62020CC0620
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE,
predstavljeni 3. marca 2022 (
1
)
Zadeva C‑620/20 P
International Management Group (IMG)
proti
Evropski komisiji
„Pritožba – Finančna uredba – Zaščita finančnih interesov Unije – Razvojno sodelovanje – Izvrševanje proračuna v okviru posrednega upravljanja s strani mednarodne organizacije – Odločitev, da se subjektu zaradi dvomov o njegovem statusu ne poveri izvrševanja proračuna – Razglasitev ničnosti – Odškodnina – Dovolj resna kršitev pravnega pravila, s katerim so posameznikom podeljene pravice – Načelo dobrega upravljanja – Izvršitev ničnostne sodbe“
1.
Na podlagi finančne ureditve je mogoča uporaba mehanizma posrednega upravljanja za izvrševanje sredstev iz proračuna Unije. Komisija je to storila leta 2013, ko je upravljanje nekaterih sredstev za razvojno sodelovanje dodelila subjektu International Management Group (v nadaljevanju: IMG), katere status mednarodne organizacije je zdaj sporen.
2.
Komisija je leta 2014 prekinila odnose z IMG zaradi dvomov o njenem pravnem statusu, leta 2015 pa jo je obvestila, da z njo ne bo sklepala novih sporazumov o prenosu pooblastil v okviru posrednega upravljanja.
3.
IMG je te odločitve Komisije izpodbijala pred Splošnim sodiščem, ki je njene predloge zavrnilo. (
2
) Vendar je Sodišče v pritožbenem postopku ugodilo pritožbi IMG, sklepe Komisije razglasilo za nične in zadevo vrnilo Splošnemu sodišču, da odloči o odškodninskem zahtevku, ki ga uveljavlja IMG. (
3
)
4.
Splošno sodišče je v okviru ponovnega odločanja odškodninski zahtevek dokončno zavrnilo. (
4
) IMG je zoper to sodbo Splošnega sodišča vložila pritožbo.
I. Pravni okvir
5.
V zvezi s finančnimi predpisi, ki se uporabljajo za posredno upravljanje proračuna Unije, napotujem na sodbo C‑183/17 P in C‑184/17 P, v kateri so navedeni, zaradi česar tega v teh sklepnih predlogih ni treba storiti.
6.
V tej sodbi so podane določbe, ki se uporabijo, iz Uredbe (ES, Euratom) št. 1605/2002 (
5
) (zlasti člena 53 in 53d), Uredbe (ES, Euratom) št. 2342/2002 (
6
) (zlasti člen 43), Uredbe št. 966/2012 (
7
) (zlasti člen 58(1) in členi od 84 do 86) in Delegirane uredbe (EU) št. 1268/2012 (
8
) (zlasti člen 43).
II. Dejansko stanje
7.
Dejansko stanje je natančno opisano v sodbi C‑183/17 P in C‑184/17 P ter izpodbijani sodbi, na kateri napotujem.
8.
Iz prvonavedene sodbe povzemam ta dejstva (
9
):
„–
Organizacija IMG je bila v skladu s svojim statutom, vsebovanim v spisu, ki je bil predložen Sodišču, ustanovljena 25. novembra 1994 kot mednarodna organizacija z imenom ‚International Management Group – Infrastructure for Bosnia and Herzegovina‘ in sedežem v Beogradu (Srbija), njen cilj pa je bil, da bi imele države, ki so sodelovale pri obnovi Bosne in Hercegovine, za to na voljo poseben subjekt. IMG je od takrat postopoma širila svoje področje delovanja in je nato 13. junija 2012 sklenila dogovor o sedežu s Kraljevino Belgijo.
–
Komisija je 7. novembra 2013 na podlagi člena 84 Uredbe št. 966/2012 sprejela Izvedbeni sklep C(2013) 7682 o letnem akcijskem načrtu 2013 za Mjanmar/Burmo, ki se financira iz splošnega proračuna Evropske unije (v nadaljevanju: prvotni sklep).
–
Člen 1 tega sklepa določa, da je akcijski načrt 2013 za Mjanmar/Burmo, kot je podrobneje določen v prilogah 1 in 2 k temu sklepu, odobren.
–
Člen 3 navedenega sklepa določa, da je mogoče naloge izvrševanja proračuna s skupnim upravljanjem poveriti subjektom iz prilog 1 in 2 k temu sklepu, če bo sklenjen sporazum o prenosu pooblastil.
–
V Prilogi 2 k temu sklepu je opisan drugi ukrep, ki sestavlja akcijski načrt 2013 za Mjanmar/Burmo. V oddelkih 5 in 8 te priloge je v bistvu navedeno, da je ta ukrep sestavljen iz programa za razvoj trgovine, katerega strošek, ocenjen na 10 milijonov EUR, bo financirala Evropska unija, njegovo izvajanje pa bo zagotovljeno s skupnim upravljanjem z organizacijo IMG. V točki 8.3.1 navedene priloge je organizacija IMG predstavljena kot mednarodna organizacija, ki že ima pisarno v Mjanmaru/Burmi in ki je povezana z izvajanjem projektov, ki jih financira Unija v tej državi.
–
Urad OLAF je 17. februarja 2014 Komisijo obvestil, da je začel preiskavo v zvezi s statusom organizacije IMG.
–
Generalni sekretar Komisije je 24. februarja 2014 to informacijo posredoval generalnemu direktorju za mednarodno sodelovanje in razvoj pri navedeni instituciji ter ga opozoril na možnost sprejetja varnostnih ukrepov na podlagi člena 7(6) Uredbe št. 883/2013.
–
Ta generalni direktor je 26. februarja 2014 sprejel varnostne ukrepe na podlagi navedene določbe, pri čemer je te ukrepe obrazložil z okoliščino, da se je med prvotno analizo urada OLAF pojavil dvom o statusu organizacije IMG (v nadaljevanju: varnostni ukrepi z dne 26. februarja 2014). S temi varnostnimi ukrepi sta se v bistvu začasno prepovedala, prvič, sklenitev vsakršnega novega sporazuma o prenosu pooblastil z organizacijo IMG iz naslova posrednega upravljanja proračuna Unije na podlagi Uredbe št. 966/2012 in, drugič, podaljšanje kakršnega koli sporazuma o prenosu pooblastil, ki je bil že sklenjen z organizacijo IMG iz naslova skupnega upravljanja proračuna Unije na podlagi Uredbe št. 1605/2002.
