62009CC0407_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Förevarande talan har väckts av Europeiska gemenskapernas kommission mot Republiken Grekland i enlighet med artikel 228 EG, vilken nu motsvaras av artikel 260 FEUF, till följd av den påstådda underlåtenheten att följa den dom som domstolen den 18 juli 2007 meddelade i målet kommissionen mot Grekland(2) (nedan kallad domen från år 2007). I denna dom fastställde domstolen att Republiken Grekland hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 2004/80/EG av den 29 april 2004 om ersättning till brottsoffer(3) genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet.
2. Kommissionen har yrkat att domstolen ska fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 228.1 EG samt förplikta den att betala ett schablonbelopp.(4) Republiken Grekland anser att talan ska ogillas.
Det administrativa förfarandet
3. Sju månader efter det att domen från år 2007 meddelades, det vill säga den 29 februari 2008, tillställde kommissionen Republiken Grekland en formell underrättelse, i vilken denna medlemsstat anmodades att inom två månader informera kommissionen om vilka åtgärder som vidtagits för att följa denna dom.
4. Republiken Grekland har, genom att svara med en skrivelse av den 10 september 2008, inte iakttagit den frist som kommissionen föreskrev. Republiken Grekland angav i sitt svar att lagförslaget som syftade till att få de överträdelser som fastställdes i domen från år 2007 att upphöra befann sig i den sista utarbetningsfasen.(5)
5. Den 23 september 2008 delgav kommissionen Republiken Grekland ett motiverat yttrande och uppmanade denna medlemsstat att inom två månader vidta de åtgärder som var nödvändiga för att uppfylla kraven i domen från år 2007.
6. Republiken Grekland har på nytt underlåtit att iaktta den frist som kommissionen föreskrev. Denna medlemsstat svarade först den 22 juni 2009 och underrättade kommissionen om att lagförslaget för att införliva direktiv 2004/80 skulle lämnas in under parlamentets sommarsession.
7. Den 25 juni 2009 beslutade kommissionen att väcka talan vid domstolen mot Republiken Grekland. Denna talan väcktes slutligen den 20 oktober 2009. Kommissionen har i sin talan yrkat att domstolen ska fastställa fördragsbrott samt förplikta Republiken Grekland att betala ett löpande vite och ett schablonbelopp.
8. Under perioden mellan kommissionens beslut att väcka talan och denna talans väckande, riktade Republiken Grekland två skrivelser till kommissionen med upplysningar om hur långt lagstiftningsförfarandet angående lagen för att införliva direktiv 2004/80 hade kommit. Slutligen underrättade Republiken Grekland genom skrivelse av den 10 september 2010 kommissionen om att lagstiftningsförfarandet avbrutits på grund av kallelse till tidigarelagda parlamentsval.
Händelseutvecklingen under förevarande förfarande
9. Republiken Grekland har införlivat direktiv 2004/80 genom lag nr 3811/2009, som offentliggjordes den 18 december 2009 i Republiken Greklands officiella tidning (FEF A’ 231).
10. Kommissionen underrättades om denna lag genom skrivelse av den 22 december 2009. Trots denna information beslutade kommissionen, med stöd av sitt meddelande av den 13 december 2005 om tillämpningen av artikel 228 EG(6) (nedan kallat meddelandet från år 2005), att inte återkalla sin talan. Kommissionen angav i sin replik att den inte längre yrkade att Republiken Grekland skulle förpliktas att betala ett löpande vite, men att den vidhöll sitt yrkande om att denna medlemsstat skulle förpliktas att betala ett schablonbelopp.
Fördragsbrottet
11. I förevarande mål är det klarlagt att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 260.1 FEUF genom att inte vidta nödvändiga åtgärder för att följa domen från år 2007. Det har i detta avseende föga betydelse att den aktuella medlemsstaten slutligen vidtog de nödvändiga åtgärderna efter det att talan väcktes.
12. Detta följer av fast rättspraxis, enligt vilken förekomsten av ett fördragsbrott ska bedömas mot bakgrund av den situation som rådde i medlemsstaten vid utgången av den frist som angetts i det motiverade yttrandet. Domstolen ska inte beakta senare förändringar.(7)
13. I förevarande fall skulle Republiken Grekland för att följa domen från år 2007 vidta de åtgärder som krävdes för att följa direktiv 2004/80. Det är ostridigt att Republiken Grekland vidtog dessa åtgärder först i december 2009, genom att anta lag nr 3811/2009. Det motiverade yttrandet, i vilket det fastställts en frist på två månader för att följa domen från år 2007, var dock daterat den 23 september 2008.
