Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA M. KAMPOSA SANČESA‑BORDONAS [M. CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 26. februārī (1)
Lieta C‑147/25
Inter Rao Lietuva, AB
pret
Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos
(Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuvas Augstākā administratīvā tiesa) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā ārpolitika un drošības politika – Regula (ES) Nr. 269/2014 – 2. pants – Lēmums 2014/145/KĀDP – 2. pants – Ierobežojoši pasākumi, kas pieņemti saistībā ar situāciju Ukrainā – Valsts pasākums, ar ko paredz iesaldēt tādas personas līdzekļus un saimnieciskos resursus, kura saistīta ar personām, kam Savienība piemērojusi sankcijas – Pārbaudes tiesā apjoms – Pierādījumu kopums saiknei ar personām, kurām piemērotas sankcijas
1.        2022. gadā Lietuvas iestādes izveidoja to fizisko un juridisko personu sarakstu, kuras saistītas ar vienībām, uz kurām attiecas starptautiskās sankcijas”. Sarakstā bija norādīts uz Inter RaoLietuva AB (2) aktīvu iesaldēšanu, jo šī sabiedrība bija saistīta ar personām, uz kurām attiecas ar Lēmumu 2014/145/KĀDP (3) un Regulu (ES) Nr. 269/2014 noteiktie ierobežojošie pasākumi (4).
2.        Pirms nolēmuma par Inter Rao iesniegto apelācijas sūdzību saistībā ar tās iekļaušanu sarakstā pieņemšanas Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuvas Augstākā administratīvā tiesa) iesniedza Tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, kurā tā pauž šaubas par piemērojamo Savienības tiesību normu interpretāciju.
3.        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ļaus Tiesai precizēt, vai un kādā apmērā tās judikatūru, kas attiecas uz Savienības pieņemtajiem (personu un vienību, kurām piemērojami ierobežojoši pasākumi) sarakstiem, var piemērot sarakstiem, kurus var sagatavot dalībvalstis, īstenojot šos ierobežojošos pasākumus.
I.      Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
1.      Lēmums 2014/145
4.        [Lēmuma] 2. pantā noteikts:
“1.      Tiek iesaldēti visi līdzekļi un saimnieciskie resursi, kas ir šādu personu īpašumā vai valdījumā, turējumā vai kontrolē:
a)      fiziskas personas, kuras ir atbildīgas par tādām darbībām vai politiku vai atbalsta vai īsteno tādas darbības vai politiku, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība vai stabilitāte vai drošība Ukrainā vai ar ko tiek kavēts starptautisko organizāciju darbs Ukrainā;
b)      juridiskas personas, vienības vai struktūras, kuras materiāli vai finansiāli atbalsta darbības, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība;
c)      Krimā vai Sevastopolē esošas juridiskas personas, vienības vai struktūras, īpašumtiesības uz kurām ir nodotas pretēji Ukrainas tiesību aktiem, vai juridiskas personas, vienības vai struktūras, kuras ir guvušas labumu no šādas nodošanas;
d)      fiziskas vai juridiskas personas, vienības vai struktūras, kuras sniedz materiālu vai finansiālu atbalstu Krievijas lēmumu pieņēmējiem, kas ir atbildīgi par Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju, vai kuras gūst labumu no tiem;
e)      fiziskas vai juridiskas personas, vienības vai struktūras, kuras veic darījumus ar separātistu grupām Ukrainas Donbasa reģionā,
f)      fiziskas vai juridiskas personas, vienības vai struktūras, kuras sniedz materiālu vai finansiālu atbalstu Krievijas Federācijas valdībai, kas ir atbildīga par Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju, vai kuras gūst labumu no tās; vai
g)      ietekmīgi uzņēmēji vai juridiskas personas, vienības vai struktūras, kuras darbojas ekonomikas nozarēs, kas nodrošina svarīgu ienākumu avotu Krievijas Federācijas valdībai, kura ir atbildīga par Krimas aneksiju un Ukrainas destabilizāciju,
un ar tām saistītas fiziskas vai juridiskas personas, vienības vai struktūras, kā uzskaitīts pielikumā.
2.      Pielikumā uzskaitītajām fiziskajām vai juridiskajām personām, vienībām vai struktūrām vai to labā nedara pieejamus, ne tieši, ne netieši, nekādus līdzekļus vai saimnieciskos resursus..
[..]”.
5.        [Lēmuma] 3. pantā paredzēts:
“1.      Padome pēc dalībvalsts vai Savienības Augstā pārstāvja ārlietās un drošības politikas jautājumos priekšlikuma vienprātīgi nolemj izveidot un grozīt pielikumā iekļauto sarakstu.
2.      Padome 1. punktā minēto lēmumu, tostarp pamatojumu iekļaušanai sarakstā, paziņo attiecīgajai fiziskajai vai juridiskajai personai, vienībai vai struktūrai vai nu tieši, ja ir zināma tās adrese, vai publicējot paziņojumu, dodot šādai personai, vienībai vai struktūrai iespēju paust apsvērumus.
3.      Ja ir iesniegti apsvērumi vai jauni būtiski pierādījumi, Padome pārskata 1. punktā minēto lēmumu un attiecīgi informē attiecīgo personu, vienību vai struktūru.”
6.        [Lēmuma] 4. panta 1. punkts noteic:
“Pielikumā norāda pamatojumu 1. panta 1. punktā un 2. panta 1. punktā minēto fizisko un juridisko personu, vienību vai struktūru iekļaušanai sarakstā.”
2.      Regula Nr. 269/2014
7.        [Regulas] 2. pantā noteikts:
“1.      Iesaldē visus līdzekļus un saimnieciskos resursus, kas ir jebkuru I pielikumā uzskaitītu fizisko vai juridisko personu, vienību vai struktūru, vai ar tām saistītu fizisko vai juridisko personu, vienību vai struktūru īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā.
2.      Netiek tieši vai netieši darīti pieejami līdzekļi vai saimnieciskie resursi I pielikumā uzskaitītām fiziskajām vai juridiskajām personām, vienībām vai struktūrām, vai ar tām saistītām fiziskajām vai juridiskajām personām, vienībām vai struktūrām vai to labā.”
8.        Regulas 3. panta 1. punktā noteikts, ka I pielikumā iekļauj minētajā 1. punktā minētās fiziskās vai juridiskās personas, vienības vai struktūras, kā arī ar tām saistītās fiziskās vai juridiskās personas, vienības vai struktūras_. Šīs regulas I pielikums ietver pamatojumu attiecīgo fizisko vai juridisko personu, vienību vai struktūru iekļaušanai sarakstā.
9.        [Regulas] 14. pantā noteikts:
“1.      Ja Padome nolemj pakļaut fizisku vai juridisku personu, vienību vai struktūru 2. pantā minētajiem pasākumiem, tā attiecīgi groza I pielikumu.