–
Isti generalni direktor je 25. aprila 2014 organizaciji IMG poslal dopis (v nadaljevanju: dopis z dne 25. aprila 2014), v katerem jo je obvestil o treh novih elementih v spisu Komisije, ki so se nanašali, prvič, na dejstvo, da se pet držav članic Unije, za katere je organizacija IMG navedla, da so njene članice, ni opredelilo za take, drugič, na dejstvo, da je generalni sekretar Organizacije Združenih narodov (OZN) navedel, da IMG ni bila specializirana agencija OZN, in tretjič, na dejstvo, da obstajajo nejasnosti v zvezi s pooblastili oseb, ki so zastopale nekatere države ob podpisu ustanovne listine organizacije IMG. Generalni direktor za mednarodno sodelovanje in razvoj pri Komisiji je navedel tudi, da je ob upoštevanju dvomov, ki se zaradi teh elementov pojavljajo o statusu organizacije IMG, svojim službam dal navodilo, da za to organizacijo začasno ustavijo uporabo postopkov, ki omogočajo opravljanje nalog izvrševanja proračuna s strani mednarodnih organizacij.
–
Komisija je 15. decembra 2014 prejela poročilo urada OLAF ob koncu njegove preiskave (v nadaljevanju: poročilo urada OLAF) skupaj z več priporočili. Urad OLAF je v tem poročilu v bistvu ugotovil, da IMG ni mednarodna organizacija v smislu finančnih ureditev iz let 2002 in 2012 ter je Komisiji priporočil, naj organizaciji IMG naloži sankcije in odredi vračilo zneskov, ki so ji bili izplačani na podlagi tega statusa.
–
Komisija je naslednji dan sprejela Sklep z dne 16. decembra 2014, pri čemer se je oprla na člen 84 Uredbe št. 966/2012. V skladu s členom 1 tega sklepa se Priloga 2 k prvotnemu sklepu nadomesti z novo prilogo, ki v oddelkih 1 in 4.3 v bistvu določa, da se izvajanje programa za razvoj trgovine, ki je določen s tem prvotnim sklepom, zagotovi s posrednim upravljanjem, ki ga ne bo več izvajala organizacija IMG, ampak Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit GmbH (v nadaljevanju: GIZ).
–
Pravna služba Komisije je 16. januarja 2015 pripravila obvestilo z naslovom ‚Pravna analiza [poročila urada OLAF] v preiskavi […] v zvezi z [organizacijo IMG]‘ (v nadaljevanju: mnenje pravne službe).
–
Komisija je 8. maja 2015 organizaciji IMG poslala dopis, da bi jo obvestila o nadaljnjih ukrepih, ki jih namerava izvesti v zvezi s poročilom urada OLAF, in ji v njem sporočila, da sicer ne bo sprejela nadaljnjih ukrepov v zvezi z večino priporočil urada OLAF, vendar da se je med drugim odločila, da njene službe z organizacijo IMG ne bodo sklepale novih sporazumov o prenosu pooblastil iz naslova posrednega upravljanja mednarodne organizacije, ki je določeno z Uredbo št. 966/2012, dokler ne bo popolne gotovosti o njenem statusu. Ta del navedenega dopisa pomeni sklep z dne 8. maja 2015 iz točke 1 te sodbe.“
III. Sodba C‑183/17 P in C‑184/17 P
9.
IMG je pri Splošnem sodišču vložila tožbi zoper sklepa Komisije z dne 16. decembra 2014 (tožba T‑29/15) in 8. maja 2015 (tožba T‑381/15). V obeh je predlagala razglasitev ničnosti teh sklepov, v drugi pa še povračilo škode, ki ji je nastala.
10.
Splošno sodišče je 2. februarja 2017 sprejelo sodbi, s katerima je zavrnilo pritožbi T‑29/15 in T‑381/15.
11.
IMG je zoper obe sodbi vložila pritožbi. Sodišče je pri odločanju o teh pritožbah v sodbi C‑183/17 P in C‑184/17 P ugodilo drugemu pritožbenemu razlogu iz obeh pritožb in prvostopenjski sodbi razveljavilo.
12.
Sodišče je menilo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je „sprejetje spornih sklepov [Komisije utemeljilo] z dvomi, ki jih je imela o tem, ali ima organizacija IMG status ‚mednarodne organizacije‘ v smislu finančnih ureditev iz let 2002 in 2012“. (
10
)
13.
Sodišče je presodilo, da na podlagi elementov, ki jih je Splošno sodišče navedlo za ugotovitev, da so dvomi Komisije upravičeni, teh dvomov ni mogoče pravno utemeljiti. (
11
)
14.
Sodišče je ugotovilo, da so posledice pritrditve drugemu pritožbenemu razlogu iz obeh pritožb te:
–
ker je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, se sodbi T‑29/15 in T‑381/15 v celoti razveljavita;
–
stanje obeh zadev je omogočalo sprejetje dokončne odločitve v delu, ki se nanaša na predlog IMG, naj se sklepa z dne 16. decembra 2014 in 8. maja 2015 razglasita za nična;
–
v teh sklepih je podana enaka napačna uporaba prava kot v sodbah T‑29/15 in T‑381/15, zaradi česar ju je bilo prav tako treba v celoti razglasiti za nična;
–
o zahtevku za povrnitev škode, ki je IMG nastala zaradi sklepa z dne 8. maja 2015, pa ni bilo mogoče dokončno odločiti, zato je bilo to vprašanje vrnjeno v razsojanje Splošnemu sodišču.
15.
IMG je od Sodišča zahtevala razlago točk od 1 do 3 izreka sodbe C‑183/17 P in C‑184/17 P. V zvezi s tem je trdila, da Komisija ni mogla imeti dvomov glede njenega statusa mednarodne organizacije v smislu finančnih ureditev iz let 2002 in 2012.
16.
Sodišče je predlog za razlago, (
12
) ki ga je vložila IMG, zavrnilo in zlasti navedlo, da se je omejilo na ugotovitev, da so dvomi, ki jih je Komisija na podlagi pravnih elementov izrazila v zvezi s statusom mednarodne organizacije IMG, napačni. Nikakor pa ni presodilo, ali bi bilo treba na podlagi analize, pri kateri pravo ne bi bilo napačno uporabljeno, in glede na vse upoštevne elemente šteti, da IMG tak status ima. (
13
)
IV. Izpodbijana sodba
17.
Splošno sodišče je na podlagi sodbe Sodišča C‑183/17 P in C‑184/17 P in po prejetju stališč strank sprejelo izpodbijano sodbo, s katero je zavrnilo zahtevek IMG za povračilo škode, ki naj bi ji nastala zaradi sklepa z dne 8. maja 2015.
