61993CJ0319_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved tre kendelser af 12. maj 1993, 21. januar og 29. juli 1994, indgaaet til Domstolen henholdsvis den 18. juni 1993, den 31. januar og 2. august 1994, har Gerechtshof, Leeuwarden (sag C-319/93), og Arrondissementsrechtbank, Hertogenbosch (sagerne C-40/94 og C-224/94), i henhold til EOEF-traktatens, nu EF-traktatens, artikel 177 stillet en raekke praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 2, stk. 1, i Raadets forordning nr. 26 af 4. april 1962 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer (EFT 1959-1962, s. 120, herefter "forordning nr. 26").
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under sager mellem maelkeproducenter og landbrugsandelsforeninger, som de var medlemmer af, vedroerende deres forpligtelse efter sidstnaevntes vedtaegter til at betale en godtgoerelse ved udtraeden, saafremt de opsiger deres medlemskab eller ekskluderes af disse.
3 Naar disse maelkeproducenter er blevet ekskluderet eller har opsagt deres medlemskab af den andelsforening, som de tilhoerer, er de blevet paalagt betaling af en udtraedelsesgodtgoerelse, som alt efter tilfaeldet udgjorde 10% af de maelkepenge, de gennemsnitligt havde modtaget fra andelsforeningen pr. aar i de seneste fem regnskabsaar, eller til 4% af de maelkepenge, de havde modtaget i loebet af det regnskabsaar, der laa forud for aaret for deres udtraeden.
4 Under sagernes behandling for de nationale domstole har sagsoegerne i hovedsagerne anfoert, at ordningen med udtraedelsesgodtgoerelse bl.a. er uforenelig med EOEF-traktatens artikel 85 og 86. Visse sagsoegere har navnlig gjort gaeldende, at den udtraedelsesgodtgoerelse, som andelsforeningerne kraever, i virkeligheden skaber en eksklusiv leveringsforpligtelse i et ubestemt tidsrum, som begraenser deres medlemmers oekonomiske frihed og foelgelig er en hindring for andelsforeningens konkurrenter.
5 De har desuden henvist til den sag, som Kommissionen har anlagt mod Zuivelcooeperatie Campina BA i henhold til EOEF-traktatens artikel 85. Denne sag blev afsluttet med accept af andelsforeningens tilsagn om at aendre de bestemmelser i dens vedtaegter, der omhandlede betingelserne for dens medlemmers udtraeden, saaledes at disse kunne opsige deres medlemskab til tre datoer i loebet af et regnskabsaar med et varsel paa to aar uden betaling af nogen udtraedelsesgodtgoerelse, eller til 1. april med et varsel paa tre maaneder med forpligtelse til at betale en udtraedelsesgodtgoerelse paa 4% (XXI Beretning om Konkurrencepolitikken, 1991, punkt 83 og 84).
6 Endelig har sagsoegerne i hovedsagen anfoert, at den paagaeldende ordning for udtraedelsesgodtgoerelse ikke kan vaere omfattet af undtagelsen i artikel 2 i forordning nr. 26, som lyder saaledes:
"1. Artikel 85, stk. 1, i traktaten gaelder ikke for de i foregaaende artikel omhandlede aftaler, vedtagelser og former for praksis, der udgoer en integrerende del af en national markedsordning, eller som er noedvendige for at naa de i traktatens artikel 39 angivne maal. Den gaelder saerlig ikke for aftaler, vedtagelser og former for praksis mellem landmaend, landbrugssammenslutninger eller sammenslutninger af landbrugssammenslutninger, der henhoerer under en enkelt medlemsstat, i det omfang, hvori de ° uden at medfoere forpligtelsen til at holde en bestemt pris ° angaar produktion eller salg af landbrugsvarer eller benyttelse af faelles anlaeg til oplagring, behandling eller formidling af landbrugsprodukter, medmindre Kommissionen fastslaar, at konkurrence saaledes er udelukket, eller at de i traktatens artikel 39 naevnte maal er bragt i fare.
