62024CJ0245_RES
Lieta C‑245/24
“Lukoil Bulgaria”EOOD
un“Lukoil Neftohim Burgas”AD
pret
Komisia za zashtita na konkurentsiata
(Administrativen sad Sofia‑oblast lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (trešā palāta) 2025. gada 18. decembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – LESD 102. pants – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Mehānisko transportlīdzekļu degvielas uzglabāšanas tirgus – Ļaunprātīga izmantošana – Atteikums trešo personu uzņēmumiem piekļūt būtiskai infrastruktūrai – No valsts līdzekļiem finansēta infrastruktūra – Šīs infrastruktūras privatizācija
Prejudiciāli jautājumi – Pieņemamība – Prejudiciālā nolēmuma nepieciešamība un uzdoto jautājumu nozīmīgums – Valsts tiesas vērtējums – Uzdoto jautājumu nozīmīguma prezumpcija
(LESD 267. pants)
(skat. 21.–25. punktu)
Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Uzņēmuma, kas atrodas dominējošā stāvoklī, atteikums ļaut citam uzņēmumam pieeju tā darbībai nepieciešamai precei vai pakalpojumam – Atteikums piekļūt naftas produktu transporta un uzglabāšanas infrastruktūrai – Divu sabiedrību, kuras ietilpst vienā un tajā pašā dominējošā stāvoklī esošā uzņēmumā, atteikums trešo personu uzņēmumiem – Atteikums, kas aptver vairākus pārkāpumus valsts tiesību izpratnē – Dominējoša stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Vērtējums par rīcību kopumā, kas tiek pārmesta dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam – Valsts konkurences iestādes pienākums izvērtēt dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu attiecībā uz katru pārkāpumu valsts tiesību izpratnē – Neesība
(LESD 102. pants)
(skat. 30.–42. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Uzņēmuma, kas atrodas dominējošā stāvoklī, atteikums ļaut citam uzņēmumam pieeju tā darbībai nepieciešamai precei vai pakalpojumam – Atteikums piekļūt naftas produktu transporta un uzglabāšanas infrastruktūrai – Infrastruktūra, kuru valsts iestādes attīstījušas, pirms to iegādājas dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums vai pirms tam tiek piešķirtas ekskluzīvas tiesības – Piekļuves atteikuma šai infrastruktūrai ļaunprātīgā rakstura vērtējums – Vērtējums atbilstoši kritērijiem, kas izstrādāti saistībā ar piekļuves atteikumu infrastruktūrai, ko savas darbības vajadzībām attīstījis dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums – Nosacījumi – Dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma pilnīga lēmumu pieņemšanas autonomija pār piekļuvi attiecīgajai infrastruktūrai – Dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums, kurš infrastruktūru vai ekskluzīvas tiesības pār šo infrastruktūru iegādājies par tādu cenu un apstākļos, kas izriet no konkurences procedūras
(LESD 102. pants)
(skat. 44.–57. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Rezumējums
Izskatījusi lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesa lemj par LESD 102. panta nosacījumu piemērošanu dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma atteikumam piekļūt būtiskai infrastruktūrai, ko tas ieguvis pēc agrāka valsts monopola privatizācijas.
Pamatojoties uz 1999. gadā noslēgtu privatizācijas līgumu, saimnieciskā grupa Lukoil, kurā ietilpst sabiedrības “Lukoil Bulgaria”EOOD (turpmāk tekstā – “Lukoil Bulgaria”) un “Lukoil Neftohim Burgas”AD (turpmāk tekstā – “Lukoil Burgas”), kļuva par īpašnieci naftas produktu transporta un uzglabāšanas infrastruktūrai, ko iepriekš apsaimniekoja kāds Bulgārijas valsts uzņēmums. Šī infrastruktūra sastāv no trim cauruļvadiem, septiņām noliktavām, kā arī naftas termināļiem.
Pēc šīs privatizācijas Lukoil Burgas – galvenā naftas produktu ražotāja Bulgārijā – apsaimnieko Burgasas naftas pārstrādes rūpnīcu, un tai pieder koncesija Rosenets ostas termināļa apsaimniekošanai. Lukoil Bulgaria, kura nodarbojas ar naftas produktu izplatīšanu, rīcībā ir krātuves visā Bulgārijas teritorijā, akcīzes preču noliktavas, kā arī valsts degvielas uzpildes staciju tīkls.
Pēc tam, kad tika konstatēts, ka 2020. gada martā degvielas mazumtirdzniecības cena Bulgārijā kritusies daudz mazāk nekā naftas cenas pasaules tirgos, Komisia za zashtita na konkurentsiata (Bulgārijas Valsts konkurences iestāde, Bulgārija; turpmāk tekstā – “Bulgārijas konkurences iestāde”) tika uzdots izmeklēt, vai saistībā ar mazumtirdzniecības degvielas cenu noteikšanu nav noticis konkurences tiesību aktu pārkāpums.