18.
Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi:
–
menilo, da je zahtevek nedopusten, ker se z njim skuša doseči odškodnina za vrsto škod, ki se zatrjujejo poleg teh, ki so bile navedene v tožbi, ali ker je bila narava zahtevanih odškodnin spremenjena glede na te iz tožbe. Konkretno je ugotovilo, da so nedopustni zahtevki, s katerimi je IMG skušala doseči povrnitev določene premoženjske in nepremoženjske škode, ki naj bi jo utrpela zaradi sklepa z dne 8. maja 2015, v naravi.
–
Štelo, da je zahtevek dopusten v delu, v katerem se nanaša na premoženjsko škodo, ovrednoteno na 3 milijone EUR, in na nepremoženjsko škodo v simbolični višini enega evra.
–
Presodilo, da s sklepom z dne 8. maja 2015, čeprav je bil nezakonit iz razlogov, navedenih v sodbi C‑183/17 P in C‑184/17 P, ni bilo kršeno nobeno „pravno pravilo, katerega cilj je podeliti pravice posameznikom“. Zato je ugotovilo, da je trditev IMG, da je treba določbe finančnih ureditev iz let 2002 in 2012 glede na dognanja mednarodnega javnega prava o pojmu „mednarodna organizacija“ razlagati tako, da imajo subjekti, ki jim je Komisija priznala ta status, na njihovi podlagi „pridobljeno pravico“, da se štejejo za take, neutemeljena.
–
Poudarilo, da mora Komisija tudi v primeru, če se predpostavi, da je priznanje statusa mednarodne organizacije nekemu subjektu v skladu z mednarodnim javnim pravom lahko dokončno, zaradi načela dobrega finančnega poslovodenja iz členov 310 PDEU in 317 PDEU sprejeti vse potrebne ukrepe za zaščito finančnih interesov Unije, zlasti kadar naloge izvrševanja proračuna poveri mednarodnim organizacijam.
–
Dodalo, da iz sodbe Sodišča C‑183/17 P in C‑184/17 P (točke od 88 do 90) izhaja, da lahko Komisija, tudi če je bil nekemu subjektu priznan status mednarodne organizacije v smislu finančnih ureditev iz let 2002 in 2012, ta status pozneje ovrže, če je to upravičeno.
–
Kot neutemeljeno zavrnilo trditev IMG, da je treba nezakonitost sklepa z dne 8. maja 2015, ki jo je ugotovilo Sodišče, šteti za kršitev načela dobrega upravljanja iz člena 41 Listine oziroma, natančneje, obveznosti, da njen status mednarodne organizacije glede na finančni ureditvi iz let 2002 in 2012 skrbno in nepristransko preuči ob upoštevanju vseh relevantnih dejanskih in pravnih elementov. (
14
)
–
Nazadnje ugotovilo, da se kršitev finančnih ureditev iz let 2002 in 2012, na katero se sklicuje IMG, nikakor ne zdi „dovolj resna“ v smislu sodne prakse, saj IMG ni dokazala, da Komisija pri njuni uporabi nima nobenega polja proste presoje.
19.
Skratka, Splošno sodišče je ugotovilo, da ni podana dovolj resna kršitev pravnega pravila, katerega cilj je podeliti pravice posameznikom, zaradi česar je treba odškodninski zahtevek IMG v celoti zavrniti.
V. Druga postopkovna dejanja, ki so lahko upoštevna za spor
20.
Med postopkom pred Splošnim sodiščem v zadevi T‑381/15 RENV sta si Komisija in družba IMG izmenjali dopise v zvezi z izvajanjem sodbe C‑183/17 P in C‑184/17 P. Iz te korespondence je razvidno, da sta si njeno obrazložitev razlagali različno:
–
Komisija je menila, da sta bila sklepa z dne 14. decembra 2014 in 8. maja 2015 razglašena za nična zaradi pomanjkljive obrazložitve;
–
IMG pa je menila, da ji mora Komisija zato, ker sta bila razglašena za nična, priznati status mednarodne organizacije v smislu finančnih ureditev iz let 2002 in 2012.
21.
V okviru te korespondence je Komisija 18. julija 2019 IMG poslala dopis, v katerem je izrazila mnenje, da Sodišče v sodbi C‑183/17 P in C 184/17 P ni ugotovilo, da je IMG mednarodna organizacija. Izvršitev te sodbe torej ni zahtevala „samodejnega priznanja IMG kot mednarodne organizacije, temveč ponovno presojo njenega pravnega statusa glede na razpoložljive informacije in finančne predpise, ki se uporabijo“. (
15
)
22.
IMG je zoper ta dopis pri Splošnem sodišču vložila tožbo (T‑645/19), s katero je na eni strani predlagala, naj se dopis razglasi za ničen, na drugi pa povračilo škode, ki jo je zaradi njega utrpela.
23.
Splošno sodišče je s sklepom z dne 9. septembra 2020 (
16
) zavrnilo tožbo T‑645/19. IMG je zoper ta sklep vložila pritožbo C‑619/20 P.
24.
IMG je nazadnje pri Splošnem sodišču proti Komisiji vložila novo tožbo zaradi nepogodbene odgovornosti (zadeva T‑752/20, IMG/Komisija, postopek še teče), s katero zahteva odškodnino za premoženjsko in nepremoženjsko škodo, ki naj bi jo utrpela zaradi ravnanja Komisije in OLAF v okviru preiskave, katere predmet je bila.
VI. Predlogi strank in pritožbeni postopek pred Sodiščem v zadevi C‑620/20 P
25.
IMG Sodišču predlaga naj:
–
razveljavi sodbo Splošnega sodišča z dne 9. septembra 2020 v zadevi T‑381/15 RENV;
–
ugodi njenim predlogom na prvi stopnji, kot so bili spremenjeni, in zato:
–
toženi stranki naloži povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode, kot izhaja iz njenih stališč, predloženih po vrnitvi v ponovno razsojanje v zadevi T‑381/15 RENV;
–
toženi stranki naloži plačilo vseh stroškov.
26.
Komisija Sodišču predlaga, naj pritožbo zavrne in IMG naloži plačilo ustreznih stroškov.
27.
Sodišče je odločilo, da se pritožbi C‑619/20 P in C‑620/20 P za izdajo skupne sodbe združita.
28.
V skladu z navodilom Sodišča se bodo ti sklepni predlogi nanašali le na zadevo C‑620/20 P.
VII. Analiza pritožbe C‑620/20 P
A.
