62023CJ0572
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)
5. februar 2026 (
*1
)
»Appel – regler for institutionerne – medlemmer af Europa-Parlamentet – privilegier og immuniteter – afgørelse om ophævelse af den parlamentariske immunitet for medlemmer af Parlamentet – artikel 41, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – princippet om god forvaltning – Parlamentets Retsudvalg – krav om ordførerens upartiskhed«
I sag C-572/23 P,
angående appel i henhold til artikel 56 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, iværksat den 15. september 2023,
Carles Puigdemont i Casamajó, Waterloo (Belgien),
Antoni Comín i Oliveres, Waterloo,
Clara Ponsatí i Obiols, Waterloo,
ved advocaten P. Bekaert og S. Bekaert og abogado G. Boye,
appellanter,
de øvrige parter i appelsagen:
Europa-Parlamentet ved N. Görlitz, N. Lorenz og J.-C. Puffer, som befuldmægtigede,
sagsøgt i første instans,
Kongeriget Spanien ved A. Gavela Llopis, som befuldmægtiget,
intervenient i første instans,
har
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, C. Lycourgos, og dommerne O. Spineanu-Matei (refererende dommer), S. Rodin, N. Piçarra og N. Fenger,
generaladvokat: M. Szpunar,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 4. september 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Med deres appel har Carles Puigdemont i Casamajó, Antoni Comín i Oliveres og Clara Ponsatí i Obiols (herefter »appellanterne«) nedlagt påstand om ophævelse af Den Europæiske Unions Rets dom af 5. juli 2023, Puigdemont i Casamajó m.fl. mod Parlamentet (T-272/21, herefter den appellerede dom, EU:T:2023:373), hvorved Retten frifandt Parlamentet for deres påstand om annullation af Europa-Parlamentets afgørelse P9_TA(2021)0059, P9_TA(2021)0060 og P9_TA(2021)0061 af 9. marts 2021 om anmodning om ophævelse af deres immunitet (herefter »de omtvistede afgørelser«).
Retsforskrifter
EU-retten
Protokol nr. 7
2
Artikel 9 i protokol (nr. 7) vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter (herefter »protokol nr. 7«) bestemmer:
»Under Europa-Parlamentets mødeperioder nyder medlemmerne:
a)
på deres eget lands område de immuniteter, der tilstås medlemmerne af deres lands lovgivende forsamling
b)
på en anden medlemsstats område fritagelse for enhver form for tilbageholdelse og retsforfølgning.
De er ligeledes dækket af immuniteten på vej til eller fra Europa-Parlamentets mødested.
Immuniteten kan ikke påberåbes af et medlem, som gribes på fersk gerning, og kan ikke hindre Europa-Parlamentets ret til at ophæve et af dets medlemmers immunitet.«
Forretningsordenen
3
Europa-Parlamentets forretningsorden, 9. valgperiode (2019-2024), i den affattelse, der gik forud for ændringen heraf ved Parlamentets afgørelse af 17. januar 2023 (herefter »forretningsordenen«), fastsatte følgende i artikel 5 med overskriften »Privilegier og immuniteter«:
»1.   Medlemmerne nyder de privilegier og immuniteter, der er fastlagt i protokol nr. 7 [...]
2.   Under udøvelsen af sine beføjelser vedrørende privilegier og immuniteter arbejder Parlamentet for at bevare sin integritet som demokratisk lovgivende forsamling og sikre medlemmernes uafhængighed under udførelsen af deres opgaver. Parlamentarisk immunitet er ikke et medlems personlige privilegium, men derimod en garanti for Parlamentets uafhængighed som helhed og for dets medlemmers uafhængighed.
[...]«
4
Forretningsordenens artikel 6 med overskriften »Ophævelse af immunitet« lød således:
»1.   Anmodninger om ophævelse af immunitet prøves i overensstemmelse med artikel 7, 8 og 9 i protokol nr. 7 [...] og de i forretningsordenens artikel 5, stk. 2, omhandlede principper.
[...]«
5
Forretningsordenens artikel 9 med overskriften »Procedurer vedrørende immunitet« bestemte:
»1.   Enhver anmodning til [Parlamentets formand] fra en kompetent myndighed i en medlemsstat om ophævelse af et medlems immunitet eller fra et medlem eller tidligere medlem om beskyttelse af privilegier og immuniteter meddeles på plenarmødet og henvises til det kompetente udvalg.
[...]
13.   Udvalget udarbejder principper for anvendelsen af denne artikel.
[...]«
Meddelelse nr. 11/2019
6
Punkt 6 i meddelelsen af 19. november 2019 til medlemmerne om principper for immunitetssager (herefter »meddelelse nr. 11/2019«), vedtaget af Europa-Parlamentets Retsudvalg (herefter »JURI-udvalget«), fastsætter:
»[JURI-udvalget] udpeger en ordfører for hver immunitetssag.«
7
Punkt 7 i meddelelse nr. 11/2019 fastsætter:
»Hver politisk gruppe angiver med henblik herpå ét medlem som fast ordfører for immunitetssager, som bør være koordinatoren, for at sikre, at immunitetssagerne behandles af erfarne medlemmer. De politiske grupper sikrer, at de udpeger faste ordførere af den største redelighed.«
8
I punkt 8 i meddelelse nr. 11/2019 hedder det:
»Hvervet som ordfører for hver immunitetssag roteres på lige fod mellem de politiske grupper. Ordføreren kan dog ikke være medlem af den samme gruppe eller være valgt i den samme medlemsstat som det medlem, hvis immunitet er under behandling.«
9
I punkt 43 i meddelelse nr. 11/2019 hedder det:
»Hvis den pågældende sag ikke vedrører meningstilkendegivelser eller stemmeafgivelser under udøvelsen af et medlems hverv, bør immuniteten ophæves, medmindre det fremgår, at formålet med retsforfølgningen kan være at skade et medlems politiske virksomhed og dermed Parlamentets uafhængighed (fumus persecutionis).«
Tvistens baggrund
10
Tvistens baggrund er beskrevet i den appellerede doms præmis 2-19 og kan med henblik på nærværende dom sammenfattes som følger.
11
Carles Puigdemont i Casamajó var præsident for Generalitat de Cataluña (regeringen i den selvstyrende region Catalonien, Spanien), og Antoni Comín i Oliveres og Clara Ponsatí i Obiols var medlemmer af Gobierno autonómico de Cataluña (regeringen i den selvstyrende region Catalonien, Spanien) på tidspunktet for vedtagelsen af Ley 19/2017 del Parlamento de Cataluña, reguladora del referéndum de autodeterminación (det catalanske parlaments lov nr. 19/2017 om folkeafstemningen om selvbestemmelse) af 6. september 2017 (DOGC nr. 7449A af 6.9.2017, s. 1) og Ley 20/2017 del Parlamento de Cataluña, de transitoriedad jurídica y fundacional de la República (det catalanske parlaments lov nr. 20/2017 om republikkens retlige og grundlæggende overgang) af 8. september 2017 (DOGC nr. 7451A af 8.9.2017, s. 1), og da der den 1. oktober 2017 blev afholdt folkeafstemning om selvbestemmelse i henhold til den førstnævnte af disse love, hvis bestemmelser i mellemtiden var blevet suspenderet ved en afgørelse fra Tribunal Constitucional (forfatningsdomstol, Spanien).
12
Efter vedtagelsen af de nævnte love og afholdelsen af folkeafstemningen indledte Ministerio Fiscal (anklagemyndighed, Spanien), Abogado del Estado (statens advokat, Spanien) og det politiske parti VOX en straffesag mod flere personer, herunder appellanterne, for forhold, der ifølge de berørte personer vedrørte bl.a. lovovertrædelser i form af oprør, opstand og underslæb med offentlige midler (herefter »den omhandlede straffesag«).
13
Den 21. marts 2018 afsagde Tribunal Supremo (øverste domstol, Spanien) kendelse om sigtelse af appellanterne for formodede lovovertrædelser i form af oprør og underslæb med offentlige midler. Ved kendelse af 9. juli 2018 erklærede Tribunal Supremo (øverste domstol), at appellanterne havde nægtet at give møde efter deres flugt fra Spanien, og udsatte den omhandlede straffesag, indtil de var fundet.
14
Appellanterne stillede op som kandidater ved valget til Europa-Parlamentet, som i Spanien blev afholdt den 26. maj 2019.
