62007CC0429
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
P. MENGOZZI
fremsat den 5. marts 2009 (
1
)
Sag C-429/07
Inspecteur van de Belastingdienst
mod
X BV
»Konkurrencepolitik — artikel 81 EF og 82 EF — artikel 15, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1/2003 — skriftlige indlæg fra Kommissionen — national tvist om skattefradrag af en bøde pålagt ved en kommissionsbeslutning«
I — Indledning
1.
Det er første gang, at Domstolen anmodes om at undersøge den eller de betingelser, som Kommissionens skriftlige indlæg for medlemsstaternes retter er underlagt i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (
2
).
2.
Dette spørgsmål, der er stillet i en forelæggelseskendelse indgivet af Gerechtshof te Amsterdam (Nederlandene), er rejst i forbindelse med en skattetvist vedrørende retten til delvist at fradrage en bøde pålagt ved en kommissionsbeslutning.
II — Relevante retsforskrifter
A — Fællesskabsretten
3.
I artikel 15 i forordning nr. 1/2003, under overskriften »Samarbejde med de nationale domstole«, er følgende fastsat:
»1.   I forbindelse med sager i henhold til […] artikel 81 [EF] eller 82 [EF] kan medlemsstaternes domstole anmode Kommissionen om at få tilsendt oplysninger, som den er i besiddelse af, eller udtalelser om spørgsmål vedrørende anvendelsen af Fællesskabets konkurrenceregler.
2.   Medlemsstaterne sender Kommissionen en kopi af de skriftlige domme, som de nationale domstole har afsagt i spørgsmål vedrørende anvendelsen af […] artikel 81 [EF] eller 82 [EF]. En sådan kopi skal fremsendes uden ophold efter, at den fulde dom er forkyndt for parterne i skriftlig form.
3.   Medlemsstaternes konkurrencemyndigheder kan på eget initiativ afgive skriftlige indlæg for de nationale domstole i deres respektive medlemsstater vedrørende spørgsmål om anvendelsen af […] artikel 81 [EF] og 82 [EF]. Med tilladelse fra den pågældende domstol i deres medlemsstat kan de ligeledes afgive mundtlige indlæg. Såfremt den ensartede anvendelse af traktatens artikel 81 eller 82 kræver det, kan Kommissionen på eget initiativ afgive skriftlige indlæg for medlemsstaternes domstole. Med tilladelse fra den pågældende domstol kan den også afgive mundtlige indlæg.
Udelukkende med henblik på udarbejdelsen af deres indlæg kan medlemsstaternes konkurrencemyndigheder og Kommissionen anmode de relevante nationale domstole om at tilsende dem eller sørge for, at de får tilsendt alle nødvendige dokumenter til vurdering af sagen.
[…]«
4.
21. betragtning til forordning nr. 1/2003 har følgende ordlyd:
»Den ensartede anvendelse af konkurrencereglerne forudsætter også, at der etableres et samarbejde mellem medlemsstaternes domstole og Kommissionen. Dette er relevant for alle domstole i medlemsstaterne, som anvender […] artikel 81 [EF] og 82 [EF], hvadenten de anvender dem i søgsmål mellem private parter eller fungerer som offentlige håndhævere eller appelretter. De nationale domstole bør især have mulighed for at henvende sig til Kommissionen for at indhente oplysninger eller udtalelser om anvendelsen af Fællesskabets konkurrenceret. Kommissionen og medlemsstaternes konkurrencemyndigheder bør have adgang til at afgive skriftlige eller mundtlige indlæg for domstolene i forbindelse med disses anvendelse af […] artikel 81 [EF] eller 82 [EF]. Indlæggene bør fremsættes inden for rammerne af de nationale procedureregler og den nationale praksis, herunder regler, der beskytter parternes rettigheder. Det bør derfor sikres, at Kommissionen og medlemsstaternes konkurrencemyndigheder informeres tilstrækkeligt om de retssager, der verserer for de nationale domstole.«
B — National ret
5.
I artikel 89h i Mededingingswet (lov om nye konkurrenceregler) af 22. maj 1997, som ændret ved lov af (herefter »Mededingingswet«), bestemmes følgende:
»1.   Når ledelsen for Nederlandse Mededingingsautoriteit [den hollandske konkurrencemyndighed, herefter »NMa«] eller Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ikke er parter i sagen, kan de indgive skriftlige indlæg i henhold til artikel 15, stk. 3, første afsnit, i forordning nr. 1/2003, med henblik på behandlingen af en sag anlagt ved en forvaltningsdomstol, såfremt NMa’s ledelse eller Kommissionen har udtrykt ønske herom. Den nationale ret kan fastsætte en frist, inden for hvilken dette skal ske. De ovennævnte parter kan ligeledes, med den pågældende rets tilladelse, afgive mundtlige indlæg under retsmødet.
2.   Efter anmodning indgivet i henhold til artikel 15, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 1/2003 tilsender den nationale ret samtlige de dokumenter, der er omfattet af den pågældende bestemmelse, til NMa’s ledelse og Kommissionen. Inden for en af den nationale ret fastsat frist kan parterne tilkendegive, hvilke dokumenter de anmoder om at få tilsendt.
3.   Parterne har ret til at tilkendegive deres mening vedrørende de indlæg, som NMa’s ledelse eller Kommissionen har fremlagt inden for den af retten fastsatte frist. Sidstnævnte kan give parterne adgang til at tilkendegive deres synspunkter vedrørende hinandens indlæg.«
6.
