MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØEA
od 28. lipnja 2018.(1)
Predmet C‑330/17
Verbraucherzentrale Baden‑Württemberg eV
protiv
Germanwings GmbH
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Prijevoz – Uredba (EZ) br. 1008/2008 – Zajednička pravila za obavljanje zračnog prijevoza u Uniji – Članak 2. točka 18. i članak 23. stavak 1. – Obavješćivanje – Potreba navođenja tarifâ zračnog prijevoza ‚u eurima ili lokalnoj valuti’ – Moguća obveza navođenja tih tarifa u određenoj lokalnoj valuti – Relevantni kriteriji, po potrebi, za određivanje te valute”
I.      Uvod
1.        Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka) odnosi se na tumačenje članka 2. točke 18. i članka 23. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1008/2008(2).
2.        Taj je zahtjev podnesen u okviru spora između udruge potrošača i zračnog prijevoznika sa sjedištem u Njemačkoj povodom navodno nepoštene poslovne prakse tog prijevoznika koja se sastojala od toga da je na svojoj internetskoj stranici prodavao, osobito potrošaču u Njemačkoj, let s polaskom iz Ujedinjene Kraljevine navodeći njegovu tarifu samo u funtama sterlinga.
3.        Sud koji je uputio zahtjev u biti pita Sud o sadržaju obveze obavješćivanja o cijenama, koju imaju zračni prijevoznici koji djeluju unutar Unije na temelju članka 23. stavka 1. Uredbe br. 1008/2008, i s obzirom na definiciju „tarifâ zračnog prijevoza” iz članka 2. točke 18. te uredbe, u skladu s kojim navedene tarife moraju biti „izražene u eurima ili lokalnoj valuti”.
4.        Konkretnije, Sud je pozvan odrediti, s jedne strane, smiju li zračni prijevoznici, kada se namjeravaju koristiti valutom koja nije euro za navođenje cijena usluga koje nude potencijalnim putnicima, izabrati lokalnu valutu po svojem izboru ili su naprotiv dužni koristiti se određenom valutom i, s druge strane, u potonjem slučaju, prema kojim kriterijima ta valuta treba biti utvrđena.
5.        U ovom mišljenju iznijet ću razloge zbog kojih smatram da se gore navedene odredbe trebaju tumačiti na način da iz njih ne proizlazi obveza za dotične prijevoznike da se koriste lokalnom valutom koju je predodredio zakonodavac Unije kada iskazuju tarife zračnog prijevoza.
6.        Podredno, kako bih obuhvatio slučaj u kojem bi Sud presudio da takva obveza proizlazi iz tih odredbi, iznijet ću razmatranja u pogledu relevantnih kriterija za određivanje lokalne valute kojom bi se trebalo koristiti u tu svrhu.
II.    Pravni okvir
7.        U skladu s uvodnom izjavom 16. Uredbe br. 1008/2008, „[k]orisnici usluga trebaju imati mogućnost učinkovitog uspoređivanja cijena zračnog prijevoza različitih zračnih prijevoznika. Stoga konačna cijena koju plaća kupac za usluge zračnog prijevoza s polaskom iz Zajednice uvijek mora biti naznačena i uključivati sva davanja, pristojbe i naknade. Zračne prijevoznike Zajednice također se potiče na prikazivanje konačne cijene za svoje usluge zračnog prijevoza iz trećih zemalja u Zajednicu.”
8.        Člankom 2. točkom 18. navedene uredbe pojam „tarife zračnog prijevoza” definira se u svrhu tog akta kao „[…] cijene, izražene u eurima ili lokalnoj valuti, a koje se plaćaju zračnim prijevoznicima ili njihovim zastupnicima ili drugim prodavateljima karata za zračni prijevoz putnika te uvjete pod kojima te cijene važe, uključujući naknadu i uvjete koji se nude agenciji te ostalim pomoćnim službama”.
9.        U članku 23. te uredbe, naslovljenom „Obavješćivanje i nediskriminacija”, u njegovu stavku 1. navodi se:
„U tarife i vozarine prijevoza zračnim putem koje su dostupne javnosti uključeni su važeći uvjeti koji važe kod ponude ili objavljivanja u bilo kojem obliku, uključujući i na internetu, za usluge zračnog prijevoza iz zračne luke smještene na državnom području države članice na koju se primjenjuje Ugovor. Konačna cijena koja se plaća mora biti u svakom trenutku navedena i mora uključivati važeću tarifu ili vozarinu zračnog prijevoza, kao i sve važeće poreze i pristojbe, prireze i provizije koje su neizbježne i predvidive u trenutku objavljivanja. Pored navođenja konačne cijene, potrebno je navesti i sljedeće:
(a)      tarifu ili vozarinu prijevoza zračnim putem;
(b)      poreze;
(c)      pristojbe na zračnim lukama; i
(d)      ostale pristojbe, prireze ili provizije, poput onih koje se odnose na sigurnost ili gorivo;
tamo gdje su tarifi ili vozarini prijevoza zračnim putem dodane stavke iz točaka (b), (c) i (d) doplate na cijenu moraju se iskazati na jasan, transparentan i nedvosmislen način na samom početku postupka rezervacije, a kupac sam odabire tu mogućnost.”
III. Glavni postupak, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
10.      Germanwings GmbH je zračni prijevoznik sa sjedištem u Njemačkoj. U rujnu 2014. potrošač koji se nalazio u toj državi kupio je na internetskoj stranici www.germanwings.de kojom se koristi navedeno društvo let s polaskom iz Londona (Ujedinjena Kraljevina) i odredištem u Stuttgartu (Njemačka). Tarifa tog leta bila je navedena isključivo u funtama sterlinga, a nakon rezervacije potrošač je dobio račun u kojem su navedena tarifa kao i drugi troškovi također bili navedeni u funtama sterlinga.
11.      Taj je potrošač obavijestio Verbraucherzentrale Baden‑Württemberg eV (Udruga potrošača savezne zemlje Baden‑Württemberg, Njemačka, u daljnjem tekstu: Verbraucherzentrale), koji je podnio tužbu za propuštanje protiv Germanwingsa pred Landgerichtom Köln (Zemaljski sud u Kölnu, Njemačka) zbog toga što je činjenica da tarife nisu bile naznačene u njemačkoj valuti (euro) u takvim okolnostima nepošteno ponašanje. Tuženik je prigovorio da i njegovi konkurenti navode tarife letova s polaskom iz Londona u funtama sterlinga. Odlukom od 22. travnja 2015. navedeni sud prihvatio je tužiteljev zahtjev.
12.      Budući da je Germanwings podnio žalbu protiv te odluke, Oberlandesgericht Köln (Visoki zemaljski sud u Kölnu, Njemačka) poništio ju je odlukom od 4. rujna 2015. uz obrazloženje da se, među ostalim, u članku 23. stavku 1. Uredbe br. 1008/2008 navodi samo da konačna cijena mora biti navedena, ali da se ne određuje u kojoj valuti, te da se iz definicije sadržane u članku 2. točki 18. te uredbe ne može zaključiti da „lokalna valuta” uvijek mora biti valuta države u kojoj je sjedište zračnog prijevoznika.
13.      Nakon što je Verbraucherzentrale podnio reviziju pred Bundesgerichtshofom (Savezni vrhovni sud), taj je sud odlukom od 27. travnja 2017., koju je Sud zaprimio 2. lipnja 2017., odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća pitanja:
„1.      Moraju li tarife za usluge zračnog prijevoza unutar Zajednice, u skladu s drugom i trećom rečenicom članka 23. stavka 1. Uredbe br. 1008/2008, ako nisu izražene u eurima, biti izražene u određenoj valuti?
2.      U slučaju potvrdnog odgovora na [prvo pitanje]:
U kojoj lokalnoj valuti moraju biti navedene tarife iz članka 2. točke 18. te druge i treće rečenice članka 23. stavka 1. Uredbe br. 1008/2008 kada zračni prijevoznik sa sjedištem u državi članici (u ovom slučaju Njemačkoj) oglašava i nudi putem interneta određenom potrošaču uslugu zračnog prijevoza s mjestom polaska u drugoj državi članici (u ovom slučaju Ujedinjenoj Kraljevini)?
