62006CC0221
ĢENERĀLADVOKĀTES ELEANORAS ŠARPSTONES [ELEANOR SHARPSTON] SECINĀJUMI,
sniegti 2007. gada 21. jūnijā (
1
)
Lieta C-221/06
Stadtgemeinde Frohnleiten un Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH
pret
Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft
“Prejudiciāls nolēmums — Nodeva par atkritumu apglabāšanu atkritumu izgāztuvē uz ilgstošu laiku — Nodeva, kas jāmaksā atkritumu izgāztuves apsaimniekotājam un kas aprēķināta, ņemot vērā apglabāto atkritumu svaru un atkritumu izgāztuves stāvokli — Atbrīvojums no nodokļa par tādu atkritumu apglabāšanu, kas radušies Austrijā izvietotās bīstami piesārņotās platībās — Atbrīvojuma no nodokļa nepiemērošana tādu atkritumu apglabāšanai, kas radušies citās dalībvalstīs izvietotās bīstami piesārņotās platībās — EKL 90. pants — Iekšējie nodokļi — Diskriminācija”
1.
Ar valsts tiesību normu tiek uzlikta nodeva par atkritumu apglabāšanu atkritumu izgāztuvēs, bet paredzēts atbrīvot no šīs nodevas tādu atkritumu apglabāšanu, kas ir radušies piesārņotu platību drošības pasākumu vai sanācijas rezultātā, ja šīs platības ir reģistrētas oficiālos reģistros, kuros tomēr nevar tikt reģistrētas platības citās dalībvalstīs. Šajā lietā Tiesai tiek lūgts izlemt, vai šāda tiesību norma atbilst Kopienu tiesībām.
Atbilstošās Kopienu tiesību normas
2.
EKL 90. panta pirmajā daļā (
2
) noteikts:
“Dalībvalstis citu dalībvalstu ražojumiem tieši vai netieši neuzliek iekšējos nodokļus, kas lielāki par tiem, kas tieši vai netieši uzlikti līdzīgiem vietējiem ražojumiem.” (
3
)
3.
Padomes 1993. gada 1. februāra Regula (EEK) Nr. 259/93 par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās (
4
)inter alia regulē apglabāšanai paredzēto atkritumu pārvadājumus starp dalībvalstīm.
4.
3. panta 1. punktā noteikts, ka personai, kura ir nodomājusi nosūtīt apglabāšanai paredzētos atkritumus no vienas dalībvalsts uz otru, par to ir jāpaziņo galamērķa kompetentajai iestādei, kurai saskaņā ar 4. panta 2. punkta a) apakšpunktu ir jāpieņem lēmums par pārvadājuma atļaušanu ar zināmiem nosacījumiem vai bez tiem vai par tā noraidīšanu. Tā var pieprasīt arī papildu informāciju. 4. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzēts, ka iebildumiem un nosacījumiem, kas minēti a) apakšpunktā, ir jābūt balstītiem uz 4. panta 3. punktu, kurā ir uzskaitīti iespējamie pamati. Šo pamatu starpā ir tas, ka plānotais pārvadājums “nenotiek saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem, kas attiecas uz vides aizsardzību, sabiedrisko kārtību, sabiedrisko drošību vai veselības aizsardzību”. 5. panta 1. punktā noteikts, ka pārvadājums var notikt tikai pēc tam, kad paziņotājs ir saņēmis šādu atļauju.
Atbilstošās valsts tiesību normas
5.
Ir norādīts, ka Austrijas Altlastensanierungsgesetz (
5
) (Likums par bīstami piesārņotu platību sanāciju; turpmāk tekstā — “ALSAG”) mērķis ir bīstami piesārņoto platību drošības pasākumu un sanācijas finansēšana (1. pants).
6.
2. pantā tiek definētas bīstami piesārņotas platības. Tajā ir noteikts:
“Jēdzieni
1.   Bīstami piesārņotas platības ir bijušās izgāztuves un bijušās rūpnieciskās platības, kā arī to piesārņotā augsne un gruntsūdeņi, kas — saskaņā ar bīstamības novērtējumu — rada būtiskus draudus cilvēku veselībai vai videi. [..]
2.   Bijušās izgāztuves ir izgāztuves, kurās atkritumi tika apglabāti ar atļauju vai bez tās.
3.   Bijušās rūpnieciskās platības ir telpas, kurās tika veikts darbs ar videi bīstamām vielām.”
7.
ALSAG II daļā paredzēta bīstami piesārņotu platību nodeva (turpmāk tekstā — “nodeva”), lai finansētu šādu platību drošības pasākumus un sanāciju.
8.
II daļas 3. punktā noteikts:
“1.   Bīstami piesārņotu platību nodevu uzliek šādām darbībām:
1)
ilgtermiņa atkritumu apglabāšanai, tai skaitā atkritumu pārvešanai uz atkritumu izgāztuvi, pat ja tā ir saistīta ar tehnisku ēku celtniecību vai citiem mērķiem;
2)
nelīdzenas virsmas aizpildīšanai vai nolīdzināšanai ar atkritumiem, tai skaitā atkritumu iestrādāšanai ģeoloģiskās struktūrās, izņemot aizpildīšanu vai nolīdzināšanu, kam ir īpaša celtniecības funkcija saistībā ar augstāka līmeņa celtniecības darbību (piemēram, ceļu dambji un ceļu klātnes, dzelzceļa sliedes un pamati, izrakumu vai meliorācijas grāvju aizpildīšana);
[..]
2.   No pienākuma maksāt nodevu tiek atbrīvotas šādas darbības:
1)
tādu atkritumu apglabāšana, uzglabāšana vai pārvadāšana, par ko tiek pierādīts, ka tie ir radušies drošības pasākumu vai sanācijas rezultātā, kas tiek veikti
a)
iespējamās piesārņotās platībās, kas ir reģistrētas Verdachtsflächenkataster [iespējamu piesārņotu platību reģistrā], vai
b)
bīstami piesārņotās platībās, kas ir reģistrētas Altlastenatlas [bīstami piesārņotu platību reģistrā]
[..].”
9.
4. pantā ir uzskaitītas tās personas, kurām ir jāmaksā nodeva, šo uzskaitījumu (4. panta 1. punktā) sākot ar atkritumu izgāztuves operatoru (
6
).
10.
5. pantā noteikts, ka nodeva tiek aprēķināta, pamatojoties uz atkritumu svaru.
11.
6. pantā ir paredzētas nodevas likmes. 6. panta 4. punktā paredzētas samazinātas likmes, ja atkritumi tiek apglabāti izgāztuvē, kura atbilst valsts tiesību aktos noteiktiem tehniskiem standartiem.
12.
