62023TJ0102
РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (първи състав)
30 април 2025 година (
*1
)
„Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, взети с оглед на действията, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна — Замразяване на средства — Списък на лицата, образуванията и органите, чиито финансови средства и икономически ресурси се замразяват — Включване и запазване на наименованието на жалбоподателя в списъка — Понятие за свързаност — Член 2, параграф 1, in fine, от Решение 2014/145/ОВППС — Член 3, параграф 1, in fine, от Регламент (ЕС) № 269/2014 — Задължение за мотивиране — Право на защита — Грешка в преценката — Пропорционалност — Възражение за незаконосъобразност“
По дело T‑102/23,
SBK Art OOO, установено в Москва (Русия), представлявано от G. Lansky и P. Goeth, avocats,
жалбоподател,
срещу
Съвет на Европейския съюз, представляван от A. Boggio-Tomasaz, подпомаган от B. Maingain, avocat,
ответник,
подкрепян от
Република Хърватия, представлявана от G. Vidović Mesarek,
от
Кралство Нидерландия, представлявано от M. Bulterman, A. Hanje и C. Schillemans,
и от
Европейска комисия, представлявана от M. Carpus Carcea, Цв. Георгиева и L. Puccio,
встъпили страни,
ОБЩИЯТ СЪД (първи състав),
състоящ се от: R. Mastroianni, председател, M. Brkan (докладчик) и T. Tóth, съдии,
секретар: I. Kurme, администратор,
с оглед на определение от 27 февруари 2024 г., SBK Art/Съвет (T‑102/23 R, непубликувано),
предвид изложеното в писмената фаза на производството, и по-специално:
–
жалбата, подадена в секретариата на Общия съд на 26 февруари 2023 г.,
–
изявлението за изменение на жалбата, подадено в секретариата на Общия съд на 13 април 2023 г.,
–
решението от 29 юни 2023 г., с което е допуснато встъпването на Кралство Белгия в подкрепа на Съвета,
–
определението от 27 юли 2023 г. на председателя на първи състав, с което се разрешава на Комисията да встъпи в подкрепа на Съвета,
–
определението от 8 септември 2023 г. на председателя на първи състав, с което се разрешава на Република Хърватия да встъпи в подкрепа на Съвета,
–
изявлението за изменение на жалбата, подадено в секретариата на Общия съд на 24 ноември 2023 г.,
–
определението от 13 декември 2023 г. на председателя на първи състав относно искането за поверителност на жалбоподателя по отношение на Република Хърватия,
–
изявлението за изменение на жалбата, подадено в секретариата на Общия съд на 18 април 2024 г.,
–
решението от 14 октомври 2024 г. на председателя на първи състав да не приложи към преписката изявлението за изменение на жалбата, подадено в секретариата на Общия съд на 9 октомври 2024 г.,
–
писмото от 18 октомври 2024 г. на жалбоподателя относно прилагането на член 45, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз,
–
документите на жалбоподателя, подадени в секретариата на Общия съд на 18 октомври 2024 г. и приложени към делото,
–
документите на жалбоподателя, подадени в секретариата на Общия съд на 5 ноември 2024 г. и приложени към делото,
предвид изложеното в съдебното заседание от 6 ноември 2024 г.,
постанови настоящото
Решение
1
Жалбоподателят SBK Art OOO е подал жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяна: първо, на Решение (ОВППС) 2022/2477 на Съвета от 16 декември 2022 година за изменение на Решение 2014/145/ОВППС относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 322 I, 2022 г., стр. 466) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2022/2476 на Съвета от 16 декември 2022 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 269/2014 относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 322 I, 2022 г., стр. 318) (наричани по-нататък заедно „първоначалните актове“), второ, на Решение (ОВППС) 2023/572 на Съвета от 13 март 2023 година за изменение на Решение 2014/145/ОВППС относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 75 I, 2023 г., стр. 134) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2023/571 на Съвета от 13 март 2023 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 269/2014 относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 75 I, 2023 г., стр. 1) (наричани по-нататък заедно „актовете от март 2023 г. за оставяне в списъците“), трето, на Решение (ОВППС) 2023/1767 на Съвета от 13 септември 2023 година за изменение на Решение 2014/145/ОВППС относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 226, 2023 г., стр. 104) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2023/1765 на Съвета от 13 септември 2023 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 269/2014 относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 226, 2023 г., стр. 3) (наричани по-нататък заедно „актовете от септември 2023 г. за оставяне в списъците“), четвърто, на Решение (ОВППС) 2024/847 на Съвета от 12 март 2024 година за изменение на Решение 2014/145/ОВППС относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L, 2024/847) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2024/849 на Съвета от 12 март 2024 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 269/2014 относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L, 2024/849) (наричани по-нататък заедно „актовете от март 2024 г. за оставяне в списъците“), доколкото всички тези актове (наричани по-нататък заедно „обжалваните актове“) се отнасят до него.
Обстоятелства по спора и факти, настъпили след подаването на жалбата
2
Жалбоподателят е дружество с ограничена отговорност по руското право.
3
Настоящото дело се отнася до ограничителните мерки, приети от Европейския съюз във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна.
4
На 17 март 2014 г. на основание член 29 ДЕС Съветът на Европейския съюз приема Решение 2014/145/ОВППС относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 78, 2014 г., стр. 16). На същата дата на основание член 215 ДФЕС Съветът приема Регламент (ЕС) № 269/2014 относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 78, 2014 г., стр. 6).
5
На 25 февруари 2022 г., предвид сериозната обстановка в Украйна, Съветът приема, от една страна, Решение (ОВППС) 2022/329 за изменение на Решение 2014/145 (ОВ L 50, 2022 г., стр. 1) и от друга страна, Регламент (ЕС) 2022/330 за изменение на Регламент № 269/2014 (ОВ L 51, 2022 г., стр. 1), по-специално за да измени критериите, в приложение на които на физически или юридически лица, образувания или органи може да бъдат наложени разглежданите ограничителни мерки.
6
Член 2, параграф 1 от Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, предвижда:
„1.   Замразяват се всички финансови средства и икономически ресурси, принадлежащи, притежавани, държани или контролирани от:
[…]
е)
физически или юридически лица, образувания или органи, които осигуряват материална или финансова подкрепа на правителството на Руската федерация, отговорно за анексирането на Крим и дестабилизирането на Украйна, или които извличат ползи от него;
ж)
видни бизнесмени или юридически лица, образувания или органи, активни в икономически сектори, които осигуряват значителни източници на приходи на правителството на Руската федерация, отговорно за анексирането на Крим и дестабилизирането на Украйна,
и свързани с тях физически или юридически лица, образувания или органи, както са изброени в приложението“.
7
Редът и условията за това замразяване на финансови средства са определени в следващите параграфи на член 2 от Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329.
8
Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330, налага приемането на мерки за замразяване на финансови средства и определя условията и реда за замразяването по начин, по същество идентичен с Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329. Всъщност член 3, параграф 1, букви a)—ж) от този регламент основно възпроизвежда член 2, параграф 1, букви a)—ж) от посоченото решение.
Първоначално включване на наименованието на жалбоподателя в спорните списъци
9
На 21 юли 2022 г. Съветът приема Решение (ОВППС) 2022/1272 за изменение на Решение 2014/145 (ОВ L 193, 2022 г., стр. 219) и Регламент за изпълнение (ЕС) 2022/1270 за прилагане на Регламент № 269/2014 (ОВ L 193, 2022 г., стр. 133), с които добавя дружеството „Сбербанк“ в списъка към Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, и в списъка в приложение I към Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330 (наричани по-нататък „спорните списъци“).
10
На 16 декември 2022 г. Съветът приема първоначалните актове, с които добавя наименованието на жалбоподателя в спорните списъци със следните мотиви:
„[Жалбоподателят] е дружество в Руската федерация, свързано със „Сбербанк“. [Жалбоподателят] е създаден[…] като дъщерно дружество на „Сбербанк“ преди включването [му] в ограничителния списък, за да държи дяловете на „Сбербанк“ в групата Fortenova. „Сбербанк“ запазва ефективен контрол върху [жалбоподателя] независимо от предполагаемото прехвърляне на акциите му на бизнесмен в Обединените арабски емирства.
Следователно [жалбоподателят е дружество], свързано със „Сбербанк“, което е включено в ограничителния списък като образувание, оказващо финансова подкрепа на правителството на Руската федерация и осъществяващо стопанска дейност в икономически сектор, който осигурява значителни приходи на това правителство“.
11
На 19 декември 2022 г. Съветът публикува в Официален вестник на Европейския съюз Известие на вниманието на лицата, образуванията и органите, спрямо които се прилагат ограничителните мерки, предвидени в Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/2477, и в Регламент № 269/2014, прилаган с Регламент за изпълнение 2022/2476 (ОВ С 481 I, 2022 г., стр. 1). В това известие се посочва по-специално, че засегнатите лица могат да отправят до Съвета искане, придружено от съпътстваща документация, за преразглеждане на решението за включването им в спорните списъци.
12
С писмо от 21 декември 2022 г. жалбоподателят иска от Съвета да се запознае с преписката, на която се основава включването му в спорните списъци.
13
На 11 януари 2023 г. Съветът изпраща на жалбоподателя информация от преписка номер WK 17709/2022 INIT от 15 декември 2022 г. за отнасящите се до него доказателства (наричана по-нататък „първата преписка WK“).
Оставяне на наименованието на жалбоподателя в спорните списъци до 15 септември 2023 г.
14
На 6 февруари 2023 г. Съветът изпраща на жалбоподателя преписка WK 17709/2022 ADD 1, на която е посочена датата 25 януари 2023 г. (наричана по-нататък „втората преписка WK“), и преписка WK 1325/23 INIT, на която е посочена датата 30 януари 2023 г. (наричана по-нататък „третата преписка WK“).
15
С писмо от 9 март 2023 г. жалбоподателят отправя до Съвета искане за преразглеждане на включването на наименованието му в спорните списъци.
16
На 13 март 2023 г. Съветът приема актовете от март 2023 г. за оставяне в списъците, с които срокът на действие на ограничителните мерки срещу жалбоподателя се удължава до 15 септември 2023 г. със същите мотиви като изложените в точка 10 по-горе.
17
С писмо от 13 април 2023 г. жалбоподателят подава пред Съвета второ искане за преразглеждане.
Оставяне на наименованието на жалбоподателя в спорните списъци до 15 март 2024 г.
18
На 13 септември 2023 г. Съветът приема актовете от септември 2023 г. за оставяне в списъците, с които срокът на действие на ограничителните мерки срещу жалбоподателя се удължава до 15 март 2024 г. със същите мотиви като изложените в точка 10 по-горе.
19
С писмо от 15 септември 2023 г. Съветът уведомява жалбоподателя за решението си да остави наименованието му в спорните списъци.
20
С писмо от 22 септември 2023 г. жалбоподателят подава пред Съвета трето искане за преразглеждане.
Оставяне на наименованието на жалбоподателя в спорните списъци до 15 септември 2024 г.
21
На 12 март 2024 г. Съветът приема актовете от март 2024 г. за оставяне в списъците, с които срокът на действие на ограничителните мерки срещу жалбоподателя се удължава до 15 септември 2024 г. със същите мотиви като изложените в точка 10 по-горе.
22
С писмо от 13 март 2024 г. Съветът отхвърля полученото на 25 септември 2023 г. искане на жалбоподателя за преразглеждане, като посочва, че становището на последния не променя извършената преценка и че решението за включване на наименованието му в спорните списъци е достатъчно мотивирано, като освен това му съобщава и решението си да остави наименованието му в спорните списъци.
Оставяне на наименованието на жалбоподателя в спорните списъци до 15 март 2025 г.
23
На 12 септември 2024 г. Съветът приема Решение (ОВППС) 2024/2456 за изменение на Решение 2014/145 (ОВ L, 2024/2456) и Регламент за изпълнение (ЕС) 2024/2455 за прилагане на Регламент № 269/2014 (ОВ L, 2024/2455) (наричани по-нататък заедно „актовете от септември 2024 г. за оставяне в списъците“), с които срокът на действие на ограничителните мерки срещу жалбоподателя се удължава до 15 март 2025 г. със същите мотиви като изложените в точка 10 по-горе.
Искания на страните
24
Съгласно последните си писмени изявления жалбоподателят иска от Общия съд:
–
да отмени обжалваните актове в частите, които се отнасят до него,
–
да осъди Съвета да заплати съдебните разноски,
25
Съветът, подпомаган от Република Хърватия, Кралство Нидерландия и Европейската комисия, иска от Общия съд:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски
От правна страна
По допустимостта на жалбата в частта, която се отнася до Регламент за изпълнение 2023/1765
26
В становището си относно второто изявление за изменение на жалбата Съветът, подкрепян от Комисията, твърди недопустимост на частта, с която се иска отмяна на Регламент за изпълнение 2023/1765. Според Съвета измененията, въведени с посочения регламент, не се отнасят до включването на наименованието на жалбоподателя в спорните списъци и следователно не го засягат нито пряко, нито непряко.
