62016CC0554
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. KOKOTT
fremsat den 7. december 2017 (
1
)
Sag C-554/16
EP Agrarhandel GmbH
mod
Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (forvaltningsdomstol) (Østrig))
»Anmodning om præjudiciel afgørelse – landbrug – artikel 117 i forordning (EF) nr. 73/2009 – Kommissionens beslutning 2001/672/EG som affattet ved afgørelse 2010/300/EU – ammekopræmie – flytning af kvæg fra forskellige steder, hvor dyrene holdes, til græsgange i bjergområder – frist for at indsende indberetningspligtige oplysninger – manglende fristoverholdelses indvirkning på præmieberettigelsen«
I. Indledning
1.
Er det afsendelsen eller modtagelsen af indberetningspligtige data, der er afgørende for, om en frist er overholdt? Hvilke følger har en forsinket indberetning?
2.
Disse spørgsmål er opstået på baggrund af en afgørelse truffet af den kompetente østrigske myndighed, hvorefter EP Agrarhandel GmbH’s ansøgning om tildeling af ammekopræmie for 2011 for over 40 kreaturer blev afslået med den begrundelse, at indberetningen om flytning til sommergræsgange var modtaget for sent.
3.
Domstolen skal i den foreliggende sag først tage stilling til reglerne om overholdelse af fristen og eventuelt til, hvilken indvirkning den manglende overholdelse af indberetningsfristen har på dyrenes præmieberettigelse.
II. Retsforskrifter
A.
EU-retlige forskrifter
4.
Sagens EU-retlige ramme udgøres af forordning (EF) nr. 1760/2000 (
2
) om identifikation og registrering af kvæg, Kommissionens beslutning 2001/672/EF, som er udstedt på grundlag af denne forordnings artikel 7, som affattet ved afgørelse 2010/300/EU (
3
) og forordning (EF) nr. 73/2009 (
4
) om direkte støtte i landbrugspolitikken med tilhørende gennemførelsesforordninger (EF) nr. 1121/2009 (
5
) og (EF) nr. 1122/2009 (
6
).
– Forordning nr. 1760/2000 og beslutning 2001/672
5.
Indledningsvis henvises til syvende betragtning til forordning nr. 1760/2000:
»Dette vil øge forbrugernes tillid til kvaliteten af oksekød og oksekødsprodukter, bevare et højt niveau for beskyttelse af folkesundheden og styrke den varige stabilitet på oksekødsmarkedet.«
6.
Artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1760/2000 beskriver ordningen for identifikation og registrering af kvæg:
»Ordningen for identifikation og registrering af kvæg omfatter følgende:
a)
øremærker til identifikation af de enkelte dyr
b)
elektroniske databaser
c)
dyrepas
d)
individuelle lister på hver enkelt bedrift.«
7.
Artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1760/2000 beskriver brugernes forpligtelser under ordningen for identifikation og registrering af kvæg:
»Alle brugere med undtagelse af transportvirksomheder skal:
–
føre en ajourført liste
–
så snart den elektroniske database er fuldt operationel, inden for en frist, som fastsættes af medlemsstaten, og som skal være på mellem tre og syv dage, til myndighederne indberette alle flytninger til og fra bedriften og alle fødsler og dødsfald på bedriften sammen med datoerne for disse begivenheder. Efter anmodning fra en medlemsstat kan Kommissionen dog efter proceduren i artikel 23, stk. 2, fastsætte, under hvilke omstændigheder medlemsstaterne kan forlænge maksimumsfristen og fastsætte specifikke regler for flytning af kvæg, der om sommeren græsser forskellige steder i bjergområder.«
8.
På grundlag af artikel 7, stk. 1, andet led, andet punktum, i forordning nr. 1760/2000 har Kommissionen vedtaget beslutning 2001/672 med særlige regler for flytning af kreaturer, når de sættes på græs om sommeren.
9.
Indledningsvis henvises til tredje betragtning til denne beslutning:
»De særlige regler bør fastlægges således, at det til enhver tid er muligt at vide, hvor et kreatur befinder sig.«
10.
Artikel 2 i beslutning 2001/672 fastsætter i stk. 2 de oplysninger, der skal indberettes. Artikel 2, stk. 4 fastsætter den indberetningsfrist, som brugerne skal overholde:
»Oplysningerne fra listen i stk. 2 indlæses i den nationale kvægdatabase senest syv dage efter, at dyrene er drevet på græs.«
11.
Ved afgørelse 2010/300 ændredes artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 som følger:
»Oplysningerne fra listen i stk. 2 indberettes til den kompetente myndighed i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1760/2000 senest 15 dage efter, at dyrene er drevet på græs.«
12.
I henhold til femte betragtning til denne afgørelse beror denne ændring af artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 på følgende overvejelse:
»Dyr, der flyttes fra forskellige bedrifter til det samme sommergræsningsbjergområde, ankommer under visse betingelser hertil over en periode på over syv dage. For at reducere unødvendige administrative byrder bør tidsfristerne i beslutning 2001/672/EF tilpasses for at tage hensyn til denne praksis, uden at det går ud over sporbarheden.«
– Forordning nr. 73/2009
13.
Forordning nr. 73/2009 indeholder fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere.
14.
Afsnit II i forordning nr. 73/2009 fastsætter generelle bestemmelser om direkte betalinger. Artikel 21 og 23 regulerer nedsættelser og udelukkelser ved misligholdelse af reglerne for støtteberettigelse, henholdsvis misligholdelse af krydsoverensstemmelsesreglerne.
15.
Afsnit III i forordning nr. 73/2009 indeholder bestemmelser om den produktionsuafhængige enkeltbetalingsordning. Afsnit IV omhandler (til sammenligning hermed) andre støtteordninger. Det første kapitel i dette afsnit (»fællesskabsstøtteordninger«) fastsætter i afdeling 11 betalinger for oksekød.
16.
Artikel 111 i forordning (EF) nr. 73/2009 regulerer for så vidt ammekopræmien:
»(1)   Landbrugere, der holder ammekøer på deres bedrift, kan efter ansøgning få udbetalt en præmie for ammekohold (»ammekopræmie«). Præmien ydes i form af en præmie pr. kalenderår og pr. landbruger inden for individuelle lofter.
(2)   Ammekopræmien ydes til landbrugere:
a)
[…]
b)
[…]
Medlemsstaterne kan dog på grundlag af objektive og ikke-diskriminerende kriterier, de selv fastsætter, beslutte at ændre eller undlade at anvende den kvantitative begrænsning, forudsat at landbrugeren i mindst seks på hinanden følgende måneder fra datoen for ansøgningens indgivelse har holdt et antal ammekøer svarende til mindst 60 % og et antal kvier svarende til højst 40 % af det antal, der er ansøgt om præmie for. […]«
17.
I samme afdeling i forordning nr. 73/2009 er slagtepræmien reguleret i artikel 116. Artikel 117, som ligeledes er reguleret i denne afdeling, har overskriften »Fælles præmieregler« og indeholder følgende bestemmelse:
»Betalingerne i henhold til denne afdeling er betinget af, at dyrene er identificeret og registreret i henhold til forordning (EF) nr. 1760/2000.
Et dyr anses dog også for at være støtteberettiget, hvis de oplysninger, der er omhandlet i artikel 7, stk. 1, andet led, i forordning (EF) nr. 1760/2000, er blevet indberettet til den kompetente myndighed på den første dag af den periode, hvor det skal holdes på bedriften, som fastsat i overensstemmelse med proceduren i artikel 141, stk. 2, i denne forordning.«
– Forordning nr. 1121/2009
18.
