61991CC0005_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. Endnu engang danner vanskelighederne ved at fortolke artikel 46 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 (1) grundlaget for de tre praejudicielle spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal du travail de Mons, section de la Louvière.
2. Den italienske statsborger Guerrino Tormen, foedt den 4. januar 1923, arbejdede som grubeminearbejder i Belgien fra 1952 til 1977 (invaliditetsperioden 1965-1977 blev nemlig ligestillet med en arbejdsperiode), altsaa i en periode af 26 aar. Han arbejdede desuden i Italien i to aar mellem 1938 og 1943.
3. Den 1. april 1978 blev den belgiske invalidepension aendret til en alderspension. Tormen oppebar ligeledes - tilsyneladende fra 1965 - en italiensk invalidepension baseret paa de i Italien tilbagelagte forsikringsperioder. Han afgik ved doeden den 12. januar 1981.
4. Sagsoegeren i hovedsagen, Tormen' s enke Antonietta Di Prinzio, modtog den 2. marts 1984 fra det belgiske Office national des pensions (en offentlig institution underlagt Socialministeriet - herefter benaevnt "ONP") meddelelse om afgoerelserne vedroerende fastsaettelsen af hendes mands alderspension pr. 1. april 1978, hendes alderspension som frasepareret hustru pr. 1. februar 1980 og hendes efterladtepension pr. 1. februar 1981 (sidstnaevnte ydelse androg aarligt 199 217 BFR, der skulle betales af Belgien, og 331 500 LIT, der skulle udbetales af Italien).
5. Paa tidspunktet for Tormen' s pensionering fandt artikel 10, stk. 2, i den belgiske kongelige anordning nr. 50 af 24. oktober 1967 (2) anvendelse for saa vidt angaar hans erhvervelse af pensionsrettigheder og sammensaetningen heraf. Ifoelge disse bestemmelser anses den arbejdstager, der har vaeret beskaeftiget som grubeminearbejder i mindst 25 aar, for at have vaeret beskaeftiget i 30 aar, hvorfor han har ret til fuld pension (30/30). Han tillaegges saaledes et antal supplerende fiktive aar svarende til forskellen mellem 30 og det antal aar, han faktisk har vaeret beskaeftiget.
6. Med tilbagevirkende gyldighed fra 1. januar 1981 blev der ved lov af 10. februar 1981 indfoejet et nyt afsnit i artikel 10, stk. 2, nr. 1, i kongelig anordning nr. 50. Bestemmelsen lyder saaledes:
"Antallet af supplerende aar nedsaettes imidlertid med det antal aar, for hvilke arbejdstageren kan goere krav paa en alderspension eller tilsvarende fordele i henhold til en anden belgisk ordning - bortset fra ordningen for selvstaendige erhvervsdrivende - en udenlandsk ordning eller en ordning for personalet i internationale organisationer." (3)
7. Da Tormen kunne godtgoere at have tilbagelagt en forsikringsperiode paa 26 aar, tillagde ONP ham fire supplerende fiktive aar, saaledes at han erhvervede ret til en pension paa 30/30 for perioden fra 1. april 1978 (da han ophoerte med at arbejde) til 31. december 1980. I to et halvt aar oppebar Tormen saaledes fuld pension.
8. For perioden efter 1. januar 1981 anvendte ONP reduktionsklausulen (eller antikumulationsreglen) i artikel 10, stk. 2, 1, i kongelig anordning nr. 50 og nedsatte det antal fiktive aar, Tormen havde faaet tildelt, med de aar, han havde vaeret beskaeftiget i Italien.
9. Da Tormen' s to aar som arbejdstager i Italien under den almindelige ordning svarede til ét aar efter den belgiske ordning for minearbejdere (4), mistede han et supplerende fiktivt aar, og pensionen blev beregnet paa grundlag af en forsikringsperiode paa 29/30.
10. Det er denne beregningsmetode til fastsaettelse af laengden af den forsikringsperiode, der danner grundlag for fastsaettelsen af stoerrelsen af alders- og efterladtepensionen, som sagsoegeren i hovedsagen anfaegter. Hun har gjort gaeldende, at hendes mands forsikringsperiode, selv efter at loven af 10. februar 1981 traadte i kraft, skal fastsaettes til 30/30 uden fradrag af et fiktivt aar.
11. Inden den nationale ret traeffer afgoerelse vedroerende sagens realitet, har den villet undersoege, om anvendelsen af forordning nr. 1408/71 foerer til et mere fordelagtigt resultat end national ret, som ONP har anvendt, i hvilket tilfaelde faellesskabsordningen maa tillaegges forrang. Retten har forelagt tre praejudicielle spoergsmaal.
