62023CJ0560
EUROOPA KOHTU OTSUS (esimene koda)
18. detsember 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Määrus (EL) nr 604/2013 – Rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi kindlaksmääramine – Artikli 29 lõige 1 – Üleandmistähtaeg – Kuuekuulise tähtaja arvestamise algushetke kindlaksmääramine – Peatava toimega kaebuse esitamine kohtusse – Kaebust menetlevale kohtule teatavaks tehtud uus asjaolu – Algse üleandmisotsuse tühistamine ja asja saatmine pädevale haldusasutusele uuesti läbivaatamiseks – Niisuguse teise üleandmisotsuse vastuvõtmine, mille peale on samuti esitatud tühistamishagi – Mõju üleandmise tähtaja arvutamisele
Kohtuasjas C‑560/23 [Tang], (
i
)
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Flygtningenævneti (pagulaste apellatsioonikomisjon, Taani) 8. septembri 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 8. septembril 2023, menetluses
H (ved DRC Dansk Flygtningehjælp)
versus
Udlændingestyrelsen,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja president F. Biltgen, Euroopa Kohtu asepresident T. von Danwitz (ettekandja), kohtunikud I. Ziemele, F. Schalin ja S. Gervasoni,
kohtujurist: J. Richard de la Tour,
kohtusekretär: ametnik C. Strömholm,
arvestades kirjalikku menetlust ja 6. veebruari 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
H (ved DRC Dansk Flygtningehjælp), esindajad: nõustajad M. Melin ja C. Vester Kofoed, keda abistas advokat J. Goldschmidt,
–
Taani valitsus, esindajad: D. Elkan, M. Jespersen, C. A.‑S. Maertens ja J. Sandvik Loft,
–
Prantsuse valitsus, esindajad: R. Bénard ja O. Duprat-Mazaré,
–
Austria valitsus, esindajad: A. Posch, J. Schmoll ja M. Kopetzki,
–
Šveitsi valitsus, esindajad: L. Lanzrein ja V. Michel,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Katsimerou, B. Schima ja C. Vang,
olles 8. mai 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määruse (EL) nr 604/2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest (ELT 2013, L 180, lk 31; edaspidi „Dublini III määrus“), artiklit 27 ning artikli 29 lõikeid 1 ja 2.
2
Eelotsusetaotlus on esitatud Afganistani kodaniku H ja Udlændingestyrelseni (välismaalaste amet, Taani) vahelises kohtuvaidluses selle ameti otsuse üle anda ta üle Rumeeniale.
Õiguslik raamistik
Protokoll Taani seisukoha kohta ning Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vaheline leping
3
Protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei ole Dublini III määrus Taani Kuningriigi suhtes siduv.
4
Lepingu Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahel, mis käsitleb kriteeriumide ja mehhanismide kehtestamist selle riigi määramiseks, kes vastutab Taanis või mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest, ning sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteemi kehtestamist Dublini konventsiooni tõhusa kohaldamise eesmärgil (ELT 2006, L 66, lk 38), mis kiideti ühenduse nimel heaks nõukogu 21. veebruari 2006. aasta otsusega 2006/188/EÜ (ELT 2006, L 66, lk 37), artikli 2 järgi samas kohaldatakse Dublini III määrust Euroopa Liidu ja Taani Kuningriigi vahelistes suhetes.
5
Dublini III määruse artikli 48 esimese lõiguga tunnistati kehtetuks nõukogu 18. veebruari 2003. aasta määrus (EÜ) nr 343/2003, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest (ELT 2003, L 50, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 109), millega vastavalt selle artiklile 24 asendati Euroopa ühenduste liikmesriigis esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest vastutava riigi määramist käsitlev konventsioon, mis allkirjastati Dublinis 15. juunil 1990 (EÜT 1997, C 254, lk 1).
Dublini III määrus
6
Dublini III määruse põhjendused 4, 5 ja 19 on sõnastatud järgmiselt:
„(4)
Tampere[s toimunud Euroopa Ülemkogu] kohtumise järeldustes tõdetakse ka, et Euroopa ühine varjupaigasüsteem peaks lühiajaliselt hõlmama selget ja toimivat menetlust varjupaigataotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi määramiseks.
(5)
Selline menetlus peaks põhinema liikmesriikide ja asjaomaste isikute seisukohast erapooletutel ja õiglastel alustel. Eelkõige peaks see võimaldama kiiresti määrata vastutav liikmesriik, et tagada tegelik juurdepääs rahvusvahelise kaitse andmise menetlusele ja mitte seada ohtu rahvusvahelise kaitse taotluste kiire menetlemise eesmärki.
