62023CJ0727
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (sedmého senátu)
29. ledna 2026 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Pracovní řád ostatních zaměstnanců – Dočasní zaměstnanci – Rozhodnutí o nepřeřazení – Možnost administrativy doplnit odůvodnění rozhodnutí o nepřeřazení před soudem Evropské unie – Podmínky – Výjimečné případy – Zásada shody mezi administrativní stížností a následnou žalobou – Žaloba na neplatnost“
Ve věci C‑727/23 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 28. listopadu 2023,
PB, zástupci: N. de Montigny, avocate,
účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel),
přičemž dalším účastníkem řízení je:
Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB), zástupci: H. Ehlers a L. Forestier, jako zmocněnci, ve spolupráci s: A. Duron a D. Waelbroeck, avocats,
žalovaný v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (sedmý senát),
ve složení: F. Schalin, předseda senátu, M. Gavalec a Z. Csehi (zpravodaj), soudci,
generální advokát: R. Norkus,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Svým kasačním opravným prostředkem se PB domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 20. září 2023, PB v. SRB (T‑293/22, dále jen „napadený rozsudek“, EU:T:2023:577), kterým Tribunál zamítl jeho žalobu podanou na základě článku 270 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí (SRB) ze dne 16. července 2021 o jeho nepřeřazení po skončení přeřazovacího řízení za rok 2021 (dále jen „sporné rozhodnutí o nepřeřazení“).
Právní rámec
Služební řád
2
Článek 45 odst. 1 služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“), který se v souladu s čl. 16 prvním pododstavcem pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie (dále jen „PŘOZ“) použije obdobně na dočasné zaměstnance, zní takto:
„O povýšení rozhoduje s ohledem na čl. 6 odst. 2 orgán oprávněný ke jmenování. Pokud se nepoužije postup uvedený v článku 4 a čl. 29 odst. 1, úředníci mohou být povýšeni pouze tehdy, pokud jejich pracovní místo odpovídá jednomu druhu pracovních míst v nejbližší vyšší platové třídě podle oddílu A přílohy I. Povýšení se provádí jmenováním úředníka do nejbližší vyšší platové třídy ve funkční skupině, do které přísluší. Provádí se výhradně výběrem z okruhu úředníků, kteří splnili minimální dobu dvou let setrvání v platové třídě, po zvážení srovnatelných zásluh úředníků připadajících v úvahu pro povýšení. Při zvažování srovnatelných zásluh přihlíží orgán oprávněný ke jmenování zejména k posudkům vypracovaným na úředníky, k tomu, jaké jiné jazyky než ty, jejichž důkladnou znalost doložili v souladu s čl. 28 písm. f), používají při výkonu služebních povinností, a k míře jejich služební odpovědnosti.“
3
Článek 90 odst. 2 služebního řádu stanoví:
„Každá osoba, na kterou se tento služební řád vztahuje, se může obrátit na orgán oprávněný ke jmenování se stížností na opatření, které se jí nepříznivě dotýká, pokud uvedený orgán rozhodl nebo pokud nepřijal opatření stanovené služebním řádem. Tato stížnost musí být podána do tří měsíců. […]“
PŘOZ
4
Článek 2 PŘOZ zní takto:
„Pro účely tohoto pracovního řádu se ‚dočasnými zaměstnanci‘ rozumí:
[…]
f)
zaměstnanci přijatí za účelem obsazení pracovního místa, které je uvedeno v seznamu pracovních míst přiloženém k oddílu rozpočtu určité agentury uvedené v čl. 1a odst. 2 služebního řádu a které rozpočtové orgány zařadily jako dočasné, s výjimkou vedoucích agentur a zástupců vedoucích agentur, jak je stanoveno v aktu Unie o zřízení dotyčné agentury, a úředníků, kteří byli ve služebním zájmu dočasně přiděleni do agentury.“
5
Článek 54 PŘOZ stanoví:
„V případě dočasných zaměstnanců uvedených v čl. 2 písm. f) se zařazení do nejbližší vyšší platové třídy provádí výhradně výběrem z okruhu zaměstnanců, kteří odpracovali minimálně dva roky v platové třídě, po zvážení srovnatelných zásluh těchto dočasných zaměstnanců a posudků o nich. Poslední věta čl. 45 odst. 1 a čl. 45 odst. 2 služebního řádu se použije obdobně. Koeficienty pro povýšení u průměrného služebního postupu, jak jsou stanoveny pro úředníky v oddíle B přílohy I služebního řádu nesmí být překročeny.
