62023CJ0650
DOMSTOLENS DOM (Ottende Afdeling)
17. oktober 2024 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – luftfart – pakkerejse – forordning (EF) nr. 261/2004 – artikel 3, stk. 6 – direktiv (EU) 2015/2302 – artikel 14, stk. 5 – kumulativ anvendelse – grænser – forordning nr. 261/2004 – artikel 3, stk. 2 – artikel 4, stk. 3 – kompensation til luftfartspassagerer ved boardingafvisning – passagerer informeret på forhånd om boardingafvisning – fejlagtige oplysninger – rejsearrangøren ombooker passagererne til en anden flyvning – flyvning foretages dog som oprindeligt planlagt af det transporterende luftfartsselskab – det transporterende luftfartsselskabs pligt til at yde kompensation – artikel 13 – mulighed for at kræve kompensation af rejsearrangøren«
I de forenede sager C-650/23 [Hembesler] (
i
) og C-705/23 [Condor Flugdienst],
angående to anmodninger om præjudiciel afgørelse i henhold artikel 267 TEUF indgivet af Landesgericht Korneuburg (den regionale domstol i Korneuburg, Østrig) (C-650/23) og af Landgericht Düsseldorf (den regionale appeldomstol i Düsseldorf, Tyskland) (C-705/23) ved afgørelser af 22. august 2023 og 2. november 2023, indgået til Domstolen henholdsvis den 31. oktober 2023 og den 17. november 2023, i sagerne
E EAD
mod
DW (C-650/23),
og
Flightright GmbH
mod
Condor Flugdienst GmbH (C-705/23),
har
DOMSTOLEN (Ottende Afdeling),
sammensat af formanden for Niende Afdeling, N. Jääskinen, som fungerende formand for Ottende Afdeling, og dommerne M. Gavalec (refererende dommer) og I. Ziemele,
generaladvokat: L. Medina
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
E EAD ved Rechtsanwalt G. Dirnberger,
–
DW ved Rechtsanwalt A. Skribe,
–
Flightright GmbH ved Rechtsanwälte M. Michel og R. Weist,
–
den østrigske regering ved A. Posch, J. Schmoll og G. Kunnert, som befuldmægtigede,
–
den ungarske regering ved D. Csoknyai og M.Z. Fehér, som befuldmægtigede,
–
den polske regering ved B. Majczyna, som befuldmægtiget,
–
Europa-Kommissionen ved B.-R. Killmann og N. Yerrell, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagerne skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningerne om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 2, litra j), artikel 4 og artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT 2004, L 46, s. 1, berigtiget i EUT 2016, L 321, s. 83).
2
Disse anmodninger er blevet indgivet som led i tvister mellem luftfartsselskabet E EAD (herefter »E«) og en luftfartspassager i sag C-650/23, og i sag C-705/23 mellem Flightright GmbH, der er et selskab, som yder juridisk bistand, der har fået overdraget to luftfartspassagerers eventuelle rettigheder til kompensation, og luftfartsselskabet Condor Flugdienst GmbH (herefter »Condor«) vedrørende en kompensation til disse passagerer i medfør af forordning nr. 261/2004.
Retsforskrifter
Forordning nr. 261/2004
3
Første betragtning til forordning nr. 261/2004 har følgende ordlyd:
»Handling fra Fællesskabets side, når det drejer sig om lufttransport, bør bl.a. sigte på at sikre et højt beskyttelsesniveau for passagerer. Endvidere bør der fuldt ud tages hensyn til forbrugerbeskyttelseskrav generelt.«
4
Denne forordnings artikel 8, stk. 2, bestemmer:
»I denne forordning forstås ved:
[...]
b)
»transporterende luftfartsselskab«: et lufttrafikforetagende, der udfører eller har til hensigt at udføre en flyvning i henhold til en kontrakt med en passager eller på vegne af en juridisk eller fysisk person, der har kontrakt med denne passager
[...]
d)
»rejsearrangør«: en rejsearrangør som anført i artikel 2, nr. 2), i Rådets direktiv 90/314/EØF af 13. juni 1990 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure [...], dog ikke luftfartsselskaber [(EUT 1990, L 158, s. 59)]
[...]
g)
»reservation«: en billet eller et andet bevis, hvoraf fremgår, at passagerens reservation er blevet accepteret og registreret af luftfartsselskabet eller rejsearrangøren
[...]
j)
»boardingafvisning«: afvisning af passagerer på en flyvning, selv om de er mødt frem til boarding på de betingelser, der er fastlagt i artikel 3, stk. 2, undtagen hvor der er rimelige grunde til afvisningen, som f.eks. helbreds- eller sikkerhedsmæssige årsager eller ufuldstændig rejselegitimation
[...]
l)
»aflysning«: en planlagt flyvning, hvortil der var mindst én reservation, som ikke gennemføres.«
5
Nævnte forordnings artikel 3 med overskriften »Anvendelsesområde« er affattet således:
»1.   Denne forordning gælder
a)
for passagerer til en flyafgang fra en lufthavn, der er beliggende på en medlemsstats område, hvor traktaten finder anvendelse
[...]