15
Den 14. oktober 2019 udstedte undersøgelsesdommeren ved Tribunal Supremos (øverste domstol) afdeling for strafferetlige sager en national arrestordre, en europæisk arrestordre og en international arrestordre mod Carles Puigdemont i Casamajó med henblik på domfældelse i forbindelse med den omhandlede straffesag. Den 4. november 2019 udstedte samme dommer tilsvarende arrestordrer mod Antoni Comín i Oliveres og Clara Ponsatí i Obiols.
16
På plenarmødet den 13. januar 2020 tog Parlamentet i forlængelse af dom af 19. december 2019, Junqueras Vies (C-502/19, EU:C:2019:1115), til efterretning, at Carles Puigdemont i Casamajó og Antoni Comín i Oliveres var blevet valgt til Parlamentet med virkning fra den 2. juli 2019.
17
Den 13. januar 2020 meddelte præsidenten for Tribunal Supremo (øverste domstol) Parlamentet en anmodning af 10. januar 2020, der var fremsat af formanden for denne domstols afdeling for strafferetlige sager i medfør af en kendelse afsagt samme dag af undersøgelsesdommeren ved denne afdeling vedrørende ophævelse af Carles Puigdemont i Casamajós og Antoni Comín i Oliveres’ immunitet.
18
Den 10. februar 2020 tog Parlamentet i forlængelse af Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands udtræden af Den Europæiske Union den 31. januar 2020 til efterretning, at Clara Ponsatí i Obiols var blevet valgt med virkning fra den 1. februar 2020.
19
Ligeledes den 10. februar 2020 meddelte præsidenten for Tribunal Supremo (øverste domstol) Parlamentet en anmodning af 4. februar 2020, der var fremsat af formanden for denne domstols afdeling for strafferetlige sager i medfør af en kendelse afsagt samme dag af undersøgelsesdommeren ved denne afdeling vedrørende ophævelse af Clara Ponsatí i Obiols’ immunitet.
20
Parlamentets næstformand bekendtgjorde på plenarmødet de anmodninger om ophævelse af immuniteten, der er nævnt i denne doms præmis 17 og 19, og henviste dem til JURI-udvalget.
21
Den 23. februar 2021 vedtog JURI-udvalget betænkning A9-0020/2021, A9-0021/2021 og A9-0022/2021 om de pågældende anmodninger.
22
Ved de omtvistede afgørelser imødekom Parlamentet anmodningerne.
Retsforhandlingerne for Retten og den appellerede dom
23
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 19. maj 2021 anlagde appellanterne sag med påstand om annullation af de omtvistede afgørelser.
24
Ved særskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 26. maj 2021 fremsatte appellanterne i henhold til artikel 278 TEUF og 279 TEUF en anmodning om foreløbige forholdsregler med påstand om udsættelse af gennemførelsen af de omtvistede afgørelser.
25
Ved kendelse af 2. juni 2021, Puigdemont i Casamajó m.fl. mod Parlamentet (sag T-272/21 R), udsatte Rettens vicepræsident gennemførelsen af de omtvistede afgørelser indtil datoen for afsigelse af den kendelse, hvorved sagen om foreløbige forholdsregler blev afsluttet. Ved kendelse af 30. juli 2021, Puigdemont i Casamajó m.fl. mod Parlamentet (T-272/21 R, EU:T:2021:497), forkastede Rettens vicepræsident den anmodning om foreløbige forholdsregler, der er nævnt i den foregående præmis, og udsatte kendelsen af 2. juni 2021.
26
Ved kendelse af 24. maj 2022, Puigdemont i Casamajó m.fl. mod Parlamentet og Spanien (C-629/21 P(R), EU:C:2022:413), ophævede Domstolens vicepræsident kendelse af 30. juli 2021, Puigdemont i Casamajó m.fl. mod Parlamentet (T-272/21 R, EU:T:2021:497), udsatte gennemførelsen af de omtvistede afgørelser og udsatte afgørelsen om appellanternes omkostninger i forbindelse med sagen i første instans.
27
Appellanterne fremsatte otte anbringender til støtte for deres søgsmål.
28
Ved den appellerede dom frifandt Retten Parlamentet efter at have forkastet
–
for det første det første anbringende om de omtvistede afgørelsers utilstrækkelige begrundelse
–
for det andet det andet anbringende om den manglende kompetence for den nationale myndighed, der fremsatte anmodningerne om ophævelse af appellanternes immunitet og meddelte Parlamentet dem
–
for det tredje det femte anbringende om en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og princippet om loyalt samarbejde, retten til en effektiv domstolsbeskyttelse og retten til et forsvar på grund af de omtvistede afgørelsers manglende klarhed
–
for det fjerde det sjette anbringende, for så vidt som det vedrørte en tilsidesættelse af artikel 343 TEUF, artikel 9 i protokol nr. 7 og forretningsordenens artikel 5, stk. 2, samt visse af appellanternes grundlæggende rettigheder
–
for det femte det sjette anbringende, for så vidt som det vedrørte faktiske og retlige fejl, som Parlamentets undersøgelse af fumus persecutionis var behæftet med, og det syvende anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik og ligebehandlingsprincippet og åbenbart urigtige skøn anlagt af Parlamentet ved vurderingen af fumus persecutionis
–
for det sjette det ottende anbringende om en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik og ligebehandlingsprincippet, for så vidt som Parlamentet havde afvist at anvende bestemmelserne i forretningsordenens artikel 9, stk. 7
–
for det syvende det fjerde anbringende, der i det væsentlige vedrørte en tilsidesættelse af retten til at blive hørt, og
–
for det ottende det tredje anbringende om tilsidesættelse af princippet om upartiskhed.
Parternes påstande i appelsagen
29
Appellanterne har nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede dom ophæves.
–
De omtvistede afgørelser annulleres, subsidiært hjemvises sagen til Retten.
–
Parlamentet og Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagsomkostningerne, subsidiært udsættes afgørelsen om sagsomkostningerne.
30
Parlamentet og Kongeriget Spanien har nedlagt følgende påstande:
–
Appellen forkastes.
–
Appellanterne tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Appellen
31
Appellanterne har til støtte for appellen fremsat ti anbringender:
–
det første om, at Retten begik en retlig fejl ved at forkaste det første annullationsanbringende med den begrundelse, at de omtvistede afgørelser ikke indebar en tilsidesættelse af begrundelsespligten som fastsat i artikel 296 TEUF og artikel 41, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«)
–
det andet om, at Retten begik en retlig fejl ved at forkaste det andet annullationsanbringende ud fra den antagelse, at det hverken tilkom Retten eller Parlamentet at prøve lovligheden af anmodningen om ophævelse af immuniteten, navnlig af anmodningens antagelse til realitetsbehandling, i overensstemmelse med dom af 19. december 2018, Berlusconi og Fininvest (C-219/17, EU:C:2018:1023)
–
det tredje om, at Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at deres ret til at få deres sager behandlet uvildigt og retfærdigt af Parlamentet ikke var blevet tilsidesat
–
det fjerde om, at Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at Parlamentet ikke havde tilsidesat deres ret til at blive hørt som fastsat i chartrets artikel 41, stk. 2
–
det femte om, at Retten begik en retlig fejl ved at forkaste det femte annullationsanbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet som følge af de omtvistede afgørelsers manglende klarhed
–
det sjette om, at Retten begik retlige fejl ved at forkaste det sjette annullationsanbringende om tilsidesættelse af de immuniteter, der er fastsat i artikel 343 TEUF og artikel 9 i protokol nr. 7, sammenholdt med chartrets artikel 6, artikel 39, stk. 2, og artikel 45 samt forretningsordenens artikel 5, stk. 2, og ved at forkaste det syvende annullationsanbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik og ligebehandlingsprincippet
–
det syvende om, at Retten begik en retlig fejl ved at foretage en urigtig gengivelse af beviser, idet den forkastede det ottende annullationsanbringende vedrørende tidligere afgørelser fra Parlamentet, hvoraf det fremgår, at institutionen ikke ophæver sine medlemmers immunitet i tilfælde, hvor der er risiko for, at de vil blive anholdt uden domfældelse, og i forbindelse med sin bedømmelse af anvendelsen af forretningsordenens artikel 9, stk. 7
–
det ottende om, at Retten tilsidesatte chartrets artikel 47, sammenholdt med artikel 6 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis samt artikel 296 TEUF og artikel 36 og 53 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, idet Retten begik en retlig fejl ved ikke at give en tilstrækkelig og passende begrundelse for den appellerede dom
–
det niende om, at Retten tilsidesatte chartrets artikel 47, som fortolket i lyset af artikel 6 og 13 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, ved at afslå at træffe de foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse og bevisoptagelsen, som de havde anmodet om, og
–
det tiende om, at Retten begik en retlig fejl ved ikke af egen drift at tage stilling til, om det fortsat var fornødent at træffe afgørelse i annullationssøgsmålet, navnlig henset til den kendelse, der blev afsagt den 12. januar 2023 af undersøgelsesdommeren ved Tribunal Supremo (øverste domstol), og om en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet.