14. Republiken Greklands argument, enligt vilket talan ska ogillas på grund av att medlemsstaten under hela det administrativa förfarandet haft ett nära och fortlöpande samarbete med kommissionen och på grund av att domen från år 2007 följts innan dom meddelas i förevarande mål, kan enligt ovannämnd rättspraxis inte heller godtas.
15. Jag anser att dessa omständigheter i förekommande fall kan beaktas vid bedömningen av huruvida det är nödvändigt att förelägga ekonomiska sanktioner samt storleken av dem men inte för att fastställa huruvida det påstådda fördragsbrottet föreligger.
16. Jag vill härvid tillägga att det inte kan sägas att Republiken Grekland hade ett ”nära och fortlöpande samarbete” med kommissionen förrän från den tidpunkt då kommissionen beslutade att väcka förevarande talan. De grekiska myndigheternas sena svar på den formella underrättelsen och på det motiverade yttrandet utgör enligt min mening helt visst inte bevis för samarbete av sådant slag.
Den ekonomiska sanktionen
Parternas argument
17. Kommissionen har ursprungligen yrkat att domstolen ska förelägga Republiken Grekland både ett löpande vite och ett schablonbelopp. Enligt vad som har angetts ovan i punkt 10 drog kommissionen tillbaka sitt yrkande om ett löpande vite till följd av att domen från år 2007 följts efter det att förevarande talan väckts, men den vidhöll sitt yrkande om att Republiken Grekland ska förpliktas att betala ett schablonbelopp.
18. Kommissionen anser att en tillämpning av ett schablonbelopp i förevarande fall är motiverad av överträdelsens varaktighet, 29 månader, och av konsekvenserna härav för privata och offentliga intressen, vilka är mycket allvarliga, eftersom underlåtenheten att införliva direktiv 2004/80 med den grekiska rättsordningen har medfört hinder för förverkligandet av det grundläggande målet fri rörlighet för personer i ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.
19. Kommissionen har även fäst uppmärksamheten på vissa försvårande omständigheter i samband med det påtalade fördragsbrottet, nämligen för det första att domen från år 2007 och bestämmelserna i direktiv 2004/80 är tydliga och följaktligen inte ger upphov till någon tolkningssvårighet, för det andra att det inte föreligger några särskilda svårigheter i samband med förfarandet för att införliva direktiv 2004/80, och för det tredje de grekiska myndigheternas sena svar på det motiverade yttrandet.
20. Vad avser schablonbeloppets storlek har kommissionen föreslagit att det ska fastställas ett dagligt schablonbelopp på 10 512 euro, för varje dags försening räknat från den dag då domen från år 2007 meddelades till den dag då domen i förevarande mål ska meddelas, eller till den dag då de nödvändiga åtgärderna för att följa domen från år 2007 har vidtagits, om denna dag inträffar tidigare.(8)
21. Enligt meddelandet från år 2005 erhålles detta dagsbelopp genom att ett basbelopp, fastställt till 200 euro, multipliceras med en koefficient för svårighetsgrad som fastställts till 12 på en skala från 1 till 20, samt med en bestämd faktor per land (nedan kallad faktor ”n”) som tar hänsyn till både den anklagade medlemsstatens betalningsförmåga, vilken grundas på dess bruttonationalprodukt, och det antal röster som den har i Europeiska unionens råd. Denna faktor är 4,38 i Republiken Greklands fall.
22. Kommissionen har vid förhandlingen minskat det ursprungligen föreslagna dagsbeloppet till 10 248 euro på grund av den ändring av faktorn ”n” som gjorts genom kommissionens meddelande av den 14 september 2010 om genomförande av artikel 260 FEUF och om uppdatering av de uppgifter som används för att beräkna de schablonbelopp och löpande viten som kommissionen föreslår domstolen inom ramen för överträdelseförfaranden(9) (nedan kallat meddelandet från år 2010). Denna ändring har gjorts på grundval av tillgängliga uppgifter för året 2008. Faktorn ”n” har för Republiken Grekland fastställts till 4,27 i stället för 4,38.(10)
23. Republiken Grekland har insisterat på att schablonbeloppet inte ska föreläggas, och det av flera skäl.
24. För det första har Republiken Grekland följt domen från år 2007 före avkunnandet av domen enligt artikel 260 FEUF och under alla förhållanden inom en rimlig tid, med hänsyn till de ekonomiska svårigheter som medlemsstaten har haft och i nuläget fortfarande har.