2.   Stk. 1 gælder, såfremt passagererne:
a)
har en bekræftet reservation til den pågældende flyafgang og, medmindre flyvningen aflyses som omhandlet i artikel 5, er til stede ved indcheckningen
–
som foreskrevet og på det tidspunkt, der forud og skriftligt (herunder ved hjælp af elektroniske midler) er angivet af luftfartsselskabet, rejsearrangøren eller et autoriseret rejsebureau
eller, hvis der ikke er angivet noget tidspunkt
–
senest 45 minutter før den offentliggjorte afgangstid, eller
b)
af et luftfartsselskab eller en rejsearrangør er blevet overført fra den flyafgang, på hvilken vedkommende har en reservation, til en anden flyafgang, uanset grunden hertil.
[...]
6.   Denne forordning påvirker ikke passagerrettigheder i henhold til direktiv [90/314]. Denne forordning finder ikke anvendelse, hvis en pakkerejse aflyses af andre årsager end aflysning af flyafgangen.«
6
Forordningens artikel 4 med overskriften »Boardingafvisning« bestemmer i stk. 3:
»Afvises passagerer mod deres vilje, skal det transporterende luftfartsselskab øjeblikkeligt yde dem kompensation i overensstemmelse med artikel 7 og bistå dem i overensstemmelse med artikel 8 og 9.«
7
Artikel 5 i forordning nr. 261/2004 med overskriften »Aflysning« fastsætter i stk. 1, litra c):
»Hvis en flyafgang aflyses, skal berørte passagerer:
[...]
c)
have ret til kompensation fra det transporterende luftfartsselskab i overensstemmelse med artikel 7, medmindre
i)
de får meddelelse om aflysningen mindst to uger før det planlagte afgangstidspunkt, eller
ii)
de får meddelelse om aflysningen mellem to uger og syv dage før det planlagte afgangstidspunkt og får tilbudt en omlægning af rejsen, så de kan afrejse højst to timer før det planlagte afgangstidspunkt og ankomme til det endelige bestemmelsessted senest fire timer efter det planlagte ankomsttidspunkt, eller
iii)
de får meddelelse om aflysningen mindre end syv dage før det planlagte afgangstidspunkt og får tilbudt en omlægning af rejsen, så de kan afrejse højst en time før det planlagte afgangstidspunkt og ankomme til det endelige bestemmelsessted senest to timer efter det planlagte ankomsttidspunkt.«
8
Forordningens artikel 7 med overskriften »Kompensationsret« foreskriver i stk. 1:
»Når der henvises til denne artikel, modtager passageren en fast kompensation som følger:
a)
250 EUR for alle flyvninger på højst 1500 km
b)
400 EUR for alle flyvninger inden for Fællesskabet på mere end 1500 km og for alle andre flyvninger på mellem 1500 og 3500 km
[...]«
9
Nævnte forordnings artikel 13 med overskriften »Ret til at søge erstatning« har følgende ordlyd:
»Når et transporterende luftfartsselskab udbetaler kompensation eller opfylder de andre forpligtelser i henhold til denne forordning, må bestemmelserne i denne forordning ikke fortolkes således, at de begrænser luftfartsselskabets ret til at rejse erstatningskrav over for enhver person, herunder tredjemand, i overensstemmelse med den lovgivning, der finder anvendelse. Navnlig begrænser denne forordning på ingen måde det transporterende luftfartsselskabs ret til at rejse erstatningskrav over for en rejsearrangør eller andre personer, som det transporterende luftfartsselskab har kontrakt med. Tilsvarende må bestemmelserne i denne forordning ikke fortolkes således, at de begrænser den ret, som en rejsearrangør eller tredjemand, der ikke er passager, med hvem det transporterende luftfartsselskab har kontrakt, har til at rejse erstatningskrav over for eller kræve kompensation af det transporterende luftfartsselskab i overensstemmelse med den lovgivning, der finder anvendelse.«
Direktiv 2015/2302
10
I artikel 3, nr. 8), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2302 af 25. november 2015 om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer samt om ændring af forordning (EF) nr. 2006/2004 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU og om ophævelse af Rådets direktiv 90/314/EØF (EUT 2015, L 326, s. 1) defineres »rejsearrangør« som »en erhvervsdrivende, der sammensætter og sælger pakkerejser eller udbyder dem til salg enten direkte eller gennem en anden erhvervsdrivende eller sammen med en anden erhvervsdrivende, eller den erhvervsdrivende, der videregiver den rejsendes oplysninger til en anden erhvervsdrivende i henhold til nr. 2), litra b), nr. v)«.