2. Efter at have indhentet udtalelse fra medlemsstaterne og hoert de paagaeldende virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder, saavel som enhver anden fysisk eller juridisk person, som Kommissionen skoenner det er noedvendigt at hoere, har Kommissionen med forbehold af Domstolens kontrol som den eneste kompetence til at fastslaa ved en beslutning, der offentliggoeres, for hvilke aftaler, vedtagelser og former for praksis de i stk. 1 omtalte betingelser er opfyldt.
3. Kommissionen fastslaar dette, dels paa eget initiativ, dels paa begaering af en medlemsstats kompetente myndigheder eller en virksomhed eller en virksomhedssammenslutning, der har interesse heri.
..."
7 I denne forbindelse har de dels anfoert, at betingelserne i artikel 2, stk. 1, foerste punktum, ikke er opfyldt, og dels, at samme bestemmelses andet punktum ikke har selvstaendig betydning i den forstand, at landbrugsandelsforeningerne skal vaere omfattet af samme betingelser, som ifoelge foerste punktum gaelder for anvendelse af undtagelsesordningen.
8 De nationale domstole har bemaerket, at anvendelse af artikel 2, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 26 altid har rejst tvivl og har givet anledning til to forskellige fortolkninger.
9 Ifoelge den foerste fortolkning, som er baseret paa ordlyden, har artikel 2, stk. 1, andet punktum, ingen selvstaendig betydning. Udtrykket "saerlig", i indledningen af dette punktum betyder, at der heri blot gives et eksempel paa aftaler, som er omfattet af undtagelsen i artikel 2, stk. 1, foerste punktum. Kommissionen har i visse beslutninger anlagt denne fortolkning.
10 Ifoelge den anden fortolkning, som er baseret paa forordning nr. 26' s tilblivelseshistorie, og som Kommissionen fulgte i dennes foerste beslutninger samt i visse af dens nyeste beslutninger, har artikel 2, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 26 selvstaendig betydning. I betragtning af den betydning, som andelsselskaber har paa landbrugsomraadet, er der i denne bestemmelse fastsat en undtagelse, som er forskellig fra de i foerste punktum naevnte tilfaelde, hvor artikel 85 ikke finder anvendelse. I andet punktum vendes bevisbyrden i oevrigt om til fordel for landmaends andelsforeninger, fordi det med hensyn til aftaler som de i andet punktum beskrevne paahviler Kommissionen at bevise, at disse aftaler udelukker konkurrence eller bringer traktatens maal i fare. Da bestemmelsens formaal er at indfoere en smidigere ordning for landbrugsandelsforeningerne, ville en anden fortolkning foere til en tungere byrde for disse andelsforeninger, saafremt baade betingelserne i foerste punktum og i andet punktum skulle opfyldes.
11 Paa denne baggrund har de nationale domstole, som fandt, at disse sager rejste problemer vedroerende fortolkningen af faellesskabsretten, besluttet at udsaette sagerne og stille Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
° I sagerne C-319/93, C-40/94 og C-224/94:
"1) Har andet punktum i artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 26 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer, som vedroerer aftaler, vedtagelser og former for praksis mellem landmaend, landbrugssammenslutninger eller sammenslutninger af landbrugssammenslutninger, der henhoerer under en enkelt medlemsstat, selvstaendig betydning, saaledes at de nationale domstole skal laegge til grund, at saadanne aftaler, vedtagelser og former for praksis er gyldige, saa laenge Kommissionen ikke har fastslaaet, at konkurrence saaledes er udelukket, eller at de i traktatens artikel 39 naevnte maal er bragt i fare?
2) I bekraeftende fald, kraeves det, for at Kommissionen kan fastslaa, at det er tilfaeldet, at den har tilkendegivet sin opfattelse i en beslutning, som er udstedt i overensstemmelse med bestemmelsen i stk. 2?