ALSAG 3. panta 2. punkta 1. apakšpunktā minētie Verdachtsflächenkataster un Altlastenatlas tiek regulēti tā 13. pantā. Šajā pantā būtībā noteikts, ka federālajam vides, jaunatnes un ģimenes lietu ministram sadarbībā ar federālo ekonomikas ministru un federālo lauksaimniecības un mežsaimniecības ministru ir jākoordinē iespējamu piesārņotu platību valsts uzskaite, izvērtējums un klasifikācija. Novērtējuma rezultātā iegūtie dati un informācija ir jānosūta Federālajam vides birojam, šim birojam tie ir jāizanalizē un jāreģistrē Verdachtsflächenkataster. Federālajam vides, jaunatnes un ģimenes lietu ministram turklāt ir jākoordinē visi pasākumi, kas nepieciešami, lai izvērtētu iespējamo piesārņoto platību riska potenciālu. Tās iespējamās piesārņotās platības, par kurām risku izvērtējuma rezultātā tiek konstatēts, ka ir jāveic drošības pasākumi vai sanācija, ir jāreģistrē Altlastenatlas kā bīstami piesārņotas platības.
13.
Verdachtsflächenkataster un Altlastenatlas var reģistrēt vienīgi Austrijā atrodošās platības. Šī iemesla dēļ atbrīvojumu no nodevas var saņemt vienīgi attiecībā uz tādiem atkritumiem, kas ir radušies Austrijā atrodošos iespējamu piesārņotu platību vai bīstami piesārņotu platību drošības pasākumu vai sanācijas rezultātā.
14.
Tiesas sēdē šajā lietā Austrijas valdība sīkāk izskaidroja ALSAG. Tam stājoties spēkā 1989. gada 1. jūlijā (
7
) Austrijā bija aptuveni 3000 bīstami piesārņotu platību, no kurām dažās bija jāveic drošības pasākumi un sanācija. Tādēļ tika izveidota piesārņotu platību atpazīšanas un attīrīšanas sistēma. Principā piesārņotājs maksā par attīrīšanu. Tomēr, ja nav iespējams noskaidrot piesārņotāju vai no viņa iekasēt maksājumu, tad atbildību uzņemas valsts. Finansējums tiek piešķirts no iekasētajām nodevām. Nodevas likme ir noteikta tādējādi, lai ilgtermiņā nodrošinātu piesārņoto platību sanāciju. Atkritumi no šādām platībām, kas tiek pakļautas sanācijai, netiek aplikti ar nodevu. ALSAG nodrošina, ka ienākumi no nodevas tiek izmantoti tikai piesārņoto platību attīrīšanai. Lai neapgrūtinātu piesārņoto platību sanāciju vai drošības pasākumu veikšanu ar nodevu, ar to saistītā atkritumu apglabāšana saskaņā ar ALSAG 3. panta 2. punktu tiek atbrīvota no nodevas.
Pamata tiesvedība un prejudiciālais jautājums
15.
Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH (Fronleitenes pašvaldības uzņēmums GmbH), kura vienīgā īpašniece ir Stadtgemeinde Frohnleiten (Fronleitenes pašvaldība), apsaimnieko atkritumu izgāztuvi Fronleitenē. 2001. un 2002. gadā šajā izgāztuvē tika apglabāts noteikts daudzums Itālijā radušos sasmalcinātu atkritumu. Šie atkritumi bija radušies Itālijā, Rovigo [Rovigo] pašvaldības teritorijā atrodošās platības sanācijas gaitā, kas Itālijas reģionālajā bīstami piesārņotu platību sanācijas plānā bija minēta kā platība, kurā jāveic sanācija (
8
). Šī platība nav reģistrēta Altlastenatlas kā bīstami piesārņota platība. Atkritumu pārvadājums uz Austriju bija apstiprināts ar kompetentā ministra (turpmāk tekstā — “atbildētāja iestāde”) lēmumu saskaņā ar Regulas Nr. 259/93 3.–5. pantu un Austrijas Abfallwirtschaftsgesetz (Likums par atkritumu apsaimniekošanu) 36. pantu (
9
).
16.
Izskatot Stadtgemeinde Frohnleiten un Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH (turpmāk tekstā — “prasītāji”) pieteikumu, Bezirkshauptmannschaft Graz-Umgebung (Grācas apgabala administratīvā iestāde) konstatēja, ka šie atkritumi nebija jāapliek ar nodevu, jo, ja tie tiktu izslēgti no atbrīvojuma, tad rastos diskriminācija pretrunā EKL 90. pantam. Landeshauptmann von Steiermark (Štīrijas apgabala ministru prezidents; turpmāk tekstā — “LH”) noraidīja vietējā nodokļu biroja apelācijas sūdzību par šo lēmumu. LH uzskatīja, ka nodeva nebija jāmaksā arī tāpēc, ka atkritumi bija radušies likumīgu bīstami piesārņotu platību drošības pasākumu vai sanācijas rezultātā Itālijā, un, ja tiktu nošķirti šādi atkritumi, kas radušies Austrijā un Itālijā, tad tas būtu pretrunā EKL 90. pantam.
17.
Izskatot apelācijas sūdzību, atbildētāja iestāde atcēla LH lēmumu, pamatojoties uz to, ka nodeva nebija nodoklis par ražojumiem, bet gan nodoklis, kas tiek uzlikts par veiktajām darbībām, tāpēc EKL 90. pants nebija piemērojams. Prasītāji pārsūdzēja šo lēmumu Verwaltungsgerichtshof (Administratīvajā tiesā).
18.
Šī tiesa uzskata, ka, pat ja nodeva ir “nodoklis par ražojumiem” un tāpēc uz to attiecas EKL 90. pants, ar faktu, ka no nodevas tiek atbrīvoti vienīgi tie atkritumi, kuri rodas Austrijā, netiek pārkāpts EKL 90. pants vai (kā pakārtoti ir apgalvojuši prasītāji) EKL 10., 12., 23., 25. vai 49. pants.
19.
Verwaltungsgerichtshof atzīmē, ka ALSAG kalpo bīstami piesārņotu platību drošības pasākumu un sanācijas mērķim. Tie ir vides politikas mērķi. Dažos gadījumos šo mērķu realizēšanai tiek veikti administratīvi pasākumi (piemēram, administratīvi rīkojumi attīrīt bīstami piesārņotu platību) un dažos gadījumos — fiskāli pasākumi (piemēram, tāds atbrīvojums no nodokļiem kā šajā lietā). Šo pasākumu veikšanas priekšnosacījums ir, ka ir zināms, kurās platībās ir jāveic drošības pasākumi vai sanācija. Lai identificētu bīstami piesārņotas platības, ALSAG noteikts, ka tiek veiktas inspekcijas, lai novērtētu platības un tās reģistrētu Verdachtsflächenkataster un Altlastenatlas, kas savukārt ir pamatā turpmākiem pasākumiem. Līdz ar to nav iespējams izvairīties no tā, ka šajos reģistros ir iespējams reģistrēt vienīgi valsts teritorijā atrodošās platības. No tā tomēr neizriet, ka Austrijai ir pienākums nepiemērot nodokļu tiesību priekšrocības attiecībā uz šādās platībās radušos atkritumu apglabāšanu vai atteikties no prasības par reģistrāciju Verdachtsflächenkataster vai Altlastenatlas, lai tiktu piešķirts nodokļu atbrīvojums.
