62024CJ0020
TIESAS SPRIEDUMS (septītā palāta)
2025. gada 6. martā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Aviopārvadājumi – Regula (EK) Nr. 261/2004 – 2. panta g) punkts – 3. panta 2. un 3. punkts – Tiesības saņemt kompensāciju lidojuma ilgas kavēšanās gadījumā – Piemērošanas joma – Pasažieris, kuram ir iekāpšanas karte – Gaisa pārvadātāja apstiprinātas rezervācijas apliecinājums – Pasažieris, kas ceļo bez maksas vai par samazinātu cenu, kas nav tieši vai netieši pieejama plašai sabiedrībai – Lidojums, kas ietilpst trešās personas finansētā kompleksā ceļojumā – Samaksas pierādīšanas pienākums
Lietā C‑20/24 [Cymdek] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Sąd Rejonowy dla m. st. Warszawy w Warszawie (Galvaspilsētas Varšavas rajona tiesa Varšavā, Polija) iesniegusi ar 2023. gada 24. novembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 12. janvārī, tiesvedībā
M1.R.,
M2.R.
pret
AAA
sp. z o.o
.,
TIESA (septītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Gavalecs [M. Gavalec] (referents), tiesneši Z. Čehi [Z. Csehi] un F. Šalīns [F. Schalin],
ģenerāladvokāts: R. Norkus [R. Norkus],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
M1.R. un M2.R. vārdā – P. Mędygrał, radca prawny,
–
AAA sp. z o.o. vārdā – K. Bień, radca prawny,
–
Polijas valdības vārdā – B. Majczyna, pārstāvis,
–
Eiropas Komisijas vārdā – B. Sasinowska un N. Yerrell, pārstāves,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 2. panta g) punktu, kā arī 3. panta 2. un 3. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar kuru paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp diviem aviopasažieriem M1.R. un M2.R. (turpmāk tekstā – “pamatlietā iesaistītie pasažieri”) un sabiedrību AAA sp. z o.o., gaisa pārvadātāju, par viņu prasījumu uz Regulas Nr. 261/2004 pamata izmaksāt kompensāciju sakarā ar viņu lidojuma ierašanos galamērķī ar ilgu nokavējumu.
Atbilstošās tiesību normas
3
Regulas Nr. 261/2004 1. un 5. apsvērumā ir teikts:
“(1)
[Eiropas] Kopienas rīcībai gaisa satiksmes nozarē cita starpā ir jābūt vērstai uz to, lai nodrošinātu augsta līmeņa pasažieru aizsardzību. Turklāt ir jāņem vērā vispārējās patērētāju aizsardzības prasības.
[..]
(5)
Mazinoties atšķirībai starp regulāriem un neregulāriem gaisa pārvadājumiem, šāda aizsardzība ir jāpiemēro ne tikai pasažieriem regulārajos, bet arī neregulārajos lidojumos, tostarp tajos, kas veido ceļojuma kompleksa daļu.
[..]”
4
Šīs regulas 2. pants “Definīcijas” ir formulēts šādi:
“Šajā regulā:
[..]
f)
“biļete” ir derīgs dokuments, kas dod tiesības saņemt pārvadājuma pakalpojumu, vai līdzīgs neizdrukāts dokuments, tostarp elektroniskā formā, un ko izdevis vai apstiprinājis gaisa pārvadātājs vai tā pilnvarots aģents;
g)
“rezervācija” ir fakts, ka pasažierim ir biļete, vai cits pierādījums, kas liecina par to, ka gaisa pārvadātājs vai ceļojuma rīkotājs rezervāciju ir pieņēmis un reģistrējis;
[..]
j)
“iekāpšanas atteikums” ir atteikums uzņemt pasažierus reisā, lai gan viņi saskaņā ar 3. panta 2. punktā minētajiem nosacījumiem ir ieradušies uz iekāpšanu, izņemot gadījumus, kad ir pamats iekāpšanu atteikt, piemēram, veselības stāvokļa, drošības vai nepiemērotu ceļojuma dokumentu dēļ;
[..].”
5
Minētās regulas 3. pantā “Darbības joma” ir noteikts:
“1.   Šo regulu piemēro:
a)
pasažieriem, kas izlido no lidostas kādas dalībvalsts teritorijā, uz kuru attiecas Līgums;
b)
pasažieriem, kas izlido no trešās valsts lidostas uz lidostu kādas dalībvalsts teritorijā, uz kuru attiecas Līgums, ja vien viņi šajā trešā valstī nav saņēmuši atlīdzinājumu vai kompensāciju un par viņiem nav rūpējušies un ja attiecīgo reisu apkalpojošais gaisa pārvadātājs ir Kopienas pārvadātājs.
