62023TJ0557_RES
Lieta T‑557/23
Swissgrid AG
pret
Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūru
Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2025. gada 8. oktobra spriedums
Enerģētika – Elektroenerģijas iekšējais tirgus – Pamatnostādnes par elektroenerģijas sistēmas balansēšanu – Regulas (ES) 2017/2195 1. panta 6. un 7. punkts – Eiropas platforma apmaiņai ar balansēšanas enerģiju no frekvences atjaunošanas rezervēm ar manuālu aktivizāciju – Šveices pārvades sistēmas operatora nepiedalīšanās – ACER Apelācijas valdei iesniegta sūdzība – Sūdzībai piemērojamie nosacījumi un kārtība – Regulas (ES) 2019/942 28. pants – Nepieņemamība, jo subjektam nav locus standi Apelācijas valdē – Tieša skāruma neesība – Iebilde par prettiesiskumu
Enerģētika – Elektroenerģijas sistēmas balansēšana – Regula 2017/2195 – Eiropas platforma apmaiņai ar balansēšanas enerģiju no frekvences atjaunošanas rezervēm ar manuālu aktivizāciju – Piemērošanas joma – Šveices pārvades sistēmas operatori – Iekļaušana – Nosacījumi – Tāda Komisijas lēmuma pieņemšana, ar ko atļauta piedalīšanās platformā – Šo operatoru iespēja vērsties Savienības tiesā ar prasību par bezdarbību, ja Komisija ir atturējusies pieņemt lēmumu
(Komisija Regulas 2017/2195 1. panta 6. un 7. punkts)
(skat. 29.–32. un 35.–37. punktu)
Eiropas Savienības aģentūras – Energoregulatoru sadarbības aģentūra (ACER) – Pārsūdzība – ACER Apelācijas valdei iesniegta sūdzība – Pieņemamības nosacījumi – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – ACER lēmums, ar ko grozīts Eiropas platformas apmaiņai ar balansēšanas enerģiju no frekvences atjaunošanas rezervēm ar manuālu aktivizāciju īstenošanas satvars – Grozījumi, kas neietver papildu nosacījuma ieviešanu Šveices pārvades sistēmas operatoru dalībai minētajā platformā – Dalība, kas turpina būt pakārtota vienīgi tam, ka Komisija pieņem lēmumu, ar ko dalība tiek atļauta – ACER lēmums, kas neietekmē minēto operatoru tiesisko stāvokli – Nepieņemamība
(LESD 263. panta ceturtā daļa; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2019/942 28. panta 1. punkts)
(skat. 42.–51. punktu)
Eiropas Savienības aģentūras – Energoregulatoru sadarbības aģentūra (ACER) – Pārsūdzība – ACER Apelācijas valdei iesniegta sūdzība – Pieņemamības nosacījumi – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – ACER lēmums, ar ko grozīts Eiropas platformas apmaiņai ar balansēšanas enerģiju no frekvences atjaunošanas rezervēm ar manuālu aktivizāciju īstenošanas satvars – Grozījums, ar ko Šveices pārvades sistēmas operatoriem nav atņemtas viņu līgumiskās tiesības, ja nav pieņemts Komisijas lēmums, ar kuru atļauta to dalība platformā – ACER lēmums, kas neietekmē minēto operatoru tiesisko stāvokli – Nepieņemamība
(LESD 263. panta ceturtā daļa; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2019/942 28. panta 1. punkts)
(skat. 64.–71. punktu)
Iestāžu akti – Pamata tiesiskais regulējums un īstenošanas pasākumi – Īstenošanas pasākumi, ar kuriem nevar nedz grozīt, nedz papildināt pamata tiesiskā regulējuma būtiskos elementus – Būtisko elementu kvalifikācija – Konkrētai jomai raksturīgo īpašību un īpatnību ņemšana vērā – Īstenošanas akts, kura mērķis ir balansēšanas enerģijas tirgu integrācija un kurā paredzēts Šveices pārvades sistēmas operatorus izslēgt no Eiropas platformām apmaiņai ar balansēšanas enerģiju, neskarot ar Savienību noslēgtu divpusēju nolīgumu – Pamatregulas mērķu konkretizācija – Pieļaujamība
