62001C0205
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
ANTONIO TIZZANO
26 päivänä syyskuuta 2002 (
1
)
1.
Euroopan yhteisöjen komissio vaatii esillä olevassa asiassa EY 226 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuinta ratkaisemaan, onko Alankomaiden kuningaskunta laiminlyönyt velvollisuutensa antaa kokeisiin ja muihin tieteellisiin tarkoituksiin käytettävien eläinten suojelua koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 24 päivänä marraskuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/609/ETY (
2
) (jäljempänä direktiivi 86/609/ETY tai direktiivi) 11 artiklan ja 22 artiklan 1 kohdan noudattamisen edellyttämät säännökset.
Oikeussäännöt
Yhteisön oikeus
2.
Direktiivillä 86/609/ETY vahvistetaan vähimmäissäännökset, jotka koskevat eläinten käyttämistä kokeisiin tai muihin tieteellisiin tarkoituksiin lääkkeiden, elintarvikkeiden ja muiden aineiden tai tuotteiden kehittämistä, valmistusta tai testausta varten tai ympäristön suojelun vuoksi. Direktiivillä tavoitellun yhdenmukaistamisen ensisijaisena päämääränä on sen johdanto-osassa (ensimmäinen perustelukappale) ja 1 artiklassa todettu olevan jäsenvaltioissa tällä alalla voimassa olevien lainsäädäntöjen välisten erojen poistaminen sen välttämiseksi, että nämä erot haittaisivat yhteismarkkinoiden toimintaa aiheuttamalla kilpailun vääristymistä tai luomalla esteitä vaihdannalle.
3.
Johdanto-osassa todetaan lisäksi (toinen perustelukappale), että yhdenmukaistaminen on toteutettava rajoittamalla eläinten käyttö edellä mainitulla tavalla mahdollisimman vähäiseksi ja varmistamalla se, että eläimiä hoidetaan asianmukaisesti, ettei niille aiheuteta tarpeetonta kipua, kärsimystä, tuskaa tai pysyviä vaurioita, tai jos niitä ei voida välttää, että ne ovat mahdollisimman vähäisiä.
4.
Direktiivin 11 artikla on toinen niistä säännöksistä, joiden täytäntöönpano Alankomaissa on asian kohteena. Tässä artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin muiden säännösten estämättä, viranomainen voi sallia kyseessä olevan eläimen vapaaksi päästämisen, milloin kokeen hyväksyttävät tarkoitukset sitä vaativat ja viranomainen on vakuuttunut siitä, että eläimen hyvinvoinnin turvaamisesta on huolehdittu mahdollisimman hyvin, jos vain sen terveydentila sallii tämän eikä kansanterveydelle ja ympäristölle aiheudu vaaraa.”
5.
Direktiivin 22 artiklan 1 kohdassa säädetään puolestaan seuraavaa:
”Kansallisen tai yhteisön terveys- ja turvallisuuslainsäädännön vaatimien kokeiden tarpeettoman päällekkäisyyden välttämiseksi jäsenvaltioiden on, mikäli mahdollista, hyväksyttävä toisen jäsenvaltion alueella suoritettujen kokeiden avulla saatujen tietojen oikeellisuus, paitsi milloin lisäkokeiden suorittaminen on tarpeen kansanterveyden ja turvallisuuden suojelemiseksi.”
6.
Direktiivin 25 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.
Jäsenvaltioiden on toteutettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet viimeistään 24 päivänä marraskuuta 1989. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
2.
Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset komissiolle.”
Kansalliset oikeussäännöt
7.
Direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettuina kansallisina säännöksinä Alankomaiden kuningaskunta on ilmoittanut komissiolle 12.1.1977 annetun Wet op de dierproevenin (
3
) (laki eläinkokeista), sellaisena kuin se on muutettuna 12.9.1996 annetulla lailla, (
4
) ja 31.5.1985 annetun Dierproevenbesluitin (
5
) (asetus eläinkokeista), sellaisena kuin se on muutettuna, joilla tämän lain eräät säännökset on pantu täytäntöön.
Tosiseikat ja oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
8.