Je li u tom kontekstu odlučujuće da se zračni prijevoznik za izdavanje ponude koristi internetskom adresom s vršnom domenom specifičnom za određenu državu (u ovom slučaju www.germanwings.de) koja upućuje na njegovu državu članicu sjedišta te da se potrošač nalazi u toj državi članici?
Je li važno to što svi ili velika većina zračnih prijevoznika predmetne tarife navode u lokalnoj valuti koja je na snazi u mjestu polaska?”
14.      Pisana očitovanja podnijeli su Verbraucherzentrale, Germanwings i Europska komisija. Na raspravi održanoj 19. travnja 2018. samo su dvije potonje stranke iznijele usmena očitovanja.
IV.    Analiza
A.      Moguća obveza izražavanja tarifa zračnog prijevoza u određenoj lokalnoj valuti tijekom njihova objavljivanja (prvo pitanje)
15.      Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 23. stavak 1. Uredbe br. 1008/2008 u vezi s člankom 2. točkom 18. te uredbe tumačiti na način da u okviru usluga zračnog prijevoza koje se pružaju unutar Unije i koje su uređene tim aktom(3), „tarife zračnog prijevoza”, „ako nisu izražene u eurima”, moraju biti izražene u lokalnoj valuti koju je predodredio zakonodavac(4).
16.      Takvo zajedničko tumačenje navedenog članka 23. stavka 1. i članka 2. točke 18. ne proizlazi izravno iz formulacije prvog prethodnog pitanja. Međutim, prema mojem mišljenju, ono proizlazi iz, s jedne strane, razmatranja koje je iznio sud koji je uputio zahtjev kako bi objasnio to pitanje, osobito u pogledu obrazloženja odluke koja je pred njim pobijana(5) i, s druge strane, sadržaja drugog prethodnog pitanja koje je postavljeno u nastavku na prvo pitanje i koje izričito povezuje navedene odredbe.
17.      Smatram, kao i Germanwings, a čini mi se i Komisija(6), te suprotno mišljenju Verbraucherzentralea, da odgovor na tako djelomično preoblikovano pitanje(7) mora biti negativan zbog razloga koji slijede u nastavku.
18.      Najprije podsjećam da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, iz zahtjeva za ujednačenu primjenu prava Unije proizlazi da, ako se aktom Unije izričito ne upućuje na pravo država članica kako bi se definirao određeni pojam(8), taj pojam treba tumačiti autonomno, što Sud želi postići uzimajući u obzir ne samo tekst predmetnih odredbi, nego i njihov kontekst te cilj koji se želi postići predmetnim propisom kojih su one dio, kao i njihov nastanak(9).
1.      Tumačenje s obzirom na tekst predmetnih odredbi
19.      Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) u svojoj odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ističe da nikakva obveza navođenja tarifa zračnog prijevoza u određenoj lokalnoj valuti ne proizlazi izričito iz teksta članka 23. stavka 1. Uredbe br. 1008/2008. Prema njegovu mišljenju, ta okolnost ide u prilog slobodi izbora koja je dana zračnim prijevoznicima, kao što je smatrao sud koji je odlučio o žalbi. Slažem se s tom analizom.
20.      Naime, ističem da je cilj stavka 1. navedenog članka 23. propisati obvezu obavješćivanja(10), koju imaju zračni prijevoznici koji nude letove s polaskom iz države članice, te utvrditi njezine granice. Točnije, u drugoj i trećoj rečenici stavka 1., koje su izričito navedene u pitanjima koja je postavio sud koji je uputio zahtjev, navode se zahtjevi koji se odnose na navođenje „konačne cijene” koju plaća kupac(11). Međutim, iako se u toj odredbi detaljno navode informacije koje treba priopćiti(12), uopće se ne navodi valuta u kojoj bi navedena cijena morala biti naznačena kako bi se ispunila obveza koja je njome previđena.
21.      U uvodnoj izjavi 16. Uredbe br. 1008/2008, koja se također odnosi na potrebu priopćavanja konačne cijene u cijelosti kupcima, ne navodi se da se u tu svrhu treba koristiti određenom valutom.
22.      Odmah ističem da je tako, iako je zakonodavac(13) prilikom izrade te uredbe(14) u potpunosti uzeo u obzir međunarodnu dimenziju obveze transparentnosti i potpunog obavješćivanja o cijenama koja proizlazi iz navedenog članka 23., a ne samo njezinu dimenziju unutar Zajednice.
23.      Što se tiče članka 2. točke 18. navedene uredbe kojim se definira pojam „tarife zračnog prijevoza” u smislu tog akta, točno je da se on izričito odnosi na „cijene izražene u eurima ili lokalnoj valuti”, međutim pritom se ne pojašnjava što se podrazumijeva pod posljednjim dvjema riječima tog izraza, osobito se ne navodi je li riječ o „nacionalnoj valuti” države članice(15) i prije svega, u ovom slučaju, ne navodi se smiju li prijevoznici izabrati valutu po svojem izboru(16).
24.      Činjenica da se pridjev „lokalan” pojavljuje u nekoliko jezičnih verzija te odredbe(17) ne čini mi se odlučujućom. Iako takav pridjev, prema mojem mišljenju, može dodatno odražavati ideju blizine kao pojmovi kojima se upućuje na neku državu koji su upotrijebljeni u drugim jezičnim verzijama(18), treba utvrditi da Uredba br. 1008/2008 ne sadržava nikakav navod o tome što bi ovdje trebalo podrazumijevati pod „lokalnom” naravi i koji bi kriterij blizine bio relevantan u tom pogledu(19). Uostalom, pod pretpostavkom da se ta terminološka varijacija može smatrati odlučujućom u ovom predmetu, prema ustaljenoj sudskoj praksi, u slučaju nepodudarnosti različitih jezičnih verzija, predmetnu odredbu treba tumačiti s obzirom na opću strukturu i cilj propisa čiji je ona dio(20).
25.      Napominjem da se izraz „cijene izražene u eurima ili lokalnoj valuti”, na koji se poziva sud koji je uputio zahtjev, također navodi u točki 19. istog članka 2. bez dodatnih pojašnjenja za definiranje pojma „vozarine zračnog prijevoza”, koji je srodan pojmu „tarife zračnog prijevoza”. Prema mojem mišljenju i prema mišljenju koje je Komisija iznijela na raspravi, tu terminološku sličnost treba imati na umu prilikom tumačenja navedene točke 18. u ovom predmetu(21).
26.      Nadalje, napominjem da pojam „konačna cijena” iz članka 23. stavka 1. i uvodne izjave 16. Uredbe br. 1008/2008 nije ekvivalentan pojmu „tarife zračnog prijevoza” kako je definiran u članku 2. točki 18. te uredbe(22). Točno je da se ti pojmovi djelomično preklapaju jer prvi pojam obuhvaća drugi(23), tako da navedene odredbe svakako treba tumačiti zajedno u ovom predmetu(24). Međutim, kao što su to naveli Germanwings i Komisija, stavke „konačne cijene” koje se dodaju „tarifi zračnog prijevoza” u skladu s navedenim člankom 23. nisu obuhvaćene navedenim člankom 2. točkom 18. jer se tim člankom definira samo potonji pojam(25), što ne ide u prilog tezi prema kojoj se izrazom „u eurima ili lokalnoj valuti” iz članka 2. propisuje korištenje određene lokalne valute za pružanje informacija koje se zahtijevaju člankom 23.
27.      Usto, kao Germanwings i Komisija, ističem da zakonodavac Unijenije u članku 23. stavku 1. Uredbe br. 1008/2008 dao izričitu uputu i osobito nije utvrdio jasne kriterije određivanja u pogledu valute kojom bi se zračni prijevoznici trebali koristiti za obavješćivanje kupaca o svojim tarifama. Postupio je na taj način iako je očito bio svjestan činjenice da se različite lokalne valute mogu koristiti kao alternativa euru, kao što je vidljivo iz teksta članka 2. točke 18. te uredbe, te iako je pazio da se donesu detaljna pravila u pogledu obveze zračnih prijevoznika da uvijek navedu potpunu i konačnu cijenu letova koje prodaju(26).
