62014FJ0050_SUM
EUROOPA LIIDU AVALIKU TEENISTUSE KOHTU OTSUS
(teine koda)
18. juuni 2015
Kohtuasi F‑50/14
OA
versus
Euroopa Komisjon
Avalik teenistus – Lepinguline töötaja – Töötasu – Kodumaalt lahkumise toetus – Personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punktis a ette nähtud tingimused – Alaline elukoht – Episoodiline ja ajutine eemalviibimine
Ese:
ELTL artikli 270 alusel, mida vastavalt Euratomi asutamislepingu artiklile 106a kohaldatakse Euratomi asutamislepingule, esitatud hagi, millega OA palub tühistada Euroopa Komisjoni 3. oktoobri 2013. aasta otsuse, millega keelduti talle kodumaalt lahkumise toetuse maksmisest sel ajal kohaldatavas versioonis Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad”) VII lisa artikli 4 lõike 1 punkti a alusel.
Otsus:
Tühistada Euroopa Komisjoni 3. oktoobri 2013. aasta otsus, millega keelduti OA-le kodumaalt lahkumise toetuse maksmisest personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punkti a alusel. Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja OA kohtukulud.
Kokkuvõte
Ametnikud – Töötasu – Kodumaalt lahkumise toetus – Ese – Määramise tingimus – Viiteperioodi jooksul teenistuskohaks olevas liikmesriigis alalise elukoha või põhilise tegevusala puudumine – Mõiste „alaline elukoht” – Episoodiline ja lühiajaline eemalviibimine riigist – Asjaolu, mis ei mõjuta elukoha alalisust – Ülikooliõpingud, millele järgneb praktika või töötamine – Vaieldav oletus kavatsusest muuta alalist elukohta
(Personalieeskirjad, lisa VII artikli 4 lõike 1 punkt a)
Personalieeskirjade VII lisa artikliga 4 ettenähtud kodumaalt lahkumise toetuse maksmise eesmärk on hüvitada liidu teenistusse asumisega seotud kulud ja ebamugavused ametnikele ja teenistujatele, kes on selle tõttu sunnitud muutma oma asukohariigi teenistusriigi vastu.
Personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punkt a tugineb kodumaalt lahkumisega seoses mõistetele „alaline elukoht” ja „põhiline tegevusala” enne teenistusse asumist selleks, et kehtestada lihtsad ja objektiivsed kriteeriumid. Sellest tuleneb esiteks, et nimetatud sätet tuleb tõlgendada nii, et kodumaalt lahkumise toetuse saamise kriteerium on asjaomase isiku alaline elukoht viiteperioodil, ning teiseks, et mõiste „kodumaalt lahkumine” sõltub ametniku subjektiivsest olukorrast, st tema lõimumise astmest uues keskkonnas, mille saab kindlaks teha näiteks tema alalise elukoha või varasema tegelemisega põhilise tegevusalaga.
Alaline elukoht on koht, kus on asjaomase ametniku või teenistuja püsiv või peamine huvide keskus, mille ta on valinud kavatsusega anda sellele püsiv tähendus, arvestades seejuures, et alalise elukoha määratlemisel tuleb arvesse võtta kõiki sellega seotud faktilisi asjaolusid ning eelkõige asjaomase isiku tegelikku elukohta.
Asjaomane ametnik või teenistuja kaotab õiguse saada kodumaalt lahkumise toetust vaid siis, kui tema alaline elukoht oli teenistuskohariigis või ta tegeles seal oma põhilise tegevusalaga kogu viiteperioodi jooksul, arvestades et episoodilist ja lühiajalist eemalviibimist riigist ei saa pidada piisavaks, et kaotada teenistuskohariigis hageja elukoha alalisus.
Siiski kui õpingutele järgneb samas kohas praktika või töötamise periood, võib asjaomase isiku jätkuv viibimine selles riigis tekitada oletuse tema võimalikust kavatsusest viia sinna riiki üle oma püsiv või peamine huvide keskus ja seega ka oma alaline elukoht.
(vt punktid 32–35 ja 39)
Viited:
Euroopa Kohus: kohtuotsus Magdalena Fernández vs. komisjon, C‑452/93 P, EU:C:1994:332, punkt 21.
Esimese Astme Kohus: kohtuotsused Magdalena Fernández vs. komisjon, T‑90/92, EU:T:1993:78, punkt 29; Reichert vs. parlament, T‑18/98, EU:T:2000:113, punkt 25; Liaskou vs. nõukogu, T‑60/00, EU:T:2001:129, punkt 52; E vs. komisjon, T‑251/02, EU:T:2004:357, punkt 53; Salazar Brier vs. komisjon, T‑83/03, EU:T:2005:371, punkt 65; De Bustamante Tello vs. nõukogu, T‑368/03, EU:T:2005:372, punkt 52; F vs. komisjon, T‑324/04, punkt 86, ja Asturias Cuerno vs. komisjon, T‑473/04, EU:T:2007:184, punkt 73.
Avaliku Teenistuse Kohus: kohtuotsused Tzvetanova vs. komisjon, F‑33/09, EU:F:2010:18, punkt 57; Mioni vs. komisjon, F‑28/10, EU:F:2011:23, punktid 22 ja 32 ning Bourtembourg vs. komisjon, F‑6/12, EU:F:2012:175, punktid 28 ja 29.