[…]
(19)
Selleks et tagada asjaomaste isikute õiguste tõhus kaitse, tuleks vastutavale liikmesriigile üleandmise otsustega seoses ette näha õiguslikud tagatised ja õigus tõhusale õiguskaitsevahendile, kooskõlas eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste harta [(edaspidi „harta“)] artikliga 47. Rahvusvahelise õiguse täitmise tagamiseks peaks tõhus õiguskaitsevahend hõlmama nii käesoleva määruse kohaldamise kui ka selle liikmesriigi õigusliku tegeliku olukorra hindamist, kuhu taotleja üle antakse.“
7
Määruse artiklis 18 „Vastutava liikmesriigi kohustused“ on ette nähtud:
„1.   Käesoleva määruse kohaselt vastutav liikmesriik on kohustatud:
[…]
c)
võtma artiklites 23, 24, 25 ja 29 sätestatud tingimustel tagasi kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku, kes on läbivaatamise käigus taotluse tagasi võtnud ja esitanud taotluse mõnes muus liikmesriigis või kes viibib elamisloata mõne muu liikmesriigi territooriumil;
[…]“.
8
Määruse artiklis 27 „Õiguskaitsevahendid“ on sätestatud:
„1.   Taotlejal või muul artikli 18 lõike 1 punktis c või d osutatud isikul on õigus tõhusale õiguskaitsele üleandmisotsuse faktiliste või õiguslike asjaolude vaidlustamise või läbivaatamise kaudu kohtus.
[…]
3.   Üleandmisotsuse vaidlustamise või läbivaatamise korral sätestavad liikmesriigid oma siseriiklikus õiguses, et:
a)
vaidlustamine või läbivaatamine annab asjaomasele isikule õiguse jääda asjaomasesse liikmesriiki, kuni selguvad vaidlustamise või läbivaatamise tulemused, või
b)
üleandmine peatub automaatselt ning selline peatumine aegub pärast mõistlikku ajavahemikku, mille jooksul kohus otsustab pärast palve üksikasjalikku ja tähelepanelikku läbivaatamist, kas anda vaidlustamisele või läbivaatamisele peatav mõju, või
c)
asjaomasele isikule antakse võimalus esitada mõistliku aja jooksul kohtule taotlus peatada üleandmisotsuse täideviimine kuni vaidlustamise või läbivaatamise tulemuste selgumiseni. Liikmesriigid tagavad, et tõhus õiguskaitsevahend on olemas, peatades üleandmise, kuni võetakse vastu otsus esimese peatamise palve kohta. Otsus selle kohta, kas peatada üleandmisotsuse rakendamine, võetakse vastu mõistliku aja jooksul, võimaldades samas palve üksikasjaliku ja tähelepaneliku läbivaatamise. Üleandmise rakendamise peatamisest keeldumise otsuses esitatakse selle aluseks olevad põhjused.
4.   Liikmesriigid võivad ette näha, et pädevad asutused võivad ex officio otsustada peatada üleandmisotsuse rakendamise kuni vaidlustamise või läbivaatamise tulemuse selgumiseni.
[…]“.
9
Määruse artiklis 29 „Menetlused ja tähtajad“ on ette nähtud:
„1.   Palve esitanud liikmesriik annab taotleja või muu artikli 18 lõike 1 punktis c või d osutatud isiku pärast asjaomaste liikmesriikide omavahelist nõupidamist vastutavale liikmesriigile üle kooskõlas oma riigi õigusega esimesel võimalusel ja hiljemalt kuue kuu jooksul ajast, mil teine liikmesriik rahuldas vastuvõtmis- või tagasivõtmispalve või tehti lõplik otsus vaidlustamise või uuesti läbi vaatamise suhtes, kui sellel oli peatav toime vastavalt artikli 27 lõikele 3.
[…]
2.   Kui üleandmine ei toimu kuue kuu jooksul, vabaneb vastutav liikmesriik kohustusest asjaomane isik vastu või tagasi võtta ning vastutus läheb üle palve esitanud liikmesriigile. […]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
10
Afganistani kodanik H sisenes 25. aprillil 2021 Taani, kus ta esitas samal päeval rahvusvahelise kaitse taotluse. Eurodaci andmebaasi märgete kohaselt oli H juba varjupaigataotlejana registreeritud 5. märtsil 2021 Rumeenias.
11
Seetõttu esitas välismaalaste amet 24. juunil 2021 Dublini III määruse artikli 18 lõike 1 punkti c alusel Rumeeniale taotluse H tagasivõtmiseks.
12
Rumeenia nõustus 7. juulil 2021 H tagasi võtma.
13
Välismaalaste amet tegi 19. juulil 2021 otsuse anda H Dublini III määruse artikli 18 lõike 1 punkti c alusel üle Rumeeniale. Samal päeval esitas H selle otsuse peale kaebuse Flygtningenævnetile (pagulaste apellatsioonikomisjon, Taani), kes on käesolevas kohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohus. Sellel kaebusel oli Dublin III määruse artikli 27 lõike 3 punkti a kohaselt peatav toime.
14
Rumeenia teatas 28. veebruaril 2022 kõigile liikmesriikidele, et tingituna Ukraina konfliktist ja suurenenud pagulastevoost Rumeenias peatab ta alates 1. märtsist 2022 kõik Dublini III määruse alusel toimuvad Rumeenia-suunalised üleandmised.
15
Eelotsusetaotluse esitanud kohus saatis 15. märtsil 2022 asja välismaalaste ametile uuesti läbivaatamiseks eelkõige selleks, et viimane võtaks seisukoha selle kohta, kuidas mõjutab eelmises punktis nimetatud Rumeenia asutuste üldine teade otsust anda H üle Rumeeniale.
