61984CJ0125_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse afsagt den 21 . februar 1984, indgaaet til Domstolens justitskontor den 14 . maj s.aa ., har Irlands Supreme Court i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 2 a i Raadets forordning nr . 974/71 af 12 . maj 1971 om visse konjunkturpolitiske foranstaltninger, der skal traeffes inden for landbrugssektoren som foelge af den midlertidige udvidelse af graenserne for kursudsving i visse medlemsstaters valuta ( EFT 1971 I, s . 231 ) med henblik paa at kunne afgoere, om det irske interventionsorgan kan foretage modregning mellem en fordring paa monetaere udligningsbeloeb, der skal betales af en irsk eksportoer i anledning af eksport af landbrugsvarer fra Irland, og en fordring paa monetaere udligningsbeloeb, som vedkommende eksportoer i medfoer af naevnte bestemmelse har erhvervet paa interventionsorganet i anledning af indfoersel til Det forenede Kongerige og Italien af landbrugsvarer hidroerende fra Irland .
2 Det bemaerkes, at det i naevnte forordning bestemmes, at monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel henholdsvis opkraeves eller udbetales af den eksporterende medlemsstat, mens monetaere udligningsbeloeb ved indfoersel saedvanligvis udbetales eller opkraeves af den importerende medlemsstat . Imidlertid bestemmes det i artikel 2 a, som aendret ved artikel 2 i Raadets forordning nr . 1112/73 af 30 april 1973 ( EFT L 114, s . 4 ):
»Naar varer, der er udfoert fra en medlemsstat, er blevet indfoert i en medlemsstat, hvem det paahviler at yde et udligningsbeloeb ved indfoersel, kan den eksporterende medlemsstat betale de udligningsbeloeb, der skal ydes af den indfoerende medlemsstat . I saa fald ydes der intet udligningsbeloeb af den indfoerende medlemsstat for varer med oprindelse i den paagaeldende medlemsstat.«
3 Sagsoegeren i hovesagen, selskabet Continental Irish Meat Ltd, der er under likvidation ( in receivership and in voluntary liquidation ), udfoerte i 1976 og 1977 bl.a . oksekoed til Det forenede Kongerige og Italien . Selskabet kom herved til at skylde sagsoegte, landbrugsministeriet, der er det irske interventionsorgan, monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel . Da de paagaeldende tre medlemsstater har gjort brug af den i naevnte artikel 2 hjemlede mulighed, kom det irske interventionsorgan paa sin side til at skylde det sagsoegende selskab de monetaere udligningsbeloeb, der er fastsat for indfoersel i Det forenede Kongerige og Italien .
4 I 1978 udbetalte det irske interventionsorgan det beloeb, der udgjorde differencen mellem de monetaere udligningsbeloeb ved indfoersel og monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel . For resten af selskabets fordring paa monetaere udligningsbeloeb ved indfoersel foretog interventionsorganet modregning med fordringen paa selskabet for monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel .
5 Sagsoegeren anlagde sag ved High Court med paastand om, at sagsoegte blev tilpligtet at betale restbeloebet, og gjorde herved gaeldende, at en af betingelserne for modregning i irsk ret ikke var opfyldt i det foreliggende tilfaelde, idet det kraeves, at de to krav er af samme retlig karakter ( »in the same right« ). Selskabet har gjort gaeldende, at interventionsorganet har optraadt i to forskellige egenskaber, idet det ved opkraevning af monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel goer sit eget krav som interventionsorgan gaeldende, mens det handler paa vegne af den indfoerende medlemsstat, der yder monetaere udligningsbeloeb ved indfoersel, naar det foretager udbetaling af monetaere udligningsbeloeb i medfoer af artikel 2 a .
6 High Court doemte sagsoegte til at betale beloebet, hvorefter sagsoegte ankede til Supreme Court, der har besluttet at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
»Skal artikel 2 a i Raadets forordning nr . 974/71, som aendret ved artikel 2 i Raadets forordning nr . 1112/73, fortolkes saaledes, at en eksporterende medlemsstat, der har indgaaet en aftale med en importerende medlemsstat om betaling af et monetaert udligningsbeloeb, der skulle have vaeret udbetalt af den importerende medlemsstat, skal anses som mandatar for den naevnte importerende medlemsstat, naar den foretager udbetalingen eller bliver forpligtet hertil?«
7 Det bemaerkes indledningsvis, at Supreme Court anvender begrebet mandatar ( »agent« ), der er et nationalretligt begreb, som det ifoelge kompetencefordelingen i traktatens artikel 177 om praejudicielle sager tilkommer den nationale ret at fortolke . Af forlaeggelseskendelsen fremgaar imidlertid klart, at der oenskes en afgoerelse af, om de to fordringer er »in the same right«, det vil sige om interventionsorganet i de to omhandlede situationer handler i én og samme egenskab . Domstolen skal foelgelig tage stilling til dette sidste spoergsmaal, der som Supreme Court har anfoert udelukkende vedroerer fortolkningen af Faellesskabsretten .
