62023CJ0665_RES
Kohtuasi C‑665/23
IL
versus
Veracash SAS
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa))
Euroopa Kohtu (neljas koda) 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus
Eelotsusetaotlus – Makseteenused siseturul – Direktiiv 2007/64/EÜ – Artikli 56 lõike 1 punkt b – Makseteenuse kasutaja kohustus teatada „liigse viivituseta“ makseteenuse pakkujale makseviisi kadumisest, varastamisest, väärkasutamisest või autoriseerimata kasutamisest – Artikkel 58 – Autoriseerimata maksetehingust teatamine – Sellise tehingu vigade kõrvaldamine makseteenuse pakkuja poolt, mis sõltub teenuse kasutaja kohustusest teatada tehingust „liigse viivituseta ning hiljemalt 13 kuu jooksul pärast debiteerimise kuupäeva“ – Artiklid 60 ja 61 – Makseteenuse pakkuja ja maksja vastav vastutus autoriseerimata maksetehingu korral – Järjestikused autoriseerimata maksetehingud, mis järgnevad makseviisi kadumisele, varastamisele, väärkasutamisele või autoriseerimata kasutamisele – Viivitusega teatamine, mis oli ettekavatsemata ja ei olnud tingitud raskest hooletusest – Tagasimakse saamise õiguse ulatus
Õigusaktide ühtlustamine – Makseteenused siseturul – Direktiiv 2007/64 – Makseteenuse pakkuja vastutus autoriseerimata maksetehingute korral – Kasutaja, kes ei teatanud nendest tehingutest teenusepakkujale liigse viivituseta, kuid teatas nendest 13 kuu jooksul pärast debiteerimise kuupäeva – Õiguse nõuda tehingute vigade kõrvaldamist põhimõtteline kaotamine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2007/64, artikkel 58)
(vt punktid 37, 40–44, 46–51 ja 56 ning resolutsiooni punkt 1)
Õigusaktide ühtlustamine – Makseteenused siseturul – Direktiiv 2007/64 – Makseteenuse pakkuja vastutus autoriseerimata maksetehingute korral – Autoriseerimata tehing, mis tehti pärast makseviisi kaotamist, varastamist, väärkasutamist või mis tahes autoriseerimata kasutamist – Kasutaja, kes teatas sellest tehingust teenusepakkujale 13 kuu jooksul pärast debiteerimise kuupäeva – Tehingust viivitusega teatamine ettekavatsetult või raske hooletuse tulemusel – Õiguse nõuda selle tehingu vigade kõrvaldamist kaotamine – Lubatavus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2007/64, artikli 56 lõike 1 punkt b, artikkel 58, artikli 60 lõige 1 ning artikli 61 lõige 2)
(vt punktid 62–65, 67–71 ja 76 ning resolutsiooni punkt 2)
Õigusaktide ühtlustamine – Makseteenused siseturul – Direktiiv 2007/64 – Makseteenuse pakkuja vastutus autoriseerimata maksetehingute korral – Järjestikused autoriseerimata tehingud, mis tehti pärast makseviisi kaotamist, varastamist, väärkasutamist või mis tahes autoriseerimata kasutamist – Kasutaja, kes teatas nendest tehingutest teenusepakkujale 13 kuu jooksul pärast debiteerimise kuupäeva – Individuaalsed tehingud, millest on ettekavatsetult või raske hooletuse tulemusel viivitusega teatatud – Õiguse nõuda vigade kõrvaldamist kaotamine üksnes selliste tehingute puhul – Lubatavus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2007/64, artikli 56 lõike 1 punkt b, artikkel 58, artikli 60 lõige 1 ning artikli 61 lõige 2)
(vt punktid 82–85 ja 87–90 ning resolutsiooni punkt 3)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus selgitas vaidluses, mis puudutas keeldumist hüvitada üksikisikule väidetavalt autoriseerimata sularaha väljamaksed, kuna neist teatati viivitusega, teatud aspekte vastutuse kohta autoriseerimata tehingute eest, mis tehti makseviise kasutades kooskõlas direktiiviga 2007/64 (
1
), võttes arvesse seadusandja kehtestatud tasakaalu maksja ja makseteenuse pakkuja huvide vahel.
IL on füüsiline isik, kellel on Veracashis hoiukonto. Veracash saatis 24. märtsil 2017 ILi aadressile uue väljavõtu- ja maksekaardi.
23. mail 2017 teatas IL Veracashile, et 30. märtsist kuni 17. maini 2017 tehti sellelt kontolt igapäevaseid väljamakseid, ehkki ta ei olnud uut kaarti saanud ega neid väljamakseid autoriseerinud.