25. För det andra föreligger det inte någon risk för att överträdelsen ska upprepas. För det tredje, slutligen, kan det påtalade fördragsbrottet inte anses särskilt allvarligt, eftersom den grekiska lagstiftningen, utöver de specifika bestämmelser som antogs i december 2009, innehåller bestämmelser om ersättning till den som skadats i största allmänhet och eftersom direktiv 2004/80 är tillämpligt på ett begränsat antal fall, så att konsekvenserna för privata och offentliga intressen av att domen från år 2007 inte följts inte är direkta och under alla förhållanden är hypotetiska.
26. Republiken Grekland har betonat den omständigheten att det försenade införlivandet av direktiv 2004/80 och följaktligen förseningen med att följa domen från år 2007 i huvudsak och objektivt förklaras av behovet av att finna nödvändiga ekonomiska medel.
27. Republiken Grekland har i andra hand, för det fall att domstolen beslutar att den ska åläggas att betala ett schablonbelopp, föreslagit att detta belopp ska minskas till det minimibelopp för schablonbeloppet som föreskrevs i meddelandet från år 2005 för denna medlemsstat, det vill säga till 2 190 000 euro. Republiken Grekland tillade vid förhandlingen att den även begärde att få fördelen av en räntefri avbetalning.
28. Enligt Republiken Grekland ska domstolen vid fastställandet av storleken på det schablonbelopp som ska betalas beakta samtliga omständigheter i förevarande fall och särskilt landets betalningsförmåga, med hänsyn även till dess aktuella situation.
29. Republiken Grekland har härvid i huvudsak bestritt faktorn ”n” som kommissionen använt som uttryck för medlemsstaternas betalningsförmåga och som grundas på bruttonationalprodukten och det antal röster som den berörda medlemsstaten har i rådet. Även om denna faktor enligt meddelandet från år 2010 minskades för Republiken Grekland med hänsyn till de ekonomiska förhållandena under år 2008, motsvarar den inte den aktuella ekonomiska verkligheten, eftersom bruttonationalprodukten för åren 2009 och 2010 återigen har förändrats.
30. Dessutom räcker inte uppgifter som bruttonationalprodukten och antalet röster i rådet för att ensamma fastställa en medlemsstats betalningsförmåga. Även andra faktorer ska beaktas, som till exempel underskottet i den offentliga sektorns finanser, den offentliga sektorns skuldsättning eller inflationen.
Domstolens bedömning
31. Som jag redan har uttalat i mitt förslag till avgörande i målet kommissionen mot Portugal, där domstolen meddelade dom den 10 januari 2008(11), anser jag att för att förfarandet för verkställighet i artikel 260 FEUF ska tillämpas på ett konsekvent sätt ska det ses som ett redskap för att fullt ut genomföra syftena med förfarandet i artikel 258 FEUF, nämligen att bringa överträdelser av unionsrätten att upphöra och samtidigt avhålla medlemsstater från att underlåta att följa domstolens domar om fastställelse av brott mot unionsrätten enligt artikel 258 FEUF.