Jednotlivé agentury přijmou v souladu s článkem 110 služebního řádu obecná ustanovení pro provedení tohoto článku.“
OPU
6
Článek 4 rozhodnutí SRB ze dne 24. dubna 2017, kterým se stanoví obecná prováděcí ustanovení k článku 54 PŘOZ (dále jen „OPU“), nadepsaný „Základ postupu přeřazení“, zní takto:
„1.   Zvážení srovnatelných zásluh způsobilých dočasných zaměstnanců je základem postupu přeřazení. Zabezpečený elektronický systém, kterým se spravuje hodnocení, obsahuje informace nezbytné pro toto srovnávací zvážení. Pro účely tohoto zvážení přihlíží [orgán oprávněný k uzavírání pracovních smluv (dále jen ‚OOUPS‘)] zejména k:
a)
posudkům vypracovaným na dočasné zaměstnance od jejich posledního přeřazení nebo případně od jejich přijetí do zaměstnání, a zejména k hodnotícím posudkům vypracovaným v souladu s obecnými prováděcími ustanoveními k článku 43 služebního řádu;
b)
tomu, jaké jiné jazyky než ty, jejichž důkladnou znalost doložili v souladu s čl. 12 odst. 2 písm. e) PŘOZ, používají dočasní zaměstnanci při výkonu pracovních povinností; a
c)
míře jejich služební odpovědnosti.
2.   V případě rovnosti zásluh mezi způsobilými dočasnými zaměstnanci na základě tří skutečností uvedených v odstavci 1 může OOUPS podpůrně přihlédnout k dalším skutečnostem.“
7
Podle článku 5 OPU probíhá postup přeřazení SRB v následujících etapách:
–
zaprvé oddělení lidských zdrojů zveřejní sdělení administrativy o ukončení hodnoceného období (čl. 5 odst. 1 OPU);
–
zadruhé členové výboru konzultují hodnotitele způsobilých zaměstnanců (čl. 5 odst. 3 první pododstavec OPU) a poté provedou první zvážení srovnatelných zásluh těchto zaměstnanců (čl. 5 odst. 3 druhý pododstavec OPU);
–
zatřetí předseda SRB jedná s výborem zaměstnanců a na jeho žádost mu sdělí podpůrná kritéria, k nimž se přihlíží v případě stejných zásluh (čl. 5 odst. 4 OPU);
–
začtvrté předseda SRB sestaví seznam zaměstnanců navržených na přeřazení (čl. 5 odst. 5 OPU), který oznámí všem zaměstnancům SRB a smíšenému výboru pro přeřazení (dále jen „smíšený výbor“) (čl. 5 odst. 6 OPU);
–
zapáté zaměstnanci, kteří nejsou na tomto seznamu uvedeni, mohou podat odvolání proti tomu, že jejich jméno nebylo navrženo na přeřazení, před smíšený výbor. Tento orgán provede zvážení srovnatelných zásluh způsobilých zaměstnanců a předloží OOUPS seznam zaměstnanců, které doporučuje k přeřazení (čl. 5 odst. 7 OPU);
–
zašesté OOUPS provede zvážení srovnatelných zásluh způsobilých zaměstnanců a přijme seznam zaměstnanců, kteří mají být přeřazeni (čl. 5 odst. 8 OPU). Tento seznam se zveřejňuje pro obeznámení zaměstnanců SRB (čl. 5 odst. 9 OPU).
Skutečnosti předcházející sporu
8
Skutečnosti předcházející sporu jsou popsány v bodech 2 až 10 napadeného rozsudku následovně:
„2
Dne 1. listopadu 2016 byl žalobce přijat SRB jako dočasný zaměstnanec podle čl. 2 písm. f) [PŘOZ] a zařazen do platové třídy AD 6 platového stupně 2. Jako právník byl poté přidělen k oddělení 01 sekretariátu SRB.
3
Po úspěšném absolvování externího výběrového řízení uspořádaného SRB uzavřel žalobce v rámci téhož oddělení novou pracovní smlouvu, čímž byl od 1. října 2017 přeřazen do platové třídy AD 7.
4
Služebním sdělením předsedkyně SRB (dále jen „předsedkyně“) ze dne 11. května 2021 oznámeným zaměstnancům SRB […] zahájil SRB přeřazovací řízení dočasných zaměstnanců za rok 2021 […].
5
Předsedkyně nezahrnula žalobce na seznam zaměstnanců navržených na přeřazení, který byl zveřejněn dne 14. června 2021.
6
Dne 22. června 2021 podal žalobce odvolání u [smíšeného výboru] proti tomu, že jeho jméno nebylo navrženo na přeřazení. Dne 9. července 2021 tento výbor třemi hlasy proti dvěma nedoporučil [OOUPS] jeho přeřazení.
7
Dne 16. července 2021 oznámila předsedkyně jakožto OOUPS zaměstnancům seznam přeřazených zaměstnanců za hodnocený rok 2021, na němž jméno žalobce nebylo uvedeno.
8
V období od 19. července do 19. září 2021 podal žalobce několik žádostí o přístup k dokumentům týkajícím se zejména přeřazovacího řízení za roky 2019 až 2021 […]. Dne 1. října 2021 SRB poskytl žalobci částečný přístup k požadovaným dokumentům.
