61998CC0155_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1 Nyt esillä oleva valitus on tehty määräyksestä,(1) jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi työjärjestyksensä 111 artiklan perusteella, että kantajan kanne oli jätettävä tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat, tai hylättävä selvästi täysin perusteettomana.(2)
2 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostettu kanne koski yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) virkamiesten palkkaluokan määrittämistä sääntelevän 31 artiklan 2 kohdan soveltamista.
3 Kyseisen säännöksen mukaan nimittävällä viranomaisella on mahdollisuus poiketa henkilöstösääntöjen 31 artiklan 1 kohdassa vahvistetusta pääsäännöstä, jonka mukaan ura-alueen A tai kielten alan virkaryhmän virkamiehet otetaan palvelukseen heihin sovellettavan ura-alueen tai virkaryhmän peruspalkkaluokkaan. Poikkeaminen on mahdollista avoinna olevien virkojen tietyn osuuden osalta ilman, että mitään erityistä edellytystä olisi säädetty.
Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
4 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yksinomaisen toimivaltansa nojalla tekemistä tosiseikkoja koskevista toteamuksista(3) ilmenee, että kantaja, joka otettiin aluksi komission palvelukseen 16.3.1989 lähtien palkkaluokkaan A 7, tasolle 1, oli läpäistyään sisäisen kilpailun nimitetty 1.12.1993 lähtien koeajalla olevaksi virkamieheksi palkkaluokkaan A 7, tasolle 5.
5 Koska kantajan tätä palkkaluokan määrittämistä koskevaan valitukseen ei vastattu, hän vaati päätöksen kumoamista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, joka hyväksyi kanteen 5.10.1995 antamallaan tuomiolla(4) (jäljempänä asiassa Alexopoulou I annettu tuomio).
Asiassa Alexopoulou I annettu tuomio
6 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että vaikka vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan hallinnolla on henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan mukaista palkkaluokan määrittämistä koskevaa päätöstä tehdessään "laaja harkintavalta",(5) nimittävän viranomaisen on kuitenkin erityisten seikkojen ilmetessä, kuten hakijan poikkeuksellisen pätevyyden vuoksi, arvioitava konkreettisesti, onko kyseistä säännöstä mahdollista sovellettava.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi lisäksi, että tällainen velvollisuus on erityisesti "silloin, kun yksikön erityistarpeet vaativat erityisen pätevän viranhaltijan palvelukseen ottamista, jolloin tällainen tarve oikeuttaa 31 artiklan 2 kohdan säännösten soveltamiseen (ks. vastaavasti asia De Santis v. tilintarkastustuomioistuin [- -](6) tai silloin, kun palvelukseen otettu poikkeuksellisen pätevä henkilö vaatii näiden säännösten soveltamista - - ".(7)
7 Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi komission väitteen, jossa vedottiin siihen, että se oli luopunut henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan mukaisesta harkintavallastaan 1.9.1983 tekemällään päätöksellä, joka koski palkkaluokkaan nimittämiseen ja palkkatason määrittämiseen sovellettavia kriteerejä (jäljempänä 1.9.1983 tehty päätös), ja katsoi, että päätös oli henkilöstösääntöjen vastainen, koska sen perusteella nimittävä viranomainen ei voinut nimittää virkamiestä peruspalkkaluokkaa ylempään palkkaluokkaan.(8)
8 Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi riidanalaisen nimityspäätöksen siihen sisältyvän oikeudellisen virheen vuoksi, kun komissio oli kieltäytynyt nimittämästä henkilöä ylempään palkkaluokkaan pelkästään sillä perusteella, että 1.9.1983 tehty päätös esti sen, arvioimatta konkreettisesti kantajan pätevyyttä henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
9 On huomattava, että kyseinen tuomio, jota monet virkamiehet ovat pitäneet muutoksena henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan soveltamista koskevaan oikeuskäytäntöön, on hyvin monien palkkaluokan uudelleenmäärittämistä koskevien hakemusten perusteena.(9) Määräajassa esitettyjen valitusten perusteella tehdyistä päätöksistä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa on nostettu noin 80 kannetta.
Asiassa Barnett vastaan komissio annettu "pilottituomio"(10)
10 Tämä on ensimmäinen tuomio, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin otti kantaa yhteen asiassa Alexopoulou I annetun tuomion johdosta nostetuista kanteista.