Af bemærkningerne til lov af 30. juni 2004 om ændringer af Mededingingswet fremgår, at de af Kommissionen indgivne skriftlige eller mundtlige indlæg skal anses for at være udtalelser og har til formål at fremme en sammenhængende anvendelse af konkurrencereglerne. Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder er i denne henseende forpligtede til at iagttage de nederlandske procedureregler. I en sag mellem to parter skal retten forholde sig passivt. Retten er heller ikke bundet af Kommissionens udtalelse. Rettens uafhængighed bringes således ikke i fare. Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder skal respektere parternes rettigheder og sikre, at fortrolige oplysninger forbliver fortrolige. Endelig kan den nationale ret, efter artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 1/2003, anmode Kommissionen om at få tilsendt oplysninger eller udtalelser.
7.
Artikel 3.14 i Wet Inkomstenbelasting 2001 (lov om indkomstskat af 2001) har følgende ordlyd:
»1.
Ved opgørelsen af et selskabs indkomster kan der ikke fradrages omkostninger til følgende udgifter:
[…]
c.
bøder pålagt af en nederlandsk domstol og beløb betalt til staten for at undgå retsforfølgning i Nederlandene eller for at opfylde en betingelse forbundet med en beslutning om strafeftergivelse, såvel som bøder pålagt af Den Europæiske Unions institutioner samt bøder og tillægsafgifter pålagt i overensstemmelse med Algemene wet inzake rijksbelastingen (den almindelige lov om statsskat), Douanewet (lov om told), Coördinatiewet Sociale Verzekering (lov om socialsikring), Wet administratiefrechtelijke handhaving verkeersvoorschriften (lov om administrative bestemmelser for overtrædelse af visse bestemmelser i færdselsloven) og Mededingingswet (konkurrenceloven); […]«
III — De faktiske omstændigheder i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
8.
Ved beslutning af 27. november 2002 har Kommissionen fastslået, at BPB plc, Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG, Lafarge SA og Gyproc Benelux NV har tilsidesat artikel 81, stk. 1, EF, idet de, i perioden fra 1992 til 1998, har deltaget i en række aftaler og samordnet praksis inden for sektoren for gipsplader (
3
). Ved samme beslutning har Kommissionen ligeledes pålagt hvert af disse selskaber en bøde. Betalingen af disse bøder blev sikret gennem en provisorisk betaling eller gennem en bankgaranti.
9.
Retten i Første Instans har ved domme af 8. juli 2008 opretholdt de af Kommissionen pålagte bøder (
4
).
10.
Inden Retten i Første Instans afsagde sine domme, hvorved den opretholdt bøderne, havde et af de fire ovennævnte selskaber, der af den forelæggende ret er benævnt selskabet X KG, delvis overvæltet bøden på et af sine datterselskaber i Nederlandene, selskabet X BV (herefter »selskabet X«).
11.
Den 13. marts 2004 fremsendte de nederlandske skattemyndigheder en ansættelse af selskabsskat for 2002 til selskabet X. Ved skrivelse af indgav samme selskab en klage over denne ansættelse til Inspecteur van de Belastingdienst/P/kantoor P, der blev afvist ved afgørelse af .
12.
Den 19. april 2005 indbragte selskabet X herefter sagen for Arrondissementsrechtbank Haarlem, der er kompetent i skattespørgsmål. Sagens parter er uenige om, hvorvidt den af Kommissionen pålagte bøde, som er blevet overvæltet på selskabet X, udgør en bøde, som omhandlet i artikel 3.14, stk. 1, litra c), i lov om indkomstskat af 2001, der ved beregningen af et selskabs fortjeneste forbyder fradrag af bøder pålagt af Fællesskabets institutioner.
13.
Ved dom af 22. maj 2006 tillod Arrondissementsrechtbank Haarlem et delvist fradrag af bøden, for så vidt som denne havde til formål at fratage ansøgeren de fordele, som denne havde opnået gennem overtrædelsen.
14.
De nederlandske skattemyndigheder appellerede denne afgørelse til Gerechtshof te Amsterdam ved appelskrift af 30. juni 2006.
15.
Ved skrivelse af 15. marts 2007 meddelte Kommissionen, som via pressen og NMa var blevet informeret om afgørelsen fra Arrondissementsrechtbank Haarlem og den igangværende procedure, Gerechtshof te Amsterdam, at den ønskede at intervenere som amicus curiae efter artikel 15, stk. 3, i forordning nr. 1/2003. Kommissionen har endvidere anmodet om fastsættelse af en frist herfor og om tilsendelse af alle til bedømmelse af sagen nødvendige dokumenter.
16.
Under retsmødet den 22. august ved Gerechtshof te Amsterdam blev såvel parterne i hovedsagen som Kommissionen opfordret til at udtale sig om, hvorvidt artikel 15, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 hjemlede Kommissionen ret til på eget initiativ at indgive skriftligt indlæg i tvisten mellem parterne.
17.
Idet Gerechtshof te Amsterdam har lagt til grund, at der hersker rimelig tvivl om fortolkningen af artikel 15, stk. 3, i forordning nr. 1/2003, har den besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er Kommissionen i henhold til artikel 15, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 beføjet til på eget initiativ at indgive skriftlige indlæg i en sag, der vedrører spørgsmålet om, hvorvidt en bøde, som Kommissionen har pålagt X KG på grund af overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceret, og som (delvis) er overvæltet på den afgiftspligtige, kan fradrages i den af den afgiftspligtige i 2002 opnåede (skattepligtige) indkomst?«
IV — Retsforhandlingerne ved Domstolen
18.
I henhold til artikel 23 i Domstolens statut er der indgivet skriftlige indlæg af selskabet X, den nederlandske regering og Kommissionen. Disse samt den italienske regering er ligeledes blevet hørt under retsmødet den 18. december 2008.
V — Bedømmelse
19.
I henhold til artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 kan Kommissionen på eget initiativ afgive skriftlige indlæg for medlemsstaternes retter, »såfremt den ensartede anvendelse af […] artikel 81[EF] eller 82 [EF] kræver det«.
20.
De parter, der har afgivet indlæg for Domstolen, er uenige om fortolkningen af ovennævnte udtryk.
