermed kan omsaettes, forstaerker de britiske regler saa at sige nedgangen i "produktionen" af fisk paa en saadan maade, at handelen med de fangster, der faktisk tages, begraenses .
47 . Herefter skal jeg foreslaa foelgende besvarelse af det foerste praejudicielle spoergsmaal :
"Faellesskabsretten forbyder ikke en medlemsstat at goere udstedelse af fiskerilicens til fartoejer, der er registreret i medlemsstaten, og hvis fangster afskrives paa de kvoter, der er tildelt den, betinget af, at fartoejerne driver fiskeri fra den paagaeldende medlemsstat, og at de med jaevne mellemrum anloeber en havn i medlemsstaten .
Derimod maa EOEF-Traktatens artikel 34 fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at en medlemsstat goer udstedelse af fiskerilicens betinget af, at mindst 50% af de fangster, til hvilke licensen er meddelt, beregnet efter vaegt, landes i en havn i den medlemsstat, hvis flag fartoejet foerer, eller at samme procentdel af fangsten omlades inden for medlemsstatens fiskerigraenser med henblik paa salg ."
Spoergsmaal 2
48 . Med det andet spoergsmaal oensker den nationale ret i det vaesentlige oplyst, om de kompetente myndigheder i den paagaeldende medlemsstat er berettiget til at se bort fra andre omstaendigheder, der viser, at fartoejet, dets ejere og bestyrere oekonomisk, finansielt og skattemaessigt har tilknytning til den paagaeldende medlemsstat, naar de skal tage stilling til, om driftsbetingelsen er opfyldt .
49 . Dette spoergsmaal er blevet forelagt, fordi sagsoegeren i hovedsagen, Jaderow, har fremfoert, at den omstaendighed, at det selskab, der ejer fartoejet eller fartoejerne, har hjemsted i Det Forenede Kongerige, og at der betales skat af fortjenesten og moms i dette land, er tilstraekkelig til at godtgoere, at fartoejet har en egentlig forbindelse ( genuine link ) med eller en reel oekonomisk tilknytning til den medlemsstat, hvor det er registreret .
50 . Det er givet, at alle disse omstaendigheder viser, at der er en oekonomisk forbindelse mellem Det Forenede Kongerige og de paagaeldende fartoejer, men det fremgaar allerede af en gennemlaesning af artikel 5 i konventionen om det aabne hav, at den paagaeldende medlemsstat ikke kan kritiseres for, at den ikke anser disse omstaendigheder for tilstraekkelige til i sig selv at saette den i stand til effektivt at udoeve sin retsmyndighed og kontrol over skibe, der foerer dens flag, i administrative, tekniske og sociale spoergsmaal .
51 . I denne sammenhaeng maa det ikke glemmes, at de lande, som tilbyder saakaldte bekvemmelighedsflag, ogsaa kraever, at selskaber, der ejer fartoejer, som er registreret hos dem, har hjemsted i disse lande og betaler de i lovgivningen fastsatte skatter .
Jeg skal derfor foreslaa, at det andet spoergsmaal besvares saaledes :
"Den omstaendighed, at myndighederne i en medlemsstat anvender driftsbetingelsen paa en saadan maade, at andre omstaendigheder, som kan vise, at fartoejet og dets ejere har oekonomisk, finansiel samt skatte - og afgiftsmaessig tilknytning til medlemsstaten, ikke tages i betragtning, har ingen indvirkning paa, om den paagaeldende betingelse er forenelig med faellesskabsretten ."
(*) Originalsprog : fransk .
( 1 ) Jfr . i samme retning dommen af 14 . juli 1976, Kramer m.fl ., praemis 54 ( 3, 4 og 6/76, Sml . s . 1279 ).
( 2 ) Jfr . dom af 7 . februar 1984, Jongeneel Kaas mod den nederlandske stat, praemis 22 ( 237/82, Sml . s . 483 ).
( 3 ) Dom af 28 . marts 1985, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, praemis 18 ( 100/84, Sml . s . 1169 ).
( 4 ) Dom af 8 . november 1979, Groenveld mod Produktschap voor Vee en Vlees ( 15/79, Sml . s . 3409 ).
( 5 ) Dom af 14 . juli 1981, Oebel ( 155/80, Sml . s . 1993 ).
( 6 ) Dom af 7 . februar 1984, Jongeneel Kaas mod den nederlandske stat ( 237/82, Sml . s . 483 ).
( 7 ) Jfr . i den forbindelse ogsaa dommen af 16 . juni 1987, Romkes, praemis 24 ( 46/86, Sml . s . 2671 ).