11
Dette direktivs artikel 14, stk. 5, bestemmer:
»Ret til erstatning eller prisnedsættelse i henhold til dette direktiv er uden virkning for rejsendes rettigheder i henhold til forordning [...] nr. 261/2004 [...] og internationale konventioner. Rejsende har ret til at fremsætte krav efter dette direktiv og efter de nævnte forordninger og internationale konventioner. Erstatning eller prisnedsættelse, der gives i henhold til dette direktiv, og erstatning eller prisnedsættelse, der gives i henhold til de nævnte forordninger og internationale konventioner, fratrækkes hinanden med henblik på at undgå overkompensation.«
12
I henhold til nævnte direktivs artikel 29 skal henvisninger til direktiv 90/314, som blev ophævet ved direktiv 2015/2032, gælde som henvisninger til sidstnævnte direktiv.
Tvisterne i hovedsagerne og de præjudicielle spørgsmål
Sag C-650/23
13
En luftfartspassager, DW, fik bekræftet sin returflyvning fra Heraklion (Grækenland) til Linz (Østrig) af den rejsearrangør, hvor han havde reserveret en pakkerejse. Denne returflyvning, som var fastsat til den 29. september 2019, skulle gennemføres af E og afgå fra Heraklion kl. 18 og ankomme til Linz kl. 20 (herefter »den oprindeligt planlagte returflyvning«).
14
Den 28. september 2019 modtog denne passager en meddelelse fra rejsearrangøren om ændring af tidspunkterne og bestemmelsesstedet for sin returflyvning. Denne meddelelse oplyste, at flyvningen nu havde sit endelige bestemmelsessted i Wien-Schwechat (Østrig), og at afgangstidspunktet var fastsat til den 29. september 2019 kl. 23.30. Der er intet, der tyder på, at nævnte meddelelse skyldes adfærd, som kan tilregnes E.
15
E, som er medlem af International Air Transport Association (Den Internationale Luftfartssammenslutning, IATA), er et charterselskab og foretager som sådan ikke selv flyreservationer. Dette luftfartsselskab modtog ca. 24 timer før afgang en passagerliste med for- og efternavne på alle passagerer, der skulle transporteres, idet rejsearrangøren ikke gav luftfartsselskabet andre kontaktoplysninger. DW’s navn fremgik ikke af denne liste.
16
Henset til meddelelsen af 28. september 2019 mødte DW ikke op til indcheckningen til den oprindeligt planlagte returflyvning.
17
I henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 261/2004 har DW krævet en kompensation på 400 EUR med tillæg af renter af E. DW har anført, at hvis rejsearrangøren kan udstede en flybillet på vegne af luftfartsselskabet, må det samme nødvendigvis gøre sig gældende for alle efterfølgende ændringer af hans reservation. Det kan i denne henseende ikke foreholdes DW, at han ikke mødte til indcheckningen til den oprindeligt planlagte returflyvning, eftersom han havde fået meddelelse om, at han var blevet overført til en anden flyvning. DW var således allerede, da reservationen blev ændret, blevet nægtet boarding mod sin vilje, hvorfor han har ret til kompensation.
18
E har for sin del gjort gældende, at den oprindeligt planlagte returflyvning i vid udstrækning blev afviklet som planlagt, og at rejsearrangøren havde ændret DW’s reservation uden at høre dette luftfartsselskab. Denne reservationsændring kan således ikke påberåbes for at godtgøre en boardingafvisning, som kan tilskrives luftfartsselskabet. DW kan endvidere ikke påberåbe sig en ret til kompensation, eftersom han ikke mødte rettidigt til indcheckningen. Eftersom han havde en bekræftet reservation til den oprindeligt planlagte returflyvning, ville han været blevet transporteret, hvis han var mødt rettidigt til boarding, selv om reservationen var blevet ændret.