21.
Selskabet X og den nederlandske regering har nærmere bestemt gjort gældende, at udtrykket i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 skal fortolkes snævert og har til formål at sikre en sammenhængende fortolkning af artikel 81 EF og 82 EF samt at bistå de nationale retter med anvendelsen af disse bestemmelser. Kommissionens intervention i egenskab af amicus curiae skal derfor begrænses til kun at omfatte de nationale retters anvendelse af artikel 81 EF og 82 EF. Denne fremgangsmåde vil være i overensstemmelse med ordlyden af, formålet med og baggrunden for artikel 15 i forordning nr. 1/2003, samt fortolkningsbidrag vedrørende den nævnte forordning, såsom Kommissionens meddelelse om samarbejdet mellem Kommissionen og retterne i EU’s medlemsstater om anvendelse af artikel 81 EF og 82 EF (
5
). I øvrigt kan Kommissionen efter den nederlandske regerings opfattelse ikke påberåbe sig fremgangsmåden i artikel 15, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 med henvisning til det videre mål at sikre en effektiv anvendelse af artikel 81 EF og 82 EF. Endelig har denne regering gjort gældende, at en sammenhængende anvendelse af artikel 81 EF og 82 EF ikke bringes i fare i en sag, hvor den nationale ret ikke anmodes om at fortolke eller anvende disse artikler. I lyset af disse betragtninger er det derfor udelukket, at Kommissionen, med støtte i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003, kan afgive indlæg i en tvist om national skatteret som den, der er forelagt den nationale ret.
22.
Kommissionen har, støttet af den italienske regering, i det væsentlige gjort gældende, at det er nødvendigt at foretage en vid fortolkning af anvendelsesområdet for artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 og navnlig af udtrykket »ensartet anvendelse af artikel 81 [EF] eller 82 [EF]«, der udgør en betingelse for Kommissionens afgivelse af skriftlige indlæg for en national ret. Ifølge Kommissionen er det ikke korrekt at antage, at afgivelse af skriftlige indlæg efter artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 er underkastet den yderligere betingelse, at den nationale sag vedrører anvendelsen af artikel 81 EF eller 82 EF. Det er tværtimod tilstrækkeligt, at tvisten kan skade den sammenhængende anvendelse af de fællesskabsretlige konkurrenceregler. Endvidere er ordlyden af 21. betragtning til forordning nr. 1/2003 og af Kommissionens meddelelse om samarbejdet mellem Kommissionen og retterne i EU’s medlemsstater om anvendelse af artikel 81 EF og 82 EF af ren indikativ karakter og er ikke til hinder for en vid fortolkning af artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i den nævnte forordning. I lyset af disse betragtninger, og idet den råder over en betydelig skønsmargen ved bedømmelsen af, hvorvidt det i en sag er nødvendigt at afgive skriftlige indlæg for en national ret, har Kommissionen fremhævet, at den har beføjelse til og en legitim interesse i at afgive sådanne indlæg i forbindelse med den i hovedsagen omhandlede skattetvist. Eftersom bøderne udgør en sanktion for konkurrencebegrænsende adfærd, er de også, hvilket fremgår af artikel 83, stk. 2, litra a), EF, forbundet med anvendelsen af artikel 81 EF og 82 EF. Hvis der blev indrømmet mulighed for selv delvist at foretage skattemæssigt fradrag af de af Kommissionen pålagte bøder, ville det medføre risiko for en betydelig begrænsning af den afskrækkende virkning og bringe målene i EF-traktaten i fare, navnlig anvendelsen af de fællesskabsretlige konkurrenceregler. Endelig har Kommissionen for det første gjort gældende, at den nationale ret ikke er bundet af Kommissionens skriftlige indlæg, og, for det andet, at Kommissionen i henhold til artikel 15, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 ikke får status af intervenient i hovedsagen.
23.
For mere konkret at sammenfatte den problematik, der er rejst i den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse, bør følgende spørgsmål besvares: Omfatter anvendelsesområdet for den betingelse, der er fastsat i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003, en situation, hvor Kommissionen gennem afgivelse af skriftligt indlæg for en national appeldomstol ønsker at sikre den sammenhængende anvendelse af retsvirkningerne af en af dens egne beslutninger om gennemførelsen af artikel 81 EF, når denne sammenhængende anvendelse ifølge Kommissionen kunne bringes i fare, såfremt den nævnte restinstans fastholdt afgørelsen fra den nationale ret i første instans.
24.
Indledningsvis skal det bemærkes, at Kommissionen over for Domstolen har erkendt, at den i denne sag foreliggende situation henhører under kategorien af »atypiske sager«, hvori den kan se sig foranlediget til at anvende den processuelle beføjelse, som den er blevet tildelt i medfør af artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003. Det er ubestridt, at de »typiske sager« omhandlet i den pågældende bestemmelse er dem, hvor den nationale ret anmodes om at anvende artikel 81 EF og/eller 82 EF i en given situation og/eller faktisk foretager konkret anvendelse af disse bestemmelser.
25.
På trods heraf er jeg ikke enig i den restriktive fortolkning af artikel 15, stk. 3, i forordning nr. 1/2003, som selskabet X og den nederlandske regering har gjort gældende.
26.
Først og fremmest bør man afvise deres antagelse, hvorefter Kommissionen alene har beføjelse til at anvende den i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 fastsatte procedure i de tilfælde, hvor den sammenhængende fortolkning af artikel 81 EF eller 82 EF risikerer at blive påvirket af en afgørelse fra en national ret. Det er i så henseende tilstrækkeligt at konstatere, at denne bestemmelses ordlyd henviser til den »ensartede anvendelse« af de nævnte artikler og ikke udelukkende deres fortolkning.
27.