9
Dne 15. října 2021 podal žalobce stížnost proti rozhodnutí o nepřeřazení na základě čl. 90 odst. 2 [služebního řádu], který se podle článku 46 PŘOZ použije obdobně na dočasné zaměstnance. Tato stížnost byla zamítnuta rozhodnutím SRB ze dne 14. února 2022 (dále jen ‚rozhodnutí o zamítnutí‘).
10
Po podání žaloby SRB smlouvu žalobce neobnovil a ukončil jeho pracovní poměr.“
Žaloba k Tribunálu a napadený rozsudek
9
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 19. května 2022 podal navrhovatel žalobu uvedenou v bodě 1 tohoto rozsudku.
10
V bodě 31 napadeného rozsudku Tribunál konstatoval, že navrhovatel na podporu své žaloby předložil v podstatě šest žalobních důvodů:
–
první vycházel z absence zvážení srovnatelných zásluh všech způsobilých zaměstnanců;
–
druhý vycházel z porušení povinnosti uvést odůvodnění a z nesprávného výpočtu odpracovaných let v dané platové třídě;
–
třetí se týkal posouzení míry odpovědnosti;
–
čtvrtý se týkal vad, kterými byl stižen postup přeřazení;
–
pátý vycházel z porušení cílového průměru uvedeného v příloze II OPU a
–
šestý vycházel podpůrně ze zjevně nesprávného posouzení zásluh navrhovatele a počtu odpracovaných let v platové třídě.
11
Napadeným rozsudkem Tribunál všechny tyto žalobní důvody zamítl, a v důsledku toho zamítl žalobu navrhovatele na neplatnost.
Návrhová žádání účastníků v řízení o kasačním opravném prostředku
12
Navrhovatel navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek;
–
zrušil sporné rozhodnutí o nepřeřazení a
–
uložil SRB náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovatelem v řízení o kasačním opravném prostředku a v řízení v prvním stupni.
13
SRB navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
odmítl kasační opravný prostředek jako nepřípustný a v každém případě jej zamítl jako neopodstatněný a
–
uložil navrhovateli náhradu nákladů řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
14
Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel v podstatě osm důvodů: Kromě šesti důvodů uvedených v kasačním opravném prostředku totiž navrhovatel vznáší úvodem tzv. „počáteční“ důvod průřezové povahy, který je v replice označen jako první důvod a týká se přípustnosti příloh a důvodů kasačního opravného prostředku, a závěrem důvod vycházející z nesprávného rozdělení nákladů řízení v napadeném rozsudku. Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z absence zvážení srovnatelných zásluh všech způsobilých zaměstnanců, třetí z nedostatku odůvodnění, čtvrtý z posouzení míry odpovědnosti, pátý z procesních vad, šestý z porušení cílových průměrů služebního řádu převzatých OPU a sedmý ze zjevně nesprávného posouzení.
K přípustnosti kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
15
SRB primárně namítá nepřípustnost kasačního opravného prostředku v plném rozsahu z důvodu, že je nejasný a opakující se, takže některé jeho části a výtky postrádají soudržnou strukturu.
16
Navrhovatel zpochybňuje opodstatněnost této argumentace.
Závěry Soudního dvora
17
Z článku 256 odst. 1 druhého pododstavce SFEU, čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie a z čl. 168 odst. 1 písm. d) jednacího řádu Soudního dvora vyplývá, že kasační opravný prostředek musí přesným způsobem uvádět kritizované části rozsudku či usnesení, jehož zrušení je navrhováno, jakož i právní argumenty, kterými je tento návrh konkrétně podpořen, jinak je kasační opravný prostředek nebo předmětný důvod kasačního opravného prostředku nepřípustný (rozsudek ze dne 3. března 2022, WV v. ESVČ, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, bod 44 a citovaná judikatura).
18
Těmto požadavkům neodpovídá zejména důvod kasačního opravného prostředku, jehož argumentace není dostatečně jasná a přesná k tomu, aby Soudní dvůr mohl vykonat svůj přezkum legality, zejména proto, že hlavní skutečnosti, o které se důvod kasačního opravného prostředku opírá, nevyplývají dostatečně uceleně a srozumitelně ze znění tohoto kasačního opravného prostředku, který je v tomto ohledu formulován nejasně a nejednoznačně. Soudní dvůr rovněž rozhodl, že kasační opravný prostředek, který nemá soudržnou strukturu, omezuje se na obecná tvrzení a neobsahuje přesné informace týkající se bodů napadeného rozhodnutí, které mají být stiženy nesprávným právním posouzením, musí být odmítnut jako zjevně nepřípustný (rozsudek ze dne 3. března 2022, WV v. ESVČ, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, bod 45 a citovaná judikatura).