27
Според жалбоподателя, макар да не изменя технически включването на наименованието му в спорните списъци, Регламент за изпълнение 2023/1765 води до мълчаливо потвърждаване на предходното включване, и по-конкретно до потвърждаване на отнасящите се до него мотиви за включване.
28
Освен това жалбоподателят твърди, че Съветът е длъжен да разгледа положението му при всяко преразглеждане на включването на наименованието му в спорните списъци. Регламент за изпълнение 2023/1765 не отговарял на това изискване, поради което нарушавал правата на жалбоподателя и го засягал пряко и лично.
29
Преценката за допустимостта на жалбата, подадена срещу Регламент за изпълнение 2023/1765, трябва да се извърши с оглед на задължението на Съвета за периодично преразглеждане на списъка в приложение I към Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330, съгласно член 14, параграф 4 от същия регламент. В това отношение следва да се отбележи, че регламентите за изпълнение, приети след преразглеждане, какъвто е Регламент за изпълнение 2023/1765, съдържат изменения и заличавания в спорните списъци след това преразглеждане, така че по силата на тези регламенти за изпълнение срокът на действие на включванията, които не са били изменени или заличени, се удължава (вж. по аналогия решение от 28 април 2021 г., Sharif/Съвет, T‑540/19, непубликувано, EU:T:2021:220, т. 48 и цитираната съдебна практика).
30
Съгласно съдебната практика, дори когато засегнатото лице не е изрично посочено в последващ акт за изменение на списъка, в който е включено името или наименованието му, и дори с този акт да не се променят основанията за първоначалното му включване, трябва да се счита, че в него е изразена волята на Съвета да остави името на засегнатото лице в посочения списък и следователно да остави в сила замразяването на неговите средства, като се има предвид, че Съветът има задължение редовно да преразглежда този списък (вж. решение от 11 септември 2024 г., NSD/Съвет, T‑494/22, EU:T:2024:607, т. 28 и цитираната съдебна практика).
31
Освен това в съответствие с член 14, параграф 3 от Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330, когато има представени възражения или нови съществени доказателства, Съветът трябва да преразгледа решението си за включване на съответното лице в спорните списъци. Видно от второто изявление за изменение на жалбата, с писмо от 15 септември 2023 г. Съветът е уведомил жалбоподателя, че е решил да остави в сила ограничителните мерки, приети спрямо него с актовете от септември 2023 г. за оставяне в списъците. Тези актове трябва следователно да се считат за приети след преразглеждане на положението на жалбоподателя.
32
От изложеното следва, че частта от жалбата, с която се иска отмяна на отнасящата се до жалбоподателя част от Регламент за изпълнение 2023/1765, е допустима.
По представянето на допълнителни доказателства
33
С писмо, заведено в секретариата на Общия съд на 18 октомври 2024 г., жалбоподателят представя 19 допълнителни документа, като се позовава на член 85, параграф 3 от Процедурния правилник на Общия съд. Той представя три допълнителни групи доказателства. Първата група се отнася до твърдението за изключването на жалбоподателя от Fortenova Group. Втората група цели да докаже липсата на контрол върху жалбоподателя от страна на Сбербанк, а третата група се отнася до прехвърлянето на жалбоподателя на инвеститор от ОАЕ.
34
С писмо от 5 ноември 2024 г. жалбоподателят представя два допълнителни документа, като отново се позовава на член 85, параграф 3 от Процедурния правилник.
35
За да обоснове късното представяне на всички тези доказателства, жалбоподателят се позовава, от една страна, на важни и скорошни промени, настъпили след подаването на изявлението за изменение на жалбата относно актовете от март 2024 г. за оставяне в списъците, и на твърдението за изключването му от Fortenova Group, а от друга страна, на необходимостта да се отговори на доводите на Съвета.
36
В съдебното заседание Съветът, подкрепян от Република Хърватия и Комисията, оспорва допустимостта на новите доказателства, посочени в точки 33 и 34 по-горе, поради късното им представяне.
37
Следва да се припомни, че съгласно член 85, параграфи 1 и 3 от Процедурния правилник доказателствата се представят при първата размяна на писмени изявления, като по изключение главните страни могат да представят доказателства и да правят доказателствени искания преди приключване на устната фаза на производството, при условие че късното им представяне бъде мотивирано.
38
Член 85, параграф 3, също както и член 85, параграф 2 от Процедурния правилник, не представлява само изключение от общото правило за преклузивен срок, предвидено в член 85, параграф 1 от същия правилник, а отклонение от принципното правило и от изключението, предвидени съответно в член 85, параграф 1 и в член 85, параграф 2 от Процедурния правилник, тъй като съгласно самия текст на тази разпоредба предвидената в член 85, параграф 3 от посочения правилник възможност е достъпна само по изключение и следователно нейното прилагане предполага да се докаже наличието на изключителни обстоятелства (вж. решение от 23 ноември 2023 г., Ryanair и Airport Marketing Services, C‑758/21 P, EU:C:2023:917, т. 44 и цитираната съдебна практика).
39
В случая следва да се констатира, че жалбоподателят не е посочил изрично в подкрепа на отмяната на кои актове е представил доказателства на основание член 85, параграф 3 от Процедурния правилник. Въпреки това, като се имат предвид писмените изявления на жалбоподателя, следва да се разгледа въпросът дали може да се счита, че тези доказателства не са били налични преди подаването на изявлението за изменение на актовете от март 2024 г. за оставяне в списъците.
40
По отношение на първата група от документи, свързани с твърдението за изключване на жалбоподателя от Fortenova Group, следва да се констатира, от една страна, че тя съдържа информационен документ без дата относно общите инвестиционни условия, споразумение за записване без дата и извлечение от документ на Комисията относно често задавани въпроси в областта на ограничителните мерки с дата 8 април 2022 г. (приложения J.3, J.4 и J.8). Тъй като или са без дата, или са с дата отпреди подаването на изявлението за изменение на жалбата относно актовете от март 2024 г. за оставяне в списъците, тези документи трябва да се считат за късно представени. Имайки предвид, че жалбоподателят е оправдал това, като се е позовал само общо на важни и скорошни промени, свързани с изключването му от Fortenova Group, без при това да докаже наличието на изключителни обстоятелства, споменатите доказателства следва да се отхвърлят като недопустими по силата на член 85, параграфи 1 и 3 от Процедурния правилник (вж. в този смисъл решение от 12 октомври 2017 г., Moravia Consulting/EUIPO — Citizen Systems Europe (SDC‑554S), T‑316/16, EU:T:2017:717, т. 63). От друга страна, жалбоподателят представя резюме на преюдициалното запитване по дело C‑465/24, постъпило на 2 юли 2024 г., съобщение за публично предлагане на акции на Open Pass AG с дата 8 август 2024 г., уведомление на Комисията за контрол върху сливанията с дата 11 юни 2024 г., електронни съобщения от юли и август 2024 г. и документ с дата 2 август 2024 г. на Fortenova Group относно прехвърлянето на извършващата дейност в областта на земеделието част от тази група (приложения J.1, J.2 и J.5—J.7).
41
Следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика законосъобразността на акт на Съюза трябва да се преценява в зависимост от фактическите и правните обстоятелства, които са съществували към датата на приемане на акта (вж. в този смисъл решения от 3 септември 2015 г., Inuit Tapiriit Kanatami и др./Комисия, C‑398/13 P, EU:C:2015:535, т. 22 и цитираната съдебна практика, и от 4 септември 2015 г., NIOC и др./Съвет, T‑577/12, непубликувано, EU:T:2015:596, т. 112 и цитираната съдебна практика).
42
Посочените документи обаче се отнасят до факти, настъпили след обжалваните актове, приети съответно на 16 декември 2022 г., 13 март 2023 г., 13 септември 2023 г. и 12 март 2024 г. Следователно вземането им предвид при преценката на законосъобразността на тези актове е изключено. Ето защо не се налага произнасяне по допустимостта на новите доказателства, тъй като следва да се констатира, че те нямат отношение към проверката на законосъобразността на обжалваните актове и са без значение за разрешаването на разглеждания спор.
43
По отношение на втората група доказателства, отнасящи се до липсата на контрол от страна на Сбербанк върху жалбоподателя, следва да се констатира, че тя съдържа статии от пресата, публикувани през 2022 г. или 2023 г. (приложения J.9—J.12). Следва обаче да се има предвид, че споменатите статии от пресата вече са представени като приложения (3, 4, 8 и 9) към становището на жалбоподателя относно изявлението при встъпване на Република Хърватия и са допуснати като представени в отговор на това изявление. С оглед на това не се налага произнасяне по допустимостта на тези доказателства на основание член 85, параграф 3 от Процедурния правилник.
44
Освен това жалбоподателят представя превод на интервю на акционер във Fortenova Group (приложение J.13). Следва обаче да се констатира, че става въпрос за документ, който е без дата и трябва да се счита за късно представен по смисъла на член 85, параграф 3 от Процедурния правилник. При това жалбоподателят е посочил само, че писмото от 18 октомври 2024 г. е от значение за разглеждания случай. След като жалбоподателят не е мотивирал късното им представяне, тези доказателства следва да бъдат считани за недопустими на основание член 85, параграф 3 от Процедурния правилник.
45
Що се отнася до третата група доказателства, свързани с прехвърлянето на жалбоподателя към инвеститор от ОАЕ, следва да се констатира, че става въпрос за пълномощно от този инвеститор с дата 31 октомври 2022 г., доказателства за плащане с дата 31 октомври 2022 г., договор за покупко-продажба с дата 24 февруари 2022 г., споразумение за изменение и допълнение на този договор с дата 31 май 2022 г., съгласие на жалбоподателя за прехвърляне на вземане без дата, уведомление за прехвърляне на вземане с дата 31 октомври 2022 г. и документ от същата дата, потвърждаващ плащането по договора за прехвърляне на вземането (приложения J.14—J.19). Тъй като или са без дата, или са с дата отпреди подаването на изявлението за изменение на жалбата относно актовете от март 2024 г. за оставяне в списъците, тези документи трябва да се считат за късно представени. При това жалбоподателят мотивира късното им представяне само с необходимостта да отговори на становището на Съвета. Следва да се констатира, че жалбоподателят не е изложил причините, поради които не е могъл да ги представи по-рано. Следователно тези доказателства трябва да се отхвърлят като недопустими.
46
По отношение на документите, представени от жалбоподателя на 5 ноември 2024 г., следва да се констатира, че става въпрос за оценка на стойността на дружеството Agrokor с дата 8 юни 2018 г. и за статия за това дружество с дата 11 януари 2019 г. Тъй като са с дата отпреди подаването на изявлението за изменение на жалбата относно актовете от март 2024 г. за оставяне в списъците, тези документи трябва да се считат за късно представени. При това единственото, което жалбоподателят е посочил в това отношение, е, че е получил достъп до тези документи едва наскоро поради случилото се с твърдяното му изключване от Fortenova Group. Следва обаче да се отбележи, че още в жалбата жалбоподателят се позовава на преструктурирането на дружеството Agrokor, довело до създаването на Fortenova Group. Имайки предвид това, жалбоподателят не е изложил причините, поради които не е представил споменатите документи за Agrokor най-късно с изявлението за изменение на жалбата срещу актовете от март 2024 г. за оставяне в списъците, и следователно не е мотивирал късното им представяне.
47
При тези обстоятелства следва да се приеме, че жалбоподателят не е мотивирал по смисъла на член 85, параграф 3 от Процедурния правилник късното представяне на тези допълнителни доказателства и те трябва да бъдат отхвърлени като недопустими.
48
Следователно жалбоподателят не може да се позове на член 85, параграф 3 от Процедурния правилник, за да представи тези допълнителни доказателства, тъй като те са отчасти недопустими и отчасти без значение за законосъобразността на обжалваните актове.
По подаденото на 18 октомври 2024 г. искане за прилагане на член 45 от Статута на Съда на Европейския съюз
49
На 9 октомври 2024 г. жалбоподателят подава в секретариата на Общия съд изявление за изменение на жалбата на основание член 86, параграф 1 от Процедурния правилник, с което иска отмяна на актовете от септември 2024 г. за оставяне в списъците в частта, в която тези актове се отнасят до него.
50
Съгласно член 86, параграф 1 от Процедурния правилник, в редакцията му след измененията на Процедурния правилник на Общия съд от 12 август 2024 г. (ОВ L, 2024/2095), влезли в сила на 1 септември 2004 г., когато акт, чиято отмяна се иска, е заменен или изменен с друг акт, който има същия предмет, жалбоподателят може да измени жалбата, за да вземе предвид това ново обстоятелство, най-късно до две седмици след връчването на решение за определяне на датата на съдебното заседание за изслушване на устните състезания или преди връчването на решението на Общия съд да се произнесе, без да провежда устна фаза на производството.
51
Съгласно член 246, параграф 3 от Процедурния правилник разпоредбата на член 86, параграф 1 се прилага само когато срокът по член 86, параграф 2 — а именно срокът за обжалване, предвиден в член 263, шеста алинея ДФЕС — започва да тече след 1 септември 2024 г.