Komissio katsoi, ettei ilmoitetuilla säädäntötoimilla ollut pantu täytäntöön täsmällisesti ja täysimääräisesti tiettyjä direktiivin säännöksiä, ja ilmoitti tästä Alankomaiden kuningaskunnalle 9.6.1998 päivätyllä virallisella huomautuksella vaatien sitä esittämään huomautuksensa kahden kuukauden määräajassa. Alankomaiden hallitus vastasi komission vaatimukseen 29.7.1998 päivätyllä kirjeellä kiistäen jäsenyysvelvoitteiden laiminlyönnin, johon sen oli väitetty syyllistyneen. Alankomaiden esittämät lausumat eivät kuitenkaan saaneet komissiota muuttamaan käsitystään. Komissio antoi 1.8.2000 perustellun lausuntonsa ja asetti Alankomaiden kuningaskunnalle kahden kuukauden määräajan direktiivin 4 ja 5 artiklan, 7 artiklan 3 kohdan, 8 artiklan 2, 3 ja 4 kohdan, 11 artiklan, 18 artiklan 1 kohdan ja 22 artiklan 1 kohdan mukaisten velvoitteiden noudattamiseksi.
9.
Alankomaiden hallitus esitti huomautuksensa komission perusteltuun lausuntoon 3.10.2000 päivätyllä kirjeellä. Komission perustellun lausunnon jälkeen Alankomaissa oli annettu ja julkaistu uusia säännöksiä direktiivin täytäntöönpanemiseksi, kuten Bleidsregels ontheffingen Wet op de dierproeven (eläinkokeista annettuun lakiin tehtäviä poikkeuksia koskevat ohjeet) (
6
) ja Regeling huisvesting en verzorging proefdieren (eläinkokeissa käytettävien eläinten majoittamisesta ja hoidosta annettu asetus), (
7
) jotka Alankomaiden hallitus ilmoitti komissiolle 14.3.2001 päivätyllä kirjeellä. Samassa yhteydessä Alankomaat ilmoitti komissiolle eläinkokeista annettuun asetukseen tehtäviä muutoksia koskevan säädösluonnoksen.
10.
Tutkittuaan nämä asiakirjat komissio peruutti osan väitteistään pysyttäen kuitenkin direktiivin 8 artiklan 2 kohdan, 11 artiklan, 18 artiklan 1 kohdan ja 22 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanon laiminlyöntiä koskevat väitteet ja nosti 18.5.2001 nyt käsiteltävänä olevan kanteen. Saatuaan tämän jälkeen tietää eläinkokeista annettuun asetukseen tehtävistä muutoksista (
8
) ja Nadere regeling merken proefdierenin (
9
) antamisesta (eläinkokeissa käytettävien eläinten myyntiä koskevat täydentävät säännökset) yhteisöjen tuomioistuimessa 11.6.2002 pidetyssä istunnossa, komissio totesi peruuttavansa direktiivin 8 artiklan 2 kohdan ja 18 artiklan 1 kohdan laiminlyöntiä koskevat väitteensä pysyttäen direktiivin 11 artiklan ja 22 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanon laiminlyöntiä koskevat väitteet ja oikeudenkäyntikuluja koskevan vaatimuksen. (
10
)
Oikeudellinen arviointi
11.
Kuten edellä esitetystä käy ilmi, komissio väittää, että Alankomaiden kuningaskunta ei ole pannut täysimääräisesti ja oikein täytäntöön direktiiviä, vaikkakin vain sen 11 artiklan ja 22 artiklan 1 kohdan osalta. Vastaajana oleva hallitus vastaa, että vaikka näitä direktiivin säännöksiä ei olekaan pantu kirjaimellisesti täytäntöön eläinkokeista Alankomaissa annetussa laissa, näiden säännösten tavoitteiden toteutuminen kyetään kuitenkin varmistamaan tällä lailla ja yleisemminkin Alankomaissa voimassa olevien alaa koskevien säännösten avulla. Alankomaiden kuningaskunnan mukaan tämä on niiden yhteisöjen tuomioistuimen vahvistamien kriteerien mukaista, joita sen oikeuskäytännössä on sovellettu arvioitaessa sitä, onko jäsenvaltio noudattanut velvollisuuksiaan direktiivien täytäntöönpanemiseksi.
12.
Tässä yhteydessä on viitattava aluksi yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan direktiivin täytäntöönpano kansallisessa oikeusjärjestyksessä ”ei välttämättä edellytä sen säännös-tekstin muodollista toistamista nimenomaisessa yksittäisessä lain tai asetuksen säännöksessä, vaan täytäntöönpano voi tyydyttävästi perustua jo yleiseen oikeustilaan, jos tällä tehokkaasti taataan direktiivin täysimääräinen soveltaminen tavalla, joka on riittävän selvä ja täsmällinen, jotta ne, joiden eduista on kysymys, pystyvät täysimääräisesti selvittämään oikeutensa ja velvollisuutensa”. (
11
)
13.