19
Ved dom af 27. marts 2023 pålagde Bezirksgericht Schwechat (distriktsdomstolen i Schwechat, Østrig) E at betale DW 400 EUR med tillæg af renter og at betale hans sagsomkostninger. Ifølge denne retsinstans skulle reservationsændringen tilregnes E, uden at det var fornødent at afklare, om luftfartsselskabet eller rejsearrangøren havde foretaget denne ændring. Denne retsinstans fastslog, at den omstændighed, at DW, som af rejsearrangøren havde fået meddelelse om, at han var blevet overført til en anden flyvning, ikke mødte rettidigt til indcheckningen, ikke har indvirkning på den ret til kompensation, som han har påberåbt sig for boardingafvisning. Det er i denne henseende uden betydning, om E havde en direkte kontraktlig forbindelse med DW, eller om dette luftfartsselskab selv kunne ændre passagerernes reservationer eller udstede flybilletter, eftersom luftfartsselskabet bl.a. kan rette sig mod rejsearrangøren i henhold til artikel 13 i forordning nr. 261/2004. Endelig fremhævede nævnte retsinstans, at luftfartsselskabet ikke havde gjort gældende, at der forelå »rimelige grunde til afvisningen« af boarding som omhandlet i denne forordnings artikel 2, litra j).
20
E har iværksat appel af denne dom ved Landesgericht Korneuburg (den regionale domstol i Korneuburg, Østrig), som er den forelæggende ret. Til støtte for denne appel har dette luftfartsselskab i det væsentlige gjort gældende, at der ikke foreligger boardingafvisning, og at rejsearrangørens reservationsændring ikke kan tilskrives luftfartsselskabet.
21
Den forelæggende ret har anført, at det følger af artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 261/2004, at hvis passagerer afvises fra boarding, skal det transporterende luftfartsselskab yde passageren kompensation i overensstemmelse med denne forordnings artikel 7. Den forelæggende ret har i denne henseende præciseret, at det følger af dens egen praksis, at en passager fritages fra sin forpligtelse til at møde rettidigt til boarding i tilfælde af anticiperet boardingafvisning, dvs. når denne passager med urette eller med føje er blevet oplyst om, at vedkommende ikke vil blive transporteret på den reserverede flyvning, eller at denne flyvning ikke vil finde sted, forudsat at nævnte passager har en bekræftet reservation, og at der ikke er rimelige grunde til boardingafvisning. Det kan nemlig ikke kræves, at passageren møder til en flyvning, hvor vedkommende ikke vil blive tilbudt transport.
22
Det fremgår af dom af 21. december 2021, Azurair m.fl. (C-146/20, C-188/20, C-196/20 og C-270/20, EU:C:2021:1038, præmis 47 ff.), at en passager har en bekræftet reservation som omhandlet i artikel 3, stk. 2, litra a), i forordning nr. 261/2004, når den rejsearrangør, som vedkommende er kontraktligt forbundet med, fremsender et »andet bevis« som omhandlet i denne forordnings artikel 2, litra g), hvorved passageren gives løfte om transport på en bestemt flyvning, der er specificeret ved angivelse af afgangs- og ankomststed, afgangs- og ankomsttidspunkt samt flynummer, også selv om denne rejsearrangør ikke har modtaget nogen bekræftelse fra det pågældende luftfartsselskab om denne flyvnings afgangs- og ankomsttidspunkter. Luftfartsselskabet bærer følgelig risikoen for, at rejsearrangører i forbindelse med deres aktiviteter giver unøjagtige oplysninger til passagererne. Den forelæggende ret ønsker imidlertid oplyst, om denne fremgangsmåde, hvorved luftfartsselskabet pålægges ansvaret for en rejsearrangørs handlinger, kan finde anvendelse, når denne rejsearrangør, der ikke er underlagt instrukser fra luftfartsselskabet, som i det foreliggende tilfælde ændrer en reservation, som rejsearrangøren selv har foretaget.