8 Sagsoegeren har for Domstolen gjort gaeldende, at naar det irske interventionsorgan handler som interventionsorgan og opkraever et monetaert udligningsbeloeb ved udfoersel af irske landbrugsprodukter til en anden medlemsstat, handler det paa egne vegne som den nationale myndighed, der af faellesskabsbestemmelserne er udpeget hertil . Sagsoegeren har herved henvist til, at ifoelge Domstolens praksis og blandt andet Domstolens dom af 18 . oktober 1984 ( Eurico, 109/83, Sml . 1984, s . 3581 ) er den nationale forvaltning ved udfoerelsen af de opgaver, der er tillagt den ved faellesskabsreglerne om de faelles markedsordninger, helt uafhaengig af faellesskabsmyndighederne . De opkraevede monetaere udligningsbeloeb skal ganske vist i sidste ende indbetales til Faellesskabet, nemlig til Den europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget ( i det foelgende benaevnt EUGFL ), men de nationale interventionsorganer kan ikke af denne grund anses for mandatarer for Faellesskabets myndigheder, som opkraever eller udbetaler monetaere udligningsbeloeb paa Faellesskabets vegne .
9 Det er sagsoegerens opfattelse, at ministeriet omvendt ved udbetalingen til det sagsoegende selskab af de monetaere udligningsbeloeb, selskabet har krav paa ved indfoersel til Det forenede Kongerige og Italien, efter naevnte artikel 2 a blot optraeder som »udbetalingsagent« for den importerende stat, eller kasserer, der udbetaler beloeb, som ydes af sidt naevnte stats myndigheder . Sagsoegeren har til stoette for denne opfattelse henvist til Domstolens domme af 18 . september 1980 ( Pesch, 795/79, Sml . s . 2705 ) og af 1 . oktober 1981 ( Anglo- Irish Meat, 196/80, Sml . s . 2263 ), hvor Domstolen fastslog, at den udfoerende medlemsstat ved fastsaettelsen af det monetaere udligningsbeloeb for indfoersel til en anden medlemsstat er bundet af den tarifering, som sidstnaevnte stat anvender for den paagaeldende vare . Sagsoegeren har saerligt fremhaevet, at Kommissionen i sit indlaeg i den sidstnaevnte sag, har givet udtryk for den opfattelse, at den udfoerende medlemsstat »kun forestaar udbetalingen« og at den saaledes er bundet af den indfoerende medlemsstats samlede skoen vedroerende de monetaere udligningsbeloeb, som skal udbetales ved indfoerslen .
10 Ifoelge sagsoegeren har landbrugsministeriet derfor ikke handlet i samme egenskab i de to tilfaelde, og dermed er betingelserne i irsk ret for den modregning, ministeren har foretaget over for selskabet, ikke opfyldt .
11 Det irske landbrugsministerium har anfoert, at modregning i praksis gennemfoeres over en konto, som interventionsorganet foerer for hver enkelt eksportoer, og hvis saldo til enhver tid angiver differencen mellem monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel og monetaere udligningsbeloeb ved indfoersel . Ministeriet har fremhaevet, at medlemsstaterne og de af dem udpegede interventionsorganer retligt er fuldstaendigt uafhaengigt af faellesskabsmyndighederne . De er forpligtet til at anvende faellesskabsforordningerne i eget navn og i enhver henseende udelukkende paa eget ansvar og herfor svarer de over for EUGFL.Ved en udbetaling i henhold til en aftale paa grundlag af naevnte artikel 2 a forpligtes den eksporterende medlemsstats interventionsorgan direkte over for eksportoeren og staar til ansvar herfor umiddelbart over for EUGFL . Ministeriet har derfor handlet i samme egenskab i de to tilfaelde, og der kan derfor efter irsk ret ske modregning .