32
Det bemærkes, at det tredje anbringende er opdelt i fire led.
33
Med det tredje anbringendes første led har appellanterne anført, at Retten i den appellerede doms præmis 234-238 begik en retlig fejl ved at fastslå, at det hverken var i strid med chartrets artikel 41, stk. 1, og artikel 39, stk. 2, eller med punkt 6 og 8 i meddelelse nr. 11/2019 at udpege en enkelt ordfører for de tre sager om ophævelse af den parlamentariske immunitet.
34
Med det tredje anbringendes andet led har appellanterne anført, at Retten i den appellerede doms præmis 239-257 begik en retlig fejl og foretog en urigtig gengivelse af beviserne ved at fastslå, at deres argument vedrørende ordførerens manglende upartiskhed var ugrundet, og tilsidesatte chartrets artikel 41, stk. 1, og artikel 39, stk. 2, samt de principper, der følger af punkt 8 i meddelelse nr. 11/2019.
35
Med det tredje anbringendes tredje led har appellanterne anført, at Retten i den appellerede doms præmis 258-262 begik en retlig fejl og foretog en urigtig gengivelse af beviserne ved at fastslå, at deres argument vedrørende JURI-udvalgets formands manglende upartiskhed var ugrundet.
36
Med det tredje anbringendes fjerde led har appellanterne anført, at Retten ved at foretage en urigtig fortolkning af det fjerde led i det tredje anbringende i annullationssøgsmålet og ved at forkaste det i den appellerede doms præmis 219 og 262 begik en retlig fejl og foretog et fejlagtigt ræsonnement, tilsidesatte retten til en effektiv domstolsbeskyttelse og retten til et forsvar og tilsidesatte sin begrundelsespligt.
37
Domstolen finder det hensigtsmæssigt at undersøge det tredje anbringendes andet led.
Parternes argumentation
38
Appellanterne har i forbindelse med deres tredje anbringende indledningsvis bemærket, at de omtvistede afgørelsers »politiske« karakter, således som Retten betegnede den, kun kan anses for at følge af Parlamentets »politiske karakter«, der på ingen måde adskiller sig fra den, som Rådet for Den Europæiske Union eller Europa-Kommissionen, der er politiske institutioner, har. Ifølge appellanterne var Parlamentet derfor fuldt ud forpligtet til at overholde chartrets artikel 41, stk. 1, og artikel 39, stk. 2.
39
Det tredje anbringendes andet led er opdelt i fem klagepunkter.
40
Med det første klagepunkt har appellanterne gjort gældende, at Retten i den appellerede doms præmis 244-246 begik en retlig fejl ved at fastslå, at det ikke var i strid med chartrets artikel 41, stk. 1, sammenholdt med punkt 8 i meddelelse nr. 11/2019, at den ordfører, der var ansvarlig for behandlingen af anmodningerne om ophævelse af immuniteten, tilhørte den samme politiske gruppe som parlamentsmedlemmerne fra det nationale politiske parti, som står bag retsforfølgningen i denne sag, idet det har anlagt en actio popularis-sag i forbindelse med den omhandlede straffesag (herefter »det politiske parti, der står bag den omhandlede straffesag«).
41
Appellanterne har i denne henseende henvist til, at kravet om upartiskhed i chartrets artikel 41, stk. 1, omfatter den subjektive upartiskhed og den objektive upartiskhed.
42
De har gjort gældende, at Parlamentet, henset til ordlyden af punkt 8 i meddelelse nr. 11/2019 og i modsætning til, hvad Retten fastslog i den appellerede doms præmis 244, selv var af den opfattelse, at det blotte tilhørsforhold til en politisk gruppe i Parlamentet har betydning for vurderingen af ordførerens upartiskhed. Det fremgår nemlig klart af nævnte punkt 8, at Parlamentet er af den opfattelse, at den omstændighed, at en ordfører tilhører samme politiske gruppe som det parlamentsmedlem, der er genstand for anmodningen om ophævelse af immuniteten, objektivt rejser rimelig tvivl om ordførerens upartiskhed. Ifølge appellanterne gælder det samme – i modsætning til, hvad Retten fastslog i den appellerede doms præmis 245 og 246 – når ordføreren er medlem af den politiske gruppe, som parlamentsmedlemmerne fra det politiske parti, der står bag den omhandlede straffesag, tilhører.
43
Endvidere begik Retten i den appellerede doms præmis 246 en retlig fejl og fortolkede appellanternes bemærkninger forkert, idet den antog, at appellanterne havde anført, at den eneste grund til at nægte et medlem af den politiske gruppe, som dette partis parlamentsmedlemmer tilhører, muligheden for at være ordfører var vedkommendes politiske overbevisning. Ifølge appellanterne kan medlemmer af forskellige politiske grupper have samme politiske overbevisning. Argumentet om, at ordføreren ikke kan være medlem af den samme politiske gruppe som det nævnte partis parlamentsmedlemmer, og argumentet om, at en person ikke kan være ordfører, alene fordi vedkommende deler denne gruppes politiske overbevisning, kan derfor ikke sidestilles.
44
Med det andet klagepunkt har appellanterne gjort gældende, at Retten i den appellerede doms præmis 247-251 afviste at anerkende, at den omstændighed, at ordføreren tilrettelagde et arrangement, der blev afholdt den 6. marts 2019 i Parlamentets lokaler (herefter »arrangementet 6. marts 2019«), og hvorunder en af deltagerne fremførte sloganet »Puigdemont i fængsel!«, viste, at han var partisk, eller i det mindste gav anledning til rimelig tvivl med hensyn til hans upartiskhed. Det er ifølge appellanterne i denne henseende uden betydning, at ordføreren ikke udtrykte sin støtte mundtligt, som Retten understregede i den appellerede doms præmis 250, men ved at klappe ad indlægget.
45
For det første har de gjort gældende, at Retten i den appellerede doms præmis 249 og 250 foretog en urigtig gengivelse af beviserne og derfor begik en retlig fejl ved ikke at tage hensyn til den omstændighed, at ordføreren ikke alene tilrettelagde arrangementet, men også var til stede og sad ved talerbordet og udtrykkeligt støttede det i den foregående præmis nævnte indlæg ved at klappe ad det.
46
For det andet har appellanterne anført, at Retten i den appellerede doms præmis 251 ligeledes foretog en urigtig gengivelse af beviserne ved at fastslå, at det eneste tema for arrangementet, henset til dets titel, var »den politiske situation i Catalonien«, selv om mere end halvdelen af talerens indlæg drejede sig om de straffesager, der var indledt i Spanien mod bl.a. appellanterne.
47
For det tredje har de hævdet, at Retten i samme præmis 251 begik en retlig fejl ved at lade forstå, at ordførerens manglende upartiskhed kun havde været relevant, hvis Parlamentet havde skullet afgøre, om de faktiske omstændigheder, der blev lagt appellanterne til last, var blevet bevist.
48
Med det tredje klagepunkt har appellanterne anført, at Retten i den appellerede doms præmis 253 og 254 tilsidesatte dels artikel 85, stk. 2, i Rettens procesreglement såvel som retten til en effektiv domstolsbeskyttelse og retten til et forsvar, henset til chartrets artikel 41, stk. 1, og artikel 39, stk. 2, dels sin begrundelsespligt, for så vidt som den afviste et bevis bestående af et interview med ordføreren offentliggjort i en bulgarsk avis med den begrundelse, at appellanterne ikke havde begrundet den forsinkede påberåbelse af interviewet.
49
Med det fjerde klagepunkt har de gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at de i den appellerede doms præmis 255 nævnte beviser, som Retten foretog en urigtig gengivelse af, og de øvrige beviser, der tidligere var blevet påberåbt, ikke kunne godtgøre ordførerens manglende upartiskhed.
50
Med det femte klagepunkt har appellanterne anført, at Retten begik en retlig fejl i den appellerede doms præmis 256 ved at fastslå, at de ikke havde påberåbt sig, at ordføreren havde en personlig interesse, der kunne skade hans upartiskhed. Under alle omstændigheder giver den manglende objektive upartiskhed tilstrækkeligt grundlag for at fastslå, at der i det foreliggende tilfælde er sket en tilsidesættelse af chartrets artikel 41, stk. 1, og artikel 39, stk. 2.