28.      Smatram da se namjerno nepostojanje navoda u pogledu valute kojom se treba koristiti može shvatiti kao odraz volje zakonodavca da prijevoznicima ne propiše posebna ograničenja u tom pogledu(27). Moje stajalište potkrijepljeno je razmatranjima koja slijede.
2.      Tumačenje s obzirom na nastanak predmetnih odredbi
29.      Doslovno tumačenje koje je prethodno predloženo, prema mojem mišljenju, potkrijepljeno je analizom razvoja nakon koje slijede predmetne odredbe Uredbe br. 1008/2008 koje su tijekom zakonodavnog postupka preoblikovane u postojeći tekst. Naime, ništa u njima ne upućuje na to da je zakonodavac imao namjeru, čak ni hipotetsku, uvesti posebne zahtjeve u pogledu valute u okviru pravila navedenih u članku 23. stavku 1. Uredbe br. 1008/2008.
30.      Napominjem da je ta odredba preinaka članka 4. Uredbe (EEZ) br. 2409/92, koja se, među ostalim, odnosi na cijene prijevoza(28), kojim se već predviđala obveza obavješćivanja cijena prijevoza(29), međutim, bila je manje jasna i manje stroga od postojeće.
31.      Autori Uredbe br. 1008/2008 očito su u njezinu članku 23. željeli ojačati obvezu obavješćivanja koju imaju zračni prijevoznici radi poticanja, s jedne strane, bolje transparentnosti cijena za putnike, propisujući pritom objavljivanje tarifa koje uključuju sve poreze, pristojbe i ostale prireze, i, s druge strane, pravednijeg utvrđivanja cijena, boreći se pritom protiv narušavanja tržišnog natjecanja koje uzrokuje nedostatak transparentnosti(30). Suprotno tomu, nigdje nije bila riječ o propisivanju korištenja određene valute u tom pogledu.
32.      Jedini navodi koji se odnose na valutu iz pripremnih akata Uredbe br. 1008/2008 jesu navodi povezani s općenitim definicijama koji se navode u članku 2. Napominjem da je izraz „cijene izražene u eurima ili lokalnoj valuti” koji je upotrijebljen u članku 2. točkama 18. i 19. te uredbe u biti već postojao u odgovarajućim odredbama članka 2. točaka (a) i (d) Uredbe br. 2409/92, koje su se odnosile na „cijene izražene u europskoj valutnoj jedinici ili lokalnoj valuti” [neslužbeni prijevod]. Čini mi se da je zamjena pojma „europska valutna jedinica” pojmom „euro” u Uredbi br. 1008/2008 zapravo povezana s uvođenjem eura kao jedinstvene valute u određenim državama članicama(31).
33.      Što se tiče izraza „u lokalnoj valuti” koji je četiri puta naveden u članku 2. Uredbe br. 2409/92(32), u pripremnim aktima potonje uredbe nema nikakvog navoda koji bi mogao potkrijepiti tezu prema kojoj je zakonodavac namjeravao zahtijevati od zračnih prijevoznika da se koriste određenom lokalnom valutom prilikom priopćavanja tarifa. Suprotno tomu, iz njih jasno proizlazi da su inicijatori te uredbe nastojali omogućiti prijevoznicima da „kupcima nude dovoljan izbor usluga zračnog prijevoza po pristupačnim cijenama”(33). [neslužbeni prijevod]
34.      Napominjem da je izraz „u lokalnoj valuti” upotrijebljen bez dodatnih pojašnjenja i u člancima 2. točkama (a) prethodnih akata o tarifama usluga zračnog prijevoza na koje se odnosi preambula Uredbe br. 2409/92(34). U potonjoj uredbi njime se alternativno nadopunjuje izraz „u europskoj valutnoj jedinici” [neslužbeni prijevod], jedini koji je Komisija prvotno predvidjela(35), nakon nešto drukčijeg zahtjeva za izmjenu koji je donio Europski parlament(36) i koji je podržao Gospodarski i socijalni odbor(37). Komisija je na raspravi navela da ne raspolaže elementima koji se odnose na točne razloge uzastopno provedenih izmjena kako bi se došlo do izraza „cijene izražene […] u lokalnoj valuti” iz članka 2. točke (a) Uredbe br. 2409/92(38), koji je preuzet u članku 2. točki 18. Uredbe br. 1008/2008.
35.      U svakom slučaju, prema mojem mišljenju, iz svih gore navedenih pripremnih akata proizlazi da uopće nije bila riječ o donošenju pravila, a još manje o donošenju korelativnih kriterija određivanja, kojima se propisuje korištenje određene lokalne valute na temelju članka 23. stavka 1. Uredbe br. 1008/2008. Pristup koji predlažem nije u suprotnosti s kontekstualnim elementima koje ću sada analizirati, već ga ti elementi upravo potvrđuju.
3.      Tumačenje s obzirom na kontekst predmetnih odredbi
36.      Kao prvo, utvrđujem da se članak 23. stavak 1. Uredbe br. 1008/2008, na kojem se temelji tužiteljeva tužba u glavnom postupku, nalazi u Poglavlju IV. te uredbe koje se odnosi na „Odredbe o utvrđivanju cijena”, dok se članak 2. točka 18. u kojem se navode „cijene izražene […] u lokalnoj valuti” nalazi u njezinu Poglavlju I. koje se odnosi na „Opće odredbe”.
37.      Materijalna povezanost između te dvije odredbe, kako je utvrđena u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, stoga nije očita, iako definicije navedene u članku 2. vrijede za članak 23., kao uostalom za sve druge odredbe navedene uredbe, čime se opravdava tumačenje posljednjeg od tih članaka s obzirom na prvi članak(39). Nadalje, podsjećam da se pojam „tarife zračnog prijevoza” koji je definiran u članku 2. točki 18. ne preklapa u potpunosti s pojmovima sadržanima u članku 23. stavku 1.(40)
38.      U tom kontekstu smatram da se zbog nepostojanja izričitog upućivanja između tih odredbi Uredbe br. 1008/2008 ne može smatrati da je zakonodavac korištenjem izraza iz članka 2. točke 18. namjeravao ograničiti izbor prijevoznika u pogledu lokalne valute u kojoj trebaju iskazivati informacije o utvrđivanju cijena koje su dužni pružiti u skladu s člankom 23. stavkom 1.
39.      Kao drugo, ističem da se sud koji je uputio zahtjev poziva na „slobodu utvrđivanja cijene” iz članka 22. Uredbe br. 1008/2008(41) kako bi potkrijepio tezu prema kojoj se njezinim člankom 23. stavkom 1. ne propisuje korištenje određene lokalne valute. Verbraucherzentrale prigovara da ta sloboda nije ograničena zbog same činjenice da je tarife potrebno navesti u određenoj valuti, dok Germanwings tvrdi da tako predviđeno pravilo uključuje slobodu izbora valute u kojoj se naznačuju tarife zračnog prijevoza.
40.      Iako zagovaram i gore navedenu tezu, ipak se ne slažem sa stajalištem Germanwingsa prema kojem članak 22. te uredbe mora imati odlučujuću ulogu u odgovoru koji treba pružiti na prvo prethodno pitanje. Naime, iz sudske prakse Suda proizlazi da je sloboda iz navedenog članka vrhunac postupnog uklanjanja kontrole cijena koju provode države članice s obzirom na to da je cilj liberalizacije tržišta zračnog prijevoza postići veću raznovrsnost ponude i niže cijene u korist potrošača(42).
41.      Cilj navedenog članka 22. jest deregulacija sektora(43) koja zračnim prijevoznicima omogućava da slobodno odrede vrijednost koja se dodjeljuje njihovim uslugama. Stoga, prema mojem mišljenju, ne utječe na izbor valute u kojoj tarife zračnog prijevoza trebaju biti iskazane. Međutim, duhom liberalizacije koji podrazumijeva ta odredba, kao što je navela Komisija(44), može se potkrijepiti tumačenje prema kojem se Uredbom br. 1008/2008 ne propisuje ograničenje u tom pogledu.