16
Välismaalaste amet tegi 8. aprillil 2022 uuesti otsuse anda H Dublini III määruse artikli 18 lõike 1 punkti c alusel üle Rumeeniale. Samal päeval esitas H selle otsuse peale kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule. Sellel kaebusel oli Dublini III määruse artikli 27 lõike 3 punkti a kohaselt peatav toime.
17
Rumeenia teatas 24. mail 2022 kõigile liikmesriikidele, et kõnealuse määruse alusel toimuvate Rumeeniale üleandmiste peatamine on lõpetatud.
18
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leidis 2. detsembril 2022, et välismaalaste ameti 8. aprilli 2022. aasta otsus oli õiguspärane.
19
H taotles 2. veebruaril 2023 menetluse uuendamist põhjendusel, et Dublini III määruse artikli 29 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud kuuekuuline tähtaeg, mille jooksul tuleb varjupaigataotleja palve esitanud liikmesriigist vastutavale liikmesriigile üle anda, oli juba möödunud kuupäeval, mil välismaalaste amet tegi 8. aprillil 2022 teise üleandmisotsuse. Niisiis oli tema arvates nüüd selle määruse artikli 29 lõike 2 järgi tema varjupaigataotluse sisulise läbivaatamise eest vastutav Taani Kuningriik.
20
Pärast menetluse uuendamist asus eelotsusetaotluse esitanud kohus uuesti seisukohale, et välismaalaste ameti 8. aprilli 2022. aasta otsus on kehtiv. Ta leidis, et kuuekuuline tähtaeg hakkas kulgema alles alates tema 2. detsembri 2022. aasta lõplikust otsusest.
21
Eelotsusetaotluse esitanud kohus otsustas DRC Dansk Flygtningehjælpi (Taani pagulasnõukogu) taotlusel menetluse uuendada, et Dublini III määruse artikli 29 lõigetes 1 ja 2 – koostoimes selle määruse artikliga 27 – sätestatud tähtaegu käsitlevate eeskirjade tõlgendamine uuesti läbi vaadata.
22
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kuigi nendes sätetes on ette nähtud, et varjupaigataotleja tuleb üle anda kuue kuu jooksul ajast, mil tehti lõplik otsus vaidlustamise või uuesti läbi vaatamise suhtes, kui sellel otsusel on peatav toime, ei sisalda need siiski norme, mis reguleeriksid sõnaselgelt olukorda, kus kohus otsustab saata asja pädevale haldusasutusele uuesti läbivaatamiseks. Tema hinnangul võib niisugune uuesti läbivaatamiseks saatmine aidata tagada rahvusvahelise kaitse taotlejatele tõhusat kohtulikku kaitset, sest see annab neile võimaluse, et asi vaadatakse uuesti läbi kahes astmes.
23
Kirjeldatud kontekstis täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormide kohaselt võib üleandmisotsuse tühistada ja saata selle pädevale haldusasutusele uuesti läbivaatamiseks, kui asja menetlevale kohtule on teatavaks tehtud kõnealuse otsusega seotud oluline uus teave. Käesoleval juhul põhjendasid uuesti läbivaatamiseks saatmist aga välised ja ettenägematud asjaolud, mis on seotud tõigaga, et pärast üleandmisega nõustumist peatas vastutav liikmesriik üldiselt üleandmised Dublini III määruse alusel Ukraina konflikti ja pagulaste sissevoolu tõttu riiki.
24
Neil asjaoludel otsustas Flygtningenævnet (pagulaste apellatsioonikomisjon) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [Dublini III] määruse artikli 29 lõigetes 1 ja 2 sätestatud tähtaegu reguleerivaid õigusnorme tuleb tõlgendada nii, et selle määruse artikli 29 lõike 1 teises alternatiivis sätestatud kuuekuuline tähtaeg hakkab kulgema alates lõpliku sisulise otsuse tegemisest, kui selle määruse artikli 27 tähenduses palve esitanud liikmesriigi edasikaebusi lahendav organ on saatnud üleandmise asja tagasi pädevale […] ametiasutusele, kes seejärel on teinud uue üleandmisotsuse rohkem kui kuus kuud pärast seda, kui vastutav liikmesriik on teatanud tagasivõtmispalve rahuldamisest – eelkõige juhul, kui asja uuesti läbivaatamiseks saatmise põhjuseks oli asjaolu, et vastutav liikmesriik, kes alguses üleandmisega nõustus, tegi hiljem otsuse [Dublini III] määruse alusel toimuvad üleandmised üldiselt peatada –, ning kui asjaomase välismaalase väljasaatmise korraldusel on peatav toime?“
Menetlus Euroopa Kohtus
25
Flygtningenævnet (pagulaste apellatsioonikomisjon) palus oma eelotsusetaotluses Euroopa Kohtul kohaldada käesolevas kohtuasjas Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 105 ette nähtud kiirendatud menetlust.
26
Euroopa Kohtu president otsustas 15. detsembril 2023 pärast ettekandja-kohtuniku ja kohtujuristi ärakuulamist jätta see taotlus rahuldamata.