51
I replikken har appellanterne fremhævet, at deres argumentation vedrørende ordførerens manglende upartiskhed ikke bare byggede på, at han var deres politiske modstander, men på den helt særlige situation, der fulgte af, at et politisk parti, hvis medlemmer af Parlamentet tilhørte samme politiske gruppe som ordføreren, var direkte involveret i den omhandlede straffesag.
52
Der er tale om en situation, der objektivt er sammenlignelig med den i punkt 8 i meddelelse nr. 11/2019 omhandlede, og det er åbenbart, at den interessekonflikt, der fulgte af, at ordføreren tilhørte den samme politiske gruppe som parlamentsmedlemmer fra dette politiske parti, betød, at ordføreren på ingen måde fremstod som upartisk.
53
Hvad i øvrigt angår arrangementet den 6. marts 2019 havde Rettens udvandede fremstilling af de faktiske omstændigheder, der gik så langt som til at undlade at nævne arrangementets egentlige tema og dets karakter, til formål at få arrangementet til at forekomme neutralt.
54
Parlamentet har bestridt appellanternes argumentation i det tredje anbringendes andet led.
55
I svarskriftet har Parlamentet for det første bestridt appellanternes argumenter, der rejser tvivl om Rettens betragtninger vedrørende de omtvistede afgørelsers politiske karakter i den appellerede doms præmis 243-246.
56
Parlamentet er dels af den opfattelse, at appellanternes argumentation angående den appellerede doms præmis 244 er ugrundet. Den situation, der er omhandlet i punkt 8 i meddelelse nr. 11/2019, kan nemlig ikke sammenlignes med den situation, hvor ordføreren tilhører en gruppe, der står i et politisk modsætningsforhold til det parlamentsmedlem, som er genstand for anmodningen om ophævelse af immuniteten. Parlamentet har anført, at afgørelserne vedrørende anmodninger om ophævelse af immuniteten, som Retten bemærkede i den appellerede doms præmis 225 og 226, er af politisk karakter, og at de parlamentsmedlemmer, som er medlemmer af JURI-udvalget, pr. definition ikke er politisk neutrale. Hvis det kun var politisk neutrale medlemmer af dette udvalg, der kunne udpeges til ordførere, ville udvalget ikke kunne fungere. Eftersom appellanterne har henledt offentlighedens opmærksomhed på deres sag, kan det nemlig antages, at alle udvalgets medlemmer har taget politisk stilling til dem og deres sag, det være sig positivt eller negativt.
57
Dels er Parlamentet af den opfattelse, at appellanternes upræcise argumentation vedrørende den appellerede doms præmis 246, hvorved de har anført, at deres klagepunkt ikke alene var baseret på den politiske overbevisning, men ligeledes på de økonomiske, finansielle og strategiske interesser, som medlemmerne af en politisk gruppe deler, skal afvises. Den pågældende argumentation er under alle omstændigheder ugrundet, da appellanterne i første instans begrænsede sig til at nævne, at ordføreren var medlem af den politiske gruppe, som medlemmerne af det politiske parti VOX tilhører.
58
Parlamentet har for det andet bestridt de argumenter, der rejser tvivl om Rettens betragtninger vedrørende arrangementet den 6. marts 2019 i den appellerede doms præmis 247-251.
59
Det har indledningsvis understreget, at arrangementet fandt sted i en anden valgperiode, endog før ordføreren kunne vide, at han ville blive valgt til Parlamentet ved valget i 2019, og under alle omstændigheder længe inden han blev udpeget til ordfører for de omhandlede anmodninger om ophævelse af immuniteten.
60
Parlamentet har i første række gjort gældende, at appellanternes argumentation vedrørende den appellerede doms præmis 249 og 250, hvorved de har hævdet, at Retten foretog en urigtig gengivelse af beviser, skal afvises, idet appellanterne i det væsentlige har anmodet om en ny vurdering af de faktiske omstændigheder. Under alle omstændigheder er den pågældende argumentation ugrundet, da generalsekretæren for det politiske parti VOX, som Retten bemærkede, afsluttede sit indlæg med ordene »Længe leve Spanien, længe leve Europa og Puigdemont i fængsel«, og der er intet i optagelsen af arrangementet den 6. marts 2019, der tyder på, at ordføreren specifikt godkendte de tre sidste ord i indlægget. Optagelsen viser snarere en sædvanlig høflighedsgestus over for en taler efter afslutningen af et indlæg.
61
Parlamentet har i anden række anført, at Rettens betragtning i den appellerede doms præmis 250 om, at ordføreren ikke tog ordet under arrangementet, ikke er uden betydning.
62
Det har i tredje række givet udtryk for, at appellanternes argumentation om, at Retten i den appellerede doms præmis 251 foretog en urigtig gengivelse af beviser ved at fastslå, at temaet for arrangementet den 6. marts 2019 blot var »den politiske situation i Catalonien«, er baseret på en fejllæsning af dommen, da Retten på ingen måde udelukkede, at dette tema ligeledes omfattede den omhandlede straffesag. Desuden foretog Retten ikke en urigtig gengivelse af optagelsen af arrangementet ved at præsentere dets tema på denne kortfattede måde. Under alle omstændigheder skal den pågældende argumentation afvises, da appellanterne har anmodet om en ny vurdering af de faktiske omstændigheder.
63
Parlamentet har i fjerde række gjort gældende, at appellanternes argumenter, der rejser tvivl om tredje og fjerde punktum i den appellerede doms præmis 251, er irrelevante, da betragtningerne heri blev fremsat subsidiært. Under alle omstændigheder bør de pågældende argumenter forkastes. Først og fremmest hviler appellanternes argument om, at Retten så bort fra nogle kriterier, der var relevante for vurderingen af fumus persecutionis, på en fejllæsning af den appellerede dom. Dernæst begik Retten ikke en retlig fejl ved i det væsentlige i tredje og fjerde punktum i den appellerede doms præmis 251 at understrege, at de spørgsmål, der blev diskuteret under arrangementet den 6. marts 2019, ikke vedrørte de spørgsmål, som Parlamentet skal træffe afgørelse om i forbindelse med en procedure angående ophævelse af immuniteten. Endelig har Parlamentet anført, at for så vidt som appellanterne har hævdet, at ordføreren godkendte budskabet om, at de omtvistede afgørelser, de europæiske arrestordrer og indberetningerne i Schengeninformationssystemet samlet set udsatte dem for en høj risiko for at blive anholdt, ved at klappe ad det, skal dette argument afvises, da appellanterne i det væsentlige har anmodet Domstolen om at foretage en faktisk konstatering. Argumentet er under alle omstændigheder ugrundet, da ordføreren ikke klappede ad det pågældende budskab.
64
Parlamentet har for det tredje anfægtet appellanternes argumenter, der rejser tvivl om Rettens betragtninger angående andre hændelser i den appellerede doms præmis 252-255. Det har dels anfægtet appellanternes argument om, at Retten tilsidesatte artikel 85, stk. 2, i Rettens procesreglement og den begrundelsespligt, der påhviler den, ved at afvise deres argumenter baseret på et interview med ordføreren offentliggjort i en bulgarsk avis. Dels har Parlamentet bestridt appellanternes argument om, at Retten begik en retlig fejl og foretog en urigtig gengivelse af beviser ved at fastslå, at reaktionerne fra det politiske parti VOX på vedtagelsen af de omtvistede afgørelser ikke godtgjorde ordførerens manglende upartiskhed.
65
For det fjerde har Parlamentet bestridt appellanternes argumenter, der rejser tvivl om Rettens betragtninger i den appellerede doms præmis 256 om, at der ikke forelå en interessekonflikt med hensyn til ordføreren. Dels hviler appellanternes postulat om, at Retten fandt, at partiskhed kun kan udtrykkes ved udsagn, på en fejllæsning af nævnte præmis 256. Dels er appellanternes argument om, at ordføreren havde en personlig interesse, der kunne skade hans upartiskhed, ikke underbygget, og det skal derfor afvises. Det er under alle omstændigheder ugrundet.
66
I duplikken har Parlamentet for det første gjort gældende, at selv om appellanterne har henvist til den sag, som det politiske parti VOX har anlagt mod dem ved de spanske domstole, har de på ingen måde angivet, hvorledes dette partis adfærd skulle kunne lægges den politiske gruppe, som ordføreren tilhører, til last. Eftersom der i denne gruppe var medlemmer, der støttede appellanternes sag, og andre, der var imod den, underbygger den blotte omstændighed, at ordføreren tilhørte den nævnte gruppe, ikke postulatet om, at ordføreren ikke var upartisk.