23
Under disse omstændigheder har Landesgericht Korneuburg (den regionale domstol i Korneuburg) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 7, stk. 1, artikel 4, stk. 3, og artikel 2, litra j), i [forordning nr. 261/2004] fortolkes således, at det transporterende luftfartsselskab skal yde en passager kompensation, hvis passageren som led i en pakkerejse har en bekræftet reservation hos en rejsearrangør til en ud- og hjemrejse[, hvorom] denne rejsearrangør dagen før den planlagte (retur)flyvning har meddelt passageren, at flyveplanen er ændret ved en ændring af flynummer, flyvetidspunkt og endeligt bestemmelsessted[,] passageren derfor ikke var mødt frem til boarding [...] under de betingelser, der er angivet i artikel 3, stk. 2, i forordningen[,] den oprindeligt reserverede flyvning imidlertid faktisk gennemføres som planlagt[, og] luftfartsselskabet også ville have transporteret passageren, hvis denne var mødt frem til boarding under de betingelser, der fremgår af [nævnte forordnings] artikel 3, stk. 2?«
Sag C-705/23
24
To luftfartspassagerer havde gennem en rejsearrangør reserveret en pakkerejse fra den 18. juli 2020 til den 30. juli 2020. Denne pakkerejse omfattede en tur-/returflyvning fra Düsseldorf (Tyskland) til Fuerteventura (Spanien), som skulle foretages af Condor.
25
Rejsearrangøren meddelte de to passagerer om annullation af udrejsen og ændring af deres reservation, idet afgang skulle ske den 20. juli 2020. På grundlag af denne meddelelse mødte nævnte passagerer ikke i lufthavnen den 18. juli 2020, men først den 20. juli 2020. De har endvidere anført, at rejsearrangøren først informerede dem om denne ændring otte dage før afrejsedatoen.
26
Condor har bestridt denne fremlæggelse af de faktiske omstændigheder og anført, at den oprindelige flyvning den 18. juli 2020 faktisk blev foretaget.
27
De to omhandlede passagerer har overdraget deres krav til Flightright, som er et selskab, der yder juridisk bistand, og som anlagde sag ved Amtsgericht Düsseldorf (byretten i Düsseldorf, Tyskland) med påstand om betaling af kompensation på i alt 800 EUR i henhold til artikel 4, stk. 3, og artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 261/2004 og § 398 i Bürgerliches Gesetzbuch (den civile lovbog).
28
Flightright gjorde gældende, at rejsearrangørens handlinger skal tilregnes luftfartsselskabet, og at de udgør dette luftfartsselskabs anticiperede boardingafvisning.
29
Condor gjorde derimod gældende, at der ikke forelå boardingafvisning i denne sag, eftersom luftfartsselskabet faktisk foretog den oprindelige flyvning. Dette selskab anførte desuden, at en boardingafvisning forudsætter en adfærd fra luftfartsselskabets side. I det foreliggende tilfælde havde rejsearrangøren afgivet meddelelsen om ændring af udrejsedatoen.
30
Eftersom Amtsgericht Düsseldorf (byretten i Düsseldorf) ved dom af 3. november 2022 frifandt Condor for Flightrights påstande, har dette selskab iværksat appel ved Landgericht Düsseldorf (den regionale appeldomstol i Düsseldorf, Tyskland), som er den forelæggende ret.
31
Den forelæggende ret er af den opfattelse, at denne sag rejser et hidtil uset spørgsmål om, hvorvidt rejsearrangørens anticiperede boardingafvisning udgør »boardingafvisning« som omhandlet i artikel 4 i forordning nr. 261/2004, idet den har præciseret, at der i det foreliggende tilfælde ikke var nogen grund, som begrundede boardingafvisningen som de i denne forordnings artikel 2, litra j), omhandlede. Eftersom det ved dom af 26. oktober 2023, LATAM Airlines Group (C-238/22, EU:C:2023:815, præmis 40 ff.), blev udelukket, at nævnte forordnings artikel 5, stk. 1, litra c), nr. i)-iii), om aflysninger af flyvninger kan anvendes analogt på boardingafvisning, er det desuden ufornødent at undersøge, om de to berørte passagerer blev oplyst om reservationsændringen mere end otte dage før rejsedatoen.
32
Den forelæggende ret har af dom af 21. december 2021, Azurair m.fl. (C-146/20, C-188/20, C-196/20 og C-270/20, EU:C:2021:1038), endvidere udledt, at disse to passagerer under omstændighederne i hovedsagen skal anses for at have en »bekræftet reservation« som omhandlet i artikel 3, stk. 2, litra a), i forordning nr. 261/2004.