(LESD 291. panta 2. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 714/2009 un 2019/943; Komisija Regula 2017/2195)
(skat. 80.–88. un 96. punktu)
Starptautiskie nolīgumi – Savienības nolīgumi – Augstāks spēks par atvasinātajiem Savienības tiesību aktiem – Pienākums interpretēt atvasināto tiesību aktus atbilstoši starptautiskajiem līgumiem
(LESD 216. panta 2. punkts)
(skat. 105. un 106. punktu)
Starptautiskie nolīgumi – Savienības nolīgumi – EEK un Šveices brīvās tirdzniecības nolīgums – Nolīgums, ar ko aizliegti importa kvantitatīvie ierobežojumi un pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību – Savienības tiesiskais regulējums, ar ko Šveices pārvades sistēmas operatori izslēgti no Eiropas platformas apmaiņai ar balansēšanas enerģiju no frekvences atjaunošanas rezervēm ar manuālu aktivizāciju, ja vien Komisija nav pieņēmusi lēmumu, ar ko atļauta to piedalīšanās minētajā platformā – Pieļaujamība
(EEK un Šveices brīvās tirdzniecības nolīguma 13. pants; Komisija Regulas 2017/2195 1. panta 6. un 7. punkts)
(skat. 109., 111.–115. punktu)
Starptautiskās publiskās tiesības – Principi – Starptautisko paražu tiesību principi – Regulas spēkā esības vērtējums no starptautisko paražu tiesību viedokļa – Savienības tiesiskais regulējums, ar ko Šveices pārvades sistēmas operatori izslēgti no Eiropas platforma apmaiņai ar balansēšanas enerģiju no frekvences atjaunošanas rezervēm ar manuālu aktivizāciju, ja vien Komisija nav pieņēmusi lēmumu, ar ko atļauta to piedalīšanās minētajā platformā – Prevencijas principa pārkāpums – Nosacījumi – Acīmredzama kļūda vērtējumā attiecibā uz šā principa piemērošanas nosacījumiem – Neesība
(LESD 3. panta 5. punkts; Komisija Regulas 2017/2195 1. panta 6. un 7. pants)
(skat. 118.– 128. punktu)
Rezumējums
Vispārējā tiesa spriedumā apstiprina, ka Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūras (ACER) Apelācijas valdes lēmums, ar kuru kā nepieņemama noraidīta Šveices pārvades sistēmas operatora (turpmāk tekstā – “PSO”) sūdzība, ir atzīstams par tiesisku. Saistībā ar šo Vispārējā tiesa lemj par nosacījumiem, saskaņā ar kuriem šāds operators var piedalīties Regulā 2017/2195 (
1
) paredzētajās sistēmās apmaiņai ar balansēšanas enerģiju, par šā operatoru locus standi, lai vērstos pret ACER lēmumu, kas tam nav adresēts, kā arī par Regulas 2017/2195 saderīgumu ar starptautiskajās paražu tiesībās pastāvošo prevencijas principu.
2017. gada 2. augustā Eiropas Komisija pieņēma Regulu 2017/2195, kurā citastarp paredzēts izveidot Eiropas platformu apmaiņai ar balansēšanas enerģiju no frekvences atjaunošanas rezervēm ar manuālu aktivizāciju.
Pamatojoties uz šo regulu, ACER pieņēma lēmumu, ar ko izveido Eiropas platformu apmaiņai ar balansēšanas enerģiju no frekvences atjaunošanas rezervēm ar manuālu aktivizāciju (turpmāk tekstā – “mFRR platforma”); tā pielikumā iekļauts mFRR platformas īstenošanas satvars (turpmāk tekstā – “Īstenošanas satvars”).