Uvodni preudarki: pritožbeni razlog, ki ga je uvedla Komisija
29.
Komisija je z dopisom z dne 16. junija 2021 sodno tajništvo Sodišča obvestila o elementu, ki ga je opisala kot „pomembno novo dejstvo“, in sicer o obvestilu, naslovljenem na IMG, z dne 8. junija 2021 o (negativni) presoji njenega statusa kot mednarodne organizacije, ki je bila zaradi izvršitve sodbe C‑183/17 P in C‑184/17 P opravljena glede na finančne ureditve iz let 2002, 2012 in 2018.
30.
V skladu s to presojo, ki naj bi se retroaktivno uporabljala od leta 2014, IMG ne more izvrševati sredstev Unije v okviru posrednega upravljanja s strani mednarodne organizacije.
31.
Komisija meni, da bi ta okoliščina lahko pomenila, da sta pritožbi C‑619/20 P in C‑620/20 P postali brezpredmetni, zaradi česar to okoliščino v skladu s členom 127 Poslovnika Sodišča uveljavlja kot (nov) pritožbeni razlog.
32.
IMG je temu predlogu Komisije nasprotovala in poleg tega pri Splošnem sodišču vložila tožbo za razglasitev ničnosti sklepa Komisije iz dopisa z dne 8. julija 2021 (
17
).
33.
Komisija z novim pritožbenim razlogom predlaga, naj Sodišče presodi, ali je IMG mednarodna organizacija ali ne, in ugotovi, da je pritožba postala brezpredmetna.
34.
Predlog Komisije je v okviru tega pritožbenega postopka nedopusten, ker:
–
prvič, o zakonitosti sklepa Komisije z dne 8. julija 2021 presoja Splošno sodišče v zadevi T‑509/21, v kateri postopek še ni končan.
–
Drugič, se ta pritožba nanaša le na posledice nezakonitosti, ugotovljene v sodbi C‑183/17 P in C‑184/17 P. Pri odločanju o njej je treba presoditi, ali je posledica te nezakonitosti nastanek odgovornosti Unije. To vprašanje ne izgubi svojega smisla in IMG ne izgubi interesa za vložitev odškodninske tožbe v zvezi s preteklim položajem zgolj zato, ker je Komisija leta 2021 odločila, da IMG ni mednarodna organizacija v smislu finančne ureditve Unije.
–
Tretjič, predmet pritožbe ne more odstopati od predmeta izpodbijane sodbe (
18
).
B.
Prvi pritožbeni razlog: kršitev sodbe C‑183/17 P in C‑184/17 P
1. Trditve strank
35.
IMG trdi, da Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ni upoštevalo odločitve Sodišča iz sodbe C‑183/17 P in C‑184/17 P.
36.
Meni, da je Splošno sodišče, namesto da bi predpostavilo nezakonitost sklepa z dne 8. maja 2015, ugotovilo, da lahko Komisija še naprej izhaja iz tega, da je status IMG kot mednarodne organizacije vprašljiv, čeprav je bilo v sodbi C‑183/17 P in C‑184/17 P ugotovljeno, da so bili dvomi Komisije glede narave IMG neutemeljeni.
37.
Komisija prereka argumentacijo IMG in predlaga zavrnitev tega pritožbenega razloga.
2. Presoja
38.
Člen 61, drugi odstavek, Statuta Sodišča določa, da če „je zadeva vrnjena Splošnemu sodišču, je to sodišče glede pravnih vprašanj vezano na odločitev Sodišča“.
39.
Menim, da Splošno sodišče te določbe ni kršilo in da je upoštevalo besedilo sodbe C‑183/17 P in C‑184/17 P, ko je odškodnino, ki jo je zahtevala IMG, zavrnilo na podlagi ugotovitve, da iz navedene sodbe ne izhaja, da je treba ta subjekt šteti za mednarodno organizacijo, ki je na podlagi finančnih ureditev iz let 2002 in 2012 lahko pooblaščena za izvajanje nalog izvrševanja proračuna in prejem ustreznih sredstev v okviru posrednega upravljanja.
40.
Drugače kot trdi IMG, iz sodbe C‑183/17 P in C‑184/17 P zlasti ne izhaja, da Komisija po tem, ko subjektu prizna status mednarodne organizacije, o tem ne more več sprejeti drugačne odločitve.
41.
Nasprotno, iz sodbe C‑183/17 P in C‑184/17 P ter poznejšega sklepa C‑183/17 P-INT izhaja, da priznanje statusa mednarodne organizacije s strani Komisije za namene finančnih ureditev iz let 2002 in 2012 ni bilo dokončno in da je bilo pod določenimi pogoji lahko predmet ponovne presoje.
42.
Posebej jasno je bilo to izraženo v sklepu C‑183/17 P‑INT. Kot sem že navedel, je Sodišče v njem zamejilo smisel sodbe C‑183/17 P in C‑184/17 P ter navedlo, da v njej ni presodilo o tem, ali je bilo treba na podlagi analize vseh pomembnih dejavnikov ugotoviti, da IMG ima status mednarodne organizacije ali ne. Presoja tega je bila naloga Splošnega sodišča.
43.
Tako odločitev Sodišča o razveljavitvi sodbe Splošnega sodišča in razglasitvi ničnosti sklepa Komisije ne pomeni – kot se pravilno sklepa v izpodbijani sodbi – da je bila z navedeno finančno ureditvijo tožeči stranki dana pravica do tega, da je še naprej priznana kot mednarodna organizacija, in torej do tega, da s Komisijo sklepa sporazume o prenosu pooblastil v okviru posrednega upravljanja.
44.
Dodati je mogoče, da ima Komisija, preden subjektu, kakršen je IMG, dodeli posredno upravljanje sredstev iz proračuna Unije, celo obveznost, da ponovno preveri njegov status mednarodne organizacije, če se o njegovi naravi pojavijo dvomi.
45.
Prvi pritožbeni razlog je treba torej zavrniti kot neutemeljen.
C.
Drugi pritožbeni razlog: kršitev pojma mednarodne organizacije, kot je določen v finančni ureditvi
1. Trditve strank
46.
IMG očita, da se v izpodbijani sodbi: (a) napačno razlaga pojem mednarodne organizacije, kot je določen v finančni ureditvi; (b) krši mednarodno priznanje in hierarhija prepisov; ter (c) ne upošteva razlaga finančne ureditve Unije, ki je bila opravljena v sodbi C‑183/17 P in C‑184/17 P.
47.