27
Euroopa Kohus küsis 27. novembril 2023 Flygtningenævnetilt (pagulaste apellatsioonikomisjon) selgitusi, paludes tal täpsustada, kas ta on „kohus“ ELTL artikli 267 tähenduses.
28
Flygtningenævnet (pagulaste apellatsioonikomisjon) vastas sellele taotlusele 8. jaanuaril 2024.
Eelotsuse küsimuse analüüs
29
Oma ainsa küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas Dublini III määruse artikli 29 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriigi kohus, kellele on esitatud peatava toimega tühistamiskaebus, teeb lõpliku otsuse sellise teise üleandmisotsuse sisulise õiguspärasuse kohta, mis on tehtud pärast seda, kui sama isikut puudutav esimene üleandmisotsus on tühistatud üksnes seetõttu, et muutusid asjaolud, mis on selle määruse nõuetekohaseks kohaldamiseks otsustava tähtsusega ning mille tõttu saadeti asi pädevale haldusasutusele uuesti läbivaatamiseks, siis hakkab sama määruse artikli 29 lõikes 1 ette nähtud kuuekuuline üleandmistähtaeg kulgema
–
kuupäeval, mil tehti lõplik otsus teise üleandmisotsuse sisulise õiguspärasuse kohta, või
–
kuupäeval, mil esimene üleandmisotsus tühistati.
30
Kõigepealt tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, milline liikmesriigi kohtu kahest otsusest on otsustava tähtsusega kõne all oleva määruse artikli 29 lõikes 1 ette nähtud kuuekuulise üleandmistähtaja kohaldamisel teise alternatiivi korral. H väidab sisuliselt, et see teine alternatiiv ei kuulu põhikohtuasjas enam kohaldamisele. Ta leiab, et pärast esimese üleandmisotsuse tühistamist hakkas üleandmistähtaeg vastavalt selles sättes ette nähtud esimesele alternatiivile uuesti kulgema alates kuupäevast, mil Rumeenia nõustus teda tagasi võtma, st 7. juulist 2021.
31
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et Dublini III määruse artikli 29 lõike 1 esimeses lõigus on ette nähtud, et puudutatud isik antakse vastutavale liikmesriigile üle kooskõlas palve esitanud liikmesriigi õigusega esimesel võimalusel ja hiljemalt kuue kuu jooksul ajast, mil teine liikmesriik rahuldas selle isiku vastuvõtmis- või tagasivõtmispalve või tehti lõplik otsus uuesti läbivaatamise suhtes, kui sellel oli peatav toime vastavalt artikli 27 lõikele 3.
32
Nimetatud määruse artikli 29 lõike 1 esimese lõigu sõnastusest endast ja eelkõige sidesõna „või“ kasutamisest, milles on vastandatud ühelt poolt teise liikmesriigi poolt palve „rahuldamine“ ja teiselt poolt „lõplik otsus“ vaidlustamise või uuesti läbivaatamise kohta, ilmneb, et – nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 34 – selles sättes nimetatud kaks hetke, millest alates võib kuuekuuline üleandmistähtaeg hakata kulgema, kujutavad endast kaht teineteist välistavat alternatiivi.
33
Peale selle tuleb teise alternatiivi kohta märkida, et see säte viitab hetkele, mil üleandmisotsuse peale esitatud kaebuse kohta tehtud otsus on jõustunud, tegemata siiski vahet selle alusel, millise tulemuseni jõuab kohus oma otsuses kaebuse kohta. Eeskätt ei nähtu selle sätte sõnastusest kuidagi, et teine alternatiiv muutuks kohaldamatuks juhul, kui kohus üleandmisotsuse tühistab.
34
Niisiis juhul kui üleandmisotsuse peale esitatakse Dublini III määruse artikli 27 lõikest 3 tuleneva peatava toimega kaebus, nähtub selle kohta sama määruse artikli 29 lõike 1 esimesest lõigust, et kuuekuuline üleandmistähtaeg ei hakka kulgema mitte vastuvõtmis- või tagasivõtmispalve rahuldamisest, vaid erandina hetkest, mil tehti lõplik otsus üleandmisotsuse vaidlustamise suhtes. Niisuguses olukorras hakkab see tähtaeg seega kulgema alles hetkest, mil kohtuotsus üleandmisotsuse peale esitatud kaebuse kohta on jõustunud, pärast seda, kui asjaomase liikmesriigi õiguskorras ette nähtud õiguskaitsevahendid on ammendatud (vt selle kohta 30. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaja peatamine edasikaebemenetluses), C‑556/21, EU:C:2023:272, punktid 23 ja 24 ning seal viidatud kohtupraktika).
35
Seejärel tuleb meelde tuletada, et üleandmistähtaja kulgemise pikendamine üleandmisotsuse peale esitatud kaebuse lahendamiseni võimaldab tagada poolte võrdsuse ja kaebemenetluste tõhususe, tagades, et see tähtaeg ei lõpe, kuigi üleandmisotsuse peale peatava toimega kaebuse esitamine muutis selle otsuse täitmise võimatuks (vt selle kohta 30. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaja peatamine edasikaebemenetluses), C‑556/21, EU:C:2023:272, punkt 35).
