62005CJ0027_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑27/05
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
ko Finanzgericht Hamburg
(Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2005. gada 5. janvārī un Tiesā reģistrēts 2005. gada 27. janvārī, tiesvedībā
Elfering Export GmbH
pret
Hauptzollamt Hamburg-Jonas .
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [ P. Jann ], tiesneši K. Šīmans [ K. Schiemann ], K. Lēnartss [ K. Lēnartss ], E. Juhāss [ E. Juhász ] (referents) un E. Levits,
ģenerāladvokāte K. Štiksa-Hakla [ C. Stix-Hackl ],
sekretāre S. Strēmholma [ C. Strömholm ], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un tam sekojošo tiesas sēdi 2006. gada 19. janvārī,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– Elfering Export GmbH
vārdā – O. Venclafs [ O. Wenzlaff ] un U. Šrembgess [ U. Schrömbges ], Rechtsanwälte,
– Hauptzollamt Hamburg-Jonas
vārdā – S. Plentera [ S. Plenter ], pārstāve,
– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – J. Šīferers [ J. C. Schieferer ], pārstāvis,
ņemot vērā lēmumu, kas pieņemts pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas, izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regulas (EK) Nr. 800/1999, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 102, 11. lpp., un – labojums – OV 1999, L 180, 53. lpp., turpmāk tekstā – “Regula Nr. 800/1999”), 5. panta 4. punktu un 51. panta 2. punktu.
2. Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Elfering Export GmbH
(turpmāk tekstā – “ Elfering Export ”) un Hauptzollamt Hamburg-Jonas
[Hamburgas-Jonas Galvenā muitas pārvalde] (Vācijas muitas iestāde, turpmāk tekstā – “ Hauptzollamt ”) par sankciju, ko Hauptzollamt
piemēroja Elfering Export, pamatojoties uz eksporta kompensācijas pieteikumu.
Atbilstošās Kopienu tiesību normas
3. Regulas Nr. 800/1999 preambulas ceturtais, divpadsmitais, sešdesmit trešais un sešdesmit ceturtais apsvērums nosaka:
“[T]ā kā šajā regulā eksporta diena ir tā, kurā muitas dienests pieņem dokumentu, ar kuru deklarācijas iesniedzējs izsaka vēlmi eksportēt tos produktus, par kuriem viņš lūdz eksporta kompensāciju; tā kā šāda dokumenta mērķis ir pievērst uzmanību, īpaši muitas dienestu uzmanību, faktam, ka attiecīgā operācija tiek veikta par Kopienas naudas līdzekļiem, lai minētie muitas dienesti veiktu atbilstošas pārbaudes; tā kā produktus pieņem un līdz to faktiskajam eksportam tos novieto muitas uzraudzībā; tā kā tāda diena būs atsauces datums tam, lai noteiktu eksportētā produkta daudzumu, veidu un īpašības;
[..]
tā kā šajā regulā paredzēto režīmu drīkst piemērot tikai tādiem produktiem, kas ir brīvā apgrozībā un kas atsevišķos gadījumos ir Kopienas izcelsmes; [..]
[..]
tā kā Kopienas noteikumos ir paredzēts piešķirt eksporta kompensācijas tikai, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, jo īpaši uz eksportētā produkta daudzumu, veidu un īpašībām, un tā ģeogrāfisko galamērķi; tā kā, ņemot vērā pieredzi, būtu jāpastiprina pasākumi, lai apkarotu pārkāpumus un sevišķi krāpšanu, kas var nodarīt kaitējumu Kopienas budžetam; tā kā tādēļ būtu jāparedz pārmaksāto summu atlīdzināšana un sankcijas, lai mudinātu eksportētājus ievērot Kopienas noteikumus;
[..]
tā kā, lai nodrošinātu eksporta kompensāciju sistēmas pareizu darbību, sankcijas būtu jāpiemēro neatkarīgi no vainas subjektīvā elementa, un tā kā tomēr ir lietderīgi zināmos gadījumos atbrīvot no sankcijām, īpaši, ja ir notikusi acīmredzama kļūda, ko ir atzinusi kompetentā iestāde, un paredzēt smagākas sankcijas, ja notikušais ir izdarīts tīšuprāt; tā kā tādi pasākumi ir vajadzīgi, un tiem būtu jābūt samērīgiem, pietiekami pārliecinošiem un vienveidīgi piemērotiem visās dalībvalstīs.”