42.      Kao treće, što se tiče općenitijeg konteksta u kojem se nalazi članak 23. stavak 1. Uredbe br. 1008/2008, napominjem da, kao što na to upućuje Komisija, Direktiva 98/6/EZ(45), koja se osobito odnosi na isticanje cijena proizvoda ponuđenih potrošačima, ne sadržava nikakva obvezujuća pravila u pogledu valute u kojoj treba biti naznačena cijena koju treba platiti, iako zakonodavac nije prikrivao tu problematiku(46). Direktivom 2011/83/EU(47), čiji je cilj zaštita potrošača – osobito u pogledu obavješćivanja o cijenama – u okviru sklapanja ugovora s trgovcima, također se ne predviđa ništa o tom pitanju(48).
43.      Prethodno navedena razmatranja su, prema mojem mišljenju, u potpunosti u skladu s teleološkim tumačenjem odredbi na koje se odnosi ovaj zahtjev za prethodnu odluku, a koje slijedi u nastavku.
4.      Tumačenje s obzirom na ciljeve predmetnih odredbi
44.      Kao što je Sud već istaknuo, iz naslova članka 23. Uredbe br. 1008/2008 kao i iz teksta stavka 1. tog članka jasno proizlazi da je cilj te odredbe „zajamčiti obavješćivanje i transparentnost cijena usluga u zračnom prijevozu iz zračne luke smještene na državnom području države članice i stoga pridonosi zaštiti korisnika tih usluga”(49).
45.      U istom smislu, u uvodnoj izjavi 16. te uredbe navodi se da „[k]orisnici usluga trebaju imati mogućnost učinkovitog uspoređivanja cijena zračnog prijevoza različitih zračnih prijevoznika”. Sud dodaje da „[s]toga konačna cijena koju plaća kupac”, za usluge zračnog prijevoza s polaskom iz zračne luke na državnom području Unije, „uvijek mora biti naznačena i uključivati sva davanja, pristojbe i naknade”.
46.      Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev i Verbraucherzentralea, cilj učinkovitog uspoređivanja cijena koji je naveden u prvoj rečenici navedene uvodne izjave 16. ugrožava se ako svaki zračni prijevoznik smije navoditi svoje tarife zračnog prijevoza za let unutar Unije u valuti po vlastitom izboru. Ne slažem se s tim stajalištem, kao ni Germanwings i Komisija.
47.      Kao prvo, napominjem da je točno, s obzirom na nastanak članka 23. stavka 1. Uredbe br. 1008/2008, da je povećanje zaštite kupaca(50) jedan od ciljeva na temelju kojih je donesena ta odredba, ali da je cilj te odredbe također bio osigurati zdravije tržišno natjecanje među zračnim prijevoznicima(51). Ta dvostruka namjena također proizlazi iz ranijih(52) i kasnijih(53) akata u tom području.
48.      Stoga bi bilo poželjno, prema mojem mišljenju, suzdržati se od toga da tumačenje te odredbe bude toliko široko da dovede do poticanja osobito, odnosno isključivo, interesa kupaca(54) a da se pritom ne uzmu dovoljno u obzir ograničenja koja izričito imaju zračni prijevoznici i manevarski prostor koji im je implicitno ostavljen u pogledu navedene uredbe.
49.      U tom pogledu ističem, kao drugo, da je zakonodavac Unije, kako bi omogućio ostvarivanje gore navedenih ciljeva, ograničio slobodu utvrđivanja cijene dodijeljenu zračnim prijevoznicima. Izričito je naložio tim prijevoznicima da objave potpune informacije o svojim tarifama prijevoza putnika i uvjete koji se odnose na te cijene te je pojasnio da navedene tarife moraju uključivati sve poreze, pristojbe i provizije(55).
50.      Stoga se u članku 23. stavku 1. Uredbe br. 1008/2008 vrlo detaljno navodi cijeli niz zahtjeva koji se odnose na podatke koje treba sustavno priopćavati u tom okviru(56), pri čemu se za te zahtjeve predviđaju moguće sankcije(57). Ističem da se obvezom navođenja u svakom trenutku konačnog iznosa koji se treba platiti potiče transparentnost cijena i omogućava sprječavanje nepoštene prakse, koju su ranije primjenjivali određeni zračni prijevoznici, kojom su se nudile nepotpune cijene na početku transakcije i dodavale različite doplate netom prije njezina završetka(58).
51.      U uvodnoj izjavi 16. te uredbe slijedi se ista logika, pri čemu se navodi koje stavke konačna cijena nužno mora uključivati, kao što to potvrđuje druga rečenica te uvodne izjave kojom se pojašnjava sadržaj prve rečenice, na koju se pogrešno poziva samo Verbraucherzentrale.
52.      Suprotno onomu što ta stranka glavnog postupka tvrdi, cilj tih odredbi nije omogućiti kupcu da ocijeni više ili manje visok iznos tarifa zračnog prijevoza u valuti koju najbolje poznaje, već da se osigura transparentnost tako da su sve stavke cijene navedene u konačnoj cijeni i da se time kupcima jamči stvarna mogućnost uspoređivanja. Dodajem da se slažem s mišljenjem koje je Komisija iznijela na raspravi, prema kojem ništa ne upućuje na to da zaštita potrošača koja se nastoji postići Uredbom br. 1008/2008 obuhvaća zaštitu potrošača protiv rizika od gubitaka povezanih s tečajnim transakcijama.
53.      Usto, ako se činilo da je korištenje određene valute odlučujući element za ostvarivanje ciljeva obavješćivanja i transparentnosti cijena koji se nastoje postići, autori Uredbe br. 1008/2008 nisu propustili utvrditi to pravilo i definirati kriterije koji omogućavaju određivanje relevantne valute. Budući da zakonodavac to uopće nije učinio, smatram da nije na Sudu da to učini umjesto njega, osobito zato što donošenje takvog pravila, prema mojem mišljenju, nije bilo nužno za osiguravanje zaštite kupaca.
54.      Naime, ističem, kao treće, da osim poteškoća povezanih s mogućim definiranjem odgovarajućih kriterija(59), prema mojem mišljenju, nije sigurno da se činjenicom da je korištenje određene lokalne valute obvezno, dodatnoomogućuje korisnicima da učinkovito analiziraju cijene usluga različitih zračnih prijevoznika, u skladu s ciljem učinkovite usporedbe i transparentnosti cijena kojem teži članak 23. stavak 1. Uredbe br. 1008/2008 u vezi s njezinom uvodnom izjavom 16.(60).
55.      Točno je da bi ograničenje broja lokalnih valuta kojima se zračni prijevoznici mogu koristiti za izražavanje tarifa zračnog prijevoza, kao što to predlaže Verbraucherzentrale, iako nije predviđeno u Uredbi br. 1008/2008, na prvi pogled olakšalo usporedbu ponuda koje se nude za istu uslugu.
56.      Međutim, pod pretpostavkom da Sud priznaje postojanje obveze korištenja određene lokalne valute, poteškoća koju uzrokuje korištenje različitih valuta ipak ne bi u potpunosti nestala. Naime, kao što je navela Komisija, ako tekst članka 2. točke 18. navedene uredbe treba smatrati odlučujućim u tom pogledu, alternativni izraz „cijene izražene u eurima ili lokalnoj valuti” iz tog članka može se shvatiti kao dopuštenje zračnim prijevoznicima da i dalje naznačuju svoje cijene u eurima(61), dok njihovi konkurenti, suprotno tomu, mogu izabrati određenu lokalnu valutu. Stoga, zbog mogućnosti da se tarifa neke usluge navede na dva različita načina, kupcu u teoriji i dalje može biti teško učinkovito usporediti cijene, iako ta navodna poteškoća, prema mojem mišljenju, nije nužno dokazana u praksi.
57.      Problemi povezani s mogućnošću korištenja različitih valuta mogu se zapravo ograničiti nekolicinom čimbenika koji olakšavaju usporedbu(62). Osim toga, ne čini mi se neophodnim zahtijevati da se cijene letova navode u određenoj valuti, s obzirom na to da se na tržištu u određenoj mjeri može održati prirodna ravnoteža samim time što mogući kupac može spontano zaobići zračne prijevoznike koji svoje cijene navode u valuti koja mu se čini neprikladnom ili nepraktičnom.