3) I benaegtende fald, skal de nationale domstole da ° saafremt det i en for dem verserende sag goeres gaeldende, at en landbrugsandelsforenings aftale eller vedtagelse er ugyldig, fordi den er i strid med EOEF-traktatens artikel 85, og andelsforeningen paaberaaber sig bestemmelsen i artikel 2, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 26/62 ° forelaegge sagen for Kommissionen til bedoemmelse?"
° I sag C-224/94 er der blevet stillet supplerende spoergsmaal:
"(I) Skal artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 26/62, sammenholdt med samme forordnings artikel 1, fortolkes saaledes, at saa laenge Kommissionen ikke ved en beslutning i henhold til denne bestemmelse har fastslaaet, at en aftale opfylder de positive betingelser, som efter artikel 2, stk. 1, stilles for, at den heri fastsatte undtagelse kan finde anvendelse, saa gaelder EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, umiddelbart i henhold til den naevnte forordnings artikel 1?
(II) Er svaret paa det foregaaende spoergsmaal et andet, naar det drejer sig om Kommissionens konstatering i henhold til artikel 2, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 26 af, at konkurrence er udelukket, eller at de i EOEF-traktatens artikel 39 naevnte maal er bragt i fare?
(III) Saafremt de to foerste spoergsmaal besvares benaegtende, er den nationale domstol da alligevel bemyndiget til selvstaendigt at traeffe afgoerelse om, at undtagelsesordningen i artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 26 ikke finder anvendelse, fordi Kommissionen allerede, paa anden maade end ved at traeffe en beslutning, har tilkendegivet, at artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 26 ikke finder anvendelse, eller skal den nationale domstol opfordre Kommissionen til at traeffe en formel beslutning og udsaette sagen, indtil Kommissionen har udtalt sig i form af en beslutning?"
12 Ved kendelse af 1. december 1994 har Domstolen i henhold til procesreglementets artikel 43 forenet sagerne C-319/93 og C-40/94 med henblik paa den mundtlige forhandling og domsafsigelsen.
13 Ved kendelse af 14. juli 1995 har Domstolen i henhold til procesreglementets artikel 43 forenet sagerne C-319/93, C-40/94 og C-224/94 med henblik paa domsafsigelsen.
14 En gennemgang af de stillede spoergsmaal viser, at de nationale domstole dels er i tvivl om fortolkningen af artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 26, navnlig denne bestemmelses andet punktum, og dels om Kommissionens og de nationale domstoles respektive kompetence ved anvendelsen af denne artikel.
Fortolkningen af artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 26
15 Indledningsvis bemaerkes, at ifoelge traktatens artikel 42 finder bestemmelserne i kapitlet om konkurrenceregler kun anvendelse paa produktionen af og handelen med landbrugsvarer, som er opregnet i listen i bilag II til traktaten (artikel 38, stk. 3) i det omfang, Raadet beslutter dette.
16 I henhold til disse bestemmelser har Raadet udstedt forordning nr. 26, som i artikel 1 bestemmer, at traktatens artikel 85-90 saavel som de bestemmelser, der er truffet til deres gennemfoerelse, gaelder for alle de omhandlede aftaler, vedtagelser og former for praksis med forbehold af bestemmelserne i samme forordnings artikel 2.
17 I denne forbindelse bemaerkes, at der ved fortolkningen af artikel 2, stk. 1, andet punktum, maa tages hensyn til bestemmelsens tilblivelseshistorie samt til begrundelsen til forordning nr. 26.
18 Det fremgaar for det foerste af forordningens tilblivelseshistorie, at lovgiver, ved paa Europa-Parlamentets anmodning at indsaette dette andet punktum, som ikke fandtes i Kommissionens oprindelige forslag til forordningen, har villet indfoere en undtagelse for aftaler, vedtagelser og former for praksis mellem landmaend, som opfylder de deri naevnte betingelser, medmindre Kommissionen fastslaar, at aftalen udelukker konkurrence eller bringer de i traktatens artikel 39 naevnte maal i fare.