52
Следва обаче да се констатира, от една страна, че актовете, предмет на изменението на жалбата, са приети на 12 септември 2024 г. и са публикувани в Официален вестник на следващия ден, което означава, че предвиденият в член 263, шеста алинея ДФЕС срок за обжалване е започнал да тече след 1 септември 2024 г. и че следователно член 86, параграф 1 от Процедурния правилник е приложим в случая, и от друга страна, че призовката за съдебното заседание е била връчена на жалбоподателя на 18 септември 2024 г. Следователно срокът за подаване на изявлението за изменение на жалбата за отмяна на актовете от септември 2024 г. за оставяне в списъците е изтекъл на 2 октомври 2024 г.
53
Тъй като изявлението за изменение на жалбата е подадено в секретариата на Общия съд след изтичането на срока, предвиден в член 86, параграф 1 от Процедурния правилник, с решение на председателя на първи състав от 14 октомври 2024 г. е решено то да не бъде приложено към преписката по делото, за което още на същата дата жалбоподателят е уведомен с писмо на секретариата.
54
С писмо от 18 октомври 2024 г. жалбоподателят подава искане на основание член 45 от Статута на Съда на Европейския съюз. На зададения му в това отношение въпрос в съдебното заседание жалбоподателят отговаря, че целта на това искане е на основание член 45 от Статута на Съда на Европейския съюз Общият съд да обяви за допустимо късно представеното изявление за изменение на жалбата. Жалбоподателят твърди, че наличието на случайно събитие му е попречило да представи посоченото изявление за изменение на жалбата в срока, предвиден в член 86, параграф 1 от изменения Процедурен правилник. Всъщност жалбоподателят твърди, че публикуването на измененията на Процедурния правилник по време на съдебната ваканция и поместената неясна информация на уебсайта EUR-Lex правели невъзможно да се предвиди, че след няколко седмици Общият съд ще замени добре известен и важен срок без каквото и да било предупреждение или предварително оповестяване.
55
Съветът, подкрепян от Република Хърватия и от Комисията, оспорва доводите на жалбоподателя.
56
В това отношение постоянната съдебна практика приема, че отклонение от правните актове на Съюза относно процесуалните срокове е възможно само при съвсем изключителни обстоятелства, свързани със случайно събитие или непреодолима сила, в съответствие с член 45, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, като се има предвид, че стриктното прилагане на тези норми отговаря на изискването за правна сигурност и на необходимостта да се избегне всякаква дискриминация или всякакво произволно третиране при правораздаването (вж. решение от 14 декември 2016 г., SV Capital/ABE, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, т. 56 и цитираната съдебна практика).
57
Следва да се припомни, че член 45 от Статута на Съда на Европейския съюз е приложим към производството пред Общия съд по силата на член 53 от същия статут.
58
Съдът е приел, че понятията „случайно събитие“ и „непреодолима сила“ включват обективен елемент, свързан с наличието на извънредни обстоятелства извън контрола на жалбоподателя, и субективен елемент, свързан със задължението му да се предпази от последиците на извънредното събитие, като вземе подходящи мерки, без да прави прекалени жертви. По-конкретно, жалбоподателят трябва да наблюдава грижливо хода на започнатото производство, и по-конкретно да полага дължимата грижа, за да спазва предвидените срокове (решение от 15 декември 1994 г., Bayer/Комисия, C‑195/91 P, EU:C:1994:412, т. 32).
59
Понятията „случайно събитие“ и „непреодолима сила“ не се прилагат в случаите, когато проявяващо надлежна грижа и съобразителност лице обективно би могло да избегне изтичането на срока за обжалване (вж. определение от 11 юни 2020 г., GMPO/Комисия, C‑575/19 P, непубликувано, EU:C:2020:448, т. 34 и цитираната съдебна практика).
60
Накрая следва да се припомни, че съгласно член 45, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз заинтересованата страна, която се позовава на случайно събитие или непреодолима сила, трябва да докаже наличието им.
61
В случая следва да се отбележи, че обстоятелствата, на които се позовава жалбоподателят, са свързани с това, че късно узнал за измененията на Процедурния правилник, тъй като, от една страна, били публикувани по време на съдебната ваканция, и от друга страна, поместената на уебсайта EUR-Lex информация за тези изменения била неясна.
62
Както обаче правилно отбелязва Съветът, следва да се констатира, че измененията на Процедурния правилник са публикувани в Официален вестник на Европейския съюз на 12 август 2024 г. и като дата за влизането им в сила е посочена датата 1 септември 2024 г. Освен това на уебсайта си Съдът на Европейския съюз публикува на 30 август 2024 г. прессъобщение за споменатите изменения и на 1 септември 2024 г. — консолидиран текст на Процедурния правилник, като линк към този текст е посочен и в писмото от 18 септември 2024 г., с което секретариатът призовава страните за съдебно заседание.
63
Акт на институция на Съюза е противопоставим на физически или юридически лица, ако е бил надлежно публикуван в Официален вестник, за да могат тези лица да се запознаят с него (вж. в този смисъл решение от 11 декември 2007 г., Skoma-Lux, C‑161/06, EU:C:2007:773, т. 37 и цитираната съдебна практика). Всъщност след това публикуване никой не може да твърди, че не е запознат със съдържанието на Официален вестник.
64
Следователно жалбоподателят не е доказал наличие на случайно събитие или непреодолима сила, допускащи дерогиране на разглеждания срок на основание член 45, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз.
65
От изложеното следва, че искането на жалбоподателя, подадено на основание член 45 от Статута на Съда на Европейския съюз, трябва да се отхвърли.
По същество
66
Жалбоподателят посочва по същество пет основания за жалбата си: възражение за незаконосъобразност на член 2, параграф 1, in fine, от Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, и на член 3, параграф 1, in fine, от Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330, нарушение на правото на изслушване, грешка в преценката, нарушение на принципа на пропорционалност и нарушение на задължението за мотивиране.
По възражението за незаконосъобразност на критерия за свързаност
67
На основание член 277 ДФЕС жалбоподателят повдига възражение за незаконосъобразност на член 2, параграф 1, in fine, от Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, и на член 3, параграф 1, in fine, от Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330, отнасящи се за лица, свързани с представляващи обект на ограничителни мерки лица, на основание член 2, параграф 1 от Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, и член 3, параграф 1 от Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330 (наричан по-нататък „критерият за свързаност“).
68
Жалбоподателят твърди, че критерият за свързаност не съответства на целите на член 21 ДЕС и на член 215 ДФЕС, тъй като позволява на Съвета да включи в спорните списъци лица, които нямат никаква връзка с режима, за който се отнасят разглежданите ограничителни мерки. Той се позовава на нарушение на принципа на правната сигурност. По-конкретно, жалбоподателят оспорва широкото определение на критерия за свързаност, което предоставяло на Съвета неограничено и произволно право на преценка и му позволявало да включи всяко лице в спорните списъци.
69
В писмената си реплика жалбоподателят твърди, първо, че включването му е произволно, тъй като, от една страна, само още едно друго образувание е включено в спорните списъци поради свързаност, и от друга страна, ако, както твърди Съветът, продължава да бъде контролиран от Сбербанк, включването му в спорните списъци не се налагало.
70
Освен това жалбоподателят твърди, че вече не е контролиран от Сбербанк.
71
Съветът, поддържан от Комисията, оспорва доводите на жалбоподателя.
72
Съгласно член 277 ДФЕС всяка страна може при спор, който засяга акт с общо приложение, приет от институция, орган, служба или агенция на Съюза, да се позове на средствата, предвидени в член 263, втора алинея, за да обоснове пред Съда на Европейския съюз неприложимостта на този акт.
73
Член 277 ДФЕС е израз на общия принцип, че за да получи отмяната на акт, който има право да обжалва, всяка страна може инцидентно да оспори валидността на по-ранни актове на институциите, които представляват правното основание на обжалвания акт, ако тази страна не е имала право да обжалва пряко на основание член 263 ДФЕС по-ранните актове, чиито последици търпи, без да е била в състояние да поиска отмяната им. Общият акт, за който се твърди, че е незаконосъобразен, трябва да бъде пряко или непряко приложим в конкретното производство по обжалване и трябва да съществува пряка правна връзка между обжалваното индивидуално решение и въпросния общ акт (вж. решение от 17 февруари 2017 г., Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет, T‑14/14 и T‑87/14, EU:T:2017:102, т. 55 и цитираната съдебна практика).
74
Постоянната съдебна практика приема, че юрисдикциите на Съюза са длъжни, в съответствие с предоставените им от Договора за функционирането на ЕС правомощия, да осигурят по правило пълен контрол за законосъобразност на всички актове на Съюза с оглед на основните права, които са неделима част от правния ред на Съюза, включително по-конкретно зачитането на правото на защита и правото на ефективна съдебна защита (вж. в този смисъл решения от 3 септември 2008 г., Kadi и Al Barakaat International Foundation/Съвет и Комисия, C‑402/05 P и C‑415/05 P, EU:C:2008:461, т. 326, и от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 97 и 98).
75
Съветът обаче разполага с широка свобода на преценка при общото и абстрактно определяне на правните критерии и подробните правила за приемане на ограничителни мерки (вж. в този смисъл решение от 21 април 2015 г., Anbouba/Съвет, C‑605/13, EU:C:2015:248, т. 41 и цитираната съдебна практика). Следователно нормите с общо приложение за определяне на тези критерии и подробни правила — каквито са визираните в разглежданото основание за обжалване на разпоредби от актове за определяне на критерии за вписване и оставяне в списъците — подлежат на ограничен съдебен контрол, който се свежда до проверка дали са спазени процесуалните правила и изискването за мотивиране, дали фактите са установени точно, дали не е допусната грешка в правото, както и дали не е налице явна грешка в преценката на фактите или злоупотреба с власт (вж. решение от 15 ноември 2023 г., OT/Съвет, T‑193/22, EU:T:2023:716, т. 35 и цитираната съдебна практика).
76
Според жалбоподателя критерият за свързаност не е в съответствие с член 21 ДЕС и с член 215 ДФЕС и нарушава принципа на правна сигурност.
77
На първо място, принципът на правна сигурност предполага законодателството на Съюза да бъде ясно и точно и прилагането му да бъде предвидимо за правните субекти (вж. решение от 15 ноември 2023 г., OT/Съвет, T‑193/22, EU:T:2023:716, т. 42 и цитираната съдебна практика).
78
В това отношение е постановено, че критерият за свързаност ограничава свободата на преценка на Съвета, като въвежда обективни критерии, които гарантират изискваната от правото на Съюза степен на предвидимост и спазването на принципа на правна сигурност (решение от 6 септември 2023 г., Пумпянский/Съвет, T‑291/22, непубликувано, EU:T:2023:499, т. 126).
79
На второ място, следва да се отбележи, че според жалбоподателя член 215 ДФЕС е нарушен, тъй като не съществува достатъчна връзка между лицата, спрямо които са наложени ограничителни мерки, и съответната трета страна, като се основава по-специално на решение от 13 март 2012 г., Тай За/Съвет (C‑376/10 P, EU:C:2012:138, т. 64 и 68). Следва обаче да се констатира, че цитираната от жалбоподателя съдебна практика не се отнася до член 215 ДФЕС, а до членове 60 и 301 ЕО.
80
В съдебната практика обаче се приема, че вследствие от направените изменения в първичното право след влизането в сила на Договора от Лисабон на 1 декември 2009 г., съдържанието на член 60 ЕО, отнасящ се до ограничителните мерки във връзка с движението на капитали и плащанията, и на член 301 ЕО, отнасящ се до прекъсването или ограничаването, изцяло или частично, на икономическите отношения с една или няколко трети страни, е отразено в член 215 ДФЕС. Член 215, параграф 2 ДФЕС позволява на Съвета да приеме ограничителни мерки по отношение на физически или юридически лица, недържавни групи или образувания, тоест мерки, които преди влизането в сила на Договора от Лисабон са изисквали в тяхното правно основание да бъде включен и член 308 ЕО, ако адресатите им по никакъв начин не са свързани с управляващия режим в трета страна (решение от 19 юли 2012 г., Парламент/Съвет, C‑130/10, EU:C:2012:472, т. 51 и 53).
81
От това следва, че доводът, с който жалбоподателят твърди нарушение на член 215 ДФЕС, трябва да се отхвърли.
82
На трето място, следва да се отбележи, че критерият за свързаност не изисква лицето, за което се отнася този критерий, да има пряка връзка с положението в Украйна (вж. в този смисъл решение от 11 септември 2024 г., Езубов/Съвет, T‑741/22, непубликувано, EU:T:2024:605, т. 120).
83
Възможността за налагане на ограничителни мерки при такова положение се обяснява с немалкия риск лице, спрямо което са наложени ограничителни мерки, да използва с цел заобикаляне на тези мерки връзката, която поддържа със свързаните с него лица, за да упражни натиск върху тях (вж. решение от 11 септември 2024 г., Езубов/Съвет, T‑741/22, непубликувано, EU:T:2024:605, т. 121 и цитираната съдебна практика).