12 Ministeriet har anfoert, at modregningsadgangen desuden foelger af Domstolens dom af 1 . marts 1983 ( DEKA, 250/78, Sml . s . 421 ), hvori Domstolen anerkendte, at faellesskabsinstitutionerne kunne modregne et krav paa erstatning for retsstridig afskaffelse af produktionsrestitutioner med et krav paa tilbagebetaling af eksportre stitutioner, som vedkommende virksomhed ved svig havde faaet udbetalt fra det kompetente interventionsorgan, hvilket krav dette havde overdraget til faellesskabsinstitutionerne .
13 Det forenede Kongeriges regering har anfoert, at forholdet mellem interventionsorganet i den eksporterende medlemsstat og interventionsorganet i den importerende medlemsstat ikke kan betegnes et »mandatforhold« . Dette privatretlige begreb spiller nemlig ingen rolle i forvaltningsretten og har efter dets saedvanlige indhold slet ingen relevans i en situation som den foreliggende . Den importerende medlemsstat udoever ingen kontrol med den eksporterende medlemsstats udbetaling af monetaere udligningsbeloeb . Interventionsorganet i sidstnaevnte stat udbetaler beloebene paa denne stats vegne, og denne er paa sin side ikke ansvarlig over for den importerende stat, men udelukkende over for EUGFL . De afholdte udgifter optages paa det aarsregnskab, som den eksporterende medlemsstat forelaegger Kommissionen med afslutning for oeje . Tariferingen i den importerende medlemsstat er en del af de toldformaliteter, der er noedvendige for at tildele monetaere udligningsbeloeb ved indfoersel, og angiver paa ingen maade, at der bestaar et mandatforhold .
14 Ifoelge den engelske regering er den eksporterende medlemsstats udbetaling af monetaere udligningsbeloeb ved, jfr . naevnte artikel 2 a, en rent administrativt ordning, der har sit grundlag i faellesskabsretten og ikke i aftalen mellem de omhandlede medlemsstater . Den eksporterende medlemsstats forpligtelse til at opkraeve monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel og til at betale monetaere udligningsbeloeb ved indfoersel i en anden stat udspringer i begge tilfaelde af faellesskabsretten, og der skal aflaegges regnskab for begge over for samme faellesskabsfond . Under disse omstaendigheder handler interventionsorganet i samme egenskab i de to tilfaelde, og det er derfor berettiget at foretage modregning, hvilket, som fastslaaet af Domstolen i naevnte dom af 1 . marts 1983 ( DEKA ), er oenskeligt af hensyn til en ordentlig forvaltning af faellesskabets midler .
15 Kommissionen har anerkendt, at Domstolens domme af 18 . september 1980 og 1 . oktober 1981 ( de naevnte Pesch- og Anglo-Irish Meat-domme ) kan forstaas saaledes, at den eksporterende medlemstat ved anvendelsen af artikel 2 a i forordning nr . 974/71 blot handler paa vegne den importerende medlemsstat, idet den anvender den af myndighederne i sidstnaevnte stat trufne beslutning uden at kunne fravige denne . Det er imidlertid Kommissionens opfattelse, at en fortolkning, hvorefter den eksporterende medlemsstat ikke handler i samme egenskab i de to tilfaelde, er uholdbar . Faellesskabets politik gennemfoeres for saa vidt angaar landbrugspolitikken i de enkelte medlemsstater af organer, der handler paa Faellesskabets vegne . Naar interventionsorganet i den eksporterende medlemsstat udbetaler monetaere udligningsbeloeb ved indfoersel, handler det saaledes ikke paa vegne en anden medlemsstat, men paa vegne Faellesskabet, paa samme maade som naar det betaler eller opkraever monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel .
16 Men henblik paa afgoerelsen af dette spoergsmaal erindres om, at de monetaere udligningsbeloeb i handelen mellem medlemsstater skal afboede virkningerne af svingende valutakurser, der i forbindelse med markedsordninger for landbrugsvarer, der bygger paa faste priser, kan fremkalde forstyrrelser i samhandelen . Monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel eller ved indfoersel, som opkraeves eller udbetales, har i begge tilfaelde samme regulerende funktion i forbindelse med de faelles markedsordninger . I overensstemmelse hermed er det artikel 7, stk . 2, i naevnte forordning nr . 974/71, som aendret ved forordning nr . 2746/72 ( EFT 1972 ( 28.12 .), s . 20 ) bestemt, at hvad angaar finansieringen af den faelles landbrugspolitik, betragtes de udligningsbeloeb, der opkraeves eller ydes i samhandelen mellem medlemsstaterne, som en del af interventionerne til regulering af landbrugsmarkederne .