12. Det foerste spoergsmaal maa nok omformuleres saaledes: Er fastsaettelsen af en arbejdstagers alderspension, naar han samtidig har ret til alderspension i en medlemsstat og invalidepension, der endnu ikke er aendret til en alderspension, i en anden medlemsstat, omfattet af artikel 46 i forordning nr. 1408/71, naar han ikke i den foerste stat har naaet pensionsalderen for fastsaettelse af den pension, forsikringsaarene i den anden stat giver ret til?
13. Det andet og tredje spoergsmaal kan sammenlaegges og besvares under ét. Jeg skal foreslaa Domstolen at omformulere spoergsmaalene saaledes: Hvad er betingelserne for at anvende artikel 46, navnlig stk. 3, i forordning nr. 1408/71, naar de faktiske beskaeftigelsesaar er forhoejet med et antal fiktive aar med henblik paa at erhverve ret til fuld alderspension i en medlemsstat, og der i en anden stat bestaar ret til en invalidepension, der ikke er aendret til en alderspension.
14. Det foerste spoergsmaal - hvormed det altsaa oenskes afgjort, om artikel 46 i forordning nr. 1408/71 finder anvendelse i den foreliggende sag - kan ikke behandles, uden at det foerst skal fastslaas, at virkningen af den nationale belgiske antikumulationsregel har skabt en situation, hvor en arbejdstager, som har vaeret beskaeftiget i to medlemsstater, i den foerste stat oppebaerer en alderspension, der er lavere end den, han ville have oppebaaret, hvis han aldrig havde arbejdet i den anden stat.
15. Arbejdstagerens enke - hvis efterladtepension udgoer en procentdel af den alderspension, arbejdstageren oppebar i den foerste medlemsstat - kan som foelge af nedsaettelsen heraf befinde sig i en mindre fordelagtig situation end enken efter en arbejdstager, som kun har vaeret beskaeftiget i én medlemsstat, idet sidstnaevnte nemlig oppebaerer en efterladtepension beregnet paa grundlag af en alderspension, der ikke er nedsat.
16. Den vandrende arbejdstager, som successivt har vaeret beskaeftiget i flere medlemsstater, og hans retssuccessorer kan saaledes risikere at oppebaere ydelser, der er lavere end dem, de ville have oppebaaret, hvis arbejdstageren kun havde arbejdet i én stat. I saa fald er der tale om en begraensning af arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet.
17. Som bekendt har forordning nr. 1408/71, der er udstedt med hjemmel i EOEF-Traktatens artikel 51, netop til formaal at hindre saadanne begraensninger.
18. Forordningens artikel 46, som indeholder betingelserne for fastsaettelse af ydelserne, naar arbejdstageren har vaeret omfattet af lovgivningen i to eller flere medlemsstater, tager hensyn til kravene efter Traktatens artikel 51, idet den bestemmer, at de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i forskellige medlemsstater, skal sammenlaegges, og at der skal foretages en beregning af de ydelser, den enkelte medlemsstat skal betale, i forhold til laengden af forsikringsperioder tilbagelagt i denne stat.
19. Inden der tages stilling til, om artikel 46 skal anvendes i det foreliggende tilfaelde, finder jeg det hensigtsmaessigt at sammenfatte bestemmelserne vedroerende beregningen af ydelserne.
20. Naar arbejdstageren har ret til pension i en medlemsstat, uden at der tages hensyn til forsikringsperioder, der er tilbagelagt i andre stater (som her for saa vidt angaar den belgiske pension), anvendes artikel 46 i to faser. Institutionen, som fastsaetter pensionen, skal foerst ifoelge sin egen lovgivning bestemme "ydelsens stoerrelse ... paa grundlag af den samlede laengde af de forsikrings- eller bopaelsperioder, der skal tages i betragtning i henhold til den paagaeldende lovgivning" (5), med udelukkelse af de nationale antikumulationsregler (6). Dette beloeb kaldes den selvstaendige ydelse. Institutionen beregner tillige i henhold til stk. 1, andet afsnit, den ydelse, som skulle vaere udbetalt ved sammenlaegning og forholdsmaessig beregning i henhold til artikel 46, stk. 2, litra a) og b). Denne ydelse betegnes som den forholdsmaessigt beregnede ydelse. Det hoejeste af disse to ydelsesbeloeb skal tages i betragtning.