2.   Šā panta 1. punktu piemēro ar noteikumu, ka:
a)
pasažieriem ir apstiprināta rezervācija uz konkrēto lidojumu un viņi, izņemot 5. pantā minēto atcelšanu, ierodas uz reģistrāciju:
–
kā paredzēts un laikā, ko iepriekš rakstveidā (tostarp elektroniski) norādījis gaisa pārvadātājs, ceļojuma rīkotājs vai pilnvarots ceļojuma aģents,
vai, ja laiks nav norādīts,
–
ne vēlāk kā 45 minūtes pirms norādītā izlidošanas laika; vai arī
b)
gaisa pārvadātājs vai ceļojuma rīkotājs pasažierus tā lidojuma vietā, uz kuru tie bija rezervējuši biļetes, ir pārcēlis uz citu lidojumu, neatkarīgi no iemesla.
3.   Šī regula neattiecas uz pasažieriem, kas ceļo bez maksas vai par samazinātu biļešu cenu, kas sabiedrībai nav tieši vai netieši pieejama. Tomēr tā attiecas uz pasažieriem, kuru biļetes ir izsniegtas saskaņā ar gaisa pārvadātāja vai ceļojuma rīkotāja noteiktu biežu lidojumu programmu vai citu komerciālu programmu.
[..]
5.   Šī regula attiecas uz visiem gaisa pārvadātājiem, kas sniedz pārvadājumu pakalpojumus 1. un 2. punktā minētajiem pasažieriem. Ja gaisa pārvadātājs, kam nav līguma ar pasažieri, pilda saistības saskaņā ar šo regulu, uzskata, ka šis pārvadātājs to dara tās personas vārdā, kurai ir līgums ar minēto pasažieri.
[..]”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
6
Gaisa pārvadātājs AAA, kas piedāvā čārterlidojumus, ar ceļojuma rīkotāju BBB sp. z o.o. noslēdza līgumu, uz kura pamata AAA pēdējā minētajā uzdevumā veica konkrētus lidojumus konkrētās dienās, uz kuriem BBB pēc tam pārdeva aviopasažieriem biļetes. BBB samaksāja AAA lidojumu cenu.
7
Pamatlietā iesaistītie pasažieri piedalījās kompleksā ceļojumā, kas ietvēra lidojumu no Tenerifes (Spānija) uz Varšavu (Polija), ko 2021. gada 20. maijā veica AAA. Līgums par šo komplekso ceļojumu bija noslēgts starp CCC sp. z o.o., šo pasažieru vārdā, un BBB. Lidmašīna galamērķī ieradās ar vairāk nekā 22 stundas ilgu nokavējumu.
8
Lai pierādītu savu locus standi izvirzīt prasījumus par kompensāciju sakarā ar aplūkojamo lidojuma kavēšanos, šie pasažieri pamatlietā uzrādīja minētajā lidojumā izmantoto iekāpšanas karšu kopijas. Taču AAA atteicās maksāt kompensāciju šiem pasažieriem – ar tādu pamatojumu, ka viņi neesot pierādījuši, ka viņiem būtu apstiprināta rezervācija un ka viņi būtu samaksājuši par rezervēto lidojumu. Proti, – kā norādīja AAA – par komplekso ceļojumu, kurā piedalījās šie pasažieri, esot samaksājusi CCC (ar atvieglotiem noteikumiem), un līdz ar to šie pasažieri esot ceļojuši bez maksas vai par samazinātu cenu Regulas Nr. 261/2004 3. panta 3. punkta izpratnē, bet tas izslēdzot tiesības uz šajā regulā paredzēto kompensāciju.
9
Pamatlietā šie pasažieri pauda uzskatu, ka, uzrādīdami iekāpšanas kartes ar nolūku saņemt šādu kompensāciju, viņi ir pierādījuši, ka viņiem bija apstiprināta rezervācija, jo pretējā gadījumā iekāpšanas kartes viņiem nemaz nebūtu izsniegtas. Turklāt AAA esot jāpierāda, ka šie pasažieri ir ceļojuši bez maksas, nevis viņiem esot jāpierāda, ka viņi ir samaksājuši AAA veiktā lidojuma cenu. Jebkurā gadījumā pamatlietā iesaistītie pasažieri neesot ceļojuši bez maksas, jo AAA no BBB esot saņēmusi samaksu par šā lidojuma veikšanu, bet BBB no CCC, kas finansēja minēto pasažieru komplekso ceļojumu, esot saņēmusi samaksu par šo ceļojumu, kas ietver arī minēto lidojumu. Šajā ziņā Regulas Nr. 261/2004 3. panta 3. punktu kontekstā neesot nozīmīgi, vai par šo lidojumu ir samaksājuši paši pasažieri vai tomēr kāda trešā persona – ciktāl runa nav par gaisa pārvadātāju.