11 Tuomiossa sovelletaan edellä mainittua oikeuskäytäntöä. Muistutettuaan nimittävällä viranomaisella olevasta laajasta harkintavallasta ja rajoitetusta tuomioistuimen suorittamasta valvonnasta tässä asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että kyseisen asian olosuhteissa "nimittävän viranomaisen erittäin laajan harkintavaltansa perusteella tekemän toteamuksen mukaan kantaja ei ollut poikkeuksellisen pätevä".(11)
12 Tässä tuomiossa esitetään mielestäni vain yksi uusi seikka asiassa Alexopoulou I annetun tuomion tulkitsemiseksi: hakijan mahdollista poikkeuksellista pätevyyttä "ei ole arvioitava suhteessa väestöön kokonaisuudessaan vaan suhteessa kilpailun läpäisseiden henkilöiden keskimääräiseen pätevyyteen; nämä henkilöt muodostavat jo - - hyvin tiukasti valitun henkilöryhmän".(12)
Asiassa annettu määräys
13 Ottaakseen huomioon asiassa Alexopoulou I annetun tuomion komissio muutti 1.9.1983 tekemäänsä päätöstä 7.2.1996 tekemällään päätöksellä(13) (jäljempänä 7.2.1996 tehty päätös), jonka 2 artiklan 1 kohdassa annetaan nimittävälle viranomaiselle oikeus käyttää henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdassa vahvistettua harkintavaltaa, "kun yksikön erityistarpeet edellyttävät erityisen pätevän henkilön palvelukseen ottamista tai kun palvelukseen otettu henkilö on poikkeuksellisen pätevä".
14 Niin ikään tämän tuomion perusteella, kantajan vaadittua toistamiseen palkkaluokkansa määrittämistä uudelleen, nimittävä viranomainen tutki uudelleen kantajan henkilöstösääntöjen mukaisen aseman ja teki 8.1.1996 uuden päätöksen (jäljempänä palkkaluokan määrittämistä koskeva päätös), jossa se määritteli 1.12.1993 alkaen tämän palkkaluokaksi A 7, tason 5.
15 Kanne, jonka kantaja nosti komission päätöksestä, jolla se hylkäsi hänen valituksensa tästä palkkaluokan määrittämistä koskevasta päätöksestä, on annetun määräyksen perustana, sillä kantaja halusi jatkaa menettelyä huolimatta siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaaja oli antanut tiedoksi jäljennöksen edellä mainitussa asiassa Barnett vastaan komissio annetusta tuomiosta, joka julistettiin tämän jälkimmäisen Alexopouloun oikeudenkäynnin kuluessa.
16 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen työjärjestyksensä 111 artiklan perusteella.
17 Katsoessaan, että henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan rikkomista koskeva kumoamisperusteen ensimmäinen osa oli selvästi täysin perusteeton, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että sekä säännöksen sanamuodosta että tarkoituksesta ilmeni, että nimittävällä viranomaisella on vain mahdollisuus mutta ei minkäänlaista velvollisuutta vedota siihen.(14)
18 Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että vaikka tietyissä tilanteissa, kuten asiassa Alexopoulou I annetussa tuomiossa tarkoitetuissa tilanteissa, nimittävän viranomaisen on kuitenkin arvioitava konkreettisesti asianomaisen pätevyyttä ja ammattikokemusta henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan kriteerien perusteella, tämä velvollisuus arvioida tilannetta konkreettisesti ei välttämättä edellytä ylempään palkkaluokkaan määrittelystä tehtävää päätöstä, koska nimittävällä viranomaisella on joka tapauksessa vapaus tehdä viimeksi mainittu päätös ilman, että edellä mainituissa asioissa Klinke vastaan yhteisöjen tuomioistuin ja Barnett vastaan komissio annettujen tuomioiden mukaisesti tuomioistuimen suorittama valvonta voisi korvata sen tekemää arviointia.(15)
19 Tutkiessaan näiden kriteerien soveltuvuutta käsiteltävänä olevaan asiaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että "komissio on tosiasiallisesti arvioinut henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan mahdollista soveltuvuutta kantajaan"(16) eikä sen voida katsoa tehneen ilmeistä arviointivirhettä päättäessään lopulta olla luokittelematta kantajaa palkkaluokkaan A 6.(17)
20 Kanneperusteen toinen osa, jonka mukaan komissio ei ole noudattanut 1.9.1983 tekemäänsä päätöstä, hylättiin selvästi täysin perusteettomana. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että tällä päätöksellään, sellaisena kuin sitä muutettiin asiassa Alexopoulou I annetun tuomion seurauksena, "komissio ainoastaan muistutti, että sillä on henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan nojalla pelkkä mahdollisuus nimittää poikkeuksellisen pätevä virkamies asianomaisen ura-alueen ylempään palkkaluokkaan - - sillä ei ole minkäänlaista velvollisuutta luokitella tällaista virkamiestä ylempään palkkaluokkaan".(18)
21 Kantajan vaatimukset 28.8.1996 tehdyn päätöksen, jolla hylättiin 3.4.1996 tehty valitus, kumoamisesta jätettiin tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat, "vakiintuneen oikeuskäytännön"(19) perusteella, jonka mukaan kanne voidaan nostaa vain kannekelpoisesta päätöksestä. Tällainen päätös ei ole päätös, jolla ainoastaan vahvistetaan toimenpide tai toimenpiteistä pidättyminen, josta kantaja valittaa, kuten riidanalainen toimenpide, eikä siitä siten voida nostaa kannetta.