32. Av domstolens praxis framgår särdraget i systemet med ekonomiska sanktioner, vilka i den mening som avses i artikel 260.2 FEUF syftar till att uppnå dessa mål. Medan ett löpande vite kan vara särskilt lämpat för att förmå en medlemsstat att snarast upphöra med ett fördragsbrott som, i avsaknad av en sådan åtgärd, skulle tendera att bestå, grundar sig ett föreläggande att betala ett schablonbelopp snarare på bedömningen av de konsekvenser som den berörda medlemsstatens fördragsbrott får för allmänna och enskilda intressen, särskilt när fördragsbrottet har pågått under en lång tid efter meddelandet av den dom varigenom fördragsbrottet ursprungligen fastställdes.(12)
33. I förevarande fall har kommissionen med rätta dragit tillbaka sitt yrkande om ett föreläggande av ett löpande vite med hänsyn till den ovan beskrivna funktionen av det löpande vitet och till att Republiken Grekland följt domen från år 2007. Detta bekräftas även av domstolens praxis, enligt vilken ett eventuellt föreläggande av löpande vite enligt artikel 260 FEUF i princip endast är motiverat såvitt det fördragsbrott som består i att en tidigare dom från domstolen inte har följts fortbestår.(13)
34. Vad avser föreläggandet av ett schablonbelopp upprepar jag den åsikt som redan angetts i mitt förslag till avgörande i målet kommissionen mot Frankrike, där domstolen meddelade dom den 9 december 2008.(14) Enligt denna uppfattning kan ett schablonbelopp inte automatiskt föreläggas i alla de fall i vilka det har fastställts en underlåtenhet att uppfylla skyldigheterna enligt artikel 260 FEUF.
35. Domstolen har följt detta synsätt och konstaterade att den enligt denna bestämmelse tillerkänns ett stort utrymme för skönsmässig bedömning för att avgöra om sådana sanktioner ska föreläggas eller ej(15), med stöd av samtliga relevanta omständigheter avseende såväl det fastställda fördragsbrottets särdrag som den attityd som intas av den berörda medlemsstaten.(16)
36. Jag anser att tre omständigheter i förevarande fall talar för ett föreläggande av ett schablonbelopp.
37. Det är för det första fråga om Republiken Greklands hållning. Trots att Republiken Grekland har gjort gällande att den haft ”ett nära och fortlöpande samarbete” med kommissionen utgör, såsom jag har påpekat i punkt 16 i detta förslag till avgörande, de grekiska myndigheternas sena svar på såväl den formella underrättelsen som det motiverade yttrandet helt visst inte bevis på samarbete av detta slag under det administrativa förfarandet. De grekiska myndigheterna ändrade hållning först efter det att kommissionen beslutat att väcka förevarande talan.
38. Det är för det andra fråga om fördragsbrottets varaktighet. Jag anser att den period på 29 månader som sträcker sig från den dag då domen från år 2007 meddelades till den dag då lagen för införlivande av direktiv 2004/80 med den grekiska rättsordningen antogs är en betydande tidsperiod, särskilt med hänsyn till de omständigheter som kommissionen även har framhållit, det vill säga att domen från år 2007 och direktiv 2004/80 är tydliga, och följaktligen inte ger upphov till någon tolkningssvårighet, samt att det inte föreligger några särskilda svårigheter i samband med förfarandet för att införliva direktiv 2004/80.
39. För att motivera fördragsbrottets varaktighet har Republiken Grekland hänvisat till de problem som sammanhänger med behovet av att uppbringa de nödvändiga ekonomiska medlen för att införliva direktiv 2004/80 eller med det val som skulle hållas. Dessa argument kan inte godtas. Domstolen har klart angett att en medlemsstat inte kan åberopa bestämmelser, praxis eller förhållanden i sin interna rättsordning som grund för att underlåta att iaktta skyldigheter som följer av unionsrätten.(17)
40. För det tredje talar överträdelsens allvar även för ett föreläggande av ett schablonbelopp. Det ska nämligen beaktas att Republiken Grekland var den sista medlemsstaten att införliva direktiv 2004/80, och detta nära fyra år efter utgången av fristen för införlivande av detta direktiv.(18)
41. I skäl 7 i direktiv 2004/80 anges följande:
”I direktivet fastställs ett samarbetssystem
för att underlätta möjligheten att få ersättning till brottsoffer i gränsöverskridande fall, vilket bör fungera på grundval av medlemsstaternas ordningar för ersättning till offer för uppsåtliga våldsbrott som begås på deras respektive territorier. Därför bör en ersättningsordning finnas i alla medlemsstater. ”(19)
42. Av detta följer att Republiken Grekland genom sin underlåtenhet att vidta åtgärder i förhållande till direktiv 2004/80 i viss mån även har skadat de åtgärder som vidtagits av de andra medlemsstaterna samt minskat effektiviteten av deras ersättningsordningar.