21. Hvordan beregnes den forholdsmaessige ydelse efter artikel 46, stk. 2? Bestemmelsen vedroerer situationer, hvori en person foerst erhverver ret til ydelser, naar der tages hensyn til forsikringsperioder tilbagelagt i flere medlemsstater. Ifoelge bestemmelsen skal den institution, som fastsaetter ydelsen i den foerste medlemsstat, foerst beregne det teoretiske beloeb for den ydelse, som arbejdstageren ville kunne goere krav paa, hvis samtlige forsikringsperioder, der er tilbagelagt i flere medlemsstater, havde vaeret tilbagelagt i den foerste medlemsstat, og dernaest det faktiske beloeb (7) "paa grundlag af det ... teoretiske beloeb efter forholdet mellem laengden af de forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter den for institutionen gaeldende lovgivning forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden (8), og den samlede laengde af de forsikrings- og bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i alle de beroerte medlemsstater forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden" (9). Ifoelge artikel 46, stk. 2, litra c), maa den samlede laengde af de forsikringsperioder, der tages i betragtning, ikke overstige den laengste forsikringstid, der efter én af de paagaeldende staters lovgivning kraeves tilbagelagt for opnaaelse af en fuld ydelse. Den institution, der fastsaetter ydelsesbeloebet - som allerede naevnt - skal tage det hoejeste af det selvstaendige og det forholdsmaessigt beregnede ydelsesbeloeb i betragtning. Den saaledes opnaaede ydelse skal eventuelt reguleres i henhold til artikel 46, stk. 3 (10).
22. Efter saaledes at have gennemgaaet bestemmelserne i artikel 46 skal jeg fastsaette deres anvendelsesomraade. Da bestemmelserne findes i kapitel 3 i forordning nr. 1408/71 under overskriften "Alderdom og doedsfald (pensioner)", kan man rejse spoergsmaalet, om de gaelder for fastsaettelsen af alle ydelser. Finder de navnlig anvendelse ved sammenfald af en alderspension og en invalidepension som i det foreliggende tilfaelde?
23. Naar arbejdstageren har ret til ydelser af samme art ved invaliditet, alderdom eller doedsfald (f.eks. to invalidepensioner), der fastsaettes af den kompetente institution i to eller flere medlemsstater, har Domstolen fastsat foelgende princip. Arbejdstageren har i den medlemsstat, hvor han anmoder om fastsaettelse af ydelsen, ret til den hoejeste af de ydelser, han har ret til alene i henhold til denne stats lovgivning (i sin helhed under hensyntagen til de heri indeholdte nationale antikumulationsregler og aldersbetingelserne for at erhverve ret til alderspension), og den ydelse, han har ret til, hvis forordning nr. 1408/71 anvendes i sin helhed, herunder forordningens artikel 12, stk. 2, (11), og artikel 46, stk. 3, der indeholder - hvad man kan kalde - en faellesskabsretlig antikumulationsregel (12).
24. Finder dette princip anvendelse i tilfaelde af en alderspension, der fastsaettes i en medlemsstat, og en invalidepension i en anden stat, der endnu ikke er aendret til en alderspension?
25. Domstolen har i D' Amico- (13) og Celestre-dommene (14) under henvisning til bl.a. EOEF-Traktatens artikel 48-51 fastslaaet, at:
"Oppebaerer en arbejdstager invaliditetsydelser, der i medfoer af en medlemsstats lovgivning er afloest af en alderspension, og invaliditetsydelser i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, der endnu ikke er afloest af en alderspension, skal alderspensionen og invaliditetsydelserne anses som vaerende af samme art, hvorfor bestemmelserne i kapitel 3 i forordning nr. 1408/71 finder anvendelse ved fastsaettelsen af arbejdstagerens rettigheder, og anvendelsen af nationale antikumulationsregler er derfor udelukket i medfoer af forordningens artikel 12, stk. 2, sidste punktum." (15)
26. For ganske nylig fastslog Domstolen i Di Felice-dommen, at:
"Denne praksis gaelder ogsaa, for saa vidt angaar alderspensionsydelser i henhold til lovgivningen i en medlemsstat, som ikke har afloest ydelser i anledning af invaliditet, idet alderspensionsydelser, uanset om der er tale om en saadan afloesning, er ydelser af samme art som invalidepensionsydelser." (16)
27. Domstolen udledte heraf, at den arbejdstager, der har ret til foertidspension i Belgien og invalidepension i Italien, som endnu ikke er aendret til alderspension (arbejdstageren havde endnu ikke naaet den noedvendige alder for denne aendring), havde ret til to ydelser af samme art, jf. artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, og at de nationale antikumulationsregler derfor ikke kunne anvendes (17).
28. Det fremgaar saaledes af dommene i D' Amico- (18) og Di Felice-sagerne (19), at de to former for ydelser i den foreliggende sag er ydelser "af samme art"_jf. artikel 12, stk. 2, at de nationale antikumulationsregler ikke finder anvendelse, og at artikel 46 skal anvendes fuldt ud.
29. Jeg skal tilfoeje, at en anden loesning, hvorefter det var muligt at anvende den nationale antikumulationsregel i et saadant tilfaelde, ville vaere i strid med formaalene efter Traktatens artikel 51 og faellesskabsordningen. Den nationale alderspension nedsaettes nemlig i forhold til det antal aar, hvor arbejdstageren har vaeret beskaeftiget i udlandet, hvorimod den arbejdstagers pension, som ikke har vaeret beskaeftiget i en anden medlemsstat, ikke nedsaettes.
