61988CC0117_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Finanzgericht Duesseldorf har forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende bevismidlerne paa toldomraadet for varers faellesskabsoprindelse .
2 . Domstolen er bekendt med sagens faktiske omstaendigheder . Firmaet Trend-Moden, der forhandler tekstiler og har hjemsted i Rees i Forbundsrepublikken Tyskland, blev gjort til genstand for en kontrol foretaget af de tyske toldmyndigheder med hensyn til indfoersler . Toldmyndighederne fastslog herved, at Trend-Moden i perioden marts 1980 - marts 1981 havde modtaget tekstiler hidroerende fra Nederlandene, for hvilke der ikke var blevet betalt told . Myndighederne afkraevede derfor firmaet betaling af et toldbeloeb paa 29 890,90 DM . Trend-Moden har gjort gaeldende, at de paagaeldende varer havde oprindelse inden for Faellesskabet, og at der derfor ikke skulle opkraeves told . Firmaet har fremlagt tre erklaeringer fra sine nederlandske leverandoerer, hvoraf de to foerste angiver, at varerne var fremstillet inden for Faellesskabet, mens det fremgaar af den tredje, at varen hidroerte fra et lager i Amsterdam . De tyske myndigheder fandt imidlertid, at disse erklaeringer ikke kunne tages i betragtning med henblik paa konstateringen af de paagaeldende varers faellesskabsoprindelse, idet der herved alene kunne anvendes T 2 eller T 2 L-forsendelsesdokumenterne .
3 . Finanzgericht Duesseldorf, som tvisten blev indbragt for, har derfor forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal, der i det vaesentlige gaar ud paa, om EOEF-Traktatens artikel 9, stk . 2, som eneste bevismiddel for varers faellesskabsoprindelse kraever fremlaeggelse af et forsendelsesdokument, jfr . artikel 1, stk . 4, og artikel 9 i forordning ( EOEF ) nr . 222/77 ( 1 ).
4 . Denne forordning sondrer mellem to former for faellesskabsforsendelse ( 2 ). Den ene, den saakaldte eksterne faellesskabsforsendelse, vedroerer i det vaesentlige varer, der ikke opfylder betingelserne i EOEF-Traktatens artikler 9 og 10, dvs . som har oprindelse i tredjelande, og som ikke befinder sig i fri omsaetning inden for Faellesskabet . Den anden, den saakaldte interne faellesskabsforsendelse, finder i det vaesentlige anvendelse paa varer med oprindelse i medlemsstaterne, eller som befinder sig i fri omsaetning inden for Faellesskabet; disse varer benaevnes "faellesskabsvarer" ( 3 ). Artikel 1, stk . 4, i forordning nr . 222/77 opstiller formodningen for, at faellesskabsvarer er varer, "der behoerigt indfoeres til en medlemsstat over en indre graense ... medmindre der for disse varer fremlaegges et dokument for ekstern faellesskabsforsendelse" ( 4 ). Ifoelge forordningens artikel 39 skal "varer, der skal transporteres efter reglerne om intern faellesskabsforsendelse ... angives til forsendelse i en T 2-angivelse ". Endelig bestemmer artikel 9, at i de tilfaelde, der omhandles i forordningen, er varernes fri bevaegelighed betinget af fremlaeggelse af et dokument for intern faellesskabsforsendelse, og at "vedkommende (( kan )) faa dette dokument udstedt efterfoelgende hos de kompetente myndigheder i afgangsmedlemsstaten, naar der foreligger skellig grund hertil ".
5 . Varernes faellesskabsoprindelse kan ligeledes i medfoer af artiklerne 69 ff . i forordning ( EOEF ) nr . 223/77 ( 5 ), som var gaeldende paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, bevises ved fremlaeggelse af T 2 L-dokumentet, naar varerne transporteres direkte fra en medlemsstat til en anden ( 6 ). Dette dokument kan ligeledes udstedes efterfoelgende, uden at det, til forskel fra hvad der er foreskrevet i artikel 9 i forordning nr . 222/77, er noedvendigt at angive nogen skellig grund ( 7 ).
6 . Det skal endelig anfoeres, at samme forordning foreskriver et kontroleksemplar T 5, der skal fremlaegges, naar "anvendelsen af en faellesskabsforanstaltning vedroerende varers indfoersel eller udfoersel eller varers bevaegelse inden for Faellesskabet (( afhaenger )) af, at det dokumenteres, at de paagaeldende varer har opfyldt den foreskrevne anvendelse og/eller bestemmelse" ( 8 ).
7 . Domstolen har allerede taget stilling til dette bevissystem . I dommen Craeynest og Vandewalle ( 9 ) har Domstolen vedroerende certifikat DD4 for landbrugsprodukter, der er underkastet importafgifter, fastslaaet, at
"det er af grundlaeggende betydning, at certifikatet DD4 som ensartet bevismiddel anvendes strengt ens i samtlige medlemsstater" ( 10 ), og Domstolen tilfoejede, at
"dette krav vil blive bragt i fare, saafremt de nationale myndigheder kunne anvende andre bevismidler" ( 11 ),
inden Domstolen endelig fastslog, at
"importoerer af varer med oprindelse i en anden medlemsstat kan kun drage fordel af faellesskabsordningen for varer, der er daekket af dette certifikat" ( 12 ).