Ta algatas seepeale kohtumenetluse, et eelkõige nendele väljamaksetele vastavad summad tagasi saada.
Pärast seda, kui cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus, Prantsusmaa) jättis tema hagi rahuldamata, leides, et Veracashile oli kõnealustest väljamaksetest teatatud viivitusega kaks kuud pärast esimest vaidlustatud väljamakset, esitas IL kassatsioonkaebuse Cour de cassationile (Prantsusmaa kassatsioonikohus), kes esitas eelotsusetaotluse.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul sõltub vaidluse lahendus eelkõige sellest, kas makseteenuse pakkuja võib keelduda autoriseerimata tehingu summa tagasimaksmisest, kui maksja on sellest tehingust küll teatanud 13 kuu jooksul pärast debiteerimise kuupäeva, nagu on ette nähtud direktiivi 2007/64 artiklis 58 ja riigisiseses õiguses (
2
), kuid on sellega viivitanud, ilma et see viivitus oleks olnud ettekavatsetud või tema raske hooletuse tulemus.
Järeldades, et riigisisese õiguse asjasse puutuvaid sätteid tuleb tõlgendada direktiivi 2007/64 arvestades, esitas eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtule küsimused selle direktiivi tõlgendamise kohta.
Euroopa Kohtu hinnang
Esiteks leidis Euroopa Kohus, et makseteenuse kasutajalt võetakse põhimõtteliselt õigus nõuda tehingu vigade kõrvaldamist, kui ta ei ole oma makseteenuse pakkujale teatanud liigse viivituseta, et ta sai teadlikuks autoriseerimata maksetehingust, kuigi ta teatas sellest teenusepakkujale 13 kuu jooksul pärast debiteerimise kuupäeva.
Direktiivi 2007/64 artikli 58 sõnastuse kohaselt peab makseteenuse kasutaja täitma kaks ajalist tingimust: ta peab teatama oma makseteenuse pakkujale liigse viivituseta, et ta on saanud teadlikuks autoriseerimata maksetehingust – see kohustus tekib alates hetkest, mil kasutaja sai tehingust teadlikuks, ning selle täitmist tuleb hinnata, võttes arvesse tema olukorda –, ja esitama selle teate hiljemalt 13 kuu jooksul pärast debiteerimise kuupäeva.
Kohustus teatada „liigse viivituseta“ erineb seega kohustusest teatada „13 kuu jooksul“ pärast debiteerimise kuupäeva, nagu viitab ka direktiivi 2007/64 põhjenduses 31 viidatud kohustus teavitada „nii kiiresti kui võimalik“.
Olukorras, kus kohustus teavitada makseviisi kadumisest, varastamisest, väärkasutamisest või mis tahes autoriseerimata kasutamisest vastavalt direktiivi 2007/64 artikli 56 lõike 1 punkti b (
3
) ettekirjutustele tekib samal ajal selle artiklis 58 sätestatud teatamiskohustusega, ei oleks igal juhul järjepidev leida, et artikli 58 järgne teatamiskohustus on nõuetekohaselt täidetud pelgalt sellega, et järgitakse 13 kuu pikkust tähtaega pärast debiteerimise kuupäeva, samas kui artikli 56 sättes ette nähtud kohustus tuleb täita kiiremini.
Lõpuks on direktiivi 2007/64 artiklis 58 ette nähtud kohustusel teatada „liigse viivituseta“ ennetav eesmärk vähendada autoriseerimata tehingutega seotud riske ja tagajärgi. See eesmärk seataks aga kahtluse alla, kui kohustust võiks täita üksnes 13 kuu jooksul pärast debiteerimise kuupäeva. Pealegi seataks kahtluse alla kohustuse teatada 13 kuu jooksul eesmärk – tagada poolte õiguskindlus (
4
) – ka siis, kui makseteenuse kasutajal oleks õigus nõuda autoriseerimata maksetehingu parandamist, millest ta oli teadlik, kuid millest ta teatas oma makseteenuse pakkujale viivitusega. Kaks erinevat eesmärki kinnitavad seda, et artikliga 58 kehtestatakse kaks erinevat ajalist tingimust.
Teiseks täpsustas Euroopa Kohus siiski, et kui tegemist on autoriseerimata maksetehinguga, mis tehti pärast makseviisi kaotamist, varastamist, väärkasutamist või mis tahes autoriseerimata kasutamist, ja kui maksja on tehingust makseteenuse pakkujale teatanud 13 kuu jooksul pärast debiteerimise kuupäeva, jääb see maksja – välja arvatud juhul, kui ta on tegutsenud pettuse teel – ilma õigusest nõuda maksetehingu tegelikku vigade kõrvaldamist üksnes juhul, kui ta viivitas oma makseteenuse pakkujale sellest teatamisega ettekavatsetult või raske hooletuse tulemusel, mis kujutab endast hoolsuskohustuse selget rikkumist.
