62015TJ0381(02)_RES
Дело T‑381/15 RENV II
International Management Group (IMG)
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (девети разширен състав) от 4 септември 2024 година
„Извъндоговорна отговорност — Финансови разпоредби на Съюза — Изпълнение на бюджета на Съюза при непряко управление от международна организация — Решение, с което на юридическо лице се отказва да бъде признат статут на международна организация — Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти — Задължение за полагане на дължима грижа — Имуществени вреди — Загубване на възможност за сключване с Комисията на договори за непряко управление в качеството на международна организация и за покриване на съответните административни разходи — Причинно-следствена връзка — Изискване за пряка и сигурна причинно-следствена връзка — Липса на отражение на установената незаконосъобразност върху качеството на международна организация, необходимо за изплащането на обезщетение — Настъпване на събитие след незаконосъобразния акт, което може да бъде отчетено от съда на Съюза — Решение с обратно действие, с което се установява липсата на качество на международна организация, необходимо за изплащането на обезщетение през разглеждания период“
Съдебно производство — Решение на Съда, което е задължително за Общия съд — Условия — Връщане на делото за ново разглеждане вследствие на обжалване — Правни въпроси, по които Съдът се е произнесъл окончателно при обжалването — Сила на пресъдено нещо — Обхват
(член 61, втора алинея от Статута на Съда; член 215 от Процедурния правилник на Общия съд)
(вж. т. 27 и 28)
Извъндоговорна отговорност — Условия — Незаконосъобразност — Достатъчно съществено нарушение на правото на Съюза — Неизпълнение от Комисията на задължението за полагане на дължима грижа при разглеждането на статута на международна организация — Приемане на решение, явно необосновано от правна и фактическа страна
(член 340, втора алинея ДФЕС)
(вж. т. 37—43)
Бюджет на Европейския съюз — Финансов регламент — Изпълнение на бюджета — Изпълнение при непряко управление — Специална процедура, предвидена само за международните организации — Незаконосъобразен отказ на Комисията да сключи с даден субект договори за непряко управление поради съмнения относно статута му на международна организация — Загубване на възможност да бъдат сключени тези договори и да бъде получена финансова компенсация на непреките разходи — Допустимост
(член 58, параграф 1, буква в), подточка iii) и член 60, параграф 2 от Регламент № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 47—50)
Извъндоговорна отговорност — Условия — Незаконосъобразност — Вреда — Причинно-следствена връзка — Незаконосъобразен отказ на Комисията да сключи с даден субект договори за непряко управление поради съмнения относно статута му на международна организация — Нарушение на задължението за полагане на дължимата грижа — Липса на отражение на установената незаконосъобразност върху качеството на международна организация, необходимо за изплащането на обезщетение — Липса на пряка и сигурна причинно-следствена връзка между тази незаконосъобразност и твърдяната вреда — Отхвърляне на иска за обезщетение в неговата цялост
(член 340, втора алинея ДФЕС)
(вж. т. 58—66 и 84)
Извъндоговорна отговорност — Условия — Незаконосъобразност — Вреда — Причинно-следствена връзка — Незаконосъобразен отказ на Комисията да сключи с даден субект договори за непряко управление поради съмнения относно статута му на международна организация — Решение с обратно действие, с което се установява липсата на качество на международна организация през съответния период — Липса на действителна и сигурна вреда — Отхвърляне на иска за обезщетение в неговата цялост
(член 340, втора алинея ДФЕС)
(вж. т. 67—69 и 84)
Извъндоговорна отговорност — Условия — Незаконосъобразност — Преценка на незаконосъобразността на акта или поведението на институцията — Задължение за отчитане на правните и фактическите обстоятелства, съществували към момента на приемането на посочения акт или на извършването на посоченото действие
(член 340, втора алинея ДФЕС)
(вж. т. 74 и 75)
Извъндоговорна отговорност — Условия — Незаконосъобразност — Вреда — Причинно-следствена връзка — Преценка — Възможност за съда на Съюза да отчита правни или фактически обстоятелства, настъпили след приемането на незаконосъобразния акт или извършването на незаконосъобразното действие
(член 340, втора алинея ДФЕС)
(вж. т. 76—79)
Резюме
Общият съд в разширен състав отхвърля като неоснователно искането на International Management Group (IMG) за обезщетение на вредите, които това дружество претърпяло поради решението на Европейската комисия от 8 май 2015 г. повече да не сключва с него нови договори за делегиране по метода на непряко управление, предвиден от тогава действащите финансови правила на Европейския съюз (
1
) за международните организации, докато не бъде окончателно изяснен правният статут на това дружество (наричано по-нататък „решението от 8 май 2015 г.“). С решението си Общият съд за първи път признава възможността международна организация, на която Комисията незаконосъобразно е отказала да сключи договор за делегиране на управлението на бюджета на Съюза по метода на непряко управление, да търси обезщетение за загубването на възможност да сключи такъв договор.