22
Kantajan vaatimus aineellisen vahingon korvaamisesta hylättiin selvästi täysin perusteettomana erityisesti sen vuoksi, että "kantajan vaatimus perustuu siihen virheelliseen olettamukseen, että hänellä oli oikeus tulla luokitelluksi ylempään palkkaluokkaan, kun hänet otettiin palvelukseen".(20)
Valitus
23 Kaksi virkamiestä, jotka ovat nostaneet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen asiassa Alexopoulou I annetun tuomion julistamisen jälkeen ja joiden asioiden käsittelyä on lykätty, kunnes yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee lopullisesti nyt esillä olevan asian, on tehnyt väliintulohakemuksen. Presidentti on hylännyt väliintulohakemukset,(21) koska asian ratkaisu ei vaikuta suoraan ja tosiasiallisesti hakemukset tehneiden etuihin.
24 Valittaja hakee määräykseen muutosta neljällä perusteella, joita tutkitaan peräjälkeen.
Ensimmäinen valitusperuste: perustelujen laiminlyönti ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 111 artiklan rikkominen
25 Tämän valitusperusteen ensimmäinen osa koskee sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole perustellut määräyksen 57 kohdassa sitä, että valittajan kanne oli "selvästi" perusteeton tai että se oli jätettävä tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat.
26 Komissio katsoo sitä vastoin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esittänyt hyvin selkeällä vastakkainasettelulla, että valittajan asema oli ilmeisen ristiriidassa voimassa olevan oikeuskäytännön kanssa, mikä riittäisi sen toteamiseen, että hänen väitteensä on selvästi perusteeton. Komissio lisää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jo hyväksynyt tämän menettelytavan 10.12.1997 antamassaan määräyksessä,(22) josta tuli lopullinen, koska siitä ei valitettu määräajassa.(23)
27 Annettua määräystä lukiessa ei näytä siltä, että valittajan väitteet voisivat menestyä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellut huolellisesti hänen jokaisen kanneperusteensa hylkäämisen selvästi perusteettomana.
28 Ensimmäinen kanneperuste on hylätty yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella, jota on jo esitelty laajasti ensimmäisessä asiassa Alexopoulou I annetussa tuomiossa, joka julistettiin valittajan ensimmäisen kanteen seurauksena.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siten aivan oikein katsonut, että valittaja oli jo täysin tietoinen sen henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdasta (ensimmäinen osa) tekemästä tulkinnasta, koska se ilmeni jo selvästi asiassa Alexopoulou I annetusta tuomiosta. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole menetellyt perusteettomasti katsoessaan, että tämän kanneperusteen ensimmäinen osa oli "selvästi" täysin perusteeton.
Toinen osa, joka koski komission 1.9.1983 tekemän päätöksen noudattamatta jättämistä, hylättiin samoilla perusteilla, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että riidanalaiseen päätökseen tehdyssä muutoksessa otetaan todellisuudessa ainoastaan huomioon asiaan Alexopoulou I perustuva oikeuskäytäntö. Valittaja, joka oli täysin tietoinen tästä oikeuskäytännöstä, koska hän oli itse sen taustalla, ei voinut olla tietämättä tämän muutoksen perusteita. Myöskään tältä osin ei ilmene, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi virheellisesti hylännyt tämän osan "selvästi" täysin perusteettomana.
29 Vaikka valittajan vaatimus 28.8.1996 tehdyn päätöksen, jolla hylättiin 3.4.1996 tehty valitus, kumoamisesta jätettiin sittemmin "tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat",(24) näin ei tehty perusteluitta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sitä vastoin huolellisesti esittänyt sen oikeuskäytännön, johon se on perustanut ratkaisunsa.(25)
30 Myös aineellisen vahingon korvaamista koskeva vaatimus on aivan oikein hylätty selvästi täysin perusteettomana, koska se "perustuu siihen virheelliseen olettamukseen, että [valittajalla] oli oikeus tulla luokitelluksi ylempään palkkaluokkaan, kun hänet otettiin palvelukseen",(26) koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli aiemmin osoittanut antamassaan määräyksessä, että valittajalla ei ollut oikeutta tällaiseen luokitukseen.(27)
31 Näistä toteamuksista seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ei voida katsoa jättäneen perustelematta sitä, että valittajan kanne oli "selvästi" perusteeton tai jätettävä tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat.
32 Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on näin ollen hylättävä.
33 Valitusperusteen toinen osa tähtää siihen, että yhteisöjen tuomioistuin toteaisi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole selkeästi esittänyt määräyksensä 57 kohdassa, onko se hylännyt kanteen perusteettomana vai jättänyt sen tutkimatta.
34 Pohdittuaan tähän perusteeseen liittyvää intressiä - siltä osin kuin kanne on joka tapauksessa hylätty lopullisesti joko sen vuoksi, että se on jätetty tutkimatta, tai sen vuoksi, että sitä on pidetty perusteettomana - komissio toteaa, että 57 kohdan vaihtoehtoisen muotoilun tarkoituksena on ainoastaan tuoda esiin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hyväksynyt peräkkäin molemmat hylkäämisperusteet esitettyjen väitteiden mukaan. Siten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt selvästi täysin perusteettomina kumoamisperusteen ensimmäisen osan (44 kohta), kumoamisperusteen toisen osan (46 ja 47 kohta) ja vahingonkorvausvaatimuksen (56 kohta); sitä vastoin se on jättänyt tutkimatta toissijaisen kumoamisvaatimuksen, jota on tarkasteltu 50 kohdassa.