30. I Brouwer-Kaune-sagen (20) fremhaevede generaladvokat Capotorti i sit forslag til afgoerelse:
"Drejer det sig om nationale antikumulationsbestemmelser, hvorefter en alderspension, som den sikrede oppebaerer i en anden stat, skal fradrages hans invalidepension, maa de to sammenfaldende pensionskravs forskelligartethed paa ingen maade foere til, at man udelukker anvendelsen af de faellesskabsprincipper eller -bestemmelser, som garanterer arbejdstageren det krav, han har erhvervet i den stat, i hvilken de foernaevnte antikumulationsbestemmelser gaelder, i hvert fald i det omfang, som reglerne om forholdsmaessig beregning i artikel 46 angiver" (21).
31. Det forhold, at den italienske invalidepension i det foreliggende tilfaelde ikke kan aendres til en alderspension, er ikke til hinder for at anvende artikel 46 og goer det muligt at beregne det teoretiske pensionsbeloeb trods den tvivl, den nationale ret har givet udtryk for i det praejudicielle spoergsmaal (22). Domstolen vil i oevrigt have bemaerket, at den nationale ret selv har foretaget beregningen af pensionen paa side 6 i dommen.
32. Det maa saaledes antages, at artikel 46 i forordning nr. 1408/71 finder anvendelse paa fastsaettelsen af pensionsydelser som de her omhandlede.
33. Med det andet og tredje spoergsmaal anmoder den nationale ret Domstolen om at fastsaette betingelserne for at anvende artikel 46, naar der dels er tale om fiktive forsikringsperioder, dels om en alderspension og en invalidepension, der ikke er aendret til en alderspension.
34. Det maa ikke glemmes, at naar arbejdstageren har ret til pension uden at skulle anvende de perioder, der er tilbagelagt i andre medlemsstater, forudsaetter anvendelsen af artikel 46 for det foerste en beregning af den selvstaendige ydelse og dernaest af den faktiske ydelse i henhold til stk. 2, litra b), idet den hoejeste ydelse skal tages i betragtning.
35. Som bekendt fastsaettes den selvstaendige ydelse alene ved at anvende national lov uden at tage hensyn til nationale antikumulationsregler.
36. I Romano-dommen (23) har Domstolen kendt for ret:
"En national regel om, at de supplerende teoretiske arbejdsaar, som tildeles en arbejdstager, nedsaettes med det antal aar, for hvilke arbejdstageren har ret til pension i en anden medlemsstat, er en reduktionsklausul, jf. artikel 12, stk. 2, i Raadets forordning nr. 1408/71 ... En saadan klausul kan ifoelge denne bestemmelses sidste punktum ikke finde anvendelse ved fastsaettelse af pensioner i overensstemmelse med forordningens artikel 46, stk. 1." (24)
37. Heraf foelger, at naar en lovgivning paa grundlag af fiktive forsikringsaar giver ret til fuld pension, svarer den selvstaendige pension i artikel 46, stk. 1, til denne fulde pension, uden at antallet af fiktive aar kan nedsaettes med antallet af aar tilbagelagt i en anden medlemsstat, da den nationale antikumulationsregel ikke finder anvendelse.
38. Den teoretiske ydelse er, som allerede naevnt, den ydelse, arbejdstageren ville have haft ret til, hvis alle de forsikringsperioder, han havde tilbagelagt efter lovgivningen i flere medlemsstater, havde vaeret tilbagelagt i én stat efter dennes lovgivning.
39. Skal de fiktive aar da tages i betragtning? Artikel 15, stk. 1, litra e), i forordning (EOEF) nr. 574/72 bestemmer, at "dersom det tidsrum, i hvilket visse forsikringsperioder er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning, ikke kan fastslaas med bestemthed, antages det, at disse forsikringsperioder ikke falder sammen med forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning, og de skal medregnes ved sammenlaegning af perioder, for saa vidt de kan komme i betragtning i dette oejemed" (25).
40. Domstolen har fastslaaet, at denne bestemmelse finder anvendelse paa sammenlaegning og forholdsmaessig beregning af forsikringsperioderne, og at en medlemsstat ikke kan anvende mindre fordelagtige nationale regler (26). Under omstaendigheder som de her foreliggende er det saaledes den fulde pension i den foerste medlemsstat, der skal tages i betragtning, uden nedsaettelse af de fiktive aar.
41. Hvorledes forholder det sig med aar tilbagelagt i en anden medlemsstat? Ifoelge belgisk ret foerer de aar, arbejdstageren har arbejdet under en almindelig ordning, navnlig i udlandet, ud over en grubeminearbejders fulde forsikringsperiode, ikke til en forhoejelse af pensionen beregnet paa grundlag af 30/30.