4. Šīs pašas regulas 5. pants paredz:
“1. “Eksporta diena” nozīmē dienu, kad muitas dienests pieņem eksporta deklarāciju, kurā ir teikts, ka tiks prasīta kompensācija.
2. Datums, kad pieņemta eksporta deklarācija, ir būtisks, lai noteiktu:
a) piemērojamo kompensācijas likmi, ja kompensācija nav noteikta iepriekš;
b) jebkurus pielāgojumus, kas jāizdara kompensācijas likmei, ja tā ir noteikta iepriekš;
c) eksportētā produkta daudzumu, būtību un īpašības.
3. Jebkura cita darbība, kam ir tāds pats likumīgais spēks kā eksporta deklarācijas pieņemšanai, tiek uzskatīta par līdzvērtīgu šādai pieņemšanai.
4. Dokumentā, ko pievieno eksportam, lai pretendētu uz kompensāciju, ir ietverta visa informācija, kas vajadzīga, lai aprēķinātu kompensāciju:
a) produktiem:
– produktu apraksts, vajadzības gadījumā vienkāršots, kas veidots saskaņā ar eksporta kompensāciju nomenklatūru, kā arī kompensācijas nomenklatūras kods un, ja tas ir vajadzīgs, lai aprēķinātu kompensāciju, tad attiecīgo produktu sastāvs vai atsauce uz to,
– produktu neto svars vai, vajadzības gadījumā, daudzums, izteikts mērvienībās, ko izmanto, aprēķinot kompensāciju;
b) ja runa ir par precēm, tad piemēro Regulas (EK) Nr. 1222/94 noteikumus.
[..]”
5. Šīs regulas 11. pants ir izteikts šādā redakcijā:
“1. Kompensācijas piešķir tikai tiem produktiem, kas, neatkarīgi no iesaiņojuma muitas statusa:
– ir Kopienas izcelsmes un atrodas brīvā apgrozībā Kopienā vai
– atrodas brīvā apgrozībā Kopienā, vai
– atrodas brīvā apgrozībā Kopienā, bet kompensācijas summa šajā gadījumā ir ierobežota līdz ievedmuitas summai, kas tika iekasēta importējot.
Tiesību aktos par katra konkrētā produkta tirgus kopīgo organizāciju ir izklāstīti nosacījumi, kas piemērojami produktam, ievērojot pirmo daļu.
2. Ja kompensāciju piešķir ar nosacījumu, ka produkts ir Kopienas izcelsmes, tad eksportētāji deklarē izcelsmi, kā noteikts otrajā un trešajā daļā saskaņā ar spēkā esošajiem Kopienas noteikumiem.
Lai saņemtu kompensāciju, produkti ir Kopienas izcelsmes, ja tie ir pilnībā iegūti Kopienā vai ja tie ir bijuši pakļauti pēdējai būtiskajai pārstrādei vai apstrādei Kopienā saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 2913/92 23. vai 24. panta noteikumiem.
Neierobežojot 5. punktu, kompensācija nepienākas produktiem, kas iegūti no šādiem materiāliem:
– materiāliem, kuru izcelsme ir Kopienā, un
– lauksaimniecības materiāliem, uz ko attiecas regulas, kas minētas 1. pantā, kas importēti no trešām valstīm, un kas nav būtiski pārstrādāti Kopienā.
[..]
4. Deklarācijas, ievērojot 2. un 3. punktu, pārbauda tādā pašā veidā kā pārējo informāciju eksporta deklarācijās.
[..]”
6. Regulas Nr. 800/1999 51. pants nosaka:
“1. Ja atklājas, ka eksportētājs, kas pretendē uz eksporta kompensāciju, ir iesniedzis pieteikumu par lielāku kompensāciju nekā pienāktos, tad kompensācija par attiecīgo eksportu ir tā, kas piemērojama faktiski eksportētajiem produktiem un no kuras atskaitītas šādas summas:
a) puse starpības starp to kompensāciju, par kuru tika iesniegts pieteikums, un to, kas piemērojama faktiskajam eksportam;
b) divkārša starpība starp to kompensāciju, par kuru tika iesniegts pieteikums, un to, kas piemērojama, ja eksportētājs ar nolūku iesniedz nepatiesu informāciju.