Den nederlandske regerings opfattelse, hvorefter Kommissionen ikke kan gøre retten til at afgive skriftlige indlæg efter artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 gældende i en tvist om anvendelsen af national ret, fordi denne på ingen måde kan bringe den sammenhængende anvendelse af artikel 81 EF eller 82 EF i fare, men snarere den effektive anvendelse af disse, forekommer heller ikke overbevisende.
28.
Begrebet sammenhæng er i sig selv flertydigt, hvorfor udtrykket i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 kan henvise til situationer, hvor en national ret kan skade såvel den interne sammenhæng i artikel 81 EF eller 82 EF, det vil nærmere bestemt sige den sammenhængende anvendelse af betingelserne fastsat i disse bestemmelser, som deres eksterne sammenhæng, dvs. at disse bestemmelser bevarer en logisk og forståelig plads inden for de almindelige rammer for Fællesskabets konkurrenceregler eller traktaten (
6
).
29.
Hvis det således antages, at artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 henviser til begrebet sammenhæng i sidstnævnte betydning, er det ikke udelukket, hvilket der redegøres for i det følgende, at en national ret, der er forelagt en tvist vedrørende national ret, alligevel kan skade den sammenhængende anvendelse af artikel 81 EF eller 82 EF.
30.
I denne henseende er det efter min opfattelse ikke vanskeligt at forestille sig, at en afgørelse fra en national ret, hvorved det tillades helt eller delvist at fratrække en bøde, der er pålagt ved en kommissionsbeslutning om gennemførelse af artikel 81 EF, kan påvirke den sammenhængende anvendelse af en sådan beslutning i de medlemsstater, hvor de pågældende virksomheder har hjemsted.
31.
Det kan ganske vist hævdes, at Kommissionens skriftlige indlæg i henhold til artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 vedrører en sag, i hvilken det snarere handler om at sikre en ensartet anvendelse af en beslutning om gennemførelse af artikel 81 EF end en sammenhængende anvendelse af sidstnævnte bestemmelse.
32.
Det forekommer mig imidlertid, at det ville være udtryk for overdreven formalisme, hvis man direkte drog de konsekvenser, der er blevet anført i den anden fortolkning af artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003, som anført i punkt 28 ovenfor.
33.
Selv om begrebet sammenhæng (på fransk »cohérence«) adskiller sig fra begrebet ensartethed (på fransk »uniformité«), idet der i det første kan indgå gradsforskelle, hvilket i princippet er udelukket i det anden, skal det for det første bemærkes, at sidstnævnte begreb ligeledes anvendes i visse sprogversioner af forordning nr. 1/2003 i stedet for »sammenhæng« eller udtrykket »sammenhængende anvendelse«, der anvendes i andre sprogversioner i forordningen. Således anvendes udtrykket »ensartede anvendelse« i den danske (»ensartede anvendelse«), italienske (»applicazione uniforme«) og svenske sprogversion (»enhetliga tillämpningen«) af artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003, mens termen »ensartet« ligeledes anvendes på tysk (»einheitliche«), dansk og svensk i de relevante betragtninger til den nævnte forordning.
34.
Dernæst synes begrebet sammenhæng, eller mere præcist udtrykket »den sammenhængende anvendelse«, tilstrækkelig bredt til, at de situationer, hvor en national ret skader eller kan skade den ensartede, eller endda den effektive anvendelse af artikel 81 EF eller 82 EF, kan omfattes af anvendelsesområdet for den mekanisme, der er fastsat i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 (
7
). En sådan fremgangsmåde synes mere hensigtsmæssig, eftersom et af målene med forordning nr. 1/2003 er at sikre en effektiv og ensartet anvendelse af artikel 81 EF og 82 EF (
8
). I henseende til disse bestemmelser har Kommissionen, henset til sin tilsynsopgave ifølge fællesskabsretten (
9
), en væsentlig funktion.
35.
Hvad endelig angår fortolkningen af artikel 81 EF, der indgår i denne bestemmelse, har jeg vanskeligt ved at se, at Kommissionen ikke kan påberåbe sig den mekanisme, der er fastsat i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003, med den eventuelle begrundelse, at denne institution kun har for øje at sikre den sammenhængende anvendelse af en beslutning, der i sig selv anvender og fortolker artikel 81 EF. I denne henseende forekommer det mig ikke muligt fra anvendelsesområdet for henvisningen til artikel 81 EF og 82 EF i artikel 15, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 at udelukke ikke alene Domstolens fortolkning af disse bestemmelser, men tillige Kommissionens beslutningspraksis, der er baseret på samme bestemmelser, medmindre Fællesskabets retsinstanser skulle anse denne praksis for retsstridig.
36.
Det kan ganske vist indvendes, at artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 alene har til formål at bevare den sammenhængende anvendelse af artikel 81 EF eller 82 EF, og ikke anvendelsen af andre bestemmelser i fællesskabsretten, såsom artikel 83 EF, på grundlag af hvilken Kommissionen har fået kompetence til at pålægge virksomheder, der har tilsidesat forbuddet i artikel 81, stk. 1, EF, bøder.
37.
En sådan indvending tager imidlertid ikke hensyn til bødernes »finalistiske« karakter, som betones af artikel 83, stk. 2, litra a), EF, idet de har til formål »at sikre overholdelsen af de i artikel 81, stk. 1, [EF] og artikel 82 [EF] nævnte forbud«. Derfor udgør bøderne et af de midler, der er tildelt Kommissionen, for at den kan udføre sin tilsynsopgave ifølge fællesskabsretten (
10
).
38.
Under sådanne omstændigheder synes det imidlertid kunstigt at gøre gældende, at en nationalretlig tvist, der rejser et spørgsmål vedrørende arten af bøder, der er pålagt ved en kommissionsbeslutning, som er vedtaget for at sikre overholdelsen af forbuddet i artikel 81, stk. 1, EF, trods den tætte forbindelse mellem bøderne og anvendelsen af artikel 81 EF og 82 EF, ikke a priori kan påvirke den sammenhængende anvendelse artikel 81 EF.
