62023CJ0395_RES
Sag C-395/23 [Anikovi] (
i
)
E.M.A. m.fl.
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sofijski rajonen sad)
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 6. marts 2025
»Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde på det civilretlige område – forordning (EU) 2019/1111 – anvendelsesområde – artikel 1, stk. 1, litra b), og artikel 1, stk. 2, litra e) – foranstaltning med henblik på disposition over barnets formue – artikel 7 – kompetencen i sager vedrørende forældreansvar – artikel 10 – valg af værneting – forordning (EU) nr. 1215/2012 – anvendelsesområde – artikel 1, stk. 2, litra a) – udelukkelse vedrørende fysiske personers retlige status samt deres rets- og handleevne – retternes kompetence fastsat i en bilateral aftale mellem Republikken Bulgarien og Den Russiske Føderation indgået inden Republikken Bulgariens tiltrædelse af Den Europæiske Union – forskel mellem disse regler og de regler, der er fastsat i forordning 2019/1111 – artikel 351 TEUF – begrebet »uoverensstemmelse««
Retligt samarbejde på det civilretlige område – kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar – forordning 2019/1111 – anvendelsesområde – foranstaltning med henblik på disposition over barnets formue – retskendelse til godkendelse af salg af en fast ejendom, som ejes af et barn, og som er beliggende i en anden medlemsstat end den, hvor barnet har sit sædvanlige opholdssted – medtagelse under forordningens anvendelsesområde
[Rådets forordning 2019/1111, art. 1, stk. 1, litra b), art. 1, stk. 2, litra e), og art. 7, stk. 1]
(jf. præmis 25, 26 og 28 samt domskonkl. 1)
Internationale aftaler – overenskomster afsluttet af medlemsstaterne – aftaler indgået inden en medlemsstats tiltrædelse af Unionen – artikel 351 TEUF – anvendelsesområde – forholdet mellem forordning 2019/1111 og en sådan aftale – ingen nævnelse af aftalen i forordningen – medtagelse under anvendelsesområdet for artikel 351 TEUF – betingelse – aftale, som tillægger tredjestaten rettigheder, der skal overholdes af medlemsstaten – uoverensstemmelse mellem den pågældende aftale og den pågældende forordning – fastlæggelse af en sådan uoverensstemmelse – ret i en medlemsstats anvendelse af aftalens regler i stedet for forordningen – lovlighed – grænser
(Art. 351 TEUF)
(jf. præmis 45-49 og 57-61 samt domskonkl. 2)
Resumé
Forelagt en anmodning om præjudiciel afgørelse udtalte Domstolen sig bl.a. om forholdet mellem forordning 2019/1111 (Bruxelles IIb-forordningen) (
1
) og en bilateral aftale indgået mellem en medlemsstat før dennes tiltrædelse af Den Europæiske Union og en tredjestat.
I 2023 blev der for Sofijski rajonen sad (kredsdomstolen i Sofia, Bulgarien), som er den forelæggende ret, indbragt en anmodning i forbindelse med en sag henhørende under den frivillige retspleje om at træffe afgørelse om, at salget af faste ejendomme delvist tilhørende to mindreårige børn med russisk statsborgerskab og med sædvanligt opholdssted i Tyskland, i henhold til bulgarsk ret kunne godkendes under hensyn til disse børns tarv.
Den forelæggende ret ønskede oplyst, om de bulgarske retter havde international kompetence i en sådan situation. Med henblik herpå ønskede den oplyst, om en retskendelse til godkendelse af det pågældende salg henhørte under anvendelsesområdet for forordning nr. 1215/2012 (
2
) (Bruxelles Ia-forordningen) eller anvendelsesområdet for Bruxelles IIb-forordningen. I dette sidstnævnte tilfælde ønskede den oplyst, om artikel 351 TEUF, henset til, at der forelå en bilateral traktat indgået mellem Bulgarien og Sovjetunionen (hvis efterfølgerstat er Den Russiske Føderation) inden denne medlemsstats tiltrædelse af Den Europæiske Union (
3
) (herefter »den russisk-bulgarske traktat«), regulerer forholdet mellem en sådan traktat og Bruxelles IIb-forordningen, når denne traktat ikke er nævnt i denne forordnings kapitel VIII, og i givet fald under hvilke omstændigheder traktaten kan fravige forordningen.