35 Voin vain yhtyä komission tulkintaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräyksestä: määräyksen 57 kohdassa esitetään ainoastaan synteesi kaikista hylkäämisperusteista, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on aiemmin hyväksynyt ja peräjälkeen joko jättänyt tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat, tai hylännyt perusteettomina.
36 Valitusperusteen toista osaa ei siten voida hyväksyä.
37 Kolmannessa osassa pyritään siihen, että yhteisöjen tuomioistuin toteaisi, että valituksenalaisessa määräyksessä ei todeta kuullun julkisasiamiestä, toisin kuin työjärjestyksen 111 artiklassa määrätään. Valittajan mielestä "tästä lainvastaisuudesta on seurattava kyseisen määräyksen mitättömyys".(28)
38 Tältä osin riittää, kun todetaan komission tavoin,(29) että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi työjärjestyksensä 17-19 artiklan mukaisesti vapaasti päättää, että tietyssä asiassa nimetään tuomari toimimaan julkisasiamiehenä. Työjärjestyksen 111 artiklaa ei ole ymmärrettävä siten, että julkisasiamiehen nimeämiseen olisi velvollisuus, vaan pelkästään siten, että tämän ratkaisuehdotus otetaan huomioon siinä tapauksessa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi nimennyt julkisasiamiehen harkintavaltansa nojalla. Työjärjestyksen 2 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa vahvistetaankin nimenomaisesti seuraavaa: "Tämän työjärjestyksen viittauksia julkisasiamieheen sovelletaan vain tapauksiin, joissa joku tuomareista on nimetty julkisasiamieheksi."
39 Joka tapauksessa valittajan asianajaja on yhteisöjen tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa todennut, että hänen asiakkaansa luopuu vetoamasta ensimmäisen valitusperusteen kyseiseen osaan.
40 Tämän valitusperusteen neljännessä osassa valittaja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen sekoittaneen 43 kohdassa virkamiesten palkkaluokan määrittelyn ja heidän ylentämisensä perustelematta tätä mitenkään. Valittajan mukaan ylennys ei ole koskaan virkamiesten subjektiivinen oikeus, koska sitä arvioidaan ansioiden perusteella, mutta palkkaluokka määritellään sitä vastoin paljon joustavampien arviointiperusteiden nojalla. Siten määräys on perusteltu puutteellisesti, koska siinä ei ole perusteltu sitä, miten palkkaluokan määrittelyä koskevat säännöt soveltuvat ylentämistä koskeviin sääntöihin, vaikka niillä on eri perusteet.
41 Komissio katsoo, että valittaja on muotoillut määräyksen sisällön uudelleen väittäessään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen sekoittaneen palkkaluokan määrittelyä ja ylentämistä koskevat henkilöstösääntöjen käsitteet ja siteeranneen siten virheellisesti ylentämistä koskevaa oikeuskäytäntöä palkkaluokan määrittämistä koskevan vaatimuksen tueksi.(30)
42 En voi muuta kuin päätyä samansuuntaiseen ratkaisuun kuin komissio on esittänyt.
43 Hylätessään valittajan väitteen siitä, että nimittävä viranomainen on tehnyt ilmeisen arviointivirheen kieltäytyessään nimittämästä häntä palkkaluokkaan A 6 ja että se ei olisi voinut käyttää harkintavaltaansa muutoin kuin nimittämällä hänet ura-alueen ylempään palkkaluokkaan, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa määräyksensä 43 kohdassa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan "juuri palvelukseen otetuilla virkamiehillä, vaikka he täyttäisivätkin ylempään palkkaluokkaan luokitusta koskevat edellytykset, ei kuitenkaan ole subjektiivista oikeutta tällaiseen luokitukseen".(31)
44 Tämä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi on sen henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan tulkinnasta tekemän päättelyn johtopäätös. Katsoessaan, että nimittävällä viranomaisella ei ole tämän säännöksen nojalla minkäänlaista velvollisuutta hyväksyä valittajan vaatimusta tulla luokitelluksi nykyistä ylempään palkkaluokkaan, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ei voida katsoa sekoittavan palvelukseen ottamista ja ylennystä toisiinsa. Vaikka palkkaluokan määrittäminen on pääsääntöisesti automaattista eikä nimittävä viranomainen käytä sen osalta harkintavaltaa (henkilöstösääntöjen 31 artiklan 1 kohta), silloin kun sen on erityisissä olosuhteissa arvioitava, onko henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohtaa mahdollisesti sovellettava, se tekee lopullisen päätöksen itsenäisen harkintavaltansa nojalla, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut määräyksessään. Nimittävällä viranomaisella on tämän itsenäisen harkintavaltansa perusteella luonnollisesti myös paljon laajempi arviointivara kuin "perinteisen" palvelukseenoton yhteydessä, jolloin sen harkintavalta on lähellä sen ylennyksiä koskevaa harkintavaltaa. Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on täysin perustellusti voinut viitata analogisesti ylennyksiä koskeviin asioihin.