Komission väitteiden arvioinnissa on siis selvitettävä, täyttyvätkö nämä edellytykset ja erityisesti se, onko eläinkokeita koskeva Alankomaiden lainsäädäntö direktiivin 11 artiklan ja 22 artiklan 1 kohdassa asetettujen vaatimusten mukaista. Tämän selvittäminen ei ole helppoa, koska kuten jäljempänä esitetystä havaitaan, kyseessä oleva Alankomaiden lainsäädäntö vaikuttaa olevan suurelta osin yhteisön oikeussääntöjen mukaista ja eroavaisuuksia on lähinnä vähämerkityksellisissä tai muodollisissa kysymyksissä. Koska nämä eroavaisuudet ovat kuitenkin olemassa, komission reaktiota on pidettävä perusteltuna erityisesti senkin vuoksi, että eroavaisuudet saattavat vaarantaa mainittujen direktiivin säännösten tavoitteiden täysimääräisen toteutumisen.
Direktiivin 11 artikla
14.
Direktiivin 11 artiklassa vahvistetaan siis ne edellytykset, joiden täyttyessä eläinkokeita valvova toimivaltainen viranomainen voi sallia eläinkokeessa käytetyn eläimen vapaaksi päästämisen. Toimivaltaisen viranomaisen on tätä varten oltava varma siitä, että eläimen hyvinvoinnista on huolehdittu mahdollisimman hyvin, että sen terveydentila sallii vapaaksi päästämisen, eikä tästä aiheudu vaaraa kansanterveydelle tai ympäristölle. Komission mukaan Alankomaissa voimassa olevilla oikeussäännöillä ei taata tämän säännöksen täsmällistä toteutumista Komission mukaan tässä säännöksessä säädettyjen edellytysten noudattamista ei kyetä takaamaan, vaikka Alankomaiden hallitus niin väittääkin, eläinkokeista annetun lain 10 a, 12 ja 13 §:llä. Näiden pykälien ala on komission mukaan yleinen eikä koske nimenomaisesti eläinten vapaaksi päästämistä koskevia tilanteita.
15.
Alankomaiden hallitus katsoo puolestaan, että näiden eläinkokeista annetun lain pykälien soveltaminen takaa direktiivin 11 artiklan tavoitteen toteutumisen. Alankomaiden hallituksen mukaan tässä direktiivin säännöksessä tarkoitettu eläimen vapauttamista koskeva tilanne on ainoastaan yksi eläinkokeen vaihe ja sellaisenaan toimivaltaisten kansallisten viranomaisten, joiden tehtävänä on varmistaa direktiivissä säädettyjen edellytysten noudattaminen, ennakollisen valvonnan kohteena. Alankomaiden hallitus painottaa sitä, että eläinkokeista annetun lain 10 a §:n mukaan eläinkokeen suorittamiselta edellytetään Centrale Commissie dierproevenin (eläinkokeita valvova keskuskomitea) asettaman lautakunnan hyväksyvää lausuntoa tai suoraan tämän keskuskomitean lausuntoa, joka annetaan sen jälkeen, kun on tutkittu tutkimussuunnitelma, jossa kuvataan kaikki kokeen eri vaiheet. Näiden valvontaelinten on lausuntoa antaessaan otettava huomioon lain 12 ja 13 §:ssä säädetyt, eläinkokeessa käytettävän eläimen hyvinvoinnin ja terveyden suojeluun liittyvät vaatimukset. Tämän lisäksi ja yleisemmin näiden valvontaelinten on varmistuttava siitä, että koe suoritetaan kaikkia lailla säädettyjä ja erityisesti kansanterveyteen ja ympäristönsuojeluun liittyviä velvollisuuksia noudattaen. Näin taataan vastaajana olevan hallituksen mukaan direktiivin 11 artiklassa säädettyjen edellytysten täyttyminen ilman että kansallisissa säännöksissä olisi tarpeen toistaa niiden sanamuoto.
16.