20.
Verwaltungsgerichtshof uzskata, ka prasītāju minētā Eiropas Kopienu Tiesas judikatūra neatbalsta to argumentus. Tomēr, tā kā šī judikatūra viennozīmīgi neatrisina tās izskatāmo jautājumu, Verwaltungsgerichtshof Eiropas Kopienu Tiesai ir iesniegusi lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par šādu jautājumu:
“Vai EKL 10., 12., 23., 25., 49. vai 90. pantam ir pretrunā tāds valsts tiesību noteikums par nodokļiem, ar kuru par atkritumu apglabāšanu atkritumu izgāztuvē tiek uzlikta nodeva (Altlastenbeitrag; nodeva par bīstami piesārņotām platībām), bet paredzēts atbrīvot no šīs nodevas tādu atkritumu apglabāšanu, kas neapšaubāmi ir radušies piesārņotu platību (iespējami piesārņotas vai bīstami piesārņotas platības) drošības pasākumu vai sanācijas rezultātā, ja šīs platības (iespējami piesārņotas vai bīstami piesārņotas platības) ir reģistrētas likumā noteiktajā oficiālajā reģistrā (Verdachtsflächenkataster — iespējami piesārņoto platību reģistrs vai Altlastenatlas — bīstami piesārņoto platību reģistrs), kurā var tikt reģistrētas tikai Austrijas teritorijā esošas platības, līdz ar to arī atbrīvot no nodevas var vienīgi to atkritumu apglabāšanu, kas ir radušies valsts teritorijā esošās iespējami bīstami piesārņotās vai bīstami piesārņotās platībās?”
21.
Rakstveida apsvērumus ir iesnieguši prasītāji, Austrijas valdība un Komisija, kas visi piedalījās arī tiesas sēdē.
EKL 23. un 25. pants
22.
Šajos pantos paredzēts dalībvalstīm aizliegt savstarpējus ievedmuitas un izvedmuitas nodokļus un visus maksājumus ar līdzvērtīgu iedarbību. Iesniedzējtiesa vaicā, vai atbrīvojums no nodevas ir maksājums ar ievedmuitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību un līdz ar to, vai tas ir pretrunā šim aizliegumam.
23.
Visi lietas dalībnieki, kuri ir iesnieguši apsvērumus, piekrīt, ka nodeva nav maksājums ar līdzvērtīgu iedarbību.
24.
Es tam piekrītu. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru vienpusēji uzlikts maksājums, neatkarīgi no tā nosaukuma un piemērošanas metodes, kas skar attiecīgās preces sakarā ar robežas šķērsošanu un kas nav muitas nodoklis parastā izpratnē, ir uzskatāms par maksājumu ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību EKL 25. panta izpratnē (
10
). Tomēr šajā lietā nodeva netiek piemērota sakarā ar to, ka atkritumi šķērso robežu.
EKL 90. pants
25.
Prasītāji un Komisija uzskata, ka nosacījumi atbrīvojumam no nodevas ietilpst EKL 90. panta piemērošanas jomā un nav saderīgi ar šo tiesību normu. Austrijas valdība norāda, ka, pirmkārt, 90. pants nav piemērojams, un, pakārtoti, ka tas nav ticis pārkāpts.
26.
90. pants dalībvalstīm aizliedz citu dalībvalstu ražojumiem tieši vai netieši uzlikt iekšējos nodokļus, kas lielāki par tiem, kas tieši vai netieši uzlikti līdzīgiem vietējiem ražojumiem. Tā mērķis ir atbrīvoties no slēptiem preču aprites brīvības ierobežojumiem, kas var rasties dalībvalsts nodokļu tiesību aktu rezultātā (
11
). Līdz ar to 90. pantam ir jāgarantē iekšējo nodokļu pilnīga neitralitāte attiecībā uz konkurenci starp valsts ražojumiem un ievestiem ražojumiem (
12
).
Vai nodeva tiek uzlikta “ražojumiem”?
27.
EKL 90. pants ir piemērojams vienīgi attiecībā uz nodokļiem, ko uzliek ražojumiem. Prasītāji un Komisija apgalvo, ka nodeva tiek uzlikta ražojumiem; Austrijas valdība tam nepiekrīt.
28.
Šķiet, ka netiek apstrīdēts, ka atkritumi, kā norāda Komisija, neatkarīgi no tā, vai tie ir pārstrādājumi, ir jāuzskata par “precēm”, kuru apriti saskaņā ar EKL 28. pantu principā nedrīkst kavēt (
13
). Līdz ar to paši atkritumi ir “ražojumi” EKL 90. panta izpratnē.
29.
Lietas dalībnieki nespēj vienoties par to, vai, pirmkārt, ir pareizi uzskatīt, ka nodeva tiek uzlikta atkritumiem kā ražojumiem, kā apgalvo prasītāji un Komisija, vai par atkritumu izgāztuvju nodrošināšanu, kā apgalvo Austrijas valdība.
30.
Austrijas valdība apgalvo, ka nodeva ir nodoklis par pakalpojumu sniegšanu, proti, ilgtermiņa atkritumu apglabāšanu un zemes aizpildīšanu vai nolīdzināšanu, izmantojot atkritumus. Kaut gan tā piekrīt, ka, lai nodoklis ietilptu 90. panta piemērošanas jomā, tas nav jāuzliek tieši ražojumiem, tā uzskata, ka tas tā ir vienīgi tad, ja nodoklis nepastarpināti ietekmē ražojuma izmaksas. Nodevai nav šādas ietekmes. Gluži pretēji, atkritumu piegādātājs maksā izgāztuves operatoram nodevu, lai operators pārbaudītu atkritumus, pieņemtu tos atkritumus, kas atbilst izgāztuvei izsniegtajai atļaujai un tos neatgriezeniski apglabātu. Nodeva netiek uzlikta apgrozībā laižamam ražojumam, kas kļūst dārgāks diskriminējošu nodokļu uzlikšanas rezultātā un kas tiktu nostādīts nelabvēlīgā situācijā, ja tas tiktu pārdots valsts tirgū. Tā drīzāk ir politisks instruments, kas tiek piemērots attiecībā uz jebkādu pasākumu, kas neatgriezeniski beidz ražojuma dzīves ciklu.
31.