2. Par kompensāciju, par kuru ir iesniegts pieteikums, uzskata summu, kas aprēķināta, vadoties no informācijas, kas iesniegta, ievērojot 5. pantu vai 26. panta 2. punktu. Ja kompensācija variē atkarībā no galamērķa, tad kompensācijas, par kuru iesniegts pieteikums, diferencēto daļu aprēķina, izmantojot detalizēto informāciju par daudzumu, svaru un galamērķi, kas iesniegta, ievērojot 49. pantu.
3. Soda maksājumu, kas paredzēts 1. punkta a) apakšpunktā, nepiemēro:
a) force majeure
gadījumos;
b) izņēmuma gadījumos, ja eksportētājs pēc savas iniciatīvas, tiklīdz viņš ir uzzinājis, ka kompensācija, par kuru ir iesniegts pieteikums, ir pārmērīga, rakstiski brīdina par to kompetento iestādi, ja vien kompetentā iestāde nav brīdinājusi eksportētāju par savu nodomu pārbaudīt prasību vai arī ja eksportētājs kaut kā citādi nav uzzinājis par šādu nodomu, vai arī ja kompetentā iestāde jau konstatējusi, ka pieprasītā kompensācija nav pareiza;
c) gadījumos, kad ir pieļauta acīmredzama kļūda attiecībā uz pieprasīto kompensāciju, un kompetentās iestādes to ir atzinušas;
d) gadījumos, kad pieprasītā kompensācija ir saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1222/94, un jo īpaši tās 3. panta 2. punktu, un tā ir aprēķināta, pamatojoties uz vidējiem daudzumiem, ko izmanto kādā noteiktā laikposmā;
e) gadījumos, kad tiek pielāgots svars, tiktāl, ciktāl svara starpība ir radusies atšķirīgo izmantoto svēršanas paņēmienu dēļ.
4. Ja samazinājum[a], kas paredzēts 1. punkta a) un b) apakšpunktā, rezultātā ir negatīva summa, tad eksportētājs maksā tādu negatīvo summu.
5. Ja kompetentās iestādes konstatē, ka prasītā kompensācija nav pareiza, un ka eksports nav noticis un līdz ar to kompensāciju nevar samazināt, tad eksportētājs maksā tādu soda maksājumu saskaņā ar 1. punkta a) vai b) apakšpunktu, kas būtu jāpiemēro, ja eksports būtu noticis. Ja kompensācijas likme variē atkarībā no galamērķa, tad, lai aprēķinātu prasīto kompensāciju un piemērojamo kompensāciju, izņemot gadījumus, kad ir noteikts galamērķis, izmanto zemāko pozitīvo likmi, vai arī, ja tā ir augstāka, tad likmi, kas izriet no norādījumiem attiecībā uz galamērķi, ievērojot 24. panta 2. punktu vai 26. panta 4. punktu.
6. Maksājumu saskaņā ar 4. un 5. punktu veic 30 dienu laikā pēc maksājuma pieteikuma saņemšanas. Ja termiņš netiek ievērots, tad eksportētājs maksā procentus pēc likmes, kas minēta 52. panta 1. punktā, par laikposmu, kas sākas 30 dienas pēc tās dienas, kad tika saņemts maksājuma pieprasījums, un beidzas dienā pirms tās, kad prasīto summu samaksā.
7. Soda maksājumus nepiemēro, ja prasītā kompensācija ir lielāka par kompensāciju, kas piemērojama, ievērojot 4. panta 2. punktu, 18. panta 3. punktu, 35. panta 2. punktu un/vai 50. pantu.
8. Soda maksājumus piemēro, neierobežojot papildu soda maksājumus, kas noteikti valsts līmenī.
9. Dalībvalstis var atteikties piemērot soda maksājumus, kas ir EUR 60 vai mazāk par eksporta deklarāciju.
10. Ja par produktu, kas norādīts eksporta deklarācijā vai maksājuma deklarācijā, nav izsniegta licence, tad kompensācija nepienākas un 1. punktu nepiemēro.