Жалбоподателят, International Management Group (IMG), е учреден на 25 ноември 1994 г., за да могат държавите и международните организации, които участват във възстановяването на Босна и Херцеговина, да разполагат със специализиран за тази цел правен субект.
На 7 ноември 2013 г. на основание Регламент № 966/2012 (
2
) Комисията приема решение за изпълнение относно годишна програма за действие за 2013 г. в полза на Мианмар/Бирма (
3
), финансирана от общия бюджет на Съюза. Това решение в частност предвижда програма за развитие на търговията, разходът за която е трябвало да се финансира от Съюза, а управлението на изпълнението ѝ е трябвало да се осигури съвместно с жалбоподателя.
На 17 февруари 2014 г. Европейската служба за борба с измамите (OLAF) уведомява Комисията, че е започнала разследване на статута на жалбоподателя. В окончателния си доклад OLAF по същество приема, че жалбоподателят не е международна организация по смисъла на Регламенти № 1605/2002 (
4
) и № 966/2012.
Накрая, Комисията приема решението от 8 май 2015 г., с което постановява, че докато няма абсолютна сигурност относно качеството на жалбоподателя на международна организация, службите на Комисията няма да сключат с него нов договор за делегиране по метода на непряко управление, предвиден от Регламент № 966/2012.
Жалбоподателят подава жалба до Общия съд, с която иска отмяна на решението от 8 май 2015 г. и поправяне на причинените с него вреди. След като жалбата му е отхвърлена с решение от 2 февруари 2017 г., IMG/Комисия (
5
), жалбоподателят подава жалба до Съда. С решение от 31 януари 2019 г., International Management Group/Комисия (
6
), Съдът отменя това решение на Общия съд и решението от 8 май 2015 г. на Комисията и връща дело T‑381/15 на Общия съд, който да се произнесе по искането за обезщетение на жалбоподателя относно вредите, които се твърди, че са причинени с решението на Комисията.
С решение от 9 септември 2020 г., IMG/Комисия (
7
), Общият съд отхвърля искането на жалбоподателя за обезщетение. Същият подава жалба до Съда.
На 8 юни 2021 г. Комисията приема решение, с което отказва да признае на жалбоподателя, считано с обратна сила от 16 декември 2014 г. (
8
), статута на международна организация, предвиден от финансовите правила на Съюза относно използването на средства на Съюза по метода на непряко управление (наричано по-нататък „решението от 8 юни 2021 г.“).
С решение от 22 септември 2022 г., IMG/Комисия (
9
), Съдът частично отменя първоначалното съдебно решение и препраща дело T‑381/15 RENV на Общия съд, който да се произнесе по искането за обезщетение на жалбоподателя относно имуществените вреди, които се твърди, че са причинени с решението от 8 май 2015 г.
Съображения на Общия съд
Като начало Общият съд припомня, че след отмяната на съдебен акт на Общия съд от Съда и връщането на делото за ново разглеждане пред Общия съд, същият е сезиран с решението на Съда (
10
) и следва да се произнесе по всички искания на жалбоподателя, с изключение на тези, за които се отнасят неотменените от Съда части от диспозитива на първоначалния съдебен акт на Общия съд, както и на съображенията, които са необходимата основа за тези неотменени части, доколкото те вече се ползват със силата на пресъдено нещо (
11
).
Най-напред Общият съд припомня, че Съюзът носи извъндоговорна отговорност при наличието на съвкупност от условия, а именно наличието на достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се цели да се предоставят права на частноправните субекти, действителното наличие на вреда и съществуването на причинно-следствена връзка между неизпълнението на задължението на издателя на акта и претърпяната от увредените лица вреда.
