61990CJ0015_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 25. juli 1989, indgaaet til Domstolen den 19. januar 1990, har Court of Appeal of England and Wales, London, i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 1 og 73 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som affattet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1390/81 af 12. maj 1981 om udvidelse af forordning nr. 1408/71 til ogsaa at omfatte selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer (EFT L 143, s. 1), og af EOEF-Traktatens artikel 48 og 52.
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en tvist mellem David Maxwell Middleburgh og Chief Adjudication Officer.
3 Middleburgh, der er britisk statsborger, var beskaeftiget i Irland fra januar 1981 til august 1982. I denne periode etablerede han et forhold til en irsk statsborger, og parret fik sammen et barn. I oktober 1983 vendte han alene tilbage til Det Forenede Kongerige, hvor han fra den 15. november 1983 til den 13. april 1984 var beskaeftiget paa nogle sygehuse. Middleburgh var arbejdsloes fra den 16. til den 29. april 1984, hvorefter han fra den 30. april til den 29. juli 1984 udoevede en selvstaendig erhvervsvirksomhed. Efter en ny arbejdsloeshedsperiode fra den 30. juli til den 19. august deltog han fra den 20. august til den 25. november i et fagligt videreuddannelseskursus.
4 Adjudication Officer afslog at yde Middleburgh boernetilskud med virkning fra den 16. april 1984 med den begrundelse, at dennes soen ikke da opholdt sig i Storbritannien, og Middleburgh anlagde herefter sag ved Social Security Appeal Tribunal til proevelse af denne beslutning. For saa vidt angaar den periode, i hvilken Middleburgh havde vaeret beskaeftiget som selvstaendig erhvervsdrivende, og den, i hvilken han havde fulgt et fagligt videreuddannelseskursus, fik han herved ikke medhold, heller ikke efter at have indbragt sagen for Social Security Commissioners. Middleburgh indbragte herefter sagen for Court of Appeal, der har udsat den og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Saafremt
a) en person er selvstaendig erhvervsdrivende og
b) (i henhold til national lovgivning) har ret til arbejdsloeshedsydelser, naar den selvstaendige virksomhed ufrivilligt bringes til ophoer, og
c) ydelseskravet beror paa bidrag betalt af eller godskrevet den paagaeldende som arbejdstager,
skal en saadan person da anses som arbejdstager efter artikel 73, sammenholdt med artikel 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger?
2) Saafremt en statsborger i medlemsstat A har bopael i medlemsstat B i et vist tidsrum og herunder a) er beskaeftiget som arbejdstager og b) samlever med og har et barn med en statsborger i medlemsstat B, er det da i strid med Traktatens artikel 48 eller artikel 52, at medlemsstat A afslaar at udbetale familieydelser for barnet alene med den begrundelse, at det ikke har ophold i medlemsstat A i en periode, hvorunder statsborgeren i medlemsstat A paa ny har taget ophold i denne medlemsstat og udoever en selvstaendig erhvervsvirksomhed dér, mens barnet fortsat opholder sig i medlemsstat B?
3) Saafremt det andet spoergsmaal besvares bekraeftende, oenskes det oplyst, hvorvidt artikel 48 eller artikel 52 skaber umiddelbare retsvirkninger under omstaendighederne i den foreliggende sag?"
5 Vedroerende de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, de relevante retsforskrifter og de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
Det foerste spoergsmaal
6 Det bemaerkes, at artikel 73, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, som affattet ved forordning nr. 1390/81, indeholder foelgende bestemmelse: "En arbejdstager, der er omfattet af lovgivningen i en anden medlemsstat end Frankrig, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, ret til familieydelser efter lovgivningen i den foerstnaevnte stat, som om de paagaeldende var bosat paa dennes omraade."
