62023TJ0201_RES
Lieta T‑201/23
Communications Regulatory Authority (CRA)
pret
Eiropas Savienības Padomi
Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2024. gada 16. oktobra spriedums
Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Irānā – Līdzekļu iesaldēšana – To personu, vienību un struktūru saraksts, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana – Prasītāja nosaukuma iekļaušana sarakstā – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesības uz aizstāvību – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Samērīgums – Pilnvaru nepareiza izmantošana
Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms – Ierobežojoši pasākumi pret Irānu – Konkrētu personu un vienību līdzekļu iesaldēšana saistībā ar situāciju Irānā – Pienākums norādīt pamatojumā īpašus un konkrētus elementus, kuri attaisno minēto pasākumu – Lēmums, kas iekļaujas ieinteresētajai personai zināmā kontekstā, ļaujot tai saprast attiecībā uz to veiktā pasākuma tvērumu – Īsa pamatojuma pieļaujamība
(LESD 296. pants; Padomes Regulas Nr. 359/2011 un Nr. 2023/152)
(skat. 25.–28., 30.–34. punktu)
Eiropas Savienības tiesības – Principi – Tiesības uz aizstāvību – Ierobežojoši pasākumi pret Irānu – Personu, kuras atbildīgas par smagiem cilvēktiesību pārkāpumiem, un ar šīm personām saistīto personu, vienību vai struktūru līdzekļu iesaldēšana – Tiesības piekļūt dokumentiem – Tiesības, kas ir pakļautas nosacījumam par atbilstoša pieteikuma iesniegšanu Padomei
(Padomes Regulas Nr. 359/2011 un Nr. 2023/152)
(skat. 38. punktu)
Eiropas Savienība – Iestāžu aktu tiesiskuma pārbaude tiesā – Ierobežojoši pasākumi pret Irānu – Pārbaudes apjoms – Pierādījums par pasākuma pamatotību – Savienības kompetentās iestādes pienākums apstrīdēšanas gadījumā pierādīt to motīvu pamatotību, kas izvirzīti pret attiecīgajām personām vai vienībām – Pierādījumi, kuros minēti dokumenti, kas nav iekļauti šīs tiesvedības lietas materiālos – Tiesību uz aizstāvību pārkāpums – Neesamība
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants; Padomes Regulas Nr. 359/2011 un Nr. 2023/152)
(skat. 55., 61.–64. punktu)
Eiropas Savienības tiesības – Principi – Pamattiesības – Nevainīguma prezumpcija – Lēmums par līdzekļu iesaldēšanu, kas pret konkrētām personām un vienībām pieņemts saistībā ar situāciju Irānā – Atbilstība minētajam principam – Nosacījumi
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 359/2011 un Nr. 2023/152)
(skat. 66.–69. punktu)
Eiropas Savienība – Iestāžu aktu tiesiskuma pārbaude tiesā – Ierobežojoši pasākumi pret Irānu – Pārbaudes apjoms – Prasītāja iekļaušana apstrīdētās regulas pielikumā ietvertajā sarakstā tādēļ, ka tas ir piedalījies darbībās, kuras veido smagus cilvēktiesību pārkāpumus – Sabiedrībai pieejami dokumenti – Pierādījuma spēks
(Padomes Regulas Nr. 359/2011 un Nr. 2023/152)
(skat. 75.–79., 86., 88.–90. punktu)
Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi pret Irānu – Personu, kuras atbildīgas par smagiem cilvēktiesību pārkāpumiem, un ar šīm personām saistīto personu, vienību vai struktūru līdzekļu iesaldēšana – Tiesiskuma pārbaude tiesā – Apjoms – Faktu vērtējums un pierādījumu pārbaude – Padomes pieļauta kļūda vērtējumā, pieņemot ierobežojošus pasākumus – Neesamība
(Padomes Regulas Nr. 359/2011 un Nr. 2023/152)
(skat. 92., 93., 98., 107., 109.–112. un 117. punktu)
Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi pret Irānu – Personu, kuras atbildīgas par smagiem cilvēktiesību pārkāpumiem, un ar šīm personām saistīto personu, vienību vai struktūru līdzekļu iesaldēšana – Tiesiskuma pārbaude tiesā – Ierobežojošo pasākumu piemērotība – Ierobežojošie pasākumi, kas atbilst kopējās ārpolitikas un drošības politikas leģitīmam mērķim
(Padomes Regulas Nr. 359/2011 un Nr. 2023/152)
(skat. 127.–130. punktu)
Rezumējums
Ar savu spriedumu Vispārējā tiesa noraida Communications Regulatory Authority (CRA) celto prasību atcelt Regulu 2023/152 (
1
), ar ko 2023. gadā Eiropas Savienības Padome ir iekļāvusi šo iestādi to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi situācijas Irānā dēļ. Vispārējā tiesa konstatē, ka Padome nav pieļāvusi kļūdu vērtējumā, ņemot vērā iesniegtos pierādījumus attiecībā uz to, ka prasītāja ir izmantojusi spiegprogrammatūru pret Irānas iedzīvotājiem.