Saskaņā ar ALSAG noteikumiem nodeva principā tiek uzlikta “ilgtermiņa atkritumu apglabāšanai” un “nelīdzenas virsmas aizpildīšanai vai nolīdzināšanai ar atkritumiem” (
14
). Nodeva galvenokārt jāmaksā atkritumu izgāztuves operatoram (
15
). Tā tiek aprēķināta, pamatojoties uz atkritumu svaru (
16
). Austrijas valdības pārstāvis tiesas sēdē norādīja, ka nodevas likme var ietekmēt maksu, ko atkritumu izgāztuves operators iekasē par atkritumu apglabāšanu. Tā kā nodevas likme tiek samazināta, ja attiecīgā atkritumu izgāztuve atbilst noteiktiem tehniskiem standartiem (
17
), tad tādas izgāztuves, kura atbilst šādiem standartiem, īpašnieks varēs samazināt maksu par atkritumu pieņemšanu apglabāšanai. Atkritumu izgāztuves operatora prasīto cenua fortiori ietekmēs nodevas pastāvēšanas fakts un atbrīvojuma pieejamība.
32.
Kā norāda prasītāji, nodokļa, kas uzlikts ražojumam, jēdziens jāinterpretē plaši, ņemot vērā tā mērķi, t.i., slēptu preču brīvas aprites ierobežojumu, kas var izrietēt no dalībvalsts nodokļu tiesību aktiem, novēršanu (
18
). 90. pants ir piemērojams attiecībā uz nodokļiem, ko ražojumiem uzliek “tieši vai netieši”. Arī šie termini ir jāinterpretē plaši (
19
). Līdz ar to Tiesa ir interpretējusi šo tiesību normu kā tādu, kas attiecas uz ko vairāk, nekā tikai klasiskajām nodevām, kas tieši tiek uzliktas precēm, un kā tādu, kas aptver maksu par gaļas veterināro un sabiedrības veselības inspekciju (
20
), farmaceitisku ražojumu reģistrācijas maksu (
21
) un maksu par automašīnu tehnisko kontroli (
22
).
33.
Tiesa turklāt ir paplašinājusi nodokļu, kas tiek uzlikti ražojumiem, jēdzienu tādējādi, ka tas attiecas uz nodokļiem par ražojumu izmantošanu vai pārvadāšanu vai par telpu izmantošanu. Piemēram, spriedumā lietā Bergandi (
23
) Tiesa konstatēja, ka 90. pants attiecas uz iekšējiem nodokļiem, kas bija uzlikti par tādu ievestu ražojumu izmantošanu, kas būtībā bija paredzēti šādai izmantošanai un ievesti vienīgi šim mērķim. Spriedumā lietā Schöttle (
24
) Tiesa izlēma, ka nodeva, kas tika uzlikta par preču starptautisku pārvadāšanu pa ceļiem atkarībā no valsts teritorijā nobrauktā attāluma un no attiecīgo preču svara, bija ražojumiem netieši uzlikts nodoklis 90. panta izpratnē. Spriedumā lietā Haahr Petroleum (
25
) Tiesa atzina, ka nodeva, kas tika uzlikta par preču pārvadāšanu vai komerciālu ostu izmantošanu un ko sākotnēji maksāja kuģis vai tā vietējais pārstāvis, bija nodeva, kas bija uzlikta ražojumiem un ko maksāja preču saņēmējs vai nosūtītājs.
34.
Līdz ar to tikai tas, ka nodoklis tiek uzlikts pakalpojumam, kas ir saistīts ar precēm, nav pietiekami, lai to izslēgtu no 90. panta piemērošanas jomas, un pietiekami nav arī tas, ka nodoklis sākotnēji jāmaksā kādam citam, nevis personai, kura rīkojas ar attiecīgajām precēm. Nozīme ir tam, vai nodoklim ir nepastarpināta ietekme uz vietēju un ievestu ražojumu izmaksām (
26
).
35.
Kā ir izskaidrots iepriekš, šajā lietā šķiet, ka nodeva ietekmē maksu, ko izgāztuves operators iekasē no konkrēta klienta, par sliktu ievestiem ražojumiem. Es nepiekrītu, ka šī ietekme (kura šķietami netiek apstrīdēta) attiecas uz apgrozībā nelaižamu ražojumu. Tiesa ir uzskatījusi nepārstrādājamus un atkārtoti neizmantojamus atkritumus par “precēm” EKL 23. (un līdz ar to arī 25.) un 28. panta izpratnē: skat. attiecīgi spriedumus lietās Komisija/Vācija (
27
) un Komisija/Beļģija (
28
) (
29
). Tas pats princips pēc analoģijas ir jāpiemēro attiecībā uz 90. pantu, kas papildina šos pantus (
30
). Kā norāda prasītāji, vienīgais nepārstrādājamu un atkārtoti neizmantojamu atkritumu apgrozījuma veids ir to apglabāšana. Līdz ar to valsts tiesību aktiem, kas attiecas uz atkritumu dzīves cikla beigām, ir jāatbilst Līguma tiesību normām par preču brīvu apriti. Turklāt Tiesa spriedumā lietā Komisija/Beļģija pielīdzināja atkritumu apglabāšanu saimnieciskam darījumam (
31
).
36.
Princips, ka 90. pants ir piemērojams attiecībā uz nodokļiem par darbībām, kas saistītas ar ražojumiem, tikai tad, ja šiem nodokļiem ir nepastarpināta ietekme uz ražojumu izmaksām, izriet no spriedumiem lietās Schöttle un Haahr Petroleum. Abas šīs lietas attiecās uz komerciāliem ražojumiem. Līdz ar to tas bija atbilstošs kritērijs, lai noteiktu, vai nodoklis par šajās lietās apskatāmajām darbībām (proti, preču pārvadājumiem pa ceļiem un ostu izmantošanu preču iekraušanai un izkraušanai) ietilpa šīs tiesību normas piemērošanas jomā. Tomēr fakts, ka šis princips dabiski neaptver darījumus, kas saistīti ar atkritumu apglabāšanu un līdz ar to automātiski ražojumus to saimnieciskās dzīves beigās, kam vairs nav saimnieciskas vērtības — un kam faktiski parasti (un arī šajā lietā) ir negatīva vērtība, jo par to apglabāšanu ir jāizdara maksājums —, pēc manām domām, nav pietiekams, lai no 90. panta piemērošanas jomas izslēgtu nodokli par šo apglabāšanu.
37.