8 . I dommen Frankrig mod Kommissionen ( 13 ), der drejede sig om de dokumenter, der er omhandlet i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2315/69 af 19 . november 1969, der senere blev afloest af forordning nr . 223/77 - det angik forgaengerne til kontroleksemplar T 5 - fastslog Domstolen, at
"de paagaeldende faellesskabsbestemmelser er udformet saaledes, at de ikke levner de nationale myndigheder mulighed for at godkende andre beviser for, at varen er blevet underkastet kontrol i bestemmelseslandet, end det formelle bevis, som bestaar i kontroleksemplaret til forsendelsesdokumentet ..." ( 14 ).
9 . Hvad angaar selve T 5-dokumentet har Domstolen i en Denkavit-dom understreget, at
"da formaalet med denne ordning er at udelukke, at der kan udbetales stoette to gange, og at varen kan vende tilbage til den normale omsaetning paa markedet, og saaledes at forhindre svig, er det noedvendigt noeje at overholde formkravene til beviset, saavel for eksport som for leveringer i indlandet" ( 15 ).
10 . Hvis man sammenholder grundene i forelaeggelseskendelsen, synes det praejudicielle spoergsmaal, saaledes som det er formuleret, at rejse problemet, om forordningerne nr . 222/77 og nr . 223/77 er ugyldige, naar henses til EOEF-Traktatens artikel 9, stk . 1 . Det vaesentlige argument, som er indeholdt i forelaeggelseskendelsen, gaar ud paa, at den manglende fremlaeggelse af forsendelsesdokumenter, som foreskrevet i disse forordninger, indebaerer opkraevning af told, selv om det i oevrigt er sikkert, at varerne har faellesskabskarakter .
11 . Jeg mener ikke, at en saadan opfattelse er relevant . Saadanne krav tilsigter at beskytte de formaal, hvis betydning Domstolen har understreget, nemlig ophaevelsen af hindringer for samhandel mellem medlemsstater gennem standardisering af formaliteter ( 16 ), og noedvendigheden af, at samtlige erhvervsdrivende inden for Faellesskabet undergives samme bevisregler og regler om effektiviteten ved bekaempelsen af svig . Bestemmelserne i forordningerne nr . 222/77 og nr . 223/77 forekommer mig ikke at paalaegge forpligtelser, der er uforholdsmaessige, naar henses til hvad der er strengt noedvendigt for at naa disse maal . Artikel 9 i den foerstnaevnte forordning goer det endvidere muligt for eventuelt interesserede - og dette forekommer mig at vaere af grundlaeggende betydning - efterfoelgende, naar der foreligger skellig grund hertil, at faa udstedt dokumenter for intern faellesskabsforsendelse hos de kompetente myndigheder i afgangsmedlemsstaten . En tilsvarende bestemmelse er indeholdt i artikel 71, stk . 3, i forordning nr . 223/77, for saa vidt angaar forsendelsesdokumentet T 2 L . Foelgelig foerer den manglende fremlaeggelse af dokumenter for intern faellesskabsforsendelse ved transport af varer ikke systematisk til opkraevning af told, naar beviset for deres faellesskabsoprindelse uden vanskelighed efterfoelgende kan foeres . Det kan saaledes let undgaas, at der opkraeves told af varer med faellesskabsoprindelse .
12 . Jeg skal derfor foreslaa Domstolen foelgende besvarelse :
"EOEF-Traktatens artikel 9, stk . 2, skal fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for, at varers faellesskabskarakter kan bevises ved fremlaeggelse af de dokumenter for intern faellesskabsforsendelse, der er omhandlet i artikel 39 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 222/77 af 13 . december 1976 om faellesskabsforsendelse, eller de dokumenter, der er omhandlet i artiklerne 69 og 70 i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 223/77 af 22 . december 1976 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende faellesskabsforsendelse og regler om forenkling af denne ".
(*) Originalsprog : fransk
( 1 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 222/77 af 13 . december 1976 om faellesskabsforsendelse ( EFT 1977, L 38, s . 1 ).
( 2 ) Artikel 1, stk . 1 .
( 3 ) Artikel 1, stk . 3, litra a ).
( 4 ) Min understregning .
( 5 ) Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 223/77 af 22 . december 1976 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende faellesskabsforsendelse og regler om forenkling af denne ( EFT 1977 L 38, s . 20 ), der blev afloest af Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1062/87 af 27 . marts 1987 om gennemfoerelsesbestemmelser til og forenkling af proceduren for faellesskabsforsendelse, som traadte i kraft den 1 . januar 1988 ( EFT L 107, s . 1 ); artiklerne 83 og 84, stk . 3, i denne forordning foreskriver tilsvarende bestemmelser som artiklerne 70 og 71, stk . 3, i forordning nr . 223/77 .
( 6 ) Artikel 70 .
( 7 ) Artikel 71, stk . 3 .
( 8 ) Artikel 10 .
( 9 ) Dom af 22 . oktober 1970 ( 12/70, Sml . s . 181 ).
( 10 ) Praemis 7 .
( 11 ) Praemis 8 .
( 12 ) Praemis 12 .
( 13 ) Dom af 7 . februar 1979 ( 15/76 og 16/76, Sml . s . 321 ).
( 14 ) Praemis 14 .
( 15 ) Dom af 17 . maj 1984, praemis 29 ( 15/83, Sml . s . 2171 ).
( 16 ) Dom i sag 12/70, naevnt ovenfor, praemis 5 .