33
Den forelæggende ret er af den opfattelse, at en anticiperet boardingafvisning meddelt af rejsearrangøren ved meddelelse om ændring af reservationen eller aflysning heraf kan udgøre en »boardingafvisning« som omhandlet i artikel 4 i forordning nr. 261/2004. Dette underbygges af den omstændighed, at i modsætning til den spanske og den franske sprogversion af denne bestemmelse, hvori luftfartsselskabet udtrykkeligt udpeges som den, der afviser passagererne fra boarding, lader mange andre sprogversioner af denne bestemmelse, herunder den danske, den tyske, den engelske, den italienske, den nederlandske, den portugisiske og den svenske sprogversion, spørgsmålet om, hvem der har givet denne afvisning, åbent.
34
For en given passager, der ikke har givet sit samtykke til en reservationsændring, svarer en sådan ændring desuden til en boardingafvisning på den oprindeligt planlagte flyvning. Det kan således være nødvendigt at lade reservationsændring være omfattet af boardingafvisning for at beskytte den rejsende på en flyvning, der indgår i en pakkerejse, mod risikoen for, at vedkommende unddrages den beskyttelse, som den pågældende er indrømmet ved forordning nr. 261/2004.
35
Endelig følger det af dom af 21. december 2021, Azurair m.fl. (C-146/20, C-188/20, C-196/20 og C-270/20, EU:C:2021:1038, præmis 46-51), at en »bekræftet reservation« som omhandlet i artikel 3, stk. 2, litra a), i forordning nr. 261/2004 kan udstedes af rejsearrangøren, også selv om luftfartsselskabet ikke over for denne rejsearrangør har bekræftet tidspunkterne for den pågældende flyvning, og der således mangler en »dækningsreservation«. Denne forordning tilsigter således, at risikoen for, at rejsearrangører udleverer unøjagtige oplysninger til passagererne som led i deres aktiviteter, bæres af luftfartsselskabet. I lyset heraf deltager passageren ikke i det eksisterende forhold mellem luftfartsselskabet og rejsearrangøren, og det kan ikke kræves, at vedkommende indhenter oplysninger herom.
36
Ifølge den forelæggende ret kan den i nævnte dom fastlagte fortolkning overføres på en ændring af passagerens reservation, som rejsearrangøren foretager som følge af en »aflyst flyvning«.
37
Under disse omstændigheder har Landgericht Düsseldorf (den regionale appeldomstol i Düsseldorf) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 4 i forordning [...] nr. 261/2004 fortolkes således, at der også foreligger en boardingafvisning af passageren fra luftfartsselskabets side i form af en anticiperet boardingafvisning, hvis en rejsearrangør ved en meddelelse om ændring af reservationen informerer passageren om, at flyvningen er blevet aflyst, men der slet ikke er sket en aflysning af flyvningen fra luftfartsselskabets side, og flyvningen faktisk også bliver gennemført planmæssigt?«
Om de præjudicielle spørgsmål
38
Med de respektive spørgsmål, som skal undersøges samlet, ønsker de forelæggende retter nærmere bestemt oplyst, om artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 261/2004, sammenholdt med denne forordnings artikel 2, litra j), skal fortolkes således, at en luftfartspassager, der som led i en pakkerejse havde en bekræftet reservation til en flyvning, af det transporterende luftfartsselskab kan kræve kompensation som omhandlet i forordningens artikel 7, stk. 1, såfremt arrangøren af denne rejse uden først at informere luftfartsselskabet herom har meddelt denne passager, at den oprindeligt planlagte flyvning ikke foretages, selv om denne flyvning blev foretaget som planlagt.
39
For det første skal det indledningsvis bemærkes, at luftfartspassager som led i en pakkerejse frit kan vælge at påberåbe sig forordning nr. 261/2004. Deres retsbeskyttelse kan nemlig ikke alene sikres ved direktiv 2015/2302 (jf. i denne retning dom af 26.3.2020, Primera Air Scandinavia, C-215/18, EU:C:2020:235, præmis 35). I denne forbindelse bestemmer denne forordnings artikel 3, stk. 6, bl.a., at nævnte »forordning [ikke påvirker] passagerrettigheder i henhold til direktiv 90/314[, som erstattet af direktiv 2015/2302]«. I overensstemmelse hermed fastsætter sidstnævnte direktivs artikel 14, stk. 5, udtrykkeligt, at erstatning eller prisnedsættelse, som ydes i henhold til nævnte direktiv, og erstatning eller prisnedsættelse, der bl.a. ydes i medfør af forordning nr. 261/2004, fratrækkes hinanden med henblik på at undgå overkompensation.
40
Det fremgår således af denne forordnings artikel 3, stk. 6, og af artikel 14, stk. 5, i direktiv 2015/2302, at de respektive anvendelsesområder for disse to retsakter i den afledte ret kan overlappe hinanden. I et sådant tilfælde har disse bestemmelser fastsat afslaget på overkompensation for skader, som passageren har lidt, som grænse for, at de kan påberåbes samlet.