2.      Padome savu lēmumu, tostarp pamatojumu iekļaušanai sarakstā paziņo 1. punktā minētajai fiziskajai vai juridiskajai personai, vienībai vai struktūrai tieši, ja adrese ir zināma, vai publicējot paziņojumu, dodot šādai fiziskai vai juridiskai personai, vienībai vai struktūrai iespēju paust savus apsvērumus.
3.      Ja ir iesniegti apsvērumi vai jauni būtiski pierādījumi, Padome pārskata savu lēmumu un attiecīgi informē fizisko vai juridisko personu, vienību vai struktūru.
4.      Sarakstu I pielikumā regulāri pārskata, un vismaz katrus 12 mēnešus.
10.      [Regulas] 17. pantā noteikts:
“Šo regulu piemēro:
[..]
d)      visām juridiskām personām, vienībām vai struktūrām, kas reģistrētas vai izveidotas saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem;
e)      visām juridiskām personām, vienībām vai struktūrām saistībā ar jebkādiem darījumiem, ko tās pilnīgi vai daļēji veic Savienībā.”
B.      Lietuvas tiesības
1.      Lietuvos Respublikos ekonominių ir kitų tarptautinių sankcijų įgyvendinimo įstatymas n.º IX-2160 (5)
11.      [Likuma] 12. pantā redakcijā, kas stājās spēkā 2022. gada 27. aprīlī, bija noteikts, ka pilnvaras uzraudzīt starptautisko finanšu sankciju īstenošanu ir konkrēti Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos (Lietuvas Republikas Iekšlietu ministrijas Finanšu noziegumu izmeklēšanas dienests) (6).
12.      Šī panta 3. punktā noteikts, ka FNTT koordinē, uzrauga un nodrošina finanšu sankciju (līdzekļu un saimniecisko resursu pieejamības ierobežojumu) īstenošanu Lietuvas Republikā.
2.      Lietuvos Respublikos tarptautinių sankcijų įstatymas (7)
13.      Kā izriet no Lietuvos Respublikos ekonominių ir kitų tarptautinių sankcijų įgyvendinimo įstatymo n.º IX-2160 pakeitimo įstatymas n.º XIV-1020 (8), Likums Nr. IX-2160 ir aizstāts ar Starptautisko sankciju likumu.
14.      [Likuma] 4. panta 4. punktā, kas stājies spēkā 2022. gada 17. maijā, noteikts, ka FNTT informāciju par lēmumiem, kas pieņemti attiecībā uz vienībām, kurām piemēro sankcijas, ņemot vērā to saistību ar sankciju sarakstos iekļautajām vienībām, sniedz fiziskām un juridiskām personām, publisko reģistru pārziņiem un valsts informācijas sistēmu pārziņiem, kuri īsteno šādas sankcijas.
15.      [Likuma] 11. pantā noteikts:
“1.      Kompetentās iestādes [piemēram, FNTT], īstenojot starptautiskās sankcijas saskaņā ar tām piešķirtajām pilnvarām:
1)      pieņem lēmumus, kas paredzēti tiesību aktos, ar kuriem nosaka starptautiskās sankcijas;
[..]
4.      FNTT koordinē, uzrauga un nodrošina finanšu sankciju (līdzekļu un saimniecisko resursu pieejamības ierobežojumu) īstenošanu Lietuvā.
[..]”.
3.      Rīkojums Nr. 1679
16.      Procedūru, ar ko uzrauga starptautisko sankciju īstenošanu, reglamentē 2004. gada 30. decembra Rīkojums Nr. 1679. Tā 11. punktā redakcijā, kas bija spēkā no 2019. gada 30. janvāra līdz 2022. gada 27. maijam, bija noteikts, ka FNTT regulāri pārbauda un apkopo tādus datus par finanšu sankciju īstenošanu, kas saņemti no sankciju piemērošanā iesaistītajiem subjektiem, piemēram, finanšu iestādēm un ieguldījumu sabiedrībām.
4.      Rīkojums Nr. 535
17.      Rīkojums Nr. 1679 tika aizstāts ar 2022. gada 25. maija Rīkojumu Nr. 535. Saskaņā ar tā 13. punktu FNTT, pildot Starptautisko sankciju likuma 11. panta 1. punktā noteiktās kompetentās iestādes funkcijas, koordinē, uzrauga un nodrošina finanšu sankciju (līdzekļu un saimniecisko resursu pieejamības ierobežojumu) īstenošanu Lietuvā.
18.      [Rīkojuma] 13.2. punktā noteikts:
“Ja, pamatojoties uz kritērijiem, kas noteikti tiesību aktos, kuri reglamentē starptautiskās sankcijas, tiek konstatēts [..], ka juridiskā persona [..] pieder vienībai, uz kuru attiecas sankcijas, vai to kontrolē šī vienība, FNTT izdod rīkojumu par finanšu sankciju piemērošanu arī šai juridiskajai personai [..]. FNTT savā tīmekļvietnē publicē un divu darbdienu laikā pēc attiecīgo rīkojumu izdošanas nosūta struktūrām, kas pārvalda valsts reģistrus un valsts informācijas sistēmas, to juridisko personu sarakstu [..], kuras pieder vienībai, kam piemēro sankcijas, vai atrodas tās kontrolē; šo sarakstu izveido un atjaunina, pamatojoties uz izdotajiem rīkojumiem”.
19.      Saskaņā ar 15. punktu FNTT rīkojumi, kas minēti 13.2. punktā, ir saistoši normatīvie akti par starptautisko sankciju īstenošanu Lietuvā.
II.    Fakti, tiesvedība un prejudiciālie jautājumi
20.      Iesniedzējtiesas nolēmumā izklāstītie faktiskie apstākļi ir šādi.
21.      Inter Rao darbojas Lietuvā kā elektroenerģijas importētāja un neatkarīga elektroenerģijas piegādātāja.
22.      51 % Inter Rao akciju pieder Somijas sabiedrībai Rao Nordic, kuras 100 % akciju pieder Krievijas Federācijas sabiedrībai Inter Rao Ues.
23.      2022. gada 28. aprīlī FNTT iekļāva Inter Rao to fizisko unjuridisko personu sarakstā, kuras saistītas ar vienībām, uz kurām attiecas starptautiskās sankcijas (turpmāk tekstā – “valsts saraksts” jeb “strīdīgais saraksts)” (9).
24.      Valsts sarakstā bija norādīts, ka Inter Rao aktīvi ir iesaldēti, jo tā ir saistīta ar G.H., uz kuru attiecas ierobežojoši pasākumi saskaņā ar Regulu Nr. 269/2014.
25.      2022. gada 12. maijā Inter Rao iesniedza FNTT pieteikumu par tās svītrošanu no valsts saraksta un apstiprinājumu, ka tai nav piemērojamas sankcijas.