10
Iesniedzēja – Sąd Rejonowy dla m. st. Warszawy w Warszawie (Galvaspilsētas Varšavas rajona tiesa Varšavā, Polija) – pauda šaubas par to, vai apstāklis, ka pasažieris uzrāda iekāpšanas karti, ir uzskatāms par “citu pierādījumu” – Regulas Nr. 261/2004 2. panta g) punkta izpratnē –, kurā norādīts, ka rezervāciju ir pieņēmis un reģistrējis gaisa pārvadātājs vai ceļojuma rīkotājs.
11
Minētā tiesa šajā ziņā norāda, ka atziņas no 2021. gada 21. decembra sprieduma Azurair u.c. (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 un C‑270/20, EU:C:2021:1038), nedod iespēju atbildēt uz jautājumu, vai Savienības tiesību akti ļauj tādā situācijā kā tajā izskatāmā iesniegt “citu pierādījumu” – šīs normas izpratnē –, kurā norādīts, ka pasažierim ir apstiprināta rezervācija uz lidojumu, ja iekāpšanas kartē, ko uzrādījis šis pasažieris, nav norādīti visi minētajā spriedumā uzskaitītie dati, piemēram, attiecīgā lidojuma ierašanās laiks.
12
Turklāt, pat ja AAA un daži Polijas Apelācijas tiesas tiesnešu sastāvi uzskatītu, ka šīs regulas 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā minētie nosacījumi ir jāinterpretē šauri, iesniedzējtiesa uzskata, ka iekāpšanas karte tiek izsniegta nevis jebkurai personai, bet gan pasažierim, kuram ir apstiprināta rezervācija uz attiecīgo lidojumu, un tas notiek pēc šā pasažiera reģistrēšanās lidojumam, turklāt šīs reģistrēšanās laikā viņam ir jānorāda biļetes vai rezervācijas numurs. Izņemot dažas ārkārtējas situācijas, neesot nekāda cita racionāla pamata, kas dotu iespēju izskaidrot, kā tāds pasažieris iekāpšanas karti varētu iegūt bez šādas rezervācijas.
13
Turklāt atšķirībā no AAA un dažiem Apelācijas tiesas tiesnešu sastāviem iesniedzējtiesa uzskata, ka gaisa pārvadātājam ir pienākums pierādīt, ka aplūkojamais lidojums bija bez maksas, un ka tas nevar no šāda apgalvojuma vienkārši atvasināt sev labvēlīgas tiesiskas sekas.
14
Turklāt minētā tiesa jautā par to, kā interpretēt Regulas Nr. 261/2004 3. panta 3. punktā ietverto frāzi “ceļo bez maksas vai par samazinātu biļešu cenu, kas sabiedrībai nav tieši vai netieši pieejama”. Tā uzskata: kompleksā ceļojuma gadījumā, ja ceļojums, par ko ceļojuma rīkotājam samaksājis vai nu pats pasažieris, vai arī viņa vārdā kāda cita – juridiska – persona, ietver lidojumu, par ko ceļojuma rīkotājs samaksājis gaisa pārvadātājam, šie pasažieri neceļojot “bez maksas” šīs normas izpratnē.
15
Konkrētāk – attiecībā uz jēdzienu “samazināta cena” minētās normas izpratnē, iesniedzējtiesa jautā, vai tas būtu jāinterpretē tādējādi, ka runa ir par samazinājumu, ko pasažierim piedāvā gaisa pārvadātājs, vai tomēr šī norma attiecas arī uz situāciju, kurā gaisa pārvadātājs no ceļojuma rīkotāja saņem atlīdzību, kas atbilst tirgū ierastai atlīdzībai, savukārt pēdējais minētais vai cita juridiska persona atļauj pasažieriem piedalīties kompleksajā ceļojumā ar atvieglotiem noteikumiem. Minētajai tiesai šķiet, ka pēdējā minētā interpretācija būtu pretrunā šīs regulas mērķim un būtu grūti piemērojama, jo trūkstot kritēriju, kas dotu iespēju konstatēt, vai runa ir par dalību kompleksā ceļojumā ar atvieglotiem noteikumiem.
16
Šādos apstākļos Sąd Rejonowy dla m. st. Warszawy w Warszawie (Galvaspilsētas Varšavas rajona tiesa Varšavā) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Regulas Nr. 261/2004] 2. panta g) punkta izpratnē pasažiera iekāpšanas karte var tikt uzskatīta par citu pierādījumu, kas apliecina, ka gaisa pārvadātājs vai ceļojuma rīkotājs rezervāciju ir pieņēmis un reģistrējis?
2)
Vai [Regulas Nr. 261/2004] 3. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē ir jāuzskata, ka pasažieriem, kuriem ir iekāpšanas karte konkrētam lidojumam, bet nav pierādīts neviens neparasts apstāklis, ir apstiprināta rezervācija konkrētam lidojumam?