Jāatgādina, ka šīs tiesību normas mērķis, kas bija tiešais pamats Tiesas noteiktajai prasībai spriedumā lietā Schöttle, ka ir nepieciešama nepastarpināta ietekme uz ražojuma izmaksām, ir novērst slēptus ierobežojumus preču aprites brīvībai, kas var izrietēt no aplikšanas ar nodokļiem. Ja slēpts ierobežojums preču aprites brīvībai izriet no aplikšanas ar nodokļiem pat tad, ja nepastāv nepastarpināta ietekme uz tāda ražojuma izmaksām, kas neietilpst tradicionālajos tirdzniecības modeļos, man šķiet, ka šādai aplikšanai ar nodokļiem principā tomēr būtu jāietilpst 90. panta piemērošanas jomā. Šajā brīdī ir jāatgādina, ka šī analīze attiecas vienīgi uz jautājumu, vai nodevas kontekstā atkritumi ir “ražojums” šīs tiesību normas izpratnē. Pat ja tas tā būtu, 90. pants nebūs pārkāpts, ja vien netiks pierādīts, ka nodevas ietekme ir diskriminējoša.
38.
Man turklāt šķiet, ka nodevai ir nepastarpināta ietekme uz apglabājamo atkritumu darījumu finansiālajām sekām, kaut arī šī ietekme nav šo atkritumu pārdošanas cenas palielinājums. Atkritumu turētājam ir jāmaksā izgāztuves operatoram maksa par atkritumu pieņemšanu apglabāšanai. Šī maksa vismaz daļēji tiek noteikta, ņemot vērā nodevu, kas jāmaksā izgāztuves operatoram. Ja tiek paplašināts atbrīvojums, tad ir skaidrs, ka izgāztuves operatora maksājamā nodeva tiks samazināta, un var sagaidīt, ka proporcionāli var tikt samazināta viņa iekasētā maksa par atkritumu pieņemšanu apglabāšanai. Līdz ar to tam, ka atbrīvojums netiek attiecināts uz atkritumiem no citām dalībvalstīm, ir netiešs iznākums, ka šādu atkritumu turētājiem par to apglabāšanu ir jāmaksā vairāk.
39.
Visbeidzot, kā norāda Komisija, pastāv vēl viens pamats, lai uzskatītu, ka nodeva ir uzlikta “ražojumiem”. Šī lieta attiecas uz rūpnieciskiem atkritumiem, kas rodas ražojot noteiktus pabeigtus ražojumus, kurus var laist apgrozībā tirgū. Šo ražojumu izmaksas un līdz ar to arī to cena iekļauj izmaksas par rūpniecības atkritumu apglabāšanu. Tādēļ vismaz principā nevar izslēgt, ka atbrīvojums vismaz dažos gadījumos dod priekšrocību ražojumiem, kas rada atkritumus Austrijā, salīdzinājumā ar ražojumiem, kas tiek ražoti citā dalībvalstī, kas galvenokārt rada atkritumus šajā dalībvalstī.
40.
Iepriekš minēto iemeslu dēļ es uzskatu, ka nodeva ir nodoklis, kas tiek netieši uzlikts ražojumiem EKL 90. panta izpratnē.
Vai nodeva ir diskriminējoša?
41.
EKL 90. pants dalībvalstīm aizliedz citu dalībvalstu ražojumiem uzlikt nodokļus, kas lielāki par tiem, kas tiek uzlikti līdzīgiem vietējiem ražojumiem.
42.
Netiek apstrīdēts, ka nodeva principā tiek uzlikta atkritumiem, kas ir radušies Austrijā, un atkritumiem, kas ir radušies citās dalībvalstīs, un ka abas minētās atkritumu kategorijas ir “līdzīgi” ražojumi šīs tiesību normas izpratnē.
43.
Austrijas valdība pakārtoti norāda, ka nodeva nav pretrunā EKL 90. pantam, jo tā nav diskriminējoša. Nodeva tiek piemērota, lai finansētu piesārņotu platību drošības pasākumus un sanāciju, neatkarīgi no tā, vai aizbēršanai tiek apglabāti, pārvadāti vai izmantoti atkritumi no Austrijas vai citām dalībvalstīm. ALSAG mērķis ir uzlabot vidi Austrijā, labāk identificējot piesārņotas platības un veicot drošības pasākumus vai sanāciju tajās. Ar šo mērķi ir saderīgi, ka pastāv atbrīvojums par darbībām attiecībā uz atkritumiem, kas ir radušies, veicot drošības pasākumus vai sanāciju piesārņotās vai iespējami piesārņotās platībās. Šī mērķa sasniegšanai vispirms ir jāidentificē platības, kurās ir jāveic drošības pasākumi vai sanācija. Tādēļ ir jāsavāc un jāizvērtē informācija vai jāveic izmeklēšana, lai attiecīgās platības reģistrētu Altlastenatlas. Šī iemesla dēļ šajā reģistrā var reģistrēt vienīgi platības Austrijas teritorijā. Pastāv objektīva atšķirība starp situāciju, kurā atkritumi tiek ievesti no citas dalībvalsts, un situāciju, kurā drošības pasākumi un sanācija tiek veikta tajā pašā dalībvalstī. Līdz ar to tā nav situācija, kurā pastāv nevienlīdzīga attieksme pret būtībā līdzīgām situācijām. Līdz ar to nav notikusi diskriminācija.
44.
Patiešām ir tā, ka Kopienu tiesību akti neierobežo katras dalībvalsts brīvību izveidot nodokļu sistēmu, saskaņā ar kuru tiek nošķirti noteikti ražojumi, pat ražojumi, kas ir līdzīgi 90. panta izpratnē, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, piemēram, izmantoto izejvielu raksturu vai pielietotiem ražošanas procesiem. Tomēr šāda nošķiršana ir saderīga ar Kopienu tiesību aktiem vienīgi tad, ja tā notiek tādu mērķu sasniegšanai, kas paši ir saderīgi ar Līguma un tā sekundāro tiesību aktu prasībām, un ja detalizētie noteikumi ir tādi, lai izvairītos no jebkādas tiešas vai netiešas diskriminācijas pret no citām dalībvalstīm ievestiem ražojumiem (
32
).
45.
Šajā lietā atšķirīgā attieksme nodokļu jomā pret apskatāmajiem ražojumiem (t.i., atbrīvojuma no nodevas pieejamība) noteikti ir balstīta uz objektīvu kritēriju, proti, vai atkritumi rodas, veicot drošības pasākumus vai sanāciju Verdachtsflächenkataster reģistrētās iespējamās piesārņotās platībās vai Altlastenatlas reģistrētās bīstami piesārņotās platībās. Šīs atšķirīgās attieksmes mērķis — veicināt drošības pasākumu veikšanu un/vai sanāciju šādās platībās, cenšoties panākt plašāku vides un sabiedrības veselības aizsardzību — prima facie ir saderīgs ar EK līgumā minētajiem vides un veselības mērķiem (
33
). Šāds viedoklis tomēr varētu būt pārlieku vienkāršots. Līgumā minētie mērķi ir tieši noteikti Kopienu līmenī. ALSAG mērķi ir tikpat tieši noteikti valsts līmenī. Nodevas struktūras un atbrīvojuma no nodevas rezultātā tiek kavēta drošības pasākumu veikšana un/vai sanācija platībās citās dalībvalstīs salīdzinājumā ar platībām Austrijā. Kaut vai tikai šī iemesla dēļ es neesmu pārliecināta, ka ALSAG paredzētā atšķirīgā attieksme nodokļu jomā ir saderīga ar EKL 90. pantu. Neatkarīgi no tā, jebkurā gadījumā nav ticis izpildīts trešais saderīguma nosacījums: detalizētie noteikumi acīmredzami nav tādi, lai izvairītos no jebkādas tiešas vai netiešas diskriminācijas pret no citām dalībvalstīm ievestiem ražojumiem.