IMG trdi, da je Splošno sodišče opredelitev subjekta kot mednarodne organizacije zamešalo z njegovo sposobnostjo zagotavljanja finančnega upravljanja Unije. Komisija mora zagotoviti dobro finančno upravljanje sredstev iz proračuna Unije, vendar ne sme spregledati samega obstoja mednarodne organizacije, to je možnosti uveljavljanja tega statusa v mednarodnem pravu.
48.
Komisija zavrača razlogovanje IMG in predlaga, naj se pritožbeni razlog zavrne kot brezpredmeten ali očitno neutemeljen.
2. Presoja
49.
Na podlagi četrte točke izreka sodbe C‑183/17 P in C‑184/17 P je moralo Splošno sodišče po vrnitvi zadeve v ponovno razsojanje odločiti o „odškodninskem zahtevku [IMG] v zvezi s škodo, ki naj bi temu subjektu nastala s sklepom Komisije iz [dopisa z dne 8. maja 2015]“.
50.
Splošnemu sodišču se za presojo tega predloga ni bilo treba opredeliti o statusu IMG kot mednarodni organizaciji glede na predpise mednarodnega javnega prava, ki zavezujejo Unijo. Zadostovalo je, da je – kot je storilo v točkah od 78 do 80 izpodbijane sodbe – navedlo, da pojem mednarodne organizacije, ki se uporablja v finančnih predpisih iz let 2002 in 2012, ustreza pojmu, ki se uporablja v mednarodnem pravu, da pa je v teh predpisih uporabljen za specifičen namen izvrševanja proračuna Unije.
51.
Splošno sodišče je ugotovilo (
19
) – po mojem mnenju pravilno – da mora Komisija pri preučitvi vprašanja, ali je tožeča stranka mednarodna organizacija za namene sklenitve sporazumov o prenosu pooblastil v okviru posrednega upravljanja, „ne le upoštevati načela mednarodnega prava v zvezi z mednarodnimi organizacijami, ampak tudi sprejeti vse potrebne ukrepe za zaščito finančnih interesov Unije v skladu z zgoraj navedenim načelom [dobrega finančnega poslovodenja]“. (
20
)
52.
V tej zadevi torej narava mednarodne organizacije, ki jo ima IMG po mednarodnem pravu, ni element, upošteven za ugotavljanje nepogodbene odgovornosti Unije. Ta bo podana le, če je nezakonitost sklepa Komisije (z dne 8. maja 2015), ki ga je Sodišče razglasilo za ničnega, mogoče šteti za dovolj resno kršitev pravila Unije, s katerim so posameznikom podeljene pravice.
53.
Pravila mednarodnega prava, na katera se sklicuje IMG, čeprav so del prava Unije, mednarodni organizaciji ne podeljujejo pravice, da njen status, ki ga je Unija enkrat priznala, ne more biti predmet ponovne presoje. (
21
) Ponovna presoja, ki jo ob zadostnih dokazih opravi Komisija, je skladna s ciljem zagotavljanja dobrega finančnega poslovodenja proračuna Unije.
54.
Poleg tega mednarodna organizacija ne more pričakovati, da ji bo zato, ker je neko obdobje sodelovala pri posrednem upravljanju sredstev iz proračuna Unije, pravica do tega zagotovljena tudi v prihodnje.
55.
Komisija ima na podlagi finančnih ureditev iz let 2002 in 2012 široko polje proste presoje, na podlagi katerega lahko med mednarodnimi organizacijami izbere te, ki so najprimernejše za posredno upravljanje sredstev iz njenega proračuna, da zagotovi spoštovanje zahtev načela dobrega finančnega poslovodenja.
56.
Preostale trditve IMG v zvezi s priznavanjem mednarodnih organizacij so brezpredmetne, ker temeljijo na napačni predpostavki, da ji je Sodišče v sodbi C‑183/17 P in C‑184/17 P ta status priznalo.
57.
Ker je Komisija sprejela nov sklep z dne 8. julija 2021 (
22
), zoper katerega je IMG vložila ničnostno tožbo T‑509/21, bo treba v okviru tega postopka pred Splošnim sodiščem razjasniti, ali je ta subjekt mogoče opredeliti kot mednarodno organizacijo za namene posrednega upravljanja sredstev iz proračuna Unije ali ne. Kot je logično, Sodišče ne more napovedati, kakšno sodbo bo na podlagi te tožbe izdalo Splošno sodišče.
58.
Drugi pritožbeni razlog je torej treba na eni strani zavrniti kot neutemeljen in na drugi brezpredmeten.
D.
Tretji pritožbeni razlog: kršitev načela dobrega upravljanja
1. Trditve strank
59.
IMG trdi, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo (točke od 90 do 93 izpodbijane sodbe), da ni prišlo do kršitve načela dobrega upravljanja, katere posledica bi bila nepogodbena odgovornost Komisije.
60.
IMG meni, da je posledica neupravičenosti dvomov o njenem statusu, zaradi katere je Sodišče sklep Komisije z dne 8. maja 2015 razglasilo za ničen, ta, da je ta institucija ravnala nezakonito in da je s tem, da ni izpolnila obveznosti skrbne in nepristranske obravnave njenega položaja, kršila načelo dobrega upravljanja (člen 41 Listine).
61.
Komisija to argumentacijo IMG zavrača in predlaga, naj se pritožbeni razlog zavrne.
2. Presoja
62.
Tretji pritožbeni razlog temelji na napačni premisi, zaradi katere je njegova utemeljitev neustrezna: IMG iz sodbe C‑183/17 P in C‑184/17 P namreč zopet izpelje, da bi morala Komisija samodejno in nepreklicno priznati, da ima IMG za namene posrednega upravljanja sredstev iz proračuna Unije status mednarodne organizacije.
63.
IMG nezakonito ravnanje, ki ga je Komisija storila v sklepu z dne 8. maja 2015, opredeljuje kot kršitev načela dobrega upravljanja in na tej podlagi trdi, da ta kršitev sama po sebi zadostuje za nastanek nepogodbene odgovornosti Unije.
64.
Kot bom podrobneje pojasnil v okviru preučitve četrtega pritožbenega razloga (s katerim se tu obravnavani prekriva), sama kršitev načela dobrega upravljanja ni zadostna podlaga za nastanek nepogodbene odgovornosti Unije. Pogoj za to je, da je kršitev, zaradi katere se uveljavlja, dovolj resna.
65.