Forordning nr. 1121/2009 indeholder bestemmelser til gennemførelse af støtteordningerne i afsnit IV i forordning nr. 73/2009 for landbrugere. Hertil hører ammekopræmien, som er reguleret i denne forordnings artikel 111.
19.
Artikel 61 i forordning nr. 1121/2009 fastsætter regler om den periode, hvor dyrene skal holdes på bedriften, som i henhold til artikel 111, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 73/2009 er en forudsætning for ammekopræmien:
»Den seksmånedersperiode, hvor dyrene skal holdes på bedriften, jf. artikel 111, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 73/2009, begynder dagen efter datoen for ansøgningens indgivelse.
Hvis en medlemsstat gør brug af muligheden i artikel 16, stk. 3, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1122/2009, skal den imidlertid fastsætte den dato, hvorpå den periode, der er omhandlet i stk. 1, begynder.«
– Forordning nr. 1122/2009
20.
Forordning nr. 1122/2009 indeholder i del II bestemmelser til gennemførelse af det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem, som er fastsat i kapitel 4 i afsnit II (»Almindelige bestemmelser om direkte betalinger«) i forordning nr. 73/2009.
21.
Artikel 63 i forordning nr. 1122/2009 indeholder bestemmelserne om fastsættelse af beregningsgrundlaget for støtten. Stk. 3 og 4 er affattet således:
»(3)   Er det anmeldte antal dyr i støtteansøgningen større end det antal, der fastslås ved administrativ kontrol eller kontrol på stedet, beregnes støtten på grundlag af det fastslåede antal dyr, jf. dog artikel 65 og 66.
(4)   Såfremt der konstateres uregelmæssigheder med hensyn til ordningen for identifikation og registrering af kvæg, gælder følgende:
a)
et kreatur, der har mistet et af de to øremærker, betragtes som fastslået, hvis det identificeres klart og individuelt ved de andre elementer i ordningen for identifikation og registrering af kvæg
b)
hvis de konstaterede uregelmæssigheder vedrører ukorrekte indførelser i registret eller dyrepassene, betragtes det pågældende dyr kun som ikke fastslået, hvis sådanne fejl konstateres ved mindst to kontroller inden for en periode på 24 måneder. I alle andre tilfælde betragtes de pågældende dyr som ikke fastslået allerede efter den første konstatering.
Artikel 21 gælder for indførelser i og meddelelser til ordningen for identifikation og registrering af kvæg.«
B.
National lovgivning
22.
Ifølge § 12 i den østrigske bekendtgørelse om direkte betaling (
7
) gælder oplysningerne fra den elektroniske kvægdatabase som ansøgning om ammekopræmien.
23.
I henhold til § 13, stk. 1, i den østrigske bekendtgørelse om direkte betaling gælder som ansøger den landbruger, der holder præmieberettigede ammekøer pr. 1. januar, 16. marts eller 10. april, og for hvis bedrift der indsendes en enkeltansøgning for det pågældende år. I henhold til § 13, stk. 2, begynder den periode, hvor dyrene holdes, som fastsat i artikel 111, stk. 2, i forordning nr. 73/2009 den 2. januar, for ammekøer, som kommer til efter den 1. januar i det pågældende år, den 17. marts, og for ammekøer, som kommer til efter den 16. januar i det pågældende år, den 11. april.
24.
I henhold til § 6, stk. 5, i den østrigske bekendtgørelse om registrering af kvæg (
8
) kan indberetning om flytning til sommergræsningsområdet ske pr. post eller online. De øvrige indberetninger kan derudover også ske telefonisk. I henhold til § 6, stk. 6 er modtagelsestidspunktet afgørende for, om fristen for indberetning af flytningen til alpegræsgange er overholdt.
III. Hovedsagen og retsforhandlingerne for Domstolen
25.
Revisionsappellanten (sagsøgeren) i hovedsagen er EP Agrarhandel GmbH. Den 17. juni 2011 blev en del af virksomhedens kvæg bragt til en græsgang i et bjergområde. Indberetningen om flytningen til alpegræsgangen indleverede EP Agrarhandel GmbH til postvæsenet den 30. juni 2011. Den blev ifølge modtagelsesstemplet modtaget hos den kompetente myndighed den 7. juli 2011.
26.
Ved afgørelse af 28. marts 2012 tildelte den kompetente myndighed EP Agrarhandel GmbH kvægpræmier på 398,00 EUR for 2011 på grundlag af oplysningerne i den elektroniske database. EP Agrarhandel GmbH »klagede« over (rejste indsigelse mod) denne afgørelse med den begrundelse, at virksomheden uretmæssigt ikke var blevet tildelt ammekopræmie for de kreaturer, der blev sat på græs den 17. juni 2011.
27.
Ved afgørelse af 6. december 2013 afviste forbundsministeren for land- og skovbrug, miljø og vandforvaltning klagen. Afgørelsen blev begrundet med, at indberetningen om flytningen til alpegræsgangen først var modtaget hos myndigheden efter udløbet af fristen på 15 dage og dermed for sent. Denne forsinkelse medførte, at der ikke kunne tildeles præmie.
28.
EP Agrarhandel har i revisionsankesagen indbragt afgørelsen af 6. december 2013 for den østrigske Verwaltungsgerichtshof (forvaltningsdomstol). Verwaltungsgerichtshof har i henhold til artikel 267 TEUF forelagt Domstolen følgende spørgsmål til præjudiciel afgørelse:
»1)
Er artikel 2, stk. 4, i […] beslutning 2001/672/EF, som ændret ved […] [afgørelse] 2010/300/EU, til hinder for en national bestemmelse som den i § 6, stk. 6, i Verordnung des Bundesministers für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft über die Kennzeichnung und Registrierung von Rindern [bekendtgørelse fra det østrigske forbundsministerium for landbrug, skovbrug, miljø og vandforvaltning] om identifikation og registrering af kvæg, omhandlede, hvorefter modtagelsen af indberetninger er afgørende for overholdelsen af alle frister, der er omfattet af denne bestemmelse, og dermed også for fristerne for indberetning af flytninger til sommergræsningsområder?
2)
Hvilken betydning har artikel 117, stk. 2, i […] forordning (EF) nr. 73/2009 på præmieberettigelsen for kvæg, hvis flytning til sommergræsningsområder er blevet indberettet for sent i henhold til artikel 2, stk. 4, i Kommissionens beslutning?
3)
Såfremt en forsinket indberetning af flytning til sommergræsningsområder i henhold til artikel 117, stk. 2, i forordning nr. 73/2009 ikke medfører tab af præmieberettigelsen, skal der da pålægges sanktioner på grund af den forsinkede indberetning?«
29.
I sagen for Domstolen har Republikken Østrig og Europa-Kommissionen indgivet skriftlige indlæg.
IV. Bedømmelse
30.
Den foreliggende præjudicielle sag omhandler fortolkningen af artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 og af artikel 117 i forordning nr. 73/2009.
31.
Det første præjudicielle spørgsmål omhandler fortolkningen af formuleringen »oplysningerne […] indberettes til den kompetente myndighed […] senest 15 dage efter, at dyrene er drevet på græs« i artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672. Den forelæggende ret ønsker oplyst, om der dermed menes, at oplysningerne skal være modtaget hos den kompetente myndighed inden for denne frist, eller om det er tilstrækkeligt, at de er afsendt rettidigt. De to øvrige spørgsmål omhandler retsvirkningerne af en i givet fald for sen indberetning. Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 117, stk. 2, i forordning nr. 73/2009 fører til, at dyrene trods den for sene indberetning anses for præmieberettigede, og med det tredje spørgsmål, om der i givet fald skal pålægges sanktioner på grund af den for sene indberetning.
32.