26.      2022. gada 25. maijā FNTT laboja strīdīgo sarakstu, svītrojot informāciju par Inter Rao saistību ar G.H. un norādot, ka šis uzņēmums ir saistīts ar Krievijas Federācijas prezidentu, uz kuru attiecas ierobežojoši pasākumi saskaņā ar Lēmumu (KĀDP) 2022/331 (10).
27.      2022. gada 27. maijā FNTT pieņēma Lēmumu “Par Regulas [Nr. 269/2014] piemērošanu Inter Rao [..]” (turpmāk tekstā – “Lēmums Nr. 1”), kurā noteikts, ka nav tiesiska pamata dzēst FNTT tīmekļvietnē publicēto informāciju par Inter Rao.
28.      Lēmumā Nr. 1 norādīts:
–        51 % Inter Rao akciju pieder Somijas sabiedrībai RaoNordic, kuras akcijas pilnībā pieder Krievijas Federācijas sabiedrībai Rao Ues. Rao Ues akcionāri ir Rosneftgaz, kam pieder 26,37 % akciju; Inter Rao Capital Group, kam pieder 29,56 % akciju, PJSC FGC UES, kam pieder 8,57 % akciju, savukārt atlikušie 34,24 % ir kotēti Maskavas biržā un pieder mazākuma akcionāriem;
–        Krievijas sabiedrības Inter Rao Ues galvenie akcionāri ir sabiedrības, kuras netieši kontrolē Krievijas Federācija, kas ir prezidentāla federāla republika, kuras valsts vadītājs – Krievijas Federācijas prezidents – ir pakļauts ierobežojošiem pasākumiem saskaņā ar Lēmumu (KĀDP) 2022/331.
29.      2022. gada 30. maijā Inter Rao atkārtoti iesniedza pieteikumu par tās svītrošanu no valsts saraksta, norādot, ka nevienam no Inter Rao Ues akcionāriem nepieder kontrolpakete un ka uz šiem akcionāriem sankcijas neattiecas.
30.      2022. gada 23. jūnijā FNTT pieņēma otro Lēmumu “Par Lēmuma [2022/231] piemērošanu Inter Rao [..]” (turpmāk tekstā – “Lēmums Nr. 2”). Tajā tika norādīts, ka tīmekļvietnē publicētās informācijas dzēšanai nav tiesiska pamata.
31.      Lēmumā Nr. 2 FNTT atkārtoti izklāstīja Lēmumā Nr. 1 aprakstītos apstākļus par Inter Rao akciju struktūru un norādīja, ka gan Rosneftgaz, gan
Inter Rao Capital Group pieder vairāk nekā 25 % akciju, tādēļ kopā tās ir uzskatāmas par vienībām, kurām pieder 50 % vai vairāk akciju, kuras netieši pieder Krievijas Federācijai, kurai ir tiesības pieņemt lēmumus par šīm sabiedrībām un gūt no tām labumu.
32.      2022. gada 20. jūlijā FNTT izdeva “Rīkojumu Nr. V‑174”, kurā iekļauts to juridisko personu un pārējo struktūru saraksts (kurām nav juridiskas personas statusa), kuras pieder vienībai, kam piemērotas sankcijas, vai kuras kontrolē šāda vienība. Šī saraksta 1. punktā ir minēta Inter Rao.
33.      Inter Rao cēla prasību Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa, Lietuva), lūdzot atcelt FNTT Lēmumu Nr. 1 un Lēmumu Nr. 2 un svītrot to no strīdīgā saraksta.
34.      Tā kā Inter Rao prasījumi pirmās instances tiesā tika noraidīti, tā iesniedza apelācijas sūdzību Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Augstākā administratīvā tiesa, Lietuva), kas uzdod Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai Lēmuma 2014/145 [..] 2. pants un Regulas [..] Nr. 269/2014 2. pants, tos lasot kopsakarā ar [Eiropas Savienības Pamattiesību] hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. pantā nostiprināto labas pārvaldības principu, pieļauj tādu valsts pasākumu, saskaņā ar kuru persona, kas nav minēta Lēmuma 2014/145 [..] I pielikumā vai Regulas [..] Nr. 269/2014 I pielikumā, tiek iekļauta to personu sarakstā, kuru aktīvi tiek iesaldēti sakarā ar šīs personas saiknēm ar personām, uz kurām attiecas sankcijas, un iespēja iebilst pret šādu valsts pasākumu kompetentajā iestādē ir paredzēta tikai pēc šādas iekļaušanas?
2)      Vai saskaņā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu, lasot to kopsakarā ar Hartas 47. pantu, prasība par efektīvu pārbaudi tiesā ir izpildīta, ja valsts tiesa pārbauda lēmuma iesaldēt personas līdzekļus Savienības ierobežojošo pasākumu īstenošanas kontekstā likumību, un šāda pārbaude ietver pārbaudi par to, vai ir ievēroti procesuālie noteikumi un izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, faktu pareizības pārbaudi, pārbaudi par to, vai šo faktu izvērtējumā nav pieļautas acīmredzamas kļūdas un vai nav notikusi pilnvaru ļaunprātīga izmantošana?
3)      Vai Lēmuma 2014/145 [..] 2. panta un Regulas [..] Nr. 269/2014 2. panta noteikumi, lasot tos kopsakarā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu un Hartas 47. pantu, prasa, lai, valsts tiesā pierādot personas saistību ar Krievijas Federācijas politiskās varas pārstāvjiem, tiktu izvērtēti apstākļi, kas saistīti ar Krievijas Federācijas politiskās varas īstenotās kontroles pār juridiskām personām, kuras darbojas šajā valstī, reālu un efektīvu īstenošanu, ko var nebūt iespējams pierādīt ar objektīviem un pietiekami uzticamiem pierādījumiem, kuri iesniegti lietā un saskaņā ar kuriem var tikt atzīts, ka attiecīgie Krievijas Federācijas politiskās varas pārstāvji īsteno kontroli pār personu, pamatojoties uz viņiem piešķirtajām valsts varas pilnvarām?”
III. Par tiesvedību Tiesā
35.      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tika reģistrēts Tiesā 2025. gada 17. februārī.
36.      Rakstveida apsvērumus iesniedza Inter Rao, Įmonių bankroto administravimo ir teisinių paslaugų biuras UAB, Itālijas, Latvijas, Lietuvas un Nīderlandes valdības, kā arī Eiropas Komisija.
37.      Tiesa neuzskatīja par nepieciešamu rīkot atklātu tiesas sēdi.
IV.    Juridiskā analīze
38.      Iesniedzējtiesa jautā par brīdi, kad personai jādod iespēja apstrīdēt savu iekļaušanu valsts sarakstā (pirmais prejudiciālais jautājums), un par šāda iekļaušanas pasākuma pārbaudes tiesā apjomu (otrais un trešais prejudiciālais jautājums).