39.
Dette fører mig til den nederlandske regerings og selskabets X’s hovedindvending, hvorefter mekanismen i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 er tiltænkt kun at skulle finde anvendelse, når en national ret skal anvende artikel 81 EF eller 82 EF.
40.
Det må medgives, at denne argumentation ikke er ganske ugrundet, eftersom mekanismen indført ved artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 uden tvivl hovedsageligt skal bringes i anvendelse, når de nationale retter skal udtale sig om anvendelsen af artikel 81 EF og/eller 82 EF.
41.
Det synes således åbenbart, at overgangen fra en i særlig grad centraliseret anvendelse af artikel 81 EF og 82 EF, som under Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel [81] og [82] (
11
), til en decentraliseret gennemførselsordning for fællesskabsrettens konkurrenceregler, som fastlagt ved forordning nr. 1/2003, kræver indførelse af mekanismer, der kan sikre en »faktisk«, »virkningsfuld«»sammenhængende« og/eller »ensartet« anvendelse af bestemmelserne i artikel 81 EF og 82 EF, afhængigt af de forskellige udtryk, der anvendes i forordning nr. 1/2003 (
12
). Det er ligeledes korrekt, at der blandt disse mekanismer findes dem, der vedrører samarbejdet mellem på den ene side medlemsstaternes retter og på den anden side Kommissionen samt de nationale konkurrencemyndigheder, som er fastsat i artikel 15 i forordning nr. 1/2003.
42.
Jeg mener imidlertid ikke, at den specifikke mekanisme om samarbejde i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 kan underkastes en overordnet betingelse om, at den tvist, som den nationale domstol er forelagt, vedrører anvendelsen af artikel 81 EF eller 82 EF, men at den udmærket kan omfatte den situation, hvor den nationale ret, selv om den er forelagt en tvist om national ret, inden for rammerne af den pågældende tvist træffer afgørelse om betydningen eller omfanget af et fællesskabsretligt begreb eller udtryk, såsom en bøde pålagt af Kommissionen, der er tæt forbundet med anvendelsen af artikel 81 EF og/eller 82 EF.
43.
Det skal først og fremmest bemærkes, at ordlyden af artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 alene henviser til den »sammenhængende anvendelse« af artikel 81 EF og 82 EF. I modsætning til på den ene side artikel 15, stk. 1, i den nævnte forordning, der omhandler de nationale retters anmodninger om oplysninger og udtalelser til Kommissionen, når førstenævnte skal dømme »i forbindelse med sager i henhold til […] artikel 81 [EF] eller 82 [EF]«, og, på den anden side, artikel 15, stk. 2, i samme forordning, der vedrører de nationale retters videresendelse til Kommissionen af disses afgørelser truffet i spørgsmål »vedrørende anvendelsen af […] artikel 81 [EF] eller 82 [EF]«, betinger artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 ikke Kommissionens afgivelse af skriftligt indlæg af, at der verserer en sag for den nationale ret, hvori denne anmodes om at tage stilling til anvendelsen af artikel 81 EF eller 82 EF.
44.
Selv om det er korrekt, at det i 21. betragtning til forordning nr. 1/2003 er anført, at »Kommissionen […] bør have adgang til at afgive skriftlige […] indlæg for [de nationale retter] i forbindelse med disses anvendelse af […] artikel 81 [EF] eller 82 [EF]« (
13
), begrænser dette ikke i sig selv Kommissionens mulighed for at afgive indlæg under andre omstændigheder, for så vidt som betingelsen i selve teksten i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordningen overholdes.
45.
Det bemærkes, at formuleringen i 21. betragtning til forordning nr. 1/2003, der delvist er gengivet ovenfor, kun upræcist gengiver ordlyden i artikel 15, stk. 3, i nævnte forordning. Det skal på den ene side fastslås, at denne sætning behandler de skriftlige og mundtlige indlæg, som Kommissionen har afgivet til de nationale retter, ens, mens artikel 15, stk. 3, første afsnit, fjerde punktum, i forordning nr. 1/2003 betinger de mundtlige indlæg af en forudgående tilladelse fra den nationale ret. På den anden side sidestiller formuleringen indlæg fra Kommissionen med indlæg fra de nationale konkurrencemyndigheder, selv om den betingelse, der gælder for førstnævnte (»såfremt den [sammenhængende] anvendelse af […] artikel 81 [EF] eller 82 [EF] kræver det«), således som den nederlandske regering ligeledes medgiver, i det mindste efter sin ordlyd, er forskellig fra den, der gælder for sidstnævnte, der på eget initiativ kan afgive skriftlige indlæg for de nationale retter i deres respektive medlemsstater »vedrørende spørgsmål om anvendelsen af […] artikel 81 [EF] og 82 [EF]«.
46.
Derfor kan der ikke af denne sætning i 21. betragtning drages en så unuanceret konklusion som den, der foreslås af den nederlandske regering, hvad angår fortolkningen af artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003.
47.
Selv om der ganske vist, i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 1/2003, findes en forbindelse mellem udleveringen af samtlige skriftlige afgørelser, som de nationale retter har truffet i spørgsmål vedrørende »anvendelsen af […] artikel 81 [EF] eller 82 [EF]« til Kommissionen og denne institutions mulighed for, efter artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i nævnte forordning, at afgive skriftlige indlæg for medlemsstaternes retter, kan denne forbindelse ikke anses for at udgøre en betingelse, der skal være opfyldt forud for afgivelsen af sådanne indlæg.
48.