Domstolens bemærkninger
Domstolen fastslog først, at den retskendelse til godkendelse, som der var blevet anmodet om i hovedsagen, henhørte under anvendelsesområdet for Bruxelles IIb-forordningen, for så vidt som en sådan godkendelse udgjorde en foranstaltning til beskyttelse af barnet i tilknytning til forvaltning eller bevarelse af barnets formue eller disponering herover i forbindelse med udøvelsen af forældreansvaret som omhandlet i denne forordning. Det er følgelig hos retterne i den medlemsstat, hvor barnet har sit sædvanlige opholdssted på det tidspunkt, hvor sagen anlægges (i den foreliggende sag de tyske retter), at kompetencen til at udstede en sådan godkendelse principielt ligger.
Dernæst behandlede Domstolen spørgsmålet om forholdet mellem Bruxelles IIb-forordningen og den russisk-bulgarske traktat, henset til den omstændighed, at denne traktat syntes at give de bulgarske eller russiske retter kompetencen.
Den anførte, at eftersom en bilateral traktat såsom den russisk-bulgarske traktat ikke er nævnt i Bruxelles IIb-forordningen, er det artikel 351 TEUF (
4
), som skal regulere forholdet mellem denne traktat og denne forordning.
Domstolen bemærkede, at i medfør af artikel 351, stk. 1, TEUF fraviger bestemmelserne i en traktat indgået mellem en medlemsstat og en tredjestat en hvilken som helst EU-retlig bestemmelse, uanset om der er tale om den primære ret eller den afledte ret, dog på betingelse af, at denne traktat er blevet indgået før medlemsstatens tiltrædelse af Den Europæiske Union, og at den tillægger det pågældende tredjeland rettigheder, som det kan kræve overholdt af den pågældende medlemsstat.
Domstolen præciserede, at det påhvilede den forelæggende ret at efterprøve, for det første om den russisk-bulgarske traktat indeholdt regler, som Den Russiske Føderation kunne kræve Bulgariens overholdelse af. I bekræftende fald tilkom det for det andet denne at efterprøve, om denne traktat var uforenelig med Bruxelles IIb-forordningen, for så vidt som disse to retlige instrumenter ikke fastsatte det samme værneting under de omstændigheder, der forelå i tvisten i hovedsagen. Denne efterprøvelse skulle tage hensyn til EU-lovgivers valg, der er afspejlet i denne forordning, om i visse situationer at fastsætte kompetencen for andre retter end retterne på det sted, hvor barnet har sit sædvanlige opholdssted, idet den forelæggende ret dog ikke skulle gøre brug af muligheden for at erklære at have kompetence i medfør af reglerne i den nævnte forordning med henblik på at fastslå, at den russisk-bulgarske traktat er i overensstemmelse hermed. Såfremt det måtte fastslås, at der ikke er overensstemmelse, skulle den forelæggende ret for det tredje undersøge, om denne uoverensstemmelse kunne undgås gennem en fortolkning af den russisk-bulgarske traktat i overensstemmelse med Bruxelles IIb-forordningen. I benægtende fald ville den forelæggende ret for det fjerde kunne anvende den denne traktats regler, idet der skulle ses bort fra Bruxelles IIb-forordningens regler, og idet Bulgarien således var forpligtet til at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at fjerne en sådan uoverensstemmelse, således som det kræves i henhold til artikel 351, stk. 2, TEUF.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.
(
1
) – Rådets forordning (EU) 2019/1111 af 25.6.2019 om kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om internationale børnebortførelser (EUT 2019, L 178, s. 1, herefter »Bruxelles IIb-forordningen«).
(
2
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12.12.2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EUT 2012, L 351, s. 1, herefter »Bruxelles Ia-forordningen«).
(
3
) – Aftale mellem Unionen af Socialistiske Sovjetrepublikker og Folkerepublikken Bulgarien om retshjælp i civil‑, familie- og straffesager, undertegnet i Moskva den 19.2.1975 (United Nations Treaty Series, bind 1015, nr. 14855, s. 41, herefter »den russisk-bulgarske traktat«).
(
4
) – Ifølge denne bestemmelse berøres de rettigheder og forpligtelser, der følger af konventioner, som før datoen for en medlemsstats tiltrædelse af Den Europæiske Union er indgået mellem på den ene side en eller flere medlemsstater og på den anden side et eller flere tredjelande, ikke af bestemmelserne i traktaterne. Såfremt der i denne henseende ikke kan foretages en overensstemmende fortolkning af en sådan konvention, skal medlemsstaterne bringe alle egnede midler i anvendelse med henblik på at fjerne de eventuelle uoverensstemmelser mellem sådanne konventioner og traktaterne, i givet fald ved at bistå hinanden i dette øjemed og om fornødent at indtage en fælles holdning.