36
Tõlgendus, millele H tugineb, võib aga seada kahtluse alla poolte võrdsuse ja kaebemenetluste tõhususe, mida soovitakse Dublini III määruse artikli 29 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud teise alternatiiviga tagada. Nimelt, kuna niisuguse tõlgenduse kohaselt tähendaks see, et kui kohus tühistab üleandmisotsuse, hakkaks üleandmistähtaeg uuesti kulgema hetkest, mil vastutav liikmesriik on tagasivõtmispalve rahuldanud, võib selle tagajärg olla just see, et kuuekuuline üleandmistähtaeg lõpeb olenevalt olukorrast hetkel, mil selle otsuse täitmine muutub võimatuks tühistamishagi tõttu, millel on peatav toime. Nii oli see muu hulgas põhikohtuasjas, sest kirjeldatud tõlgenduse kohaselt möödus see tähtaeg juba 7. veebruaril 2022, st kuupäeval, mil esimese üleandmisotsuse peale esitatud tühistamiskaebuse menetlemine oli veel pooleli.
37
Lõpuks tuleb märkida, et vastupidi sellele, mida väidab H, ei ilmne 30. märtsi 2023. aasta kohtuotsusest Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaja peatamine edasikaebemenetluses) (C‑556/21, EU:C:2023:272) tulenevast kohtupraktikast, et üleandmisotsuse tühistamine peatava mõjuga tühistamiskaebuse tagajärjel muudaks Dublini III määruse artikli 29 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud teise alternatiivi kohaldamatuks.
38
On tõsi, et Euroopa Kohus märkis selle kohtuotsuse punktis 29, et juhul, kui üleandmisotsus tühistatakse esimeses kohtuastmes, ei ole üleandmisotsust, mille täitmise saaks teises kohtuastmes esitatud kaebuse raames peatada, enam olemas. Nimetatud kohtuotsuse aluseks olnud olukord erineb siiski oluliselt põhikohtuasjas käsitletavast olukorrast. Sama kohtuotsuse punktidest 29 ja 39 nähtub nimelt, et Euroopa Kohus tegi otsuse võimaluse kohta kohaldada selle määruse artikli 27 lõike 4 alusel ajutisi meetmeid edasikaebuse raames ja seda olukorras, kus esimeses kohtuastmes esitatud kaebusel ei olnud peatavat toimet. Seevastu käesoleval juhul esitas H põhikohtuasjas kõne all oleva kahe üleandmisotsuse peale kaks tühistamiskaebust, millel mõlemal on peatav toime, mille tõttu on välistatud määruse artikli 29 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud esimese alternatiivi kohaldamine teise alternatiivi kasuks, nimelt kaebus algse üleandmisotsuse peale ja pärast selle tühistamist teise üleandmisotsuse peale esitatud kaebus.
39
Pärast seda täpsustust tuleb analüüsida küsimust, mis esitati Dublini III määruse artikli 29 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud teise alternatiivi kohaldamise kohta.
40
Esiteks tuleb märkida, et selleks, et määrata kindlaks hetk, millest alates hakkab kulgema kuuekuuline üleandmistähtaeg, piirdub käsitletav säte teise alternatiivi puhul sellega, et viitab peatava toimega kaebuse suhtes tehtud lõplikule otsusele.
41
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 40 sisuliselt märkis, ei ole selles sättes seega ette nähtud kõnealuse tähtaja arvutamise erinorme, kui kohus – pärast esimese üleandmisotsuse tühistamist ja pärast seda, kui ta on saatnud asja pädevale haldusasutusele uuesti läbivaatamiseks – ainuüksi põhjusel, et Dublini III määruse nõuetekohaseks kohaldamiseks otsustava tähtsusega asjaolud on pärast selle otsuse vastuvõtmist muutunud, teeb otsuse teise üleandmisotsuse õiguspärasuse kohta, mis on tehtud sama isiku suhtes pärast seda tühistamist ja uuesti läbivaatamiseks saatmist.
42
Teiseks on rahvusvahelise kaitse taotlejal Dublini III määruse artikli 27 lõike 1 kohaselt õigus tõhusale õiguskaitsele üleandmisotsuse faktiliste või õiguslike asjaolude vaidlustamise või läbivaatamise kaudu kohtus.
43
Kõnealuse määruse põhjenduse 19 teisest lausest nähtub, et rahvusvahelise õiguse täitmise tagamiseks peab tõhus õiguskaitsevahend hõlmama nii käesoleva määruse kohaldamise kui ka selle liikmesriigi õigusliku tegeliku olukorra hindamist, kuhu taotleja üle antakse. Nii annab määruse artikli 27 lõige 1 seda põhjendust arvestades puudutatud isikule õiguse nõuda üleandmisotsuse õiguspärasuse kohtulikku kontrolli.