3)
Vai [Regulas Nr. 261/2004] 3. panta 3. punkta izpratnē pasažierim ir pienākums pierādīt, ka par lidojumu ir samaksāts, vai arī, attiecīgā gadījumā, pārvadātājam, lai izvairītos no atbildības, ir jāpierāda, ka pasažieris ir ceļojis bez maksas vai par samazinātu biļešu cenu?
4)
Vai [Regulas Nr. 261/2004] 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja pasažieris ir iegādājies ceļojumu no ceļojuma rīkotāja un šis rīkotājs ir samaksājis gaisa pārvadātājam maksu par lidojumu, šis lidojums ir par maksu?
5)
Vai [Regulas Nr. 261/2004] 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja trešā persona iegādājas pasažieriem ceļojumu, par kuru ceļojuma rīkotājs maksā čarterreisu sabiedrībai tirgus atlīdzību, tad nerodas “pasažieru, kas ceļo par samazinātu biļešu cenu” gadījums neatkarīgi no norēķiniem starp trešo personu un pasažieriem?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
17
Ar pirmo un otro jautājumu, kuri jāaplūko kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 261/2004 2. panta g) punkts un 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka iekāpšanas karte var būt uzskatāma par “citu pierādījumu” pirmās minētās normas izpratnē, kurā norādīts, ka rezervāciju ir pieņēmis un reģistrējis gaisa pārvadātājs vai ceļojuma rīkotājs, un līdz ar to situācijā, kad nav pierādīts, ka pastāvētu kāds īpašs ārkārtējs apstāklis, pasažieris, kam ir tāda karte, ir uzskatāms par pasažieri, kam ir “apstiprināta rezervācija” – otrās minētās normas izpratnē – uz attiecīgo lidojumu.
18
No Regulas Nr. 261/2004 3. panta 2. punkta a) apakšpunkta ir izsecināms, ka šī regula ir piemērojama vienīgi ar nosacījumu, ka, pirmkārt, pasažierim ir apstiprināta rezervācija uz attiecīgo lidojumu un, otrkārt, viņš pienācīgā laikā ierodas uz reģistrēšanos, izņemot šīs regulas 5. pantā minēto lidojuma atcelšanas gadījumu. Tā kā šie divi nosacījumi ir kumulatīvi, to, ka pasažieris ieradās uz reģistrēšanos, nevar prezumēt no fakta, ka šim pasažierim ir apstiprināta rezervācija uz attiecīgo lidojumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 25. janvāris, Laudamotion (Atteikšanās lidot ar kavējošos reisu), C‑474/22, EU:C:2024:73, 21. punkts un tajā minētā judikatūra).
19
Regulā Nr. 261/2004 jēdziens “apstiprināta rezervācija” nav definēts. Savukārt jēdziens “rezervācija” šīs regulas 2. panta g) punktā ir definēts kā “fakts, ka pasažierim ir biļete, vai cits pierādījums, kas liecina par to, ka gaisa pārvadātājs vai ceļojuma rīkotājs rezervāciju ir pieņēmis un reģistrējis”. Turklāt jēdziens “biļete” minētās regulas 2. panta f) punkta izpratnē ietver ikvienu fizisku vai virtuālu apliecinājumu, kas pasažierim piešķir tiesības uz pārvadājumu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2022. gada 6. oktobris, flightright (Aviopārvadājums no Štutgartes uz Kanzassitiju), C‑436/21, EU:C:2022:762), 21. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2021. gada 21. decembris, Azurair u.c., C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 un C‑270/20, EU:C:2021:1038, 40. punkts).
20
Turklāt attiecībā uz jēdzienu “cits pierādījums” Regulas Nr. 261/2004 2. panta g) punkta izpratnē, ja aviopasažierim ir šāds cits pierādījums, ko izdevis gaisa pārvadātājs vai ceļojuma rīkotājs, šis cits pierādījums ir līdzvērtīgs “rezervācijai” šīs normas izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 21. decembris, Azurair u.c., C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 un C‑270/20, EU:C:2021:1038, 42. punkts).
21
Lai nodrošinātu pasažieru tiesību aizsardzību augstā līmenī, kas minēta šīs regulas 1. apsvērumā, šie jēdzieni ir jāinterpretē plaši (spriedums, 2022. gada 6. oktobris, flightright (Aviopārvadājums no Štutgartes uz Kanzassitiju), C‑436/21, EU:C:2022:762, 22. punkts un tajā minētā judikatūra).
22
Šajā gadījumā no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka pamatlietā iesaistītajiem pasažieriem bija gaisa pārvadātāja izdotas iekāpšanas kartes un līdz ar to viņiem bija iespējams, iepriekš ierodoties uz reģistrēšanos, izmantot lidojumu no Tenerifes uz Varšavu, ko veica šis pārvadātājs.