58.      S obzirom na sva ta razmatranja, predlažem da se na prvo prethodno pitanje odgovori da članak 23. stavak 1. Uredbe br. 1008/2008 u vezi s njezinim člankom 2. točkom 18. treba tumačiti na način da zračni prijevoznici prilikom objavljivanja tarifa zračnog prijevoza nisu dužni izražavati te tarife u određenoj lokalnoj valuti ako one nisu izražene u eurima.
B.      Kriteriji određivanja lokalne valute koji se mogu propisati prilikom objavljivanja tarifa zračnog prijevoza (drugo pitanje)
59.      Drugo prethodno pitanje postavlja se samo ako Sud na prvo prethodno pitanje odgovori na način da iz članka 23. stavka 1. Uredbe br. 1008/2008 proizlazi obveza zračnih prijevoznika da tarife zračnog prijevoza objavljuju u određenoj lokalnoj valuti. Uzimajući u obzir da predlažem da se na prvo pitanje odgovori suprotno, smatram da neće biti potrebno odgovoriti na to drugo pitanje. Sažeta razmatranja koja slijede stoga će biti iznesena samo podredno.
60.      Tim pitanjem sud koji je uputio zahtjev poziva Sud da odluči u kojoj se lokalnoj valuti tarife zračnog prijevoza mogu navoditi, u skladu s gore navedenim odredbama, u situaciji kao što je ona u glavnom postupku, odnosno kada zračni prijevoznik sa sjedištem u državi članici (u ovom slučaju u Njemačkoj) putem internetske stranice s nazivom vršne domene koja ga povezuje s tom državom (u ovom slučaju www.germanwings.de(63)) potrošaču koji se nalazi u istoj državi prodaje uslugu zračnog prijevoza čije se mjesto polaska nalazi u drugoj državi članici (u ovom slučaju u Ujedinjenoj Kraljevini). Usto pita je li u tom pogledu od temeljne važnosti to što svi ili velika većina zračnih prijevoznika te tarife navode u lokalnoj valuti koja je na snazi u mjestu polaska.
61.      Verbraucherzentrale tvrdi da je potrebno osloniti se na lokalnu valutu države članice čije se pravo primjenjuje za izvršenje ugovora sklopljenog između zračnog prijevoznika i potrošača kojem je oglašavanje upućeno na temelju pravila o sukobu zakona iz članka 5. Uredbe br. 593/2008(64). Iz toga proizlazi da je u okolnostima glavnog postupka predmetna tarifa leta trebala biti navedena u njemačkoj valuti, odnosno u eurima, a ne u britanskoj valuti, to jest u funtama sterlinga.
62.      Suprotno tomu, Germanwings tvrdi da tarife zračnog prijevoza trebaju biti navedene u eurima ili lokalnoj valuti države članice mjesta polaska i da druge poveznice navedene u drugom prethodnom pitanju ne utječu na određivanje lokalne valute u smislu Uredbe br. 1008/2008. Čini se da je sud koji je uputio zahtjev sklon dati prednost tom tumačenju.
63.      Komisija pak predlaže da se članak 23. stavak 1. Uredbe br. 1008/2008 tumači na način da mu se ne protivi to što zračni prijevoznici izražavaju svoje tarife zračnog prijevoza, konačne cijene i druge stavke navedene u toj odredbi u valuti mjesta polaska. Slažem se s potonjim mišljenjem, podredno, uz pojašnjenje da, prema mojem mišljenju, navedeni članak 23. stavak 1. ne sadržava nikakvo ograničenje u tom pogledu(65).
64.      Kao prvo, smatram da kriterij predmetnomjesto polaska leta može biti relevantan za određivanje lokalne valute u kojoj tarife zračnog prijevoza moraju biti naznačene. Naime, kao što ističe sud koji je uputio zahtjev, s obzirom na to da je mjesto polaska leta nužno zajedničko svim uspoređenim uslugama zračnog prijevoza, lokalna valuta kojom se različiti prijevoznici koriste za izražavanje cijene svojih ponuda ista je za sve te usluge, što olakšava učinkovitu usporedbu cijena osobito iz Uredbe br. 1008/2008(66). Komisija također pravilno tvrdi da je riječ o kriteriju koji je objektivno povezan s transakcijom jer na tom mjestu započinje pružanje ugovorenih usluga(67). K tomu, čini mi se razumnim smatrati da kupac koji treba otići u mjesto polaska leta za koji namjerava kupiti kartu treba poznavati valutu koja ima status sredstva plaćanja u toj državi i znati se njome koristiti, kao i prijevoznik koji pruža tu uslugu.
65.      Pojašnjavam da nije odlučujuće, prema mojem mišljenju, navode li svi ili velika većina zračnih prijevoznika tarife u lokalnoj valuti mjesta polaska, kao što je navedeno na kraju postavljenog pitanja(68). Međutim, moguće postojanje takve prakse, pod pretpostavkom da je utvrđena, može potkrijepiti ideju prema kojoj prijevoznici lako mogu poštovati navedeni kriterij.
66.      Usto, prihvaćanje mjesta polaska leta kao kriterija bilo bi u skladu s činjenicom da je izrazu „lokalna valuta” upotrijebljenom u članku 2. točki 18. navedene uredbe u pogledu tarifa zračnog prijevoza potrebno dati smisao koji vrijedi i za izraz koji je na jednak način upotrijebljen u točki 19. istog članka u pogledu vozarina zračnog prijevoza(69), što se ne bi omogućilo donošenjem kriterija koji je predložio Verbraucherzentrale(70).
67.      Kao drugo, smatram, kao i sud koji je uputio zahtjev i Germanwings, da se kriterij mjesta sjedišta zračnog prijevoznika koji nudi predmetnu uslugu ne može prihvatiti s obzirom na to da su se valute koje se mogu koristiti za navođenje tarife iste usluge razlikovale u odnosu na broj država u kojima različiti prijevoznici koji nude tu uslugu imaju sjedište(71), što ne bi pomoglo kupcima da usporede cijene.
68.      Kao treće, ne bi bilo prikladno primijeniti ni kriterij naziva vršne domene internetske adrese koji je upotrijebio zračni prijevoznik koji nudi predmetnu uslugu. Smatram, kao i sud koji je uputio zahtjev, da bi zračni prijevoznik lako izbjegao taj kriterij proizvoljnim odabirom naziva vršne domene koji odgovara državi u čijoj valuti želi navoditi svoje tarife. Nadalje, Germanwings pravilno ističe da nazivi domene nisu uvijek nacionalni, dakle ne upućuju nužno na određenu državu, kao što to može biti slučaj ako adresa završava na.com, slučaj u kojem predmetna poveznica nedostaje.
69.      Kao četvrto, nisam naklonjen ni kriteriju mjesta boravišta kupca ni kriteriju mjesta uobičajenog boravišta kupca, s obzirom na to da se ta dva mjesta nužno ne podudaraju jer je moguće da osoba želi kupiti uslugu zračnog prijevoza u državi u kojoj inače ne boravi. Iako se može pretpostaviti da se kupac naviknuo na valute koje su na snazi u tim mjestima, navedeni kriteriji, prema mojem mišljenju, nisu primjereni jer u trenutku kada zračni prijevoznik izrađuje ponudu za prodaju ne može odrediti državu u kojoj se nalazi javnost koja će stvarno iskazati interes. Kao što navodi sud koji je uputio zahtjev, takvim se pristupom zračnim prijevoznicima nalaže da prethodno utvrde mjesto svih mogućih kupaca i svaki puta navedu različite tarife zračnog prijevoza za razna predviđena monetarna područja, čime se, čini mi se, pretjerano ograničava dvostruki cilj predmetne odredbe.