Såfremt dette var tilfældet, ville Kommissionen aldrig kunne afgive skriftlige indlæg for de nationale retter i første instans, eller når forpligtelsen efter artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 blev tilsidesat, men hvor Kommissionen ad andre veje havde fået kendskab til en afgørelse, som efter dens opfattelse kunne skade den sammenhængende anvendelse af artikel 81 EF eller 82 EF, og således krævede, at den afgav skriftlige indlæg, herunder når de nævnte retter skulle træffe afgørelse om anvendelsen af artikel 81 EF og/eller 82 EF.
49.
Det må herefter konkluderes, at Kommissionens afgivelse af skriftlige indlæg for medlemsstaternes retter ikke kan betinges af en yderligere eller forudsætningsvis betingelse, hvorefter den nationale rets vurdering, der kan påvirke den ensartede anvendelse af artikel 81 EF eller 82 EF, skal foretages inden for rammerne af en tvist, hvor den pågældende ret skal anvende de nævnte artikler.
50.
Den nederlandske regering har i sit indlæg gjort gældende, at en sådan fremgangsmåde vil skabe en retsusikkerhed, for så vidt som Kommissionens mulighed for at afgive indlæg for de nationale retter, efter artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 vil blive ubegrænset.
51.
Dette argument er ikke overbevisende. De begrænsninger, der gælder for anvendelsen af mekanismen i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003, præciseres ved betingelsen i det nævnte stykke. Endelig er det, som allerede fremhævet ovenfor, efter min opfattelse, og uafhængigt af den pågældende tvists karakter, den nationale rets vurdering, der vedrører anvendelsen af artikel 81 EF og 82 EF, og som kan skade den sammenhængende anvendelse heraf, der er afgørende for, hvorvidt Kommissionen kan bringe den mekanisme, der er fastsat i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003, i anvendelse.
52.
Dette synes netop at være tilfældet i den foreliggende sag, hvor Kommissionen har ønsket at afgive skriftligt indlæg for den forelæggende ret.
53.
Det fremgår af sagsakterne, at Arrondissementsrechtbank Haarlem, der var forelagt skattesagen i første instans, fastslog, at artikel 3.14, stk. 1, litra c), i den nederlandske lov om indkomstskat af 2001 ikke fandt anvendelse. Den pågældende ret fastslog, at bøder pålagt ved en kommissionsbeslutning om anvendelsen af artikel 81 EF i det væsentlige havde karakter af »inddragelse af en fordel«, hvorfor Arrondissementsrechtbank Haarlem fastslog, at disse bøder i hvert fald delvis kunne være skattemæssigt fradragsberettigede.
54.
En sådan vurdering af karakteren af de bøder, som Kommissionen har pålagt, vedrører imidlertid utvivlsomt et begreb, der henhører under fællesskabsretten, og som har en tæt sammenhæng med anvendelsen af artikel 81 EF og/eller 82 EF. Selv om tvisten for Arrondissementsrechtbank Haarlem var af skattemæssig karakter, vedrørte denne rets vurderinger med andre ord uomtvisteligt et spørgsmål, der var uløseligt forbundet med anvendelsen af artikel 81 EF og/eller 82 EF.
55.
Som det fremgår af punkt 2.3 i forelæggelseskendelsen og af Kommissionens indlæg for Domstolen, er det netop denne vurdering, der vedrører karakteren af de bøder, der er pålagt ved en kommissionsbeslutning med hjemmel i artikel 81 EF, som Kommissionen anser for at skade den sammenhængende anvendelse af den nævnte artikel, bl.a. henset til Domstolens praksis, hvorefter formålet med bøder pålagt i denne sammenhæng er at straffe ulovlig adfærd og forhindre gentagelse heraf (
14
). Med udgangspunkt i denne retspraksis har Kommissionen i øvrigt gjort gældende, at det er åbenbart, at »inddragelse af en fordel« ikke er det primære formål med de bøder, den pålægger de virksomheder, der har tilsidesat de fællesskabsretlige konkurrenceregler (
15
).
56.
Der er således som følge af Arrondissementsrechtbank Haarlems vurdering af karakteren af de bøder, som Kommissionen har pålagt, at Kommissionen, som via pressen og NMa har fået kendskab til den sag, der verserer for den forelæggende ret, har vurderet, at den sammenhængende anvendelse af artikel 81 EF kræver, at den afgiver skriftligt indlæg for denne ret vedrørende Arrondissementsrechtbank Haarlems ovenstående afgørelse.
57.
Det er under disse omstændigheder, og uden efter min opfattelse at tilsidesætte betingelsen i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003, at Kommissionen har gjort gældende, at den i den foreliggende sag har ret til at afgive skriftligt indlæg i henhold til den nævnte artikel.
58.
I modsætning til, hvad selskabet X og den nederlandske regering har gjort gældende, vil et sådant resultat efter min opfattelse hverken medføre en urigtig fortolkning af mekanismen i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 eller et indgreb i medlemsstaternes proceduremæssige selvstændighed.
59.
Hvad angår det første punkt skal det nævnes, at selskabet X har påstået, at Kommissionen, selv om den ikke er part i hovedsagen, har en egentlig interesse i, at sagen afgøres således, at bøder, som denne har pålagt på grund af overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler, ikke kan fradrages i den skattepligtige indkomst, og at denne institution dermed overskrider de beføjelser, den i henhold til artikel 15, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 er tillagt inden for rammerne af dens rolle som »amicus curiae«.
60.
Ud over at forordning nr. 1/2003 ikke anvender udtrykket »amicus curiae« og følgelig ikke definerer udtrykkets funktion (
16
), er der to hovedårsager til, at jeg ikke kan godtage denne argumentation.
61.