19 Denne vilje til at beskytte landbrugsandelsforeninger fremgaar dernaest af forordningens begrundelse, navnlig af fjerde betragtning til forordning nr. 26, hvorefter opmaerksomheden saerlig boer rettes mod landbrugssammenslutningernes stilling.
20 En fortolkning af det andet punktum, hvorefter dette ikke har selvstaendig betydning, ville netop vaere i strid med lovgivers vilje, for saa vidt de aftaler, som skulle vaere omfattet af en mere smidig ordning, ville blive paalagt strengere betingelser, idet de da skulle opfylde de betingelser, der er naevnt saavel i foerste punktum som i andet punktum. Desuden ville Kommissionen vanskeligt kunne fastslaa, om en aftale bringer opfyldelsen af de i traktatens artikel 39 naevnte maal i fare, hvis det i henhold til undtagelsen i foerste punktum allerede er fastslaaet, at denne aftale eller vedtagelse er noedvendig for at naa disse maal.
21 Desuden maa det argument forkastes, hvorefter disse aftaler kan vaere midlertidigt gyldige, saa laenge Kommissionen ikke har fastslaaet, at konkurrence var udelukket, eller at de i traktatens artikel 39 naevnte maal var bragt i fare, da artikel 2, stk. 1, andet punktum, kun vender bevisbyrden om til fordel for landmaend.
22 Saafremt det fastslaas, at en aftale eller en vedtagelse falder inden for anvendelsesomraadet for artikel 85, stk. 1, og at betingelserne for en undtagelse i henhold til artikel 2, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 26 ikke er opfyldt, og at der ikke kan meddeles fritagelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3, er den derfor ugyldig i henhold til artikel 85, stk. 2. Denne ugyldighed har tilbagevirkende kraft (jf. bl.a. dom af 6.2.1973, sag 48/72, Brasserie de Haecht, Sml. s. 77, praemis 27).
23 Det er paa grund af denne ordning, at Raadet, naar det finder det hensigtsmaessigt, fastsaetter en undtagelse fra princippet om, at aftaler, der er forbudt i henhold til artikel 85, stk. 1, er ugyldige med tilbagevirkende kraft. Saaledes bestemmes det i artikel 17 i Raadets forordning nr. 1360/78 af 19. juni 1978 om producentsammenslutninger og foreninger af saadanne (EFT L 166, s. 1), at en afgoerelse i henhold til artikel 2 i forordning nr. 26, hvorved det konstateres, at traktatens artikel 85, stk. 1, finder anvendelse paa de i forordningen omhandlede aftaler, foerst gaelder fra det tidspunkt, hvor konstateringen har fundet sted.
24 Paa baggrund af samtlige de foregaaende betragtninger maa det foerste spoergsmaal besvares saaledes, at traktatens artikel 85 kun er uanvendelig paa aftaler, vedtagelser og former for praksis mellem landmaend, landbrugssammenslutninger eller sammenslutninger af landbrugssammenslutninger, paa de betingelser, der er angivet i artikel 2, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 26. Hvis en aftale eller vedtagelse falder inden for anvendelsesomraadet for traktatens artikel 85, stk. 1, og betingelserne for en undtagelse efter artikel 2, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 26 ikke er opfyldt, og der ikke kan meddeles fritagelse i henhold til artikel 85, stk. 3, er aftalen eller vedtagelsen ugyldig, og denne ugyldighed har tilbagevirkende kraft.
Kompetencen til at anvende artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 26
25 Med hensyn til kompetencefordelingen mellem Kommissionen og de nationale domstole ved anvendelsen af artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 26 bemaerkes foerst, at Kommissionen efter samme bestemmelses stk. 2 og 3 har enekompetence, med forbehold af Domstolens kontrol, til at fastslaa, at en aftale opfylder betingelserne i stk. 1.