IMG v okviru tega pritožbenega razloga ni podala argumentov, s katerimi bi dokazala obstoj dovolj resne kršitve. Zlasti ni navedla, zakaj naj bi napake pri uporabi prava in presoji, zaradi katerih je Splošno sodišče sklep Komisije z dne 8. maja 2015 razglasilo za ničen, pomenile dovolj resno kršitev načela dobrega upravljanja (zlasti v zvezi z obveznostjo nepristranskega ravnanja).
66.
Tretji pritožbeni razlog je treba zato zavrniti kot neutemeljen.
E.
Četrti pritožbeni razlog: napačna razlaga pojma dovolj resne kršitve pravnega pravila, katerega cilj je podeliti pravice posameznikom
1. Trditve strank
67.
IMG meni, da je Splošno sodišče v točkah od 87 do 98 izpodbijane sodbe napačno uporabilo zahtevo po dovolj resni kršitvi pravnega pravila, katerega cilj je podeliti pravice posameznikom, kot pogojem za ugotovitev obstoja nepogodbene odgovornosti Unije.
68.
Meni, da imajo mednarodne organizacije, ki jim Komisija prizna možnost izvajanja posrednega upravljanja sredstev Unije, v skladu s finančnimi ureditvami iz let 2002 in 2012 pravico do tega, da ta status ni naknadno predmet ponovne preučitve s strani Komisije.
69.
IMG poleg tega meni, da Komisija ni imela nobenega polja proste presoje in da že sama kršitev pravice, da njen status ni predmet preverjanja, pomeni dovolj resno kršitev pravnega pravila, katerega cilj je podeliti pravice posameznikom.
70.
Trdi tudi, da je Splošno sodišče v točkah od 90 do 92 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da Komisija ni kršila načela dobrega upravljanja. Do takšne kršitve pa naj bi prišlo, ker Komisija ni ravnala z nepristranskostjo, ki se s tem načelom postulira, kar naj bi pomenilo dovolj resno kršitev pravnega pravila, katerega cilj je podeliti pravice posameznikom.
71.
Komisija nasprotuje trditvam IMG in predlaga zavrnitev tega pritožbenega razloga, pri čemer predlaga, naj se zaradi nejasnosti glede domnevne kršitve načela dobrega upravljanja razglasi za delno nedopusten.
2. Presoja
72.
Za nastanek nepogodbene odgovornosti Unije iz člena 340, drugi odstavek, PDEU morajo biti v skladu z ugotovitvami Sodišča izpolnjeni ti pogoji (
23
):
–
ravnanje, ki se očita instituciji Unije, mora biti nezakonito in pomeniti dovolj resno kršitev pravnega pravila, katerega cilj je podeliti pravice fizičnim ali pravnim osebam;
–
škoda mora biti dejanska; ter
–
med ravnanjem institucije in zatrjevano škodo mora obstajati vzročna zveza.
73.
Če eden od teh pogojev ni izpolnjen, je treba tožbo v celoti zavrniti, ne da bi bilo treba preučiti preostala pogoja. (
24
)
74.
Sodišče je ugotovilo, da „[…] le dovolj resna kršitev, in ne katera koli kršitev pravnega pravila Unije, s katerim so posamezniki varovani, lahko utemelji nepogodbeno odgovornost Unije. Kadar ima institucija ali organ Unije diskrecijsko pravico, lahko poleg tega le to, da zadevna institucija ali organ očitno in resno prekorači [meje], ki veljajo za to pravico, pomeni tako dovolj resno kršitev prava Unije.“ (
25
)
75.
Dovolj resna kršitev pravnega pravila, katerega cilj je fizičnim ali pravnim osebam podeliti pravice, je torej podana, če je kršitev takšna, da je instituciji mogoče pripisati očitno in resno prekoračitev mej njenega polja proste presoje.
76.
Pri tem so dejavniki, ki jih je treba upoštevati, zlasti zapletenost položajev, stopnja jasnosti in natančnosti kršenega pravila ter obseg polja proste presoje, ki ga kršeno pravilo dopušča instituciji Unije. (
26
)
77.
Kadar ima institucija Unije le precej omejeno polje proste presoje ali ga sploh nima, lahko že kršitev prava Unije zadostuje za ugotovitev obstoja dovolj resne kršitve tega prava in nastanek nepogodbene odgovornosti Unije. (
27
)
78.
Vendar med tem, da institucija nima polja proste presoje, in obstojem dovolj resne kršitve ni samodejne povezave. Kršitev se lahko šteje za dokazano le, če gre za nepravilnost, ki je običajno skrbna in vestna uprava v podobnih okoliščinah ne bi storila. (
28
)
79.
Glede na ta merila je treba preučiti trditve, ki jih IMG navaja v okviru obravnavanega pritožbenega razloga in s katerimi Komisiji očita dvojno kršitev, in sicer na eni strani finančnih ureditev iz let 2002 in 2012 ter na drugi načela (ali pravice do) dobrega upravljanja.
a) Kršitev finančnih ureditev iz let 2002 in 2012
80.
Menim, da je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da „[…] določbe finančnih ureditev iz let 2002 in 2012 v zvezi s posrednim upravljanjem, ki se nanašajo na mednarodne organizacije, niso pravna pravila, katerih cilj je podeliti subjektom, ki jim je Komisija priznala status mednarodne organizacije, pravico, da se ta status ne ovrže […]“. (
29
)
81.
Na podlagi finančnih ureditev iz let 2002 in 2012:
–
je Komisija pristojna, da tretjim osebam (v tem primeru mednarodnim organizacijam) dodeli posredno upravljanje sredstev iz proračuna Unije. Na podlagi teh ureditev ti subjekti ne pridobijo pravice, da so izbrani za posredno upravljanje, niti jim ni zagotovljeno, da bodo tudi zunaj okvira konkretnega akta o dodelitvi ohranili svoje funkcije kot posredni upravljavci proračuna Unije.
–
Ima Komisija v skladu z njimi široko polje proste presoje za to, da ob upoštevanju splošnega interesa Unije odloči, s katerimi mednarodnimi organizacijami – katerih status kot takih je bil izkazan – želi izvajati posredno upravljanje sredstev Unije. (
30
)
–
Lahko Komisija – ob ustrezni utemeljitvi – ponovno preuči status teh subjektov kot mednarodnih organizacij ali ponovno preveri ustreznost tega, da se jim še naprej poverja posredno upravljanje sredstev Unije. (
31
)
82.