39.      Pirms izskatīt trīs prejudiciālos jautājumus, jānorāda, ka iesniedzējtiesa atsaucas uz FNTT kā iestādi, kas noteikusi attiecīgos ierobežojošos pasākumus (11).
40.      Kā nesen būtība ir atgādinājis ģenerāladvokāts R. Norkus [R. Norkus] Savienības tiesībās “ierobežojošus pasākumus” pieņem ar Padomes lēmumiem, kuros “nosaka Savienības attieksmi īpašos ģeogrāfiskos vai tematiskos jautājumos” kopējās ārpolitikas un drošības politikas (KĀDP) kontekstā un saskaņā ar LES 29. pantu (12).
A.      Pirmais prejudiciālais jautājums
41.      Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Savienības tiesību normas (Lēmuma 2014/145 2. pants, Regulas Nr. 269/2014 2. pants un Hartas 41. pants) pieļauj, ka persona, kas nav iekļauta Savienības sarakstos, bet ir iekļauta valsts sarakstā, var iebilst pret tās iekļaušanu šajā sarakstā tikai pēc tā publicēšanas.
42.      Itālijas un Nīderlandes valdības, kā arī Komisija uzskata, ka, atbildot uz pirmo jautājumu, jāņem vērā ne tikai brīdis, kad tiek apstrīdēta iekļaušana valsts sarakstā, bet pirms tam arī šī saraksta likumība.
43.      Lai gan šķiet, ka iesniedzējtiesa neapšauba valsts saraksta likumību (drīzāk tā uzskata to par pašsaprotamu un aplūko tikai Inter Rao iekļaušanu šajā sarakstā), manuprāt, Tiesai nebūtu jāatsakās no šī pieņēmuma izvērtējuma. Ja tā secinātu, ka nav juridiska pamata, kas attaisno valsts saraksta esību, nebūtu jālemj nedz par brīdi, kad personai būtu jādod iespēja apstrīdēt tās iekļaušanu šajā sarakstā, nedz par šī iekļaušanas pasākuma pārbaudes tiesā apjomu.
44.      Ņemot vērā šo precizējumu, var izskatīt pirmā prejudiciālā jautājuma abus aspektus.
1.      Iesaldēto līdzekļu un saimniecisko resursu valsts saraksta likumība
45.      Padome, pamatojoties uz LES 29. pantu, pieņēma Lēmumu 2014/145 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība
46.      Tā kā KĀDP kontekstā pieņemtajiem lēmumiem nav tiešas iedarbības dalībvalstu tiesību sistēmās, tie paši par sevi nevar radīt pienākumus juridiskām vai fiziskām personām. Tādējādi to īstenošanai, pamatojoties uz LESD 215. pantu, jāpieņem atvasinātie tiesību akti, kuru mērķis ir “daļēji vai pilnīgi pārtraukt vai mazināt ekonomikas un finanšu sakarus ar vienu vai vairākām trešām valstīm” (1. punkts) vai “pieņemt ierobežojošus pasākumus attiecībā uz fiziskām vai juridiskām personām un nevalstiskām grupām vai struktūrām” (2. punkts)(13).
47.      Tāpēc šajā lietā Padome, pamatojoties uz LESD 215. pantu, tajā pašā dienā, kad tika pieņemts Lēmums 2014/145, pieņēma Regulu Nr. 269/2014 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz šajā lēmumā minētajām darbībām. Saskaņā ar LESD 288. panta otro daļu šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
48.      Tādējādi un kā uzsver Nīderlandes valdība, jānošķir:
–        ierobežojošo pasākumu piemērošana Savienības līmenī, iekļaujot personu vai vienību Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā;
–        iespēja valsts līmenī sagatavot sarakstu, identificējot vienības, kuras kontrolē persona vai vienība, kas iekļauta minētajā pielikumā (14).
49.      Pienākums iesaldēt līdzekļus un saimnieciskos resursus tieši izriet no Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkta un attiecas uz tās I pielikumā minētajām personām un vienībām.
50.      Inter Rao iekļaušana strīdīgajā sarakstā nav uzskatāma par papildu sankciju, ko piemērojis FNTT. Precīzāk, šāda iekļaušana sarakstā nerada tādas pašas sekas kā iekļaušana Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā, proti, to personu un vienību loks, uz kurām attiecas Savienības pieņemtie ierobežojošie pasākumi, nav paplašināts.
51.      Cits jautājums ir –kā uzsvērusi Komisija un Nīderlandes valdība, vai dalībvalstis var izveidot to personu vai vienību sarakstus, kuru līdzekļi tiek iesaldēti, tā iemesla dēļ, ka šīs personas vai vienības ir saistītas ar Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā iekļautajām personām vai vienībām.
52.      Šajā ziņā Komisija ir norādījusi, ka paļaušanās tikai uz privātiem dalībniekiem, lai identificētu un iesaldētu aktīvus, kas pieder Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā iekļautajai vienībai vai kurus tā kontrolē, varētu apdraudēt sankciju efektīvu īstenošanu, it īpaši gadījumos, ja šie aktīvi ir paslēpti sarežģītās juridiskās struktūrās (15).
53.      Piekrītu Nīderlandes valdībai, ka Savienības tiesības pieļauj tādu sarakstu sagatavošanu kā strīdīgais saraksts, jo nedz Regula Nr. 269/2014, nedz kāda cita tiesību norma neaizliedz tā izmantošanu.
54.      Turklāt nebūtu pamata liegt sagatavot tādus sarakstus kā strīdīgais saraksts, kas var veicināt tiesisko drošību un Savienības tiesību efektīvu piemērošanu. Tie ir instrumenti, kas nodrošina skaidrību attiecīgajai vienībai un citiem tirgus dalībniekiem: ja uzraudzības iestādes ir noteikušas, ka konkrēti līdzekļi vai saimnieciskie resursi jāiesaldē, ir lietderīgi dot iespēju privātpersonām iepazīties ar šo izvērtējumu, lai nodrošinātu ierobežojošo pasākumu efektīvu īstenošanu (16).
55.      Šie saraksti ir īpaši noderīgi, jo atšķirībā no to personu, vienību un struktūru identifikācijas, uz kuru līdzekļiem un resursiem tieši attiecas Savienības noteiktie ierobežojošie pasākumi, šie līdzekļi un  saimnieciskie resursi ne vienmēr atbilst precīziem un nepārprotamiem identifikācijas kritērijiem.
56.      Proti, personas, vienības un struktūras, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi, principā ir norādītas Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā. Savukārt Savienība pieprasa iesaldēt ne tikai I pielikumā iekļauto personu īpašumā esošos līdzekļus un saimnieciskos resursus, bet arī līdzekļus, kas saskaņā ar Lēmuma 2014/145 2. pantu ir to īpašumā vai valdījumā, turējumā vai kontrolē (17).