11. Ja kompensācija ir noteikta iepriekš, tad soda maksājumu aprēķina, pamatojoties uz kompensācijas likmēm, kas bija spēkā dienā, kad tika iesniegts licences pieteikums, un neņemot vērā kompensācijas zaudējumu, ievērojot 4. panta 1. punktu, vai kompensācijas samazinājumu, ievērojot 4. panta 2. punktu vai 18. panta 3. punktu. Vajadzības gadījumā tādas likmes pielāgo dienā, kad tiek pieņemta eksporta deklarācija vai maksājuma deklarācija.”
7. Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 160, 21. lpp.) 33. pants nosaka:
“[..]
6. Kompensācijas piešķir tikai pēc pieteikuma un pēc attiecīgās eksporta licences uzrādīšanas.
[..]
9. Kompensāciju izmaksā, ja tiek iesniegti pierādījumi, ka:
– produkti ir Kopienas izcelsmes,
– produkti ir eksportēti no Kopienas
[..].
10. Neskarot 9. punkta pirmo ievilkumu, ja nav izņēmuma statusa, kas ir piešķirts saskaņā ar 43. pantā noteikto procedūru, tad nekādu eksporta kompensāciju nepiešķir par produktiem, ko importē no trešām valstīm un reeksportē uz trešām valstīm.
[..]”
Pamata prāvas fakti un prejudiciālie jautājumi
8. Ar 2000. gada 30. augusta eksporta deklarāciju Elfering Export Hauptzollamt Münster – Zollamt Coesfeld
[Minsteres Galvenā muitas pārvalde, Cēsfeldes muitas pārvalde] deklarēja 6 090,50 kilogramus saldētas liellopu un teļa gaļas, lai eksportētu to uz Krieviju, un pieprasīja par to eksporta kompensāciju. Eksporta deklarācijā Elfering Export
n orādīja informāciju, ka preces, uz ko attiecās kompensācijas pieteikums, ir Vācijas izcelsmes.
9. Ar 2001. gada 24. janvāra lēmumu Hauptzollamt, pamatojoties uz to, ka eksportējamām precēm nav “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” Regulas Nr. 800/1999 21. panta 1. punkta nozīmē, atteicās piešķirt pieteikto kompensāciju. Oberfinanzdirektion Hamburg
(Hamburgas reģionālā finanšu direkcija) muitas kontroles un izglītības iestāde deklarēto preču paraugos konstatēja skaidri saskatāmus sasaldēšanas apdegumus.
10. Ar citu 2001. gada 20. marta lēmumu Hauptzollamt, balstoties uz Regulas Nr. 800/1999 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu, piemēroja Elfering Export
sankciju DEM 1 910,41 apmērā, pamatojumā norādot, ka šī sabiedrība ir pieprasījusi kompensāciju, kas ir lielāka nekā piemērojamā kompensācija.
11. Pēc neveiksmīgas pārsūdzēšanas procedūras Elfering Export
2003. gada 13. martā cēla prasību, kas ir vērsta uz to, lai uzdotu Hauptzollamt
piešķirt Elfering Export
kompensāciju un atceltu 2001. gada 20. marta lēmumu, ar kuru piemēro sankciju.
12. Procesa gaitā Hauptzollamt
norādīja, ka tas, ka Elfering Export
nav pierādījusi, ka eksporta kompensācijas pieteikumā iekļautām precēm ir Kopienas izcelsme, iestājas pret šo pieteikumu. Šajos apstākļos iesniedzējtiesa ar 2004. gada 20. decembra lēmumu sadalīja lietu.
13. Pirmajā lietā prasība tiktāl, ciktāl tā bija vērsta uz to, lai uzdotu Hauptzollamt
piešķirt eksporta kompensāciju, tika noraidīta. 2004. gada 20. decembra spriedumā iesniedzējtiesa uzskatīja, ka, lai gan sasaldēšanas apdegumu konstatēšana deklarētajos preču paraugos nav uzskatāma par kompensācijas pieteikuma šķērsli tiktāl, ciktāl šis konstatējums neizraisa attiecīgo preču “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” trūkumu, prasība, turpretim, ir noraidāma tādēļ, ka Elfering Export
nav pierādījusi, ka tās eksportētajiem produktiem ir Kopienas izcelsme.