Prasītāja Swissgrid AG kā vienīgais Šveices PSO piedalījās manuāli aktivizēto rezervju iniciatīvā (turpmāk tekstā – “MARI”) – tā ir dažādu PSO sadarbības forma, kuras mērķis ir izveidot pārrobežu apmaiņas platformu frekvences atjaunošanas rezervēm ar manuālu aktivizāciju.
2020. gada 1. jūlijāMARI iesaistītie PSO, tostarp prasītāja, noslēdza MARI platformas sadarbības nolīgumu, ar kuru tika aizstāti iepriekšējie protokoli (turpmāk tekstā – “MARI sadarbības nolīgums”); uz šo sadarbības nolīgumu attiecas pamatnolīgums par balansēšanas platformām, kas ir kopīgs visām platformām (turpmāk tekstā – “pamatnolīgums”).
Ar 2020. gada 17. decembra vēstuli Komisijas Enerģētikas ģenerāldirektorāta direktore uzsvēra, ka tai nav iemesla pieņemt lēmumu, ar kuru Šveicei tiktu atļauts piedalīties Eiropas balansēšanas platformās saskaņā ar Regulas 2017/2195 1. panta 7. punktu.
2022. gada 30. septembrīACER pieņēma Lēmumu 14/2022, ar ko grozīta to subjektu noteikšana, kuri veiks Īstenošanas satvarā definētās funkcijas. Ar to “iesaistītā PSO” definīcija, kura iepriekš ietvēra “jebkuru PSO, kas pievienojies mFRR platformai”, tika grozīta, pašlaik tajā iekļaujot “visus PSO, uz kuriem attiecas Regula 2017/2195 un kuri ir pievienojušies mFRR platformai”.
2022. gada 30. novembrī prasītāja par šo lēmumu iesniedza apelācijas sūdzību ACER Apelācijas valdē.
Uzskatot, ka Lēmums 14/2022 nav akts, kas var mainīt prasītājas tiesisko stāvokli, ja nav pieņemts Komisijas lēmums, ar ko atļauts piedalīties mFRR platformā, Apelācijas valde noraidīja prasītājas sūdzību kā nepieņemamu atbilstoši Regulas 2019/942 28. panta 1. punktam. (
2
)
Šādā kontekstā prasītāja vērsās Vispārējā tiesā ar prasība atcelt Apelācijas valdes lēmumu.
Vispārējās tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Vispārējā tiesa apstiprina Apelācijas valdes secinājumu, ka prasītājai nebija tiesību piedalīties mFRR platformā, ja nav saskaņā ar Regulas 2017/2195 1. panta 7. punktu pieņemta Komisijas lēmuma. Saskaņā ar šo tiesību normu – ja ir izpildīti šā panta 6. punktā minētie nosacījumi, par Šveices dalību Eiropas platformās apmaiņai ar balansēšanas enerģijas standarta produktiem lemj Komisija, pamatojoties uz ACER atzinumu, un visi PSO.
Tātad gan no Regulas 2017/2195 gramatiskas, gan kontekstuālas interpretācijas izriet, ka minētās regulas 1. panta 7. punktā paredzētais lēmums par Šveices piedalīšanos platformās ir jāpieņem Komisijai un saistībā ar to jāpārbauda, vai ir izpildīti šā panta 6. punktā paredzētie nosacījumi. Tāpēc prasītāja nevar pārmest Apelācijas valdei, ka tā nav izvērtējusi, vai minētie nosacījumi ir izpildīti un vai Komisijai būtu bijis jāpieņem Regulas 2017/2195 1. panta 7. punktā minētais lēmums.