57.      Tā kā iesaldējamo aktīvu identifikācija var būt īpaši sarežģīta un darbietilpīga, nekas neliedz dalībvalstīm uzticēt valsts iestādei to identificēšanu un tāda saraksta kā strīdīgais saraksts publicēšanu, lai nodrošinātu ierobežojošo pasākumu efektīvu īstenošanu.
58.      Valsts sarakstam ir nozīme, jo tajā tiek norādīti aktīvi un resursi, kas jāiesaldē, piemērojot ierobežojošos pasākumus, kurus noteikusi Savienība.
2.      Iekļaušanas valsts sarakstā apstrīdēšanas brīdis
59.      Tā kā strīdīgajā sarakstā ietverti vēl neiesaldēti līdzekļi un saimnieciskie resursi, kas jāiesaldē saskaņā ar Savienības tiesībām, valsts iestādes drīkst tos iekļaut sarakstā, iepriekš neuzklausot attiecīgās personas.
60.      Lai nodrošinātu iesaldēšanas efektivitāti, iekļaušanai valsts sarakstā “jau pēc [tās] dabas ir jāpiemīt pārsteiguma momentam”, ko Tiesa uzskata par nepieciešamu gadījumos, kad Savienības iestādes nosaka ierobežojošus pasākumus (18).
61.      Iekļaušana Regulas Nr. 269/2014 I pielikuma sarakstā var attaisnot noteiktus labas pārvaldības principa piemērošanas aspektus, un to paskaidrošu turpmāk. Tas pats attiecināms uz iekļaušanu valsts sarakstā, kurā uzskaitīti iesaldējamie līdzekļi un saimnieciskie resursi, lai īstenotu Savienības tiesībās noteiktos ierobežojošos pasākumus.
62.      Hartas 41. pants, uz kuru atsaucas iesniedzējtiesa, “ir adresēts nevis dalībvalstīm, bet vienīgi Savienības iestādēm, organizācijām un struktūrām” (19). Tomēr “Hartas 41. pantā nostiprinātās tiesības uz labu pārvaldību atspoguļo Savienības tiesību vispārējo principu, kas ir piemērojams dalībvalstīm, kad tās īsteno šīs tiesības” (20).
63.      Tāpēc iekļaušana valsts iestāžu sastādītā sarakstā, lai sekmētu Savienības noteikto ierobežojošo pasākumu īstenošanu, jāvērtē, ņemot vērā judikatūru, kurā interpretēts Hartas 41. pants.
64.      Šajā judikatūrā tiesības uz labu pārvaldību ir piesaistītas administratīvo iestāžu pienākumam norādīt lēmumu pamatojumu (21) un ikvienas personas tiesībām uz objektīvu un pieņemamā termiņā veiktu lietas izskatīšanu (22).
65.      Tiesības uz labu pārvaldību saskaņā ar Hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunktu it īpaši ietver “ikvienas personas tiesības tikt uzklausītai, pirms tiek veikts kāds individuāls pasākums, kas to varētu nelabvēlīgi ietekmēt”. Šāda individuāla pasākuma pamatojumā – ņemot vērā, katam jābūt pamatotam, objektīvam un taisnīgam – nevar neņemt vērā iemeslus, ko savai aizstāvībai ir izvirzījusi attiecīgā persona (23).
66.      Tomēr attiecībā uz procedūru, kas jāievēro, lai apstiprinātu individuālus pasākumus, kuri pieņemti saskaņā ar tādiem noteikumiem kā šajā gadījumā piemērotie, Tiesa ir nolēmusi:
–        “Runājot par tiesībām uz aizstāvību, it īpaši tiesībām tikt uzklausītam, attiecībā uz tādiem ierobežojošiem pasākumiem kā tie, ko paredz apstrīdētā regula, Kopienu iestādēm nav pieprasāms, lai tās pirms personas vai organizācijas iekļaušanas minētajā sarakstā paziņotu minēto pamatojumu” (24).
–        Sakarā ar iemesliem, kas ir arī saistīti ar apstrīdētās regulas mērķi un tajā paredzēto pasākumu efektivitāti, Kopienu iestādēm nav arī pienākuma uzklausīt prasītājus pirms to sākotnējās iekļaušanas šīs regulas I pielikumā esošajā sarakstā” (25).
67.      Tiesa ir precizējusi, ka pienākums paziņot iekļaušanas pamatojumu jāizpilda “brīdī, kad ir nolemts veikt šādu iekļaušanu, ja tas ir iespējams, vai vismaz pēc iespējas ātrāk pēc šīs iekļaušanas, lai šie adresāti termiņā varētu izmantot savas apstrīdēšanas tiesības” (26).
68.      No iepriekš minētā izriet, ka Hartas 41. pants (un a fortiori Lēmuma 2014/145 2. pants un Regulas Nr. 269/2014 2. pants) nav pretrunā tādai tiesību normai vai valsts praksei, kas ļauj  iesniegt iebildumus pret iekļaušanu strīdīgajā sarakstā tikai ex post.
69.      Pirmā jautājuma formulējums attiecas uz iekļaušanas pamatojumu. Tomēr tāpat kā Itālijas valdība uzskatu, ka šis jautājums ir objektīvi saistīts ar trešo prejudiciālo jautājumu un jāizskata, analizējot attiecīgo jautājumu (27).
B.      Pamatojums iekļaušanai iesaldējamo līdzekļu un saimniecisko resursu valsts sarakstā un pārbaudes tiesā apjoms (trešais un otrais prejudiciālais jautājums)
70.      Atbildes uz abiem jautājumiem, uz kuriem var sniegt kopīgu atbildi, pamatā ir atziņa, ka Savienības tiesībām nav pretrunā nedz tāda saraksta kā strīdīgais saraksts sagatavošana, nedz valsts tiesību akti vai prakse, kas paredz iespēju apstrīdēt iekļaušanu šajā sarakstā tikai a posteriori.
71.      Pēc tam, kad konstatēti šie priekšnoteikumi, jāizvērtē, kāds pamatojums var attaisnot personas vai vienības iekļaušanu valsts sarakstā un kāds ir šādas iekļaušanas pārbaudes tiesā apjoms.
72.      Iesniedzējtiesas skatījumā strīdīgo iekļaušanu pamato Inter Rao saistība ar Krievijas Federācijas prezidentu, uz kuru attiecas starptautiskās sankcijas saskaņā ar Lēmumu 2022/331 (28).