44
Võttes arvesse seost, mis Dublini III määrusega kehtestatud süsteemis on selle määruse artikli 27 lõigete 1 ja 3 alusel peatava toimega õiguskaitsevahendite kehtestamise ja selle määruse artikli 29 lõike 1 esimese lõigu teises alternatiivis ette nähtud üleandmistähtaja kulgemise pikendamise vahel, on Euroopa Kohus juba sedastanud, et üleandmistähtaeg ei pea hakkama kulgema mitte üleandmise menetlust peatavast esialgse õiguskaitse kohtulahendist, vaid alates sisulisest kohtulahendist, millega tuvastatakse menetluse põhjendatus ning mis ei tee üleandmisele takistusi (vt selle kohta 29. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Petrosian, C‑19/08, EU:C:2009:41, punktid 46 ja 50).
45
On tõsi, et niisuguste riigisiseste õigusnormide kohaldamine – mille kohaselt juhul, kui esinevad uued asjaolud, mis on Dublini III määruse nõuetekohaseks kohaldamiseks otsustava tähtsusega, tühistab kohus üleandmisotsuse ja saadab asja pädevale haldusasutusele uuesti läbivaatamiseks – võib viia kahe üleandmisotsuse ja kahe eraldi kaebuseni. Kuna aga mõlema järjestikuse otsuse ese on sama rahvusvahelise kaitse taotleja üleandmine pärast seda, kui vastutav liikmesriik on tagasivõtmispalve rahuldanud, siis näib, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 44 märkis, et need otsused on üheainsa menetluse osad.
46
Niisuguses ühesainsas menetluses peab otsust, millega kohus tühistab esimese üleandmisotsuse ainuüksi põhjusel, et Dublini III määruse nõuetekohaseks kohaldamiseks otsustava tähtsusega asjaolud on muutunud, ja saadab selle uuesti läbivaatamiseks, käsitama vaheotsusena, mis võimaldab pädeval haldusasutusel hinnata nende uute asjaolude võimalikku mõju puudutatud isiku üleandmisele, ilma et see siiski lõpetaks lõplikult üleandmisega seotud menetlust.
47
Kolmandaks tuleb tõdeda, et kuigi Dublini III määruse artikli 29 lõigetest 1 ja 2 nähtub, et liidu seadusandja soovis soodustada üleandmisotsuste kiiret täitmist, ei soovinud ta siiski rahvusvahelise kaitse taotlejate kohtuliku kaitse ohverdamist varjupaigataotluste kiirema menetlemise huvides, ning et ta nägi selle kaitse tagamiseks ette, et nende otsuste täitmise võib teatud juhtudel peatada (29. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Petrosian, C‑19/08, EU:C:2009:41, punkt 48, ning 30. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaja peatamine edasikaebemenetluses), C‑556/21, EU:C:2023:272, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika). Neid sätteid tuleb seega tõlgendada lähtuvalt harta artikliga 47 tagatud õigusest tõhusale kohtulikule kaitsele.
48
Peale selle ilmneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kuigi vastavat valdkonda reguleerivate liidu õigusnormide puudumisel tuleb vastavalt liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõttele ning võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid järgides kehtestada riigisiseses õiguskorras menetlusnormid nende kaebuste läbivaatamiseks, mille eesmärk on tagada liidu õiguskorrast tulenevate individuaalsete õiguste kaitse, on liikmesriigid siiski kohustatud igal üksikjuhtumil tagama, et järgitakse harta artikliga 47 tagatud õigust tõhusale kohtulikule kaitsele (vt analoogia alusel Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta (ELT 2013, L 180, lk 60) artikliga 46 tagatud kaebeõiguse kohta 3. juuli 2025. aasta kohtuotsus Al Nasiria, C‑610/23, EU:C:2025:514, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
49
Liidu seadusandja on nimelt Dublini III määruse artiklis 27 ühtlustanud ainult osa menetlusnorme üleandmis- või läbivaatamisotsuse faktiliste ja õiguslike asjaolude vaidlustamiseks või läbivaatamiseks kohtus, mida asjaomasel isikul peab olema võimalik kasutada. Eelkõige ei ole ta selles artiklis täpsustanud, kas ja millisel viisil peab kohus, kellele hagi on esitatud, võtma arvesse nimetatud otsuse vastuvõtmisest hilisemaid asjaolusid (vt selle kohta 15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus État belge (üleandmisotsusest hilisemad asjaolud), C‑194/19, EU:C:2021:270, punktid 38 ja 40).