26 Derimod har Kommissionen ingen enekompetence med hensyn til anvendelse af artikel 85, stk. 1. Som Domstolen allerede har udtalt i dommen af 28. februar 1991, Delimitis (sag C-234/89, Sml. I, s. 935, praemis 45), deler Kommissionen her sin kompetence til at anvende denne bestemmelse med de nationale retter. Som Domstolen nemlig har praeciseret i dommen af 30. januar 1974, BRT (sag 127/73, Sml. s. 51), har artikel 85, stk. 1, direkte virkninger i forholdet mellem private og skaber direkte rettigheder for borgerne, som disse nationale retter skal beskytte.
27 Det maa dernaest undersoeges, hvilke konsekvenser denne kompetencefordeling har for de nationale retters konkrete anvendelse af Faellesskabets konkurrenceregler paa baggrund af de principper, som Domstolen har fastslaaet i den naevnte Delimitis-dom.
28 Der maa herved tages hensyn til, at de nationale retter, for hvilke det haevdes, at en aftale mellem landmaend eller sammenslutninger af disse er omfattet af den saerlige undtagelse i forordning nr. 26, kan foranlediges til at traeffe afgoerelser, som er i strid med dem, der traeffes eller paataenkes af Kommissionen med hensyn til anvendelsen af artikel 2, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 26 eller i givet fald med hensyn til anvendelsen af artikel 85, stk. 1 og 3. Saadanne modstridende afgoerelser er dog i strid med det almindelige retssikkerhedsprincip og skal foelgelig undgaas, naar de nationale retter udtaler sig om aftaler eller former for praksis, som endnu kan blive genstand for en afgoerelse truffet af Kommissionen.
29 For at forene noedvendigheden af at undgaa modstridende afgoerelser med de nationale retters forpligtelse til at tage stilling til en parts paastand om, at en aftale uden videre er ugyldig, kan de nationale retter tage hensyn til foelgende betragtninger, naar de anvender artikel 85.
30 Hvis det er aabenbart, at betingelserne for at anvende artikel 85, stk. 1, ikke er opfyldt, kan den nationale domstol fortsaette sagens behandling og traeffe afgoerelse om den omtvistede aftale.
31 Hvis den nationale domstol derimod finder, at aftalen opfylder betingelserne for at anvende artikel 85, stk. 1, skal den afgoere, om der i henhold til artikel 2, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 26 er tale om en aftale mellem landmaend, landbrugssammenslutninger eller sammenslutninger af landbrugssammenslutninger, der henhoerer under en enkelt medlemsstat, og som, uden at medfoere forpligtelse til at overholde en bestemt pris, angaar produktion eller salg af landbrugsvarer eller benyttelse af faelles anlaeg til oplagring, behandling eller foraedling af landbrugsprodukter.
32 Hvis den nationale domstol fastslaar, at aftalen opfylder disse betingelser, og det, naar henses til kriterierne i Domstolens praksis og i Kommissionens praksis, som i oevrigt ikke kun fremgaar af dens beslutninger, men ogsaa navnlig af dens beretninger om konkurrencepolitikken og af dens meddelelser, er aabenbart, at aftalen udelukker konkurrence og bringer de i traktatens artikel 39 naevnte maal i fare, kan den nationale domstol i henhold til traktatens artikel 85, stk. 2, fastslaa, at aftalen ikke har retsvirkninger, hvis der under ingen omstaendigheder kan meddeles fritagelse for denne aftale i henhold til artikel 85, stk. 3.
33 Det bemaerkes herved, at der kun kan meddeles en saadan fritagelse for en aftale, hvis aftalen er blevet anmeldt, eller hvis der er dispenseret fra forpligtelsen til anmeldelse. Ifoelge artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 17 dispenseres der fra forpligtelsen til at anmelde en aftale, naar der heri kun deltager virksomheder fra én medlemsstat, og naar aftalen ikke vedroerer indfoersel eller udfoersel mellem medlemsstater. Andelsmejeriers vedtaegter kan opfylde disse betingelser.