46.
Tiešais nosacījums, lai tiktu piešķirts atbrīvojums, ir tas, ka atkritumiem, kuri tiek apglabāti, jārodas platībā, kas pēc būtības var atrasties vienīgi Austrijā. Pastāvīgajā judikatūrā noteikts, ka tādu kritēriju lielāku nodokļu uzlikšanai, kuru pēc būtības nekad nevar izpildīt līdzīgi vietējie ražojumi, nevar uzskatīt par atbilstošu EKL 90. pantam (
34
).
47.
Austrija apgalvo, ka pastāv objektīva atšķirība starp situāciju, kurā atkritumi tiek ievesti no citas dalībvalsts, kad nepastāv saistība starp sanāciju un atkritumu apglabāšanu, un situāciju, kurā attīrīšana un apglabāšana tiek veikta vienā un tajā pašā dalībvalstī. Protams, ir skaidrs, ka tas tā ir. Tomēr tas neatrisina radušos problēmu. Gluži pretēji, tas apstiprina manu viedokli, ka ALSAG vides un sabiedrības veselības mērķi ir ierobežoti ar valsts teritoriju. Ja šim argumentam vispār ir kāda nozīme, tas liek domāt, ka nodeva nebūtu jāpiemēro, ja atkritumi tiek ievesti no citas dalībvalsts.
48.
Es piebilstu, ka fakts, ka nodoklis vai nodeva ir īpaša maksa vai tiek iekasēts specifiskam mērķim, nevar novērst tā ietilpšanu 90. panta piemērošanas jomā (
35
).
49.
Austrija izvirza problēmu, kas saistīta ar pārliecināšanos par to, ka citās dalībvalstīs radušos atkritumu izcelsme ir salīdzināma ar ALSAG 3. panta 2. punktā definēto izcelsmi.
50.
Tomēr šādas praktiskas dabas grūtības nevar attaisnot tādu iekšējo nodokļu uzlikšanu, ar kuriem, pārkāpjot EKL 90. pantu, tiek diskriminēti ražojumi no citām dalībvalstīm (
36
). Tas nenozīmē, ka importējošā dalībvalsts nevar lūgt iesniegt pierādījumus, pamatojoties uz vispārējiem pierādīšanas pienākuma dalīšanas principiem, saskaņā ar kuriem uzņēmumiem, kuri vēlas saņemt atbrīvojumu, ir jāpierāda, ka ir tikuši izpildīti nosacījumi šāda atbrīvojuma saņemšanai. Līdz ar to importējošā dalībvalsts var lūgt, lai tiktu iesniegti pierādījumi tādā formā, kas izslēdz nodokļu apiešanas risku, piemēram, iesniedzot attiecīgus eksportējošās dalībvalsts iestāžu izsniegtus apliecinājumus (
37
). Tomēr tai attiecīgajiem uzņēmumiem jādod iespēja iesniegt šādus pierādījumus (
38
).
51.
ALSAG jau paredzēts, ka atbrīvojums ir atkarīgs no tā, vai tiek iesniegti pierādījumi, ka atkritumi ir radušies, veicot drošības pasākumus vai sanāciju piesārņotā platībā. Līdz ar to šajā lietā Austrijas valdībai prasītājiem ir jādod iespēja iesniegt šādus pierādījumus saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem mutatis mutandis un saskaņā ar tādiem pašiem standartiem, kādus tā piemēro tādu atkritumu, kuri ir radušies Austrijas platībās, turētājiem. Ja šāda iespēja ir dota un prasītāji nav varējuši to pierādīt saskaņā ar tādiem pašiem standartiem, kādi tiktu piemēroti Austrijā radušos atkritumu turētājiem, tad Austrijas valdībai nav pienākuma piešķirt atbrīvojumu.
52.
Visbeidzot, es pieminu argumentu, ko atbildētāja iestāde izvirzīja iesniedzējtiesā, ka valsts likumdevējam nebija pienākuma ļaut platībām ārpus Austrijas teritorijas gūt labumu no nodokļu priekšrocības. Es piekrītu Komisijas apgalvojumam, ka šis iebildums ir balstīts uz nepareizu EKL 90. panta funkcijas izpratni Līguma vispārējā sistēmā un uz to, ka ir ticis sajaukts šis pants un panti, kuri attiecas uz valsts atbalstu (87. un turpmākie panti). Valsts atbalsta noteikumi attiecas uz saimniecisku darbību veicināšanu valsts teritorijā, un tie aptver plašu spektru. Šajā sakarā Austrija savos rakstveida apsvērumos norāda, ka tā faktiski ir paziņojusi par divām atbalsta sistēmām bīstami piesārņotu platību drošības pasākumu un sanācijas veikšanai gadījumos, kad nav iespējams noteikt sākotnējo piesārņotāju, kuras abas ir apstiprinājusi Komisija (
39
). Pretstatā tam 90. panta piemērošanas joma ir ierobežotāka. Tas neaizliedz atbalstu pašu par sevi, bet aizliedz noteiktas situācijas, kas saistītas ar “nodokļiem”, kas uzlikti “ražojumiem”. Ja atšķirīga attieksme ietilpst EKL 90. panta piemērošanas jomā, tad to — pretstatā valsts atbalstam — nevar attaisnot, atsaucoties uz valsts ieinteresētību platību attīrīšanā (
40
).
53.
Līdz ar to es uzskatu, ka nodeva ir pretrunā EKL 90. pantam.
EKL 49. pants
54.
EKL 49. pantā noteikts, ka dalībvalstīm Kopienā ir jāaizliedz pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi to dalībvalstu pilsoņiem, kas veic uzņēmējdarbību kādā Kopienas valstī, bet sniedz pakalpojumus citas dalībvalsts personai.
55.
Prasītāji pakārtoti apgalvo, ka no ALSAG 3. panta 2. punkta 1. apakšpunkta izrietošā diskriminācija liedz izgāztuvēm Austrijā sniegt atkritumu apglabāšanas pakalpojumus ar vienādiem nosacījumiem valsts un ārvalstu atkritumu ražotājiem. Līdz ar to šis tiesiskais regulējums ir tāds, kas attur Austrijas izgāztuvju operatorus no savu pakalpojumu piedāvāšanas personām, kas ieved atkritumus no citām dalībvalstīm, un līdz ar to tas ir pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums EKL 49. panta izpratnē.