42. Ifoelge artikel 46, stk. 2, litra c), i forordning nr. 1408/71 maa den samlede laengde af forsikringsperioderne - der er noedvendig for at beregne det teoretiske beloeb - ikke overstige den laengste forsikringstid, der er noedvendig for at opnaa en fuld ydelse efter den medlemsstats lovgivning, der gaelder for den institution, som fastsaetter pensionen. Den teoretiske pension svarer saaledes til den fulde pension i den foerste medlemsstat, uden at aarene tilbagelagt i den anden medlemsstat tages i betragtning. I et saadant tilfaelde svarer det teoretiske ydelsesbeloeb til det selvstaendige ydelsesbeloeb.
43. Herefter skal man ifoelge artikel 46, stk. 2, litra b), beregne det faktiske ydelsesbeloeb paa grundlag af det teoretiske beloeb efter forholdet mellem laengden af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for institutionen gaeldende lovgivning, og den samlede laengde af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i alle de implicerede medlemsstater forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden.
44. Skal der foretages en "forholdsmaessig beregning", naar der ikke er sket en "sammenlaegning" af forsikringsperioderne?
45. ONP har faktisk i sine skriftlige indlaeg anfoert, at der ikke skal foretages nogen "forholdsmaessig beregning", naar der ikke er sket en "sammenlaegning" af alle de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i alle medlemsstaterne . Den teoretiske ydelse (svarede til fuld belgisk pension) skal saaledes ikke nedsaettes som foelge af den forholdsmaessige beregning og anvendelsen af artikel 46, stk. 3.
46. Sammenlaegningen af forsikringsperioder er faktisk begraenset af
1) reguleringsreglen efter artikel 46, stk. 2, litra c), (der som allerede naevnt bestemmer, at saafremt den samlede laengde af forsikringsperioderne overstiger den laengste forsikringstid, der efter en af de paagaeldende staters lovgivning kraeves tilbagelagt, for at en fuld ydelse kan opnaas, skal institutionen tage denne laengste forsikringstid i betragtning), og
2) anvendelsen af belgisk lov, hvorefter fuld belgisk pension ikke kan forhoejes, selv om der er tilbagelagt supplerende aar i udlandet.
47. I det foreliggende tilfaelde er sammenlaegningen begraenset af den omstaendighed, at den ifoelge belgisk lovgivning tilbagelagte forsikringsperiode i sig selv svarer til den laengste forsikringstid, der efter denne lovgivning kraeves for at opnaa fuld ydelse. Saaledes er de i Italien tilbagelagte aar saa at sige overfloedige. Det bemaerkes, at hvis arbejdstageren ikke havde tilbagelagt tilstraekkelig mange forsikringsaar til at opnaa fuld belgisk pension, kunne man have forhoejet de i Belgien tilbagelagte aar med de i Italien tilbagelagte aar op til den laengste forsikringsperiode, der kraeves for at opnaa fuld belgisk pension (27).
48. Det kan saaledes efter min opfattelse med rette haevdes, at der er sket en sammenlaegning af perioder, og at anvendelsen af artikel 46, stk. 2, litra c), har foert til fuld belgisk pension.
49. Hver gang arbejdstageren erhverver ret til fuld pension i en medlemsstat, begraenses sammenlaegningen til den laengste forsikringsperiode, der er noedvendig for at opnaa pensionen, uden at de i udlandet tilbagelagte aar kan tages i betragtning.
50. Det er ikke af den grund udelukket at anvende artikel 46, stk. 2. Bestemmelsen finder tvaertimod fuldt ud anvendelse:
"Den kompetente institution ... [skal] ved anvendelsen af bestemmelserne i dette stykke tage denne laengste forsikringstid i betragtning i stedet for den samlede laengde af de naevnte perioder." (28)
51. Der skal derfor foretages en forholdsmaessig beregning efter artikel 46, stk. 2, litra b), selv om den noedvendigvis maatte foere til en nedsaettelse af den endelige ydelse, saafremt der er tilbagelagt forsikringsaar i udlandet.
52. Domstolen har i oevrigt altid kraftigt fremhaevet, at artikel 46 udgoer et hele og derfor skal anvendes fuldt ud.
53. Domstolen har i Mura II-dommen (29) fastslaaet, at:
"Saafremt bestemmelserne i artikel 46 i forordning nr. 1408/71 er gunstigere for arbejdstageren end den nationale lovgivning, i medfoer af hvilken arbejdstageren oppebaerer pension, skal artiklens bestemmelser anvendes fuldt ud." (30)
54. I D' Amico-dommen (31) har Domstolen naermere bestemt udtalt, at kapitel 3 i forordning nr. 1408/71 - og saaledes artikel 46 i sin helhed, herunder bestemmelsen vedroerende forholdsmaessig beregning - finder anvendelse paa en pensioneret minearbejder, der oppebaerer fuld alderspension i Belgien samt italiensk invalidepension, der ikke er aendret til en alderspension.