84
Следователно този критерий помага да се гарантира ефективността на ограничителните мерки и следователно да се упражни натиск върху руските власти да прекратят действията и политиките си, дестабилизиращи Украйна, и военната си агресия срещу тази страна.
85
Ето защо критерият за свързаност и предприетите въз основа на него ограничителни мерки са в съответствие с целта по член 21, параграф 2, буква в) ДЕС за опазване на мира, предотвратяване на конфликти и укрепване на международната сигурност, съгласно целите и принципите на Устава на Организацията на обединените нации, подписан в Сан Франциско (САЩ) на 26 юни 1945 г. (вж. в този смисъл решение от 15 ноември 2023 г., ОТ/Съвет, T‑193/22, непубликувано, EU:T:2023:716, т. 46).
86
Следователно доводът на жалбоподателя, че не се изисква връзка между положението в Украйна и ролята на физическите лица, на които са наложени разглежданите ограничителни мерки, следва да се отхвърли.
87
Освен това следва да се отхвърли и доводът на жалбоподателя, че включването му в спорните списъци е произволно, тъй като спрямо само още едно образувание са наложени ограничителни мерки въз основа на критерия за свързаност. Всъщност този довод се отнася до прилагането на критерия за свързаност, а не до неговото определение.
88
Освен това доводът на жалбоподателя, че вече не бил контролиран от Сбербанк, се отнася до основателността на мотивите за включването му в спорните списъци, а не до законосъобразността на представляващия правното основание за това включване критерий.
89
От това следва, че повдигнатото от жалбоподателя възражение за незаконосъобразност трябва да се отхвърли.
По първото основание, с което се твърди нарушение на задължението за мотивиране
90
Жалбоподателят твърди, че Съветът не е посочил достатъчно или подходящи причини за включването му в спорните списъци, което било в нарушение на член 296, втора алинея ДФЕС и на член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
91
Първо, жалбоподателят твърди, че контекстът на обжалваните актове не му позволява да разбере обхвата на наложената му мярка. Според него било невъзможно да се предвиди, че Съветът ще го приеме за „контролиран от Сбербанк“, след като Сбербанк го било продало на нов собственик.
92
Второ, според жалбоподателя Съветът, макар да разполагал с реална възможност да се мотивира по-точно, не обяснил защо твърди, че жалбоподателят е останал под ефективния контрол на Сбербанк — нещо, което не било вярно.
93
Трето, в писмената си реплика жалбоподателят добавя, че изложението на мотивите не му позволява да разбере точните мотиви за включването и оставянето на наименованието му в спорните списъци. Съгласно съображение 3 от Решение 2022/2477 мерките били наложени във връзка с ракетни нападения и нападения с дронове на Руската федерация срещу украински цивилни граждани, но Съветът не представил никакво разумно обяснение защо според него жалбоподателят се намирал в същото положение като „лицата, отговорни“ за тези нападения.
94
Съветът, поддържан от Комисията, оспорва доводите на жалбоподателя.
95
Следва да се припомни, че изискваните от член 296 ДФЕС мотиви трябва по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на институцията, която издава съответния акт, така че заинтересованите лица да могат да се запознаят с основанията за взетата мярка, за да преценят дали е обоснована, а компетентният съд да може да упражни контрол върху акта (решение от 15 ноември 2012 г., Съвет/Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, т. 50; вж. също решение от 22 април 2021 г., Съвет/PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, т. 47 и цитираната съдебна практика).
96
Изискваните от член 296 ДФЕС мотиви обаче трябва да са съобразени с естеството на съответния акт и с контекста на приемането му. Изискването за мотивиране следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по конкретния случай, по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите или други лица, засегнати пряко и лично от посочения акт, могат да имат от получаване на разяснения. По-конкретно, не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, нито да съдържат подробен отговор на съображенията, формулирани от заинтересованото лице при консултациите с него преди приемането на акта, доколкото въпросът дали мотивите са достатъчни, следва да се преценява с оглед не само на текста, но и на контекста, както и на съвкупността от правните норми, уреждащи съответната материя. Следователно увреждащият акт е достатъчно мотивиран, щом е издаден в познат за заинтересованото лице контекст, който му позволява да разбере обхвата на наложената му мярка (решение от 15 ноември 2012 г., Съвет/Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, т. 53 и 54; вж. също решение от 22 април 2021 г., Съвет/PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, т. 48 и цитираната съдебна практика).
97
Освен това в съдебната практика се уточнява, че в мотивите към акт на Съвета, с който се налага ограничителна мярка, трябва да се посочват не само правното основание за тази мярка, но и специфичните и конкретните съображения, поради които при упражняване на оперативната си самостоятелност Съветът е приел, че на заинтересованото лице трябва да бъде наложена такава мярка (вж. решение от 27 юли 2022 г., RT France/Съвет, T‑125/22, EU:T:2022:483, т. 105 и цитираната съдебна практика).
98
В това отношение следва също да се припомни, че задължението за мотивиране, предвидено в член 296 ДФЕС, представлява съществено изискване за форма, което трябва да се различава от въпроса за обосноваността на мотивите, свързан със законността по същество на спорния акт (вж. в този смисъл решение от 2 април 1998 г., Комисия/Sytraval и Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, т. 67). Всъщност мотивите на едно решение представляват формален израз на съображенията, на които се основава това решение. Ако съображенията са неправилни, се засяга материалната законосъобразност на решението, а не мотивите му, които може да са достатъчни, но да изразяват неправилни съображения (решение от 10 юли 2008 г., Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, т. 181).
99
В случая, първо, трябва да се отбележи, че общият контекст, накарал Съвета да приеме разглежданите ограничителни мерки, е ясно изложен в съображенията на обжалваните актове, в които по-конкретно се посочва непровокираната и неоправдана военна агресия на Руската федерация срещу Украйна. Също така ясно са посочени правните основания за приемане на посочените актове, а именно член 29 ДЕС и член 215 ДФЕС.
100
Второ, мотивите на обжалваните актове срещу жалбоподателя са изложени в точка 10 по-горе. Противно на твърденията на жалбоподателя, следва да се констатира, че мотивите са достатъчно ясно и точно формулирани, за да може той да разбере причините, поради които наименованието му е включено, а след това оставено в спорните списъци. По-конкретно, от тези мотиви следва, че в първоначалните актове, както и в актовете от март 2023 г., септември 2023 г. и март 2024 г. за оставяне в списъците Съветът включва и запазва наименованието на жалбоподателя в спорните списъци на основание на критерия за свързаност.
101
Всъщност от мотивите става ясно, че наименованието на жалбоподателя е вписано в спорните списъци, тъй като той „е свързан със Сбербанк“ — дружество, което е запазило ефективен контрол върху него, независимо от предполагаемото прехвърляне на акциите му на бизнесмен в Обединените арабски емирства. Използването на израза „предполагаемото прехвърляне“ в мотивите ясно показва, че Съветът поставя под въпрос продажбата на жалбоподателя на бизнесмен от ОАЕ.
102
Трето, следва да се отхвърли доводът на жалбоподателя, че Съветът не обяснил в достатъчна степен причините, поради които приел за наличен продължаващия контрол от Сбербанк, и че това твърдение било погрешно. Тъй като се отнасят всъщност до основателността на твърденията, съдържащи се в мотивите за включване в спорните списъци, тези доводи са за грешка в преценката, а не за нарушение на задължението за мотивиране, и ще бъдат разгледани в рамките на третото основание.
103
Четвърто, следва да се отхвърли и изтъкнатият в писмената реплика на жалбоподателя довод, че Съветът не дал никакво разумно обяснение защо жалбоподателят се намира в същото положение като „лицата, отговорни“ за нападенията с дронове в Украйна. Всъщност следва да се констатира, че съображение 3 от първоначалните актове, което се позовава на нападения с ракети и дронове от Руската федерация срещу цивилни граждани и граждански обекти и инфраструктура в Украйна, както и съображение 4 от същите актове, в което се посочва сериозността на положението в Украйна, описват общия контекст на приемане на първоначалните актове. Противно на твърдяното от жалбоподателя обаче, първоначалните актове нямат за цел да го поставят в същото положение като лицата, отговорни за тези атаки.
104
От мотивите на обжалваните актове следва, че специфичните и конкретните причини, поради които Съветът е включил и впоследствие е оставил наименованието на жалбоподателя в спорните списъци, са посочени достатъчно ясно, за да може последният да ги разбере, а Общият съд — да упражни своя контрол в това отношение.
105
От изложеното следва, че основанието, с което се твърди нарушение на задължението за мотивиране, трябва да се отхвърли.
По третото основание, с което се твърди нарушение на правото на изслушване
106
В жалбата си жалбоподателят твърди нарушение на член 41 от Хартата, и по-специално нарушение на правото на изслушване. Според жалбоподателя Съветът трябвало да се консултира с него преди приемането на първоначалните актове, тъй като не се налагало те да имат изненадващ ефект. В това отношение той твърди, първо, че притежаваните от него финансови инструменти на Fortenova Group продължават да бъдат активи на територията на Съюза и след прехвърлянето им, като не съществува какъвто и да било риск да бъдат преместени извън Съюза и извън приложното поле на Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330.
107
Второ, според жалбоподателя тези финансови инструменти вече са замразени от притежаваното от Сбербанк дружество Fortenova Group. Жалбоподателят твърди, че предоставянето на възможност да изрази съображенията си, преди да бъде първоначално включен в спорните списъци, не би имало неблагоприятни последици и не би довело до изтичане на активи извън Съюза.
108
В изявлението си за изменение на жалбата относно актовете от септември 2023 г. за оставяне в списъците жалбоподателят посочва, че решението за оставяне на името или наименованието на дадено лице в спорните списъци трябва да бъде предшествано от съобщаване на установените уличаващи доказателства, както и от предоставяне на възможност за изслушване на това лице. Съветът обаче не се свързал с жалбоподателя, преди да остави наименованието му в спорните списъци.
109
Същото се отнасяло и за актовете от март 2024 г. за оставяне в списъците, които Съветът приел в нарушение на задължението си за периодично преразглеждане.
110
Съветът, поддържан от Комисията, оспорва доводите на жалбоподателя.
111
Следва да се припомни, че предвиденото в член 41, параграф 2, буква а) от Хартата право на изслушване във всяко производство е неразделна част от зачитането на правото на защита и гарантира на всяко лице възможност надлежно и ефективно да изрази становище в хода на административното производство, преди да бъде прието решение, което може да засегне неблагоприятно интересите му (вж. решение от 27 юли 2022 г., Франция/Съвет, T‑125/22, EU:T:2022:483, т. 75 и цитираната съдебна практика).
112
В хода на производство за приемане на решение за вписване на името или наименованието на лице в списък, приложен към акт за ограничителни мерки, зачитането на правото на защита изисква компетентният орган на Съюза да съобщи на това лице въз основа на какви мотиви и доказателства възнамерява да приеме решението си. При това съобщаване компетентният орган на Съюза трябва да даде възможност на лицето да изложи надлежно гледната си точка по отнасящите се до него мотиви (вж. в този смисъл решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 111 и 112).
113
Член 52, параграф 1 от Хартата допуска ограничения на упражняването на признатите от Хартата права, при условие че тези ограничения зачитат основното съдържание на съответното право и се налагат, при спазване на принципа на пропорционалност, само ако са необходими и ако действително отговарят на признати от Съюза цели от общ интерес (вж. решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 101 и цитираната съдебна практика).
114
В това отношение Съдът многократно приема, че правото на защита може да подлежи на ограничения или дерогации, по-специално в областта на ограничителните мерки, приети в контекста на общата външна политика и политика на сигурност (ОВППС) (вж. в този смисъл решение от 21 декември 2011 г., Франция/People’s Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, т. 67 и цитираната съдебна практика).
115
Освен това наличието на нарушение на правото на защита трябва да се установи въз основа на конкретните за всеки отделен случай обстоятелства, и по-конкретно въз основа на естеството на разглеждания акт, на контекста, в който този акт е приет, и на приложимите в съответната област правни норми (вж. решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 102 и цитираната съдебна практика).
116
Следва също да се припомни, че съдът на Съюза различава, от една страна, първоначалното включване на име или наименование на лице в разглежданите списъци и от друга страна, оставянето на това име или наименование в тези списъци (вж. в този смисъл решение от 30 април 2015 г., Al-Chihabi/Съвет, T‑593/11, EU:T:2015:249, т. 40).
117
Доводите на жалбоподателя следва да се разгледат в светлината на посочените принципи от съдебната практика.
– По първоначалните актове
118
Следва да се припомни, че когато приема първоначално решение за ограничителни мерки, Съветът не е длъжен да съобщава предварително на съответното лице или образувание мотивите, с които възнамерява да обоснове включването на името или наименованието му в спорните списъци. Всъщност, за да не се засегне ефикасността на подобна мярка, тя трябва по самото си естество да бъде изненадваща и да може да се приложи незабавно. В такъв случай по принцип е достатъчно институцията да съобщи на съответното лице или образувание мотивите си, като им предостави правото да бъдат изслушани едновременно със или непосредствено след приемането на решението (вж. в този смисъл решения от 21 декември 2011 г., Франция/People’s Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, т. 61, и от 14 октомври 2009 г., Bank Melli Iran/Съвет, T‑390/08, EU:T:2009:401, т. 92 и 93).