Indledningsvis skal det bemærkes, at det for at besvare de præjudicielle spørgsmål er nødvendigt at se på den kontekst, som artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 og artikel 117 i forordning nr. 73/2009 optræder i, samt målsætningerne for de ordninger, som de hører til.
33.
Forordning nr. 73/2009 fastsætter regler for direkte betaling inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik. En af disse direkte betalinger, ammekopræmien, fungerer som indkomststøtte for bedrifter, der holder kalve til kødproduktion, og supplerer den grundlæggende produktionsuafhængige enkeltbetaling for en bedrift. Ammekopræmien ydes i henhold til denne forordnings artikel 117, stk. 1, kun for dyr, der er identificeret og registreret i henhold til forordning nr. 1760/2000.
34.
Forordning nr. 1760/2000 har for sit vedkommende til formål at øge forbrugernes tillid til kvaliteten af oksekød, bevare et højt niveau for beskyttelse af folkesundheden og styrke den varige stabilitet på oksekødsmarkedet (
9
). Identifikations- og registreringsordningen, der er oprettet til dette formål, beror bl.a. på, at medlemsstaterne opretter nationale kvægdatabaser, hvori dyrenes identitet, alle bedrifter på deres område og flytninger af dyrene registreres. Dette system skal til enhver tid være så fuldstændig korrekt og pålideligt, at de kompetente myndigheder til enhver tid kan lokalisere, hvor et dyr befinder sig, og er i stand til hurtigt at finde ud af, hvorfra dyret stammer, i tilfælde af en epizooti, og straks at træffe foranstaltninger til beskyttelse af den offentlige sundhed (
10
).
35.
Brugerne er i forbindelse med identifikations- og registreringsordningen i henhold til artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1760/2000 bl.a. forpligtet til at indberette de præcise oplysninger for hver flytning til de kompetente myndigheder. Principielt gælder der herfor en indberetningsfrist på tre til højst syv dage. For så vidt angår flytningen af kvæget til sommergræsgangen giver denne artikel Kommissionen bemyndigelse til at forlænge indberetningsfristen og vedtage specifikke regler. Dette har Kommissionen gjort i form af beslutning 2001/672.
36.
Endelig fastsætter artikel 117, stk. 2, i forordning nr. 73/2009, at dyrene også anses for at være støtteberettigede, hvis de oplysninger, der er omhandlet i artikel 7, stk. 1 i forordning (EF) nr. 1760/2000, indberettes til den kompetente myndighed på den første dag af den periode, hvor det skal holdes på bedriften.
A.
Reglerne for overholdelsen af fristen i henhold til artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 (det første spørgsmål)
37.
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 er til hinder for en national bestemmelse som § 6, stk. 6, i den østrigske bekendtgørelse om registrering af kvæg, hvorefter indberetningen af flytningen af kvæget til sommergræsgangen skal være modtaget hos den kompetente myndighed inden for fristen på 15 dage.
38.
I den foreliggende sag blev fristen udløst af flytningen til græsgangen den 17. juni 2011, således at den begyndte at løbe den 18. juni 2011 kl. 00:00 og udløb den 4. juli 2011 kl. 24:00 (
11
). Såfremt man, som Republikken Østrig, lægger modtagelsen af indberetningen til grund (den 7.7.2011), skete indberetningen for sent. Lægger man derimod som EP Agrarhandel GmbH og Kommissionen afsendelsen af indberetningen til grund (den 30.6.2011), skete indberetningen inden for fristen.
39.
Artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 fastsætter kun, at »[o]plysningerne […] indberettes til den kompetente myndighed […] senest 15 dage efter, at dyrene er drevet på græs« (
12
).
40.
Den omstændighed, at det ikke udtrykkeligt er fastsat, om det er modtagelsen eller afsendelsen af indberetningen, der er afgørende for fristens overholdelse, betyder imidlertid ikke, at medlemsstaterne har et reguleringsspillerum. Det ville nemlig bringe en ensartet anvendelse af EU-retten, ligheden mellem de erhvervsdrivende (
13
) og kvægdatabasernes funktion i fare. Dette er imidlertid ikke til hinder for en national foranstaltning, såfremt den begrænser sig til at gentage visse punkter i den EU-retlige bestemmelse med henblik på at sikre bestemmelsernes indre sammenhæng og deres forståelighed for adressaterne (
14
). § 6, stk. 6, i den østrigske bekendtgørelse om registrering af kvæg udgør en sådan ren gentagelse, såfremt artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 skal fortolkes således, at det er modtagelsen af indberetningen, der er afgørende.
41.
På denne baggrund skal det ved en fortolkning udredes, hvilken begivenhed artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 lægger til grund. I denne forbindelse skal der foruden ordlyden (punkt 1) navnlig tages hensyn til den kontekst, bestemmelsen anvendes i (punkt 2), og dens formål (punkt 3).
1. Bestemmelsens ordlyd
42.
Den tyske version af artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 (»sind […] zu übermitteln«) [i den danske version »indberettes«] taler efter min opfattelse mest for, at det er modtagelsen af indberetningen, der skal lægges til grund. En indberetning begynder nemlig med afsendelsen og er først afsluttet med modtagelsen af oplysningerne. På samme måde forholder det sig med formuleringerne »meddele«, henholdsvis »underrette« som omhandlet i den franske (»sont communiquées«), den italienske (»sono comunicate«), den spanske (»se comunicará«) og den nederlandske (»worden meegedeelt«) version.
43.
Det skal dog medgives, at disse begreber er generelle og derfor åbne for fortolkning (
15
). Dette viser allerede Borgmann-dommen, hvor Domstolen var af den opfattelse, at formuleringerne »meddeler« eller »tilsender«»[nærmest] tyder […] på, at oplysningerne skal være afsendt inden for tidsfristen«, men i sin fortolkning ikke begrænsede sig til analysen af ordlyden (
16
).
44.
Heller ikke den kontekst, som artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 anvender ordet »übermitteln« (dansk »indberette«) i, skaber klarhed. På den ene side kunne man se den udtrykkelige nævnelse af adressaten (»indberettes til den kompetente myndighed«) som et tegn på, at indberetningen også skal nå frem til myndigheden (
17
). På den anden side kunne man forstå formuleringen »senest 15 dage efter« som tegn på, at det også den 15. dag skal være muligt at fremsende oplysningerne. I denne forbindelse skal det også bemærkes, at f.eks. den portugisiske version (»no prazo de 15 dias«, dvs. inden for 15 dage) er formuleret i en anden betydning, og at artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 ikke fastsætter, at indberetningen skal ske pr. post. Tværtimod kan oplysningerne, som f.eks. § 6, stk. 5, i den østrigske bekendtgørelse om registrering af kvæg viser, også formidles online eller telefonisk.
45.
På denne baggrund må det konstateres, at de forskellige sprogversioner ikke fører til noget entydigt resultat. For at sikre en ensartet fortolkning og anvendelse af EU-retten skal den pågældende bestemmelse derfor fortolkes på baggrund af den almindelige opbygning af og formålet med den ordning, som den indgår i (
18
).
2. Bestemmelsens kontekst
46.
Med hensyn til bestemmelsens kontekst må det fastholdes, at artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 er baseret på artikel 7, stk. 1, andet led, i forordning nr. 1760/2000.
47.
Ganske vist er den her anvendte formulering »[alle brugere] skal […] til myndighederne indberette« heller ikke entydig (
19
). Gennem denne kontekst bliver det dog klart, at fastsættelsen af fristen på 15 dage er en specifik undtagelse fra princippet i artikel 7, stk. 1, andet led, første punktum, i forordning nr. 1760/2000. Ifølge dette punktum udgør fristen for at indberette flytning af dyr mellem tre og syv dage. For artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 følger heraf kravet om en streng fortolkning ud fra det generelle princip, at undtagelser skal fortolkes strengt (
20
).