Šajā ziņā – tas, ka nedz ACER, nedz Apelācijas valde nevar pārbaudīt, vai nosacījumi prasītājas dalībai mFRR platformā ir izpildīti, nav uzskatāms par robu Regulas 2017/2195 1. panta 6. un 7. punkta pārbaudē tiesā. Gadījumā, ja Komisija prettiesiski atteiktos pieņemt lēmumu atbilstoši pēdējai minētajai tiesību normai, prasītāja varētu izmantot LESD 265. pantā paredzēto tiesību aizsardzības līdzekli, kas attiecas uz bezdarbību, kura izpaužas kā atturēšanās pieņemt lēmumu vai nostāju.
Otrām kārtām, Vispārējā tiesa konstatē, ka Apelācijas valde nav pārkāpusi Regulas 2019/942 28. panta 1. punktu, atzīstot, ka “iesaistītā PSO” definīcijas grozīšana, kas notikusi ar Lēmumu 14/2022, lai to attiecinātu uz “visiem PSO, uz kuriem attiecas Regula 2017/2195 un kuri ir pievienojušies mFRR platformai”, būtiski nemaina tās tiesisko stāvokli.
Proti, pašlaik “iesaistītā PSO” definīcijā ietvertā frāze “PSO, uz kuru attiecas Regula 2017/2195” prasītāju var ietvert tad, ja attiecībā uz prasītāju būtu pieņemts Komisijas lēmums, ar kuru ir apstiprināta tās dalība mFRR platformā saskaņā ar šīs regulas 1. panta 7. punktu.
Turklāt “iesaistītā PSO” definīcijas grozījumi nav ietekmējuši arī prasītājas tiesisko stāvokli saistībā ar to, ka tai esot liegta līgumisko tiesību izmantošana.
Ir taisnība, ka prasītāja ir parakstījusi gan pamatnolīgumu, gan MARI sadarbības nolīgumu, kuru mērķis ir regulēt mFRR platformas darbību atbilstoši Regulai 2017/2195 un Īstenošanas satvaram. Tomēr pat pirms Lēmuma 14/2022 pieņemšanas prasītājai nebija beznosacījuma līgumisku tiesību izmantot mFRR platformu.
Proti, pirmkārt, šī iespēja nav sniegta visiem “iesaistītajiem PSO”, bet tikai tiem, kurus var kvalificēt kā “PSO, kas piedalās”, un, otrkārt, līgumos, kuros prasītāja ir līgumslēdzēja puse, tās iespēja piedalīties mFRR platformā ir pakārtota Komisijas lēmuma pieņemšanai saskaņā ar Regulas 2017/2195 1. pantu.
Tādējādi, tā kā pirms Lēmuma 14/2022 prasītājai – neatkarīgi no tās iespējamās kvalificēšanas par “iesaistīto PSO” – nebija līgumisku tiesību izmantot mFRR platformu, lai apmainītos ar standarta balansēšanas enerģijas produktiem, kamēr Komisija nebija pieņēmusi attiecīgu lēmumu, nevar uzskatīt, ka ar Lēmumu 14/2022 tai šādas tiesības ir liegtas un ka šis lēmums līdz ar to ietekmē tās tiesisko stāvokli.
Tā kā Apelācijas valde nav pieļāvusi tiesību kļūdu, sūdzību kā nepieņemamu noraidot tāpēc, ka nav izpildīti Regulas 2019/942 28. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi, Vispārējā tiesa izvērtē iebildi par prettiesiskumu, kuru prasītāja ir izvirzījusi attiecībā uz Regulas 2017/2195 1. panta 6. un 7. punktu.