45 Ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa on siten hylättävä.
Toinen valitusperuste: henkilöstösääntöjen 31 artiklan rikkominen
46 Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on erityisesti 37 kohdassa lisännyt tähän henkilöstösääntöjen säännökseen kaksi edellytystä, joita siihen ei sisälly: mahdollisuuden vedota henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohtaan poikkeuksellisesti ja poikkeuksellisen hakijan osalta.
47 Kuten komissio toteaa,(32) tällä valitusperusteella ei todellisuudessa pyritä arvostelemaan annettua määräystä vaan kyseenalaistamaan voimassa oleva oikeuskäytäntö, jota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vain soveltanut lisäämättä ylimääräistä edellytystä kyseisen artiklan soveltamiselle, kuten valittaja on väittänyt.
48 Voidaan esimerkiksi todeta, että asiassa Alexopoulou I annetusta tuomiosta ilmenee, että henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohtaa on tulkittava seuraavasti: "- - nimittävällä viranomaisella on velvollisuus erityisten seikkojen ilmetessä, kuten hakijan poikkeuksellisen pätevyyden vuoksi, konkreettisesti harkita, onko kyseistä säännöstä mahdollisesti sovellettava. Tällainen velvollisuus sillä on erityisesti silloin, kun yksikön erityistarpeet vaativat erityisen pätevän viranhaltijan palvelukseen ottamista, jolloin tällainen tarve oikeuttaa 31 artiklan 2 kohdan säännösten soveltamiseen (ks. vastaavasti em. asia De Santis v. tilintarkastustuomioistuin) tai silloin, kun palvelukseen otettu poikkeuksellisen pätevä henkilö vaatii näiden säännösten soveltamista - - ."(33)
49 Tämä on sama perustelu, joka on toistettu asiassa Barnett vastaan komissio annetussa tuomiossa, jonka 49 kohdassa todetaan, että "nimittävällä viranomaisella on - - velvollisuus erityisten seikkojen ilmetessä, kuten hakijan poikkeuksellisen pätevyyden vuoksi, konkreettisesti harkita, onko kyseistä säännöstä mahdollisesti sovellettava - - ".
50 Näin ollen tunnustaessaan, että komissiolla on mahdollisuus nojautua henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohtaan "poikkeuksellisesti poikkeuksellisen hakijan osalta", ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on määräyksen 37 kohdassa ainoastaan soveltanut voimassa olevaa yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä ilman, että sen voitaisiin väittää asettaneen kyseisen säännöksen soveltamiselle uusia edellytyksiä.
51 Toista valitusperustetta ei näin ollen voida hyväksyä.
Kolmas valitusperuste: ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole todennut PO IX:n ja PO V:n välistä kuulemista
52 Tässä valitusperusteessa väitetään, että PO IX on yksin toimivaltainen tekemään palkkaluokan määrittelyä koskevan päätöksen mutta sen on otettava PO V:n eli yksikön, jossa valittaja työskentelee, tarpeet huomioon. Esillä olevassa määräyksessä ei todeta, että PO IX olisi kuullut PO V:tä. Tästä syystä valittajan mielestä ei voida varmasti tietää, onko nimittävä viranomainen perustanut päätöksensä virheellisiin tai puutteellisiin aineellisiin seikkoihin.
53 Mielestäni ei ole tarpeen tutkia erityisen syvällisesti tätä valitusperustetta, ja sen sanamuotoon näyttää sisältyvän sen hylkäämisperusteet. EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklassa määrätään näet seuraavaa: "Muutosta yhteisön tuomioistuimelta voidaan hakea vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin." Näin ollen valituksen osalta ei ole syytä pohtia vaadittua kuulemista, koska sillä pyritään valittajan omien sanojen mukaan varmistamaan niiden tosiseikkoja koskevien väitteiden paikkansapitävyys, joihin riidanalainen päätös perustuu. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut nämä seikat yksinomaisen toimivaltansa nojalla.
54 Kolmatta valitusperustetta ei siten voida hyväksyä.
Neljäs valitusperuste: menettelyvirheet, jotka aiheutuvat siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole kehottanut valittajaa esittämään huomautuksiaan edellä mainitussa asiassa Barnett vastaan komissio annetusta tuomiosta
55 Tämä valitusperuste perustuu siihen, että kehotettuaan valittajaa esittämään huomautuksensa ennen 15.12.1997 "menettelyn jatkosta [asiassa Barnett vastaan komissio annetun tuomion] valossa"(34) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi nämä huomautukset, jotka valittajan mukaan "sisälsivät uusia perusteita".(35) Tämä hylkääminen tapahtui 27.1.1998 päivätyllä kirjaajan kirjeellä, jossa todettiin valittajalle näin: "- - koska kirjelmän toimittamisesta kannekirjelmän ja vastauskirjelmän jättämisen jälkeen ei ole määrätty työjärjestyksessä, tällaisia huomautuksia ei voida hyväksyä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei näin ollen ota niitä huomioon".(36)