19
Ačkoli v projednávaném případě mělo být předložení argumentů na podporu kasačního opravného prostředku jasnější, aby jeho pochopení bylo snazší, nic to nemění na tom, že tento kasační opravný prostředek uvádí kritizované body napadeného rozsudku a obsahuje řadu právních argumentů vztahujících se právě k jasně identifikovaným částem tohoto rozsudku. Argumenty SRB proto nemohou vést k tomu, aby byl uvedený kasační opravný prostředek prohlášen za nepřípustný v plném rozsahu.
20
Za těchto podmínek je třeba prohlásit projednávaný kasační opravný prostředek za přípustný.
K věci samé
21
V první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku, jakož i v první části sedmého důvodu kasačního opravného prostředku, které je třeba analyzovat společně a předem, navrhovatel tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že SRB má právo doplnit odůvodnění sporného rozhodnutí o nepřeřazení v průběhu řízení, a dále porušil zásadu shody mezi administrativní stížností a žalobou tím, že odmítl jako nepřípustný žalobní důvod týkající se nesprávného posouzení zásluh navrhovatele.
K první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
22
V první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel v podstatě tvrdí, že se Tribunál v bodech 238 a 240 až 245 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že SRB má právo doplnit odůvodnění sporného rozhodnutí o nepřeřazení v průběhu řízení. V tomto ohledu měl Tribunál jednak zohlednit výjimečnou povahu takové možnosti a jednak nemohl právoplatně dospět k závěru, že informace, které byly navrhovateli sděleny dne 1. října 2021 v odpovědi na jeho žádosti o přístup, představují nástin odůvodnění v souladu s požadavkem vyžadovaným judikaturou, na kterou tento soud odkázal. Kromě toho v rámci této části navrhovatel předkládá argumenty úzce související s přezkumem první části sedmého důvodu kasačního opravného prostředku, týkající se důsledků nedostatečného odůvodnění sporného rozhodnutí o nepřeřazení na přípustnost sedmého důvodu kasačního opravného prostředku, který podpůrně vychází ze zjevně nesprávného posouzení jeho zásluh.
23
SRB tvrdí, že první část třetího důvodu kasačního opravného prostředku je nepřípustná a každopádně neopodstatněná. V tomto ohledu SRB tvrdí, že navrhovatel v této části pouze opakuje argumentaci vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění, kterou již uplatnil před Tribunálem, a vyzývá tak Soudní dvůr, aby se tímto argumentem znovu zabýval, což nespadá do pravomoci Soudního dvora. SRB má dále za to, že z judikatury Tribunálu, na kterou Tribunál odkazuje v bodě 238 napadeného rozsudku, vyplývá, že nedostatečné odůvodnění poskytnuté ve fázi před zahájením soudního řízení nemůže odůvodnit zrušení dotčeného rozhodnutí, pokud OOUPS poskytl dodatečná upřesnění v průběhu řízení a dotyčná osoba již před podáním žaloby znala skutečnosti představující nástin odůvodnění. Z tohoto hlediska je skutečnost, že relevantní skutečnosti byly předloženy až v odpovědi na otázky Tribunálu, irelevantní.
Závěry Soudního dvora
24
Pokud jde o přípustnost první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba připomenout, že navrhovatel v této části Tribunálu v podstatě vytýká, že přijal, aby SRB v průběhu řízení doplnil odůvodnění sporného rozhodnutí o nepřeřazení. Tento argument tudíž nemůže představovat pouhé zopakování argumentu předloženého v žalobě před Tribunálem, jelikož toto dodatečné odůvodnění poskytl SRB po podání této žaloby. Námitku nepřípustnosti první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku vznesenou SRB je tedy třeba zamítnout.
25
Pokud jde o opodstatněnost této první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba nejprve poznamenat, že odůvodnění musí být dotyčné osobě v zásadě sděleno současně s rozhodnutím, které nepříznivě zasahuje do jejího právního postavení, a že chybějící odůvodnění nemůže být zhojeno tím, že se dotyčná osoba dozví důvody tohoto rozhodnutí v průběhu řízení před unijním soudem. Podle ustálené judikatury totiž důvody předložené v průběhu řízení mohou ve výjimečných případech způsobit bezpředmětnost žalobního důvodu vycházejícího z porušení povinnosti uvést odůvodnění dotčeného rozhodnutí nikoli v případě absence, nýbrž v případě nedostatečného odůvodnění a pouze v tomto posledně uvedeném případě (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 28. února 2008, Neirinck v. Komise, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, body 50 a 51, jakož i ze dne 11. června 2020, Komise v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, body 51 a 52
).
26
Možnost napravit a posteriori nedostatečné odůvodnění jakožto procesní vadu doplněním důvodů v průběhu řízení tedy není absolutní. Tato možnost je totiž omezena na „výjimečné případy“, v nichž je nesporné, že alespoň hlavní důvody, které vedly k přijetí administrativního rozhodnutí nepříznivě zasahujícího do právního postavení, byly osobě, jíž je určeno, jasně a jednoznačně sděleny.