23
Pamatlietā iesaistītie pasažieri, Polijas valdība un Eiropas Komisija savos rakstveida apsvērumos būtībā apgalvo: tas, ka pasažierim tiek izsniegta iekāpšanas karte konkrētam lidojumam, piešķir viņam tiesības uz pārvadājumu un ļauj viņam iekāpt lidmašīnā un izmantot šo lidojumu, tiklīdz ir notikusi šā pasažiera reģistrēšanās, kuras laikā viņam citastarp ir jānorāda biļetes vai rezervācijas numurs.
24
No tā izriet, ka iekāpšanas karte var būt uzskatāma par “citu pierādījumu” Regulas Nr. 261/2004 2. panta g) punkta izpratnē, no kura izriet, ka rezervāciju uz attiecīgo lidojumu ir pieņēmis un reģistrējis gaisa pārvadātājs vai ceļojuma rīkotājs.
25
Šādu secinājumu nevar atspēkot iesniedzējtiesas minētais apstāklis, ka 2021. gada 21. decembra spriedums Azurair u.c. (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 un C‑270/20, EU:C:2021:1038) nedod iespēju atbildēt uz jautājumu, vai iekāpšanas karte var ietilpt jēdzienā “cits pierādījums” Regulas Nr. 261/2004 2. panta g) punkta izpratnē, jo ne visi minētajā spriedumā uzskaitītie dati, piemēram, attiecīgā lidojuma ierašanās laiks, ir norādīti iekāpšanas kartē.
26
Tiesa minētā sprieduma 51. punktā gan ir nospriedusi, ka Regulas Nr. 261/2004 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pasažierim ir “apstiprināta rezervācija” šīs normas izpratnē, ja šis pasažieris no ceļojuma rīkotāja, ar kuru viņš ir līgumiski saistīts, ir saņēmis “citu pierādījumu” šīs regulas 2. panta g) punkta izpratnē, kas ietver pārvadātāja apsolījumu veikt pārvadājumu ar konkrētu lidojumu, kas identificēts ar norādi par izlidošanas un ielidošanas vietu un laiku, kā arī lidojuma numuru, turklāt pat gadījumā, kad šis ceļojuma rīkotājs nav saņēmis attiecīgā gaisa pārvadātāja apstiprinājumu attiecībā uz šā lidojuma izlidošanas un ielidošanas laiku.
27
Tomēr ir jānorāda, ka – pretēji šai lietai – lietās, kurās taisīts 2021. gada 21. decembra spriedums Azurair u.c. (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 un C‑270/20, EU:C:2021:1038), ceļojuma rīkotājs pasažieriem bija nosūtījis informāciju par lidojumu izlidošanas un ielidošanas laiku, kas atšķīrās no jaunākās informācijas, ko ceļojuma rīkotājam bija nosūtījis gaisa pārvadātājs, un pēdējā minētā informācija netika pārsūtīta šiem pasažieriem, līdz ar to viņiem bija tikai informācija, kas ietverta dokumentā, kuru bija nosūtījis ceļojuma rīkotājs.
28
Turklāt Tiesa jau ir nospriedusi, ka, ciktāl konkrēts gaisa pārvadātājs ļauj iekāpt lidmašīnā pasažieriem, kuriem ir apstiprināta rezervācija uz attiecīgo lidojumu, un veic pārvadājumu uz viņu galamērķi, ir uzskatāms, ka viņi ir ievērojuši prasības pirms šā lidojuma ierasties uz reģistrēšanos (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2019. gada 24. oktobris, easyJet Airline, C‑756/18, EU:C:2019:902, 28. punkts).
29
Un otrādi: ciktāl tāds pasažieris kā pamatlietā iesaistītie pasažieri ir pienācīgi izpildījis prasības ierasties uz reģistrēšanos un ir ceļojis šajā lidojumā ar attiecīgu iekāpšanas karti, ir uzskatāms, ka viņš ir ievērojis prasības, ka viņam ir jābūt apstiprinātai rezervācijai uz šo lidojumu.
30
Šāds secinājums atbilst Regulas Nr. 261/2004 1. apsvērumā minētajam mērķim, proti, nodrošināt pasažieru tiesību aizsardzību augstā līmenī.
31
Pasažierim, kura lidojums tiek veikts ar ilgu kavēšanos, ir iespējams izvirzīt prasījumu par kompensāciju, un viņam nav piemērojamas prasības – kas viņa situācijā uzskatāmas par nesamērīgām – saistībā ar viņa prasījumu samaksāt kompensāciju papildus pierādīt, ka viņam bija apstiprināta rezervācija uz nokavēto lidojumu, ar kuru viņš katrā ziņā tika pārvadāts (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2019. gada 24. oktobris, easyJet Airline, C‑756/18, EU:C:2019:902, 32. punkts).
32
Šajā ziņā un attiecībā uz AAA minēto gadījumu, kad iekāpšanas karti, ko pazaudējusi persona, uz kuras vārda tā izdota, varētu izmantot cita persona ar līdzīgiem datiem, ir pietiekami konstatēt, ka tā – kā izriet no Regulas Nr. 261/2004 2. panta j) punkta – ļauj gaisa pārvadātājam atteikt pārvadājumu citastarp ceļošanas dokumentu nepietiekamības dēļ.