48.
Denne kontekst taler endvidere for at fortolke reglerne for fristens overholdelse i artikel 2, stk. 4, i afgørelse 2001/672 og artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1760/2000 ensartet. I dette tilfælde ville det imidlertid være i modstrid med den beføjelse, der tillægges medlemsstaterne til at fastsætte en frist på »mellem tre og syv dage«, hvis man lagde afsendelsen af indberetningen til grund. Medlemsstaternes indflydelsesmuligheder ville i praksis blive neutraliseret af postgangens forskellige varighed. Lægger man derimod modtagelsen af indberetningen til grund, er der faktisk et spillerum, som medlemsstaterne skal udfylde. At det i dette tilfælde ikke er umuligt for brugerne at overholde fristen, fremgår f.eks. af § 6, stk. 5, i den østrigske bekendtgørelse om registrering af kvæg, hvorefter de indberetninger, som er omfattet af denne korte frist, ikke kun kan ske pr. post, men også online eller telefonisk.
49.
Hertil kommer, at artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 i den oprindelige affattelse krævede, at indberetningen skulle være modtaget inden for fristen. Da oplysningerne skulle »indlæses i den nationale kvægdatabase senest syv dage efter, at dyrene er drevet på græs«, forudsatte dette logisk, at oplysningerne skulle være modtaget før udløbet af denne frist. Til forskel fra Kommissionen anser jeg den omvendte konklusion – at slettelsen af formuleringen »indlæses i databasen« betyder, at det nu er tilstrækkeligt at afsende indberetningen inden for fristen på 15 dage – for utilladelig.
50.
For det første er der ingen indikationer af, at hensigten med beslutning 2010/300 var at ændre reglerne for fristens overholdelse. Betragtningerne til beslutning 2010/300 begrunder alene ændringen med, at »tidsfristerne i beslutning 2001/672/EF [bør] tilpasses« (
21
).
51.
For det andet kan denne ændring i ordlyden forklares med, at den tilpasser artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 til formuleringen i artikel 7, stk. 1, andet led, i forordning nr. 1760/2000 og udtrykkeligt formulerer den som en forpligtelse for brugerne.
52.
For det tredje ville den oprindelige frist, dersom man lagde afsendelsen til grund, ikke kun blive mere end fordoblet, men også blive forlænget med faktor x, nemlig postgangens varighed. Som det fremgår af det foreliggende tilfælde (afsendelse den 30.6., modtagelse den 7.7.2011), kan postgangen tage lang tid. Derved ville fristen blive forlænget meget markant og forskelligt fra tilfælde til tilfælde. Dette er ikke kun i strid med kravet om streng fortolkning af undtagelser, men fører også til manglende retssikkerhed og udgør en risiko for de nationale kvægdatabasers aktualitet. Såfremt det havde været lovgivers hensigt at fastsætte en så rummelig bestemmelse, skulle dette efter min opfattelse komme til udtryk i ordlyden eller i det mindste i betragtningerne til afgørelse 2010/300.
53.
Samlet set taler altså den kontekst, som artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 indgår i, for, at indberetningen nu som før skal være modtaget hos den kompetente myndighed inden for fristen.
3. Bestemmelsens formål
54.
Denne fortolkning bekræftes af de formål, som forfølges med beslutning 2001/672 og forordning nr. 1760/2000.
55.
Det kan konkluderes ud fra syvende betragtning til forordning nr. 1760/2000, at ordningen for identifikation og registrering af kvæg har til formål at »øge forbrugernes tillid til kvaliteten af oksekød og oksekødsprodukter, bevare et højt niveau for beskyttelse af folkesundheden og styrke den varige stabilitet på oksekødsmarkedet«. Tilsvarende har bestemmelserne i beslutning 2001/672 ifølge tredje betragtning til denne beslutning til formål at sikre, »at det til enhver tid er muligt at vide, hvor et kreatur befinder sig« (
22
). Disse mål bør også ligge til grund for fortolkningen af reglerne for fristens overholdelse.
56.
Dette taler for at lægge modtagelsen af indberetningen til grund, da det gør en væsentlig forskel for de nationale databasers aktualitet, om den kompetente myndighed bliver informeret om flytning af dyr efter højst 15 dage, eller om dette i det konkrete tilfælde tager længere tid på grund af forsinkelser i postgangen.
57.
I modsætning til Kommissionen mener jeg heller ikke, at brugerne derved uretmæssigt pålægges en uacceptabel risiko med hensyn til, at indberetningen når rettidigt frem. I betragtning af den betydning, som det nationale registers aktualitet har for beskyttelsen af folkesundheden og for gennemsigtighed og stabilitet på markedet for oksekød, er det ikke urimeligt at kræve, at brugerne afsender de indberetningspligtige oplysninger med post eller på anden måde så rettidigt, at de når frem til myndigheden inden for fristen. Det er muligt at foretage indberetningen fra det tidspunkt, hvor dyrene flyttes. Såfremt brugeren venter så længe med at afsende indberetningen pr. post, at det er usikkert, om den når frem til tiden, må han i det mindste kunne pålægges at fremsende oplysningerne til myndigheden elektronisk. I § 6, stk. 5, i den østrigske bekendtgørelse om registrering af kvæg henvises der udtrykkeligt til denne mulighed. Hertil kommer, at der tages højde for usædvanlige omstændigheder, som fører til manglende overholdelse af fristen, i forbindelse med retsvirkningerne (
23
). Af ovenstående grunde er det heller ikke min opfattelse, at princippet om forbud mod forskelsbehandling kræver, at afsendelsen af indberetningen lægges til grund (
24
).
58.
Hvad dette angår må der også sondres mellem den foreliggende frist for at indberette flytninger af dyr og fristen for at indberette mælkemængder, som var genstand for Borgmann-sagen, og som skal ske den 15. maj hvert år (
25
). Sidstnævnte har nemlig til formål at sikre rettidig beregning og fastsættelse af tillægsafgiften på mælk, så den kan blive betalt den 1. september. Dette mål trues ikke ved, at man lægger afsendelse af indberetningen inden for fristen til grund. Formålet med indberetning af flytninger af dyr inden for fristen er imidlertid netop, som det udtrykkes i tredje betragtning til beslutning 2001/672, »at det til enhver tid er muligt at vide, hvor et kreatur befinder sig«, og, som Domstolen har understreget, at systemet til identifikation og registrering af kvæg »til enhver tid er fuldstændig korrekt og pålideligt, navnlig så de kompetente myndigheder hurtigt kan lokalisere, hvor et dyr stammer fra i tilfælde af en epizooti, og straks træffe de nødvendige [foranstaltninger] for at undgå en [fare] for den offentlige sundhed« (
26
).
59.
Hertil kommer, at femte betragtning til afgørelse 2010/300 belyser, hvad der virkelig var formålet med ændringen af artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672. Ændringen tager nemlig højde for den omstændighed, at dyr, der flyttes »fra forskellige bedrifter til det samme sommergræsningsbjergområde, […] under visse betingelser [ankommer] hertil over en periode på over syv dage«. Tidsfristerne skulle derfor »tilpasses«»for at reducere unødvendige administrative byrder«. Unødvendige administrative byrder kunne efter den gamle lovgivning opstå ved, at en bruger, som skulle bruge mere end syv dage til at flytte sine dyr fra forskellige bedrifter til samme græsgang, ikke kunne indberette flytningen af alle dyrene i én samlet indberetning. Da indberetningsfristen for et dyr begynder at løbe, når det pågældende dyr flyttes, ville den nemlig i et sådant tilfælde allerede være udløbet, når det sidste dyr blev flyttet.
60.