50
Sellest järeldub, et üleandmisotsuse tegemisest hilisemate asjaolude arvessevõtmisel peab iga liikmesriik, kelle suhtes Dublini III määrus on siduv, kohandama oma riigisisest õigust viisil, mis võimaldab rahvusvahelise kaitse taotlejatel kasutada oma õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, mis on tagatud nimetatud artikliga 47 ja mida on täpsustatud Dublini III määruse artiklis 27 koostoimes selle määruse põhjendusega 19 (vt analoogia alusel 3. juuli 2025. aasta kohtuotsus Al Nasiria, C‑610/23, EU:C:2025:514, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
51
Esiteks tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohus otsustas 15. aprilli 2021. aasta kohtuotsuse État belge (üleandmisotsusest hilisemad asjaolud) (C‑194/19, EU:C:2021:270) punktis 49, et nende sätetega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et üleandmisotsuse peale esitatud tühistamiskaebust lahendav kohus ei tohi kaebuse läbivaatamisel võtta arvesse üleandmisotsuse vastuvõtmisest hilisemaid asjaolusid, mis on selle määruse nõuetekohaseks kohaldamiseks otsustava tähtsusega, välja arvatud juhul, kui need õigusnormid näevad ette konkreetse õiguskaitsevahendi, millega kaasneb puudutatud isiku olukorra ex nunc‑hindamine, mille tulemus on pädevatele asutustele siduv, ning mida võib kasutada pärast niisuguste asjaolude ilmnemist. Nagu nähtub sama kohtuotsuse punktist 47, on sellisteks otsustava tähtsusega asjaoludeks eelkõige asjaolud, mis takistavad üleandmisotsuse täideviimist muusse kui palve esitanud liikmesriiki või millega kaasneb palve esitanud liikmesriigi vastutus.
52
Eelmises punktis viidatud kohtupraktika on mutatis mutandis kohaldatav ka riigisisestele õigusnormidele, mille kohaselt nende asjaolude kohta käiva uue teabe korral tühistab kohus üleandmisotsuse ja saadab asja tagasi pädevale haldusasutusele uuesti läbivaatamiseks, et viimane võtaks seda teavet arvesse. Neil asjaoludel ei saa niisugune tühistamis- ja uuesti läbivaatamiseks saatmise otsus olla kaebuse kohta tehtud lõplik otsus Dublini III määruse artikli 29 lõike 1 esimese lõigu tähenduses.
53
Teiseks on Euroopa Kohus asunud seisukohale, et kui arvestada Dublini III määruse põhjenduses 19 märgitud eesmärki tagada kooskõlas harta artikliga 47 asjaomaste isikute õiguste tõhus kaitse ning määruse põhjenduses 5 toodud eesmärki tagada rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi kiire kindlaksmääramine, peab taotleja saama kasutada tõhusat ja kiiret õiguskaitsevahendit, mis võimaldaks tal tugineda üleandmisotsuse vastuvõtmisest hilisematele asjaoludele, kui selliste asjaolude arvessevõtmine on kõnealuse määruse nõuetekohaseks kohaldamiseks otsustava tähtsusega. See kohustus näha ette kiire ja tõhus õiguskaitsevahend on eelkõige täidetud liikmesriigi õigusnormide puhul, mis võimaldavad taotlejal üleandmisotsuse peale esitatud kaebuses niisugustele asjaoludele tugineda (vt selle kohta 15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus État belge (üleandmisotsusest hilisemad asjaolud), C‑194/19, EU:C:2021:270, punktid 35 ja 36 ning seal viidatud kohtupraktika).
54
Asjaolu, et riigisisestes õigusnormides on nähtud ette, et pärast seda, kui kohus on algse üleandmisotsuse tühistanud ja saatnud asja pädevale haldusasutusele uuesti läbivaatamiseks, peab see haldusasutus puudutatud isiku üleandmise uuesti läbi vaatama, võttes arvesse sellest otsusest hilisemaid asjaolusid, ei takista aga põhimõtteliselt täitmast kohustust näha ette kiire ja tõhus õiguskaitsevahend. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 54 märkis, eeldab selle kohustuse täitmine siiski seda, et riigisisene õigus oleks kohandatud viisil, et pädev haldusasutus vaataks asja läbi põhjendamatu viivituseta ja et asja menetlev kohus teeks otsuse lühikese aja jooksul (vt analoogia alusel direktiivi 2013/32 artikliga 46 tagatud kaebeõiguse kohta 25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Alheto, C‑585/16, EU:C:2018:584, punkt 148).
55
Igal juhul ei saa puudutatud isiku üleandmisega seotud haldus- ja kohtumenetluse kestus tervikuna minna kaugemale sellest, mis on vajalik nende eesmärkide saavutamiseks, milleks see menetlus algatati.
56
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 55 märkis, ei tohi sellised riigisisesed õigusnormid eelkõige võimaldada olukorda, kus palve esitanud liikmesriigi asutused saaksid vastutusest kõrvale hoida, saates asja korduvalt pädevale haldusasutusele uuesti läbivaatamiseks, ilma et rahvusvahelise kaitse andmise menetluse kohta kunagi otsust tehtaks. Niisugused õigusnormid seaksid ohtu Dublini III määruse põhjenduses 5 nimetatud rahvusvahelise kaitse taotluste kiire menetlemise eesmärgi, mis tagab tegeliku juurdepääsu rahvusvahelise kaitse andmise menetlustele. Peale selle võivad sellised õigusnormid seada kahtluse alla ka kohtuliku kaitse tõhususe, mis on tagatud harta artiklis 47 ja Dublini III määruse artiklis 27 koostoimes selle määruse põhjendusega 19.