43. Dessutom har, såsom kommissionen med rätta har påpekat, underlåtenheten att införliva direktiv 2004/80 med den grekiska rättsordningen medfört hinder för förverkligandet av det grundläggande målet fri rörlighet för personer i ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Detta konstaterande har stöd i skäl 2 i direktiv 2004/80 som har följande ordalydelse:
”Domstolen fastslog i Cowan-målet … att, när gemenskapslagstiftningen garanterar fysiska personer friheten att bege sig till en annan medlemsstat skall dessa personers integritet skyddas i ifrågavarande medlemsstat, på samma sätt som när det gäller landets egna medborgare och personer som är bosatta där, vilket är en naturlig följd av rätten till fri rörlighet. Åtgärder för att underlätta ersättning till brottsoffer bör utgöra ett led i förverkligandet av detta mål.”
44. Med tanke på Republiken Greklands hållning, fördragsbrottets varaktighet samt överträdelsens allvar såsom det framgår av de ovan beskrivna omständigheterna, anser jag att Republiken Grekland ska förpliktas att betala ett schablonbelopp.
45. Vad avser schablonbeloppets storlek ska det först och främst erinras om att domstolen inte är bunden av kommissionens förslag och att fastställandet av schablonbeloppets storlek omfattas av dess utrymme för skönsmässig bedömning.(20)
46. Med stöd av de domar i vilka domstolen har förpliktat medlemsstaterna att betala ett schablonbelopp(21), kan jag konstatera att domstolen, till skillnad från fastställandet av ett löpande vite, inte har följt den metod för beräkning av ett schablonbelopp som kommissionen föreslagit i meddelandet från år 2005.
47. På grund härav anser jag att det varken är ändamålsenligt eller nödvändigt att pröva huruvida beräkningen av faktor ”n” är riktig, vilket Republiken Grekland har bestritt, eller att söka utröna huruvida denna faktor, som grundas på bruttonationalprodukten och antalet röster i rådet, ensam räcker för att fastställa en medlemsstats betalningsförmåga.(22)
48. Det framgår av rättspraxis att domstolen inom ramen för den bedömning som ska göras för att fastställa schablonbeloppets storlek ska se till att denna sanktion dels är anpassad efter omständigheterna, dels står i proportion till det fastställda fördragsbrottet och den berörda medlemsstatens betalningsförmåga. Varaktigheten av fördragsbrottet efter den dom varigenom det fastställdes samt de allmänna och enskilda intressen som står på spel återfinns bland de faktorer som är relevanta i detta sammanhang.(23)
49. Utöver de överväganden som angetts i punkterna 37–43 i detta förslag till avgörande ska i förevarande fall den omständigheten beaktas att Republiken Grekland under förfarandets lopp har följt domen från år 2007.
50. Mot bakgrund av samtliga ovanstående överväganden är ett belopp på två miljoner euro enligt min mening anpassat efter omständigheterna i förevarande fall.
Förslag till avgörande
51. Av ovan anförda skäl föreslår jag att domstolen
– fastställer att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 260.1 FEUF genom att inte, vid utgången av den av Europeiska kommissionen för detta syfte fastställda fristen i det motiverade yttrandet, ha vidtagit de åtgärder som följer av domen av den 18 juli 2007 i mål C‑26/07, kommissionen mot Grekland,
– förelägger Republiken Grekland att till Europeiska gemenskapernas kommission, på kontot för Europeiska unionens egna medel, betala ett schablonbelopp på 2 miljoner euro,
– förpliktar Republiken Grekland att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) .
(2)
–	Domstolens dom av den 18 juli 2007 i mål C‑26/07, kommissionen mot Grekland.
(3)
–	EUT L 261, s. 15.
(4)
–	Kommissionen yrkade ursprungligen även att svaranden skulle förpliktas att betala ett löpande vite. Kommissionen drog tillbaka detta yrkande med hänsyn till att Republiken Grekland senare följde domen från år 2007.
(5)
–	Det ska påpekas att samma påstående redan förekom i Republiken Greklands svaromål av den 27 februari 2007 som ingavs inom ramen för det förfarande som ledde till domen från år 2007.
(6)
–	SEK(2005) 1658. Enligt punkt 10 i detta meddelande yrkar kommissionen numera systematiskt att den felande medlemsstaten ska föreläggas att betala ett schablonbelopp, och den vidhåller detta yrkande utan att återkalla sin talan även om medlemsstaten rättar sig efter domen efter det att talan har väckts vid domstolen, men innan domen enligt artikel 228 EG har avkunnats.