17 Den naevnte regulerende funktion og financeringsordningen beroeres paa ingen maade af bestemmelsen i forordningens artikel 2 a, hvorefter monetaere udligningsbeloeb ved indfoersel under visse omstaendigheder betales af den eksporterende medlemsstat og ikke af den importerende medlemsstat . Denne ordning er blot en administrativ forenkling, hvorved det er muligt at samle den enkelte eksportoers skyld og tilgodehavende paa én og samme konto hos interventionsorganet i en medlemsstat og i denne stats valuta, og hvorved, for saa vidt angaar finansieringen, den eksporterende medlemsstats mellemvaerende med Faellesskabets myndigheder i anledning af de omhandlede eksport- og importforretninger regnskabsmaessigt afvikles under ét .
18 For saa vidt angaar forholdet mellem den eksporterende medlemsstat og den importerende medlemsstat maa der sondres mellem to faser, af hvilke den ene vedroerer indfoerselen i sidstnaevnte medlemsstat, mens den anden vedroerer den eksporterende medlemsstats udbetaling af de monetaere udligningsbeloeb ved den eksporterende medlemsstat efter afslutningen af importformaliteterne .
19 Ifoelge artikel 10, stk . 2, i Kommissionens dagaeldende forordning nr . 1380/75 af 29 . maj 1975 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende monetaere udligningsbeloeb ( EFT L 139, s . 37 ), skal betalingen af monetaere udligningsbeloeb, der ydes ved indfoersel, ske naar den importerende medlemsstats toldvaesen har afsluttet toldbehandlingen . Heraf foelger, at virksomhedens krav paa udbetaling af monetaere udligningsbeloeb afhaenger af afgoerelser truffet af sidstnaevnte medlemsstat i denne fase, hvilket Domstolen har fastslaaet i de ovenfor naevnte domme af 18 . september 1980 og 1 . oktober 1981 ( Pesch- og Anglo-Irish Meat-dommene ).
20 Naar toldbehandlingen er afsluttet, paahviler det derimod alene interventionsorganet i den eksporterende medlemsstat at udbetale de monetaere udligningsbeloeb efter den i artikel 2 a i forordning nr . 974/71 fastlagte ordning . Myndighederne i den importerende stat har ingen beslutnings- og kontrolbefoejelser i den forbindelse og intet ansvar over for Faellesskabet . Det er alene interventionsorganet i den eksporterende medlemsstat, der over for virksomheden haefter for udbetalingen af monetaere udligningsbeloeb . Dette organ udbetaler paa vedkommende stats vegne de skyldige beloeb til virksomheden, og denne medlemsstat er alene ansvarlig for denne betaling over for faellesskabsmyndighederne . Heraf foelger, at interventionsorganet i den eksporterende medlemsstat i denne fase, hvor der sker udbetaling til virksomheden af de monetaere udligningsbeloeb ved indfoersel i medfoer af artikel 2 a i forordning nr . 974/71, ikke har en stilling, der er forskellig fra den, det har, naar det opkraever de monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel hos samme virksomhed .
21 Spoergsmaalet fra Irlands Supreme Court maa derfor besvares saaledes, at artikel 2 a i Raadets forordning nr . 974/71, som aendret ved artikel 2 i Raadets forordning nr . 1112/73 skal fortolkes saaledes, at den eksporterende medlemsstat, der har indgaaet en aftale med en importerende medlemsstat om betaling af et monetaert udligningsbeloeb, sidstnaevnte stat skal yde, ved udbetaling af dette beloeb og ved opkraevning af monetaere udligningsbeloeb, der skal udbetales ved udfoersel af varen fra dens eget omraade, handler i én og samme egenskab .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
22 De udgifter, der er afholdt af den engelske regering og af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Irlands Supreme Court ved kendelse af 21 . februar 1984, for ret :
Artikel 2 a i Raadets forordning nr . 974/71, som aendret ved artikel 2 i Raadets forordning nr . 1112/73, skal fortolkes saaledes, at den eksporterende medlemsstat, der har indgaaet en aftale med en importerende medlemsstat om betaling af et monetaert udligningsbeloeb, sidstnaevnte stat skal yde, ved udbetaling af dette beloeb og ved opkraevning af monetaere udligningsbeloeb, der skal udbetales ved udfoersel af varen fra dens eget omraade, handler i én og samme egenskab .