Pirmkārt, Vispārējā tiesa atzīmē, ka Regula 2017/2195 – atbilstoši Regulā Nr. 714/2009 (
3
) un 2019/943 (
4
) izvirzītajiem mērķiem – ir vērsta uz to, lai integrētu balansēšanas enerģijas tirgus, un tas būtu jāveicina, izveidojot kopīgas Eiropas platformas, lai izveidotu pilnībā funkcionējošu un savstarpēji savienotu iekšējo enerģijas tirgu, pamatojoties uz vienlīdzīgiem konkurences noteikumiem starp tirgus dalībniekiem. Taču, tā kā Šveices Konfederācija nav pievienojusies Savienības vienotajam tirgum un uz Šveices PSO tādējādi neattiecas tie paši noteikumi, kas piemērojami Savienības dalībvalstu PSO, to izslēgšana no dalības Regulā 2017/2195 paredzētajās platformās – neskarot alternatīvu divpusēju vienošanos, kas joprojām ir iespējama, – ir pilnībā pamatota, ņemot vērā minētās regulas mērķi, it īpaši mērķi izveidot iekšējo tirgu.
Otrkārt, nav nekādas pretrunas starp to PSO, kuri var piedalīties mFRR platformā, loka ierobežojumu, kas ietverts Regulas 2017/2195 1. pantā, un Regulā 2019/943 paredzēto mērķi novērst šķēršļus pārrobežu elektroenerģijas plūsmām un pārrobežu darījumiem elektroenerģijas tirgos un saistītajos pakalpojumu tirgos. Nupat minētajā nolūkā, ja vienā un tajā pašā sinhronajā zonā darbojas gan Savienības PSO, gan trešo valstu PSO, Regulā 2017/1485 (
5
) ir expressis verbis paredzēta tādu nolīgumu noslēgšana, kuros noteikts pamats to sadarbībai sistēmas drošas darbības jautājumos un kuros noteikta kārtība, kādā trešo valstu PSO jāizpilda regulā noteiktie pienākumi.
Treškārt, Regulas 2017/2195 1. panta 6. un 7. punkts nevar tikt interpretēts tādējādi, kas tas ļauj Komisijai atteikt prasītājas dalību balansēšanas platformās gadījumā, ja ir noslēgts nolīgums starp Šveices Konfederāciju un Savienību. Proti, Savienības noslēgto starptautisko nolīgumu pārākums pār atvasināto tiesību normām liek šīs normas interpretēt pēc iespējas atbilstīgi šiem nolīgumiem.
Ceturtkārt, prasītājas izslēgšanu no dalības mFRR platformā nevar uzskatīt par balansēšanas enerģijas importa kvantitatīvu ierobežojumu vai par pasākumu ar līdzvērtīgu iedarbību, kas aizliegtas Eiropas Ekonomikas kopienas un Šveices Konfederācijas Brīvās tirdzniecības nolīguma (
6
) 13. panta 1. punktu. Katrā ziņā uz prasītāju neattiecas tie paši kopīgie noteikumi, kurus piemēro Savienības PSO, un līdz ar to nevar uzskatīt, ka tā ir situācijā, kas būtu salīdzināma ar Savienības PSO situāciju attiecībā uz mērķi izveidot elektroenerģijas iekšējo tirgu – tāpēc prasītāja nevar iedarbīgi apgalvot, ka tā tiek patvaļīgi diskriminēta.
Piektkārt, nav uzskatāms, ka tās izslēgšana no dalības mFRR platformā būtu acīmredzami pretrunā prevencijas principam, kas izriet no starptautiskajām paražu tiesībām un kas Savienībai jāievēro saskaņā ar LES 3. panta 5. punktu.
Šajā ziņā ir taisnība, ka Starptautiskā tiesa saskaņā ar dažiem vispārējiem un plaši atzītiem principiem ir uzsvērusi ikvienas valsts pienākumu neļaut tās teritoriju izmantot darbībām, kas ir pretrunā citu valstu tiesībām – no tā būtībā izriet, ka starptautisko tiesību subjektam ir pienākums ievērot pienācīgu rūpību, īstenojot savas pilnvaras.