7 Appellanten har gjort gaeldende, at han i perioden fra den 30. april til den 29. juli 1984 var "arbejdstager" i artikel 73, stk. 1' s forstand, idet han da var forsikret i henhold til en tvungen forsikring mod risikoen for arbejdsloeshed, hvortil han havde betalt bidrag som arbejdstager, og at det, jf. artikel 1, litra a), nr. i) og ii), i forordning nr. 1408/71, efter den paagaeldende sikringsordnings administrations- eller finansieringsmetode var muligt at identificere ham som arbejdstager. Begrebet "employed person" ("arbejdstager") i artikel 73, stk. 1, er identisk med begrebet "worker" ("arbejdstager") i den oprindelige affattelse af bestemmelsen, og det maa antages at fremgaa af Domstolens praksis, at sidstnaevnte begreb under visse omstaendigheder omfattede personer, der ikke i arbejdsretlig henseende havde status som arbejdstagere.
8 Det bemaerkes herom, at appellanten i den omtvistede periode kun betalte bidrag til en social sikringsordning som selvstaendig erhvervsdrivende. At en person i en situation som appellantens, der da var ophoert med at arbejde, ville have haft ret til arbejdsloeshedsydelser paa grundlag af bidrag betalt i en tidligere periode, hvorunder vedkommende var arbejdstager, kan ikke i sig selv vaere tilstraekkeligt til at laegge til grund, at den paagaeldende i den periode, hvor han eller hun var beskaeftiget som selvstaendig erhvervsdrivende, har vaeret forsikret i henhold til en tvungen forsikring eller en frivillig fortsat forsikring mod en eller flere risici svarende til de sikringsgrene, som indgaar i en social sikringsordning for arbejdstagere, eller tvungent forsikret mod de samme risici i henhold til en social sikringsordning, der har en saadan administrations- eller finansieringsmetode, at det er muligt at identificere personen som arbejdstager, jf. artikel 1, litra a), nr. i) og ii), i forordning nr. 1408/71, som aendret.
9 Det bemaerkes endvidere, at heller ikke i et tilfaelde som det i hovedsagen foreliggende, hvor boernetilskuddene ikke beror paa bidrag betalt som arbejdstager, er det paa grundlag af den ordning, hvorefter der ydes saadanne tilskud, muligt at identificere den paagaeldende som arbejdstager, jf. artikel 1, litra a), nr. ii).
10 Det foerste spoergsmaal maa herefter besvares med, at en selvstaendig erhvervsdrivende, der har ret til arbejdsloeshedsydelser, saafremt hans beskaeftigelse ufrivilligt bringes til ophoer, paa grundlag af bidrag, han har betalt eller er blevet godskrevet som arbejdstager, ikke er omfattet af begrebet "arbejdstager" i artikel 73, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, som aendret, sammenholdt med forordningens artikel 1, stk. 1, litra a), nr. i) og ii).
Det andet spoergsmaal
11 Med det andet spoergsmaal oensker den forelaeggende retsinstans i det vaesentlige oplyst, hvorvidt EOEF-Traktatens artikel 48 og 52 er til hinder for, at en medlemsstats lovgivning, hvorefter der kun ydes boernetilskud for boern, som har bopael i medlemsstaten, finder anvendelse paa en statsborger i denne, for saa vidt angaar en periode, i hvilken vedkommende - efter at have udoevet en loennet beskaeftigelse i en anden medlemsstat, hvor han har faaet et barn - udoever en selvstaendig erhvervsvirksomhed i oprindelsesmedlemsstaten, hvortil han er vendt tilbage alene.
12 Appellanten har herom gjort gaeldende, at en saadan lovgivning indebaerer en indirekte forskelsbehandling af statsborgere i andre medlemsstater eller i hvert fald udgoer en hindring for arbejdskraftens frie bevaegelighed og for etableringsretten, som strider mod henholdsvis Traktatens artikel 48 og artikel 52. Disse bestemmelser finder ogsaa anvendelse paa statsborgere i den medlemsstat, hvis lovgivning der er spoergsmaal om, for saa vidt de paagaeldende personer er omfattet af Traktatens anvendelsesomraade. Kommissionen har tilsluttet sig denne opfattelse, men har i sine indlaeg kun droeftet spoergsmaalet om fortolkningen af artikel 52.