Ved at forlænge fristen til 15 dage tilsigtes det at undgå den unødvendige administrative byrde, der opstår for brugeren og myndigheden ved flere parallelle indberetninger. For at leve op til dette mål er det imidlertid ikke nødvendigt at lægge afsendelsen af indberetningen til grund. Som allerede nævnt er det hverken foreskrevet i artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 eller i artikel 7 i forordning nr. 1760/2000, at en indberetning skal sendes med posten. Tværtimod er der mulighed for at indberette oplysningerne online eller telefonisk (
27
). Men også for det tilfælde, at brugeren beslutter at sende indberetningen med posten, er fristen på 15 dage så lang, at der er tilstrækkelig tid til, at indberetningen kan nå rettidigt frem.
4. Foreløbig konklusion
61.
I overensstemmelse med ovenstående betragtninger skal artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 fortolkes således, at indberetningen om flytning til sommergræsgange skal være modtaget af den kompetente myndighed senest 15 dage efter flytningen af dyrene til græsgangen. EU-retten er følgelig ikke til hinder for en national bestemmelse, som fastsætter dette.
62.
Det første spørgsmål skal derfor besvares således:
Artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672 som affattet ved afgørelse 2010/300 er ikke til hinder for en national bestemmelse, som lader modtagelsen af indberetningen om flytning til sommergræsgange være afgørende for, om fristen for den pågældende indberetning er overholdt.
B.
Præmieberettigelse for ammekøer, hvis flytning til sommergræsgangen er indberettet for sent (det andet spørgsmål)
63.
Den forelæggende rets andet spørgsmål skal kun besvares, såfremt forslaget til besvarelse af det første spørgsmål følges.
64.
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om dyrene i et tilfælde som i hovedsagen skal anses for at være præmieberettigede i henhold til artikel 117, stk. 2, i forordning nr. 73/2009, selv om deres flytning til sommergræsgangen er blevet indberettet for sent i henhold til artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672.
65.
Da Kommissionen og den forelæggende ret ytrer tvivl om, hvorvidt den for sene indberetning af flytningen til sommergræsgangen overhovedet i henhold til artikel 117, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 fører til fortabelse af præmieberettigelsen, skal dette aspekt behandles indledningsvis (punkt 1). Såfremt den for sene indberetning ikke har indflydelse på præmieberettigelsen, er spørgsmålet om anvendelsen af artikel 117, stk. 2, i forordning nr. 73/2009 nemlig ikke aktuelt (punkt 2). For det tilfælde, at den for sene indberetning principielt fører til, at præmien fortabes, og ikke er omfattet af den nævnte undtagelse, skal det drøftes, om dette resultat er i strid med proportionalitetsprincippet (punkt 3).
1. Anvendelsen af artikel 117, stk. 1, i forordning nr. 73/2009
66.
Såfremt brugeren ikke overholder fristen i henhold til artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672, tilsidesætter denne sin pligt til indberetning inden for fristen i henhold til artikel 7, stk. 1, andet led, i forordning nr. 1760/2000. Hverken i beslutning 2001/672 eller i forordning nr. 1760/2000 er følgerne af denne tilsidesættelse reguleret. Imidlertid fastsætter artikel 117, stk. 1, i forordning nr. 73/2009, at betalingerne er betinget af, at dyrene er identificeret og registreret i henhold til forordning nr. 1760/2000.
67.
Det fremgår klart af denne bestemmelses ordlyd, at tildelingen af præmien er betinget af, at de personer, der holder de pågældende dyr, overholder de relevante EU-bestemmelser om identifikation og registrering af kvæg (
28
). Artikel 7 hører til de bestemmelser, der i forordning nr. 1760/2000 er indeholdt i afsnit I med overskriften »Identifikation og registrering af kvæg«. Endvidere præciserer dette afsnits artikel 3, at ordningen for identifikation og registrering af kvæg navnlig er baseret på de elektroniske databaser. Disse består af de oplysninger, som brugerne skal indberette til myndigheden i henhold til artikel 7.
68.
Spørgsmålet er således kun, om en for sen indberetning alene kan føre til, at et kreatur anses for ikke at være registreret.
69.
Til fordel for dette synspunkt taler for det første, at artikel 7 i forordning nr. 1760/2000 formulerer indberetningsfristerne obligatorisk og nøje fastlægger og begrænser mulighederne for at fastsætte en længere frist (
29
). Beslutning 2001/672 som affattet ved afgørelse 2010/300 forlænger ganske vist fristen til 15 dage, men anvender ligeledes en tvingende formulering. Den fastsætter, at oplysningerne »indberettes […] senest 15 dage efter, at dyrene er drevet på græs«. Den præcise angivelse af disse regler ville imidlertid være uden virkning, hvis de personer, der holder dyr, ikke var forpligtede til at overholde indberetningsfristerne (
30
).
70.
Dette resultat understøttes også af selve artikel 117, stk. 2, i forordning nr. 73/2009. Ifølge denne anses et dyr »dog også« for at være støtteberettiget, hvis de indberetningspligtige oplysninger er blevet indberettet til den kompetente myndighed på den første dag af den periode, hvor dyret skal holdes på bedriften. Heraf kan det udledes, at et kreatur i henhold til artikel 117, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 principielt kun er støtteberettiget, hvis de indberetningspligtige oplysninger er blevet indberettet på et andet tidspunkt, nemlig det tidspunkt, der er fastsat i artikel 7 i forordning nr. 1760/2000. Det modsatte resultat, hvorefter tidspunktet for indberetningen ikke har nogen konsekvens for præmieberettigelsen, er ikke overbevisende, da indberetningen i så fald ville kunne indhentes når som helst. I så fald ville artikel 117, stk. 2, imidlertid være overflødig.
71.
Denne fortolkning bekræftes af de mål, som forfølges med beslutning 2001/672 og forordning nr. 1760/2000, og som er beskrevet i punkt 55. For at nå disse mål skal systemet, til identifikation og registrering, som Domstolen har fastslået, til enhver tid være fuldstændig korrekt og pålideligt, navnlig så det hurtigt kan lokalisere, hvor et dyr stammer fra, f.eks. i tilfælde af en epizooti (
31
). Dette er imidlertid ikke muligt, hvis brugeren ikke indberetter flytninger af sine dyr til den elektroniske database inden for de fastsatte frister. Hvis præmieberettigelsen i henhold til artikel 117 i forordning nr. 73/2009 ikke afhang af fristens overholdelse, ville brugere ikke have noget økonomisk incitament til at opfylde deres forpligtelser inden for den fastsatte tid (
32
).
72.
Dette fortolkningsresultat bekræftes også af forordning nr. 1122/2009, som blev vedtaget til gennemførelse af forordning nr. 73/2009. Ifølge dennes artikel 63, stk. 3, er det ikke det anmeldte antal dyr i støtteansøgningen, der lægges til grund for beregningen, men derimod det »fastslåede« antal dyr ved kontrollerne. I henhold til artikel 63, stk. 4, litra b), andet punktum, betragtes de pågældende dyr ved en konstateret overtrædelse grundlæggende som ikke fastslået. Undtagelser herfra findes i forordningens artikel 63 kun for berigtigelse af indlysende fejl (
33
) og tab af et øremærke (
34
). Der findes en lempelse for ukorrekte indførelser i registret eller dyrepassene, for så vidt som et dyr først betragtes som ikke fastslået ved den anden tilsidesættelse inden for to år (
35
). Desuden findes der i henhold til artikel 75, stk. 1, i forordning nr. 1122/2009 en undtagelse for tilfælde, hvor en landbruger ikke har kunnet opfylde sine forpligtelser som følge af force majeure eller usædvanlige omstændigheder. Således kan følgerne af den manglende overholdelse af indberetningsfristen i særlige konstellationer mildnes hvad retsvirkningerne angår. I alle øvrige tilfælde, og således også i det foreliggende, betragtes dyrene derimod som ikke fastslået. Dermed medtages de ikke i beregningsgrundlaget. Der ydes således ikke støtte for disse dyr.