56.
Tiesa ir atzinusi, ka uz pakalpojumu sniegšanas brīvību var atsaukties ne tikai dalībvalsts pilsonis, kas veic uzņēmējdarbību kādā Kopienas valstī, bet sniedz pakalpojumus citas dalībvalsts personai, bet arī uzņēmums prasībās pret valsti, kurā tas veic uzņēmējdarbību, ja tas sniedz pakalpojumus saņēmējiem, kuri veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, bet vispārīgāk — gadījumā, ja pakalpojumu sniedzējs sniedz pakalpojumus citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā tas veic uzņēmējdarbību (
41
). Ja pakalpojumu sniegšana ietilpst tādējādi interpretētā EKL 49. panta piemērošanas jomā, šis pants liedz piemērot jebkādu tiesisko regulējumu, kas bez objektīva pamatojuma liek šķēršļus pakalpojuma sniedzēja brīvībai sniegt šādus pakalpojumus vai pakalpojumu sniegšanu starp dalībvalstīm padara grūtāku nekā pakalpojumu sniegšanu tikai vienā dalībvalstī. Līdz ar to uz pakalpojumu sniegšanu starp dalībvalstīm nevar attiecināt stingrākus nosacījumus kā tos, kuri tiek attiecināti uz analogu pakalpojumu sniegšanu valsts līmenī (
42
).
57.
Kā minēts iepriekš (
43
), ir skaidrs, ka nodevas un atbrīvojuma kombinācijas rezultātā tādu atkritumu, kuri rodas drošības pasākumu vai sanācijas veikšanas piesārņotās vai iespējami piesārņotās platībās rezultātā, turētājiem citās dalībvalstīs, nevis Austrijā, par to apglabāšanu Austrijā ir jāmaksā vairāk nekā līdzvērtīgu Austrijas izcelsmes atkritumu turētājiem. Līdz ar to uz šādu atkritumu apglabāšanas pakalpojumu sniegšanu starp dalībvalstīm attiecas stingrāki nosacījumi nekā tie, kas attiecas uz analogu pakalpojumu sniegšanu valsts līmenī.
58.
Šī iemesla dēļ es piekrītu, ka, ja Tiesa atzītu, ka nodeva ir nodoklis, kas tiek uzlikts par pakalpojumu sniegšanu un nevis uzlikts ražojumiem, tad tas fakts, ka atbrīvojums no nodevas nav pieejams attiecībā uz atkritumiem no piesārņotām platībām citās dalībvalstīs, nevis Austrijā, rada sekas, kas ir pretrunā EKL 49. pantam.
59.
Austrijas valdība apgalvo, ka ALSAG 3. panta 2. punkta 1. apakšpunktu attaisno mērķis, kas saistīts ar piesārņotu platību kaitīgās ietekmes uz vidi un cilvēku veselību apkarošanu. Šie mērķi tiek sasniegti, paredzot ienākumu no nodevas obligātu izmantošanu šo platību attīrīšanas finansēšanai.
60.
ALSAG atklāti nediskriminē, pamatojoties uz atkritumu apglabāšanas pakalpojuma sniedzēja vai saņēmēja pilsonību vai pamatojoties uz pakalpojuma izcelsmi. Nediskriminējoši valsts pasākumi, kas ierobežo pakalpojumu sniegšanas brīvību, var būt attaisnojami ar obligātiem vispārējo interešu iemesliem. Tomēr šādiem pasākumiem jābūt atbilstošiem tajos izvirzīto mērķu sasniegšanai un tie nedrīkst pārsniegt to, kas vajadzīgs to sasniegšanai (
44
).
61.
Nepievēršot uzmanību jautājumam par to, vai pilnībā iekšējus vides mērķus šajā sakarā varētu uzskatīt par obligātiem vispārējo interešu iemesliem (
45
), ir acīmredzami, ka tas, ka atkritumi, kas radušies, veicot drošības pasākumus vai sanāciju piesārņotās vai iespējami piesārņotās platībās citās dalībvalstīs, nevis Austrijā, tiek vispārēji izslēgti no atbrīvojuma sniegtās priekšrocības, pārsniedz to, kas vajadzīgs šī mērķa sasniegšanai.
62.
Līdz ar to es pakārtoti uzskatu, ka nodeva ir nepamatots pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums.
EKL 10. un 12. pants
63.
Prasītāji apgalvo, ka ar ALSAG 3. panta 2. punkta 1. apakšpunktu tiek pārkāpts EKL 10. un 12. pants, tomēr nav šo apgalvojumu pamatojuši.
64.
Es piekrītu Komisijai, ka attiecībā uz 12. pantu nav skaidrs, vai diskriminācija pilsonības dēļ attiecas uz diskrimināciju starp dažādas izcelsmes ražojumiem, kas ietilpst 90. panta piemērošanas jomā. Pat ja tas tā būtu, 90. pants (vai arī 49. pants) būtu “īpašs noteikums” 12. panta izpratnē, kas nozīmētu, ka šī panta vietā būtu jāpiemēro 90. pants (vai arī 49. pants). Līdzīgā kārtā, ņemot vērā, ka tiek piemērots 90. pants (vai 49. pants), šajā lietā nav piemērojams EKL 10. pants.
Secinājumi
65.
Iepriekš minēto iemeslu dēļ uzskatu, ka uz Verwaltungsgerichtshof uzdoto prejudiciālo jautājumu ir jāsniedz šāda atbilde:
EKL 90. pantam ir pretrunā tāds valsts tiesību noteikums par nodokļiem, ar kuru par atkritumu apglabāšanu atkritumu izgāztuvē tiek uzlikta nodeva, bet paredzēts atbrīvot no šīs nodevas tādu atkritumu apglabāšanu, kas neapšaubāmi ir radušies piesārņotu platību drošības pasākumu vai sanācijas rezultātā, ja šīs platības ir reģistrētas likumā noteiktajos oficiālajos reģistros, turklāt šajos reģistros var tikt reģistrētas tikai attiecīgās dalībvalsts teritorijā esošas platības, līdz ar to arī atbrīvot no nodevas var vienīgi to atkritumu apglabāšanu, kas ir radušies šīs dalībvalsts teritorijā esošās piesārņotās platībās.
(
1
)	Oriģinālvaloda — angļu.
(
2
)	Šajā lietā uzdotais prejudiciālais jautājums un Tiesai iesniegtie rakstveida (bet ne mutvārdu) apsvērumi turklāt atsaucas uz EKL 10., 12., 23., 25. un 49. pantu. Es šo pantu būtību izklāstīšu vēlāk, to piemērojamības izvērtējuma kontekstā.