13 Det bemaerkes herom for det foerste, at en person, der i den paagaeldende medlemsstat alene har udoevet en selvstaendig erhvervsvirksomhed, inden han er blevet arbejdsloes, ikke kan anses for omfattet af begrebet "arbejdstager" i Traktatens artikel 48 og derfor heller ikke kan stoette ret paa denne bestemmelse.
14 For det andet bemaerkes, at faellesskabslovgiver paa tidspunktet for den omtvistede periode endnu ikke havde truffet de noedvendige foranstaltninger til i henseende til etableringsfriheden at sikre udbetaling af boernetilskud til personer med bopael i medlemsstaterne. Saadanne foranstaltninger, der var noedvendige, navnlig for at sikre, at tilskuddene faktisk bidrager til underholdet af de boern, som de ydelsesberettigede skal forsoerge, og for at forhindre kumulation af boernetilskud, blev gennemfoert senere ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3427/89 af 30. oktober 1989 om aendring af forordning nr. 1408/71 og forordning (EOEF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemfoerelse af forordning nr. 1408/71 (EFT L 331, s. 1), hvorved selvstaendige erhvervsdrivende blev omfattet af anvendelsesomraadet for artikel 73 i forordning nr. 1408/71.
15 Det foelger heraf, at indtil Raadet havde truffet de naevnte foranstaltninger, var det ikke uforeneligt med Traktatens artikel 52, at en medlemsstat opretholdt en lovgivning, hvorefter der ikke kunne udbetales boernetilskud for boern af en selvstaendig erhvervsdrivende, naar disse havde bopael i en anden medlemsstat.
16 Uden at det er noedvendigt at tage stilling til det af appellanten anfoerte, maa det andet spoergsmaal herefter besvares med, at EOEF-Traktatens artikel 52 ikke er til hinder for, at en medlemsstats lovgivning, hvorefter der kun ydes boernetilskud for boern, som har bopael i medlemsstaten, finder anvendelse paa en statsborger i denne, for saa vidt angaar en periode, i hvilken vedkommende - efter at have udoevet en loennet beskaeftigelse i en anden medlemsstat, hvor han har faaet et barn - udoever en selvstaendig erhvervsvirksomhed i oprindelsesmedlemsstaten, hvortil han er vendt tilbage alene.
Det tredje spoergsmaal
17 Naar henses til det ovenfor anfoerte, er det ufornoedent at besvare det tredje spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
18 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale retsinstans, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Court of Appeal of England and Wales, London, ved kendelse af 25. juli 1989, for ret:
1) En selvstaendig erhvervsdrivende, der har ret til arbejdsloeshedsydelser, saafremt hans beskaeftigelse ufrivilligt bringes til ophoer, paa grundlag af bidrag, han har betalt eller er blevet godskrevet som arbejdstager, er ikke omfattet af begrebet "arbejdstager" i artikel 73, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som affattet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1390/81 af 12. maj 1981 om udvidelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 til ogsaa at omfatte selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, sammenholdt med forordningens artikel 1, stk. 1, litra a), nr. i) og ii).
2) EOEF-Traktatens artikel 52 er ikke til hinder for, at en medlemsstats lovgivning, hvorefter der kun ydes boernetilskud for boern, som har bopael i medlemsstaten, finder anvendelse paa en statsborger i denne, for saa vidt angaar en periode, i hvilken vedkommende - efter at have udoevet en loennet beskaeftigelse i en anden medlemsstat, hvor han har faaet et barn - udoever en selvstaendig erhvervsvirksomhed i oprindelsesmedlemsstaten, hvortil han er vendt tilbage alene.