73.
Endelig er dette resultat, hvorefter for sen indberetning af flytningen til græsgangen principielt fører til fortabelse af ammekopræmien, også i overensstemmelse med Domstolens praksis i dommen i sagen Maatschap Schonewille-Prins (
36
). Domstolen fastslog i denne afgørelse vedrørende slagtepræmien, at den manglende overholdelse af indberetningspligten i henhold til artikel 7, stk. 1, andet led, i forordning nr. 1760/2000 fører til fortabelse af denne præmie (
37
).
74.
De indvendinger, som Kommissionen har gjort gældende imod at overføre denne retspraksis, er ikke overbevisende af følgende grunde.
75.
Først skal det fastholdes, at det ikke kan gøre nogen forskel, at der i den pågældende sag var tale om slagtepræmien, mens der her er tale om ammekopræmien. Domstolens dom støttes nemlig ordlyden af artikel 21 i forordning nr. 1254/1999 (
38
) (
39
). Denne bestemmelse fastsætter med en formulering, som næsten er identisk med artikel 117, stk. 1, i forordning nr. 73/2009, at støtteberettigelsen afhænger af, at bestemmelserne i den nuværende forordning nr. 1760/2000 er overholdt (
40
). Hertil kommer, at de nævnte bestemmelser ikke regulerer denne betingelse specifikt for slagte- eller ammekøer, men at der er tale om generelle bestemmelser, som finder anvendelse på alle betalinger i den pågældende afdeling. Hertil hører såvel ammeko- som slagtepræmien (
41
).
76.
Den indvending, at resultatet her bør være et andet, må også afvises, idet indberetningen af flytningen til græsgangen til forskel fra indberetningen af »flytninger til og fra bedriften« ikke har en konstitutiv, men kun en foreløbig karakter for kvægbestanden og er mindre vigtig med hensyn til slagtninger og direkte forbrug.
77.
For det første omhandlede Maatschap Schonewille-Prins-dommen ikke f.eks. for sen indberetning af et kreaturs slagtning, men for sen indberetning af levering af et dyr til bedriften (
42
). Da dette imidlertid lige så lidt som indberetningen af flytningen til sommergræsgangen går umiddelbart forud for forbrugerens konsum af oksekød, kan dette aspekt ikke have spillet nogen rolle for Domstolen.
78.
For det andet beror indvendingen på den forkerte antagelse, at flytning til sommergræsgangen ikke er en »flytning til og fra bedriften« som omhandlet i artikel 7, stk. 1, andet led, første punktum, i forordning nr. 1760/2000. Som det fremgår af definitionen i artikel 2, andet led, i forordning nr. 1760/2000, er en »bedrift« enhver virksomhed eller enhver bygning, hvor dyr holdes. Dermed er flytning til sommergræsgangen en underkategori og ikke et aluid til dette begreb. Ordlyden af artikel 7 i forordning nr. 1760/2000 giver således intet grundlag for en sådan differentiering af retsvirkningerne ved manglende overholdelse af fristen. Det samme gælder for beslutning 2001/672.
79.
For det tredje er det heller ikke overbevisende at differentiere alt efter indberetningsfristens art i betragtning af de mål, som forfølges med beslutning 2001/672 og forordning nr. 1760/2000, og som er nævnt ovenfor i punkt 55 og 71. Da en epizootisk sygdom lige så vel kan bryde ud på en sommergræsgang som i en bedrift, skal også flytningen til sommergræsgangen inden for det praktisk mulige indberettes så hurtigt som muligt.
80.
Som resultat må det fastholdes, at for sen indberetning af flytningen til sommergræsgangen har til følge, at de pågældende dyr ikke er registreret i henhold til artikel 117, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 i overensstemmelse med forordning nr. 1760/2000 og dermed principielt ikke er berettiget til præmie.
2. Anvendelsen af artikel 117, stk. 2, i forordning nr. 73/2009
81.
På denne baggrund skal det afklares, om artikel 117, stk. 2, i forordning nr. 73/2009 i et tilfælde som det foreliggende fører til, at dyrene undtagelsesvis alligevel betragtes som præmieberettigede. Det er en betingelse for dette, at de indberetningspligtige oplysninger er blevet indberettet til den kompetente myndighed på den første dag af den periode, hvor det pågældende dyr skal holdes på bedriften.
82.
Den »periode, hvor dyrene skal holdes på bedriften«, er den periode, hvor et dyr, som der er ansøgt om støtte for, skal holdes på bedriften (
43
). I henhold til artikel 111, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 73/2009 er der for ammekopræmien fastsat en periode, hvor dyret skal holdes på bedriften, på seks måneder »fra datoen for ansøgningens indgivelse«. Som datoen for ansøgningens indgivelse fastsætter § 13, stk. 1, i den østrigske bekendtgørelse om direkte betaling den 1. januar, den 16. marts og den 10. april (
44
). Den første dag i den periode, hvor dyret skal holdes på bedriften, er således i henhold til denne bekendtgørelses § 13, stk. 2, tilsvarende den 2. januar henholdsvis den 17. marts eller den 11. april (for ammekøer, som kommer til efter den 1.1., henholdsvis den 16.3.) i det pågældende år (
45
).
83.
Da flytningen i den foreliggende sag fandt sted den 17. juni 2011, er der tale om en begivenhed, som tidsmæssigt ligger efter den sidste mulige periode, hvor dyret skal holdes på bedriften (den 11.4.). Dermed er de indberetningspligtige oplysninger ikke blevet indberettet til den kompetente myndighed på den første dag af den periode, hvor det pågældende dyr skal holdes på bedriften. At dette i tilfælde som det foreliggende heller ikke var muligt, fremhæver undtagelseskarakteren af artikel 117, stk. 2, i forordning nr. 73/2009. Kun i tilfælde, hvor en bruger anmelder et nyt dyr til den nationale database før begyndelsen af den sidste mulige periode, hvor dyret skal holdes på bedriften, skal denne have mulighed for at få præmien, selv om den tidligere bruger ikke har overholdt indberetningspligten.
84.
Som resultat er jeg altså ligesom Republikken Østrig af den opfattelse, at artikel 117, stk. 2, i forordning nr. 73/2009 ikke omfatter tilfælde som det foreliggende.
3. Forholdsmæssigheden af artikel 117 i forordning nr. 73/2009
85.
Således opstår afslutningsvis spørgsmålet om, hvorvidt artikel 117 i forordning nr. 73/2009 er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, for så vidt som ammekopræmien i henhold til denne artikel fortabes som konsekvens af en for sen indberetning af flytning til sommergræsgangen.
86.
Da EU-lovgiver på landbrugspolitikkens område har en vid skønsbeføjelse, der modsvarer det politiske ansvar, som denne er tillagt ved artikel 40 TEUF – 43 TEUF, er Domstolens kontrol af proportionaliteten begrænset til at prøve spørgsmålet om, hvorvidt EU-lovgiver åbenlyst har overskredet grænserne for sit skøn (
46
).
87.
Hvad dette angår skal det for det første præciseres, at når EU-lovgiver – som i artikel 117, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 – fastsætter betingelser for udbetaling af støtte, er den præklusion, som en manglende overholdelse af en af disse betingelser medfører, ikke en sanktion, men alene en konsekvens af, at de i loven fastsatte betingelser ikke er blevet overholdt (
47
).
88.