55. Domstolen har ogsaa udtalt i den vigtige Collini-dom (32), at artikel 46 finder anvendelse fuldt ud, selv naar sammenlaegningen af forsikringsperioderne faktisk er begraenset af den laengste forsikringstid, der kraeves i en medlemsstat for at opnaa fuld pension.
56. Det er saaledes klart - med henblik paa at besvare et praecist spoergsmaal fra den nationale ret - at saafremt man ved sammenlaegningen af forsikringsperioder naar til den laengde, der kraeves for at opnaa fuld pension i en medlemsstat, uden at det er noedvendigt at tage forsikringsperioder tilbagelagt i en anden medlemsstat i betragtning, skal der alligevel foretages en forholdsmaessig beregning.
57. Skal de fiktive aar, der tillaegges efter belgisk lovgivning, og som skal tages i betragtning ved beregningen af saavel den selvstaendige som den teoretiske ydelse, ogsaa tages i betragtning ved beregningen af den forholdsmaessige pension?
58. Som anfoert af Kommissionen i dens skriftlige indlaeg fremgaar det af afgoerelse nr. 95 fra De Europaeiske Faellesskabers Administrative Kommission og af Menzies-dommen (33), at de fiktive perioder ikke medregnes ved beregningen af det faktiske beloeb efter artikel 46, stk. 2, litra b), naar de ligger efter forsikringsbegivenhedens indtraeden.
59. Naar perioderne som i det foreliggende tilfaelde ligger forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, skal de i overensstemmelse med ordlyden af artikel 46 anses for "forsikringsperioder, der er tilbagelagt ... forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden".
60. De fiktive perioder tages saaledes i betragtning saavel ved beregningen af den samlede laengde af forsikringsperioderne tilbagelagt i de forskellige medlemsstater som ved beregningen af den samlede laengde af forsikringsperioderne i den foerste medlemsstat.
61. Det bemaerkes, at den modsatte loesning ville stille den vandrende arbejdstager ringere i forhold til den nationale arbejdstager paa en saadan maade, at det ville vaere i strid med Traktatens artikel 51.
62. De fiktive aar skal saaledes ikke nedsaettes med det antal aar, der er tilbagelagt i den anden medlemsstat, naar man foretager foelgende beregning:
den faktisk beregnede teoretisk A
= x -
ydelse ydelse B
A = antal forsikringsaar i den foerste medlemsstat, herunder de fiktive perioder
B = antal forsikringsaar i de to medlemsstater, herunder de fiktive perioder inden for den oevre graense i artikel 46, stk. 2, litra c).
63. Hvis den forholdsmaessigt beregnede ydelse viser sig at vaere lavere end den selvstaendige ydelse (34), skal den nationale ret tage sidstnaevnte i betragtning.
64. Den sidste operation bestaar i - ved at anvende artikel 46, stk. 3, foerste afsnit - at paase, at sammenlaegningen af den selvstaendige ydelse og af den ydelse, der skal betales af den anden medlemsstat, ikke overstiger det hoejeste teoretiske beloeb, nemlig, in casu, den fulde belgiske pension (35).
65. Der kan ske en uberettiget sammenlaegning af ydelser, naar arbejdstageren har ret til flere selvstaendige ydelser - som maa antages ikke at vaere forholdsmaessigt beregnede og saaledes heller ikke staar i et rimeligt forhold til forsikringsperiodens laengde. Med henblik herpaa findes der en reduktionsklausul i artikel 46, stk. 3, andet afsnit. Domstolen har i ovennaevnte Collini-dom fastsat betingelserne for at anvende denne artikel, naar der - som i det foreliggende tilfaelde - kun skal fastsaettes én selvstaendig ydelse:
"Formaalet med artikel 46, stk. 3, andet afsnit, er derfor at fordele det beloeb, hvormed den i stk. 1 fastsatte oeverste graense er overskredet, mellem de forskellige institutioner, som udbetaler selvstaendige ydelser. Denne fordeling medfoerer, at nedsaettelsesfaktorer skal fastsaettes paa grundlag af den relative stoerrelse, hvormed den enkelte selvstaendige ydelse indgaar i de samlede selvstaendige ydelser.
Heraf foelger det, at en saadan fordeling ikke skal foretages, naar kun en enkelt institution udbetaler en selvstaendig ydelse. I saa fald gaelder det, at 'forholdet mellem den omhandlede ydelses beloeb og summen af de i henhold til bestemmelserne i stk. 1, fastsatte ydelser', jf. artikel 46, stk. 3, andet afsnit, pr. definition er lig med én. Den institution, der som den eneste udbetaler den selvstaendige ydelse, skal under disse omstaendigheder regulere den og herunder nedsaette den med hele det beloeb, hvormed summen af den af den selv tildelte selvstaendige ydelse og den forholdsmaessigt beregnede ydelse overskrider det maksimum, der foelger af artikel 46, stk. 3, foerste afsnit." (36)
66. Anvendelsen af artikel 46, stk. 3, indebaerer saaledes, at der skal foretages en nedsaettelse af den ydelse, der er erhvervet alene efter national ret: den selvstaendige ydelse.