67
Parlamentet har for det andet anført, at Retten ikke foretog en urigtig gengivelse af temaet for arrangementet den 6. marts 2019. Det har understreget, at titlen på den optagelse af arrangementet, som appellanterne henviste til i bilagene til stævningen i første instans, ganske vist var »Catalonien er Spanien«, men at temaet for det møde, hvor generalsekretæren for det politiske parti VOX kom med et indlæg, var »Nationalstaternes rolle i Den Europæiske Union og forsvaret af de borgerlige frihedsrettigheder«. Parlamentet har præciseret, at de europæiske arrestordrer, som det nævnte partis generalsekretær henviste til i sit indlæg, ikke var dem, der blev udstedt, efter at appellanterne var blevet valgt til Parlamentet.
68
Kongeriget Spanien har bestridt appellanternes argumentation i det tredje anbringendes andet led.
69
Indledningsvis har Kongeriget Spanien understreget, at Parlamentet inden for rammerne af proceduren for behandling af en anmodning om ophævelse af immuniteten skal overholde chartrets artikel 39 og artikel 41, stk. 1, hvilket var tilfældet i forbindelse med vedtagelsen af de omtvistede afgørelser.
70
Kongeriget Spanien har for det første anført, at appellanternes argumenter vedrørende en angivelig retlig fejl ved fortolkningen af punkt 8 i meddelelse nr. 11/2019, sammenholdt med chartrets artikel 41, ikke kan rejse tvivl om begrundelsen i den appellerede doms præmis 245 og 246, som består i en konklusion draget på grundlag af dommens præmis 242-244, som ikke er blevet bestridt. I præmis 242-244 forklarede Retten, at det blotte tilhørsforhold til en politisk gruppe er uden betydning for upartiskheden hos de enkelte medlemmer af gruppen.
71
For det andet har Kongeriget Spanien henvist til, at selv om appellanterne har påberåbt sig en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder fra Rettens side i den appellerede doms præmis 249-251, kan deres argumenter ikke godtgøre, at Retten begik en åbenbar fejl ved sin vurdering af disse faktiske omstændigheder.
72
For det tredje vedrører appellanternes argument om, at Retten angiveligt begik en retlig fejl i slutningen af den appellerede doms præmis 251, en betragtning, der blev fremsat for fuldstændighedens skyld.
73
For det fjerde er appellanternes argumentation om, at Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at et dokument fremlagt i forbindelse med deres replik skulle afvises fra realitetsbehandling, ikke tilstrækkelig præcis og bør forkastes.
Domstolens bemærkninger
Indledende bemærkninger
74
Som det fremgår af artikel 343, første punktum, TEUF, nyder Unionen på medlemsstaternes område de for udførelsen af dens opgave nødvendige privilegier og immuniteter på de betingelser, der er fastsat i protokol nr. 7.
75
Denne protokol har til formål at sikre Unionens institutioner en fuldstændig og effektiv beskyttelse mod hindringer for eller risiko for skade på deres tilfredsstillende funktion og uafhængighed (jf. i denne retning dom af 19.12.2019, Junqueras Vies, C-502/19, EU:C:2019:1115, præmis 82).
76
Med hensyn til Parlamentet indebærer dette formål ikke alene, at dets sammensætning i overensstemmelse med princippet om repræsentativt demokrati, som konkretiserer værdien demokrati som nævnt i artikel 2 TEU, og som er gennemført i artikel 14, stk. 3, TEU, korrekt og fuldstændigt skal afspejle det frie udtryk for det valg, som EU-borgerne har foretaget med hensyn til de personer, som de ønsker at være repræsenteret af i en given valgperiode, men også at Parlamentet i overensstemmelse med princippet om magtens tredeling i forbindelse med sin virksomhed skal beskyttes mod hindringer for eller risiko for skade på dets tilfredsstillende funktion. Det er med dette dobbelte formål for øje, at de immuniteter, som er fastsat til fordel for medlemmerne af Parlamentet, tager sigte på at sikre denne institutions uafhængighed (jf. i denne retning dom af 19.12.2019, Junqueras Vies, C-502/19, EU:C:2019:1115, præmis 63, 83 og 84).
77
Dette formål med de immuniteter, der er fastsat til fordel for Parlamentets medlemmer, er ligeledes nævnt i forretningsordenens artikel 5. Efter i stk. 1 at have præciseret, at medlemmerne nyder de privilegier og immuniteter, der er fastlagt i protokol nr. 7, bestemmer denne artikel i stk. 2, at Parlamentet under udøvelsen af sine beføjelser vedrørende privilegier og immuniteter arbejder for at bevare sin integritet som demokratisk lovgivende forsamling og sikre medlemmernes uafhængighed under udførelsen af deres opgaver, og at parlamentarisk immunitet ikke er et medlems personlige privilegium, men derimod en garanti for Parlamentets uafhængighed som helhed og for dets medlemmers uafhængighed.
78
I henhold til artikel 9, stk. 3, i protokol nr. 7 har Parlamentet ret til at ophæve et af dets medlemmers immunitet. Proceduren for ophævelse af immuniteten finder således sted i Parlamentet. Selv om proceduren gennemføres af politiske beslutningstagere, har denne og den afgørelse, hvorved Parlamentet beslutter at ophæve immuniteten, ikke en politisk karakter, som Retten fastslog i den appellerede doms præmis 112, 225 og 242, men en retlig karakter.
79
Eftersom afgørelsen om ophævelse af immuniteten henhører under Parlamentets kompetence, råder institutionen ganske vist over en vid skønsbeføjelse ved fastlæggelsen af de regler, der finder anvendelse i forbindelse med behandlingen af anmodninger om ophævelse af immuniteten. Disse regler vedtages og anvendes derfor af medlemmer af Parlamentet, som tilhører politiske grupper, der er dannet inden for dette.
80
I overensstemmelse med værdierne retsstaten og respekt for menneskerettighederne, der er nævnt i artikel 2 TEU, er Parlamentet imidlertid i forbindelse med behandlingen af en anmodning om ophævelse af immuniteten forpligtet til at overholde de retlige regler og principper, der gælder for immuniteten, og chartret, hvis bestemmelser er rettet til Parlamentet som en af de EU-institutioner, der er omhandlet i chartrets artikel 51, stk. 1. Det pågældende medlems udøvelse af sit mandat, som er den vigtigste attribut ved statussen som medlem af Parlamentet og følger af en persons valg ved direkte almindelige, frie og hemmelige valg som fastsat i EU-retten (dom af 19.12.2019, Junqueras Vies, C-502/19, EU:C:2019:1115, præmis 65), kan hindres af en afgørelse om ophævelse af immuniteten. Det følger heraf, at anmodninger om ophævelse af immuniteten, der kan skade såvel det pågældende medlems mandat som Parlamentets tilfredsstillende funktion som helhed som bemærket i nærværende doms præmis 76, skal undersøges i lyset af den pågældende persons rettigheder og principperne om repræsentativt demokrati og magtens tredeling og ikke på grundlag af politisk orientering.
81
Der skal tages hensyn til ovenstående betragtninger ved undersøgelsen af appellanternes første og andet klagepunkt, hvorved de i det væsentlige har gjort gældende, at Retten henholdsvis i den appellerede doms præmis 244-246 og i dens præmis 247-251 tilsidesatte chartrets artikel 41, stk. 1, ved at fastslå, at deres argument om manglende upartiskhed hos den ordfører, der i JURI-udvalget var ansvarlig for behandlingen af anmodningerne om ophævelse af deres immunitet, var ugrundet.
Det første klagepunkt
82
I den appellerede doms præmis 244 fastslog Retten i det væsentlige, at upartiskheden hos en ordfører, der deltager i undersøgelsesfasen vedrørende en anmodning om ophævelse af immuniteten, i princippet hverken kan vurderes på grundlag af den pågældendes politiske overbevisning eller på grundlag af en sammenligning mellem vedkommendes politiske overbevisning og den politiske overbevisning, der er kendetegnende for det medlem, som er genstand for anmodningen om ophævelse af immuniteten. Retten præciserede indledningsvis, at den omstændighed, at ordføreren tilhører et nationalt politisk parti eller en politisk gruppe, der er nedsat i Parlamentet – uanset hvilke værdier og idéer disse sidstnævnte måtte være fortalere for – og selv hvis det antages, at disse værdier og idéer kan afsløre holdninger, der umiddelbart er til ugunst for det pågældende parlamentsmedlem, principielt er uden betydning for vurderingen af ordførerens upartiskhed. Retten fandt på grundlag af sin praksis, at forskellen på ordførerens og medlemmets politiske overbevisning ikke i sig selv kunne rejse tvivl om lovligheden af proceduren for vedtagelse af de omtvistede afgørelser.