Sellega seoses nähtub direktiivi 2007/64 artikli 61 lõike 2 esimesest lausest, artikli 56 lõike 1 punktist b ja artikli 60 lõikest 1, et üksnes juhul, kui maksja tegutseb pettuse teel või kui ta viivitab ettekavatsetult või raske hooletuse tõttu sellega, et teatada makseteenuse pakkujale või tema määratud üksusele makseviisi kaotamisest, varastamisest, väärkasutamisest või mis tahes autoriseerimata kasutamisest, on makseteenuse pakkuja vabastatud kohustusest maksjale autoriseerimata maksetehingute summa tagasi maksta.
Lõpuks täpsustas Euroopa Kohus, et kui on tegemist järjestikuste autoriseerimata maksetehingutega, mis toimuvad pärast makseviisi kaotamist, varastamist, väärkasutamist või mis tahes autoriseerimata kasutamist, siis ei ole maksjal õigust üksnes sellise kahju hüvitamisele, mis tuleneb tehingutest, mille puhul ta viivitas oma makseteenuse pakkujale teatamisega ettekavatsetult või raske hooletuse tulemusel.
Nimelt on kõigepealt artikli 61 lõikes 2 kehtestatud põhjuslik seos ühelt poolt maksja käitumise ja teiselt poolt tekkinud kahju vahel, mida ta ei saa lasta kõrvaldada. Seejärel, kuna direktiivi 2007/64 artiklis 58 on sõnaselgelt viidatud üksikutest maksetehingutest teatamisele, tuleb seda, kas teatamist tuleb pidada hilinenuks, hinnata iga tehingu puhul eraldi.
Seda grammatilist tõlgendust kinnitab direktiivi 2007/64 asjasse puutuvate sätete kontekst ning selle direktiivi eesmärgid. Nimelt kinnitavad ühest küljest nii direktiivi artikli 61 lõige 4 (
5
) kui ka artikli 61 lõige 5 (
6
), et maksjat ei saa pidada vastutavaks kahju eest, mida ta ei oleks saanud vältida. Teisest küljest, kuna direktiivis on kehtestatud põhjuslik seos maksja tegevuse ja tekkinud kahju vahel, tasakaalustab see norm makseteenuste kasutajate ja pakkujate huvid. Kasutajat kutsutakse seega üles teatama kiirelt mis tahes autoriseerimata tehingust, mille ta tuvastab, samas kui teenusepakkuja peab täitma oma kohustused, et seda tuvastamist võimaldada.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. novembri 2007. aasta direktiiv 2007/64/EÜ makseteenuste kohta siseturul ning direktiivide 97/7/EÜ, 2002/65/EÜ, 2005/60/EÜ ja 2006/48/EÜ muutmise ning direktiivi 97/5/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2007, L 319, lk 1; parandus ELT 2009, L 187, lk 5).
(
2
)	Rahandus- ja finantsseadustiku (code monétaire et financier) redaktsiooni, mis tuleneb 15. juuli 2009. aasta määrusest nr 2009‑866 makseteenuste osutamise ja makseasutuste asutamise tingimuste kohta (JORF, 16.7.2009, tekst nr 13; parandused JORF, 25.7.2009, tekst nr 18), artikkel L.133‑24.
(
3
)	Selle artikli kohaselt teatab makseteenuse kasutaja, kellel on õigus maksviisi kasutada, makseteenuse pakkujale või pakkuja määratud üksusele liigse viivituseta, kui ta on saanud teadlikuks makseviisi kadumisest, varastamisest, väärkasutamisest või selle autoriseerimata kasutamisest.
(
4
)	Vt selle kohta 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus CRCAM (C‑337/20, EU:C:2021:671, punktid 48–52).
(
5
)	Sellest artiklis on sätestatud, et maksja ei kanna mingeid finantstagajärgi, mis tulenevad kaotatud, varastatud või väärkasutatud makseviisi kasutamisest pärast seda, kui ta on sellest teavitanud kooskõlas direktiivi 2007/64 artikli 56 lõike 1 punktiga b.
(
6
)	Selles artiklis on sätestatud, et kui makseteenuse pakkuja ei taga igal ajal asjakohaste vahendite olemasolu kaotatud, varastatud või väärkasutatud makseinstrumendist teatamiseks, nagu on nõutud direktiivi 2007/64 artikli 57 lõike 1 punkti c alusel, ei ole maksja vastutav selle makseinstrumendi kasutamisest tulenevate finantstagajärgede eest, välja arvatud juhul, kui maksja on toime pannud pettuse.