27
V projednávané věci Tribunál v bodech 232 a 235 napadeného rozsudku konstatoval, že individuální a relevantní důvod pro sporné rozhodnutí o nepřeřazení není v rozhodnutí o zamítnutí jasně uveden, jelikož SRB nezaujal stanovisko k úrovni zásluh navrhovatele. Konkrétně Tribunál v bodech 233 a 234 uvedeného rozsudku uvedl, že toto rozhodnutí výslovně neuvádělo, jaký byl v případě navrhovatele individuální výsledek zvážení srovnatelných zásluh všech postupně způsobilých zaměstnanců, ačkoli mu OOUPS měl alespoň sdělit, zda se jeho zásluhy ukázaly jako nižší nebo případně rovnocenné zásluhám zaměstnanců ve stejné platové třídě jako on, kteří byli přeřazeni, a v případě, že byly rovnocenné, upřesnit použité podpůrné kritérium nebo kritéria, která umožnila tyto zaměstnance vybrat.
28
V bodech 239 až 245 uvedeného rozsudku však Tribunál v podstatě dospěl k závěru, že navrhovatel mohl ze stanoviska smíšeného výboru, které bylo navrhovateli sděleno dne 1. října 2021 v odpovědi na jeho žádost o přístup, vyvodit, že příčinou jeho nepřeřazení mohla být nedostatečnost jeho zásluh, takže informace poskytnuté SRB v průběhu řízení umožnily doplnit odůvodnění rozhodnutí o zamítnutí a poskytnout dostatečné odůvodnění sporného rozhodnutí o nepřeřazení.
29
V tomto ohledu je třeba zaprvé připomenout, že z požadavku odůvodnění musí jasně a jednoznačně vyplývat úvahy dotyčného orgánu nebo subjektu Unie, jenž akt vydal, tak, aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl vykonat přezkum, a dále že požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou na získání těchto vysvětlení mít osoby, jimž je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká. Odůvodnění rozhodnutí lze proto považovat za chybějící nebo nedostatečné s ohledem na účel tohoto požadavku a všechny tyto skutečnosti (rozsudek ze dne 11. června 2020, Komise v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 54).
30
Je tedy třeba rozlišovat dva různé případy, a sice chybějící odůvodnění aktu a jeho nedostatečné odůvodnění, přičemž každý z těchto případů podléhá vlastním pravidlům. V případě chybějícího odůvodnění sporného rozhodnutí totiž orgán nebo subjekt, který jej přijal, nemůže tuto vadu napravit předložením tohoto odůvodnění unijnímu soudu, zatímco rozhodnutí stižené vadou vyplývající z nedostatečného odůvodnění může být případně zhojeno a posteriori, avšak pouze tehdy, odůvodňují-li to výjimečné okolnosti (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. června 2020, Komise v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, body 52 a 60).
31
Absenci odůvodnění lze mimoto konstatovat, i když dotčené rozhodnutí určité prvky odůvodnění obsahuje. Rozporuplné nebo nesrozumitelné odůvodnění se tedy rovná absenci odůvodnění. Totéž platí, pokud jsou prvky odůvodnění obsažené v tomto rozhodnutí natolik neúplné, že v žádném případě neumožňují osobě, jíž je toto rozhodnutí určeno, pochopit úvahy jeho autora (rozsudek ze dne 11. června 2020, Komise v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 55 a citovaná judikatura).
32
V projednávané věci je přitom nesporné, že sporné rozhodnutí o nepřeřazení, které má podobu tabulky přeřazených zaměstnanců a odkazuje na srovnávací analýzu zásluh všech způsobilých zaměstnanců, ani rozhodnutí o zamítnutí neobsahovaly individuální důvod odůvodňující nepřeřazení navrhovatele.
33
Pokud jde o stanovisko smíšeného výboru, které bylo navrhovateli sděleno v odpovědi na jeho žádost o přístup, z bodů 138, 157, 240 a 388 napadeného rozsudku vyplývá, že toto stanovisko pouze uvádí, že tento výbor předložil své doporučení nepřeřadit navrhovatele po prozkoumání jeho spisu a srovnávací analýze jeho zásluh a zásluh ostatních způsobilých zaměstnanců ve stejné platové třídě jako on. Z toho vyplývá, že odůvodnění stanoviska smíšeného výboru týkající se zvážení srovnatelných zásluh bylo formulováno obecně, z tohoto hlediska stejně jako ve sporném rozhodnutí o nepřeřazení, takže toto odůvodnění neumožňuje jasně a jednoznačně rozpoznat, zda se zásluhy navrhovatele ukázaly jako nižší nebo rovnocenné zásluhám přeřazených zaměstnanců v jeho platové třídě.