83
Dernæst fastslog Retten i dommens præmis 245, at ordførerens tilhørsforhold til den europæiske politiske gruppe De Europæiske Konservative og Reformister i den foreliggende sag principielt var uden betydning for vurderingen af hans upartiskhed.
84
Endelig præciserede Retten i dommens præmis 246, at denne politiske gruppe ganske vist omfattede parlamentsmedlemmerne fra det politiske parti VOX, der befandt sig i en helt særlig situation i henseende til appellanterne, eftersom det stod bag den omhandlede straffesag. Ifølge Retten gjaldt denne særlige situation imidlertid de parlamentsmedlemmer, der var medlemmer af det politiske parti VOX, og kan principielt ikke udstrækkes til at omfatte samtlige medlemmer af den nævnte politiske gruppe alene med den begrundelse, at de, eftersom de indgik i den samme gruppe, havde den samme politiske overbevisning.
85
Som Retten understregede i den appellerede doms præmis 225 og 226, skal den procedure, der kan medføre, at der træffes en afgørelse om ophævelse af immuniteten, være forenelig med retten til god forvaltning, som er fastsat i chartrets artikel 41, stk. 1.
86
Denne bestemmelse i chartret fastsætter, at enhver har ret til at få sin sag behandlet uvildigt, retfærdigt og inden for en rimelig frist af Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer. Denne ret, som tilkommer enhver, tilkommer derfor også ethvert medlem af Parlamentet, der er genstand for en anmodning om ophævelse af immuniteten.
87
Kravet om upartiskhed har to bestanddele, nemlig dels den subjektive upartiskhed, hvorefter intet medlem af den berørte institution med ansvar for sagen må give udtryk for forudindtagethed eller personlige fordomme, dels den objektive upartiskhed, hvorefter denne institution skal sikre tilstrækkelige garantier for, at enhver rimelig tvivl om en eventuel forudindtagethed kan udelukkes (jf. i denne retning dom af 20.12.2017, Spanien mod Rådet, C-521/15, EU:C:2017:982, præmis 91).
88
I forbindelse med udøvelsen af sin vide skønsbeføjelse, der er nævnt i nærværende doms præmis 79, kan Parlamentet vedtage regler, der konkretiserer den beskyttelse mod risikoen for partiskhed, som kræves i medfør af chartrets artikel 41.
89
Det har således i forretningsordenens artikel 6 fastsat, at enhver anmodning om ophævelse af immunitet prøves i overensstemmelse med protokol nr. 7 og de i forretningsordenens artikel 5, stk. 2, omhandlede principper.
90
Forretningsordenens artikel 9 præciserer i henholdsvis stk. 1 og 13, at enhver anmodning til Parlamentets formand fra en kompetent myndighed i en medlemsstat om ophævelse af et medlems immunitet meddeles på plenarmødet og henvises til det kompetente udvalg, som udarbejder principper for anvendelsen af denne artikel 9.
91
JURI-udvalget, der er blevet udpeget til at behandle anmodninger om ophævelse af immuniteten, vedtog således meddelelse nr. 11/2019, der fandt anvendelse på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i den foreliggende sag, og som fastsætter regler for disse anmodninger.
92
Der blev i meddelelsen på den ene side fastsat regler for realitetsbehandlingen af en anmodning om ophævelse af immuniteten. Det fastslås således i meddelelsens punkt 43 i det væsentlige, at hvis anmodningen vedrører ophævelse af den immunitet, der er fastsat i protokollens artikel 9, bør immuniteten ophæves, medmindre det fremgår, at formålet med retsforfølgningen kan være at skade et medlems politiske virksomhed og dermed Parlamentets uafhængighed (fumus persecutionis).
93
På den anden side blev der fastsat procedureregler for behandlingen af anmodninger om ophævelse af immuniteten.
94
Først fastslås det i punkt 6 i meddelelse nr. 11/2019, at JURI-udvalget udpeger en ordfører for hver immunitetssag.
95
Dernæst fastsættes det i meddelelsens punkt 7 bl.a., at hver politisk gruppe med henblik herpå angiver ét medlem af den største redelighed som fast ordfører for immunitetssager.
96
Endelig hedder det i meddelelsens punkt 8, at hvervet som ordfører for hver immunitetssag roteres på lige fod mellem de politiske grupper, idet ordføreren dog ikke kan være medlem af den samme gruppe som det medlem, hvis immunitet er under behandling, eller være valgt i den samme medlemsstat som dette medlem.
97
Det fremgår af punkt 8 i meddelelse nr. 11/2019, at Parlamentet fandt, at en ordfører fra den samme politiske gruppe som det medlem, hvis immunitet er under behandling, ikke kunne behandle anmodningen om ophævelse af denne immunitet. Denne tilgang bygger således på den betragtning, at ordføreren og medlemmet, fordi de tilhører samme politiske gruppe, kan have samme, navnlig politiske, overbevisning, hvorfor enhver rimelig tvivl om en eventuel forudindtagethed som omhandlet i den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 87, hos ordføreren til fordel for medlemmet ikke kan udelukkes. Parlamentet har derfor under anvendelse af sin vide skønsbeføjelse fundet det nødvendigt at fastsætte en regel, der forhindrer, at ordføreren tilhører en bestemt politisk gruppe, med henblik på at sikre ordførerens upartiskhed som krævet i chartrets artikel 41, stk. 1.
98
Overholdelse af chartrets artikel 41, stk. 1, kræver en konsekvent anvendelse af de garantier, som den pågældende institution har indført for at undgå enhver rimelig tvivl om partiskhed og for at muliggøre en retfærdig behandling af anmodningerne om ophævelse af immuniteten.
99
Med henblik på en sådan anvendelse skal kravet om upartiskhed, der er konkretiseret ved punkt 8 i meddelelse nr. 11/19, ligeledes gennemføres på en sådan måde, at den ordfører, der tilhører en anden politisk gruppe end det medlem, hvis immunitet er under behandling, fremstår som objektivt upartisk.
100
Henset til formålet med de immuniteter, der er fastsat til fordel for Parlamentets medlemmer, og som er nævnt i denne doms præmis 75-77, betyder dette krav om ordførerens upartiskhed nemlig, at det pågældende medlem ikke må kunne nære rimelig tvivl om, at den ordfører, der skal behandle anmodningen, ikke er drevet af betragtninger, som forhindrer vedkommende i objektivt at udføre sine opgaver med at forberede Parlamentets afgørelse om, hvorvidt der eventuelt foreligger fumus persecutionis, som omhandlet i denne doms præmis 92.
101
Mens en sådan ordførers modstand mod de politiske idéer, som det medlem, hvis immunitet er under behandling, er fortaler for, ikke i sig selv kan indebære, at ordføreren ikke er upartisk, forholder det sig anderledes med ordførerens tilhørsforhold til den politiske gruppe, som også omfatter medlemmer af et politisk parti, der står bag den straffesag, som er anlagt mod det medlem, der er genstand for anmodningen om ophævelse af immuniteten, hvilket parti har en særlig interesse i udfaldet af proceduren.
102
Som anført i denne doms præmis 97 kan den omstændighed, at en ordfører tilhører en bestemt politisk gruppe, ifølge reglen i punkt 8 i meddelelse nr. 11/2019 navnlig have konsekvenser for muligheden for at udpege vedkommende til ordfører for behandlingen af en anmodning om ophævelse af immuniteten. Det kan ikke antages, at det krav om upartiskhed, der er indført ved denne regel, kun gælder, hvis ordføreren tilhører den politiske gruppe, som det i en sådan anmodning omhandlede medlem kommer fra, men ikke hvis ordføreren tilhører en anden politisk gruppe.
103
Det følger heraf, at eftersom Parlamentet i punkt 8 i meddelelse nr. 11/2019 har indført reglen om, at der i den rotationsordning, som anvendes ved udpegelsen af ordføreren, skal ses bort fra enhver ordfører, der er medlem af den politiske gruppe, som det medlem, der er genstand for en anmodning om ophævelse af immuniteten, tilhører, skal institutionen for at overholde chartrets artikel 41, stk. 1, ligeledes se bort fra en ordfører, der er medlem af en politisk gruppe, som omfatter medlemmer af det politiske parti, der står bag den straffesag, som er anlagt mod det medlem, der er genstand for anmodningen, hvilket parti har en særlig interesse i udfaldet af proceduren. En sådan ordfører kan nemlig opfattes som ikke værende upartisk som omhandlet i den retspraksis, der er nævnt i denne doms præmis 87.