Prasītāja ir Irānas Sakaru un informācijas tehnoloģiju ministrijas pakļautībā esoša valdības iestāde. Tās līdzekļi ir iesaldēti, jo tā tiek uzskatīta par atbildīgu par smagiem cilvēktiesību pārkāpumiem Irānā tāpēc, ka tā īstenoja Irānas valdības prasības attiecībā uz interneta satura filtrēšanu, izmantojot spiegprogrammatūru SIAM, un 2022. gada demonstrāciju laikā, kuras notika pēc Mahsa Amini nāves, izmantoja savu interneta piekļuves un mobilo tālruņu kontroli, lai izsekotu demonstrantus un disidentu darbības. Pēc Padomes uzskatiem, prasītāja tādējādi ir atbalstījusi šo iestāžu veiktās represijas pret demonstrantiem, kuri iestājās par savām likumīgajām tiesībām.
Vispārējās tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Vispārējā tiesa noraida prasītājas iebildumus, kas balstīti uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. un 48. panta pārkāpumu. Vispārējā tiesa šajā ziņā atgādina, ka apstrīdēšanas gadījumā tieši kompetentajai Eiropas Savienības iestādei jāpierāda pret attiecīgo personu vai vienību vērsto motīvu pamatotība. Tomēr no tā neizriet, ka Padomes iespējamā nespēja iesniegt pierādījumus tam, ka motīvi, kas izvirzīti, lai pamatotu prasītājas iekļaušanu Regulas Nr. 359/2011 (
2
) I pielikumā – pieņemot, ka tie tiek pierādīti – aizskartu prasītājas tiesības uz aizstāvību. Proti, ir tieši otrādi, jo, lai saglabātu Pamattiesību hartas 47. panta efektivitāti, Savienības tiesai, veicot ierobežojošo pasākumu likumības pārbaudi, jāpārbauda šo pasākumu pamatā esošo motīvu pamatotība un tātad arī Padomes iesniegto dokumentu pierādījuma spēks.
Otrām kārtām, Vispārējā tiesa atgādina, ka rakstus preses izdevumos var izmantot, lai apstiprinātu atsevišķu faktu esamību, ja tie nāk no vairākiem atšķirīgiem avotiem un ja tie ir pietiekami konkrēti, precīzi un saskanīgi attiecībā uz tajos aprakstītajiem faktiem.
Šajā lietā Padome aplūkoto ierobežojošo pasākumu pret prasītāju pieņemšanu ir pamatojusi ar dažādiem šāda veida dokumentiem. Attiecībā uz The Intercept tīmekļa vietnē publicēto rakstu (
3
) Vispārējā tiesa uzskata, ka tajā ir pamatoti Padomes apgalvojumi, darot pieejamu programmatūras SIAM lietotāja rokasgrāmatu, kas sarakstīta angļu valodā, un otru rokasgrāmatu, kas sarakstīta persiešu valodā, uz kuras bija redzama prasītājas firmas zīme. Šos apgalvojumus apstiprina citi pierādījumi. Tādējādi plašsaziņas līdzekļa Commrisk rakstā (
4
) ir stāstīts par tikšanos ar tehnoloģiju uzņēmuma pārstāvi, kas centās pārdot Irānai programmatūru, kurai piemītošās funkcijas bija “pārsteidzoši līdzīgas” programmatūras SIAM funkcijām, un kas bija apzināti sniedzis šī raksta autoram informāciju par šo pārdošanu.
Visbeidzot, no asociācijas ARTICLE 19 raksta (
5
) izriet, ka pēdējā minētā jau vairākus gadus ir uzraudzījusi internetā veikto kontroļu apjomu Irānā. Šī asociācija, konkrēti, esot atklājusi, ka prasītāja, Irānas Sakaru un informācijas tehnoloģiju ministrijas – kuru patiesībā kontrolējot Irānas izlūkdienesti – kontrolē ieviešot novērošanas un cenzūras iekārtas interneta piekļuves pakalpojumu sniedzēju līmenī un Irānas Valsts Augstākās drošības padomes vārdā dodot rīkojumus par interneta piekļuves atslēgšanu un citādu traucēšanu.