Ob upoštevanju teh predpostavk ta del četrtega pritožbenega razloga ne more uspeti, in sicer iz dveh razlogov:
–
prvič, kot sem poudaril zgoraj, IMG s finančno ureditvijo ni bila podeljena pravica do tega, da bi bila še naprej priznana kot mednarodna organizacija, in torej niti do tega, da s Komisijo sklepa nove sporazume o prenosu pooblastil iz naslova posrednega upravljanja;
–
drugič, tudi če bi se priznalo (quod non), da je s to ureditvijo zadevnim mednarodnim organizacijam ta pravica podeljena, napaka Komisije pri sprejetju sklepa z dne 8. maja 2015 ne bi očitno in resno presegla meja, ki veljajo za njeno polje proste presoje.
83.
Naj spomnim, da je Komisija v sklepu z dne 8. maja 2015 IMG obvestila, da njene službe z njo ne bodo sklenile nobenega novega sporazuma o prenosu pooblastil iz naslova posrednega upravljanja, dokler ne bo popolne gotovosti o njenem statusu kot mednarodni organizaciji.
84.
Res je, da ta sklep, kar zadeva v njem omenjene dvome, ni temeljil na analizi, s katero bi bil ustrezno utemeljen, kot je Sodišče poudarilo v sodbi C‑183/17 P in C‑184/17 P. Njegova ničnost je bila ugotovljena, ker Komisija ni navedla dovolj dokazov, da bi ga utemeljila.
85.
Vendar ta pomanjkljivost, ki je posledica napačne presoje Komisije, ni bila opazna na prvi pogled, temveč šele po kontradiktorni pravni razpravi, v kateri so bili uveljavljani elementi za in proti. (
32
) Zato ni mogoče trditi, da je Komisija očitno prekoračila meje svojega polja proste presoje.
b) Kršitev načela dobrega upravljanja
86.
Pravica (načelo) do dobrega upravljanja je določena v členu 41(1) Listine, v skladu s katerim ima „[v]sakdo […] pravico, da institucije, organi, uradi in agencije Unije njegove zadeve obravnavajo nepristransko, pravično in v razumnem roku“. (
33
)
87.
Ta pravica odraža splošno načelo pravnega reda Unije. (
34
) Kot je navedeno v Pojasnilih k Listini o temeljnih pravicah (
35
), „[č]len 41 temelji na obstoju Unije kot skupnosti prava, katere značilnosti so se razvile v okviru sodne prakse, ki je med drugim utemeljila dobro upravljanje kot splošno pravno načelo“.
88.
Dolžnost skrbnega ravnanja, ki je neločljivo povezana z načelom dobrega upravljanja, na splošno velja za delovanje Komisije in pomeni, da mora ta ravnati skrbno in preudarno. Kot je ugotovilo Sodišče, je „uprava Skupnosti [lahko] nepogodbeno odgovorna za nezakonito ravnanje, če ne ravna z vso dolžno skrbnostjo in zaradi tega povzroči škodo“. (
36
)
89.
Sodišče je presodilo, da „kadar ena stranka zatrjuje očitno napako pri presoji, ki naj bi jo storila pristojna institucija, mora sodišče Evropske unije preveriti, ali je ta institucija skrbno in nepristransko preučila vse upoštevne okoliščine primera, na katere se opira ta presoja. […] Ta dolžnost skrbnega ravnanja je namreč neločljivo povezana z načelom dobrega upravljanja in velja na splošno za delovanje uprave Unije.“ (
37
)
90.
Splošno sodišče je bilo preveč lakonično, ko je v izpodbijani sodbi trditve IMG v zvezi z uporabo tega načela zavrnilo s temi ugotovitvami:
–
„V tem postopku po razveljavitvi in vrnitvi v razsojanje se je tožeča stranka sklicevala na načelo dobrega upravljanja v podporo trditvi, da Komisija ne more ovreči statusa mednarodne organizacije, ki ji ga je priznala v preteklosti. Tožeča stranka je na obravnavi v odgovor na vprašanje Splošnega sodišča trdila, da bi morala Komisija v skladu z navedenim načelom njen položaj preučiti skrbno in nepristransko ob upoštevanju vseh koristnih informacij“ (točka 90).
–
„Komisija [se mora] prepričati o statusu mednarodne organizacije subjekta, s katerim sklene sporazum o prenosu pooblastil v okviru posrednega upravljanja, tudi če je s tem subjektom že sklenila tak sporazum, saj ni mogoče šteti, da je tak status dokončno pridobljen […]. V skladu z načelom dobrega upravljanja in načelom dobrega finančnega poslovodenja […] Komisiji ni mogoče očitati, da ni sklenila novih sporazumov o prenosu pooblastil v okviru posrednega upravljanja s subjektom, če je njegov status mednarodne organizacije mogoče ovreči na podlagi dokazov v tem smislu, s katerimi je bila ta institucija seznanjena“ (točka 91).
–
„Poleg tega tožeča stranka ne navaja, zakaj napačna uporaba prava in očitna napaka pri presoji, zaradi katerih je Sodišče razglasilo ničnost spornega sklepa, pomenita kršitev načela dobrega upravljanja – med drugim v zvezi z obveznostjo Komisije, da deluje nepristransko – ki izpolnjuje pogoje iz sodne prakse, navedene […] v točki 89 [izpodbijane sodbe], in bi torej lahko povzročila odgovornost Unije“ (točka 92).
91.
IMG Splošnemu sodišču očita, da ni spoštovalo pravice do dobrega upravljanja, ki je izraženo v posebni pravici, da Komisija njen položaj obravnava skrbno, temeljito in nepristransko. Nazoren dokaz za to naj bi bila razglasitev ničnosti njenih sklepov s sodbo C‑183/17 P in C‑184/17 P.
92.
Komisija zavrača ta očitek in trdi, da za nastanek nepogodbene odgovornosti ne zadošča zgolj nezakonito ravnanje: dokazati je treba še, da je institucija ravnala s premajhno skrbnostjo ali nepristranskostjo, česar pa naj IMG ne bi dokazala.
93.
Po sodbi C‑183/17 P in C‑184/17 P ni več sporno, da je Komisija s sklepom 8. maja 2015 ravnala nezakonito.
94.
Vendar nezakonit sklep s takimi značilnostmi sam po sebi še ne pomeni, da je bilo načelo dobrega upravljanja (kakor je izraženo v pravici subjektov, da institucije Unije o njihovih zadevah odločajo skrbno) kršeno tako resno, da je nastala premoženjska odgovornost Unije.
95.
Res je, da je Komisija v sklepu z dne 8. maja 2015 v zvezi z elementi, na podlagi katerih je utemeljen, storila napako v presoji. Komisija ga je v okviru svojega polja proste presoje sprejela na podlagi nekaterih, vendar ne vseh dejavnikov, ki so se a posteriori in po kontradiktorni razpravi o pravnem sredstvu izkazali za potrebne za potrditev ali zavrnitev statusa IMG kot mednarodne organizacije.