41
For det andet fremgår det klart af disse to anmodninger om præjudiciel afgørelse, at de to flyvninger, som ligger til grund for tvisterne i hovedsagerne, blev foretaget som planlagt. Det følger heraf, at ingen af de to omhandlede flyvninger kan anses for at være blevet aflyst, eftersom artikel 2, litra l), i forordning nr. 261/2004 definerer »aflysning« som »en planlagt flyvning, hvortil der var mindst én reservation, som ikke gennemføres«. De ændringer, som rejsearrangørerne sendte til de omhandlede passagerer i de to hovedsager, skal således forstås i lyset af begrebet »boardingafvisning« som omhandlet i denne forordnings artikel 2, litra j).
42
Når dette er sagt, skal det afgøres, om begrebet »boardingafvisning« omfatter anticiperet boardingafvisning på en flyvning, som imidlertid blev foretaget, og om luftfartsselskabet kan holdes ansvarligt for de fejlagtige oplysninger om udsættelse eller aflysning af en flyvning, som rejsearrangøren har meddelt passagererne.
43
Det følger af dom af 26. oktober 2023, LATAM Airlines Group (C-238/22, EU:C:2023:815, præmis 39), at artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 261/2004, sammenholdt med denne forordnings artikel 2, litra j), skal fortolkes således, at et transporterende luftfartsselskab, som på forhånd har meddelt en passager, at det mod dennes vilje vil nægte den pågældende boarding på en flyvning, som passageren har en bekræftet reservation til, skal udbetale kompensation til den nævnte passager, selv om denne ikke er mødt frem til boarding på de betingelser, der er fastsat i denne forordnings artikel 3, stk. 2.
44
Den omstændighed, at oplysningerne om boardingafvisning ikke blev meddelt passageren på forhånd af det transporterende luftfartsselskab, men af rejsearrangøren, kan ikke føre til, at disse bestemmelser fortolkes anderledes.
45
Det fremgår desuden af Domstolens praksis, at det transporterende luftfartsselskab kan holdes ansvarligt for fejlagtige oplysninger vedrørende udsættelse eller aflysning af en flyvning, som rejsearrangøren har meddelt passagererne.
46
For det første sondres der i flere bestemmelser i forordning nr. 261/2004 nemlig ikke mellem det transporterende luftfartsselskab og rejsearrangøren. Det forholder sig bl.a. således med hensyn til denne forordnings artikel 2, litra g), hvori begrebet »reservation« defineres som »en billet eller et andet bevis, hvoraf fremgår, at passagerens reservation er blevet accepteret og registreret af luftfartsselskabet eller rejsearrangøren«. Dette er ligeledes tilfældet med nævnte forordnings artikel 3, stk. 2, litra a), første led, som fastsætter, at tidspunktet for at være til stede ved indcheckningen angives af luftfartsselskabet, en rejsearrangør eller et autoriseret rejsebureau. Det forholder sig ydermere således med forordningens artikel 3, stk. 2, litra b), hvorefter en passager kan overføres til en anden flyafgang af både et luftfartsselskab og en rejsearrangør (jf. i denne retning dom af 21.12.2021, Azurair m.fl., C-146/20, C-188/20, C-196/20 og C-270/20, EU:C:2021:1038, præmis 47).
47
Det følger således af nævnte dom, at luftfartspassagerer inden for rammerne af artikel 3, stk. 2, litra a) og b), i forordning nr. 261/2004 uden forskel kan stole på oplysningerne fra det transporterende luftfartsselskab eller rejsearrangøren vedrørende boardingtidspunktet eller deres overførsel til en anden flyvning.
48
For det andet bidrager en sådan fortolkning til at sikre et højt beskyttelsesniveau for luftfartspassagerer, som det er anført i første betragtning til forordning nr. 261/2004. I lyset heraf har forordningen til formål at pålægge luftfartsselskabet risikoen for, at rejsearrangører i forbindelse med deres aktiviteter giver unøjagtige oplysninger til passagererne. Eftersom passageren ikke deltager i det eksisterende forhold mellem luftfartsselskabet og rejsearrangøren, kan det ikke kræves, at vedkommende indhenter oplysninger herom (jf. i denne retning dom af 21.12.2021, Azurair m.fl., C-146/20, C-188/20, C-196/20 og C-270/20, EU:C:2021:1038, præmis 48 og 49).