On myönnettävä, että Alankomaiden hallituksen esittämät perustelut eivät ole vakuuttavia. Direktiivin 11 artiklassa vaaditaan tiettyjen täsmällisten edellytysten täyttymistä, ja kuten säännöksen muotoilusta käy ilmi, näiden edellytysten olemassaolo on kussakin konkreettisessa tapauksessa, jossa on kyse eläimen vapaaksi päästämisestä, erityisen arvioinnin kohteena. Ainoastaan siinä tapauksessa, että edellytykset täyttyvät, voi toimivaltainen viranomainen sallia eläimen vapaaksi päästämisen. (
12
) Jo tämänkin vuoksi voidaan esittää epäilyksiä sen osalta, että eläinkokeita valvovien lautakuntien koetta ennen suorittama arviointi, sellaisena kuin siitä on säädetty Alankomaiden lainsäädännössä, olisi asianmukainen väline edellä mainittujen edellytysten täyttymisen varmistamiseksi.
17.
Vaikka haluttaisiin vastaajana olevan hallituksen tavoin lähteä siitä, että kyseiset lautakunnat ilmaisevat käsityksensä eläimen vapaaksi päästämisestä tutkimussuunnitelmien perusteella, on täysin loogista ajatella, että eläin päästetään vapaaksi kokeen viimeisen vaiheen suorittamisen jälkeen (kuten lääkeaineen testaamisen jälkeen), mikä saattaisi aiheuttaa ongelmia eläimelle ja aiheuttaa direktiivin 11 artiklassa tarkoitetulla tavalla vaaraa kansanterveydelle ja ympäristölle. Tällaisessa tilanteessa ennen kokeen suorittamista, ainoastaan tutkimussuunnitelmien perusteella tehty arviointi ei välttämättä riitä toimivaltaiselle viranomaiselle, jotta se voisi vakuuttua siitä, että eläimen hyvinvoinnin turvaamiseksi on tehty kaikki mahdollinen, että sen terveydentila sallii vapaaksi päästämisen ja ettei tästä aiheudu vaaraa kansanterveydelle ja ympäristölle, kuten direktiivin 11 artiklassa nimenomaisesti edellytetään.
18.
Kyseisen säännöksen noudattamista ei voida riittävästi taata sillä, että eläinkokeista annetun lain 12 ja 13 §:ssä viitataan eläinten hyvinvoinnin ja terveyden suojelun vaatimuksiin, joita toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on valvottava. Vaikka Alankomaiden lainsäädäntöä pitäisikin ehkä tulkita tällä tavoin, direktiivin 11 artiklassa säädetään kuitenkin, että näiden vaatimusten noudattaminen tilanteessa, jossa eläin päästetään vapaaksi, merkitsee sitä, että vapauttaminen on mahdollista ainoastaan, jos toimivaltainen viranomainen on ”vakuuttunut siitä, että eläimen hyvinvoinnin turvaamisesta on huolehdittu mahdollisimman hyvin ja eläimen terveydentila sen sallii”. Vastaajana olevan hallituksen esittämistä seikoista ei kuitenkaan käy ilmi, että voimassa olevassa kansallisessa lainsäädännössä toimivaltaisille viranomaisille asetettaisiin velvollisuus noudattaa vastaavanlaisia ehdottomia ja selviä määräyksiä.
19.
Näin myös direktiivin 11 artiklassa asetetun viimeisen edellytyksen osalta, jonka mukaan eläinkokeessa käytetyn eläimen vapaaksi päästäminen on mahdollista ainoastaan, jos tästä ei aiheudu ”vaaraa kansanterveydelle tai ympäristölle”. Tässä yhteydessä Alankomaiden hallitus vetoaa myös yleisesti eri aloilla voimassa olevaan, hyvin heterogeeniseen lainsäädäntöön, jonka perusteella se väittää olevan johdettavissa tämän edellytyksen noudattaminen. Tällaisen väittämän luonteen perusteella on jo mahdollista todeta, ettei Alankomaiden lainsäädännössä ole direktiivin 11 artiklassa asetettuja selviä ja yksityiskohtaisia vaatimuksia vastaavia takeita.
20.
Näin ollen on katsottava, että direktiivin 11 artiklaa koskeva komission väite on perusteltu.
Direktiivin 22 artiklan 1 kohta
21.
Komissio väittää myös, että Alankomaiden kuningaskunta on jättänyt panematta täytäntöön direktiivin 22 artiklan 1 kohdan, jossa säädetään, kuten edellä on jo esitetty, että kansallisen tai yhteisön terveys- ja turvallisuuslainsäädännön vaatimien kokeiden tarpeettoman päällekkäisyyden välttämiseksi jäsenvaltioiden on, mikäli mahdollista, hyväksyttävä muissa jäsenvaltioissa suoritettujen kokeiden avulla saatujen tietojen oikeellisuus.
