Sag C-604/12
H. N.
mod
Minister for Justice, Equality and Law Reform m.fl.
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af
Supreme Court (Irland))
»Direktiv 2004/83/EF – minimumsstandarder for anerkendelse af flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus – direktiv 2005/85/EF – minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne – national procedureregel, der gør behandlingen af en ansøgning om subsidiær beskyttelse betinget af et forudgående afslag på en ansøgning om tildeling af flygtningestatus – lovlig – medlemsstaternes procesautonomi – effektivitetsprincippet – ret til god forvaltning – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 41 – uvildig og hurtig procedure«
Sammendrag – Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 8. maj 2014
1.        Grænsekontrol, asyl og indvandring – asylpolitik – flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus – direktiv 2004/83 – national procedureregel, der gør behandlingen af en ansøgning om subsidiær beskyttelse betinget af et forudgående afslag på en ansøgning om tildeling af flygtningestatus – tilladt – betingelser – overholdelse af effektivitetsprincippet – samtidig indgivelse af asylansøgningen og ansøgningen om subsidiær beskyttelse – behandling af ansøgningen om subsidiær beskyttelse inden for en rimelig frist
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41; Rådets direktiv 2004/83)
2.        Grænsekontrol, asyl og indvandring – asylpolitik – flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus – direktiv 2004/83 – behandling af en ansøgning om subsidiær beskyttelse – national myndighed, der underretter ansøgeren om sin hensigt om at træffe en afgørelse om udsendelse inden behandlingen af den pågældendes ansøgning – tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik – tilsidesættelse af kravet om uvildighed – foreligger ikke
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41; Rådets direktiv 2004/83)
1.        Direktiv 2004/83 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse samt effektivitetsprincippet og retten til god forvaltning er ikke til hinder for en national procedureregel, der gør behandlingen af en ansøgning om subsidiær beskyttelse betinget af et forudgående afslag på en ansøgning om tildeling af flygtningestatus, så længe ansøgningen om tildeling af flygtningestatus og ansøgningen om subsidiær beskyttelse for det første kan indgives samtidig, og denne nationale procedureregel for det andet ikke fører til, at behandlingen af ansøgningen om subsidiær beskyttelse foretages inden for en urimelig frist, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
For det første udgør subsidiær beskyttelse nemlig et supplement til beskyttelsen af flygtninge i henhold til Genèvekonventionen.
Idet en ansøger om international beskyttelse for det andet ikke nødvendigvis er i stand til at vurdere, hvilken form for beskyttelse hans ansøgning vedrører, og at flygtningestatussen desuden giver en videre beskyttelse end den, der følger af den subsidiære beskyttelse, skal en ansøgning om subsidiær beskyttelse i princippet ikke behandles, før den kompetente myndighed har fastslået, at ansøgeren om international beskyttelse ikke opfylder betingelserne for tildeling af flygtningestatus.
Desuden skal en sådan regel sikre de personer, der ansøger om subsidiær beskyttelse, en effektiv adgang til de rettigheder, som er tillagt dem ved direktivet.
(jf. præmis 32, 34-36, 42 og 57 samt domskonkl.)
2.        Når en medlemsstat gennemfører EU-retten, finder de krav, der følger af den ret til god forvaltning, der er fastsat i artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og som udgør et almindeligt retsprincip, bl.a. enhver persons ret til at få sin sag behandlet uvildigt og inden for en rimelig frist, anvendelse i forbindelse med en af den kompetente nationale myndighed foretaget procedure for tildeling af subsidiær beskyttelse.
Hvad angår en national lovgivning, hvorefter en ansøgning om subsidiær beskyttelse skal være genstand for en særskilt procedure, som nødvendigvis skal finde sted efter afslaget på en asylansøgning, kan det forhold, at den nationale myndighed underretter en person, der har ansøgt om subsidiær beskyttelse, om sin hensigt om at træffe en afgørelse om udsendelse, inden den påbegynder behandlingen af ansøgningen om en sådan beskyttelse, ikke som sådan bevirke en mangel på objektiv uvildighed fra denne myndigheds side.
Det er nemlig ubestridt, at denne hensigt hos myndigheden er begrundet i den konstatering, at tredjelandsstatsborgeren ikke opfylder de betingelser, som kræves for at blive tildelt flygtningestatus. Denne konstatering indebærer således ikke, at den kompetente myndighed allerede har taget stilling til spørgsmålet om, hvorvidt denne statsborger opfylder betingelserne for tildeling af subsidiær beskyttelse, hvorfor den pågældende procedureregel ikke er i strid med det krav om uvildighed, der følger af retten til god forvaltning.
(jf. præmis 49-51 og 53-55)