14. Otrās lietas attiecībā uz sankciju, ko joprojām izskata iesniedzējtiesa, ietvaros Elfering Export
lūdz minēto lēmumu, ar kuru piemēro sankciju, atcelt, un Hauptzollamt
lūdz prasību noraidīt.
15. Uzskatot, ka, izskatāmās prāvas izspriešanai ir vajadzīga Kopienu tiesību interpretācija, Finanzgericht Hamburg
[Hamburgas Finanšu tiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālo jautājumu:
“Vai saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 800/1999 51. panta 2. punktu, skatot to kopā ar 5. panta 4. punktu, produkta, par kuru ir pieprasīta kompensācija, Kopienas izcelsmes deklarācija, kura ir ietverta eksporta deklarācijas veidlapā, ir tādas informācijas daļa, par kuras nesniegšanu ir piemērojama sankcija?”
Par prejudiciālo jautājumu
16. No Regulas NR. 800/1999 11. panta un Regulas Nr. 1254/1999 33. panta 9. punkta formulējuma izriet, ka liellopu un teļa gaļas sektorā Kopienas izcelsme ir būtisks eksporta kompensāciju nosacījums.
17. Šis secinājums izriet arī no Regulas Nr. 800/1999 sistemātiskās analīzes, jo tās 11. pants ir ietverts II sadaļas I nodaļā, kuras nosaukums ir “tiesības uz kompensāciju”. Šī nodaļa nosaka būtiskos tiesību uz kompensāciju nosacījumus.
18. Lai izpildītu šo būtisko pienākumu, Kopienas izcelsme ir jādeklarē un jāpārbauda. Saskaņā ar Regulas Nr. 1254/1999 33. panta 9. punktu “kompensāciju izmaksā, ja tiek iesniegti pierādījumi, ka produkti ir Kopienas izcelsmes”. Kā Tiesa jau ir nospriedusi Padomes 1968. gada 27. jūnija Regulas (EEK) Nr. 805/68 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 148, 24. lpp.), kuras pēdējos grozījumus ievieš Padomes 1998. gada 20. jūlija Regula (EK) Nr. 1633/98 (OV L 210, 17. lpp.), 13. pantā kontekstā, kurš Regulas Nr. 1254/1999, kura, saskaņā ar tās trīsdesmit astoto apsvērumu un 49. pantu, apvieno un atceļ Regulu Nr. 805/68 ar tās grozījumiem, piemērošanai paliek nemainīgs, nav šaubu, ka šis pierādījums jāsniedz eksportētājam (šajā sakarā skat. 2005. gada 1. decembra spriedumu lietā C‑309/04 Fleisch-Winter, Krājums, I‑10349. lpp., 26. punkts).
19. Regulas Nr. 800/1999 11. panta 4. punktā paredzētā eksporta deklarāciju pārbaudes procedūra, ko veic valsts administrācija, neatbrīvo eksportētāju no pienākuma pierādīt produktu Kopienas izcelsmi. Tieši pretēji, tieši šī procedūra vispārēji parāda vajadzību prasīt šādu pierādījumu no eksportētāja.
20. Eksportētāja pienākumam pierādīt Kopienas izcelsmi esot skaidram un viennozīmīgam, ir jāpārbauda, vai šī pienākuma neizpilde izraisa vai neizraisa Regulas Nr. 800/1999 51. pantā paredzētās sankcijas piemērošanu.
21. Ir noteikts, ka Elfering Export
norādīja, ka kompensācijas pieteikumā iekļautajiem produktiem ir Vācijas izcelsme, un ka iesniedzējtiesa ar atsevišķu lēmumu jau ir konstatējusi, ka Elfering Export
nav pierādījusi, ka attiecīgajiem produktiem ir šī izcelsme vai Kopienas izcelsme.
22. Saskaņā ar Regulas Nr. 800/1999 51. panta 1. punktu eksportētājam piemēro sankciju, ja tas “iesniedzis pieteikumu par lielāku kompensāciju nekā pienāktos”. Šī panta 2. punkts nosaka, ka “[p]ar kompensāciju, par kuru ir iesniegts pieteikums, uzskata summu, kas aprēķināta, vadoties no informācijas, kas iesniegta, ievērojot 5. pantu vai 26. panta 2. punktu”.