49
Det skal under alle omstændigheder bemærkes, at i det tilfælde, hvor det transporterende luftfartsselskab er forpligtet til at udbetale en kompensation til passagerne i henhold til forordning nr. 261/2004 på grund af rejsearrangørens adfærd, har dette luftfartsselskab mulighed for at kræve erstatning for skade, som er lidt, fra rejsearrangøren i overensstemmelse med denne forordnings artikel 13. En sådan kompensation kan således lette eller endda fjerne den økonomiske byrde for nævnte luftfartsselskab som følge af denne forpligtelse (jf. i denne retning dom af 10.1.2006, IATA et ELFAA, C-344/04, EU:C:2006:10, præmis 90, af 19.11.2009, Sturgeon m.fl., C-402/07 og C-432/07, EU:C:2009:716, præmis 68, og af 21.12.2021, Azurair m.fl., C-146/20, C-188/20, C-196/20 og C-270/20, EU:C:2021:1038, præmis 61).
50
Desuden skal det af E fremførte argument om en analog anvendelse af dom af 4. juli 2018, Wirth m.fl. (C-532/17, EU:C:2018:527), forkastes. E har i denne henseende gjort gældende, at et charterselskab som dette luftfartsselskab i lighed med en leasinggiver i en kontrakt om leasing af et luftfartøj med besætning (»wet lease«) ikke har nogen operationel beslutningskraft for, om, hvornår og med hvilke passagerer flyvningen foretages.
51
Det er i denne henseende tilstrækkeligt at bemærke, at det følger af Domstolens praksis, at et luftfartsselskab, der har fremsat et tilbud om lufttransport, der svarer til rejsearrangørens tilbud inden for rammerne af dennes forhold til passageren, selv om ændringer i forhold til dette tilbud kan opstå, skal anses for at være udtryk for en »hensigt [om] at udføre en flyvning« som omhandlet i artikel 2, litra b), i forordning nr. 261/2004, således at selskabet kan kvalificeres som et »transporterende luftfartsselskab« i denne bestemmelses forstand (jf. i denne retning dom af 21.12.2021, Azurair m.fl., C-146/20, C-188/20, C-196/20 og C-270/20, EU:C:2021:1038, præmis 59 og 62, og kendelse af 10.3.2023, Eurowings (Ikkeeksisterende flyvning), C-607/22, EU:C:2023:201, præmis 21).
52
Desuden tilsigter den af E anførte argumentation de facto at benægte, at det luftfartsselskab, som en rejsearrangør benytter, kan kvalificeres som »transporterende luftfartsselskab« som omhandlet i artikel 2, litra b), i forordning nr. 261/2004. I denne forordnings artikel 2, litra d), defineres»rejsearrangør« som en rejsearrangør som anført i artikel 3, nr. 8), i direktiv 2015/2302, »dog ikke luftfartsselskaber«. E’s ræsonnement vil således føre til det paradoksale resultat, at en charterflyvning ikke foretages af et transporterende luftfartsselskab, eftersom hverken et charterselskab eller en rejsearrangør dermed kan kvalificeres som et sådant.
53
Henset til ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 261/2004, sammenholdt med denne forordnings artikel 2, litra j), skal fortolkes således, at en luftfartspassager, der som led i en pakkerejse havde en bekræftet reservation til en flyvning, af det transporterende luftfartsselskab kan kræve kompensation som omhandlet i forordningens artikel 7, stk. 1, såfremt arrangøren af denne rejse uden først at informere luftfartsselskabet herom har meddelt denne passager, at den oprindeligt planlagte flyvning ikke foretages, selv om denne flyvning blev foretaget som planlagt.
Sagsomkostninger
54
Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i de sager, der verserer for de forelæggende retter, tilkommer det disse at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Ottende Afdeling) for ret:
Artikel 4, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91, sammenholdt med artikel 2, litra j), i forordning nr. 261/2004,
skal fortolkes således, at
en luftfartspassager, der som led i en pakkerejse havde en bekræftet reservation til en flyvning, af det transporterende luftfartsselskab kan kræve kompensation som omhandlet i denne forordnings artikel 7, stk. 1, såfremt arrangøren af denne rejse uden først at informere luftfartsselskabet herom har meddelt denne passager, at den oprindeligt planlagte flyvning ikke foretages, selv om denne flyvning blev foretaget som planlagt.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.
(
i
) – Navnet på denne sag er et fiktivt navn. Det svarer ikke til nogen af sagens parters rigtige navne.