61992CJ0121_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 8. april 1992 indgaaet til Domstolen den 15. april 1992 har Nederlandenes Hoge Raad i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt en raekke praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (EFT 1971 II, s. 366), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1390/81 af 12. maj 1981 om udvidelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 til ogsaa at omfatte selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer (EFT L 143, s. 1), og som senere kodificeret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6, herefter benaevnt "forordningen")
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag mellem Staatssecretaris van Financiën og A. Zinnecker om et beloeb paa 3 407 HFL, som Staatssecretaris van Financiën har opkraevet hos A. Zinnecker som bidrag til den almindelige sociale sikringsordning.
3 Det fremgaar af forelaeggelsesdommen, at Zinnecker, der er tysk statsborger, i 1982 havde bopael i Forbundsrepublikken Tyskland, og at han som selvstaendig erhvervsdrivende drev foedevareboder i ca. halvdelen af dette aar i Nederlandene og i den anden halvdel i Forbundsrepublikken Tyskland.
4 I denne periode var Zinnecker hverken tvungent eller frivilligt forsikret i Tyskland. Han havde nemlig ikke tilmeldt sig den frivillige forsikring. Da han ikke havde bopael i Nederlandene, var han heller ikke forsikret dér.
5 Imidlertid modtog Zinnecker fra de kompetente nederlandske myndigheder en betalingsmeddelelse vedroerende opkraevning af bidraget til den almindelige sociale sikringsordning for aaret 1982. Efter at han havde indgivet en klage, blev det oprindeligt kraevede beloeb af Inspecteur der Belastingen nedsat til det ovennaevnte beloeb.
6 Gerechtshof, Hertogenbosch, som Zinnecker havde indbragt sagen for, ophaevede saavel Inspecteur' s afgoerelse som den paagaeldende betalingsmeddelelse.
7 Staatssecretaris van Financiën indgav derefter kassationsanke til Nederlandenes Hoge Raad, der var af den opfattelse, at afgoerelsen af tvisten beror paa fortolkningen af forordningen, og som derfor har udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Saafremt en person i sidste halvaar af 1982 var bosat i Forbundsrepublikken Tyskland og udoevede nogenlunde samme selvstaendige erhvervsvirksomhed saavel i Forbundsrepublikken Tyskland ° hvor han ikke var tvungent forsikret i henhold til den gaeldende socialsikringsordning, da han ikke var arbejdstager eller tilhoerte en dermed ligestillet erhvervsgruppe, og hvor han heller ikke var frivilligt forsikret ° som i Nederlandene, skal spoergsmaalet, om han var selvstaendig erhvervsdrivende i den betydning, der er fastsat i Raadets forordning nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, da besvares paa grundlag af den for Nederlandene eller for Tyskland gaeldende definition af begrebet selvstaendig erhvervsdrivende i forordningens artikel 1, litra a), nr. ii), sammenholdt med bestemmelserne i forordningens bilag I, afsnit I, litra C (Tyskland) og litra I (Nederlandene)?
2) Saafremt foerste spoergsmaal besvares saaledes, at den afgoerende definition ikke blot er den for Tyskland gaeldende, men ogsaa eller kun definitionen for Nederlandene, er det forhold, at en person som den i foerste spoergsmaal beskrevne ikke ifoelge nederlandsk lovgivning er tvungent forsikret, idet han ikke har bopael i Nederlandene, da til hinder for at anvende forordningens artikel 1, litra a), nr. ii), sammenholdt med bestemmelserne i forordningens bilag I, afsnit I, litra I (Nederlandene)?
3) Saafremt besvarelsen af foerste og andet spoergsmaal indebaerer, at en person som beskrevet i foerste spoergsmaal kun kan betragtes som selvstaendig erhvervsdrivende paa grundlag af sin beskaeftigelse i Nederlandene, skal der da alligevel ved anvendelsen af forordningens artikel 14a, nr. 2, tages hensyn til den i Forbundsrepublikken Tyskland udoevede beskaeftigelse, hvilket indebaerer, at sidstnaevnte stats lovgivning finder anvendelse paa den paagaeldende, eller skal alene beskaeftigelsen i Nederlandene tages i betragtning, hvilket indebaerer, at Nederlandenes lovgivning finder anvendelse, jf. forordningens artikel 13, stk. 2, litra b)?
4) Saafremt en person som beskrevet i ovenstaaende spoergsmaal er undergivet Nederlandenes lovgivning, hvorefter ° for saa vidt det er relevant for sagen ° alene personer med bopael i Nederlandene er tilsluttet en lovpligtig forsikringsordning, skal en saadan person ifoelge forordningens artikel 13, stk. 2, litra b), selv om han ikke har bopael i Nederlandene, da anses for at vaere forsikret i henhold til den naevnte ordning?
5) Saafremt fjerde spoergsmaal besvares bekraeftende, er den paagaeldende person da kun forsikret i Nederlandene i den periode, hvor han udoever virksomhed paa Nederlandenes omraade?"