(7)
–	Se dom av den 9 december 2008 i mål C‑121/07, kommissionen mot Frankrike (REG 2008, s. I‑9159), punkt 22, och av den 4 juni 2009 i mål C‑568/07, kommissionen mot Grekland (REG 2009, s. I‑4505), punkt 24.
(8)
–	Den dag då kommissionen beslutade att väcka förevarande talan, det vill säga den 25 juni 2009, uppgick schablonbeloppets storlek till 7 431 484 euro.
(9)
–	SEK(2010) 923.
(10) –	Det framgår av meddelandet från år 2010 att även om siffrorna i detta meddelande används på beslut att väcka talan vid domstolen enligt artikel 260 FEUF från tionde arbetsdagen efter den dag då detta meddelande antogs, så kommer kommissionen, så snart den har reviderat faktorn ”n” som används för beräkningen, att anpassa sitt beräkningssätt i förhållande till den nya faktorn ”n” för de mål i vilka talan år 2009 väcktes vid domstolen enligt artikel 260 FEUF, när den nya faktorn ”n” är lägre än den faktor som ursprungligen användes när talan väcktes. Så är fallet i förevarande mål.
(11)
–	Dom av den 10 januari 2008 i mål C‑70/06, kommissionen mot Portugal (REG 2008, s. I‑1).
(12)
–	Se dom av den 12 juli 2005 i mål C‑304/02, kommissionen mot Frankrike (REG 2005, s. I‑6263), punkt 81, samt domarna i målen kommissionen mot Frankrike (ovan fotnot 7), punkt 58, och kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 7), punkt 45.
(13)
–	Se domen i målet kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 7), punkt 42 och där angiven rättspraxis.
(14)
–	Se ovan fotnot 7.
(15)
–	Se, för ett liknande resonemang, domen av den 9 december 2008 i målet kommissionen mot Frankrike (ovan fotnot 7), punkt 63, och dom av den 7 juli 2009 i mål C‑369/07, kommissionen mot Grekland (REG 2009, s. I‑5703), punkt 144.
(16)
–	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 december 2008 i målet kommissionen mot Frankrike (ovan fotnot 7), punkt 62, av den 4 juni 2009 i målet kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 7), punkt 44, av den 4 juni 2009 i mål C‑109/08, kommissionen mot Grekland (REG 2009, s. I‑4657), punkt 51, och av den 7 juli 2009 i målet kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 15), punkt 144.
(17)
–	Se domen av den 4 juni 2009 i målet kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 7), punkt 50 och där angiven rättspraxis.
(18)
–	I artikel 18 i direktiv 2004/80 föreskrivs att medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 januari 2006.
(19)
– Min kursivering.
(20)
–	Se, för ett liknande resonemang, domen i målet kommissionen mot Frankrike (ovan fotnot 7), punkt 64.
(21)
–	Det är hittills fråga om fem domar, det vill säga dom av den 12 juli 2005 i mål C‑304/02, kommissionen mot Frankrike (ovan fotnot 12), i vilken domstolen förelade ett schablonbelopp på 20 miljoner euro, av den 9 december 2008 i mål C‑121/07, kommissionen mot Frankrike (ovan fotnot 7), i vilken domstolen förelade ett schablonbelopp på 10 miljoner euro, av den 4 juni 2009 i mål C‑568/07, kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 7), i vilken domstolen förelade ett schablonbelopp på 1 miljon euro, av den 4 juni 2009 i mål C‑109/08, kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 16), i vilken domstolen förelade ett schablonbelopp på 3 miljoner euro, och av den 7 juli 2009 i mål C‑369/07, kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 15), i vilken domstolen förelade ett schablonbelopp på 2 miljoner euro.
(22)
–	Det ska samtidigt påpekas att domstolen för beräkningen av ett löpande vite har medgett att den metod som består i att multiplicera ett basbelopp med en koefficient ”n” utgör en lämplig metod för att återspegla en medlemsstats betalningsförmåga samtidigt som en rimlig spännvidd mellan de olika medlemsstaterna behålls (dom av den 7 juli 2009 i mål C‑369/07, kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 15), punkt 123 och där angiven rättspraxis).
(23)
–	Se domen i mål C‑369/07, kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 15), punkterna 146 och 147 och där angiven rättspraxis.