На първо място, досежно условието да е налице достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се цели да се предоставят права на частноправните субекти, Общият съд уточнява, че Комисията има широко право на преценка, когато упражнява отговорността да изпълнява бюджета на Съюза по метода на непряко управление, който позволява на тази институция да възлага задачи по изпълнение на бюджета на международни организации (
12
). По-нататък, Общият съд също така подчертава, че задължението за полагане на дължимата грижа, което е неразривно свързано с принципа на добра администрация (
13
) и което се прилага общо спрямо действията на администрацията на Съюза в отношенията ѝ с обществеността, изисква от институциите на Съюза да действат старателно и предпазливо, като разглеждат всички релевантни в случая аспекти.
Всъщност в настоящия случай от обжалваното съдебно решение (
14
) следва, че Съдът е констатирал наличието на достатъчно съществено нарушение на задължението за полагане на дължимата грижа, каквото има Комисията при приемането на решението от 8 май 2015 г. Ето защо Общият съд констатира, че с приемането на решението от 8 май 2015 г. Комисията е нарушила възложеното ѝ задължение за полагане на дължимата грижа и с това е извършила достатъчно съществено нарушение на правото на Съюза, което може да ангажира нейната отговорност.
На второ място, всяка вреда, за която се иска обезщетение по реда за реализиране на извъндоговорната отговорност на Съюза по член 340, втора алинея ДФЕС, трябва да е действителна и сигурна. В допълнение, за да може да бъде ангажирана извъндоговорната отговорност на Съюза, вредата трябва да е достатъчно пряка последица от противоправното поведение на институциите.
При всички обстоятелства лицето, което търси защита по реда за реализиране на извъндоговорната отговорност на Съюза, носи тежестта да представи убедителни доказателства както за наличието, така и за размера на твърдяната от него вреда, а също и за наличието на достатъчно пряка причинно-следствена връзка между поведението на съответната институция и твърдяната вреда. Освен това наличието на действителна и сигурна вреда не бива да се разглежда абстрактно от съда на Съюза, а трябва да се преценява в зависимост от конкретните фактически обстоятелства, които характеризират всеки случай, отнесен до този съд.
Общият съд установява по-специално, че когато Комисията незаконосъобразно откаже да сключи споразумение за делегиране по метода на непряко управление с дадена международна организация, е възможно съответната организация поради този факт да понесе вреди, които съответстват на загубената възможност тя да стане страна по споразумението за делегиране. Пълното изключване, от подлежащите на поправяне вреди, на загубването на възможност да се сключи споразумение за делегиране по метода на непряко управление, няма обаче как да се допусне в случай на нарушение на правото на Съюза, защото — особено по стопански спорове — пълното изключване на такова загубване на възможност би могло да доведе до фактическа невъзможност за поправянето на вредите.
Така, видно от предходните съображения, при обстоятелства като тези в настоящия случай, когато Комисията незаконосъобразно откаже да сключи с международна организация споразумение за делегиране по метода на непряко управление, съответната организация може да потърси обезщетение за вредите, които съответстват не на финансовата компенсация на непреките разходи, до които е щяло да доведе привеждането в действие на такова споразумение, а на загубването на възможност да се получи такава компенсация.
В тази насока на първо място, досежно въпроса дали има достатъчно пряка причинно-следствена връзка между незаконосъобразността на решението от 8 май 2015 г. и изтъкнатата от жалбоподателя загуба на възможност, Общият съд припомня, че тази незаконосъобразност се състои в нарушението на задължението за полагане на дължимата грижа, което има Комисията при упражняването на правомощието си за преценка. Незаконосъобразността, която при приемането на решение от дадена институция на Съюза следва от нарушението на задължението за полагане на дължимата грижа, обаче не засяга непременно правилността на съответното решение. Такъв е случаят с незаконосъобразността, която е налице в решението от 8 май 2015 г.
Всъщност от обжалваното съдебно решение (
15
) следва, че констатацията за незаконосъобразността на решението от 8 май 2015 г. не поражда никакво задължение за Комисията да признае на жалбоподателя твърдения от него статут на международна организация, при положение че — видно от формулировката на финансовите разпоредби на Съюза и в случая на жалбоподателя — такова признаване е задължително условие, за да може той да продължи да изпълнява бюджета на Съюза по метода на непряко управление, и следователно Общият съд да е в състояние в рамките на искането за обезщетение по настоящото дело да констатира, че жалбоподателят е загубил възможността да сключва с Комисията нови споразумения за управление по този метод.