104
Der kan i denne henseende ikke gives Parlamentet medhold i argumentet om, at forbindelserne mellem dets medlemmer, der kommer fra forskellige nationale politiske partier, og som går sammen for at danne en politisk gruppe i Parlamentet, ikke er tilstrækkelig tætte til at kunne skade den objektive upartiskhed hos et medlem af denne politiske gruppe, der skal udøve hvervet som ordfører med ansvar for at behandle en anmodning om ophævelse af immuniteten vedrørende et andet medlem af gruppen. Dette argument modsiges nemlig af den omstændighed, at Parlamentet selv med vedtagelsen af punkt 8 i meddelelse nr. 11/2019 har fastslået, at det er uforeneligt med ordførerens objektive upartiskhed, at ordføreren tilhører samme politiske gruppe som det medlem, hvis immunitet er under behandling.
105
Når der til hvervet som ordfører for behandlingen af en anmodning om ophævelse af immuniteten i JURI-udvalget udpeges et medlem, der tilhører en politisk gruppe, som omfatter medlemmer af et politisk parti, der står bag den straffesag, som er anlagt mod det medlem, der er genstand for anmodningen, i en situation som den, der er nævnt i denne doms præmis 101 og 103, giver en sådan ordfører derfor ikke tilstrækkelige garantier for, at enhver rimelig tvivl hos det medlem, der er genstand for anmodningen, om en eventuel forudindtagethed i forhold til vedkommende er udelukket, og kan dermed ikke anses for at være upartisk i henhold til den standard, som Parlamentet selv har fastsat under anvendelse af sin vide skønsbeføjelse som bemærket i denne doms præmis 97. En sådan udpegelse må anses for at være foretaget i strid med chartrets artikel 41, stk. 1.
106
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det fastslås, at den appellerede doms præmis 245 og 246 er behæftet med en retlig fejl, for så vidt som Retten fastslog, at den omstændighed, at ordføreren, der er udpeget til at behandle en anmodning om ophævelse af et parlamentsmedlems immunitet, tilhører den samme politiske gruppe som medlemmer af et politisk parti, der står bag den straffesag, som er anlagt mod det medlem, der er genstand for anmodningen, ikke havde betydning for vurderingen af ordførerens upartiskhed, og, i det væsentlige, at der således kunne udpeges et medlem af denne politiske gruppe til ordfører.
107
Det tredje anbringendes andet leds første klagepunkt skal dermed tages til følge.
Det andet klagepunkt
108
I den appellerede doms præmis 249 bemærkede Retten, at det var ubestridt, at ordføreren i forbindelse med sit hverv som medlem af Parlamentet havde tilrettelagt arrangementet den 6. marts 2019, hvor generalsekretæren for det politiske parti VOX holdt et indlæg over temaet »Catalonien er Spanien« og afsluttede indlægget med ordene »Længe leve Spanien, længe leve Europa og Puigdemont i fængsel«.
109
I dommens præmis 250 bemærkede Retten, at det fremgik af optagelsen af arrangementet, at ordføreren var til stede og sad ved talerbordet ved siden af to andre medlemmer af Parlamentet og den nævnte generalsekretær, som var den eneste, der holdt et mundtligt indlæg.
110
I dommens præmis 251 fastslog Retten, at tilrettelæggelsen af et sådant arrangement kunne betragtes som både et udtryk for ordførerens støtte til de holdninger, som det politiske parti VOX forfægter, navnlig – henset til temaet for arrangementet – angående den politiske situation i Catalonien, og et udtryk for hans modstand mod de politiske idéer, som appellanterne er fortalere for.
111
Endvidere fastslog Retten i den appellerede doms præmis 251, at selv om de faktiske omstændigheder, der lægges appellanterne til last i forbindelse med den omhandlede straffesag, ganske vist er knyttet til den politiske situation i Catalonien, for så vidt som de vedrører vedtagelsen af de love, der er nævnt i nærværende doms præmis 11, og den i samme præmis nævnte folkeafstemning om selvbestemmelse, er den omstændighed, at det parlamentsmedlem, der var den kommende ordfører for sagerne om ophævelse af appellanternes immunitet, gav udtryk for sin holdning til denne situation, af de grunde, der er redegjort for i den appellerede doms præmis 244 og 246, ikke tilstrækkelig til at udgøre en tilsidesættelse af princippet om upartiskhed.
112
De faktiske omstændigheder, som Retten fastslog i den appellerede doms præmis 249 og 250, var imidlertid relevante for vurderingen af, om den adfærd, der blev udvist af den ordfører, som var udpeget til at behandle anmodningerne om ophævelse af appellanternes immunitet, i det foreliggende tilfælde kunne skade kravet om upartiskhed, da de kunne opfattes som et udtryk for en forudindtagethed, og det, i modsætning til, hvad Parlamentet har gjort gældende, selv om de pågældende faktiske omstændigheder indtraf, inden ordføreren kunne vide, at han ville blive valgt ved valget i 2019, inden anmodningerne blev indgivet til Parlamentet, og inden det pågældende medlem inden for rammerne af den ligelige rotation mellem de politiske grupper blev udpeget til ordfører for behandlingen af anmodningerne. Det var nemlig vigtigt at tage hensyn til, at de nævnte faktiske omstændigheder forelå, ved vurderingen af muligheden for at udpege ham til ordfører for behandlingen af anmodningerne.
113
Det skal i denne henseende bemærkes, at Retten i dommens præmis 251 fastslog, at det ikke havde den store betydning, at ordføreren havde udtalt sig til fordel for det politiske parti VOX’ holdning vedrørende situationen i Catalonien, som begrundelse for sin konklusion om, at der ikke forelå en tilsidesættelse af princippet om upartiskhed som følge af tilrettelæggelsen af arrangementet den6. marts 2019, i den appellerede doms præmis 244 og 246. Dels er den sidstnævnte præmis imidlertid behæftet med en retlig fejl som fastslået i nærværende doms præmis 106. Dels var Rettens bemærkning under henvisning til den appellerede doms præmis 244 om, at det ikke har den store betydning, at ordføreren havde udtalt sig til fordel for den nævnte holdning, ikke et svar på appellanternes argumentation, som ikke vedrørte den kommende ordførers holdning vedrørende situationen i Catalonien, men den aktive støtte, som han ydede til det politiske parti, der står bag den omhandlede straffesag.
114
Som det fremgår af kronologien i tvistens baggrund som beskrevet af Retten i forbindelse med den appellerede dom, navnlig de forhold, der er sammenfattet i nærværende doms præmis 11-13, stod det nævnte politiske parti allerede bag den omhandlede straffesag, da arrangementet den 6. marts 2019 blev tilrettelagt. Den omstændighed, at arrangementet blev tilrettelagt af den person, der senere blev udpeget til ordfører, kunne således ikke alene indikere en støtte til det nævnte partis politiske idéer vedrørende situationen i Catalonien, men også en positiv holdning til retsforfølgningen af appellanterne. Ved at se bort fra dette aspekt af sin analyse undlod Retten at tage hensyn til et forhold, som var særlig relevant med henblik på at vurdere, om den, der havde tilrettelagt arrangementet, efterfølgende kunne udpeges til ordfører i proceduren for behandling af de anmodninger om ophævelse af immuniteten, der var baseret på den nævnte retsforfølgning, uden at kravet om upartiskhed ville blive tilsidesat.
115
Det følger af ovenstående betragtninger, at den retlige kvalificering af de faktiske omstændigheder, der er foretaget i den appellerede doms præmis 251, er fejlagtig, for så vidt som Retten på grundlag af bl.a. dommens præmis 246, som selv er behæftet med en retlig fejl, og uden at tage behørigt hensyn til kronologien i tvistens baggrund fastslog, at den omstændighed, at arrangementet den 6. marts 2019 blev tilrettelagt af den person, der senere blev udpeget til ordfører, ikke gjorde denne person uegnet til at blive udpeget til ordfører og derfor ikke kunne udgøre en tilsidesættelse af kravet om upartiskhed som omhandlet i chartrets artikel 41, stk. 1.
116
Under disse omstændigheder skal det tredje anbringendes andet leds andet klagepunkt ligeledes tages til følge.
117
Da de retlige fejl, der er konstateret i denne doms præmis 106 og 115, kan medføre ophævelse af den appellerede dom, skal appellen tages til følge, uden at det er nødvendigt at undersøge det tredje appelanbringendes andet leds øvrige klagepunkter og de øvrige appelanbringender.