For det første, som allerede nævnt flere gange ovenfor, er den eneste betingelse i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 for, at Kommissionen kan udøve sin ret til at afgive skriftlige indlæg for medlemsstaternes retter, at den sammenhængende anvendelse af artikel 81 EF eller 82 EF bringes i fare. Denne bestemmelse er således ikke til hinder for, at Kommissionen, ud over at overholde denne absolutte betingelse, har en mere eller mindre direkte og/eller en mere eller mindre udtalt interesse i, at den tvist, hvori den har til hensigt at afgive skriftligt indlæg, afgøres på en bestemt måde. I øvrigt vil det, henset til Kommissionens tilsynsopgave ifølge fællesskabsretten, navnlig på konkurrenceområdet være yderst vanskeligt, for ikke at sige umuligt, i praksis at skelne mellem, hvad der er i Fællesskabets almene interesse, og hvad der er i Kommissionens egen interesse, såfremt en sådan findes. I den foreliggende sag er der uomtvisteligt en almen interesse i, at en beslutning vedtaget af Kommissionen, hvorved der pålægges virksomheder, der har tilsidesat forbuddet i artikel 81, stk. 1, EF, bøder, kan få en sammenhængende, ensartet og effektiv virkning i hele Fællesskabet.
62.
I realiteten vil det efter min opfattelse være meningsløst at forsøge at begrænse anvendelsesområdet for mekanismen i artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 ud fra de mere eller mindre direkte eller udtalte interesser, som Kommissionen påstås at forfølge, når den eneste betingelse, der er fastsat i den pågældende forordning, er opfyldt.
63.
For det andet skal det nævnes, at de af Kommissionen afgivne skriftlige indlæg ifølge artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003 ikke binder den nationale ret, for hvilken disse indlæg er afgivet, samt, som det klart fremgår af bemærkningerne til lov af 30. juni 2004 om ændringer til Mededingingswet, der finder anvendelse i den foreliggende sag, at Kommissionen ikke får status som part i hovedsagen og heller ikke kan sidestilles med en sådan, hvilket selskabet X i øvrigt har erkendt under retsmødet (
17
), og at afgivelsen af disse indlæg ikke medfører en tilsidesættelse af de proceduremæssige rettigheder, som parterne har i sagen for den nationale ret (
18
).
64.
Det fremgår således på ingen måde, at Kommissionen ved at afgive skriftligt indlæg for den forelæggende ret har overskredet de grænser, som fastsættes i artikel 15, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 hvad angår dens ret til at afgive sådanne indlæg eller ikke har overholdt de i denne bestemmelse fastsatte proceduremæssige betingelser eller de nationale procedureregler.
65.
Denne bemærkning vedrørende proceduren fører mig til at behandle, for dernæst at afvise, den nederlandske regerings andet kritikpunkt, fremsat i punkt 58 i dette forslag til afgørelse, vedrørende indgreb i medlemsstaternes proceduremæssige selvstændighed. Ud over, hvad der allerede er anført ovenfor, er det tilstrækkeligt at tilføje, at der ikke kan være tale om noget sådant, når, som i den foreliggende sag, Kommissionens skridt er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003.
66.
Endelig vedrører den tilgang, der er foreslået i dette forslag til afgørelse, i alle relevante henseender alene Kommissionens adgang til at afgive skriftlige indlæg for den forelæggende ret. Denne synsvinkel påvirker naturligvis ikke sidstnævnte rets adgang, efter artikel 234 EF, til at anmode Domstolen om at udtale sig om realiteten, dvs. om, hvorvidt fællesskabsretten er til hinder for, at en medlemsstat, herunder dennes nationale retter, giver en afgiftspligtig ret til i dennes skattepligtige indkomst at fradrage en bøde pålagt ved en kommissionsbeslutning vedtaget i henhold til artikel 81 EF (
19
).
67.
I lyset af ovenstående betragtninger er jeg af den opfattelse, at en situation som den i hovedsagen foreliggende, hvor Kommissionen ønsker at afgive skriftligt indlæg ved en national ret, der skal afgøre en tvist vedrørende adgangen til at foretage et skattemæssigt fradrag af en bøde, der er pålagt ved en kommissionsbeslutning vedtaget i henhold til artikel 81 EF, er omfattet af artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i forordning nr. 1/2003.
VI — Forslag til afgørelse
68.
I lyset af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare det af Gerechtshof te Amsterdam forelagte præjudicielle spørgsmål således:
»En situation som den i hovedsagen foreliggende, hvor Kommissionen ønsker at afgive skriftligt indlæg ved en national ret, der skal afgøre en tvist vedrørende adgangen til at foretage et skattemæssigt fradrag af en bøde, der er pålagt ved en kommissionsbeslutning vedtaget i henhold til artikel 81 EF, er omfattet af artikel 15, stk. 3, første afsnit, tredje punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF.«
(
1
) – Originalsprog: fransk.
(
2
) – EFT 2003 L 1, s. 1.
(
3
) – Kommissionens beslutning 2005/471/EF af 27.11.2002 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 i sag mod BPB PLC, Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG, Société Lafarge SA og Gyproc Benelux NV (sag COMP/E-1/37.152 — Gipsplader) (EUT L 166, s. 8).
(
4
) – Domme af 8.7.2008, sag T-50/03, Saint-Gobain Gyproc Belgium mod Kommissionen, sag T-52/03, Knauf Gips mod Kommissionen, sag T-53/03, BPB mod Kommissionen, Sml. II, s. 1333, og sag T-54/03, Lafarge mod Kommissionen. Det skal bemærkes, at dommene i sagerne Knauf Gips og Lafarge begge er blevet appelleret til Domstolen, hvor de verserer og er registreret under henholdsvis sagsnummer C-407/08 P og C-413/08 P.
(
5
) – EUT 2004 C 101, s. 54.