56 Valitusperuste jakautuu kolmeen osaan.
57 Ensimmäisessä osassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen väitetään käyttäneen väärin valittajan perusteltua luottamusta. Tämä valitusperuste on valittajan mielestä sitäkin perustellumpi, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi voinut tältä valitusperusteelta välttyäkseen antaa perustellun määräyksen. Valittaja katsoo, että "kirjaajan tekemän päätöksen arvo tuomioistuimen päätöksenä on erityisen altis tällaiselle arvostelulle".(37)
58 Toinen osa tähtää siihen, että yhteisöjen tuomioistuin toteaisi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan ensimmäistä ja toista alakohtaa rikotun. Niissä määrätään seuraavaa:
"1. Vastauksessaan asianosainen voi vedota lisänäyttöön. Asianosaisen on kuitenkin ilmoitettava syy, miksi näyttöön ei ole vedottu aikaisemmin.
2. Asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu kirjallisen käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin.
Jos joku asianosaisista asian käsittelyn kuluessa esittää tällaisen uuden perusteen, presidentti voi säännönmukaisten määräaikojen umpeuduttuakin esittelevän tuomarin esityksestä ja julkisasiamiestä kuultuaan asettaa määräajan, jonka kuluessa toinen asianosainen voi lausua tästä perusteesta.
- - "
59 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen väitetään vielä kolmannessa osassa rikkoneen kyseisen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa jättäessään lausumatta tältä osin. Muistutettakoon, että määräyksen sanamuoto on seuraava: "Päätös siitä, otetaanko uusi peruste tutkittavaksi, tehdään pääasian ratkaisun yhteydessä."
60 Ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin hylkää valitusperusteen kaikki osat.
61 Valittaja tuo jälleen kerran valitusperusteessaan esiin sen hylkäämisperusteet. Myöntäessään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaajan kehotuksesta esittää huomautuksia "menettelyn jatkosta [asiassa Barnett vastaan komissio annetun tuomion] valossa" toimitettu kirjelmä sisälsi uusia perusteita, valittaja myöntää implisiittisesti rikkoneensa sovellettavia menettelysääntöjä. Näiden huomautusten sisältö ylitti selvästi kehotuksessa esitetyn, ja kuten komissio toteaa,(38) ne merkitsivät "täydentävää kirjelmää".
62 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaajan kehotus huomautusten esittämisestä koski todellisuudessa vain "menettelyn jatkoa [asiassa Barnett vastaan komissio annetun tuomion] valossa" eikä sisältänyt pyyntöä lisähuomautuksista, joiden tarkoituksena olisi esittää uusia oikeudellisia perusteita. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaajan menettelytavalla pyrittiin lähinnä siihen, että valittaja pohtisi, aikooko hän pysyä kanteessaan saatuaan tietää edellä mainitussa asiassa Barnett vastaan komissio annetusta tuomiosta, joka on annettu vastaavassa asiassa kuin hänen omansa, vai aikoiko hän esimerkiksi pyytää asian ratkaisun lykkäämistä siinä tapauksessa, että kyseisestä tuomiosta olisi valitettu. Tämän vuoksi ei voida väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi pettänyt valittajan perustellun luottamuksen kehottaessaan tätä esittämään huomautuksensa ja sittemmin hylätessään ne, koska - kuten kirjaaja totesi valittajalle - vaikka tätä oli kehotettu lausumaan "menettelyn jatkosta", hän esitti huomautuksia, jotka koskivat "asian aineellista sisältöä".
63 Lisäksi se, että viimeksi mainittu kirje oli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaajan laatima eikä muodollisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätös, on tältä osin merkityksetöntä. Tästä vakuutukseksi riittää, kun palautetaan mieleen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaajan ohjeiden(39) 6 artikla, joka koskee juuri "kieltäytymistä vastaanottamasta asiakirjoja ja puutteellisuuden korjaamista" ja jonka 2 kohdassa määrätään nimenomaisesti kirjaajan toimivallasta tällaisissa tilanteissa seuraavaa: "Kirjaaja kieltäytyy rekisteröimästä kirjelmiä ja oikeudenkäyntiasiakirjoja, joista ei ole määrätty työjärjestyksessä. Epäselvissä tapauksissa kirjaaja saattaa asian presidentin ratkaistavaksi."
64 Näin ollen tämän viimeisen valitusperusteen ensimmäinen osa ei voi menestyä.
65 Toisella osalla tarkoitetaan käsittääkseni sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi tulkinnut väärin työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohtaa kieltäytyessään ottamasta huomioon valittajan esittämiä uusia perusteita, vaikka näiden perusteiden syynä oli edellä mainitussa asiassa Barnett vastaan komissio annetun tuomion julistaminen eli asian käsittelyn kuluessa esille tullut oikeudellinen seikka tai tosiseikka, jonka perusteella voidaan ottaa edellä mainitun määräyksen mukaisesti huomioon uusia perusteita.
66 Mielestäni ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on aivan oikein kieltäytynyt tällä perusteella hyväksymästä esitettyjä huomautuksia.