Tātad, ņemot vērā dažādo pierādījumu saskanību un apstākļus, kādos tie tika sagatavoti, Vispārējā tiesa uzskata, ka Padome varēja pamatoti ņemt vērā šos apgalvojumus.
Pēdējām kārtām, Vispārējā tiesa uzskata, ka Padome Vispārējā tiesā iesniegusi pietiekami konkrētu, precīzu un saskanīgu netiešo pierādījumu kopumu, kas ļauj konstatēt, ka pastāv pietiekama saikne starp prasītāju un situāciju, kas tiek apkarota šajā gadījumā, proti, Irānas iestāžu veiktajām represijām pret miermīlīgiem demonstrantiem, žurnālistiem, cilvēktiesību aizstāvjiem, studentiem un citām personām, kas iestājas par savām likumīgajām tiesībām.
Pirmkārt, Vispārējā tiesa noraida prasītājas argumentu, ka tai nav rīcībspējas īstenot faktus, kas tai tiek pārmesti. Proti, Vispārējā tiesa konstatē, ka, lai gan saziņas pārtveršana Irānas tiesībās principā ir aizliegta, tā tomēr likumīgi joprojām ir iespējama atsevišķos gadījumos, kuri ir definēti ļoti plaši.
Otrkārt, Vispārējā tiesa noraida prasītājas argumentu par tās tehnisko nespēju vadīt Irānas mobilo sakaru tīklu lietotāju novērošanas un uzraudzības darbības. Proti, tā konstatē, ka programmatūras SIAM komandas ir adresētas visiem Irānas mobilo sakaru operatoriem un ka šiem operatoriem uz tām jāatbild jebkurā brīdī.
Turklāt, vispirms, pretēji tam, ko apliecina prasītāja, šo komandu lietošana rada Padomes aprakstītās sekas un neatbilst leģitīmam mērķim. Tādējādi komanda “LocationCustomerList” ļauj identificēt visus mobilo sakaru tīkla lietotājus, kuri atrodas noteiktā ģeogrāfiskā teritorijā, pat ja šī teritorija ir aptuvena. Turpinot, komandas “Force2GNumber” – kuras mērķis ir panākt, ka mobilais tālrunis izmanto 2G tīklu, nevis jaunākus 3G un 4G tīklus, – sekas ir tādas, ka nav iespējams skatīties un kopīgot videoklipus no šī tālruņa. Vispārējā tiesa arī norāda, ka prasītāja nesniedz nekādus pierādījumus, kas apliecinātu to, ka komandas “GetCDR” un “GetIPDR” – no kurām pirmā ir paredzēta, lai apskatītu tālruņa vēsturi, bet otrā – lai iegūtu to ierīču IP adresi, kurās ir aktivizēta konkrēta SIM karte, – varētu tikt izmantotas tikai atbildēm uz Irānas tiesu un policijas iestāžu likumīgiem pieprasījumiem.
Visbeidzot, Vispārējā tiesa uzsver, ka situāciju Irānā iezīmē civiliedzīvotāju regulāri protesti pret [pastāvošo] režīmu, kurus šīs valsts iestādes sistemātiski apspiež, tostarp izmantojot interneta uzraudzības līdzekļus. Šādos apstākļos nevar izslēgt to, ka komandas, kas sākotnēji paredzētas “likumīgiem” mērķiem, piemēram, “ApplySusp” un “ApplySuspIP” – kuras ļauj atslēgt SIM kartes, par kurām lietotāji ir paziņojuši, ka tās ir nozaudētas vai nozagtas, vai kuras pieder personām, par kurām ir paziņots, ka šīs personas ir mirušas, – tiek sagrozītas, un Irānas iestādes tās izmanto represīviem mērķiem.
(
1
)	Padomes Īstenošanas regula (ES) 2023/152 (2023. gada 23. janvāris), ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 359/2011 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Irānā (OV 2023, L 20 I, 1. lpp.).
(
2
)	Padomes Regula (ES) Nr. 359/2011 (2011. gada 12. aprīlis) par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Irānā (OV 2011, L 100, 1. lpp.).
(
3
)	Raksts ar nosaukumu “Hacked documents: How Iran track and control protesters phones”, kas publicēts 2022. gada 28. oktobrī.
(
4
)	Raksts ar nosaukumu “Hacker Leaks Manuals Showing How Iran Uses Mobile Networks to Track Protesters”, kas publicēts 2022. gada 31. oktobrī.
(
5
)	Raksts ar nosaukumu “Iran : New tactics for digital repression as protests continue”, kas publicēts 2022. gada 17. novembrī.