(
3
)	90. panta otrā daļa dalībvalstīm aizliedz citu dalībvalstu ražojumiem uzlikt tādus iekšējos nodokļus, kas netieši aizsargā citus ražojumus. Kaut gan šajā lietā uzdotais prejudiciālais jautājums atsaucas uz 90. pantu vispārīgi, ir skaidrs, ka ir jāaplūko tā pirmā daļa, un Tiesai iesniegtie apsvērumi atspoguļo šo pieeju. Attiecīgi es esmu ierobežojusi savu analīzi ar pirmo daļu un šajos secinājumos atsauces uz “90. pantu” var tikt uzskatītas par tādējādi ierobežotām.
(
4
)	OV L 30, 1. lpp.
(
5
)	BGBl. Nr. 299/1989. Vēlāk es izklāstīšu izvilkumus no tās ALSAG redakcijas, kas bija spēkā laikā, kad tika iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu. 2006. gada 1. janvārī spēkā stājās atšķirīga redakcija.
(
6
)	Tāpat nodeva ir jāmaksā: atkritumu eksporta gadījumā — eksporta licences īpašniekam (4. panta 2. punkts); personai, kura ar atkritumiem aizber vai nolīdzina nelīdzenu virsmu vai iestrādā atkritumus ģeoloģiskās struktūrās (4. panta 3. punkts), vai visos citos gadījumos — personai, kura organizē vai pieļauj darbību, par kuru ir jāmaksā nodeva (4. panta 4. punkts).
(
7
)	ALSAG ir piemērojams tikai attiecībā uz šajā datumā pastāvējušām piesārņotajām platībām.
(
8
)	Iesniedzējtiesa atsaucas uz Dekrēta–likuma 22/97 22. pantu un uz Vides ministra 1989. gada 16. maija dekrētu. Komisija min papildu detaļas. Katrā ziņā netiek apstrīdēts, ka Rovigo platība ir tikusi identificēta tādā veidā, kā ir aprakstīts šeit, tomēr nav skaidrs, vai 1989. gada 1. jūlijā tā bija bīstami piesārņota platība.
(
9
)	1990. gada 6. jūnija likums, BGBl. Nr. 350/1990, ar grozījumiem.
(
10
)	Skat., piemēram, 2006. gada 8. jūnija spriedumu lietā C-517/04 Koornstra (Krājums, I-5015. lpp., 15. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
11
)	1977. gada 16. februāra spriedums lietā 20/76 Schöttle (Recueil, 247. lpp., 12. punkts).
(
12
)	2003. gada 17. jūnija spriedums lietā C-383/01 De Danske Bilimportører (Recueil, I-6065. lpp., 37. punkts).
(
13
)	1992. gada 9. jūlija spriedums lietā C-2/90 Komisija/Beļģija (Recueil, I-4431. lpp.).
(
14
)	3. pants.
(
15
)	4. panta 1. punkts.
(
16
)	5. pants.
(
17
)	14. pants.
(
18
)	Spriedums lietā Schöttle, iepriekš minēts 11. zemsvītras piezīmē, 12. punkts.
(
19
)	1968. gada 3. aprīļa spriedums lietā 28/67 Molkerei Zentrale Westfalen (Recueil, 143. un 155. lpp.).
(
20
)	1976. gada 15. decembra spriedums lietā 35/76 Simmenthal (Recueil, 1871. lpp.).
(
21
)	1981. gada 28. janvāra spriedums lietā 32/80 Kortmann (Recueil, 251. lpp.).
(
22
)	1986. gada 12. jūnija spriedums lietā 50/85 Schloh (Recueil, 1855. lpp.).
(
23
)	1988. gada 3. marta spriedums lietā 252/86 (Recueil, 1343. lpp., 27. punkts).
(
24
)	Iepriekš minēts 18. zemsvītras piezīmē.
(
25
)	1997. gada 17. jūlija spriedums lietā C-90/94 (Recueil, I-4085. lpp., 38. punkts).
(
26
)	Iepriekš minētais spriedums lietā Haahr Petroleum, 40. punkts, atsaucoties uz spriedumu lietā Schöttle.
(
27
)	2003. gada 27. februāra spriedums lietā C-389/00 (Recueil, I-2001. lpp.).
(
28
)	Iepriekš minēts 13. zemsvītras piezīmē.
(
29
)	Skat. arī 2001. gada 13. decembra spriedumu lietā C-324/99 DaimlerChrysler (Recueil, I-9897. lpp.), kurā Tiesa netieši piekrita, ka uz apglabājamiem atkritumiem principā attiecas EKL 28.–30. pants.
(
30
)	Attiecībā uz EKL 25. pantu skat. spriedumu lietā Bergandi, iepriekš minēts 23. zemsvītras piezīmē, 24. punkts.
(
31
)	Skat. 26. punktu.
(
32
)	1998. gada 2. aprīļa spriedums lietā C-213/96 Outokumpu (Recueil, I-1777. lpp., 30. punkts).
(
33
)	Skat. 2. pantu un 3. panta p) punktu.
(
34
)	2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C-387/01 Weigel (Recueil, I-4981. lpp., 86. punkts).
(
35
)	1977. gada 22. marta spriedums lietā 74/76 Ianelli un Volpi (Recueil, 557. lpp., 19. punkts).
(
36
)	1997. gada 23. oktobra spriedums lietā C-375/95 Komisija/Grieķija (Recueil, I-5981. lpp., 47. punkts un tajā minētie spriedumi).
(
37
)	1980. gada 8. janvāra spriedums lietā 21/79 Komisija/Itālija (Recueil, 1. lpp., 21. punkts).
(
38
)	Spriedums lietā Outukumpu, iepriekš minēts 32. zemsvītras piezīmē, 38. un 39. punkts.
(
39
)	Austrijas valdība atsaucas uz tās diviem Vadlīniju komplektiem [pamatnostādņu sērijām] par atbalstu bīstami piesārņotu platību drošības pasākumiem vai sanācijai, ko Komisija apstiprināja 1997. gada 21. janvārī un 2002. gada 31. maijā.
(
40
)	Spriedums lietā Komisija/Itālija, iepriekš minēts 37. zemsvītras piezīmē, 26. punkts.
(
41
)	1994. gada 5. oktobra spriedums lietā C-381/93 Komisija/Francija (Recueil, I-5145. lpp., 14. punkts).
(
42
)	Ibidem, sprieduma 16.–18. punkts.
(
43
)	Skat. 38. punktu.
(
44
)	Skat., piemēram, 1997. gada 5. jūnija spriedumu lietā C-398/95 Ypourgas Ergasias (Recueil, I-3091. lpp., 21. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
45
)	Skat. iepriekš 45. punktu.