70.      Kao peto, teza koju zastupa Verbraucherzentrale(72) nije uvjerljiva zbog sljedećih razloga. S jedne strane, može se utvrditi da se Uredbom br. 1008/2008 ne uspostavlja nikakva veza s odredbama Uredbe br. 593/2008, iako je potonja uredba donesena nekoliko mjeseci prije prvonavedene uredbe. S druge strane, prema mišljenju Verbraucherzentralea, na temelju članka 5. stavka 2. Uredbe br. 593/2008, ako stranke ne odaberu mjerodavno pravo, mjerodavno je pravo one države u kojoj putnik ima uobičajeno boravište i stoga se valutom te države treba koristiti prilikom objavljivanja tarifa, pod uvjetom da se ili mjesto odlaska ili mjesto odredišta leta također nalazi u toj državi. Međutim, za takav bi pristup bilo potrebno da se mjesto budućeg putnika utvrdi pomoću softvera ili da on sustavno navodi svoje uobičajeno boravište kako bi se upoznao s ponuđenim tarifama, što bi moglo prouzročiti praktične, a možda i pravne probleme, osobito u pogledu zaštite osobnih podataka, kao što je tvrdio Germanwings. Naime, u tumačenju koje je predložio Verbraucherzentrale nije navedeno da stavak 3. istog članka 5. sadržava dodatno pravilo blizine koje zapravo može dovesti do toga da se označi druga država(73), a ne samo ona u kojoj putnik boravi.
71.      Prema tome, u slučaju da Sud smatra da se člankom 23. stavkom 1. Uredbe br. 1008/2008 zračnim prijevoznicima propisuje da tarife zračnog prijevoza izražavaju u određenoj lokalnoj valuti, prema mojem mišljenju, na drugo prethodno pitanje potrebno je odgovoriti da se toj odredbi, u vezi s člankom 2. točkom 18. navedene uredbe, ne protivi to da se predmetne tarife naznačuju u valuti koja ima status sredstva plaćanja u državi mjesta polaska predmetnog leta.
V.      Zaključak
72.      S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je postavio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka) odgovori na sljedeći način:
Članak 23. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1008/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. rujna 2008. o zajedničkim pravilima za obavljanje zračnog prijevoza u Zajednici, u vezi s njezinim člankom 2. točkom 18., treba tumačiti na način da zračni prijevoznici prilikom objavljivanja tarifa zračnog prijevoza nisu dužni izražavati te tarife u određenoj lokalnoj valuti ako one nisu izražene u eurima.
1      Izvorni jezik: francuski
2      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 24. rujna 2008. o zajedničkim pravilima za obavljanje zračnog prijevoza u Zajednici (SL 2008., L 293, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 8., str. 164.)
3      Budući da se navedeni članak 23. stavak 1. izričito odnosi na „usluge zračnog prijevoza iz zračne luke smještene na državnom području države članice na koju se primjenjuje Ugovor”.
4      Napominjem da tim posljednjim riječima sud koji je uputio zahtjev usredotočuje svoje pitanje na slučajeve u kojima se, kao u glavnom postupku, zračni prijevoznici namjeravaju koristiti valutom koja nije euro za iskazivanje tarifa potencijalnim putnicima.
5      Vidjeti i točku 12. ovog mišljenja.
6      Napominjem da je Komisija u svojim pisanim i usmenim očitovanjima predložila zajednički odgovor na dva prethodna pitanja i iznijela nijansirano mišljenje, pri čemu je tvrdila, s jedne strane, da se Uredbom br. 1008/2008 zračnim prijevoznicima ne propisuje „nikakvo ograničenje” u pogledu izbora „lokalne valute” u kojoj izražavaju svoje tarife i, s druge strane, da se navedenom uredbom može „strogo” propisati da taj izbor ne smije biti „potpuno proizvoljan” jer se tim aktom samo propisuje poštovanje „objektivnih kriterija povezanih s transakcijom u okviru kojih zračni prijevoznik ima mogućnost izbora, a da pritom nije nužno ograničen na samo jednu lokalnu valutu”.
7      U skladu s ustaljenom sudskom praksom, na Sudu je da, po potrebi, preoblikuje postavljena prethodna pitanja kako bi pružio koristan odgovor nacionalnom sudu (vidjeti osobito presudu od 22. veljače 2018., SAKSA, C‑185/17, EU:C:2018:108, t. 28.).
8      Kao što je to slučaj u pogledu odredbi Uredbe br. 1008/2008 čije se tumačenje traži u ovom predmetu.
9      Vidjeti osobito presude od 20. prosinca 2017., Acacia i D’Amato (C‑397/16 i C‑435/16, EU:C:2017:992, t. 31.), kao i od 8. ožujka 2018., DOCERAM (C‑395/16, EU:C:2018:172, t. 20.).
10      Vidjeti naslov članka 23. Uredbe br. 1008/2008 u kojem se navodi i „nediskriminacija” koja je predmet stavka 2. tog istog članka.
11      O ciljevima tih zahtjeva vidjeti točku 44. i sljedeće točke ovog mišljenja.
12      Vidjeti i točku 27. ovog mišljenja.
13      Točnije, u Komunikaciji Komisije Europskom parlamentu od 21. travnja 2008. u pogledu zajedničkog stajališta Vijeća u cilju donošenja buduće Uredbe br. 1008/2008 (COM(2008) 175 final, str. 4.) pojašnjava se da je „područje primjene obveze transparentnosti obavješćivanja […] prošireno na sve letove s polaskom iz Zajednice, uključujući letove koje izvode prijevoznici trećih zemalja (članak 24. [koji je postao članak 23.]) […] [Posljednjom rečenicom] uvodne izjave 15. [koja je postala uvodna izjava 16.] prijevoznike Zajednice potiče se da pokažu jednaku razinu transparentnosti za letove [s polaskom iz trećih zemalja i] s odredištem u zračnoj luci Zajednice” (moje isticanje).
14      O nastanku tih odredbi vidjeti i točku 29. i sljedeće ovog mišljenja.
15      Terminologijom koja je upotrijebljena u tom članku 2. točki 18. ne isključuje se a priori da „lokalna valuta” može biti valuta treće zemlje s obzirom na to da se u uvodnim izjavama 8., 10. i 16. kao i u člancima 13., 15. i 22. iste uredbe upućuje na usluge zračnog prijevoza koje su poveznica s trećim zemljama. Međutim, čini mi se vjerojatnim da je zakonodavac umjesto toga predvidio valutu države članice koja nije usvojila euro s obzirom na to da je euro druga mogućnost koja je predviđena u navedenoj točki 18. U svakom slučaju, čak i ako su Verbraucherzentrale i Germanwings predložili da se u odgovoru koji treba pružiti na drugo prethodno pitanje navede „lokalna valuta države članice” (moje isticanje), Sud, prema mojem mišljenju, neće morati odlučiti o tom pitanju s obzirom na činjenične okolnosti ovog predmeta. (Nap. prev. radi boljeg razumijevanja valja napomenuti da izraz „lokalna valuta” u francuskoj verziji mjerodavne uredbe glasi „monnaie nationale”, što doslovno znači nacionalna valuta).
16      Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, da je upotrijebljen izraz „cijene izražene u eurima ili nekoj lokalnoj valuti” (moje isticanje), bilo bi jasnije da je zakonodavac namjeravao odobriti takav izbor. Smatram da taj argument nije uvjerljiv.
17      Primjerice, verzije na španjolskom jeziku (moneda local), na danskom jeziku (lokal valutale), na engleskom jeziku (local currency), na talijanskom jeziku (valuta locale), na nizozemskom jeziku (lokale valuta) i na portugalskom jeziku (moeda local).
18      Među ostalim, verzije na njemačkom jeziku (Landeswährung), na francuskom jeziku (monnaie nationale) i na švedskom jeziku (nationell valuta).
19      Vidjeti i točku 27. ovog mišljenja.
20      Vidjeti osobito presudu od 22. ožujka 2018., Anisimovienė i dr. (C‑688/15 i C‑109/16, EU:C:2018:209, t. 78.).
21      Vidjeti u tom pogledu i točku 66. ovog mišljenja.
22      Napominjem da se pojam „tarif(e) zračnog prijevoza” ne upotrebljava samo u članku 23. navedene uredbe, nego i u njezinoj uvodnoj izjavi 15. kao i u člancima 16. i 22.