8 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, de relevante faellesskabsbestemmelser, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
Det foerste og det andet spoergsmaal
9 Med de foerste to spoergsmaal oensker den nationale ret i det vaesentlige oplyst, om en tysk statsborger, der er bosat i Tyskland, og som udoever virksomhed som selvstaendig erhvervsdrivende ca. halvdelen af tiden i denne medlemsstat og den anden halvdel af tiden i Nederlandene, skal anses for at vaere omfattet af det personelle anvendelsesomraade for forordning nr. 1408/71, naar han hverken er forsikret i den foerste eller i den anden medlemsstat, fordi den foerste stat kun har en frivillig pensionsforsikring for selvstaendige, og den paagaeldende ikke har afgivet den fornoedne erklaering for at blive tilsluttet denne ordning, mens han i den anden medlemsstat ikke opfylder bopaelsbetingelsen i den nationale lovgivning.
10 Forordningens personelle anvendelsesomraade er fastlagt i artikel 2. I henhold til artikel 2, stk. 1, finder forordningen anvendelse "paa arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende, som er eller har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og som er statsborgere i en af disse stater ...". For at vaere omfattet af forordningens personelle anvendelsesomraade skal en statsborger i en medlemsstat saaledes vaere eller have vaeret omfattet af en social sikringsordning i en eller flere medlemsstater. I det foreliggende tilfaelde er det tilstraekkeligt, at én af de to relevante lovgivninger, den nederlandske eller den tyske, finder anvendelse paa den omhandlede selvstaendige erhvervsdrivende.
11 Med hensyn til den nederlandske lovgivning, fremgaar det af forelaeggelsesdommen, at Zinnecker i samme periode arbejdede som selvstaendig i Nederlandene, og at han ikke var tvungent forsikret der, fordi han ikke opfyldte bopaelsbetingelsen i den nederlandske lovgivning. Den nationale ret oensker saaledes i det vaesentlige at faa fastslaaet, om Zinnecker alligevel kan anses for selvstaendig erhvervsdrivende, som er omfattet af forordningens personelle anvendelsesomraade paa grundlag af nederlandsk lovgivning.
12 Det maa i denne forbindelse fastslaas, at forordningens bilag I, afsnit I, litra I, for Nederlandenes vedkommende bestemmer, at enhver person, der har en beskaeftigelse eller et erhverv, hvor der ikke foreligger en arbejdskontrakt, anses som selvstaendig erhvervsdrivende i henhold til forordningens artikel 1, litra a), nr. ii). Efter denne bestemmelse skal den paagaeldende altsaa ikke noedvendigvis vaere bosat i Nederlandene for at have status som selvstaendig erhvervsdrivende.
13 Heraf foelger, at Zinnecker, til trods for at han ikke opfylder den nederlandske lovgivnings bopaelsbetingelse, skal betragtes som en selvstaendig erhvervsdrivende, der er omfattet af forordningens personelle anvendelsesomraade.
14 Naar dette er fastslaaet, er det ikke noedvendigt at undersoege, om Zinnecker ogsaa er omfattet af den tyske lovgivning.
15 Det foerste og det andet spoergsmaal skal derfor besvares med, at forordning nr. 1408/71 skal fortolkes saaledes, at en tysk statsborger, der er bosat i Tyskland, og som udoever selvstaendig erhvervsvirksomhed omkring halvdelen af tiden i denne medlemsstat og halvdelen i Nederlandene, skal anses for at vaere omfattet af forordningens personelle anvendelsesomraade.
Det tredje spoergsmaal
16 Med det tredje spoergsmaal oensker den nationale ret oplyst, hvilken national lovgivning der finder anvendelse paa en person under de ovenfor beskrevne omstaendigheder.
17 I den forbindelse skal det paapeges, at forordningens artikel 14a, som indeholder saerlige regler, der finder anvendelse paa personer, der har selvstaendig beskaeftigelse, bortset fra soefolk, som undtagelse fra reglen i forordningens artikel 13, stk. 2, bestemmer, at "en person, der normalt har selvstaendig beskaeftigelse paa to eller flere medlemsstaters omraade, er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, hvis han udoever en del af sin virksomhed paa denne medlemsstats omraade".
18 Herefter maa det tredje spoergsmaal besvares med, at under de omstaendigheder, der foreligger i hovedsagen, er det lovgivningen i den medlemsstat, hvor den selvstaendige erhvervsdrivende er bosat, der finder anvendelse.
19 I betragtning af svarene paa de foerste tre spoergsmaal er det ufornoedent at besvare det fjerde og det femte spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
20 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Nederlandenes Hoge Raad ved dom af 8. april 1992, for ret:
1) Forordning (EOEF) nr. 1408/71 skal fortolkes saaledes, at en tysk statsborger, der er bosat i Tyskland, og som udoever selvstaendig erhvervsvirksomhed omkring halvdelen af tiden i denne medlemsstat og halvdelen i Nederlandene, er omfattet af forordningens personelle anvendelsesomraade.
2) Forordningens artikel 14a skal fortolkes saaledes, at tysk lovgivning finder anvendelse paa den omhandlede selvstaendige erhvervsdrivende.