Taču, lai indivīds varētu atsaukties uz starptautisko paražu tiesību principu ar nolūku lūgt Savienības tiesai pārbaudīt Savienības tiesību akta spēkā esību, pirmkārt, šim principam ir jāvar likt apšaubīt Savienības kompetenci pieņemt minēto aktu un, otrkārt, attiecīgajam aktam jāvar ietekmēt tiesības, kas attiecīgajai personai izriet no Savienības tiesībām, vai radīt tai pienākumus saistībā ar Savienībām tiesībām.
Šajā lietā nav strīda, ka Šveice ietilpst Kontinentālās Eiropas sinhronajā zonā un no šāda viedokļa varētu uzskatīt, ka prevencijas princips var likt apšaubīt Savienības kompetenci pieņemt tiesisko regulējumu, kas var ietekmēt visu minēto sinhrono zonu, tostarp Šveici. Turklāt – tā kā prasītāja ir Šveices elektroenerģijas sistēmas vienīgais operators, varētu atzīt, ka ar Regulu 2017/2195 tai ir radīti pienākumi gadījumā, ja tās nepiedalīšanās mFRR platformā izraisītu to, ka tai būtu jāveic pasākumi, kas saistīti ar neplānotu fizisku elektroenerģijas plūsmu.
Taču, tā kā starptautisko paražu tiesību principam nav tādas pašas precizitātes pakāpes kā starptautiska nolīguma noteikumam, pārbaudei tiesā noteikti ir jāaprobežojas ar jautājumu, vai Savienības iestādes, pieņemot attiecīgo aktu, ir pieļāvušas acīmredzamas kļūdas vērtējumā attiecībā uz šī principa piemērošanas nosacījumiem. Šādos apstākļos nevar uzskatīt, ka Komisija ir acīmredzami pārkāpusi Savienības pienākumu ievērot pienācīgu rūpību, dalību mFRR platformā principā atļaujot tikai Savienības PSO.
Proti, pirmkārt, Savienības tiesībās expressis verbis ir paredzēta nolīgumu noslēgšana starp Savienības PSO un trešo valstu PSO, ja tie darbojas vienā un tajā pašā sinhronajā zonā. No tā izriet, ka prasītājas nepiedalīšanās mFRR platformā nekādi neizslēdz, ka prasītājas un Savienības PSO sadarbojas attiecībā uz tīkla drošību sinhronajā zonā, un šāda sadarbība, gluži pretēji, tiek veicināta.
Otrkārt, Regulas 2017/2195 1. panta 6. un 7. punktā ir paredzēta iespēja prasītājai piedalīties mFRR platformā gadījumā, ja Komisija atzītu, ka “Šveices izslēgšana var novest pie grafikos neparedzētām fiziskajām elektroenerģijas plūsmām caur Šveici, kas apdraud sistēmas drošību reģionā”, un ja Šveices PSO tiesības un pienākumi ir saskanīgi ar Savienībā strādājošo PSO tiesībām un pienākumiem.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, Vispārējā tiesa atcelšanas prasību noraida pilnībā.
(
1
)	Komisijas Regula (ES) 2017/2195 (2017. gada 23. novembris), ar ko izveido elektroenerģijas balansēšanas vadlīnijas (OV 2017, L 312, 6. lpp.).
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/942 (2019. gada 5. jūnijs), ar ko izveido Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūru (OV 2019, L 158, 22. lpp.).
(
3
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 714/2009 (2009. gada 13. jūlijs) par nosacījumiem attiecībā uz pieeju tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā un par Regulas (EK) Nr. 1228/2003 atcelšanu (OV 2009, L 211, 15. lpp.).
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/943 (2019. gada 5. jūnijs) par elektroenerģijas iekšējo tirgu (OV 2019, L 158, 54. lpp.).
(
5
)	Komisijas Regula (ES) 2017/1485 (2017. gada 2. augusts), ar ko izveido elektroenerģijas pārvades sistēmas darbības vadlīnijas (OV 2017, L 220, 1. lpp.).
(
6
)	1972. gada 22. jūlija Nolīgums starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Šveices Konfederāciju (OV 1972, L 300, 188. lpp.).