119
Освен това следва да се подчертае, че нито относимите разпоредби от Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, и от Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330, нито общият принцип за зачитане на правото на защита предоставят на заинтересованите лица правото на изслушване, тъй като е достатъчно те да изложат становището си в писмен вид (вж. по аналогия решение от 15 ноември 2023 г., OT/Съвет, T‑193/22, EU:T:2023:716, т. 97 и цитираната съдебна практика).
120
В случая следва да се отбележи, че наименованието на жалбоподателя е включено за първи път в спорните списъци с първоначалните актове. Както следва от точка 11 по-горе, мотивите за включването на наименованието на жалбоподателя в спорните списъци е съобщено с известие, публикувано в Официален вестник на 19 декември 2022 г.
121
Видно от припомнената в точка 118 по-горе съдебна практика, при разглежданите обстоятелства Съветът не е бил длъжен, преди да приеме първоначалните актове, да поиска от жалбоподателя да изрази становище.
122
Този извод не се оборва от довода на жалбоподателя, че финансовите му средства вече били замразени и че поради това не се налагало приемането на решението да има изненадващ ефект.
123
Всъщност в случая финансовите средства, които жалбоподателят притежава като дял от Fortenova Group, действително вече са били замразени, преди наименованието му да бъде включено в спорните списъци заедно с това на Сбербанк, но същевременно една от последиците от разглежданата сделка е именно размразяване на средствата на жалбоподателя. Всъщност в съдебното заседание жалбоподателят признава, че средствата, които е притежавал като дял от Fortenova Group, е трябвало да бъдат размразени, след като на 31 октомври 2022 г. Сбербанк го продава на инвеститор от ОАЕ. Това се потвърждава и от писмото от 20 ноември 2022 г. на инвеститора от ОАЕ до Fortenova Group, което се съдържа в частта „Допълнителни доказателства“ на първата преписка WK и в което този инвеститор уточнява, че към посочената дата жалбоподателят вече не се контролира от образувание, на което са наложени ограничителни мерки, и иска да му бъде предоставена възможност да участва и гласува на бъдещите срещи на управителните органи на Fortenova Group. Следователно Съветът, който не признава тази продажба, не е можел да бъде сигурен, че всички прилагащи замразяването на разглежданите финансови средства икономически оператори също няма да я признаят. С оглед на риска от размразяване на средства Съветът правилно е приел, че в случая е необходим ефект на изненада, за да се гарантира ефикасността на ограничителните мерки.
124
От изложеното следва, че Съветът не е нарушил правото на жалбоподателя да бъде изслушан при приемането на първоначалните актове.
– По актовете от септември 2023 г. за оставяне в списъците
125
Когато става въпрос за решение, оставящо в сила вече наложени ограничителни мерки, Съветът е длъжен, преди да приеме такова решение, да съобщи на засегнатото лице доказателствата, на които се основава, и да му позволи надлежно да изложи становището си по засягащите го мотиви. Тези две процесуални задължения трябва да бъдат изпълнени преди приемането на решението (вж. в този смисъл решения от 21 декември 2011 г., Франция/People’s Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, т. 62 и цитираната съдебна практика, и от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 111—113, и цитираната съдебна практика).
126
Следва обаче да се отбележи, че правото на изслушване преди приемането на актове, с които се оставят в сила ограничителни мерки по отношение на вече засегнати от тези мерки лица, следва да се предостави в случаите, когато Съветът използва нови доказателства срещу тези лица, а не когато се основава на същите мотиви като тези, обосновали приемането на първоначалния акт за налагане на въпросните ограничителните мерки (решения от 28 юли 2016 г., Tomana и др./Съвет и Комисия, C‑330/15 P, непубликувано, EU:C:2016:601, т. 67, и от 7 юни 2023 г., Шакутин/Съвет, T‑141/21, непубликувано, EU:T:2023:303, т. 74).
127
Когато обаче името или наименованието на лице или образувание се оставя в списъка на лицата или образуванията, на които се налагат ограничителни мерки, въз основа на същите съображения като тези, обосновали приемането на първоначалния акт, и няма установени нови доказателства, Съветът не е длъжен, за да спази правото на изслушване на съответното лице или образувание, отново да му съобщава доказателствата, с които разполага срещу него (решение от 22 юни 2022 г., Haswani/Съвет, T‑479/21, непубликувано, EU:T:2022:383, т. 85; вж. също в този смисъл решение от 7 април 2016 г., Central Bank of Iran/Съвет, C‑266/15 P, EU:C:2016:208, т. 32 и 33).
128
В случая, с писмо от 15 септември 2023 г. Съветът уведомява жалбоподателя, че оставя наименованието му в спорните списъци. Щом като мотивите на актовете от септември 2023 г. за оставяне в списъците на наименованието на жалбоподателя не са се променили и не са били установени нови уличаващи доказателства, Съветът не е бил длъжен по своя инициатива и без искане от страна на жалбоподателя да му съобщи отново приетите срещу него доказателства и да му даде възможност да изрази становище.
129
Следователно второто основание следва да се отхвърли в частта си относно актовете от септември 2023 г. за оставяне в списъците.
– По актовете от март 2024 г. за оставяне в списъците
130
Видно от точка 21 по-горе, няма промяна в основанията за приемане на актовете от март 2024 г. за оставяне в списъците на наименованието на жалбоподателя. Освен това следва да се отбележи, че при приемането на тези актове Съветът не се е основал на някакво ново уличаващо доказателство. Ето защо, като се има предвид съдебната практика, цитирана в точки 125—127 по-горе, Съветът не е бил длъжен, за да спази правото на жалбоподателя да бъде изслушан, отново да му съобщи същите уличаващи го доказателства и да го изслуша, преди да приеме актовете от март 2024 г. за оставяне в списъците.
131
Освен това, противно на поддържаното от жалбоподателя, фактът, че Съветът не го е изслушал, преди да остави наименованието му в спорните списъци, не може да представлява съгласно цитираната в точки 125—127 по-горе съдебна практика нарушение на задължението на Съвета за преразглеждане.
132
С оглед на всички изложени съображения основанието, с което се твърди нарушение на правото на изслушване, следва да се отхвърли.
По основанието, с което се твърди грешка в преценката
– Предварителни съображения
133
Най-напред следва да се отбележи, че макар Съветът да разполага с известно право на преценка дали във всеки отделен случай са изпълнени обосноваващите съответните ограничителни мерки правни критерии, юрисдикциите на Съюза са длъжни да осигурят по принцип пълен контрол за законосъобразност на всички актове на Съюза (вж. в този смисъл решения от 3 юли 2014 г., National Iranian Tanker Company/Съвет, T‑565/12, EU:T:2014:608, т. 54 и 55, и от 26 октомври 2022 г., Овсянников/Съвет, T‑714/20, непубликувано, EU:T:2022:674, т. 61 и цитираната съдебна практика).
134
Следва обаче да се отбележи, че ефикасността на съдебния контрол, гарантиран от член 47 от Хартата, изисква по-конкретно съдът на Съюза да се увери, че решението, с което се приемат или оставят в сила ограничителни мерки и което придобива индивидуален характер за съответното лице или образувание, почива на достатъчно солидна фактическа база. Това предполага проверка на твърдените фактически обстоятелства, съдържащи се в изложението на мотивите, което е в основата на това решение, така че съдебният контрол да не се свежда до преценка на абстрактната вероятност на посочените мотиви, а да включи въпроса дали тези мотиви, или поне онзи от тях, считан сам по себе си за достатъчен да обоснове същото това решение, са обосновани (решения от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 119, и от 5 ноември 2014 г., Mayaleh/Съвет, T‑307/12 и T‑408/13, EU:T:2014:926, т. 128).
135
При тази преценка доказателствата и данните не трябва да се разглеждат отделно, а в своя контекст. Всъщност Съветът удовлетворява възложената му тежест на доказване, ако представи пред съда на Съюза съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, които дават възможност да се установи наличието на достатъчна връзка между лицето или образуванието, на което е наложена мярка за замразяване на финансови средства, и режима или общо ситуациите, на които се противодейства (вж. решение от 20 юли 2017 г., Badica и Kardiam/Съвет, T‑619/15, EU:T:2017:532, т. 99 и цитираната съдебна практика).
136
Именно компетентният орган на Съюза следва в случай на оспорване да установи основателността на мотивите, приети срещу засегнатото лице, а не това лице да представя отрицателни доказателства относно липсата на основателност на тези мотиви. Важно е представените данни или доказателства да подкрепят приетите срещу засегнатото лице или образувание мотиви (решения от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 121 и 122, и от 3 юли 2014 г., National Iranian Tanker Company/Съвет, T‑565/12, EU:T:2014:608, т. 57).
137
В това отношение следва да се подчертае, че трябва да се вземе предвид контекстът на разглежданите мерки и да се съобрази изискваната от Съвета степен на доказване, като се има предвид трудността да се получи достъп до обективни доказателства и информация (вж. решение от 1 юни 2022 г., Пригожин/Съвет, T‑723/20, непубликувано, EU:T:2022:317, т. 102 и цитираната съдебна практика).
138
Освен това следва да се отбележи, че дейността на съдилищата на Съюза се ръководи от принципа на свободна преценка на доказателствата и единственият критерий за преценка на силата на представените доказателства е тяхната достоверност. В това отношение, за да се прецени доказателствената сила на даден документ, следва да се провери правдоподобността на съдържащата се в него информация и да се отчетат по-специално произходът на документа, обстоятелствата по съставянето му и неговият адресат, и да се прецени дали предвид съдържанието си той изглежда логичен и достоверен (вж. решение от 31 май 2018 г., Kaddour/Съвет, T‑461/16, EU:T:2018:316, т. 107 и цитираната съдебна практика).
139
Следва също да се припомни, че ограничителните мерки имат охранителен и по дефиниция временен характер, чиято валидност винаги зависи от това дали все още са налице фактическите и правните обстоятелства, поради които са приети, както и от необходимостта да бъдат оставени в сила с оглед осъществяването на техните цели. Ето защо при периодичното преразглеждане на тези ограничителни мерки Съветът трябва да актуализира преценката на положението и да направи равносметка на въздействието на такива мерки, за да определи дали те са позволили да се постигнат целите, преследвани с първоначалното включване на имената и респективно на наименованията на съответните лица и образувания в спорния списък, или все още е възможно да се направи същият извод за посочените лица и образувания (решение от 12 февруари 2020 г., Amisi Kumba/Съвет, T‑163/18, EU:T:2020:57, т. 58 и 59).
140
Накрая, следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика законосъобразността на акт на Съюза трябва да се преценява въз основа на фактическите и правните обстоятелства, които са съществували към датата на приемане на акта (вж. решения от 3 септември 2015 г., Inuit Tapiriit Kanatami и др./Комисия, C‑398/13 P, EU:C:2015:535, т. 22 и цитираната съдебна практика, и от 4 септември 2015 г., NIOC и др./Съвет, T‑577/12, непубликувано, EU:T:2015:596, т. 112 и цитираната съдебна практика).
141
С оглед на изложените съображения следва да се провери дали Съветът е допуснал грешка в преценката, като е решил да включи, а впоследствие и да остави в спорните списъци наименованието на жалбоподателя.
142
В случая е важно да се отбележи, че за да обоснове включването, а впоследствие и оставянето на наименованието на жалбоподателя в спорните списъци, Съветът се е основал на доказателствата, съдържащи се съответно в първата преписка WK и във втората и третата преписка WK.
143
Първата преписка WK съдържа следните доказателства:
–
решение на Rechtbank Amsterdam (Първоинстанционен съд Амстердам, Нидерландия) от 6 септември 2022 г. (доказателство № 1),
–
документ от 5 април 2022 г. на Kroll Issuer Services Ltd (доказателство № 2),
–
снимка на екрана на уебсайта на Fortenova Group (доказателство № 3),
–
извлечение от руския единен национален регистър на юридическите лица от 14 септември 2022 г. (доказателство № 4),
–
извлечение от руския единен национален регистър на юридическите лица от 3 ноември 2022 г. (доказателство № 5),
–
статия на информационната агенция Reuters от 3 ноември 2022 г. (доказателство № 6),
–
статия в Euractiv от 8 ноември 2022 г. (доказателство № 7),
–
статия в Bloomberg News от 21 ноември 2022 г. (доказателство № 8),
–
прессъобщение на уебсайта на Fortenova Group от 12 март 2021 г. (доказателство № 9),
–
снимка на екрана на уебсайта на Fortenova Group (доказателство № 10),
–
снимка на екрана на уебсайта на GFC Media Group (доказателство № 11),
–
статия от вестник Večernji list от 8 ноември 2022 г. (доказателство № 12).
