62017TJ0466_RES
Věc T‑466/17
Printeos, SA a další
v.
Evropská komise
Rozsudek Tribunálu (třetího rozšířeného senátu) ze dne 24. září 2019
„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Trh standardních katalogových a speciálně potištěných obálek – Rozhodnutí konstatující porušení článku 101 SFEU – Částečné zrušení z důvodu porušení povinnosti uvést odůvodnění – Pozměňující rozhodnutí – Postup při narovnání – Pokuty – Základní částka – Mimořádná úprava – Horní hranice 10 % celkového obratu – Článek 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 – Zásada ne bis in idem – Právní jistota – Legitimní očekávání – Rovné zacházení – Souběh sankcí – Proporcionalita – Spravedlnost – Přezkum v plné jurisdikci“
Žaloba na neplatnost – Zrušující rozsudek – Účinky – Povinnost přijmout opatření k výkonu rozsudku – Rozsah – Rozhodnutí Komise v řízení o narovnání, kterým se konstatuje porušení pravidel hospodářské soutěže – Zrušení pro nedostatek odůvodnění – Částečné zrušení omezená na účastníka řízení ukládajícího pokutu – Přijetí nového rozhodnutí o uložení pokuty ve stejné výši – Zásada ne bis in idem – Nepoužitelnost – Porušení zásady právní jistoty a zásady ochrany legitimního očekávání – Neexistence
(Článek 101 a čl. 266 první pododstavec SFEU; Dohoda o EHP, článek 53; Listina základních práv Evropské unie, článek 50)
(viz body 56–69)
Hospodářská soutěž – Pokuty – Částka – Stanovení – Stanovení základní částky – Pokuta uložení v řízení o narovnání – Neuplatnění metodologie stanovené pokyny – Porušení zásady rovného zacházení – Neexistence
(Článek 101 odst. 1 SFEU; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; sdělení Komise 2006/C 210/02, body 13 a 37)
(viz body 91–95, 98, 99, 103–135)
Hospodářská soutěž – Pokuty – Částka – Stanovení – Stanovení základní částky – Pokuta uložení v řízení o narovnání – Neuplatnění metodologie stanovené pokyny – Porušení zásady rovného zacházení – Nemožnost dovolávat se protiprávnosti, k níž došlo ve prospěch jiné osoby
(Článek 101 odst. 1 SFEU; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2; sdělení Komise 2006/C 210/02, body 13 a 37)
(viz body 91–95, 98, 99, 136–146)
Hospodářská soutěž – Pokuty – Částka – Stanovení – Maximální částka – Uplatnění maximální částky na všechny sankcionované podniky, které se účastnily téhož protiprávního jednání – Porušení zásady rovného zacházení – Neexistence
(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 23 odst. 2 a 3)
(viz body 96, 97, 101, 102)
Hospodářská soutěž – Pokuty – Částka – Stanovení – Nezohlednění pokuty uložené vnitrostátním orgánem pro hospodářskou soutěž – Odlišná území, odlišná jednání narušující hospodářskou soutěž a odlišná období – Porušení zásady rovnosti – Neexistence
(Článek 101 SFEU; Dohoda o EHP, článek 53)
(viz body 152–158)
Shrnutí
Tribunál rozsudkem Printeos a další v. Komise (T‑466/17) ze dne 24. září 2019 zamítl žalobu několika společností provozujících činnost prodeje standardních katalogových a speciálně potištěných obálek (dále jen „žalobkyně“), která směřovala k částečnému zrušení rozhodnutí Evropské komise (
1
), kterým jim byla uložena pokuta za porušení článku 101 SFEU (dále jen „napadené rozhodnutí“). Uvedené porušení mělo formu dohod či jednání ve vzájemné shodě mezi žalobkyněmi a čtyřmi dalšími skupinami podniků na území několika evropských zemí.
Napadené rozhodnutí bylo přijato v návaznosti na částečné zrušení (
2
), pro nedostatek odůvodnění, předchozího rozhodnutí Komise (
3
), kterým byla žalobkyním uložena pokuta 4729000 eur a které bylo přijato v řízení o narovnání (dále jen „původní rozhodnutí“). V návaznosti na uvedené zrušení Komise přijala napadené rozhodnutí, kterým původní rozhodnutí změnila a uložila stejnou pokutu.