Når EU-lovgiver – som i artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 1122/2009 – fastsætter en nedsættelse af det tildelte beløb i tilfælde af, at en præmieansøgning er blevet indgivet for sent, afspejler dette således ikke et generelt princip, men hviler på et bevidst valg fra lovgivers side, hvorefter overholdelsen af fristen undtagelsesvis ikke er væsentlig (
48
).
89.
I modsætning hertil er forpligtelsen til at overholde indberetningsfristen i henhold til artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672, som det navnlig fremgår af punkt 70 og 72 i nærværende forslag til afgørelse, af særlig betydning for de mål, der forfølges med ordningen for identifikation og registrering. Hertil kommer, at der, som anført i punkt 72 i dette forslag til afgørelse, også er fastsat undtagelser for særlige omstændigheder, f.eks. force majeure.
90.
EU-lovgiver har således ikke åbenlyst overskredet grænserne for sin skønsfrihed (
49
). Som resultat er artikel 117 i forordning nr. 73/2009 altså ikke i strid med proportionalitetsprincippet.
4. Foreløbig konklusion
91.
I betragtning af ovenstående overvejelser bør det andet præjudicielle spørgsmål besvares som følger:
Artikel 117, stk. 2, i forordning nr. 73/2009 skal fortolkes således, at denne artikel ved for sen indberetning af flytningen til sommergræsgange, som finder sted efter, at den periode, hvor dyret skal holdes på bedriften, er begyndt, ikke fører til, at de dyr, hvis flytning er indberettet for sent, alligevel betragtes som præmieberettigede.
C.
Sanktionerne (det tredje spørgsmål)
92.
Såfremt Domstolen følger mit forslag til besvarelse af det første og det andet spørgsmål, skal det tredje spørgsmål ikke besvares. Den forelæggende ret stiller nemlig kun dette spørgsmål for det tilfælde, at indberetningen af flytningen til sommergræsgangen ganske vist må betragtes som sket for sent, men i sidste ende ikke fører til, at retten til ammekopræmien fortabes.
93.
Den forelæggende ret ønsker nærmere bestemt oplyst, om der i så fald skal pålægges sanktioner for den for sene indberetning. Det fremgår af begrundelsen til det tredje spørgsmål, at den forelæggende ret i denne forbindelse henviser til nedsættelser og udelukkelser på grundlag af artikel 21 og 23 i forordning nr. 73/2009 og i henhold til artikel 23 i forordning nr. 1122/2009.
94.
Dette spørgsmål må besvares benægtende. Ganske vist fastsætter forordning nr. 73/2009 og nr. 1122/2009 i de nævnte bestemmelser tilsvarende sanktioner for en for sen indgivelse af støtteansøgningen (
50
), manglende overholdelse af støttekriterierne (
51
) og manglende overholdelse af »krydsoverensstemmelsesreglerne« (
52
). I henhold til artikel 74, stk. 1, og artikel 73, stk. 1, i forordning nr. 1122/2009 finder disse nedsættelser og udelukkelser dog ikke anvendelse, hvis landbrugeren har indsendt faktuelt korrekte oplysninger. Da der intet fremgår af den præjudicielle anmodning, som tyder på, at de for sent indberettede oplysninger var urigtige, skal der ifølge disse bestemmelser ikke pålægges sanktioner for den for sene indberetning af flytningen til sommergræsgangen.
95.
Det tredje spørgsmål skal således i givet fald besvares med, at i tilfælde af, at den for sene indberetning af flytningen til sommergræsgangen i henhold til artikel 117, stk. 2, i forordning nr. 73/2009 ikke fører til fortabelse af præmieberettigelsen, finder nedsættelserne og udelukkelserne i henhold til artikel 21 i forordning nr. 73/2009, artikel 65 i forordning nr. 1122/2009, artikel 23 i forordning nr. 73/2009, artikel 70-72 i forordning nr. 1122/2009 og artikel 23 i forordning 1122/2009 ikke anvendelse, hvis de for sent indberettede oplysninger er korrekte.
V. Forslag til afgørelse
96.
På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare Verwaltungsgerichtshofs (Østrig) præjudicielle spørgsmål som følger:
»1)
Artikel 2, stk. 4, i beslutning 2001/672/EF som affattet ved afgørelse 2010/300/EU er ikke til hinder for en national bestemmelse, som lader modtagelsen af indberetningen om flytning til sommergræsgange være afgørende for, om fristen for den pågældende indberetning er overholdt.
2)
Artikel 117, stk. 2, i forordning (EF) nr. 73/2009 fører ved en for sen indberetning af flytningen til sommergræsgangen, som finder sted efter, at den periode, hvor dyret skal holdes på bedriften, er begyndt, ikke til, at de dyr, hvis flytning er indberettet for sent, betragtes som præmieberettigede.«
(
1
) – Originalsprog: tysk.
(
2
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1760/2000 af 17.7.2000 om indførelse af en ordning for identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 820/97 (EFT 2000, L 204, s. 1), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1791/2006 af 20.11.2006 (EUT 2006, L 363, s. 1).
(
3
) – Kommissionens beslutning af 20.8.2001 om særlige regler for flytning af kreaturer, når de sættes på græs om sommeren i bjergområder (EFT 2001, L 235, s. 23).
(
4
) – Rådets forordning af 19.1.2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 (EUT 2009, L 30, s. 16) som affattet ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 785/2011 af 5.8.2011 (EUT 2011, L 203, s. 10).
(
5
) – Kommissionens forordning af 29.10.2009 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 for så vidt angår støtteordningerne for landbrugere i forordningens afsnit IV og V (EUT 2009, L 316, s. 27) som affattet ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1368/2011 af 21.12.2011 (EUT 2011, L 341_s. 33).
(
6
) – Kommissionens forordning af 30.11.2009 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 for så vidt angår krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem inden for rammerne af de ordninger for direkte støtte til landbrugerne, som er omhandlet i nævnte forordning, og om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår krydsoverensstemmelse inden for rammerne af støtteordningen for vin (EUT 2009, L 316, s. 65) som affattet ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1368/2011 af 21.12.2011 (EUT 2011, L 341, s. 33).
(
7
) – Verordnung des Bundesministers für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft über Direktzahlungen im Rahmen der gemeinsamen Agrarpolitik (bekendtgørelse fra det østrigske forbundsministerium for landbrug, skovbrug, miljø og vandforvaltning om direkte betaling inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik), BGBl II nr. 491/2009.
(
8
) – Verordnung des Bundesministers für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft über die Kennzeichnung und Registrierung von Rindern (bekendtgørelse fra det østrigske forbundsministerium for landbrug, skovbrug, miljø og vandforvaltning om identifikation og registrering af kvæg), BGBl II nr. 201/2008, som ændret ved BGBl II nr. 66/2010.
(
9
) – Jf. navnlig syvende betragtning til forordning nr. 1760/2000.
(
10
) – Jf. tredje betragtning til beslutning 2001/672 og dom af 24.5.2007, Maatschap Schonewille-Prins (C-45/05, EU:C:2007:296, præmis 41).
(
11
) – Dette følger i mangel af specielle regler af artikel 3, stk. 1, artikel 3, stk. 2, litra b), artikel 3, stk. 3 og 4, i Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 af 3.6.1971 om fastsættelse af regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter (EFT 1971, L 124, s. 1).
(
12
) – De oplysninger, der skal indberettes, er i henhold til denne artikels stk. 2 græsgangens registreringskode og for hvert kreatur det individuelle identifikationsnummer, oprindelsesbedriftens identifikationsnummer, datoen for ankomst til græsgangen og datoen, hvor kreaturet forventes at forlade græsgangen.
(
13
) – Jf. dom af 11.11.2004, Toeters og Verberk (C-171/03, EU:C:2004:714, præmis 40), og desuden generaladvokat Poiares Maduros forslag til afgørelse i samme sag (EU:C:2004:341, punkt 30).