73.      Iesniedzējtiesa
–        atzīst, ka šajā lietā nav tiešu pierādījumu, kas apstiprinātu Inter Rao tiešu saistību ar Krievijas Federācijas prezidentu (29);
–        tomēr uzskata, ka “Krievijas Federācijas “valdības režīma autokrātiskais un oligarhiskais raksturs” (labi zināms fakts, kas nav papildus jāpierāda) noved pie efektīvas un faktiskas, bet neformālas kontroles pār šīs valsts politisko varu un uzņēmējiem, tostarp pār vienībām, kas darbojas tādās ekonomiski un politiski nozīmīgās nozarēs kā šajā lietā aplūkotā enerģētikas nozare (30);
–        apgalvo, ka “šādos apstākļos, jāsecina, ka Krievijas Federācijas prezidents, pamatojoties uz de facto neierobežotajām pilnvarām, neatkarīgi no viņam vai citām ar Krievijas Federācijas valdību saistītām personām piederošo akciju apjoma, faktiski spēj īstenot reālu un efektīvu kontroli pār personām, kas darbojas Krievijā, tādējādi īstenojot Eiropas Savienībai un tās dalībvalstīm naidīgus politiskus mērķus un vienlaikus gūstot no tā ekonomisku labumu” (31).
74.      Saskaņā ar Lēmuma 2014/145 2. pantu, lai identificētu līdzekļus un resursus, attiecīgā saistība ir tāda, ka tie ir šādu personu īpašumā vai valdījumā, turējumā vai kontrolē: “[..] fiziskas personas, kuras ir atbildīgas par tādām darbībām vai politiku vai atbalsta vai īsteno tādas darbības vai politiku, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība”, un “pielikumā uzskaitīt[ās] fizisk[ās] vai juridisk[ās] person[as], vienīb[as] vai struktūr[as].
75.      Kā apgalvo Komisija, tā kā Inter Rao tiešie vai netiešie akcionāri Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā nav minēti un nešķiet, ka šī sabiedrība netieši pieder Krievijas Federācijas prezidentam (32), jānoskaidro, vai Inter Rao ir viņa kontrolē.
76.      Manuprāt, tikai tas vien, ka Krievijas Federācijas valdības režīmam ir “autokrātisks un oligarhisks raksturs” (lietojot prejudiciālā nolēmuma formulējumu), nav pietiekams pierādījums, lai konstatētu Regulas Nr. 269/2014 2. pantā un Lēmuma 2014/145 2. pantā minēto kontroli.
77.      Ja tā būtu, Savienības pieņemtie ierobežojošie pasākumi būtu balstīti tikai uz šo informāciju, lai identificētu iesaldējamos līdzekļus un resursus, un tie attiektos uz visu uzņēmumu līdzekļiem un resursiem, kas darbojas Krievijas Federācijā.
78.      Regulas Nr. 269/2014 2. pantā minētā kontrole pār līdzekļiem un resursiem nevar būt tikai abstrakta, – tai jābūt efektīvai, konkrētai un pietiekami pamatotai. Ierobežojoša pasākuma pārbaudē tiesā, kuras pamatā ir šāda kontrole, ko veic Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā iekļautā persona, “nav jāizvērtē tikai norādīto iemeslu abstrakta ticamība” (33).
79.      Šajā lietā būtiska nozīme ir iesniedzējtiesas minētajam faktam, ka 51 % Inter Rao kapitāla pieder Somijas uzņēmumam, kas pilnībā pieder Krievijas sabiedrībai. Saskaņā ar Komisijas sniegto informāciju tai ir monopols elektroenerģijas eksportā un importā Krievijā, turklāt tā ir viena no lielākajām Krievijas valsts enerģētikas sabiedrībām tirgus kapitalizācijas ziņā un kontrolē vairākus enerģētikas uzņēmumus ārvalstīs, tostarp termoelektrostacijas, hidroelektrostacijas, tīklu operatorus un enerģijas tirgotājus (34).
80.      No šī fakta (kura galīgā pārbaude jāveic iesniedzējtiesai) var secināt, ka tad, ja Krievijas valsts uzņēmumam ar Somijas uzņēmuma starpniecību pieder vairāk nekā 50 % Inter Rao kapitāla, ir loģiski pieņemt, ka tam ir dominējoša ietekme uz Inter Rao (35).
81.      Ja tiks konstatēta Krievijas valsts uzņēmuma dominējošā ietekme uz Inter Rao, joprojām būtu jāizvērtē, vai Krievijas Federācijas prezidents var kontrolēt dominējošā stāvoklī esošu uzņēmumu.
82.      Lai to noskaidrotu, Komisija kā būtisku konteksta elementu ir minējusi apstākli, ka Krievijas Federācijas prezidents ir varējis izmantot pilnvaras, lai kontrolētu valsts uzņēmumus enerģētikas nozarē (36).
83.      Pat tad, ja nav konkrētāku pierādījumu, kas liecinātu, ka Krievijas Federācijas prezidents kontrolē sabiedrības, kurām ir dominējoša ietekme uz Inter Rao, iesniedzējtiesai šis apstāklis jāizvērtē, pārbaudot šos pierādījumus nevis atsevišķi, bet gan, ņemot vērā to kontekstu, kurā tie ir iekļauti.
84.      Lai izpildītu pierādīšanas pienākumu, jākonstatē “pietiekami konkrēts, precīzs un saskaņots norāžu kopums”, no kura var secināt, ka Krievijas Federācijas prezidents var kontrolēt valsts enerģētikas uzņēmumus un līdz ar to arī uzņēmumus, uz kuriem šiem Krievijas valsts uzņēmumiem ir būtiska ietekme (37).
85.      Kopumā Savienības tiesības ļauj valsts tiesai izvērtēt visus lietas apstākļus, tostarp vispārējus vai kontekstuālus, un izmantot pamatotas un atspēkojamas prezumpcijas, ja kontrole ir neformāla vai arī ir grūti iegūt dokumentārus pierādījumus. Būtiska nozīme ir tam, ka izvērtējums par izšķirošas ietekmes esību ir pamatots, konsekvents un ka attiecīgās personas var to apstrīdēt.
86.      Konkrēti, runājot par tādas pārbaudes tiesā apjomu, kas jāveic attiecībā uz pamatojumu iekļaušanai iesaldējamo līdzekļu un resursu valsts sarakstā, uzskatu, ka ir piemērojama Tiesas judikatūra par ierobežojošiem pasākumiem, ko noteikušas Savienības iestādes.
87.      Nepiekrītu Inter Rao viedoklim (38), ka Tiesas judikatūra par līdzekļu un resursu iesaldēšanu, ko noteikušas valsts iestādes, neesot piemērojama. Ja šāda iesaldēšana tieši izriet no Savienības tiesību normu ievērošanas, neredzu iemeslu, kādēļ, veicot pārbaudi tiesā, nebūtu jāņem vērā Tiesas judikatūra.