33
No šeit izklāstītā izriet, ka atbilde uz pirmo un otro jautājumu ir šāda: Regulas Nr. 261/2004 2. panta g) punkts un 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka iekāpšanas karte var būt uzskatāma par “citu pierādījumu” pirmās minētās normas izpratnē, no kura izriet, ka rezervāciju ir pieņēmis un reģistrējis gaisa pārvadātājs vai ceļojuma rīkotājs, un līdz ar to situācijā, kad nav pierādīts, ka pastāvētu kāds īpašs, ārkārtējs apstāklis, ir uzskatāms, ka pasažierim, kuram izsniegta šāda iekāpšanas karte, ir “apstiprināta rezervācija” – otrās minētās normas izpratnē – uz attiecīgo lidojumu.
Par trešo līdz piekto jautājumu
34
Ar trešo līdz piekto jautājumu, kuri jāaplūko kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 261/2004 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nav uzskatāms, ka pasažieris ceļo bez maksas vai par samazinātu biļešu cenu, kas sabiedrībai nav tieši vai netieši pieejama, šīs normas izpratnē, ja, pirmkārt, ceļojuma rīkotājs lidojuma apkalpojošajam gaisa pārvadātājam samaksā lidojuma cenu, kas atbilst tirgū ierastajām cenām, un, otrkārt, kompleksā ceļojuma cenu ceļojuma rīkotājam ir samaksājis nevis šis pasažieris, bet trešā persona. Minētā tiesa vēlas noskaidrot arī to, vai gaisa pārvadātājam ir pienākums pierādīt, ka minētais pasažieris ir ceļojis bez maksas vai par samazinātu cenu, vai tomēr pēdējam minētajam ir jāpierāda, ka viņš ir samaksājis lidojuma cenu.
35
Saskaņā ar Regulas Nr. 261/2004 3. panta 3. punktu šī regula neattiecas uz pasažieriem, kas ceļo bez maksas vai par samazinātu biļešu cenu, kas [plašai] sabiedrībai nav tieši vai netieši pieejama.
36
Šajā ziņā ir konstatējams, ka šajā normā paredzētā minētās regulas nepiemērojamība ir uzskatāma par izņēmumu no principa, ka šī pati regula, kā izriet no tās 3. panta 1. punkta, pirmkārt, ir piemērojama pasažieriem, kas izlido no lidostas dalībvalstī, uz kuru attiecas Līguma noteikumi, un, otrkārt, – ja apkalpojošais gaisa pārvadātājs ir Eiropas Savienībā reģistrēts pārvadātājs – pasažieriem, kas izlido no lidostas trešā valstī un ielido lidostā dalībvalstī, uz kuru attiecas Līguma noteikumi, ja vien šie pasažieri šajā trešā valstī nav saņēmuši atlīdzību vai kompensāciju, vai atbalstu, kas atbilst 3. panta 2. punktā minētajiem nosacījumiem.
37
Tomēr, kā nospriedusi Tiesa, ņemot vērā Regulas Nr. 261/2004 1. apsvērumā minēto mērķi, proti, nodrošināt pasažieru tiesību aizsardzību augstā līmenī, izņēmums no tiesību normām, ar kurām aviopasažieriem piešķirtas tiesības, ir jāinterpretē šauri (spriedums, 2025. gada 16. janvāris, Qatar Airways, C‑516/23, EU:C:2025:21, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
38
Turklāt saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (spriedums, 2024. gada 21. novembris, Mesto Rimavská Sobota, C‑370/23, EU:C:2024:972, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
39
Regulas Nr. 261/2004 3. panta 3. punkta pirmā teikuma formulējums pats par sevi gan nedod iespēju konstatēt, vai šīs normas piemērošanas jomā ietilpst tikai situācijas, kurās vienīgi apkalpojošais gaisa pārvadātājs pasažieriem var piedāvāt iespēju ceļot bez maksas vai par samazinātu cenu, kas plašai sabiedrībai nav tieši vai netieši pieejama.
40
Attiecībā uz minētās normas kontekstu no šīs regulas 3. panta 3. punkta citastarp izriet, ka uz pasažieri, kas ceļo ar biļeti, kuru gaisa pārvadātājs izdevis bez maksas, šī regula neattiecas, ja vien šī biļete nav izdota saistībā ar kādu klientu lojalitātes programmu vai reklāmas kampaņu (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2020. gada 26. novembris, SATA International – Azores Airlines, C‑316/20, EU:C:2020:966, 15. punkts).