23      U skladu s navedenim člankom 23. stavkom 1. „[k]onačna cijena koja se plaća […] mora uključivati važeću tarifu […] kao i sve važeće poreze i pristojbe, prireze i provizije koje su neizbježne i predvidive u trenutku objavljivanja” (moje isticanje).
24      U pogledu posljednje navedenog vidjeti i točku 16. ovog mišljenja.
25      U tom smislu, u pogledu sustava primjenjivog na različite stavke koje čine konačnu cijenu, vidjeti presudu od 6. srpnja 2017., Air Berlin (C‑290/16, EU:C:2017:523, t. 23. i sljedeće).
26      O sadržaju navedenih pravila i u pogledu ciljeva koji se nastoje ostvariti člankom 23. stavkom 1. Uredbe br. 1008/2008 vidjeti točku 44. i sljedeće ovog mišljenja.
27      Vidjeti po analogiji u pogledu zakonodavčeve šutnje presudu od 12. travnja 2018., Fédération des entreprises de la beauté (C‑13/17, EU:C:2018:246, t. 34. i 35. kao i t. 45. i sljedeće).
28      Uredba Vijeća od 23. srpnja 1992. o cijenama prijevoza i tarifama zračnog prijevoza (SL 1992., L 240, str. 15.) koja je stavljena izvan snage Uredbom br. 1008/2008 (vidjeti članak 27. potonje uredbe).
29      Kako slijedi: „Zračni prijevoznici koji djeluju unutar Zajednice priopćuju sve tarife zračnog prijevoza i standardnih vozarina svakoj osobi koja ih zatraži”. [neslužbeni prijevod]
30      Vidjeti prijedlog Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o zajedničkim pravilima za obavljanje zračnog prijevoza u Zajednici od 18. srpnja 2006. (COM(2006) 396 final, obrazloženje, str. 2., 4. i 10. kao i uvodna izjava 15. te članak 24. stavak 1.). Vidjeti i izvješće Europskog parlamenta od 11. svibnja 2007. o tom prijedlogu (A6-178/2007, str. 25. do 29. i 33.); mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora od 31. svibnja 2007. o tom prijedlogu (SL 2007., C 175, str. 85., t. 8.), kao i komunikaciju Komisije navedenu u bilješci 13. ovog mišljenja (str. 3. i 4.).
31      Vidjeti u tom pogledu uvodne izjave 2. i 6. kao i članak 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1103/97 od 17. lipnja 1997. o određenim odredbama koje se odnose na uvođenje eura (SL 1997., L 162, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 10., svezak 3., str. 24.), kao i uvodnu izjavu 2. te članak 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 974/98 od 3. svibnja 1998. o uvođenju eura (SL 1998., L 139, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 10., svezak 3., str. 38.).
32      Vidjeti točke (a) do (d) navedenog članka 2. u kojima su redom definirani pojmovi „cijena zračnog prijevoza”, „cijena po sjedalu”, „charter cijena” i „vozarine zračnog prijevoza”. [neslužbeni prijevod]
33      Vidjeti obrazloženje Komisije u njezinu Prijedlogu Uredbe Vijeća (EEZ) o tarifama i vozarinama zračnog prijevoza od 18. rujna 1991. (COM(91) 275 final, str. 3.). O liberalizaciji utvrđivanja navedenih tarifa vidjeti str. 14. do 16. tog dokumenta.
34      Vidjeti Direktivu Vijeća 87/601/EEZ od 14. prosinca 1987. o tarifama usluga redovnog zračnog prijevoza među državama članicama (SL 1987., L 374, str. 12.) i Uredbu Vijeća (EEZ) br. 2342/90 od 24. srpnja 1990. o tarifama usluga redovnog zračnog prijevoza (SL 1990., L 217, str. 1.). Napominjem da izraz „valuta koja ima status zakonskog sredstva plaćanja na lokalnom području” [neslužbeni prijevod], bez kriterija utvrđivanja mjesta, koji je izvorno predvidjela Komisija, nije zadržan u Direktivi 87/601 (vidjeti Prijedlog Direktive Vijeća od 27. listopada 1981. o tarifama redovnog zračnog prijevoza među državama članicama, SL 1982., C 78, str. 6.).
35      Vidjeti članak 2. gore navedenog prijedloga (COM(91) 275 final, str. 57.).
36      Vidjeti izvješće Odbora za promet i turizam Parlamenta od 27. ožujka 1992. (A3-142/92, str. 16., izmjena br. 5, koja glasi kako slijedi: „cijene koje treba platiti u europskoj valutnoj jedinici/odgovarajućoj lokalnoj valuti”, i str. 28. na kojoj je navedeno da je „[m]ogućnost naznačivanja tarifa […] u lokalnoj valuti mudar korak s obzirom na postojeću praksu, ali potrebno je osigurati nadzor na način da se izbjegne da se ta opcija, na primjer, iskorištava za prikrivanje razlika između unutarnjih i vanjskih tarifa”), kao i Mišljenje Parlamenta od 8. travnja 1992. o predmetnom prijedlogu Komisije (SL 1992., C 125, str. 147., izmjena br. 23).
37      Taj odbor u svojem mišljenju od 29. travnja 1992. smatra da je relevantno „[u definiciji ‚cijena zračnog prijevoza’] uputiti na lokalne valute i europsku valutnu jedinicu, do njezina uvođenja kao zajedničke valute” (SL 1992., C 169, str. 20., t. 5.2.1.1.1., moje isticanje).
38      Budući da je u izmijenjenom Prijedlogu koji je Komisija podnijela 19. lipnja 1992. (COM(92) 274 final, SL 1992., C 206, str. 54., izmjena br. 5) preuzet tekst koji je predložio Parlament („cijene koje treba platiti u europskoj valutnoj jedinici/odgovarajućoj lokalnoj valuti”) koji ipak nije zadržan u konačnoj verziji Uredbe br. 2409/92 („cijene izražene u europskoj valutnoj jedinici ili lokalnoj valuti” [neslužbeni prijevod]).
39      Vidjeti točku 16. ovog mišljenja.
40      Vidjeti točku 26. ovog mišljenja.
41      U skladu s člankom 22. stavkom 1. Uredbe br. 1008/2008, osim u okviru obveza javnih usluga iz njezina članka 16., „zračni prijevoznici […] slobodno utvrđuju cijene prijevoza za usluge zračnog prometa unutar Zajednice.”
42      Vidjeti presudu od 6. srpnja 2017., Air Berlin (C‑290/16, EU:C:2017:523, t. 46. i 47.), u kojoj je Sud pojasnio da ni iz cilja tako postavljenog člankom 22. stavkom 1. Uredbe br. 1008/2008 ne proizlazi da ugovori o zračnom prijevozu ne podliježu poštovanju općih pravila o zaštiti potrošača od nepoštenih odredbi.
43      Vidjeti također mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u predmetu Vueling Airlines (C‑487/12, EU:C:2014:27, t. 27. i sljedeće).
44      Komisija je u svojim pisanim očitovanjima istaknula da je člankom 22. Uredbe br. 1008/2008 znatno ojačana sloboda utvrđivanja cijene u odnosu na odredbe iz članaka 5. do 8. Uredbe br. 2409/92.
45      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 1998. o zaštiti potrošača prilikom isticanja cijena proizvoda ponuđenih potrošačima (SL 1998., L 80, str. 27.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 39.)
46      Komisija je 21. lipnja 2006. objavila izvješće o primjeni Direktive 98/6 u kojem je navela da su u skladu s njezinim člankom 4. stavkom 1. određene države članice utvrdile granice u pogledu prikazivanja cijena u lokalnoj valuti i eurima koje su bile primjenjive tijekom prijelaznog razdoblja prelaska na euro (vidjeti Komunikaciju Komisije Vijeću i Europskom parlamentu, COM(2006) 325 final, t. 4.).
47      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2011., L 304, str. 64.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 260.)
48      Vidjeti Komunikaciju Komisije Europskom parlamentu i Vijeću od 19. prosinca 2011., naslovljenu „Europska vizija za putnike, Komunikacija o pravima putnika u svim vrstama prijevoza” (COM(2011) 898 final, t. 3.2.).