Søgsmålet for Retten
118
I overensstemmelse med artikel 61, stk. 1, andet punktum, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol kan Domstolen, når den ophæver den af Retten trufne afgørelse, selv træffe endelig afgørelse, hvis sagen er moden til påkendelse.
119
I det foreliggende tilfælde finder Domstolen, at der skal træffes endelig afgørelse i den foreliggende sag. Sagen er moden til påkendelse, eftersom det af appellanterne anlagte annullationssøgsmål for Retten er baseret på anbringender, der har været genstand for en kontradiktorisk forhandling ved Retten, og hvis undersøgelse ikke nødvendiggør vedtagelsen af supplerende foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse eller oplysning af sagen (jf. i denne retning dom af 8.9.2020, Kommissionen og Rådet mod Carreras Sequeros m.fl., C-119/19 P og C-126/19 P, EU:C:2020:676, præmis 130).
120
Som det fremgår af nærværende doms præmis 28, har appellanterne fremsat otte anbringender til støtte for deres søgsmål for Retten.
121
Det tredje anbringende i dette søgsmål, der er opdelt i tre led, vedrører en tilsidesættelse af appellanternes ret til at få deres sager behandlet uvildigt og retfærdigt i overensstemmelse med chartrets artikel 41, stk. 1, sammenholdt med artikel 296, stk. 2, TEUF og chartrets artikel 41, stk. 2, litra c).
122
Med søgsmålets tredje anbringendes andet led har appellanterne anført, at Parlamentet tilsidesatte chartrets artikel 41, stk. 1, og artikel 39, stk. 2, og tilsidesatte en væsentlig formforskrift ved at udpege en partisk ordfører.
123
Med det første klagepunkt har de gjort gældende, at ordførerens manglende upartiskhed skyldes, at han tilhører en politisk gruppe, som omfatter medlemmer af Parlamentet, der tilhører det politiske parti VOX, som er appellanternes modstandere og står bag den omhandlede straffesag.
124
Med det andet klagepunkt har de anført, at den manglende upartiskhed skyldes, at ordføreren sammen med det nævnte politiske parti tilrettelagde arrangementet den 6. marts 2019, hvorunder han støttede sloganet »Puigdemont i fængsel« ved at klappe ad indlægget.
125
Parlamentet har, støttet af Kongeriget Spanien, bestridt appellanternes argumentation. På den ene side har det gjort gældende, at der ikke er nogen regler eller principper, der er til hinder for, at ordføreren tilhører en politisk gruppe, som også omfatter medlemmer af et nationalt parti med politiske mål, der går i den modsatte retning af dem, som forfølges af det medlem, der er genstand for en anmodning om ophævelse af immuniteten. Parlamentet har påpeget, at et sådant tilhørsforhold skyldes den politiske karakter, som Parlamentet og afgørelserne om en sådan anmodning har, og fremhævet forskelligartetheden af de politiske grupper, der er dannet i Parlamentet. På den anden side har det anført, at selv hvis appellanternes argumenter vedrørende den pågældende ordførers adfærd kan antages til realitetsbehandling, er disse argumenter under alle omstændigheder ikke tilstrækkelige til at rejse tvivl om ordførerens upartiskhed.
126
Som bemærket i denne doms præmis 86 og 87 fastsætter retten til god forvaltning, der er fastsat i chartrets artikel 41, stk. 1, i denne henseende, at enhver har ret til at få sin sag behandlet uvildigt, retfærdigt og inden for en rimelig frist af Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer. Dette krav om upartiskhed omfatter den subjektive upartiskhed og den objektive upartiskhed.
127
Som anført i denne doms præmis 79 råder Parlamentet over en vid skønsbeføjelse for så vidt angår behandlingen af anmodninger om ophævelse af immuniteten, hvilket indebærer en beføjelse til at fastlægge de procedureregler, der finder anvendelse, når Parlamentet skal tage stilling til sådanne anmodninger.
128
I forbindelse med udøvelsen af sin vide skønsbeføjelse vedtog Parlamentet inden for rammerne af JURI-udvalgets arbejde meddelelse nr. 11/2019, som fastsætter de principper, der finder anvendelse, når udvalget behandler en anmodning om ophævelse af immuniteten, herunder de principper, som er nævnt i meddelelsens punkt 8, der navnlig regulerer udpegelsen af den ordfører, der skal behandle en sådan anmodning, inden for rammerne af den ligelige rotation mellem de politiske grupper.
129
I det foreliggende tilfælde er det ubestridt, at den ordfører, der skulle behandle anmodningerne om ophævelse af appellanternes immunitet, var medlem af den politiske gruppe, som omfattede medlemmer af det politiske parti, der står bag den omhandlede straffesag.
130
Af de grunde, der er anført i denne doms præmis 97-105 og 114, må det konstateres, at denne ordfører ikke gav tilstrækkelige garantier for, at enhver rimelig tvivl hos appellanterne om en eventuel forudindtagethed til skade for dem var udelukket, og derfor ikke kunne anses for at opfylde kravet om upartiskhed. Udpegelsen af denne ordfører må derfor anses for at være foretaget i strid med chartrets artikel 41, stk. 1.
131
Det følger heraf, at denne udpegelse udgør en mangel ved proceduren for vedtagelse af betænkningerne i JURI-udvalget. Følgelig er procedurerne for vedtagelse af de omtvistede afgørelser tillige behæftet med en formel mangel.
132
Det følger i denne henseende af fast retspraksis, at en manglende overholdelse af procedureregler vedrørende vedtagelse af en bebyrdende retsakt udgør en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter som omhandlet i artikel 263, stk. 2, TEUF, således at det, hvis Unionens retsinstanser fastslår, at den anfægtede retsakt ikke er blevet behørigt vedtaget, tilkommer disse retsinstanser at drage konsekvenserne af en tilsidesættelse af en væsentlig formskrift og derfor annullere den retsakt, der er behæftet med en sådan mangel (dom af 14.3.2024, D & A Pharma mod Kommissionen og EMA, C-291/22 P, EU:C:2024:228, præmis 158 og den deri nævnte retspraksis). Idet de omtvistede afgørelser i den foreliggende sag blev vedtaget på grundlag af betænkninger fra JURI-udvalget, der burde have været anset for ugyldige, er disse afgørelser selv ugyldige.
133
Følgelig må søgsmålets tredje anbringendes andet led tiltrædes, og de omtvistede afgørelser annulleres i overensstemmelse med de påstande, som appellanterne nedlagde for Retten, uden at det er nødvendigt at undersøge det tredje anbringendes øvrige led og søgsmålets øvrige anbringender.
Sagsomkostninger
134
I henhold til artikel 184, stk. 2, i Domstolens procesreglement træffer Domstolen afgørelse om sagsomkostningerne, såfremt appellen tages til følge, og Domstolen selv endeligt afgør sagen.
135
I henhold til procesreglementets artikel 138, stk. 1, der i medfør af samme procesreglements artikel 184, stk. 1, finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
136
Idet Parlamentet i det væsentlige har tabt sagen, både sagen for Retten og appelsagen, bør det i det foreliggende tilfælde i overensstemmelse med appellanternes påstande pålægges Parlamentet at bære sine egne omkostninger og at betale de af appellanterne afholdte omkostninger i forbindelse med begge sager.
137
I henhold til artikel 184, stk. 4, i Domstolens procesreglement kan Domstolen i øvrigt bestemme, at en intervenient i første instans, som ikke selv har iværksat appel, skal bære sine egne omkostninger, når den pågældende har deltaget i den skriftlige eller den mundtlige del af retsforhandlingerne i appelsagen. I det foreliggende tilfælde bør det bestemmes, at Kongeriget Spanien, der var intervenient i første instans, og som har deltaget i den skriftlige del af retsforhandlingerne i appelsagen, skal bære sine egne omkostninger.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Tredje Afdeling):
1)
Den Europæiske Unions Rets dom af 5. juli 2023, Puigdemont i Casamajó m.fl. mod Parlamentet (T-272/21, EU:T:2023:373), ophæves.
2)
Europa-Parlamentets afgørelse P9_TA(2021)0059, P9_TA(2021)0060 og P9_TA(2021)0061 af 9. marts 2021 annulleres.
3)
Europa-Parlamentet bærer sine egne omkostninger såvel i forbindelse med sagen for Den Europæiske Unions Ret som i forbindelse med appelsagen og betaler de omkostninger, som Carles Puigdemont i Casamajó, Antoni Comín i Oliveres og Clara Ponsatí i Obiols har afholdt i forbindelse med begge disse sager.
4)
Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger såvel i forbindelse med sagen for Den Europæiske Unions Ret som i forbindelse med appelsagen.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.