22.
Alankomaiden hallitus vastaa tähän, että direktiivin 22 artiklan 1 kohdassa asetettu vaatimus on löydettävissä täysin vastaavanlaisena eläinkokeista annetun lain 10 §:n 1 momentin a kohdasta, jossa tämän hallituksen mukaan on implisiittinen vastavuoroista tunnustamista koskeva sääntö. Kun tässä pykälässä kielletään sellaiset eläinkokeet, joiden tulokset voidaan yleisesti vallitsevan asiantuntijakäsityksen mukaan saavuttaa muita välineitä käyttäen, voidaan säädöksen katsoa Alankomaiden hallituksen mukaan koskevan myös niitä tapauksia, joissa tutkimustulokset on saatu muissa jäsenvaltioissa ja ne ovat asiasta kiinnostuneiden tutkijoiden käytettävissä. Se väittää, että tämä viimeksi mainittu tekijä on nimenomaisesti kyseisen säännöksen taustalla, kuten lainvalmisteluasiakirjoista käy ilmi. Vastaajana oleva hallitus toteaa lopuksi, että eläinkokeista annetun lain 10 §:n 1 momentin a kohdassa ei kuitenkaan estetä toimivaltaisia kansallisia viranomaisia sallimasta koetta silloin, kun lisätutkimukset ovat välttämättömiä direktiivin 22 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla tarpeen kansanterveyden ja turvallisuuden suojelemiseksi.
23.
On kuitenkin katsottava, että tältäkin osin on mahdotonta yhtyä Alankomaiden hallituksen kantaan. Vaikka eläinkokeista annetun lain 10 §:n 1 momentin a kohdalla olisikin Alankomaiden hallituksen väittämä sisältö, vastavuoroista tunnustamista koskevaa velvoitetta ei kuitenkaan ole asetettu yhtä vaativasti kuin direktiivin 22 artiklan 1 kohdassa.
24.
On totta, että kun direktiivissä jäsenvaltiot velvoitetaan tunnustamaan koetulosten pätevyys ”mikäli mahdollista”, kyse ei ole ehdottomasta velvollisuudesta. Tämä on helposti ymmärrettävissä, koska kokeiden päällekkäisyyden estäminen edellyttää, että saatujen tutkimustulosten on oltava käyttökelpoisia sen lisäksi, että ne ovat tutkijoiden saatavilla, ja tutkimuskohteen on pitänyt olla täysin identtinen tai vastaava. (
13
) Tämäkin huomioon ottaen on katsottava, etteivät Alankomaiden lainsäädännössä säädetyt vaatimukset riitä täysin täyttämään direktiivissä asetettuja vaatimuksia tutkimustulosten pätevyyden vastavuoroista tunnustamista koskevan velvollisuuden osalta, sillä vaikka tällaista mahdollisuutta ei ole kyseisellä lailla suljettu pois, ei siinä myöskään aseteta direktiivin 22 artiklan 1 kohdan kaltaista selvästi ja ehdottomasti muotoiltua velvollisuutta.
25.
Tästä on osoituksena myös se, että vastaajana olevan hallituksen mukaan eläinkokeista annetun Alankomaiden lain 10 §:n 1 momentin a kohdassa asetetulla kiellolla taataan sekä direktiivin 22 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua vastavuoroista tunnustamista koskevan velvollisuuden noudattaminen että tällä samalla säännöksellä asetettu mahdollisuus poiketa siitä. Edellä mainitussa 10 §:n 1 momentin a kohdassa säädetystä kiellosta suorittaa eläinkokeita tilanteissa, joissa tutkimustulokset voidaan saada muita välineitä käyttaen pitäisi Alankomaiden hallituksen mukaan voida johtaa samanaikaisesti Alankomaiden toimivaltaisia viranomaisia koskeva velvollisuus tunnustaa muissa jäsenvaltioissa suoritetuista kokeista saatujen tulosten pätevyys ja näille viranomaisille kuuluva mahdollisuus poiketa tästä velvollisuudesta niissä tapauksissa, joissa lisätutkimukset ovat tarpeen ”kansanterveyden ja turvallisuuden suojelemiseksi”, kuten direktiivissä säädetään. Tämä kaksimerkityksisyys, sen sijaan että se tukisi vastaajana olevan hallituksen esittämää kantaa, vaikuttaa pikemminkin osoittavan, että direktiivin 22 artiklan 1 kohdassa säädettyjä vaatimuksia vastaavia selviä ja täsmällisiä vastineita ei ole Alankomaiden lainsäädännössä.