23. Viens no galvenajiem Elfering Export
norādītajiem argumentiem ir tas, ka, ievērojot, ka Regulas Nr. 800/1999 26. pantam pamata lietā nav nozīmes, tās 51. panta 2. punkts atsaucas tikai uz šīs regulas 5. pantu, nevis uz 11. pantu, kurš paredz pienākumus sakarā ar kompensācijas pieteikumā norādīta produkta izcelsmi. Tā atbalsta tēzi, ka sankcijas piemērošanu var izraisīt tikai minētās regulas 5. panta 4. punkta a) apakšpunktā paredzēto norāžu vai, jebkurā gadījumā, tikai ar produktu fizisko raksturojumu saistītās informācijas neprecizitāte, un nevis kļūdaina informācija sakarā ar produktu izcelsmi.
24. Šo tēzi nevar atbalstīt.
25. Vispirms līdz ar iesniedzējtiesu un Eiropas Kopienu Komisiju ir jākonstatē, ka Regulas Nr. 800/1999 5. panta 4. punkta a) apakšpunktā noteiktajai informācijas norādei nav ierobežojošā rakstura. Šo konstatējumu Tiesa ir veikusi arī Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 351, 1. lpp.), kontekstā, kas Regulas Nr. 800/1999, kura aizstāj un atceļ Regulu Nr. 3665/87, piemērošanas vajadzībām ir līdzīgs (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Fleisch-Winter, 29. punkts).
26. Regulas Nr. 800/1999 5. panta 4. punkta a) apakšpunkts paredz, ka eksportētājs sniedz visu informāciju, kas vajadzīga, lai aprēķinātu kompensāciju, un termins “it īpaši” [franču valodas redakcijā] nozīmē, ka Kopienu likumdevējs noteikti norāda tikai dažus no šiem datiem. Izteikuma “visa informācija” saturs nav jāierobežo ar fiziskajiem produkta raksturojumiem, un tam jāietver visa informācija, kas attiecas uz eksporta kompensācijas piešķiršanas nosacījumiem.
27. Kā pamatoti norāda Komisija, šajā tiesību normā minētā informācija ir paredzēta ne tikai precīzas kompensācijas summas matemātiskam aprēķinam, bet drīzāk un vispirms tam, lai noteiktu tiesību uz šādu kompensāciju esamību vai neesamību. Tātad, Regulas Nr. 800/1999 51. panta 1. punkts, saskaņā ar kuru sankcija ir piemērojama tad, ja “eksportētājs [..] ir iesniedzis pieteikumu par lielāku kompensāciju nekā pienāktos”, ir jāinterpretē tādējādi, ka eksportētājs uzskatāms par tādu, kas ir pieprasījis lielāku kompensāciju nekā pienāktos, ne tikai gadījumā, ja no tā iesniegto datu ņemšanas vērā izriet nelikumīga starpība, bet arī tad, ja atklājas, ka viņam nav tiesību uz kompensāciju, tas ir, ka kompensācijas summa līdzinās nullei.
28. Turpmāk ir jāpasvītro, ka no Regulas Nr. 800/1999 11. panta 4. punkta izriet, ka šī panta 2. un 3. punktā paredzētās deklarācijas, it īpaši Kopienas izcelsmes deklarācija, ir jāpārbauda tādos pašos apstākļos kā citi eksporta deklarācijas dati. Šis apsvērums apstiprina, ka Kopienas izcelsmes deklarācijai piemērojams tāds pats juridiskais regulējums kā šiem datiem un ka, attiecīgi, informācijas pienākuma par attiecīga produkta Kopienas izcelsmi pārkāpumam ir piemērojams tāds pats sankciju regulējums kā tas, kurš ir piemērojams šī pienākuma pārkāpumam attiecībā uz minētās regulas 5. panta 4. punktā norādītajiem datiem.