88.      Tādējādi iesniedzējtiesa šajā ziņā var ņemt vērā Tiesas apsvērumus, tostarp, piemēram, 2025. gada 1. augusta spriedumā (39) ietvertie apsvērumi, kas formulēti šādi:
–        “Pārbaudot lēmuma par personas vārda iekļaušanu vai saglabāšanu to personu sarakstā, kurām piemērojami ierobežojoši pasākumi, pamatā esošo iemeslu tiesiskumu, [Hartas] 47. pantā garantētā pārbaudes tiesā efektivitāte konkrēti prasa, lai Savienības tiesa nodrošina, ka lēmums, kam attiecībā uz šo personu ir individuāla piemērojamība, būtu balstīts uz pietiekami drošiem faktiem. Tas nozīmē, ka jāpārbauda pamatojuma izklāstā norādītie fakti, kas ir lēmuma pamatā, tādēļ pārbaudē tiesā nav jāizvērtē tikai abstrakta norādīto iemeslu ticamība, bet arī tas, vai šie iemesli vai vismaz viens no tiem, kurš tiek uzskatīts par pašu par sevi pietiekamu šī lēmuma pamatojumam, ir pamatoti” (40).
–        “Šāds vērtējums jāveic, pārbaudot pierādījumus nevis izolēti, bet gan ņemot vērā to kontekstu, un Padome ir izpildījusi savu pierādīšanas pienākumu, ja Savienības tiesā tā sniedz pietiekami konkrētu, precīzu un saskaņotu norāžu kopumu, kas ļauj konstatēt, ka pastāv pietiekama saikne starp personu, uz kuru attiecas līdzekļu iesaldēšanas pasākums, un apkaroto režīmu [..]. Turklāt pret attiecīgo personu norādīto apsvērumu pamatotība – gadījumā, ja tie tiek apstrīdēti, – jāpierāda tieši kompetentajai Savienības iestādei un šai personai nav jāiesniedz pierādījumi par šo apsvērumu pamatotības trūkumu. Lai gan nav prasīts, lai šī iestāde sniedz Savienības tiesai visu ar norādītajiem apsvērumiem saistīto informāciju un pierādījumus, tomēr ir būtiski, lai iesniegtā informācija un pierādījumi pamatotu apsvērumus, kas vērsti pret attiecīgo personu” (41).
89.      Tās ir obligātas prasības, kas veido Hartas 47. pantā garantēto tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā minimālo būtisko saturu. Tāpat tās jāievēro arī tiesvedībā, kurā tiek pārbaudīts, vai valsts tiesību akti, ar kuriem tiek īstenoti tādi Savienības pieņemtie ierobežojošie pasākumi kā Regulā Nr. 269/2014 (42) paredzētie, ir likumīgi.
90.      Tomēr atzīstu, ka šī atbilde varētu neapmierināt pilnībā iesniedzējtiesas vēlmi saņemt no Tiesas precīzākas norādes par to, kādi kritēriji jāizmanto, vērtējot šajā lietā aplūkoto strīdīgo valsts lēmumu tiesiskumu.
91.      Tiesa interpretē Savienības tiesības, bet tās nepiemēro (lai gan šis nošķīrums ne vienmēr ir skaidri definēts) lietās, kurās lūgts sniegt prejudiciālu nolēmumu par tādu valsts līdzekļu un resursu iesaldēšanas pasākumu ieviešanu kā izskatāmajā lietā aplūkotie. Šis uzdevums jāpilda valstu tiesām.
92.      No šī skatpunkta Tiesa, izvērtējot pierādījumus vai pietiekamus netiešos pierādījumus, kas apliecina, ka ir pamatojums iesaldēt konkrētas sabiedrības līdzekļus un resursus, ņemot vērā kontroli, ko pār šo sabiedrību īsteno Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā iekļautas personas, nevar aizstāt iesniedzējtiesu.
93.      Šajā ziņā pietiek norādīt, ka strīdīgo lēmumu likumība jāpārbauda, izmantojot iesniedzējtiesas minētos kritērijus (43) un citus kritērijus, kas var būt nepieciešami, lai nodrošinātu valsts lēmumu pilnīgu pārbaudi tiesā.
V.      Secinājumi
94.      Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ierosinu Tiesai uz Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuvas Augstākā administratīvā tiesa) uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)      Padomes Lēmuma 2014/145/KĀDP (2014. gada 17. marts) par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2022. gada 21. aprīļa Lēmumu (KĀDP) 2022/6607, 2. pants un Padomes Regulas (ES) Nr. 269/2014 (2014. gada 17. marts) par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2022. gada 21. aprīļa Īstenošanas regulu (ES)2022/658 (), 2. pants kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu
jāinterpretē tādējādi, ka
tiem nav pretrunā tāds valsts pasākums, saskaņā ar kuru persona, kas nav minēta nedz Lēmuma 2014/145 pielikumā, nedz Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā, tiek iekļauta to personu sarakstā, kuru aktīvi tiek iesaldēti saskaņā ar pēdējām minētajām tiesību normām, un attiecīgā persona vai vienība var iesniegt iebildumus kompetentajā iestādē tikai pēc šādas iekļaušanas sarakstā.
2)      Lēmuma 2014/145 2. pants un Regulas Nr. 269/2014 2. pants kopsakarā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu un Hartas 47. pantu,
jāinterpretē tādējādi, ka
tiem nav pretrunā tas, ka, lai valsts tiesā pierādītu, ka kāda sabiedrība ir Krievijas Federācijas politiskā varas kontrolē, tiek ņemti vērā apstākļi, kas liecina, ka šī sabiedrību faktiski un nepārprotami ir minētās politiskās varas neoficiālā kontrolē ar tādu personu starpniecību, kurām ir dominējoša ietekme, pat ja šos apstākļus nevar apstiprināt ar tiešiem dokumentāriem pierādījumiem, ar nosacījumu, ka secinājums ir balstīts uz objektīviem un pietiekami pamatotiem pierādījumiem un attiecīgajai sabiedrībai ir bijusi iespēja tos apstrīdēt tiesvedībā, kurā ievērotas visas procesuālās garantijas.
1      Oriģinālvaloda – spāņu.
2      Turpmāk tekstā – “Inter Rao”.
3      Padomes Lēmums (2014. gada 17. marts) par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2014, L 78, 16. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2022. gada 21. aprīļa Lēmumu (KĀDP) 2022/660 (OV 2022, L 120, 11. lpp.).
4      Padomes Regula (2014. gada 17. marts) par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2014, L 78, 6. lpp.; labojums – OV 2014, L 121, 60. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar 2022. gada 21. aprīļa Padomes Regulu (ES) 2022/658 (OV 2022, L 120, 1. lpp.).
5      Lietuvas 2004. gada 22. aprīļa Likums Nr. IX-2160 par ekonomisko un citu starptautisko sankciju īstenošanu (Žin., 2004, Nr. 68-2369).