41
Tiesa šajā ziņā jau ir nospriedusi, ka Regulas Nr. 261/2004 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī regula nav piemērojama attiecībā uz pasažieri, kas ceļo ar biļeti par samazinātu cenu, kuru gaisa pārvadātājs izdevis saistībā ar kāda pasākuma sponsorēšanu, kuru var izmantot vienīgi konkrētas personas un kuras izdošanai ir nepieciešama šā gaisa pārvadātāja iepriekšēja, katrai personai individuāli dota atļauja (rīkojums, 2020. gada 26. novembris, SATA International – Azores Airlines, C‑316/20, EU:C:2020:966, 19. punkts).
42
Turklāt no minētās regulas 3. panta 5. punkta izriet, ka šī regula ir piemērojama attiecībā uz ikvienu apkalpojošo gaisa pārvadātāju, kas nodrošina pasažieru pārvadājumus no lidostas vai uz lidostu kādas dalībvalsts teritorijā. Šajā pašā tiesību normā ir precizēts: ja apkalpojošais gaisa pārvadātājs, kam nav līguma ar pasažieri, izpilda saistības, kuras izriet no šīs regulas, ir uzskatāms, ka šis pārvadātājs to dara tās personas vārdā, kurai ir līgums ar minēto pasažieri (spriedums, 2020. gada 26. marts, Primera Air Scandinavia, C‑215/18, EU:C:2020:235, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
43
Šajā ziņā Tiesa ir atzinusi, ka pasažieris, kura lidojuma ierašanās ir nokavēta par vismaz trim stundām, var celt prasību pret apkalpojošo gaisa pārvadātāju samaksāt kompensāciju uz Regulas Nr. 261/2004 6. un 7. panta pamata, pat ja šis pasažieris un šis gaisa pārvadātājs nav savstarpēji noslēguši līgumu un ja aplūkojamais lidojums ir kompleksā ceļojuma sastāvdaļa (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 26. marts, Primera Air Scandinavia, C‑215/18, EU:C:2020:235, 38. punkts).
44
Līdz ar to, ņemot vērā apkalpojošā gaisa pārvadātāja atbildību par kompensāciju pasažierim par lidojuma ierašanos galamērķī ar ilgu nokavējumu, ir jānorāda, ka Regulas Nr. 261/2004 3. panta 3. punkta pirmajā teikumā paredzētais izņēmums attiecas tikai uz situācijām, kurās apkalpojošais gaisa pārvadātājs var atļaut pasažierim ceļot bez maksas vai par samazinātu cenu, kas plašai sabiedrībai nav tieši vai netieši pieejama.
45
Šāda interpretācija atbilst Regulas Nr. 261/2004 mērķim nodrošināt aviopasažieru tiesību aizsardzību augstā līmenī.
46
Šajā ziņā regulas 5. apsvērumā ir teikts, ka šāda aizsardzība būtu jāpiemēro pasažieriem ne tikai regulārajos lidojumos, bet arī neregulārajos lidojumos, tostarp tajos, kas ir kombinēta ceļojuma sastāvdaļa.
47
Proti, no minētās regulas sagatavošanas materiāliem izriet, ka Savienības likumdevēja nodoms bija nevis izslēgt pasažieri, kura lidojums ietilpst kompleksā ceļojumā, no šīs regulas piemērošanas jomas, bet gan gluži pretēji – dot viņiem iespēju izmantot ar šo regulu piešķirtās tiesības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 26. marts, Primera Air Scandinavia, C‑215/18, EU:C:2020:235, 36. punkts).
48
Tā kā šajā gadījumā ceļojuma rīkotājs no pamatlietā iesaistītā pasažiera ir saņēmis pretizpildījumu par komplekso ceļojumu un apkalpojošajam gaisa pārvadātājam ir samaksājis lidojuma cenu un tā kā pēdējais minētais ir saņēmis atlīdzību, kas atbilst tirgū ierastai atlīdzībai, ir uzskatāms, ka šie pasažieri nav ceļojuši bez maksas vai par samazinātu cenu, kas plašai sabiedrībai nav tieši vai netieši pieejama, Regulas Nr. 261/2004 3. panta 3. punkta pirmā teikuma izpratnē.
49
Kā izriet no šā sprieduma 43. punktā minētās judikatūras, tam, vai pamatlietā iesaistītie pasažieri var izvirzīt prasījumus pret apkalpojošo gaisa pārvadātāju, nav nozīmīgs apstāklis, ka kompleksā ceļojuma cenu ceļojuma rīkotājam samaksājuši nevis šie pasažieri, kuriem nebija līgumattiecību ar šo pārvadātāju, bet gan trešā persona, savukārt ceļojuma rīkotājs minētajam pārvadātājam samaksājis lidojuma cenu.