Pēc izmeklēšanas šī iestāde secināja, ka laikposmā no 2016. līdz 2021. gadam Lukoil Bulgaria un Lukoil Burgas vairākos dažādos veidos ar kopīgu pretkonkurences mērķi ļaunprātīgi izmantoja dominējošo stāvokli, atsakot citiem degvielas ražotājiem vai importētājiem piekļuvi transporta un uzglabāšanas infrastruktūrai, ko šīs sabiedrības apsaimniekoja. Tās it īpaši atteica piekļuvi to rīcībā esošajām akcīzes preču noliktavām, jūras noliktavām, kā arī cauruļvadiem (turpmāk tekstā – “strīdīgā rīcība”).
Bulgārijas konkurences iestāde uzskatīja, ka zināma rīcība jākvalificē kā “nepamatots atteikums piegādāt preces vai sniegt pakalpojumus” Bulgārijas konkurences aizsardzības likuma izpratnē, savukārt cita rīcība – kā “ražošanas, tirdzniecības un tehniskās attīstības ierobežošana, kas kaitē patērētājiem” šī paša likuma izpratnē. Tomēr minētās rīcības iekļaušana Lukoil grupas kopējā stratēģijā lika minētajai iestādei to uzskatīt gan par LESD 102. panta, gan Konkurences aizsardzības likuma normu vienotu pārkāpumu. Tā uzlika Lukoil Bulgaria un Lukoil Burgas naudas sodus.
Lukoil Bulgaria un Lukoil Burgas apstrīdēja šo lēmumu Administrativen sad Sofia‑oblast (Sofijas apgabala Administratīvā tiesa, Bulgārija), kura nolēma vērsties Tiesā ar vairākiem prejudiciāliem jautājumiem par strīdīgās rīcības vērtējumu, ņemot vērā LESD 102. pantu.
Tiesas vērtējums
Atgādinot, ka Bulgārijas konkurences iestādes ieskatā zināma strīdīgā rīcība uzskatāma par atteikumu piekļūt iekārtām, kuras ir daļa no vienas un tās pašas būtiskās infrastruktūras, savukārt cita rīcība – par tirdzniecības ierobežošanu, iesniedzējtiesa, pirmkārt, vaicā, vai, lai strīdīgo rīcību kvalificētu kā dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu LESD 102. panta izpratnē, Bulgārijas konkurences iestādei jāpierāda, ka šajā normā paredzētie nosacījumi ir izpildīti gan attiecībā uz rīcību, kas kvalificēta kā tirdzniecības ierobežojums, gan uz rīcību, kas kvalificēta kā atteikums piekļūt attiecīgajām iekārtām.
Šajā ziņā Tiesa konstatē, ka pamatlieta attiecas uz tādu divu sabiedrību vienpusēju rīcību, kuras pieder pie viena un tā paša uzņēmuma un kuras tika sodītas atsevišķi būtībā par atteikumu piešķirt piekļuvi vairākām to attiecīgā kontrolē esošām iekārtām, kuras konkrētajā tirgū kopā veido būtisku infrastruktūru. Tādējādi Lukoil Bulgaria un Lukoil Burgas tiek pārmests, ka tās, ņemot vērā LESD 102. pantu, īstenojušas viena un tā paša, nevis dažādu veidu ļaunprātīgu rīcību.
Tiesa atgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Savienības konkurences tiesībās, ciktāl tās attiecas uz uzņēmumu darbību, par noteicošo kritēriju atzīta vienota rīcība tirgū, un formāla dažādu sabiedrību nošķiršana, kas izriet no to atšķirīgā juridiskā statusa, nevar būt šķērslis šādai vienotībai konkurences tiesību normu piemērošanas nolūkā.
Ņemot vērā šos apsvērumus, Tiesa iesniedzējtiesai atbild, ka, lai konkurences iestāde varētu uzskatīt, ka divu sabiedrību, kuras ietilpst vienā un tajā pašā dominējošā stāvoklī esošā uzņēmumā, rīcība – kas šīs iestādes ieskatā izpaužas kā atteikums piekļūt iekārtām, kuras atrodas to attiecīgajā kontrolē un kuras ir daļa no vienas un tās pašas būtiskās infrastruktūras, ko kontrolē minētais dominējošais uzņēmums, un kā tirdzniecības ierobežošana šajā ziņā – ir ar LESD 102. pantu aizliegta dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, minētajai konkurences iestādei nav jākonstatē, ka minētās normas nosacījumi ir izpildīti gan attiecībā uz rīcību, kas uzskatāma par nepamatotu atteikumu piekļūt šādām iekārtām, gan uz rīcību, kas uzskatāma par tirdzniecības ierobežojumiem, ja vien tā var pierādīt, ka minētie nosacījumi ir izpildīti attiecībā uz ļaunprātīgo rīcību kopumā, kas tiek pārmesta šim uzņēmumam.
Otrkārt, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai LESD 102. pants jāinterpretē tādējādi, ka sprieduma Bronner (
1
) 41. punktā izklāstītie nosacījumi, kas ļauj uzskatīt, ka atteikums piešķirt piekļuvi infrastruktūrai var būt dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, nav piemērojami, ja šo infrastruktūru savas darbības vajadzībām attīstījis nevis dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums, bet gan valsts iestādes un ja valsts to nodevusi šim uzņēmumam pakalpojumu koncesijas ceļā vai tas to iegādājies privatizācijas darījuma rezultātā.