67 Sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että tuomion julistamista menettelyn aikana ei ole pidettävä asian käsittelyn kuluessa esiin tulleena tosiseikkana.(40)
68 Edellä mainitussa asiassa Barnett vastaan komissio annettua tuomiota ei voida myöskään pitää työjärjestyksen kyseisessä määräyksessä tarkoitettuna esiin tulleena oikeudellisena seikkana.
69 Ei tosin voida pitää poissuljettuna sitä, että tietyt tuomiot saattavat käsittää menettelyn aikana esille tulleita seikkoja, joiden perusteella voidaan esittää uusia perusteita.
70 Tämäkin tilanne koskee yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä lähtökohtaisesti kumoamistuomioita ja niiden vaikutuksia henkilöihin, joita asia välittömästi koskee. Yhteisöjen tuomioistuin onkin katsonut, että "vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan - - tuomio, jolla kumotaan hallinnollinen päätös, voi merkitä uutta seikkaa vain niiden henkilöiden osalta, joita kumottu päätös koskee välittömästi".(41)
71 Kääntäen on katsottu, että "yhteisöjen tuomioistuimen tuomiota, jolla vahvistetaan yhteisön toimielimen toimenpiteen pätevyys, ei voida pitää sellaisena seikkana, jonka perusteella voitaisiin esittää uusia perusteita, koska yhteisön toimielimen toimenpiteisiin sovelletaan joka tapauksessa oletusta, että ne ovat päteviä, ja koska [esitetyissä] asioissa annetuissa tuomioissa ainoastaan vahvistetaan se oikeustilanne, jonka kantajat tunsivat jo kannetta nostaessaan".(42)
72 Käsiteltävänä olevassa tilanteessa juuri asiassa Barnett vastaan komissio annettua tuomiota, joka annettiin kumoamiskanteen johdosta, on pidettävä yhtenä näistä tuomioista, joissa "vahvistetaan yhteisön toimielimen toimenpiteen pätevyys". Edellä on todettu,(43) että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut soveltaessaan asiassa Alexopoulou I annettua tuomiota, että esillä olevan asian olosuhteissa valittajan kannetta, jossa vaadittiin nimittävän viranomaisen tekemän palkkaluokan määrittämistä koskevan päätöksen kumoamista, ei voitu hyväksyä.
73 Pohtimatta enempää valittajan mahdollisuutta vedota muusta kuin häntä välittömästi koskevasta päätöksestä annetun tuomion vaikutuksiin, riittää kun todetaan, että yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan edellä mainitussa asiassa Barnett vastaan komissio annetun tuomion kaltaista tuomiota, jossa vahvistetaan yhteisön toimielimen päätös, ei voida pitää uutena seikkana, jonka perusteella asian käsittelyn kuluessa voitaisiin esittää uusia perusteita.
74 Koska valittaja ei voi vedota edellä mainitussa asiassa Barnett vastaan komissio annetun tuomion julistamiseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna uutena seikkana, tämän viimeisen valitusperusteen toinen osa on hylättävä.
75 Mielestäni on tarpeetonta ottaa kantaa viimeisen valitusperusteen viimeiseen osaan, kun otetaan huomioon ratkaisu, jota olen ehdottanut edellä tarkasteltujen viimeisen valitusperusteen ensimmäisen ja toisen osan tueksi esitettyihin väitteisiin.
Vaatimus nimittävän viranomaisen velvoittamisesta maksamaan vahingonkorvausta
76 Valittaja vaatii vielä, että nimittävä viranomainen velvoitettaisiin maksamaan sille vahingonkorvausta: ennakkona 250 000 Belgian frangia (BFR) korvauksena vahingosta, joka hänelle on aiheutunut hänen menetettyään mahdollisuutensa tulla ylennetyksi palkkaluokkaan A 5; palkka, jota hän olisi saanut, jos hänet olisi ylennetty palkkaluokkaan A 5
1.12.1995 alkaen; tämä summa viivästyskorkoineen 1.12.1995 lukien, vähennettynä ennakkona vaaditulla 250 000 BFR:lla.
77 Kun otetaan huomioon, että ehdotan yhteisöjen tuomioistuimen hylkäävän valittajan esittämät valitusperusteet, hänen esittämäänsä vahingonkorvausvaatimukseen ei ole tarpeen ottaa kantaa.
78 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 70 artiklan mukaan yhteisöjen toimielinten ja niiden henkilöstön välisissä riita-asioissa on pääsääntönä, että toimielimet vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Tämän työjärjestyksen 122 artiklan toisen kohdan mukaan sääntöä ei kuitenkaan sovelleta valituksiin, paitsi jos ne ovat toimielinten tekemiä. Näin ollen on sovellettava työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdassa esitettyä pääsääntöä ja velvoitettava valittaja korvaamaan valituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Ratkaisuehdotus
79 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
1) hylkää valituksen
2) velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) - Asia T-195/96, Alexopoulou v. komissio, määräys 13.2.1998 (Kok. H. 1998, s. II-117).
(2) - Työjärjestyksen 111 artikla kuuluu seuraavasti: "Jos yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei selvästi ole toimivaltainen ratkaisemaan kannetta tai jos kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat tai kanne on selvästi täysin perusteeton, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi jatkamatta asian käsittelyä ratkaista asian perustellulla määräyksellä."