34
Vzhledem k tomu, že sporné rozhodnutí o nepřeřazení neobsahuje nástin odůvodnění konkrétních důvodů, proč mělo být vůči navrhovateli individuálně přijato takové rozhodnutí, je třeba konstatovat, že toto stanovisko je stiženo „chybějícím“ odůvodněním ve smyslu judikatury citované v bodě 31 tohoto rozsudku, které dotyčný orgán, v projednávané věci SRB, nemůže a posteriori napravit doplněním důvodů v průběhu řízení (obdobně viz rozsudek ze dne 11. června 2020, Komise v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 60).
35
Zadruhé, i kdyby Tribunál právem dospěl k závěru, že stanovisko smíšeného výboru představuje nástin odůvodnění sporného rozhodnutí o nepřeřazení, nic to nemění na tom, že orgány a jiné subjekty Unie v zásadě nemají právo napravit svá nedostatečně odůvodněná rozhodnutí před unijním soudem a že unijní soud nemá žádnou povinnost při posuzování dodržení povinnosti uvést odůvodnění zohlednit doplňující vysvětlení poskytnutá v průběhu řízení dotčeným orgánem nebo subjektem (rozsudek ze dne 11. června 2020, Komise v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 58).
36
Odůvodnění tak může být doplněno vysvětleními poskytnutými autorem aktu v průběhu řízení pouze ve „výjimečných případech“, jako jsou okolnosti spojené s pořádáním výběrového řízení, kterého se účastní velký počet uchazečů, kdy dotčený orgán nebo subjekt Unie není z praktického hlediska schopen poskytnout každému uchazeči dostatečné odůvodnění včas (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 28. února 2008, Neirinck v. Komise, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, bod 57, a ze dne 11. června 2020, Komise v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, body 53 a 59).
37
V projednávané věci přitom Tribunál, jak právem tvrdí navrhovatel, vůbec neověřil, zda se SRB mohl dovolávat existence takových výjimečných okolností ve smyslu judikatury citované v bodě 30 tohoto rozsudku.
38
V této souvislosti je třeba dodat, že SRB ani netvrdil, natož aby prokázal, že z praktického hlediska nebyl schopen poskytnout každému nepřeřazenému zaměstnanci včas dostatečné odůvodnění. V každém případě i za předpokladu, že by stanovisko smíšeného výboru sdělené navrhovateli v odpovědi na jeho žádost o přístup představovalo nástin odůvodnění sporného rozhodnutí o nepřeřazení, zaslání zevrubné odpovědi navrhovateli v návaznosti na jeho odvolání k tomuto výboru, nebo tím spíše v rozhodnutí o zamítnutí, by nezpůsobilo SRB nadměrnou pracovní zátěž, jelikož srovnávací přezkum odvolání se týkal pouze navrhovatele a dvou dalších zaměstnanců ve stejné platové třídě jako on (obdobně viz rozsudek ze dne 28. února 2008, Neirinck v. Komise, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, bod 58).
39
Kromě toho „výjimečné případy“ uvedené v bodě 36 tohoto rozsudku zahrnují případy, kdy dotčený orgán nebo jiný subjekt Unie není z praktického hlediska schopen poskytnout každé dotčené osobě dostatečné odůvodnění v dostatečném předstihu. V projednávané věci přitom není nijak prokázáno, že pro SRB bylo prakticky nemožné právně dostačujícím způsobem odůvodnit sporné rozhodnutí o nepřeřazení. Prostá tvrzení uvedená SRB v jeho písemnostech v prvním stupni nebo v odpovědi na otázky Tribunálu tedy nemohou zhojit nedostatečné odůvodnění, kterým bylo toto rozhodnutí od počátku stiženo.
40
Zatřetí je třeba podotknout, že Tribunál neověřil ani to, zda svým rozhodnutím výjimečně přijmout, že SRB doplní odůvodnění tohoto rozhodnutí v průběhu řízení, nehrozí, že dojde k porušení práva navrhovatele na procesní obranu, a konkrétně porušení zásady rovnosti zbraní.
41
I když totiž unijní soud konstatuje existenci „výjimečného případu“, v němž může povolit dotčenému orgánu nebo jinému subjektu doplnit odůvodnění aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení, nemá takové povolení automatickou povahu. S ohledem na nerovnováhu mezi účastníky řízení, jež by mohla vzniknout opožděným sdělením odůvodnění tohoto aktu, musí unijní soud ještě ověřit, zda nehrozí, že rozhodnutím povolit předložení dodatečného odůvodnění bude porušeno právo na procesní obranu. V tomto ohledu mu přísluší zejména zohlednit fázi řízení, ve které dotyčný orgán nebo subjekt Unie poskytl vysvětlení, a ujistit se, že dotyčná osoba měla skutečně možnost na ně odpovědět (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. června 2020, Komise v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 59).