67. Hvis man i et tilfaelde som det i hovedsagen foreliggende anvender belgisk national ret, nedsaettes den fulde belgiske pension som foelge af den nationale antikumulationsregel. Hvis man i samme tilfaelde anvender faellesskabsretten, nedsaettes summen af den selvstaendige ydelse og den italienske ydelse ved invaliditet som foelge af artikel 46, stk. 3, andet afsnit, som fortolket i Collini-dommen.
68. Anvendelsen af sidstnaevnte bestemmelse kan vise sig at vaere mere fordelagtig for arbejdstageren end anvendelsen af de nationale antikumulationsregler.
69. I Collini-sagen, hvor sammenlaegningen svarede til det antal aar, der kraevedes for at opnaa fuld pension i den foerste medlemsstat, ville det have vaeret mindre fordelagtigt alene at anvende denne stats lovgivning i stedet for ordningen efter artikel 46 i forordning nr. 1408/71.
70. Hvis den nationale ret i den foreliggende sag konstaterer, at sammenlaegningen af den selvstaendige belgiske ydelse og den italienske invalidepension (det samlede beloeb maa ikke overstige det hoejeste af de teoretiske beloeb, nemlig den fulde belgiske pension) overstiger den belgiske pension under hensyntagen til de nationale antikumulationsregler, skal retten anvende de faellesskabsretlige bestemmelser.
71. Hvis den nationale ret derimod konstaterer, at ydelsen i henhold til faellesskabsretten er lavere end den nationale ydelse, skal sidstnaevnte ydelse udbetales i henhold til "Petroni-princippet" (37).
72. Fortolket saaledes opfylder artikel 46 i forordning nr. 1408/71 fuldt ud maalet efter Traktatens artikel 51, idet bestemmelsen kun finder anvendelse, saafremt den goer det muligt at tildele den vandrende arbejdstager en ydelse, der er mindst lige saa hoej som den ydelse, der skal udbetales alene i henhold til en national lovgivning.
73. Som anfoert af generaladvokat Jacobs i sit forslag til afgoerelse i ovennaevnte Cabras-sag (38), indebaerer artikel 51 ikke, "at en person, som har arbejdet i flere medlemsstater, i henhold til Traktatens artikel 51, for saa vidt angaar social sikring, boer vaere bedre stillet end en person, som udelukkende har vaeret beskaeftiget i en og samme medlemsstat. En saadan opfattelse er givet urigtig, idet det ifoelge artikel 51 alene kraeves, at foerstnaevnte person ikke stilles ringere end sidstnaevnte" (39).
74. Jeg skal sammenfattende foreslaa Domstolen at besvare de forelagte spoergsmaal saaledes:
"1) Naar en arbejdstager modtager alderspension i henhold til en medlemsstats lovgivning og en ikke-aendret invalidepension i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, er fastsaettelsen af disse pensioner omfattet af artikel 46 i forordning nr. 1408/71. Det er uden betydning for anvendelsen af denne bestemmelse, at arbejdstageren ikke har naaet den pensionsalder, der i den anden medlemsstat kraeves for udbetaling af ydelserne.
2) a) Artikel 46, stk. 2, litra a), skal fortolkes saaledes, at der ved beregningen af det teoretiske pensionsbeloeb skal tages hensyn til alle de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i de forskellige medlemsstater, herunder fiktive forsikringsperioder.
b) Artikel 46, stk. 2, litra b), skal fortolkes saaledes, at det faktiske beloeb skal beregnes under hensyntagen til de fiktive perioder, der ligger forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden.
c) De fiktive forsikringsperioder falder ikke sammen med de perioder, der er tilbagelagt i de andre medlemsstater, og de skal ikke reduceres i forhold til de i disse stater tilbagelagte perioder.
d) Naar sammenlaegningen af perioder svarer til det stoerste antal forsikringsperioder, der kraeves for at have ret til fuld pension i den foerste medlemsstat uden tillaeg af andre forsikringsperioder, som er tilbagelagt i andre medlemsstater, skal der alligevel foretages en forholdsmaessig beregning.
e) Naar en enkelt institution udbetaler den selvstaendige ydelse, jf. artikel 46, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, skal alene denne institution nedsaette sin ydelse i henhold til artiklens stk. 3, andet afsnit; nedsaettelsen skal foretages ved at reducere den selvstaendige ydelse med stoerrelsen af de ydelser, der beregnes i henhold til artiklens stk. 1 og 2, for saa vidt som de overstiger den i stk. 3, foerste afsnit, fastsatte oevre graense."
(*) Originalsprog: fransk.
(1) - Raadets forordning af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (EFT 1971 II, s. 366).