57
Kirjeldatud kontekstis tuleb veel meelde tuletada, et Dublini III määruse artikli 29 lõikes 1 ette nähtud üleandmistähtaeg aitab otsustaval määral kaasa rahvusvahelise kaitse taotluste kiire menetlemise eesmärgi saavutamisele – eesmärk, mis on ära toodud Dublini III määruse põhjenduses 5, tagades nende vastu- või tagasivõtmismenetluste läbiviimise põhjendamatute viivitusteta. See kohustuslik tähtaeg ja eelkõige nimetatud määruse artikli 29 lõikes 2 ette nähtud eeskiri annavad tunnistust asjaolust, et liidu seadusandja arvates peab neid taotlusi vajaduse korral läbi vaatama mõni teine liikmesriik kui see, mis on määratud vastutavaks selle määruse III peatükis toodud kriteeriumide alusel (vt selle kohta 13. novembri 2018. aasta kohtuotsus X ja X, C‑47/17 ja C‑48/17, EU:C:2018:900, punktid 69 ning 70).
58
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotluses esitatud andmetest, et välismaalaste amet tegi H suhtes teise üleandmisotsuse 8. aprillil 2022, see tähendab vähem kui neli nädalat pärast algse üleandmisotsuse tühistamist ja asja sellele ametile uuesti läbivaatamiseks saatmist sama aasta 15. märtsil. Seega näib – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidi –, et välismaalaste amet vaatas asja – nagu nõutud – uuesti läbi põhjendamatu viivituseta.
59
Lisaks, võttes arvesse käesoleva kohtuotsuse punktides 54 ja 55 esitatud kaalutlusi, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kõiki põhikohtuasja asjasse puutuvaid asjaolusid arvestades esiteks kontrollima, kas võib asuda seisukohale, et kui ta jättis 8. detsembril 2022 teise üleandmisotsuse peale esitatud tühistamiskaebuse rahuldamata, tegi ta selle kaebuse kohta otsuse lühikese aja jooksul, kuigi see esitati talle peaaegu kaheksa kuud varem ja et Rumeenia teavitas 24. mail 2022 kõiki liikmesriike Dublini III määruse alusel saabuvate üleandmiste peatamise tühistamisest. Teiseks peab ta kontrollima, ega H üleandmisega seotud menetluse kestus, mille pikkus oli ligikaudu 17 kuud alates sellest, kui Rumeenia nõustus 7. juulil 2021 selle taotleja tagasivõtmisega, ei läinud tervikuna kaugemale sellest, mis oli vajalik nende eesmärkide seisukohast, milleks see menetlus algatati.
60
Samas juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks leidma, et tagasivõtmise menetlust ei viidud läbi põhjendamatu viivituseta, peaks rahvusvahelise kaitse taotluse läbi vaatama muu liikmesriik kui see, kes on Dublini III määruse III peatükis sätestatud kriteeriumide kohaselt määratud vastutavaks liikmesriigiks.
61
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et Dublini III määruse artikli 29 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriigi kohus, kellele on esitatud peatava toimega tühistamiskaebus, teeb lõpliku otsuse sellise teise üleandmisotsuse sisulise õiguspärasuse kohta, mis on tehtud pärast seda, kui sama isikut puudutav esimene üleandmisotsus on tühistatud üksnes seetõttu, et muutusid asjaolud, mis on selle määruse nõuetekohaseks kohaldamiseks otsustava tähtsusega ning mille tõttu saadeti asi pädevale haldusasutusele uuesti läbivaatamiseks, siis hakkab sama määruse artikli 29 lõikes 1 ette nähtud kuuekuuline üleandmistähtaeg kulgema kuupäeval, mil tehti lõplik otsus teise üleandmisotsuse sisulise õiguspärasuse kohta.
Tagamaks, et puudutatud isiku üleandmisega seotud menetluse kestus tervikuna ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik selle eesmärgi saavutamiseks, milleks see algatati, tuleb teine üleandmisotsus ja selle peale esitatud tühistamishagi kohta tehtav lõplik otsus langetada lühikese aja jooksul.
Kohtukulud
62
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määruse (EL) nr 604/2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest, artikli 29 lõikeid 1 ja 2
tuleb tõlgendada nii, et
kui liikmesriigi kohus, kellele on esitatud peatava toimega tühistamiskaebus, teeb lõpliku otsuse sellise teise üleandmisotsuse sisulise õiguspärasuse kohta, mis on tehtud pärast seda, kui sama isikut puudutav esimene üleandmisotsus on tühistatud üksnes seetõttu, et muutusid asjaolud, mis on selle määruse nõuetekohaseks kohaldamiseks otsustava tähtsusega ning mille tõttu saadeti asi pädevale haldusasutusele uuesti läbivaatamiseks, siis hakkab sama määruse artikli 29 lõikes 1 ette nähtud kuuekuuline üleandmistähtaeg kulgema kuupäeval, mil tehti lõplik otsus teise üleandmisotsuse sisulise õiguspärasuse kohta.
Tagamaks, et puudutatud isiku üleandmisega seotud menetluse kestus tervikuna ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik selle eesmärgi saavutamiseks, milleks see algatati, tuleb teine üleandmisotsus ja selle peale esitatud tühistamishagi kohta tehtav lõplik otsus langetada lühikese aja jooksul.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: taani.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetluspoole tegelikule nimele.