6      Turpmāk tekstā – “FNTT”.
7      Lietuvas Starptautisko sankciju likums.
8      Lietuvas Likums Nr. XIV‑1020, ar ko groza 2022. gada 19. aprīļa Likumu Nr. IX‑2160 par ekonomisko un citu starptautisko sankciju īstenošanu (TAR, 2022, Nr. 2022‑8433).
9      Strīdīgais saraksts, kā arī visi ar to saistītie grozījumi tika publicēti FNTT tīmekļvietnē.
10      Padomes Lēmums (2022. gada 25. februāris), ar kuru groza Lēmumu 2014/145/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 52, 1. lpp.).
11      Skat., piemēram, lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 45. punktu.
12      Ģenerāladvokāta R. Norkus [R. Norkus] secinājumi lietā Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672), 27. punkts.
13      Turpat.
14      Nīderlandes valdības rakstveida apsvērumu 16. punkts.
15      Komisijas rakstveida apsvērumu 20. punkts. Tajā piebilsts, ka šī iemesla dēļ dažās dalībvalstīs valsts iestādes sagatavo to aktīvu sarakstu, kas atrodas to jurisdikcijā.
16      Nīderlandes valdības rakstveida apsvērumu 13. punkts.
17      Regulas Nr. 269/2014 2. pantā ir runa par atrašanos īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā. Uz šo juridisko kategoriju profiliem esmu norādījis secinājumu lietā T Trust (C‑483/23, EU:C:2025:559) 67. un 109. punktā, paskaidrojot, ka Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punktā iekļautais jēdziens “kontrole” pār līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem papildina kritērijus, kas attiecas uz šo aktīvu vai resursu atrašanos īpašumā un valdījumā. To iekļaušana atbilst Savienības likumdevēja nodomam aptvert visas iespējamās situācijas un tādējādi novērst ierobežojošo pasākumu apiešanas iespējas.
18      Spriedums, 2008. gada 3. septembris, Kadi un Al Barakaat International Foundation/Padome un Komisija (C‑402/05 P un C‑415/05 P, EU:C:2008:461; turpmāk tekstā – “spriedums Kadi un Al Barakaat International Foundation/Padome un Komisija”), 340. punkts: “šiem pasākumiem jau pēc to dabas ir jāpiemīt pārsteiguma momentam un [..] tie ir jāpiemēro nekavējoties”.
19      Skat. it īpaši spriedumu, 2020. gada 24. novembris, Minister van Buitenlandse Zaken (C‑225/19 un C‑226/19, EU:C:2020:951), 33. punkts.
20      Spriedums, 2022. gada 10. februāris, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Noilguma termiņš) (C‑219/20, EU:C:2022:89), 37. punkts.
21      Spriedums, 2023. gada 21. decembris, Infraestruturas de Portugal y Futrifer Indústrias Ferroviárias (C‑66/22, EU:C:2023:1016), 87. punkts.
22      Spriedums, 2014. gada 8. maijs, N. (C‑604/12, EU:C:2014:302) 50. punkts.
23      Tas, kā uzsver Komisija, ietver tiesības piekļūt lietas materiāliem, ko Savienības tiesas interpretējušas saistībā ar tiesvedību par ierobežojošiem pasākumiem tādā nozīmē, kas mutatis mutandis ir piemērojams valstu tiesām, kad tās pārbauda savu iestāžu veiktos īstenošanas pasākumus (Komisijas rakstveida apsvērumu 33. punkts).
24      Spriedums Kadi un Al Barakaat International Foundation/Padome un Komisija, 338. punkts.
25      Spriedums Kadi un Al Barakaat International Foundation/Padome un Komisija, 341. punkts.
26      Spriedums Kadi un Al Barakaat International Foundation/Padome un Komisija, 336. punkts.
27      Itālijas valdības rakstveida apsvērumu 24. un 25. punkts.
28      Iesniedzējtiesas nolēmuma 36. un 37. punkts.
29      Iesniedzējtiesas nolēmuma 72. punkts.
30      Iesniedzējtiesas nolēmuma 73. punkts.
31      Iesniedzējtiesas nolēmuma 73. punkts.
32      Komisijas rakstveida apsvērumu 57. punkts.
33      Spriedums, 2013. gada 18. jūlijs, Komisija u.c./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P, EU:C:2013:518), 119. punkts.
34      Komisijas rakstveida apsvērumu 68. punkts.
35      Lai gan kritēriji, kas izklāstīti Padomes dokumentā par Savienības paraugpraksi ierobežojošo pasākumu efektīvā īstenošanā (atjaunināts 2024. gada 3. jūlijā; dokuments Nr. 11623/24), nav saistoši, tie ir noderīgi. Saskaņā ar minētā dokumenta 63. punktu, ja juridiskai personai vai vienībai, kas iekļauta Savienības sarakstā, pieder 50 % vai vairāk citas vienības kapitāla, arī kopīgi, var uzskatīt, ka šī vienība pieder sarakstā norādītajai personai.
36      Komisija rakstveida apsvērumu 69. punktā atsaucas uz 2022. gada 31. marta prezidenta rīkojumu par īpašu procedūru, kas ļauj ārvalstu pircējiem pildīt saistības pret Krievijas dabasgāzes piegādātājiem; tajā prezidents noteica, ka pircējiem no “naidīgām jurisdikcijām” (tostarp Savienības dalībvalstīm) visi maksājumi par cauruļvadu gāzi jāveic rubļos, nevis līgumā paredzētajā ārvalstu valūtā.
37      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2015. gada 21. aprīlis, Anbouba/Padome (C‑605/13 P, EU:C:2015:248), 50. un 51. punkts.
38      Inter Rao rakstveida apsvērumu 54. punkts. Pēc tās domām, Savienības sankciju īstenošanas procedūra, ko piemēro kompetentās valsts iestādes, būtiski atšķiras no Padomes lēmumu pieņemšanas procedūras, tādēļ Tiesas judikatūra attiecībā uz šīs iestādes pienākumiem neesot piemērojama šajā lietā.
39      Spriedums Timchenko/Padome (C‑702/23, EU:C:2025:605). Turpmāk tekstā – “spriedums Timchenko/Padome”.
40      Spriedums Timchenko/Padome, 38. punkts un tajā minētā judikatūra.
41      Spriedums Timchenko/Padome, 39. punkts un tajā minētā judikatūra.
42      Regulas Nr. 269/2014 6. sestajā apsvērumā noteikts, ka tā jāpiemēro saskaņā ar Hartā atzītajām pamattiesībām un pamatprincipiem, “jo īpaši tiesīb[ām] uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu”.
43      “Pārbaude par to, vai ir ievēroti procesuālie noteikumi un izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, faktu pareizības pārbaud[e], pārbaud[e] par to, vai šo faktu novērtējumā nav pieļautas acīmredzamas kļūdas un vai nav notikusi pilnvaru ļaunprātīga izmantošana”.