34 Hvis den nationale domstol derimod finder, at den omtvistede aftale kan vaere omfattet af den i artikel 2, stk. 1, andet punktum, naevnte undtagelse, kan den beslutte at udsaette sagen, enten for at give de beroerte parter mulighed for at begaere, at Kommissionen traeffer beslutning i henhold til samme artikels stk. 3, eller for selv at indhente oplysninger om paa hvilket stadium af proceduren en sag, som denne institution eventuelt har indledt, befinder sig, og om sandsynligheden for, at denne udtaler sig officielt om den omtvistede aftale, eller for at opnaa oekonomiske og juridiske oplysninger, som institutionen kan give den.
35 Under alle omstaendigheder kan den nationale domstol udsaette sagen og forelaegge Domstolen en praejudiciel anmodning i henhold til traktatens artikel 177.
36 Det tredje spoergsmaal maa derfor besvares saaledes, at en national domstol, for hvilken det goeres gaeldende, at klausulen i en landbrugsandelsforenings vedtaegter er ugyldig, fordi den er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, mens andelsforeningen paaberaaber sig artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 26, kan fortsaette sagens behandling og traeffe afgoerelse i den tvist, der verserer for den, saafremt det er klart, at betingelserne for at anvende artikel 85, stk. 1, ikke er opfyldt, eller kan i henhold til artikel 85, stk. 2, fastslaa, at den omtvistede klausul er ugyldig, hvis den er sikker paa, at klausulen ikke opfylder betingelserne for en undtagelse efter artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 26 eller meddelelse af en fritagelse efter artikel 85, stk. 3. I tvivlstilfaelde kan den nationale domstol, naar det findes hensigtsmaessigt og i overensstemmelse med de nationale processuelle bestemmelser, indhente supplerende oplysninger fra Kommissionen eller give parterne lejlighed til at anmode Kommissionen om at traeffe beslutning.
37 I betragtning af besvarelserne af det foerste og tredje praejudicielle spoergsmaal findes det ufornoedent at besvare de oevrige spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
38 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske, den franske og den danske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgoer et led i de sager, der verserer for de nationale retter, tilkommer det disse at traeffe afgoerelse om sagsomkostningerne.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Gerechtshof, Leeuwarden, ved kendelse af 12. maj 1993 (sag C-319/93) og af Arrondissementsrechtbank, Hertogenbosch, ved kendelser af 21. januar og 29. juli 1994 (sag C-40/94 og sag C-224/94), for ret:
1) EOEF-traktatens artikel 85 er kun uanvendelig paa aftaler, vedtagelser og former for praksis mellem landmaend, landbrugssammenslutninger eller sammenslutninger af landbrugssammenslutninger paa de betingelser, der er angivet i artikel 2, stk. 1, andet punktum, i Raadets forordning nr. 26 af 4. april 1962. Hvis en aftale eller vedtagelse falder inden for anvendelsesomraadet for traktatens artikel 85, stk. 1, og hvis betingelserne for en undtagelse efter artikel 2, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 26 ikke er opfyldt, og der ikke kan meddeles fritagelse i henhold til artikel 85, stk. 3, er aftalen eller vedtagelsen ugyldig, og denne ugyldighed har tilbagevirkende kraft.
2) En national domstol, for hvilken det goeres gaeldende, at klausulen i en landbrugsandelsforenings vedtaegter er ugyldig, fordi den er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, mens andelsforeningen paaberaaber sig artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 26, kan fortsaette sagens behandling og traeffe afgoerelse om den tvist, der verserer for den, saafremt det er klart, at betingelserne for at anvende artikel 85, stk. 1, ikke er opfyldt, eller kan i henhold til artikel 85, stk. 2, fastslaa, at den omtvistede klausul er ugyldig, hvis den er sikker paa, at klausulen ikke opfylder betingelserne for en undtagelse efter artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 26 eller meddelelse af fritagelse efter artikel 85, stk. 3. I tvivlstilfaelde kan den nationale domstol, naar det findes hensigtsmaessigt og i overensstemmelse med de nationale processuelle bestemmelser, indhente supplerende oplysninger fra Kommissionen eller give parterne lejlighed til at anmode Kommissionen om at traeffe beslutning.