26.
Toisaalta tämä ei ole lainkaan yllättävää, kun muistetaan, että eläinkokeista annetun lain 10 §:n 1 momentin a kohta, johon Alankomaiden hallitus vetoaa, ei itse asiassa liity direktiivin 22 artiklan 1 kohtaan vaan sen 7 artiklan 2 kohtaan, jossa nimenomaisesti kielletään eläinkokeisiin ryhtyminen, ”jos tavoitellun tuloksen saavuttamiseksi on mahdollista soveltaa jotakin toista tieteellisesti luotettavaa menetelmää, joka ei edellytä eläimen käyttöä”. Olkoonkin, että direktiivin 22 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tulosten vastavuoroista tunnustamista koskevalla velvollisuudella pyritään edellä mainitun kiellon kanssa samaan päämäärään, eli rajoittamaan vähimpään mahdolliseen eläinten käyttäminen kokeissa, ei tämä kuitenkaan poista sitä, että velvollisuus on erillinen ja itsenäinen, koska se kohdistuu siihen erityiseen tilanteeseen, jossa kyse on ”kansallisen tai yhteisön terveys- ja turvallisuuslainsäädännön vaatimista kokeista” ja jota koskee nimenomainen kielto pyrkiä välttämään tällaisten kokeiden päällekkäisyyttä. Jo direktiivin rakenteesta voidaan nähdä, että sen 22 artiklan 1 kohdan täysimääräistä noudattamista ei voida taata sillä, että vedotaan direktiivin 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kiellon kaltaiseen kieltoon, vaikka vastaajana oleva hallitus näin tekee.
27.
Alankomaiden lainsäädäntöä ei siis tältäkään osin voida pitää täysin yhteensopivana direktiivin kanssa.
28.
Komission tätä koskevaa väitettä ja näin sen kannetta kokonaisuudessaan on pidettävä perusteltuna.
Oikeudenkäyntikulut
29.
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kanne on edellä todettu perustelluksi, Alankomaiden kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut, koska komissio on tätä vaatinut.
Ratkaisuehdotus
30.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa seuraavaa:
1)
Alankomaiden kuningaskunta ei ole noudattanut kokeisiin ja muihin tieteellisiin tarkoituksiin käytettävien eläinten suojelua koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 24 päivänä marraskuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/609/ETY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole säädetyssä määräajassa toteuttanut direktiivin 11 artiklan ja 22 artiklan 1 kohdan noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä.
2)
Alankomaiden kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: italia.
(
2
)	EYVL L 358, s. 1.
(
3
)	Wet van 12 januari 1977, houdende regelen met betrekking tot het verrichten van proeven op dieren (Stbl. 1977. s. 67).
(
4
)	Wet tot wijziging van de Wet op de dierproeven (Stbl. 1996, s. 500).
(
5
)	Besluit van 31 mei 1985 tot utivocring van de artikelen 3, tweede lid, 9, 12, 14 en 15 van de Wet op de dierproeven (Stbl. 1985, s. 336).
(
6
)	Stcrt. 2000, s. 507.
(
7
)	Stcrt. 2001, s. 27.
(
8
)	Besluit van 26 juni 2001 tot wijziging van het Dierproevenbesluit (Stbl. 2001, s. 310).
(
9
)	Stcrt. 2001, s. 119.
(
10
)	Komissio on tämän jälkeen vahvistanut peruuttaneensa kanteensa osittain 12.6.2002 yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamolle 12.6.2002 osoittamallaan kirjeellä.
(
11
)	Oikeuskäytäntö on tältä osin täysin vakiintunut. Lainaus on asiassa C-214/98, komissio v. Kreikka, 16.11.2000 annetusta tuomiosta (Kok. 2000, s. I-9601,49 ja 50 kohta).
(
12
)	Ks. tältä osin, asia C-152/00, komissio v. Ranska, tuomio 12.9.2002 (Kok. 2002, s. I-6973, 41 ja 42 kohta).
(
13
)	Perustellusti voidaan olettaa tutkimuskohteen olleen identtinen tai vastaava ainakin silloin kun kyse on kokeista, joita yhteisön terveys- ja turvallisuuslainsäädäntö edellyttää.