(
14
) – Jf. dom af 28.3.1985, Kommissionen mod Italien (272/83, EU:C:1985:147, præmis 27), mit forslag til afgørelse Skoma-Lux (C-161/06, EU:C:2007:525, punkt 55) og desuden generaladvokat Saugmandsgaard Øes forslag til afgørelse Swiss International Air Lines (C-272/15, EU:C:2016:573, punkt 32).
(
15
) – Jf. i samme retning generaladvokat Tizzanos forslag til afgørelse Borgmann (C-1/02, EU:C:2003:393, punkt 44) vedrørende artikel 5, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1392/2001 af 9.7.2001 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter (EFT 2001, L 187, s. 19), i den tyske (»übermittelt«), den franske (»communique«), den italienske (»trasmette«), den portugisiske (»comunicará«) og den spanske (»transmitirá«) version.
(
16
) – Jf. dom af 1.4.2004, Borgmann (C-1/02, EU:C:2004:202, præmis 23-25).
(
17
) – Jf. for så vidt generaladvokat Poiares Maduros forslag til afgørelse Toeters og Verberk (C-171/03, EU:C:2004:341, punkt 33).
(
18
) – Jf. dom af 17.5.2017, ERGO Poist’ovňa (C-48/16, EU:C:2017:377, præmis 37 og den deri nævnte retspraksis) og dom af 9.3.2000, EKW og Wein & Co (C-437/97, EU:C:2000:110, præmis 42), og af 1.4.2004, Borgmann (C-1/02, EU:C:2004:202, præmis 25).
(
19
) – Jf. også den franske (»signale«), engelske (»report«), italienske (»comunica«), spanske »informar«), portugisiske (»notificar«) og hollandske (»stelt […] in kennis«) version af formuleringen.
(
20
) – Jf. dom af 22.4.2010, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige (C-346/08, EU:C:2010:213, præmis 39), og af 26.2.2015, Wucher Helicopter og Euro-Aviation Versicherung (C-6/14, EU:C:2015:122, præmis 24).
(
21
) – Femte betragtning til afgørelse 2010/300.
(
22
) – Min fremhævelse. Jeg henviser til, at formuleringen »til enhver tid« findes i de allerfleste sprogversioner af denne betragtning. Det forhold, at den mangler i den franske version, forekommer mig at bero på en redaktionsfejl.
(
23
) – Jf. redegørelsen i punkt 72 i nærværende forslag til afgørelse vedrørende artikel 75, stk. 1, i forordning nr. 1122/2009.
(
24
) – Jf. i samme retning dog generaladvokat Tizzanos forslag til afgørelse Borgmann (C-1/02, EU:C:2003:393, punkt 46).
(
25
) – Dom af 1.4.2004, Borgmann (C-1/02, EU:C:2004:202, præmis 26-29).
(
26
) – Dom af 24.5.2007, Maatschap Schonewille-Prins (C-45/05, EU:C:2007:296, præmis 41).
(
27
) – Jf. punkt 48 og 57 i nærværende forslag til afgørelse.
(
28
) – Jf. dom af 24.5.2007, Maatschap Schonewille-Prins (C-45/05, EU:C:2007:296, præmis 32).
(
29
) – Jf. det indledende komma i artikel 7, stk. 1 (»Alle brugere […] skal:«), første punktum i andet led (»inden for en frist, som fastsættes af medlemsstaten, og som skal være på mellem tre og syv dage«) og betegnelsen af fristen som »maksimumsfristen« i andet punktum. Jf. endvidere dom af 24.5.2007, Maatschap Schonewille-Prins (C-45/05, EU:C:2007:296, præmis 36).
(
30
) – Jf. dom af 24.5.2007, Maatschap Schonewille-Prins (C-45/05, EU:C:2007:296, præmis 37).
(
31
) – Dom af 24.5.2007, Maatschap Schonewille-Prins (C-45/05, EU:C:2007:296, præmis 41).
(
32
) – Som det fremgår af redegørelserne vedrørende det tredje spørgsmål i punkt 93 til punkt 96 i nærværende forslag til afgørelse, ville brugerne heller ikke risikere økonomiske sanktioner.
(
33
) – Artikel 63, stk. 4, andet punktum, og artikel 21 i forordning nr. 1122/2009.
(
34
) – Artikel 63, stk. 4, litra a), i forordning nr. 1122/2009.
(
35
) – Artikel 63, stk. 4, litra b), første punktum, i forordning nr. 1122/2009.
(
36
) – Dom af 24.5.2007, Maatschap Schonewille-Prins (C-45/05, EU:C:2007:296).
(
37
) – Dom af 24.5.2007, Maatschap Schonewille-Prins (C-45/05, EU:C:2007:296, præmis 43), og jf. desuden generaladvokat Légers forslag til afgørelse Maatschap Schonewille-Prins (C-45/05, EU:C:2006:466), som foreslog det modsatte resultat til afgørelsen.
(
38
) – Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999 af 17.5.1999 om den fælles markedsordning for oksekød (EFT 1999, L 160, s. 21).
(
39
) – Jf. dom af 24.5.2007, Maatschap Schonewille-Prins (C-45/05, EU:C:2007:296, præmis 29-35).
(
40
) – Artikel 21 i forordning nr. 1254/1999 var i den for Maatschap Schonewille-Prins-dommen gældende affattelse affattet således: »Direkte betalinger efter dette kapitel er betinget af, at dyrene er identificeret og registreret i henhold til forordning (EF) nr. [820/97].«
(
41
) – Artikel 21 i forordning nr. 1254/1999 indgår i første kapitel (artikel 3-25). Den gælder derfor for ammeko- og slagtepræmie (artikel 6, henholdsvis artikel 11). Artikel 117, første punktum, i forordning nr. 73/2009 gælder for »betalingerne i henhold til denne afdeling« og dermed for alle præmier i afdeling 11 (artikel 108-119). Hertil hører såvel ammeko- som slagtepræmien (artikel 111 henholdsvis artikel 116).
(
42
) – Jf. dom af 24.5.2007, Maatschap Schonewille-Prins (C-45/05, EU:C:2007:296, præmis 26).
(
43
) – Artikel 2, nr. 21), i forordning nr. 1122/2009, artikel 61 i forordning nr. 1121/2009, og artikel 111, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 73/2009.
(
44
) – Jf. artikel 62, stk. 2, i forordning nr. 1121/2009.
(
45
) – Jf. artikel 61, stk. 2, i forordning nr. 1121/2009.
(
46
) – Jf. dom af 24.5.2007, Maatschap Schonewille-Prins (C-45/05, EU:C:2007:296, præmis 46) og af 17.10.2013, Schaible (C-101/12, EU:C:2013:661, præmis 48).
(
47
) – Dom af 24.5.2007, Maatschap Schonewille-Prins (C-45/05, EU:C:2007:296, præmis 47), jf. i denne retning også dom af 11.11.2004, Toeters og Verberk (C-171/03, EU:C:2004:714, præmis 47).
(
48
) – Jf. i denne retning dom af 11.11.2004, Toeters og Verberk (C-171/03, EU:C:2004:714, præmis 49).
(
49
) – Jf. i denne retning dom af 24.5.2007, Maatschap Schonewille-Prins (C-45/05, EU:C:2007:296, præmis 49-52).
(
50
) – Artikel 23 i forordning nr. 1122/2009.
(
51
) – Artikel 21 i forordning nr. 73/2009 og artikel 65 i forordning nr. 1122/2009.
(
52
) – Artikel 23 i forordning nr. 73/2009 og artikel 70-72 i forordning nr. 1122/2009.