29. Elfering Export, uzskatot, ka Regulas Nr. 800/1999 21. punktā norādītās “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” esamības prasības neievērošana arī neizraisa sankcijas piemērošanu, atsaucas uz to nepamatoti. Šai prasībai, tāpat kā prasībai pierādīt produkta Kopienas izcelsmi, Regulas Nr. 800/1999 sistēmā ir līdzīga loma, un to neievērošana parasti izraisa vienādas sekas kā attiecībā uz tiesībām uz kompensāciju, tā arī sankcijas piemērošanu.
30. Iepriekš minētajā spriedumā lietā Fleisch-Winter
Tiesa jautājumu par tiesībām uz kompensāciju un jautājumu par sankciju saistībā ar “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” prasību jau ir pārbaudījusi kopīgi un ir nonākusi pie secinājumiem, kuri šiem jautājumiem ir piemērojami vienādi. Lai gan šajā spriedumā Tiesai nebija jāspriež par konkrētu tiesību uz kompensāciju vai piemērotas sankcijas pamatotību, minētais spriedums jāinterpretē tādējādi, ka ja eksportētājam nav tiesību uz kompensāciju “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” prasības neizpildes dēļ, tam ir piemērojama sankcija, ja vien Kopienu regulējumā nav paredzēti atbrīvojumi.
31. Visbeidzot, attiecīgo tiesību normu piemērošanas jomas novērtēšanā galvenā nozīme ir Regulas Nr. 800/1999 mērķim. Saskaņā ar šīs regulas sešdesmit trešo apsvērumu, minēto noteikumu mērķis ir pārkāpumu un sevišķi krāpšanas, kas var nodarīt kaitējumu Kopienas budžetam, apkarošana, un sankciju mērķis ir mudināt eksportētājus ievērot Kopienas noteikumus.
32. Ir jāatgādina, ka sankciju regulējuma mērķis ir nevis vienas Kopienas noteikumu daļas vai to konkrētu tiesību normu ievērošanas nodrošināšana, bet gan šo noteikumu ievērošana kopumā.
33. Eksportētāja rīcības bez vainas elementa vai tīšas darbības gadījumā piemērojamās sankcijas ir noteiktas Regulas Nr. 800/1999 51. panta 1. punktā kopīgi. Tas norāda uz to, ka tēzi, atbilstoši kurai Kopienu tiesību prasību, kas nav noteikti paredzētas Regulas Nr. 800/1999 5. panta 4. punkta a) apakšpunktā, bet izriet no šīs regulas 11. panta (Kopienas izcelsmes trūkums) vai 21. panta (pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes trūkums), pārkāpumi, ko pieļauj eksportētājs, neizraisa šīs regulas 51. panta piemērošanu, nevar atbalstīt, jo no tās izriet nepieņemamais rezultāts, ka sankcija eksportētājam nebūtu piemērojama pat tad, ja tā darbības ir veiktas ar nodomu.
34. Šajos apstākļos tēze, atbilstoši kurai sankcijas piemērošanu izraisa tikai Regulas Nr. 800/1999 5. panta 4. punkta a) apakšpunktā noteikti norādītās informācijas neprecizitāte, bet šīs regulas II sadaļas I nodaļā paredzēto būtisko nosacījumu neievērošana šādas sekas neizraisa, neatbilst minētās regulas mērķim un būtiski kaitē kopējās lauksaimniecības politikas piemērošanas efektivitātei. Sekojot šai tēzei, Kopienu tiesībās bez sekām paliktu ne tikai pārkāpumi, bet arī krāpšana.
35. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu tādējādi ir jāatbild, ka atbilstoši Regulas Nr. 800/1999 51. panta 2. punktam un 5. panta 4. punktam produkta, par kuru ir pieprasīta kompensācija, Kopienas izcelsmes deklarācija, kura ir ietverta eksporta deklarācijas veidlapā, ir tādas informācijas daļa, par kuras nesniegšanu ir piemērojama sankcija.
Par tiesāšanās izdevumiem
36. Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, izņemot minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumus, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
Atbilstoši Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regulas (EK) Nr. 800/1999, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, 51. panta 2. punktam, skatot to kopā ar 5. panta 4. punktu, produkta, par kuru ir pieprasīta kompensācija, Kopienas izcelsmes deklarācija, kura ir ietverta eksporta deklarācijas veidlapā, ir tādas informācijas daļa, par kuras nesniegšanu ir piemērojama sankcija.