144
Първата преписка WK съдържа и следните няколко документа, групирани под заглавието „Допълнителни доказателства“:
–
писмени становища, представени пред Rechtbank Amsterdam (Първоинстанционен съд Амстердам) по дело между инвеститор от ОАЕ и Fortenova Group, и следните приложения към тях: писмо на Министерството на външните работи и европейските въпроси на Хърватия от 25 ноември 2022 г., извлечение за жалбоподателя от 31 октомври 2022 г. от единния национален регистър на юридическите лица в Русия, документ от 31 октомври 2022 г. за плащане в полза на Сбербанк от специализиран фонд, използван от инвеститора от ОАЕ, извлечение за този специализиран фонд от единния национален регистър на юридическите лица в Русия от 22 ноември 2022 г., декларация на инвеститора от ОАЕ от 22 ноември 2022 г., писмо на Fortenova Group, изпратено на жалбоподателя на 22 ноември 2022 г., годишен доклад за 2021 г. на Fortenova Group TopCo,
–
електронно писмо от 20 ноември 2022 г. от инвеститора от ОАЕ до Fortenova Group STAK,
–
паметна записка на адвокатска кантора от 14 декември 2022 г., адресирана до Fortenova Group, и приложенията към нея, сред които по-конкретно договор за прехвърляне на жалбоподателя, сключен между SBC Aktiv и SBK Uranium, от една страна, и инвеститора от ОАЕ, от друга страна, договор за заем между инвеститора от ОАЕ и използвания за сключването на сделката специализиран фонд, извлечения за жалбоподателя от 31 октомври 2022 г. и 15 ноември 2022 г. от единния регистър на юридическите лица в Русия, договор за прехвърляне на правото на вземане от 31 октомври 2022 г. между Сбербанк и инвеститора от ОАЕ, доказателство за плащане от 31 октомври 2022 г. в полза на Сбербанк от специализиран фонд, използван за целта от инвеститора от ОАЕ, извлечения за този специализиран фонд от 8 ноември 2022 г. и от 24 ноември 2022 г. от единния национален регистър на юридическите лица в Русия, известие за изпълнение на задължението от трето лице, изпратено на Сбербанк от инвеститора от ОАЕ.
145
Втората преписка WK съдържа само решение от 29 декември 2022 г. на Gerechtshof Amsterdam (Апелативен съд Амстердам, Нидерландия).
146
Третата преписка WK съдържа само резюме на класифицирано доказателство, озаглавено „Доказателство въз основа на официалните регистри на дружествата, потвърждаващо, че SBK Art LLC е дъщерно дружество, контролирано от правителството на Руската федерация“.
– По надеждността на представените от Съвета доказателства
147
Жалбоподателят поставя под въпрос надеждността на доказателствата в първата преписка WK, на които Съветът се е основал, за да включи наименованието му в спорните списъци, тъй като счита, че са от недостоверни източници, а именно публикувани в интернет статии от пресата и блогове с не особено високо качество. По-специално, жалбоподателят твърди, че съдържащите се в първата преписка WK статии само възпроизвеждат официалните изявления на изпълнителния директор (ИД) на Fortenova Хърватия. Освен това жалбоподателят оспорва доказателствената стойност на документа от адвокатска кантора, тъй като не съдържа информация по-специално за автора си и е изготвен в интерес на Fortenova Group.
148
Съветът оспорва доводите на жалбоподателя. Той твърди, че не се е ограничил до статии в пресата, а е събрал като доказателства също официални документи и документи по дела пред съдилища в Нидерландия.
149
Следва да се припомни, че при липсата на разследващи правомощия в трети държави преценката на органите на Съюза трябва фактически да се основава на обществено достъпни източници на информация, доклади, статии в пресата, доклади на тайните служби или други подобни източници на информация. Съгласно съдебната практика обаче статиите в пресата могат — ако са достатъчно конкретни, точни и убедителни по отношение на описаните в тях факти — да се използват за доказването на тези факти. В това отношение би било прекомерно и непропорционално да се изисква от Съвета сам да води разследване на място по отношение на истинността на фактите, които са отразени от много медии (вж. решение от 1 юни 2022 г., Пригожин/Съвет, T‑723/20, непубликувано, EU:T:2022:317, т. 59 и цитираната съдебна практика).
150
Следва да се отбележи, че жалбоподателят оспорва надеждността на доказателства само от първата преписка WK.
151
Най-напред, следва да се отхвърли твърдението на жалбоподателя, че Съветът е включил наименованието му в спорните списъци въз основа само на статии от пресата и блогове с неособено високо качество. Всъщност следва да се констатира, че статиите от пресата са от различни цифрови информационни източници, като например Reuters (доказателство № 6), Euractiv (доказателство № 7) или Bloomberg News (доказателство № 8). Що се отнася до надеждността на представените от Съвета доказателства, следва да се припомни, както бе подчертано в точка 149 по-горе, че при липсата на правомощия за разследване в трети страни преценката на органите на Съюза трябва фактически да се основава на публично достъпни източници на информация, доклади, статии в пресата или други подобни източници на информация. Освен това жалбоподателят не предоставя каквато и да било друга информация, която да постави под съмнение надеждността на посочените доказателства.
152
По-нататък, жалбоподателят твърди, че статиите от пресата само преповтарят изявления на представител на Fortenova Group. В това отношение следва да се отбележи, че съдържащите се в първата преписка WK доказателство № 6 (статия на Reuters) и доказателство № 7 (статия на Euractiv) не се отнасят до изявления на представител на Fortenova Group. По отношение на доказателство № 8 (статия на Bloomberg News) следва да се отбележи, че тази публикация действително цитира изявления на представител на Fortenova Group и препредава изявления на представител на Сбербанк. При все това обаче самият факт, че статия от пресата цитира изявления на представител на дружество, сам по себе си не може да постави под въпрос доказателствената стойност на това съдържащо и друга информация доказателство. Освен това следва да се отбележи, че жалбоподателят не е предоставил каквато и да било друга информация, за да докаже, че съдържащите се в тези статии изявления и данни са погрешни.
153
С оглед на изложеното и при липсата на представени от жалбоподателя доказателства, които да могат да поставят под въпрос надеждността на използваните от Съвета източници, посочените доказателства следва да се признаят за логични и достоверни по смисъла на припомнената в точка 138 по-горе съдебна практика.
154
Накрая, що се отнася до документа от адвокатска кантора, включен от Съвета в частта „Допълнителни доказателства“ на първата преписка WK, следва, подобно на Съвета, да се констатира, че това правно становище, изготвено по искане на Fortenova Group, има ниска доказателствена стойност.
– По прилагането спрямо жалбоподателя на критерия за свързаност
155
Жалбоподателят по същество твърди, че Съветът не представя конкретни, точни и съгласувани доказателства, въз основа на които може да се приеме, че има достатъчно фактически основания за включването на наименованието му в спорните списъци въз основа на критерия за свързаност. Жалбоподателят оспорва факта, че Сбербанк продължава да го контролира, и твърди, че Съветът не е доказал такъв ефективен контрол. Първо, жалбоподателят оспорва частта от мотивите за включване, която се отнася до продажбата му от Сбербанк, като твърди, че тази продажба се урежда от руското право и че Съветът не е доказал неизвършването ѝ.
156
Второ, според жалбоподателя фактът, че след извършената от Сбербанк продажба един от управителите на Fortenova Group, служител също и на Сбербанк, е запазил поста си, не доказва наличието на контрол от страна на последното дружество, тъй като активите и правото на глас на жалбоподателя във Fortenova Group са били замразени и не са му позволявали да замени този управител.
157
Трето, жалбоподателят оспорва извода, който е направен в съдържащия се в първата преписка WK документ от адвокатска кантора и съгласно който липсва достатъчно информация, за да се установи съответствието с правото на Съюза на извършената от Сбербанк продажба и свързаните с нея обстоятелства. Жалбоподателят твърди, че свързаните с продажбата обстоятелства и финансирането ѝ със заем от руска банка не са необичайни.
158
Четвърто, жалбоподателят твърди, че съдържащите се в преписката WK доказателства не позволяват да се установи, че Сбербанк го е контролирала към деня на приемане на първоначалните актове.
159
По-специално, жалбоподателят оспорва документ от първата преписка WK, който е издаден от Министерството на външните работи и европейските въпроси на Хърватия и съгласно който Сбербанк продължава да упражнява контрол върху жалбоподателя, тъй като по-конкретно не е искано разрешение за продажбата от хърватските органи. Според жалбоподателя за продажбата не се изисква разрешение от тези органи, тъй като член 17, буква д) от Регламент № 269/2014, който предвижда, че този регламент се прилага „спрямо всяко юридическо лице, образувание или орган във връзка с всякакъв вид стопанска дейност, извършвана изцяло или частично в рамките на Съюза“, не е приложим.
160
В писмената си реплика, от една страна, жалбоподателят добавя, че позицията на Съвета, която поставя под въпрос действителността на продажбата на жалбоподателя от Сбербанк на инвеститор от ОАЕ, е неоснователна. Всъщност според жалбоподателя тази сделка — в която участват руски продавач (Сбербанк), руски актив (жалбоподателят) и купувач от ОАЕ — не попада в приложното поле на член 17 от Регламент № 269/2014. Според жалбоподателя Сбербанк може свободно да го продава, без да трябва за целта да се позовава на дерогацията по член 6б, параграф 2б от Регламент № 269/2014.
161
От друга страна, жалбоподателят оспорва довода на Съвета за наличие на заобикаляне, тъй като счита, че сключването извън Съюза на сделка с предмет чуждестранни активи и с купувач чуждестранно лице не може да представлява заобикаляне по смисъла на член 9 от Регламент № 269/2014.
162
В частите от изявлението си за изменение на жалбата, които се отнасят за актовете от септември 2023 г. и от март 2024 г. за оставяне в списъците, жалбоподателят повтаря довода, че Съветът не е представил никакво убедително доказателство за свързаността му със Сбербанк.
163
Съветът, подкрепян от Република Хърватия, Кралство Нидерландия и Комисията, оспорва доводите на жалбоподателя.
164
Следва да се отбележи, че мотивите на обжалваните актове се основават на критерия за свързаност, предвиден в член 2, параграф 1, in fine, от Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, и в член 3, параграф 1, in fine, от Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330.
165
В това отношение следва да се подчертае, че макар често да се използва в актове на Съвета относно ограничителни мерки, понятието „свързаност“ не е дефинирано и значението му зависи от съответния контекст и обстоятелства. С оглед на това може да се приеме, че това понятие обхваща физически или юридически лица, свързани като цяло с общи интереси въз основа не непременно на икономическа дейност, но и не само на семейна връзка (решение от 25 октомври 2023 г., QF/Съвет, T‑386/22, непубликувано, EU:T:2023:670, т. 54; вж. също в този смисъл решение от 8 март 2023 г., Пригожина/Съвет, T‑212/22, непубликувано, EU:T:2023:104, т. 93, 103 и 104 и цитираната съдебна практика).
166
Следователно критерият за свързаност може да се тълкува в смисъл, че се отнася до всяко физическо или юридическо лице или образувание, което има връзка като тази, определена по-горе в точка 165, с лице, на което са наложени ограничителни мерки въз основа на един от критериите за включване, предвидени в Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, и в Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330.
167
Освен това, когато едно образувание принадлежи на или е контролирано от друго образувание, на което са наложени ограничителни мерки въз основа на един от критериите за включване, предвидени в Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, и Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330, връзката между тези две образувания по отношение на капитала или контрола очевидно представлява връзка в смисъла, описан в точка 165 по-горе, тъй като съществува значителен риск образуванието майка да упражни натиск върху образуванието, което му принадлежи или което контролира, за да заобиколи последиците от наложените мерки (вж. по аналогия решение от 4 септември 2015 г., NIOC и др./Съвет, T‑577/12, непубликувано, EU:T:2015:596, т. 114).
168
Следва да се припомни, че мотивите, с които наименованието на жалбоподателя е включено в спорните списъци, се съдържат в точка 10 по-горе и остават непроменени в актовете от март 2023 г., септември 2023 г. и март 2024 г. за оставяне в списъците. Следователно по същество наименованието на жалбоподателя е включено и впоследствие оставено в спорните списъци на основание на обстоятелството, че жалбоподателят е образувание, свързано със Сбербанк — дружество, което го е учредило като свое дъщерно дружество с цел да държи дяла му от Fortenova Group, както и на основание на обстоятелството, че Сбербанк продължава да упражнява ефективен контрол върху жалбоподателя, независимо от твърдяното прехвърляне на акциите му на бизнесмен от Обединените арабски емирства.
169
В този контекст е важно да се провери дали с доказателствата, които е представил при приемането на обжалваните актове, Съветът е удовлетворил възложената му тежест на доказване и дали тези доказателства представляват съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики в подкрепа на мотивите за включване на наименованието на жалбоподателя в спорните списъци въз основа на критерия за свързаност.