(
6
) – Selv om retsteoretikerne ikke er enige om definitionen af begrebet sammenhæng, mener de almindeligvis, og billedligt talt, at dette begreb hovedsageligt betegner de elementer i en retsorden, der tilsammen giver mening (jf. bl.a. i denne henseende, N. MacCormick, »Coherence in Legal Justification« i A. Peczenik (red.), Theory of Legal Science, Reidel, 1984, s. 235). De skelner også som regel mellem den lokale systematiske ensartethed og den overordnede systematiske ensartethed. Førstnævnte betegner den situation, hvor kun visse områder i en retsorden har en indbyrdes sammenhæng, mens det i den anden er samtlige områder i retsordenen, der handler sammen på logisk og forståelig vis: jf. herom A. Amaya Navarro, An Inquiry into the Nature of Coherence and its Role in Legal Argument, Doctoral Thesis, European University Institute, Florence, 2006, på s. 35-37, samt S. Bertea, »Looking for Coherence within the European Community«, European Law Journal, nr. 2, 2005, s. 157.
(
7
) – Uden hverken at påbegynde en diskussion om realiteten i hovedsagen eller ville tage stilling til den deri rejste problematik, synes forbindelsen mellem sammenhængende og effektiv anvendelse af artikel 81 EF og 82 EF vedrørende skattefradrag af bøder i det mindste forudsætningsvis at være blevet uddybet i Rettens dom af 10.3.1992, sag T-10/89, Hoechst mod Kommissionen, Sml. II, s. 629, præmis 368 og 369, hvori sidstnævnte udelukkede, at Kommissionen ved fastsættelsen af den bøde, som blev pålagt for overtrædelse af forbuddet i artikel 81, stk. 1, EF, kunne gå ud fra, at denne bøde skulle opkræves af den skattepligtige indkomst, eftersom dette »ville have til konsekvens, at den stat, som virksomheden er undergivet i skattemæssig henseende, kommer til at bære en del af bøden«, og indebære en nedsættelse af virksomhedens skattepligtige indkomst. Ved at insistere på den omstændighed, at Kommissionen »ikke [er] gået ud fra dette«, forekommer det, at Retten har ønsket at fremhæve, at dette tilfælde er uforeneligt med den ansvarsordning, som gælder for virksomheder, der udviser en adfærd i strid med forbuddet i artikel 81, stk. 1, EF og indebærer, at forbuddet mister sin virkning, samt at de bøder, der pålægges for at overholde det, mister deres afskrækkende virkning.
(
8
) – Jf. bl.a. første og 34. betragtning til forordning nr. 1/2003.
(
9
) – Dom af 7.6.1983, forenede sager C-100/80 — C-103/80, Musique Diffusion française m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1825, præmis 105, og af, sag C-76/06 P, Britannia Alloys & Chemicals mod Kommissionen, Sml. I, s. 4405, præmis 22.
(
10
) – Dommen i sagen Musique Diffusion française m.fl. mod Kommissionen, præmis 105, og i sagen Britannia Alloys & Chemicals mod Kommissionen, præmis 22.
(
11
) – Den danske specialudgave: serie I, kapitel 1959-1962 s. 81. Forordningen blev sidst ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1216/1999 af 10.6.1999, EFT L 148, s. 5.
(
12
) – I den franske udgave af forordning nr. 1/2003 finder termen »effectif[ve]« anvendelse i femte og ottende betragtning og i adverbialform i den nævnte forordnings artikel 35, stk. 1; termen »efficace« anvendes i 6. og 34. betragtning; termen »uniforme« anvendes i 22. betragtning samt i overskriften til artikel 16 i forordning nr. 1/2003. Termen »cohérent(e)« anvendes i 14., 17., 19. og 21. betragtning samt i artikel 15, stk. 3, i forordning nr. 1/2003. Som fremhævet i punkt 33 ovenfor, er disse sondringer ikke nødvendigvis relevante i alle sprogudgaver af forordning nr. 1/2003.
(
13
) – Min fremhævelse.
(
14
) – Jf, dom af 15.7.1970, sag 41/69, ACF Chemiefarma mod Kommissionen, Sml. s. 107, org.ref.: Rec. s. 661, præmis 173, af, sag C-308/04 P, SGL Carbon mod Kommissionen, Sml. I, s. 5977, præmis 37, og af, Britannia Alloys & Chemicals mod Kommission, præmis 22.
(
15
) – Uden at tage endelig stilling til dette spørgsmål synes Kommissionens opfattelse at blive styrket af vurderingerne i dom af 28.6.2005, forenede sager C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P — C-208/02 P og C-213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 5425, præmis 292-294, hvorefter den fortjeneste, som virksomhederne har kunnet opnå som følge af deres konkurrencebegrænsende adfærd, i det mindste forudsætningsvis hører til blandt de faktorer, der indgår i vurderingen af overtrædelsens grovhed, og at formålet med at tage denne faktor i betragtning er at sikre bødens præventive virkning.
(
16
) – I praksis ville en sådan funktion være vanskelig at afgrænse, navnlig i forhold til intervention: jf. O. De Schutter, »Le tiers à l’instance devant la Cour de justice de l’Union européenne«, i H. Ruiz Fabri og J.-M. Sorel, Le tiers à l’instance, Pedone, Paris, 2005.
(
17
) – Det skal i denne henseende bemærkes, at artikel 15, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 1/2003 udelukkende med henblik på udarbejdelsen af dens indlæg giver Kommissionen ret til at få tilsendt alle nødvendige dokumenter til bedømmelse af sagen.
(
18
) – Jf. herom 21. betragtning til forordning nr. 1/2003 samt, hvad angår hovedsagen, artikel 89h, stk. 3, i Mededingingswet.
(
19
) – I denne henseende skal det bemærkes, at den nederlandske regering er enig med Kommissionen i, at den nederlandske lov om indkomstskat af 2001 udelukker et skattefradrag af bøder pålagt af Kommissionen som følge af tilsidesættelse af forbuddet i artikel 81, stk. 1.