49      Vidjeti presude od 15. siječnja 2015., Air Berlin (C‑573/13, EU:C:2015:11, t. 33.), i od 6. srpnja 2017., Air Berlin (C‑290/16, EU:C:2017:523, t. 30.), kao i sudsku praksu navedenu u tim presudama.
50      Suprotno prvotnom prijedlogu Komisije (COM(2006) 396 final, str. 10., 13. i 50.), uvodne izjave 15. i 16. kao i članak 23. Uredbe br. 1008/2008 odnose se na „kupce”, odnosno na osobe koje kupuju avionske karte, s obzirom na to da je moguće da ih „putnici”, odnosno osobe koje putuju s tim kartama, nisu kupili sami.
51      Vidjeti točku 31. ovog mišljenja i dokumente navedene u pripadajućoj bilješci u toj točki.
52      Tako je u petoj uvodnoj izjavi Uredbe br. 2409/92, koja je stavljena izvan snage Uredbom br. 1008/2008, istaknuto da bi trebalo „upotpuniti slobodu utvrđivanja cijena odgovarajućim odredbama čiji je cilj zaštita interesa potrošača i industrije” [neslužbeni prijevod].
53      Vidjeti osobito gore navedenu Komunikaciju (COM(2011) 898 final, t. 3.2.).
54      Široko tumačenje dodatno je opravdano u okviru pravila prava Unije o naknadi štete i pomoći putnicima u slučaju otkazivanja ili kašnjenja leta koja su izričito usmjerena na osiguravanje visoke razine zaštite putnika (vidjeti osobito presude od 4. listopada 2012., Finnair, C‑22/11, EU:C:2012:604, t. 23. i 34., kao i od 4. listopada 2012., Rodríguez Cachafeiro i Martínez‑Reboredo Varela‑Villamor, C‑321/11, EU:C:2012:609, t. 25. i 33.).
55      Vidjeti u tom pogledu odlomke pripremnih dokumenata koji su navedeni u bilješci 30. ovog mišljenja.
56      Sud je pojasnio doseg pravila navedenih u toj odredbi, osobito u pogledu sadržaja podataka koje je potrebno priopćiti kupcima i uvjetima tog priopćavanja (vidjeti presude od 19. srpnja 2012., ebookers.com Deutschland, C‑112/11, EU:C:2012:487, t. 11. do 20.; od 18. rujna 2014., Vueling Airlines, C‑487/12, EU:C:2014:2232, t. 32. do 39.; od 15. siječnja 2015., Air Berlin, C‑573/13, EU:C:2015:11, t. 20. do 45., kao i od 6. srpnja 2017., Air Berlin, C‑290/16, EU:C:2017:523, t. 18. do 36.).
57      U skladu s člankom 24. te uredbe, „[d]ržave članice jamče usklađenost s odredbama predviđenim [poglavljem koje se odnosi na odredbe o utvrđivanju cijena] te utvrđuju kazne za njihovo kršenje [koje] moraju biti učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće”.
58      Vidjeti također Grard, L., „Des règles nouvelles pour le marché unique du transport aérien”, Revue de droit des transports, 2008., br. 12, komentar 260, odjeljak 3.B.
59      U tom pogledu vidjeti točku 59. i sljedeće ovog mišljenja.
60      Osobito za razliku od obveza zračnih prijevoznika da navode konačnu cijenu prilikom svakog navođenja cijena usluga zračnog prijevoza i za svaku uslugu zračnog prijevoza čija je tarifa prikazana, kao i iznos različitih stavki koje čine konačnu cijenu (vidjeti presude od 15. siječnja 2015., Air Berlin, C‑573/13, EU:C:2015:11, t. 34. i 41., kao i od 6. srpnja 2017., Air Berlin, C‑290/16, EU:C:2017:523, t. 24. i 36.).
61      Komisija smatra, prema mojem mišljenju pravilno, da se tarife zračnog prijevoza moraju moći izraziti u eurima, bez obzira na to između kojih se zračnih luka nudi linija.
62      S jedne strane, kao što je navedeno na kraju drugog prethodnog pitanja, čini se da zračni prijevoznici često izražavaju svoje tarife u valutama mjesta polaska leta, što potiče objavljivanje informacija u jednoj jedinstvenoj valuti. S druge strane, u nekim se slučajevima i prijevoznici brinu o tome da istodobno navode tarife u eurima i u lokalnoj valuti, čime se povećavaju stavke za usporedbu. Naposljetku, kupac ili putnička agencija koja mu prodaje let često se koriste softverom za konverziju, čime se uklanja razlika među valutama.
63      Prema navodima suda koji je uputio zahtjev, koji su načelno jedini vjerodostojni, ali uz pojašnjenje da je Germanwings na raspravi tvrdio da je ekstenzija zapravo „.com/de”, pri čemu je prvi dio „.com” – što nije vršna domena specifična za određenu državu – a kosa crta koja prethodi „.de” ukazuje samo na jezik internetske stranice.
64      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I) (SL 2008., L 177, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 109. i ispravak SL 2015., L 66, str. 22.), u čijem se članku 5. navodi:
„2. U mjeri u kojoj pravo koje je mjerodavno za ugovor o prijevozu putnika ugovorne stranke nisu odabrale u skladu s drugim podstavkom, mjerodavno je pravo one države u kojoj putnik ima uobičajeno boravište, pod uvjetom da se ili mjesto odlaska ili mjesto odredišta nalazi u toj državi. Ako ovi zahtjevi nisu ispunjeni, mjerodavno je pravo one države u kojoj se nalazi uobičajeno boravište prijevoznika.
U skladu s člankom 3. ugovorne stranke kao mjerodavno pravo za ugovor o prijevozu putnika mogu odabrati samo pravo države u kojoj:
(a) putnik ima uobičajeno boravište; ili
(b) prijevoznik ima uobičajeno boravište; ili
(c) prijevoznik ima mjesto središnje uprave; ili
(d) se nalazi mjesto odlaska; ili
(e) se nalazi mjesto odredišta.
3. Kad je jasno iz svih okolnosti slučaja da je ugovor, kad mjerodavno pravo nije odabrano, očigledno bliži državi koja nije država navedena u stavcima 1. i 2., mjerodavno je pravo te druge države.”
65      S obzirom na razmatranja iznesena u okviru odgovora na prvo prethodno pitanje (vidjeti točku 15. i sljedeće ovog mišljenja).
66      U tom pogledu vidjeti točku 44. i sljedeće ovog mišljenja.
67      Vidjeti po analogiji presudu od 7. ožujka 2018., flightright i dr. (C‑274/16, C‑447/16 i C‑448/16, EU:C:2018:160, t. 68.), donesenu u području sudske nadležnosti, u skladu s kojom se „mjesta polaska i odredišta aviona moraju jednako smatrati mjestima glavnog pružanja usluga koje su predmet ugovora o zračnom prijevozu”. Napominjem da u ovom slučaju Sudu nije postavljeno pitanje s obzirom na mjesto odredišta.
68      Prema odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, Germanwings se u glavnom postupku pozvao na to da korištenje valute mjesta polaska odgovara praksi zračnih prijevoznika. U svojim pisanim i usmenim očitovanjima Germanwings je ponovio taj argument, iako je u odgovoru koji predlaže priznao da tumačenje odredbi Uredbe br. 1008/2008 ne treba ovisiti o tome je li takva praksa uobičajena.
69      Vidjeti točku 25. ovog mišljenja.
70      Taj kriterij zasniva se na razmatranjima koja se temelje na zaštiti putnika koja mi se čine bespredmetnima u pogledu prijevoza tereta.
71      Sud koji je uputio zahtjev navodi primjer prema kojem tarifu za let s polaskom iz Ujedinjene Kraljevine prijevoznik sa sjedištem u toj državi može navesti u funtama sterlinga, prijevoznik sa sjedištem u Njemačkoj u eurima, prijevoznik sa sjedištem u Mađarskoj u forintama, a prijevoznik sa sjedištem u Poljskoj u zlotima.
72      Teza navedena u točki 61. ovog mišljenja.
73      Vidjeti citat navedenog članka 5. u bilješci 64. ovog mišljenja.