170
В случая, що се отнася до качеството на жалбоподателя на дъщерно дружество на Сбербанк, учредено с цел да държи дяла му във Fortenova Group, страните не спорят, че към момента, когато наименованието му е включено в спорните списъци с Решение 2022/1272 и с Регламент за изпълнение 2022/1270, Сбербанк притежава 100 % от жалбоподателя посредством дъщерните си дружества SBK Uranium и SBC Aktiv. Освен това жалбоподателят не оспорва, че е учреден на 10 декември 2021 г. като специализиран фонд, който да държи депозитните сертификати и конвертируемите облигации на Сбербанк във Fortenova Group, и по-конкретно в установеното в Нидерландия дружество Fortenova Group TopCo. Жалбоподателят не оспорва и че на 5 април 2022 г. Сбербанк му е прехвърлило споменатите депозитни сертификати и конвертируеми облигации.
171
На 21 юли 2022 г. обаче Съветът приема Решение 2022/1272 и Регламент за изпълнение 2022/1270, с които включва наименованието на Сбербанк в спорните списъци под номер 108. На основание член 2 от Регламент № 269/2014 от датата на включването на наименованието на Сбербанк в спорните списъци, а именно от 21 юли 2022 г., всички финансови средства и икономически ресурси в Съюза, които са собственост, държат се или се контролират от Сбербанк, са замразени, като не могат да му се предоставят пряко или косвено никакви финансови средства или икономически ресурси, каквито по-конкретно са косвено притежаваните от него чрез жалбоподателя депозитни сертификати и конвертируеми облигации на установеното в Нидерландия Fortenova Group TopCo. Освен това упражняването на правото на глас и участие въз основа на тези депозитни сертификати и конвертируеми облигации също е замразено, считано от същата дата, тъй като те представляват икономически ресурси по смисъла на член 1, буква г) от Регламент № 269/2014.
172
Следователно жалбоподателят е учреден като специализиран фонд с единствената цел да държи депозитните сертификати и конвертируемите облигации, които Сбербанк притежава като дял от установеното в Нидерландия Fortenova Group TopCo и които след включването на наименованието на Сбербанк в спорните списъци са замразени.
173
Жалбоподателят не оспорва, че притежаваните от него депозитни сертификати и конвертируеми облигации на установеното в Нидерландия Fortenova Group TopCo са замразени, считано от включването на наименованието на Сбербанк в спорните списъци. Жалбоподателят обаче твърди, че не е дъщерно дружество на Сбербанк, считано от 31 октомври 2022 г. — датата, на която SBK Uranium и SBC Aktiv, дъщерни дружества на Сбербанк, го продават на инвеститор от ОАЕ, и че следователно не е бил дъщерно дружество на Сбербанк както към 16 декември 2022 г. — датата, на която последното е включено в спорните списъци, така и към датата на приемане на актовете от март 2023 г., от септември 2023 г. и от март 2024 г. за оставяне в списъците.
174
По отношение на споменатата продажба първата преписка WK съдържа подписан от SBK Uranium, SBC Aktiv и инвеститор от ОАЕ акт за прехвърляне на жалбоподателя, договор за продажба между Сбербанк и същия инвеститор от ОАЕ с предмет вземане, притежавано от Сбербанк, след като на 5 април 2022 г. е прехвърлило на жалбоподателя депозитни сертификати и конвертируеми облигации на Fortenova Group TopCo. Първата преписка WK включва също договор за кредит, сключен между специализирания фонд (използван от инвеститора от ОАЕ за придобиването на жалбоподателя) и руска банка, доказателство за извършения от тази банка на 31 октомври 2022 г. паричен превод в полза на специализирания фонд и доказателство за извършения от последния на същата дата паричен превод в полза на Сбербанк за плащане на вземането.
175
Съветът, подкрепян от Република Хърватия, Кралство Нидерландия и Комисията, счита, че тази продажба е недействителна в Съюза, тъй като не е разрешена от компетентен национален орган, както изисква предвидената в член 6б, параграф 2б от Регламент № 269/2014 дерогация.
176
В това отношение следва да се припомни, че както беше установено в точка 171 по-горе, от 21 юли 2022 г. — датата, на която наименованието на Сбербанк е включено в спорните списъци, притежаваните от жалбоподателя депозитни сертификати и конвертируеми облигации на установеното в Съюза дружество Fortenova Group TopCo са замразени на основание член 2 от Регламент № 269/2014.
177
Член 1, буква е) от Регламент № 269/2014 предвижда, че понятието „замразяване на финансови средства“ означава „предотвратяване на движението, прехвърлянето, изменението, използването, достъпа или боравенето с финансови средства по всякакъв начин, който би довел до промяна в техния обем, количество, местонахождение, собственост, владение, вид, предназначение или друга промяна, която би позволила използване на финансовите средства, включително управление на портфейл“.
178
Следователно прилагането в случая на член 1, буква е) от Регламент № 269/2014 означава, че считано от 21 юли 2022 г. — датата, на която наименованието на Сбербанк е включено в спорните списъци, притежаваните от жалбоподателя депозитни сертификати и конвертируеми облигации не могат да бъдат предмет на каквито и да било движения, прехвърляния, изменения, начини на използване или достъп, които биха довели по-конкретно до промяна в собствеността, владението или друга промяна, която би позволила използването им.
179
Притежаваните от жалбоподателя депозитни сертификати и конвертируеми облигации биха могли да се размразят само ако от спорните списъци отпадне наименованието на Сбербанк или ако се приложи някоя от дерогациите по Регламент № 269/2014.
180
В това отношение следва да се констатира, че към момента на включването на наименованието на Сбербанк в спорните списъци с Решение 2022/1272 Съветът въвежда в член 2, параграф 15 от Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, дерогация, която се отнася конкретно за Сбербанк, посочено във вписване под номер 108, и която при определени условия предвижда освобождаване на замразени финансови средства или икономически ресурси. Освен това член 6б, параграф 2б от Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330, съдържа дерогация, формулирана по същия начин, както тази в член 2, параграф 15 от Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329.
181
Следва да се припомни, че жалбоподателят притежава депозитни сертификати и конвертируеми облигации на установеното в Нидерландия Fortenova Group TopCo. Освен това страните не спорят, че за прехвърлянето на жалбоподателя на инвеститора от ОАЕ не е поискано каквото и да било разрешение от компетентния нидерландски орган, нито впрочем от който и да било друг национален орган на държава членка. Това се потвърждава и от доказателства № 7, 8 и 9 от първата преписка WK — статии, публикувани съответно от Reuters, Euractiv и Bloomberg News, в които се посочва, че прехвърлянето на жалбоподателя от Сбербанк на инвеститора от ОАЕ е извършено, без да се иска разрешение от хърватските или нидерландските органи.
182
Според жалбоподателя член 6б, параграф 2б от Регламент № 269/2014 е приложим само тогава, когато съответната сделка попада в приложното поле на член 17 от Регламент № 269/2014, а в случая това не било така — сделката се уреждала от руското право, имала за предмет прехвърляне на собственост на руско образувание, каквото самият той бил, и страни по нея били физически или юридически лица, които не били съответно граждани на Съюза или установени в Съюза лица.
183
На първо място, следва да се провери дали Регламент № 269/2014 е приложим към сделката, с която Сбербанк прехвърля посредством дъщерните си дружества SBC Aktiv и SBK Uranium жалбоподателя на инвеститора от ОАЕ.
184
В това отношение следва да се припомни, че член 17, буква а) от Регламент № 269/2014 предвижда, че този регламент се прилага „на територията на Съюза, включително неговото въздушно пространство“.
185
В случая следва да се констатира, че страни по разглежданата сделка са Сбербанк, действащо посредством своите установени в Русия дъщерни дружества SBC Aktiv и SBK Uranium, и инвеститор от ОАЕ, а предмет на сделката е продажбата на жалбоподателя, който е установено в Русия дружество. Видно обаче от документ № 1 от първата преписка WK, жалбоподателят е учреден като специализиран фонд с единствената цел да държи притежаваните от Сбербанк ценни книжа на Fortenova Group, а именно прехвърлените му на 5 април 2022 г. депозитни сертификати и конвертируеми облигации на установеното в Нидерландия Fortenova Group TopCo. Следователно, макар да е дружество, установено в Русия, жалбоподателят притежава в Съюза средства под формата на депозитни сертификати и конвертируеми облигации на установено в Съюза дружество.
186
Като се има предвид, че води до прехвърляне на тези намиращи се на територията на Съюза финансови средства, сделката, с която Сбербанк прехвърля жалбоподателя на инвеститора от ОАЕ, попада в обхвата на Регламент № 269/2014 на основание на член 17, буква а) от този регламент.
187
На второ място, следва да се провери приложимостта на дерогацията по член 6б, параграф2б от Регламент № 269/2014 към разглежданата сделка по продажба на жалбоподателя на инвеститора от ОАЕ.
188
Съгласно постоянната практика на Съда, при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза трябва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ, както и целите на правната уредба, от която тя е част (вж. решение от 29 април 2021 г., X (Европейска заповед за арест — Ne bis in idem), C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, т. 69 и цитираната съдебна практика).
189
Следва да се припомни, че член 6б, параграф 2б от Регламент № 269/2014 предвижда: „[ч]рез дерогация от член 2 компетентните органи на държава членка могат, при условията, които смятат за уместни, да разрешат освобождаването на определени замразени финансови средства или икономически ресурси или предоставянето на определени финансови средства или икономически ресурси на образуванието, вписано под номер 108 в приложение I, след като са установили, че финансовите средства или икономическите ресурси са необходими за приключването, до 31 октомври 2022 г., на текуща продажба и прехвърляне на права на собственост, пряко или непряко притежавани от това образувание в юридическо лице, образувание или орган, установени в Съюза“.
190
Първо, от текста на член 6б, параграф 2б от Регламент № 269/2014 следва, че тази дерогация се прилага за продажба на права, които Сбербанк притежава пряко или непряко в капитала на установено в Съюза юридическо лице, образувание или орган.
191
В това отношение следва да се отхвърли доводът на жалбоподателя, че споменатата дерогация не е приложима към разглежданата сделка, тъй като става въпрос за прехвърляне на установено в Русия дружество, каквото самият той е, а не на намиращи се в Съюза активи. Всъщност, както следва от точка 170 по-горе, към датата, когато наименованието му е включено в спорните списъци, Сбербанк притежава 100 % от жалбоподателя посредством дъщерните си дружества SBK Uranium и SBC Aktiv, а жалбоподателят притежава депозитни сертификати и конвертируеми облигации на установеното в Нидерландия дружество Fortenova Group TopCo. Следователно тези депозитни сертификати и конвертируеми облигации представляват права, притежавани непряко от Сбербанк в установено в Съюза юридическо лице, а именно в установеното в Нидерландия дружество Fortenova Group Topco.
192
Второ, при систематично тълкуване на член 6б, параграф 2б от Регламент № 269/2014 се установява, че предвидената в тази разпоредба дерогация се отнася за член 2 от Регламент № 269/2014, който предвижда замразяването на финансови средства и икономически ресурси, които са собственост или се владеят, държат или контролират от определени физически или юридически лица, образувания или органи, или от свързаните с тях физически или юридически лица, образувания или органи. Финансовите средства и икономическите ресурси, замразени на основание член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014, не могат да бъдат освобождавани и не могат да бъдат предмет на прехвърляне без разрешение за освобождаване като това, което член 6б, параграф 2б от Регламент № 269/2014 изисква.
193
Трето, този извод се потвърждава и от преследваните с Регламент № 269/2014 цели. Целта на предвидените в този регламент дерогации, сред които и тази по член 6б, параграф 2б, е да се очертаят ясно случаите, в които включените в спорните списъци образувания могат да поискат от компетентните национални органи разрешение за продажба на замразени активи, за да се гарантира ефикасността на ограничителните мерки. Посочената дерогация съответства следователно на преследваните с правната уредба за налагане на ограничителните мерки цели, свързани с необходимостта при създалото се сериозно положение да се окаже максимален натиск върху руските власти да преустановят както действията си и политиката си за дестабилизиране на Украйна, така и военната си агресия в тази държава.
194
В този смисъл собствеността върху замразени средства като тези, които жалбоподателят притежава като активи във Fortenova Group, не може да се прехвърля от физически или юридически лица, чиито наименования са включени в спорните списъци, на други лица извън Съюза, без да се приложи дерогация като предвидената в член 6б, параграф 2б от Регламент № 269/2014.
195
Продажбата от Сбербанк на жалбоподателя, имаща единствено за цел последният да държи депозитни сертификати и конвертируеми облигации на намиращото се в Съюза дружество Fortenova Group TopCo, би довела обаче до размразяване и прехвърляне на тези замразени с включването на наименованието на Сбербанк в спорните списъци активи.
196
Ето защо, противно на поддържаното от жалбоподателя, член 6б, параграф 2б от Регламент № 269/2014 е приложим към продажбата на жалбоподателя на инвеститора от ОАЕ и поради това за извършването ѝ е трябвало да се поиска и получи разрешение от компетентния нидерландски орган.
197
Всъщност признаването в Съюза на сделка, която компетентните национални органи не са разрешили, както изисква предвидената в Регламент № 269/2014 дерогация, би обезсмислило наложените на Сбербанк ограничителни мерки.