42
V projednávané věci přitom Tribunál tím, že rozhodl, že SRB mělo být povoleno doplnit odůvodnění sporného rozhodnutí o nepřeřazení v podstatě z toho důvodu, že navrhovatel „mohl“ z přípravného dokumentu tohoto rozhodnutí vyvodit, co „mohlo“ být příčinou jeho nepřeřazení, nedodržel tyto zásady, a zejména se neujistil, že právo navrhovatele na procesní obranu nebylo porušeno.
43
Z výše uvedeného vyplývá, že Tribunál tedy neprávem rozhodl, že SRB mohl takové doplnění odůvodnění poskytnout v průběhu řízení. Tribunál se tedy tím, že rozhodl, že sporné rozhodnutí o nepřeřazení nebylo stiženo vadou spočívající v nedostatečném odůvodnění, dopustil nesprávného právního posouzení.
44
Z toho vyplývá, že první část třetího důvodu kasačního opravného prostředku je opodstatněná.
K první části sedmého důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
45
V první části sedmého důvodu kasačního opravného prostředku, která se týká bodů 365 až 373 napadeného rozsudku, navrhovatel Tribunálu v podstatě vytýká, že porušil zásadu shody mezi administrativní stížností a žalobou tím, že odmítl jako nepřípustný jeho žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení jeho zásluh ze strany SRB.
46
Na podporu této části navrhovatel tvrdí, že argumenty rozvinuté v rámci tohoto žalobního důvodu na podporu jeho žaloby v prvním stupni odpovídaly argumentům uvedeným v jeho stížnosti. Rovněž připomíná, že podle judikatury Tribunálu může navrhovatel, pokud jsou uplatňované skutkové okolnosti a argumentace stejné, před Tribunálem změnit název důvodu, který uplatnil ve své stížnosti, a tento důvod proto nemůže být z tohoto důvodu prohlášen za nepřípustný. Dále vzhledem k tomu, že navrhovatel podal stížnost sám a ve své žalobě v prvním stupni použil stejné argumenty, Tribunál podle něj vyložil zásadu shody obzvláště striktně. Tribunál naproti tomu umožnil SRB uvést individuální důvod pro nepřeřazení navrhovatele až ve fázi soudního řízení. V projednávané věci byl žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení zásluh navrhovatele předložen navrhovatelem podpůrně pro případ, že by sporné rozhodnutí o nepřeřazení bylo skutečně založeno na tomto posouzení. Teprve s ohledem na dodatečné odůvodnění poskytnuté SRB v průběhu řízení se přitom ukázalo, že toto odůvodnění bylo skutečně založeno na uvedeném posouzení.
47
SRB namítá nepřípustnost první části sedmého důvodu kasačního opravného prostředku z důvodu, že navrhovatel ve skutečnosti navrhuje, aby Soudní dvůr zkoumal důvod, který již byl uplatněn před Tribunálem. Tato část je podle něj v každém případě neopodstatněná.
Závěry Soudního dvora
48
Pokud jde o přípustnost první části sedmého důvodu kasačního opravného prostředku, v níž navrhovatel Tribunálu vytýká porušení zásady shody mezi administrativní stížností a žalobou, je třeba poznamenat, že takový žalobní důvod nemohl být uplatněn v žalobě v prvním stupni, jelikož tato shoda byla Tribunálem zkoumána až v napadeném rozsudku. Námitku nepřípustnosti této části vznesenou SRB je tedy třeba zamítnout.
49
Pokud jde o opodstatněnost uvedené první části, z judikatury Soudního dvora vyplývá, že k tomu, aby postup před zahájením soudního řízení mohl dosáhnout svého cíle, kterým je umožnit smírné urovnání sporů, je třeba, aby se orgán oprávněný ke jmenování mohl dostatečně přesně seznámit s kritikou, kterou dotčené osoby vznášejí vůči rozhodnutí, které nepříznivě zasahuje do jejich právního postavení. Administrativa ani nesmí vykládat stížnosti restriktivně, ale musí je naopak posuzovat v otevřeném duchu. Z toho vyplývá, že i když návrhová žádání předložená unijnímu soudu musí mít v žalobách úředníků stejný předmět jako návrhová žádání uvedená ve stížnosti a musí obsahovat pouze výtky spočívající na stejném důvodu jako výtky uplatněné ve stížnosti, tyto výtky mohou být ve fázi soudního řízení rozvinuty předložením žalobních důvodů a argumentů, které nejsou nutně uvedeny ve stížnosti, pokud s ní úzce souvisejí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. dubna 2002, Campogrande v. Komise, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, body 33 a 34).
50
Vzhledem k tomu, že postup před zahájením soudního řízení má neformální charakter a dotčené osoby jednají v tomto stadiu zpravidla bez pomoci advokáta, není cílem článku 91 služebního řádu striktně a definitivně vázat případnou fázi soudního řízení na podmínku, že žaloba k soudu nemění důvod ani předmět stížnosti (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 7. května 1986, Rihoux a další v. Komise, 52/85, EU:C:1986:199, bod 12, jakož i ze dne 23. dubna 2002, Campogrande v. Komise, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, bod 35).