Ето защо нарушението на задължението за полагане на дължимата грижа, допуснато в решението от 8 май 2015 г., няма как да се счита за пряка и сигурна причина за претендираните от жалбоподателя финансови вреди, а именно загубването на възможността да сключва след тази дата, в качеството на международна организация, нови споразумения за делегиране на управлението на бюджета на Съюза по метода на непряко управление и да получава сумите, предвидени като компенсация за непреките разходи.
Второ, що се отнася до въпроса дали твърдените от жалбоподателя вреди са действителни и сигурни, от решението от 8 юни 2021 г., чиято законосъобразност Общият съд потвърждава с решение от 2 септември 2024 г., IMG/Комисия (
16
), като отхвърля като неоснователна жалбата за отмяна, подадена от жалбоподателя срещу това решение, става ясно, че последният не може да претендира статута на международна организация, считано от 16 декември 2014 г.
Поради това, след като съгласно решението от 8 юни 2021 г. към момента на приемане на решението от 8 май 2015 г. и впоследствие не отговаря на условието да е със статут на международна организация, залегнало във финансовите разпоредби на Съюза, не е имало никаква възможност жалбоподателят да продължи да изпълнява бюджета на Съюза по метода на непряко управление и съответно да получава сумите като компенсация за непреки разходи.
С оглед на изложеното дотук няма как да бъде уважено искането за обезщетение по настоящото дело, основано на постановката, че жалбоподателят е международна организация по смисъла на финансовите разпоредби на Съюза и на това основание има сериозна вероятност да продължи да изпълнява бюджета на Съюза по метода на непряко управление.
Отмяната от съда на Съюза на дадено решение не предполага право на обезщетение за финансовите вреди, претендирани от адресата на това решение, ако след отменителното съдебно решение съответната институция приеме решение с обратно действие, разпоредителната част на което е идентична, и ако съдът на Съюза приеме, че разпоредителната част на това ново решение е законосъобразна.
(
1
)	Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 година относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза и за отмяна на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета (ОВ L 298, 2012 г., стр. 1)
(
2
)	Член 84 от Регламент № 966/2012.
(
3
)	Решение за изпълнение C(2013) 7682 final.
(
4
)	Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 248, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 198).
(
5
)	Решение от 2 февруари 2017 г., IMG/Комисия (T‑381/15, непубликувано, EU:Т:2017:57).
(
6
)	Решение на Съда от 31 януари 2019 г., International Management Group/Комисия (C‑183/17 P и C‑184/17 P, EU:C:2019:78).
(
7
)	Решение от 9 септември 2020 г., IMG/Комисия (T‑381/15 RENV, наричано по-нататък „първоначалното съдебно решение, EU:T:2020:406).
(
8
)	На 16 декември 2014 г. Комисията решава да възложи непрякото управление на изпълнението на програмата за развитие на търговията, предвидена с решението за изпълнение, на различна от жалбоподателя организация.
(
9
)	Решение от 22 септември 2022 г., IMG/Комисия (C‑619/20 P и C‑620/20 P, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“, EU:C:2022:722).
(
10
)	В приложение на член 215 от Процедурния правилник на Общия съд.
(
11
)	Съгласно член 61, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, когато делото е върнато на Общия съд, този съд е обвързан от решението на Съда по правните въпроси.
(
12
)	В съответствие с член 58, параграф 1, буква в) от Регламент № 966/2012 и член 62 от Регламент (ЕС, Евратом) 2018/1046 на Европейския парламент и на Съвета от 18 юли 2018 година за финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза, за изменение на регламенти (ЕС) № 1296/2013, (ЕС) № 1301/2013, (ЕС) № 1303/2013, (ЕС) № 1304/2013, (ЕС) № 1309/2013, (ЕС) № 1316/2013, (ЕС) № 223/2014 и (ЕС) № 283/2014 и на Решение № 541/2014/ЕС и за отмяна на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 (ОВ L 193, 2018 г., стр. 1).
(
13
)	Залегнал в член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз.
(
14
)	Точки 189—194 от обжалваното съдебно решение.
(
15
)	В частност точки 113 и 156 от обжалваното съдебно решение.
(
16
)	Решение от 4 септември 2024 г., IMG/Комисия (Т‑509/21, EU:C:2024:590).