Sprieduma Bronner 41. punktā Tiesa būtībā nosprieda, ka atteikums sniegt piekļuvi infrastruktūrai, kuru dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums attīstījis savas darbības veikšanai un kura tam pieder, var būt dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana ne tikai tad, ja šis atteikums ir tāds, kas var izslēgt jebkādu piekļuves pieprasītāja konkurenci attiecīgajā tirgū, un šim atteikumam nav objektīva pamatojuma, bet arī tad, ja pati infrastruktūra ir noteikti nepieciešama, lai veiktu tā darbību tādā nozīmē, ka šai infrastruktūrai nav nekāda reāla vai potenciāla aizstājēja.
Šajā ziņā Tiesa uzsver, ka it īpaši nepieciešamība turpināt mudināt dominējošā stāvoklī esošus uzņēmumus izstrādāt kvalitatīvus ražojumus vai pakalpojumus patērētāju interesēs pamato sprieduma Bronner 41. punktā izklāstīto nosacījumu piemērošanu gadījumā, kad dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums, pirmām kārtām, ir attīstījis infrastruktūru paša darbības vajadzībām un, otrām kārtām, tā pieder tam. Tā kā abi pēdējie minētie kritēriji ir kumulatīvi, pietiek, ka nav izpildīts viens no tiem, lai spriedumā Bronner izklāstītie nosacījumu nebūtu piemērojami.
Attiecībā uz kritēriju, ka dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam jābūt attiecīgās infrastruktūras īpašniekam, Tiesa precizē – ar apstākli, ka dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam nav pilnīgas lēmumu pieņemšanas autonomijas attiecībā uz piekļuvi tā apsaimniekotajai infrastruktūrai, pietiek, lai izslēgtu to, ka tas uzskatāms par šīs infrastruktūras īpašnieku, un tātad izslēgtu sprieduma Bronner 41. punktā izklāstīto nosacījumu piemērošanu. Šādā situācijā abu minēto nosacījumu piemērošanas kritēriju kumulatīvais raksturs atņem jebkādu nozīmi jautājumam par to, vai attiecīgā infrastruktūra tika attīstīta dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma darbības vajadzībām.
Pretēji tam, ko apgalvo Lukoil Bulgaria un Lukoil Burgas, tas pats attiecas uz gadījumu, kad infrastruktūru, pār kuru dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam nav pilnīgas lēmumu pieņemšanas autonomijas, no valsts līdzekļiem būtu izveidojušas un attīstījušas valsts iestādes un minētais uzņēmums to pēc tam būtu iegādājies par konkurētspējīgu cenu un veicis tajā ieguldījumus neatkarīgi no tā, kāda nozīme ir samaksātajai cenai un veiktajiem ieguldījumiem.
Savukārt, ja dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam būtu šāda pilnīga lēmumu pieņemšanas autonomija, nevarētu uzskatīt, ka ar apstākli, ka infrastruktūru izveidojušas un attīstījušas valsts iestādes vai tā izveidota vai attīstīta no valsts līdzekļiem, pietiek, lai katrā ziņā izslēgtu sprieduma Bronner 41. punktā izklāstīto nosacījumu piemērošanu. Ja dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums šādu infrastruktūru vai ekskluzīvas tiesības, ar kurām tam piešķirta lēmumu pieņemšanas autonomija, kas tam ļauj pilnībā kontrolēt piekļuvi šai infrastruktūrai, ieguvis par tādu cenu un apstākļos, kas izriet no konkurences procedūras, tā pielīdzināma tādai infrastruktūrai, ko izveidojis vai attīstījis minētais uzņēmums. Savukārt, ja ir pierādīts, ka ar privatizācijas procedūru nevarēja nodrošināt cenas un iegūšanas nosacījumu konkurētspēju, šādu pielīdzināšanu nevar veikt.
Ņemot vērā iepriekš minēto, Tiesa iesniedzējtiesai atbild, ka LESD 102. pants jāinterpretē tādējādi, ka sprieduma Bronner 41. punktā izklāstītie nosacījumi, kas ļauj uzskatīt, ka atteikums piešķirt piekļuvi infrastruktūrai var būt dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, ir piemērojami infrastruktūrai, kuru bija attīstījušas valsts iestādes, pirms to privatizācijas darījuma rezultātā iegādājās dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums vai pirms šis uzņēmums to sāka izmantot saskaņā ar ekskluzīvām tiesībām, ko tam bija nodevušas šīs valsts iestādes, ja, pirmkārt, minētais privatizācijas darījums vai ekskluzīvo tiesību nodošana ir notikusi apstākļos, kuri var nodrošināt cenas un citu šīs privatizācijas nosacījumu konkurences raksturu, un, otrkārt, minētajam uzņēmumam ir pilnīga lēmumu pieņemšanas autonomija attiecībā uz piekļuvi šai infrastruktūrai.
(
1
)	Spriedums, 1998. gada 26. novembris, Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:569).