51
V projednávané věci je nesporné, že stížnost navrhovatele proti spornému rozhodnutí o nepřeřazení sepsal samotný navrhovatel, aniž v ní výslovně formuloval výtku vycházející z nesprávného posouzení jeho zásluh ze strany SRB. V této fázi totiž navrhovatel podal svou stížnost, přestože měl k dispozici pouze seznam přeřazených dočasných zaměstnanců. V této stížnosti se navrhovatel, jak správně tvrdí ve svém kasačním opravném prostředku, považoval za podhodnoceného SRB, aniž znal důvody, proč byla jeho odborná praxe považována za nedostatečnou, a za tímto účelem porovnával svou situaci se situací jiných kolegů ve stejné platové třídě jako on, kteří byli přeřazeni. Tytéž argumenty byly přitom doslovně zopakovány v rámci šestého žalobního důvodu žaloby v prvním stupni. Za těchto okolností musí být žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení zásluh navrhovatele považován za dostatečně úzce související se stížností, kterou podal v rámci postupu před zahájením soudního řízení.
52
Navíc je třeba poznamenat, že jelikož z bodů 232 až 235 napadeného rozsudku vyplývá, že i po rozhodnutí o zamítnutí navrhovatel stále neměl k dispozici všechny relevantní informace, které by mu umožnily seznámit se s individuálním důvodem, na němž bylo založeno sporné rozhodnutí o nepřeřazení, není a fortiori jisté, že ve fázi stížnosti mohl tento důvod uplatnit (obdobně viz rozsudek ze dne 25. června 2020, Schneider v. EUIPO, C‑116/19 P, EU:C:2020:501, bod 36).
53
Kromě toho tato první část sedmého důvodu kasačního opravného prostředku musí být analyzována s ohledem na zvláštní procesní situaci, v níž Tribunál umožnil administrativě doplnit odůvodnění sporného rozhodnutí o nepřeřazení, aniž právně dostačujícím způsobem ověřil, zda takové povolení neporušuje práva navrhovatele na procesní obranu. K takovému porušení přitom může dojít, pokud dodatečné odůvodnění poskytnuté administrativou vede ke změně samotné podstaty aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení, čímž nutí jeho adresáta podstatně upravit svou argumentaci, aby mohl adekvátně odpovědět na nové argumenty.
54
Z výše uvedeného vyplývá, že se Tribunál tím, že odmítl jako nepřípustný žalobní důvod navrhovatele vycházející z nesprávného posouzení jeho zásluh ze strany SRB, dopustil nesprávného právního posouzení.
55
Z toho vyplývá, že první část sedmého důvodu kasačního opravného prostředku je opodstatněná.
56
S ohledem na všechny tyto úvahy je třeba vyhovět první části třetího důvodu a první části sedmého důvodu kasačního opravného prostředku a zrušit napadený rozsudek, aniž je nutné zkoumat ostatní části třetího a sedmého důvodu kasačního opravného prostředku, jakož i ostatní důvody kasačního opravného prostředku.
K žalobě před Tribunálem
57
Podle čl. 61 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie může Soudní dvůr v případě zrušení rozhodnutí Tribunálu vrátit věc zpět Tribunálu k rozhodnutí, nebo vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje.
58
Vzhledem k tomu, že to soudní řízení dovoluje, je třeba rozhodnout o návrhových žádáních žaloby znějících na zrušení sporného rozhodnutí o nepřeřazení.
59
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že SRB tím, že v tomto rozhodnutí neuvedl, zda se zásluhy navrhovatele ukázaly jako nižší nebo případně rovnocenné zásluhám ostatních zaměstnanců ve stejné platové třídě jako on, kteří byli přeřazeni, nebo v případě rovnosti mezi navrhovatelem a ostatními zaměstnanci neupřesnil podpůrné kritérium nebo kritéria, která byla použita k jejich výběru, porušil povinnost uvést odůvodnění, která mu přísluší. Uvedené rozhodnutí je tedy třeba z tohoto důvodu zrušit.
K nákladům řízení
60
Článek 184 odst. 2 jednacího řádu stanoví, že je-li kasační opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení.
61
Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 tohoto jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
62
Vzhledem k tomu, že navrhovatel v projednávané věci požadoval náhradu nákladů řízení a SRB neměl ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedenému uložit, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené navrhovatelem jak v rámci tohoto kasačního opravného prostředku, tak v řízení v prvním stupni.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:
1)
Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 20. září 2023, PB v. SRB (T‑293/22, EU:T:2023:577), se zrušuje.
2)
Rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí (SRB) ze dne 16. července 2021 o nepřeřazení PB po skončení přeřazovacího řízení za rok 2021 se zrušuje.
3)
SRB ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené PB jak v rámci tohoto kasačního opravného prostředku, tak v řízení v prvním stupni.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.