198
В това отношение следва да се констатира, че компетентните национални органи не са разрешили предварително тази продажба, както изисква член 6б, параграф 2б от Регламент № 269/2014. Без такова разрешение обаче тази продажба не може да породи последици от гледна точка на правото на Съюза по отношение на ограничителните мерки. Следователно Съветът правилно е квалифицирал тази продажба като „предполагаемото прехвърляне“ в мотивите за включване на наименованието на жалбоподателя в спорните списъци.
199
От това следва, че прехвърлянето от Сбербанк на инвеститор от ОАЕ на депозитните сертификати и конвертируемите облигации на Fortenova Group TopCo, държани от жалбоподателя в Съюза и замразени след включването на наименованието на Сбербанк в спорните списъци, без да има разрешение от компетентен национален орган, противоречи на разпоредбите на Регламент № 269/2014 и трябва да се счита за недействително по правото на Съюза.
200
Ето защо от гледна точка на правото на Съюза след твърдяната продажба на жалбоподателя на инвеститор от ОАЕ положението на жалбоподателя към датите, на които са приети първоначалните актове и актовете от март 2023 г., септември 2023 г. и март 2024 г. за оставяне в списъците, е било същото като към датата на включване на наименованието на Сбербанк в спорните списъци. Всъщност жалбоподателят продължава да държи депозитни сертификати и конвертируеми облигации на Fortenova Group TopCo, които от момента на замразяването им посредством включването на наименованието на Сбербанк в спорните списъци вече не подлежат на промяна или прехвърляне без дадено от компетентен национален орган разрешение за освобождаването им.
201
Следователно фактът, че жалбоподателят продължава да държи депозитни сертификати и конвертируеми облигации на установеното в Нидерландия дружество Fortenova Group TopCo, които са били замразени с включването на наименованието на Сбербанк в спорните списъци, доказва, че Сбербанк и жалбоподателят са свързани с общи интереси.
202
С оглед на изложеното следва да се заключи, че Съветът е представил съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, установяващи, че при приемането на първоначалните актове и на актовете от март 2023 г., септември 2023 г. и март 2024 г. за оставяне в списъците жалбоподателят е бил свързано със Сбербанк юридическо лице по смисъла на критерия за свързаност, тъй като е продължавал да държи дялове на Сбербанк във Fortenova Group.
203
Съгласно съдебната практика относно контрола за законосъобразност на решенията за налагане на ограничителни мерки и с оглед на превантивния характер на тези мерки следва да се приеме, че ако съдът на Съюза счете дори само един от изложените мотиви за достатъчно точен, конкретен и подкрепен с доказателства, както и за представляващ сам по себе си достатъчно основание за поддържане на съответното разглеждано решение, обстоятелството, че други мотиви не са такива, не би могло да е основание за отмяна на това решение (вж. решение от 28 ноември 2013 г., Съвет/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, C‑348/12 P, EU:C:2013:776, т. 72 и цитираната съдебна практика).
204
Тъй като доводът, че жалбоподателят е дъщерно дружество на Сбербанк и държи депозитни сертификати и конвертируеми облигации на Fortenova Group TopCo, следва да се приеме за основателен, второто твърдение за нарушение следва да се отхвърли, без да се налага да бъдат разгледани останалите доводи за продължаващия все още ефективен контрол на Сбербанк върху жалбоподателя.
205
От това следва, че основанието, с което се твърди грешка в преценката, трябва да се отхвърли.
По основанието, с което се твърди нарушение на принципа на пропорционалност
206
Жалбоподателят твърди, че обжалваните актове не допринасят за постигането на целите на Съюза. Според жалбоподателя включването и оставянето на наименованието му в спорните списъци няма за цел да увеличи тежестта на войната за Руската федерация, а в действителност преследва други, стратегически цели, свързани с икономическите интереси на Република Хърватия във Fortenova Group.
207
Жалбоподателят твърди, че включването и оставянето на наименованието му в спорните списъци са ненужни и непропорционални. Тъй като включването на наименованието на Сбербанк в спорните списъци довело до замразяване на активите и на всички негови дъщерни дружества, установени в Съюза, допълнително санкциониране на жалбоподателя — който, както твърди Съветът, никога не бил преставал да е контролиран от Сбербанк — не било необходимо.
208
Освен това жалбоподателят твърди, че Fortenova Group е било длъжно да действа съответно на наложените на Сбербанк ограничителни мерки. Ако Fortenova Group било приело, че инвеститорът от ОАЕ не купува акциите на жалбоподателя за своя сметка, разглежданите финансови инструменти щели да останат замразени дори Съветът да не бил включил наименованието на жалбоподателя в спорните списъци.
209
Съветът, подкрепян от Кралство Нидерландия и Комисията, оспорва доводите на жалбоподателя.
210
Принципът на пропорционалност, който е част от общите принципи на правото на Съюза и е възпроизведен в член 5, параграф 4 ДЕС, изисква приложените с разпоредба на правото на Съюза мерки да бъдат в състояние да осъществят легитимните цели, преследвани от съответната правна уредба, и да не надхвърлят необходимото за тяхното постигане (решение от 15 ноември 2012 г., Al-Aqsa/Съвет и Нидерландия/Al-Aqsa, C‑539/10 P и C‑550/10 P, EU:C:2012:711, т. 122).
211
В случая следва да се отбележи, че определянето на жалбоподателя като юридическо лице, свързано със Сбербанк, преследва една от целите на ОВППС. Всъщност приемането на ограничителни мерки спрямо образувания, свързани с физически или юридически лица, образувания или органи, включени в спорните списъци въз основа на един от критериите, предвидени в Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, отговаря на целта по член 21, параграф 2, буква в) ДЕС за опазване на мира, предотвратяване на конфликти и укрепване на международната сигурност съгласно целите и принципите на Устава на Организацията на обединените нации. Що се отнася до това дали приетите спрямо жалбоподателя ограничителни мерки са подходящи с оглед на целите, които преследват, те сами по себе си не могат да се считат за неподходящи (вж. по аналогия решение от 2 декември 2020 г., Kalai/Съвет, T‑178/19, непубликувано, EU:T:2020:58, т. 171 и цитираната съдебна практика).
212
С оглед на разглежданите обстоятелства по делото следва също да се отбележи, че в съображения 2—10 от Решение 2022/329 Съветът отбелязва продължаващото влошаване на положението в Украйна, довело на 24 февруари 2022 г. до агресията на Руската федерация срещу Украйна в грубо нарушение на териториалната цялост, суверенитета и независимостта на тази държава. Поради влошаването на положението в Украйна, характеризиращо се с избухването на агресивна война, водена от Руската федерация, Съветът е счел за необходимо да разшири кръга на лицата и образуванията, за които се прилагат ограничителните мерки, за да постигне преследваните цели. Този подход, основан на постепенно ограничаване на правата в зависимост от ефективността на мерките, показва, че последните са пропорционални (вж. по аналогия решения от 28 ноември 2013 г., Съвет/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, C‑348/12 P, EU:C:2013:776, т. 126, и от 25 януари 2017 г., Almaz-Antey Air and Space Defence/Съвет, T‑255/15, непубликувано, EU:T:2017:25, т. 104).
213
Освен това, като включва също и тези физически или юридически лица, образувания или органи, които са свързани с включените в спорните списъци лица въз основа на някой от критериите, предвидени в член 2, параграф 1 от Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, Съветът има основания да очаква, че с това би могло да се допринесе за преустановяване или оскъпяване на действията на Руската федерация и прекратяване на явното нарушаване на териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (вж. в този смисъл решение от 13 септември 2018 г., Роснефт и др./Съвет, T‑715/14, непубликувано, EU:T:2018:544, т. 157). При това положение, противно на твърденията на жалбоподателя, съществува връзка между включването на наименованието му в спорните списъци и преследваната с ограничителните мерки цел.
214
В това отношение следва да се припомни, че значимостта на целите, преследвани с акт на Съюза за установяване на режим на ограничителни мерки, може да оправдае дори и сериозни неблагоприятни последици за някои оператори, включително за тези от тях, които не носят никаква отговорност за довелото до приемането на тези мерки положение (вж. по аналогия решения от 3 септември 2008 г., Kadi и Al Barakaat International Foundation/Съвет и Комисия, C‑402/05 P и C‑415/05 P, EU:C:2008:461, т. 361, и от 28 март 2017 г., Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, т. 150).
215
Включването на наименованието на жалбоподателя в спорните списъци като свързано със Сбербанк юридическо лице и наложените му на това основание ограничителни мерки са необходими и за постигането и съблюдаването на посочените в член 21 ДЕС цели, освен ако други, по-малко ограничителни мерки, като например система за предварително разрешение или задължение за последващо обосноваване на използването на прехвърлените средства, не позволяват също толкова ефикасно да се постигне преследваната цел, като се има предвид по-конкретно възможността за заобикаляне на наложените ограничения (вж. в този смисъл решения от 21 януари 2016 г., Makhlouf/Съвет, T‑443/13, непубликувано, EU:T:2016:27, т. 112, и от 25 януари 2017 г., Almaz-Antey Air and Space Defence/Съвет, T‑255/15, непубликувано, EU:T:2017:25, т. 106). Освен това жалбоподателят не е доказал, че други, по-малко ограничителни мерки биха позволили тези цели да бъдат постигнати също толкова ефикасно.
216
Освен това следва да се констатира, че Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, и Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330, предвиждат възможност за издаване на специални разрешения за размразяване на средства, други финансови активи или други икономически ресурси, както и за преразглеждане на включването на имената или наименованията на съответните лица или образувания в спорните списъци, за да се даде възможност лицата и образуванията, които вече не отговарят на критериите за включване в посочените списъци, да бъдат заличени от тях.
217
По отношение на довода на жалбоподателя, че включването на наименованието му в спорните списъци е ненужно, тъй като притежаваните от него активи вече са били замразени с включването на наименованието на Сбербанк, първо, следва да се отбележи, че възможността в спорните списъци да се включат и физически или юридически лица, образувания или органи, свързани със санкционираните лица, произтича от член 2, параграф 1 от Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, и от член 3, параграф 1 от Регламент № 269/2014, изменен с Регламент 2022/330.
218
Второ, такова включване може да има за цел и избягване на риск от заобикаляне на ограничителните мерки. Всъщност в съдебната практика се приема, че когато финансовите средства на образувание са замразени, съществува значителна опасност то да упражни натиск върху субектите, които притежава или контролира, за да заобиколи последиците на насочените към него мерки, и че замразяването на финансовите средства на тези субекти е необходимо и подходящо, за да се осигури ефикасността на приетите мерки и да се гарантира, че те няма да бъдат заобиколени (вж. в този смисъл решения от 13 март 2012г., Melli Bank/Съвет, C‑380/09 P, EU:C:2012:137, т. 58, и от 22 септември 2016 г., NIOC и др./Съвет, C‑595/15 P, непубликувано, EU:C:2016:721, т. 89).
219
Ето защо приемането на обжалваните актове, с които наименованието на жалбоподателя е включено и оставено в спорните списъци, противно на твърденията му, не е ненужно, макар притежаваните от него активи в Съюза вече да са били замразени с включването на наименованието на Сбербанк в спорните списъци. В това отношение, видно от електронно писмо от 20 ноември 2022 г., изпратено от инвеститора от ОАЕ до Fortenova Group и съдържащо се в частта „Допълнителни доказателства“ на първата преписка WK, този инвеститор счита, че към посочената дата жалбоподателят вече не е контролиран от образувание, на което са наложени ограничителни мерки, и иска да му бъде предоставена възможност да участва и гласува на предстоящите срещи на управителните органи на Fortenova Group.
220
Освен това следва да се отхвърли и доводът на жалбоподателя, че с включването на наименованието му се защитават интереси на Република Хърватия. Всъщност член 3, параграф 1 от Решение 2014/145, изменено с Решение 2022/329, предвижда, че „Съветът, по предложение на държава членка […] взема с единодушие решение за съставянето и изменението на списъка в приложението“. Следователно решението за включване на наименованието на жалбоподателя в спорните списъци за целите на външната политика на Съюза е взето от Съвета с единодушие, а не от Република Хърватия.
221
С оглед на това трябва да се отхвърли основанието, с което се твърди нарушение на принципа на пропорционалност, както следователно и жалбата в своята цялост.
По съдебните разноски
222
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
223
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник държавите членки и институциите, встъпили по делото, понасят направените от тях съдебни разноски.
224
В случая жалбоподателят е загубил делото и следва да бъде осъден да заплати направените от него и от Съвета съдебни разноски, както последният е поискал, включително съдебните разноски, свързани с обезпечителното производство. Република Хърватия, Кралство Нидерландия и Комисията понасят направените от тях съдебни разноски.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (първи състав)
реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
SBK Art OOO понася направените от него и от Съвета на Европейския съюз съдебни разноски, включително съдебните разноски, свързани с обезпечителното производство.
3)
Република Хърватия, Кралство Нидерландия и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски.
Mastroianni
Brkan
Tóth
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 30 април 2025 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.