(3) - Määräyksen 1-13 kohta.
(4) - Asia T-17/95, Alexopoulou, tuomio 5.10.1995 (Kok. H. 1995, s. II-683).
(5) - Asia C-298/93 P, Klinke v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 29.6.1994 (Kok. 1994, s. I-3009).
(6) - Asia 146/84, De Santis v. tilintarkastustuomioistuin, tuomio 6.6.1985 (Kok. 1985, s. 1723).
(7) - Asiassa Alexopoulou I annetun tuomion 21 kohta.
(8) - Ibidem, tuomion 24 kohta.
(9) - Noin 950 hakemusta asiassa T-195/96 Alexopouloun kannekirjelmään liitetyn komission asiakirjan mukaan.
(10) - Asia T-12/97, Barnett v. komissio, tuomio 5.11.1997 (Kok. H. 1997, s. II-863).
(11) - Ibidem, tuomion 60 kohta.
(12) - Ibidem, tuomion 50 kohta, jossa viitataan em. asioihin Klinke v. yhteisöjen tuomioistuin ja Alexopoulou I ja todetaan, että "henkilöllä ei tietyn ammatillisen kokemuksensa perusteella ole oikeutta tulla nimitetyksi tietyn palkkaryhmän korkeampaan palkkaluokkaan".
(13) - Päätös on julkaistu 27.3.1996 Hallinnollisissa tiedotuksissa.
(14) - Määräyksen 36 ja 37 kohta.
(15) - Ibidem, määräyksen 38 ja 39 kohta.
(16) - Ibidem, määräyksen 40 kohta.
(17) - Ibidem, määräyksen 41-43 kohta.
(18) - Ibidem, määräyksen 45 kohta.
(19) - Ibidem, määräyksen 48 kohta.
(20) - Ibidem, määräyksen 55 kohta.
(21) - Asia C-155/98 P, Alexopoulou v. komissio, yhteisöjen tuomioistuimen presidentin määräykset 23.7.1998 (Kok. 1998, s. I-4935 ja I-4943).
(22) - Asia T-134/96, Smets v. komissio, määräys 10.12.1997 (Kok. H. 1997, s. II-999).
(23) - Vastauskirjelmän 6-8 kohta.
(24) - Määräyksen 50 kohta.
(25) - Ibidem, määräyksen 48-50 kohta. Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 21 kohta.
(26) - Ibidem, määräyksen 55 kohta.
(27) - Ibidem, määräyksen 35-44 kohta.
(28) - Valituksen s. 13.
(29) - Komission vastauskirjelmän 11 kohta.
(30) - Ibidem, 12 kohta.
(31) - Tällä viitataan seuraaviin ylennyksen osalta annettuihin tuomioihin: asia 123/75, Küster v. parlamentti, tuomio 25.11.1976, Kok. 1976 (s. 1701, 10 kohta); asia C-119/94 P, Coussios v. komissio, tuomio 1.6.1995 (Kok. 1995, s. I-1439, 19 kohta) ja asia T-142/95, Delvaux v. komissio, tuomio 18.12.1997 (Kok. H. 1997, s. II-1247, 39 kohta).
(32) - Vastauskirjelmän 13 kohta.
(33) - Asiassa Alexopoulou I annetun tuomion 21 kohta.
(34) - Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaajan 11.11.1997 kantajalle osoittama kirje (valituksen liite 3).
(35) - Valituksen s. 18.
(36) - Valituksen liite 6.
(37) - Ibidem, s. 19.
(38) - Vastauskirjelmän 16 kohta.
(39) - 3.3.1994 (EYVL L 78, s. 32). Nämä ohjeet on annettu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen perusteella (23 artikla).
(40) - Ks. asia T-16/97, Chauvin v. komissio, määräys 11.7.1997 (Kok. H. 1997, s. II-681, 39, 43 ja 45 kohta). Siinä viitataan mm. asiaan C-403/85 REV, Ferrandi v. komissio, tuomio 19.3.1991 (Kok. 1991, s. I-1215, 13 kohta).
(41) - Asia 125/87, Brown v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 8.3.1988 (Kok. 1988, s. 1619, 13 kohta). Ks. myös em. asiassa Chauvin v. komissio annettu määräys, jossa viitataan yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön: asia 43/64, Müller v. ETY:n, Euratomin ja EHTY:n neuvostot, tuomio 17.6.1965 (Kok. 1965, s. 499, 515); asia 34/65, Mosthaf v. EHTY:n komissio, tuomio 15.12.1966 (Kok. 1966, s. 753, 768) ja asia T-131/95, Progoulis v. komissio, määräys 15.12.1995 (Kok. H. 1995, s. II-907, 36 kohta).
(42) - Asia T-521/93, Atlanta ym. v. EY, tuomio 11.12.1996 (Kok. 1996, s. II-1707, 39 kohta, jossa viitataan asiaan 11/81, Dürbeck v. komissio, tuomio 1.4.1982, Kok. 1982, s. 1251, 17 kohta).
(43) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 11 kohta.