(2) - Moniteur belge af 27.10.1967, som aendret ved lov af 26.6.1972 (Moniteur belge af 30.6.1972, s. 7738) og ved lov af 28.3.1975 (Moniteur belge af 8.4.1975, s. 4108).
(3) - Lovens artikel 11, Moniteur belge af 14.2.1981, s. 1699.
(4) - I henhold til artikel 32d i kongelig anordning af 21.12.1967.
(5) - Artikel 46, stk. 1, foerste afsnit.
(6) - Dom af 13.3.1986 (sag 296/84, Sinatra, Sml. s. 1047, praemis 21).
(7) - Eller forholdsmaessigt beregnede ydelsesbeloeb .
(8) - Arbejdstageren pensioneres eller afgaar ved doeden.
(9) - Artikel 46, stk. 2, litra b).
(10) - Ifoelge bestemmelsen bestaar der en oevre graense for det beloeb, arbejdstageren har ret til efter artikel 46, nemlig det hoejeste af de teoretiske beloeb beregnet efter artikel 46, stk. 2, litra a).
(11) - Ifoelge bestemmelsen finder nationale reduktionsklausuler ikke anvendelse, naar arbejdstageren har ret til ydelser af samme art.
(12) - Dom af 13.10.1977 (sag 22/77, Mura I, Sml. s. 1699), af 13.10.1977 (sag 37/77, Greco, Sml. s. 1711), af 14.3.1978 (sag 98/77, Shaap, Sml. s. 707) og af 16.5.1979 (sag 236/78, Mura II, Sml. s. 1819).
(13) - Dom af 15.10.1980 (sag 4/80, Sml. s. 2951).
(14) - Dom af 2.7.1981 (forenede sager 116/80, 117/80, 119/80, 120/80 og 121/80, Sml. s. 1737).
(15) - Ovennaevnte D' Amico-dom, praemis 18, min fremhaevelse.
(16) - Dom af 18.4.1989 (sag 128/88, Sml. s. 923, praemis 14).
(17) - Ovennaevnte dom af 18.4.1989, praemis 13 og 16; se ogsaa dom af 5.4.1990 (sag C-108/89, Pian, Sml. I, s. 1599).
(18) - Omstaendighederne i denne sag svarer noeje til omstaendighederne i den foreliggende sag: Den belgiske invalidepension, der blev udbetalt til D' Amico i henhold til den saerlige ordning for minearbejdere, blev aendret til en alderspension i henhold til kongelig anordning nr. 50 af 24.10.1967. Arbejdstageren oppebar ogsaa en italiensk invalidepension, som ikke kunne aendres til en alderspension.
(19) - Naevnt ovenfor.
(20) - Dom af 19.6.1979 (sag 180/78, Sml. s. 2111), forslag til afgoerelse af 16.5.1979, Sml. s. 2123.
(21) - Ibidem, s. 2129.
(22) - Se detaljerne vedroerende denne beregning nedenfor under punkt 36.
(23) - Dom af 4.6.1985 (sag 58/84, Sml. s. 1679).
(24) - Ibidem, praemis 15 og domskonklusionen, min fremhaevelse.
(25) - Raadets forordning af 21.3.1972 om regler til gennemfoerelse af forordning nr. 1408/71 (EFT 1972 I, s. 149).
(26) - Ovennaevnte Celestre-dom, praemis 15.
(27) - Jf. dom af 17.12.1987 (sag 323/86, Collini, Sml. s. 5489, praemis 10 in fine), hvis faktiske omstaendigheder svarer helt til de her foreliggende.
(28) - Artikel 46, stk. 2, litra c), min fremhaevelse.
(29) - Dom af 16.5.1979 (sag 236/78, Sml. s. 1819).
(30) - Praemis 13 og domskonklusionen.
(31) - Se ovenfor.
(32) - Se ovenfor.
(33) - Dom af 26.6.1980 (sag 793/79, Sml. s. 2085).
(34) - Hvilket noedvendigvis er tilfaeldet, naar den forholdsmaessige ydelse beregnes paa grundlag af en teoretisk ydelse, der svarer til den selvstaendige ydelse.
(35) - Som endnu et eksempel, hvor den selvstaendige ydelse og den teoretiske ydelse ved invaliditet svarer til den fulde ydelse, der alene skal betales i henhold til én medlemsstats lovgivning, henvises til dommen af 21.3.1990 (sag C-199/88, Cabras, Sml. I, s. 1023).
(36) - Praemis 15 og 16, min fremhaevelse.
(37) - Ifoelge dette princip skal faellesskabsreglerne kun anvendes, saafremt anvendelsen heraf viser sig mindst lige saa fordelagtig for den vandrende arbejdstager som den fulde anvendelse af alene national lovgivning, herunder antikumulationsreglerne (jf. dom af 21.10.1975, sag 24/75, Petroni, Sml. s. 1149, praemis 13).
(38) - Sml. 1990 I, s. 1023.
(39) - S. 1044, punkt 19.