Tribunál zaprvé rozhodl, že v situaci, kdy je důvodem ke zrušení unijního aktu procesní vada, jako je nedostatek odůvodnění, a unijní soud neuplatní svoji pravomoc přezkumu v plné jurisdikci, aby upravil uloženou pokutu, nebrání Komisi v tom, aby přijala nové rozhodnutí, kterým žalobcům uloží pokutu, aniž by se dopustila pochybení vytýkaných v žalobním důvodu vycházejícím z porušení zásady právní jistoty, zásady ochrany legitimního očekávání a zásady ne bis in idem. V tomto ohledu Tribunál uvedl, že uplatnění zásady ne bis in idem předpokládá, že bylo rozhodnuto o skutkové podstatě protiprávního jednání nebo že byla přezkoumána legalita posouzení tohoto protiprávního jednání. Zásada ne bis in idem tedy sama o sobě nebrání opakování stíhání, jejichž předmětem je totéž protisoutěžní jednání, pokud první rozhodnutí bylo zrušeno z formálních důvodů, aniž bylo ohledně vytýkaných skutečností rozhodnuto ve věci samé, jelikož zrušující rozhodnutí pak nepředstavuje „zproštění“ v trestněprávním smyslu. Tribunál měl za to, že tento přístup platí rovněž v případě zrušení z důvodu nedostatku odůvodnění rozhodnutí ukládajícího pokutu, když bylo uvedené rozhodnutí přijato v řízení o narovnání.
Pokud jde zadruhé o žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení při určení částky pokuty, měl Tribunál za to, že pro účely přezkumu dodržení zásady rovného zacházení v projednávané věci je třeba rozlišit mezi povinně rovnostářským určením základních částek pokut, které mají být dotčeným podnikům uloženy, na jedné straně a na druhé straně uplatněním na uvedené podniky hranice 10 % podle čl. 23 odst. 2 druhého pododstavce nařízení č. 1/2003 (
4
), které se může lišit v závislosti na jejich celkových obratech. Ačkoli totiž Komise může platně zvolit způsob výpočtu základní částky, který se zakládá na hodnotě tržeb dosažených za celý rok, který spadá do doby trvání protiprávního jednání, za účelem zohlednění hospodářského významu protiprávního jednání, jakož i relativní váhy jednotlivých podniků, které se na protiprávním jednání podílely, byla povinna v tomto kontextu dodržet zásadu rovného zacházení. Naproti tomu uplatnění hranice 10 % pro určení konečné částky pokut není v zásadě závislé ani na hospodářském významu protiprávního jednání, ani na relativní váze jednotlivých zúčastněných podniků, ani na závažnosti či době trvání jimi spáchaného protiprávního jednání, ale má čistě automatickou povahu, která se pojí výhradně k jejich celkovým obratům, a proto judikatura rozhodla, že toto uplatnění nemůže mít za následek zejména porušení zásady rovného zacházení.
Tribunál však rozhodl, že je nesprávná analýza Komise, podle které výsledek uplatnění hranice 10 % v mezitímním stadiu výpočtu pokut, které mají být uloženy, vede ipso facto k výsledkům v souladu se zásadou rovného zacházení. V tomto ohledu Tribunál uvedl, že zvolením přístupu, který nespadá do působnosti čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, Komise využila své posuzovací pravomoci podle bodu 37 pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (
5
). Po přezkumu úprav základních částek provedených na základě uvedeného přístupu s ohledem na jednotlivé skupiny podniků, kterým bylo určeno napadené rozhodnutí, měl Tribunál za to, že jedna z uvedených skupin byla bez objektivního odůvodnění předmětem příznivějšího zacházení. Tribunál tudíž rozhodl, že žalobkyně nemohou ve svůj prospěch uplatňovat protiprávnost, plynoucí z takového nerovného zacházení.
Pokud jde o současné uplatnění článku 101 SFEU a vnitrostátního práva hospodářské soutěže, v projednávané věci ohledně účinků protiprávního jednání žalobkyň na španělském území, které bylo předmětem třetího žalobního důvodu vycházejícího z porušení zásady rovnosti zacházení, Tribunál bez dalšího konstatoval, že napadené rozhodnutí se netýká uvedeného území a že španělský orgán pro hospodářskou soutěž uložil sankce za jednání v odlišném období. Tribunál uvedl, že za takových okolností úplná a dostatečně odrazující sankce za protisoutěžní jednání žalobkyň vyžaduje právě zohlednění všech jejích účinků na jednotlivých uvedených územích, včetně časových účinků, takže nelze Komisi vytýkat, že ze stejných důvodů nesnížila pokutu uloženou žalobkyním v původním rozhodnutí a v napadeném rozhodnutí.
(
1
) – Rozhodnutí Komise C(2017) 4112 final ze dne 16. června 2017, kterým se mění rozhodnutí Komise C(2014) 9295 final ze dne 10. prosince 2014 v řízení podle článku [101 SFEU] a článku 53 Dohody o EHP (AT.39780 – Obálky).
(
2
) – Rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2016, Printeos a další v. Komise (T‑95/15, EU:T:2016:722).
(
3
) – Rozhodnutí Komise C(2014) 9295 final ze dne 10. prosince 2014 v řízení podle článku [101 SFEU] a článku 53 Dohody o EHP (AT.39780 – Obálky).
(
4
) – Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích [101 a 102 SFEU] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1).
(
5
) – Úř. věst. 2006, C 210, s. 2.