50
Attiecībā uz pienākumu pierādīt to, ka pasažieris ir ceļojis bez maksas vai par samazinātu cenu, kas plašai sabiedrībai nav tieši vai netieši pieejama, Regulas Nr. 261/2004 3. panta 3. punkta pirmā teikuma izpratnē ir jānorāda, ka ar šo normu, kurā nav ar tiešu formulējumu reglamentēta šā pienākuma attiecināšana, ir ieviests – kā izriet no šā sprieduma 37. punkta – izņēmums no normām, ar kurām pasažieriem piešķirtas tiesības, jo ar to šāds pasažieris ir izslēgts no šīs regulas piemērošanas jomas.
51
Tātad, lai atbrīvotos no pienākuma samaksāt kompensāciju šim pasažierim, apkalpojošajam gaisa pārvadātājam dalībvalsts tiesību aktos paredzētajā kārtībā ir jāpierāda, ka minētais pasažieris ir ceļojis bez maksas vai par samazinātu cenu, kas plašai sabiedrībai nav tieši vai netieši pieejama, minētās regulas 3. panta 3. punkta pirmā teikuma izpratnē un ka līdz ar to minētais pasažieris neietilpst regulas piemērošanas jomā.
52
Taču ir konstatējams: interpretācija, saskaņā ar kuru pasažierim ir pierādīšanas pienākums, ne tikai būtu pretrunā Regulas Nr. 261/2004 mērķim nodrošināt pasažieru tiesību aizsardzību augstā līmenī, bet arī būtu grūti īstenojams, it īpaši šīs lietas konkrētajā kontekstā, kurā pamatlietā iesaistītie pasažieri pie ceļojuma rīkotāja rezervēja komplekso ceļojumu.
53
Proti, kā savos rakstveida apsvērumos būtībā apgalvo pamatlietā iesaistītie pasažieri un Komisija, ja pasažieris savu komplekso ceļojumu rezervējis nevis tieši pie apkalpojošā gaisa pārvadātāja, bet ar ceļojuma rīkotāja starpniecību, parasti – kā tas ir arī šajā gadījumā – tas, kurš lidojuma cenu samaksā šim pārvadātājam, ir ceļojuma rīkotājs, savukārt pasažieris samaksā visa kompleksā ceļojuma cenu, kas ietver arī šā lidojuma cenu. Papildus tam, ka minētajam pasažierim nav zināma precīzā lidojuma cena, ko samaksājis ceļojuma rīkotājs, šim pasažierim ir tikai ierobežotas iespējas pierādīt, ka viņš ir samaksājis šā lidojuma cenu.
54
No šeit izklāstītā izriet, ka atbilde uz trešo līdz piekto jautājumu ir šāda: Regulas Nr. 261/2004 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nav uzskatāms, ka pasažieris ceļo bez maksas vai par samazinātu cenu, kas plašai sabiedrībai nav tieši vai netieši pieejama, šīs normas izpratnē, ja, pirmkārt, ceļojuma rīkotājs apkalpojošajam gaisa pārvadātājam ir samaksājis lidojuma cenu, kas atbilst tirgū ierastajām cenām, un, otrkārt, kompleksā ceļojuma cenu ceļojuma rīkotājam ir samaksājis nevis šis pasažieris, bet kāda trešā persona. Gaisa pārvadātājam ir pienākums dalībvalsts tiesību aktos paredzētajā kārtībā pierādīt, ka minētais pasažieris ir ceļojis bez maksas vai par šādu samazinātu cenu.
Par tiesāšanās izdevumiem
55
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies saistībā ar apsvērumu iesniegšanu Tiesai un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 2. panta g) punkts un 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts
jāinterpretē tādējādi, ka
iekāpšanas karte var būt uzskatāma par “citu pierādījumu” pirmās minētās normas izpratnē, no kura izriet, ka rezervāciju ir pieņēmis un reģistrējis gaisa pārvadātājs vai ceļojuma rīkotājs, un līdz ar to situācijā, kad nav pierādīts, ka pastāvētu kāds īpašs, ārkārtējs apstāklis, ir uzskatāms, ka pasažierim, kuram izsniegta šāda iekāpšanas karte, ir “apstiprināta rezervācija” – otrās minētās normas izpratnē – uz attiecīgo lidojumu.
2)
Regulas (EK) Nr. 261/2004 3. panta 3. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
nav uzskatāms, ka pasažieris ceļo bez maksas vai par samazinātu cenu, kas plašai sabiedrībai nav tieši vai netieši pieejama, šīs normas izpratnē, ja, pirmkārt, ceļojuma rīkotājs apkalpojošajam gaisa pārvadātājam ir samaksājis lidojuma cenu, kas atbilst tirgū ierastajām cenām, un, otrkārt, kompleksā ceļojuma cenu ceļojuma rīkotājam ir samaksājis nevis šis pasažieris, bet kāda trešā persona. Gaisa pārvadātājam ir pienākums dalībvalsts tiesību aktos paredzētajā kārtībā pierādīt, ka minētais pasažieris ir ceļojis bez maksas vai par šādu samazinātu cenu.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – poļu.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.