61969J0010
I sag 10/69
angående en anmodning, som i medfør af EØF-traktatens artikel 177 er indgivet til Domstolen af Tribunal de Commerce, Bruxelles, for i den sag, der verserer for nævnte ret mellem
SA PORTELANGE med sæde i Koekelberg — Bruxelles
og
SA SMITH CORONA MARCHANT INTERNATIONAL, med sæde i Lausanne,
SCM INTERNATIONAL GMBH, subsidiary of SCM Corporation, Zürich, med sæde i Frankfurt am Main,
SCM CORPORATION, selskab i henhold til amerikansk ret, med sæde i New York,
SA SCM BELGIUM, med sæde i Bruxelles,
at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EØF-traktatens artikel 85 og dennes gennemførelsesforordninger,
afsiger
DOMSTOLEN
sammensat af: præsidenten R. Lecourt, afdelingsformændene A. Trabucchi og J. Mertens de Wilmars, dommerne A. M. Donner, W. Strauß, R. Monaco (refererende) og P. Pescatore,
generaladvokat: K. Roemer
justitssekretær: A. Van Houtte
følgende
DOM
Præmisser
1.
Ved kendelse af 18. februar 1969, indgået til Domstolen den 25. februar 1969, har Tribunal de Commerce i Bruxelles i medfør af EØF-traktatens artikel 177 stillet et spørgsmål vedrørende fortolkningen af traktatens artikel 85 og dennes gennemførelsesforordninger;
2.
den ønskede fortolkning vedrører »virkningerne af den foreløbige gyldighed, der tillægges aftaler, som er anmeldt inden for de frister, der er fastsat af Kommissionen for Det europæiske økonomiske Fællesskab, men før denne har indledt den i artikel 9 i forordning nr. 17 omhandlede procedure«.
Domstolens kompetence
3.
Kommissionen gør gældende, at der i det foreliggende tilfælde i overensstemmelse med artikel 5 i forordning nr. 17 er anmeldt en første aftale om levering og salg af skrive- og regnemaskiner til kontorer, som blev indgået den 1. juli 1961 mellem selskaberne Portelange og S.C.M. International, Lausanne;
4.
videre anføres det, at da den senere indgåede supplerende aftale om levering og salg af elektrokopiapparater, der udgør en selvstændig aftale, som er uafhængig af den forudgående, ikke er blevet anmeldt, opstår det af Tribunal de Commerce i Bruxelles indgivne spørgsmål til Domstolen ikke i det foreliggende tilfælde, hvorfor det ikke kan besvares.
5.
Traktatens artikel 177, der er baseret på en klar funktionsdeling mellem de nationale retter og Domstolen, tillader hverken denne at træffe afgørelse vedrørende de faktiske omstændigheder i det foreliggende tilfælde eller at tage stilling til motiverne for anmodningerne om fortolkning;
6.
spørgsmålet, om de fællesskabsretlige bestemmelser eller begreber, der ønskes fortolket, faktisk er anvendelige på det konkrete tilfælde, er unddraget Domstolen og henhører under den nationale rets kompetence;
7.
når en ret anmoder om fortolkning af en fællesskabsretlig bestemmelse eller af et dermed forbundet retsbegreb, må det antages, at den anser denne fortolkning for nødvendig for afgørelsen af den tvist, som den behandler;
8.
den af Kommissionen rejste indsigelse kan således ikke tages til følge;
Vedrørende realiteten
9.
Udformingen af traktatens artikel 85 er karakteriseret ved, at den fastsætter en regel om forbud (stk. 1) og om virkningerne heraf (stk. 2), der modificeres ved en beføjelse til at meddele undtagelser fra denne regel (stk. 3);
10.
en bestemt aftale eller visse af dens bestemmelser kan kun rammes af nullitet, hvis aftalen er omfattet af stk. 1 i ovennævnte artikel, uden at bestemmelserne i stk. 3 kan finde anvendelse på den;
11.
for at de pågældende kan påberåbe sig bestemmelserne i artikel 85, stk. 3, foreskriver forordning nr. 17, at de i artikel 85, stk. 1 nævnte aftaler og vedtagelser skal anmeldes til Kommissionen;
12.
i det tilfælde, hvor en aftale er anmeldt i overensstemmelse med forordning nr. 17, medfører anmeldelsen ikke i sig selv, at aftalen falder ind under forbudet i artikel 85, stk. 1;
13.
spørgsmålet, om en sådan aftale faktisk er forbudt, forudsætter en vurdering af økonomiske og retlige forhold, som ikke kan anses for foretaget, uden at det udtrykkeligt er fastslået, at det konkrete tilfælde betragtet for sig ikke blot opfylder de i ovennævnte artikel stk. 1 nævnte kriterier men desuden ikke berettiger, at den i stk. 3 hjemlede undtagelse bringes i anvendelse;
14.
så længe dette ikke er fastslået, skal enhver behørigt anmeldt aftale anses for gyldig;
15.
under hensyn til de pågældendes manglende retlige muligheder for virkningsfuldt at fremskynde en afgørelse i henhold til artikel 85, stk. 3, og idet følgerne heraf bliver alvorligere, jo længere tid det tager at træffe en sådan afgørelse, ville det stride mod det almindelige princip om retssikkerhed at udlede den konklusion af den foreløbige karakter af anmeldte aftalers gyldighed, at de ikke har fuld virkning, så længe Kommissionen ikke har truffet afgørelse i henhold til artikel 85, stk. 3;
16.
selv om det forhold, at disse aftaler har fuld retsvirkning, kan medføre praktiske ulemper, ville de vanskeligheder, som kunne følge af usikkerheden i de retsforhold, der udspringer af de anmeldte aftaler, være langt mere skadelige;
17.
hvis Kommissionen skønner, at opfyldelsen af en anmeldt aftale strider mod konkurrencereglerne, påhviler det den inden for en rimelig frist at træffe en afgørelse enten i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3 eller i henhold til artikel 15, stk. 6 i forordning nr. 17;
18.
når der imidlertid er gjort brug af ovennævnte artikel 15, stk. 6, er de pågældende underrettet om, at Kommissionen skønner, dels at betingelserne for anvendelse af stk. 1 er opfyldt, dels at en anvendelse af artikel 85, stk. 3 ikke er berettiget;
19.
fra dette tidspunkt er det således på de pågældendes egen risiko, når de søger aftalen fuldbyrdet;
20.
det må herefter fastslås, at de i traktatens artikel 85, stk. 1 omhandlede aftaler, såfremt de er behørigt anmeldt i henhold til forordning nr. 17, har fuld retsvirkning, så længe Kommissionen ikke har truffet afgørelse i henhold til artikel 85, stk. 3 og bestemmelserne i nævnte forordning.
På grundlag af disse præmisser,
kender
DOMSTOLEN
vedrørende det præjudicielle spørgsmål, der er forelagt den af Tribunal de Commerce, Bruxelles, ved kendelse af 18. februar 1969, for ret:
De i traktatens artikel 85, stk. 1 omhandlede aftaler har, såfremt de er behørigt anmeldt i henhold til forordning nr. 17/62, fuld retsvirkning, så længe Kommissionen ikke har truffet afgørelse i henhold til artikel 85, stk. 3 og bestemmelserne i nævnte forordning.
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 9. juli 1969.
A. Van Houtte
Justitssekretær
R. Lecourt
Præsident