62021CO0133_INF
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 7. april 2022 –Elliniko Dimosio (Rengøringspersonale på skoler)
(Sag C-133/21) (
1
)
»Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – direktiv 1999/70/EF – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – § 4 – princippet om ikke-diskrimination – successive tidsbegrænsede kontrakter i den offentlige sektor – national lovgivning, der fastsætter en lønmæssig forskelsbehandling af arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og fastansatte – manglende begrundelse – begrebet »objektive forhold««
1.
Socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 1999/70 – begrebet »en person med tidsbegrænset ansættelse« – arbejdstagere med tidsbegrænsede entreprisekontrakter med henblik på rengøring af uddannelsesinstitutioner – omfattet
(Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 2, stk. 1 og 2, § 3, stk. 1, og § 4, stk. 1)
(jf. præmis 39-44)
2.
Socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 1999/70 – ansættelsesvilkår – begreb – betingelser vedrørende løn – omfattet
(Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 4, stk. 1)
(jf. præmis 45)
3.
Socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 1999/70 – forbud mod forskelsbehandling af arbejdstagere i tidsbegrænset ansættelse – national lovgivning, der indfører en forskelsbehandling på lønområdet mellem arbejdstagere med tidsbegrænsede entreprisekontrakter og de, der er ansat på tidsubegrænsede kontrakter – objektive forhold foreligger ikke – ikke tilladt
(Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 4, stk. 1)
(jf. præmis 60-63 og konkl.)
Konklusion
§ 4, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset arbejde, indgået den 18. marts 1999, som fremgår som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en arbejdstager med tidsbegrænset ansættelse, hvis kontrakt kvalificeres som en tidsbegrænset ansættelseskontrakt, ikke har ret til samme løn som en fastansat, idet vedkommende har udført sit arbejde inden for rammerne af en tidsbegrænset ansættelseskontrakt vel vidende, at denne kontrakt dækker arbejdsgiverens faste og varige behov.
(
1
) – EUT C 206 af 31.5.2021.