96.
Po moji presoji tega ni mogoče šteti za dovolj resno kršitev dobrega upravljanja.
97.
Kršitve dolžnosti skrbnega ravnanja ni mogoče ugotoviti brez upoštevanja področja, pogojev in okoliščin, v katerih je navedena dolžnost naložena instituciji Unije, na katero se nanaša. (
38
)
98.
Komisija je ukrepala, da bi zagotovila dobro upravljanje proračuna Unije, kar je lastno upravi, ki je skrbna pri ravnanju z javnimi sredstvi. Čeprav, ponavljam, dvomi glede statusa IMG kot mednarodne organizacije (in posledično njene primernosti za posredno upravljanje sredstev Unije) takrat niso bili dovolj utemeljeni, pa ni mogoče zanikati, da je v zvezi s tem obstajala negotovost.
99.
Res je, da si Komisija – kot je ugotovilo Sodišče – leta 2015 ni dovolj prizadevala, da bi zbrala vse informacije o pravi naravi IMG, in da je zato odločitev sprejela na nezadostni podlagi. Očitati ji je mogoče, da tedaj ni izvedla temeljitejše preiskave – kakršna je bila ta, na podlagi katere je sprejela nov sklep z dne 8. junija 2021 – da bi potrdila, da IMG ni mednarodna organizacija.
100.
Komisija ne bi smela čakati do 8. junija 2021, da bi dokončno razjasnila, ali IMG je mednarodna organizacija ali ne. Res je, da je od IMG zahtevala informacije in da ji ta zahtevanih podatkov ni posredovala, zaradi česar se je morala obrniti na države, ki naj bi bile njene članice, da bi od njih pridobila podatek o njihovem članstvu v IMG. Čeprav bi bila zaželena večja upravna skrbnost, pa se po moji presoji ravnanje Komisije ne more šteti za kršitev njene dolžnosti skrbnosti, povezane s pravico do dobrega upravljanja, ki je dovolj resna, da lahko zaradi nje nastane nepogodbena odgovornost Unije. (
39
)
101.
V sistemu nepogodbene odgovornosti institucij Unije, ki bi bil manj strog od tistega, ki izhaja iz sodne prakse Sodišča, bi lahko morda že zaradi same razglasitve ničnosti neke odločbe nastala obveznost plačila odškodnine za povzročeno škodo.
102.
Do tega ne pride, če nastanek te nepogodbene odgovornosti ni posledica katere koli kršitve, temveč le dovolj resne kršitve pravila prava Unije, s katerim so varovani posamezniki. Tako kršitev pomeni v primeru, v katerem „ima institucija ali organ Unije diskrecijsko pravico, lahko poleg tega le to, da zadevna institucija ali organ očitno in resno prekorači [meje], ki veljajo za to pravico,“ (
40
) kar pa se v tej zadevi – kot sem že omenil – ni zgodilo.
103.
Zato menim, da Komisija, čeprav je sklep z dne 8. maja 2015 sprejela brez zadostne dokazne podlage, z neizpolnitvijo svoje dolžnosti skrbnega ravnanja ni storila dovolj resne kršitve. Njene napake, ki je nesporna, ni mogoče šteti za neopravičljivo, (
41
) ugotovitve, katerim jo je bilo mogoče pripisati, pa niso bile nerazumne, (
42
) ampak so temeljile na nezadostnih dokazih.
104.
Skratka, četrti pritožbeni razlog je treba zavrniti kot neutemeljen.
F.
Peti, šesti in sedmi pritožbeni razlog: kršitve, povezane s škodo, ki je nastala IMG
1. Trditve strank
105.
V okviru petega pritožbenega razloga IMG trdi, da je Splošno sodišče v zvezi s predlogi iz točke 40, od prve do tretje alinee, izpodbijane sodbe kršilo načelo povrnitve v naravi, da ni izpolnilo obveznosti obrazložitve, ni upoštevalo pogojev za dopustnost ter ni spoštovalo členov 76(e) in 84(1) Poslovnika Splošnega sodišča.
106.
S šestim pritožbenim razlogom IMG trdi, da Splošno sodišče v zvezi s predlogi iz točke 40, četrta alinea, izpodbijane sodbe ni izpolnilo obveznosti obrazložitve ter da je kršilo člena 76(e) in 84(1) Poslovnika Splošnega sodišča.
107.
S sedmim pritožbenim razlogom IMG uveljavlja, da je Splošno sodišče v zvezi z nepremoženjsko škodo kršilo načelo povračila v naravi, da ni izpolnilo obveznosti obrazložitve, da je kršilo člena 76(e) in 84(1) Poslovnika Splošnega sodišča ter kršilo neomejeno pristojnost sodišča.
108.
Komisija nasprotuje tem trem pritožbenim razlogom in predlaga, naj se zavrnejo.
2. Presoja
109.
Menim, da bi moralo Sodišče te tri pritožbene razloge zavrniti kot brezpredmetne, če bo zavrnilo prejšnje.
110.
V skladu z ustaljeno sodno prakso „je nepogodbena odgovornost Unije […] odvisna od [tega, da je] ravnanje, ki se očita instituciji Unije, nezakonito, škoda dejanska, med ravnanjem institucije in zatrjevano škodo [pa] vzročna zveza […]. [T]ožbo [je treba] v celoti zavrniti, če eden od teh pogojev ni izpolnjen, ne da bi bilo treba preučiti druge pogoje za nepogodbeno odgovornost […].“ (
43
)
111.
Zgoraj sem poskušal utemeljiti, da ni podana dovolj resna kršitev pravnega pravila, s katero so IMG podeljene pravice. Ker prvi od pogojev za nastanek nepogodbene odgovornosti Unije ni izpolnjen, se ni treba opredeliti o dejanskosti škode in določitvi njene višine.
112.
Zato predlagam, naj se peti, šesti in sedmi pritožbeni razlog zavrnejo kot brezpredmetni.
VIII. Stroški
113.
V skladu s členom 138(1) Poslovnika, ki se za pritožbeni postopek uporabi na podlagi člena 184(2) Poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
114.
Ker je Komisija predlagala, naj se plačilo stroškov naloži IMG, in ker ta s predlogi ni uspela, ji je treba naložiti plačilo stroškov.
IX. Predlog
115.
Glede na zgornje preudarke Sodišču predlagam, naj:
1.
novi pritožbeni razlog, ki ga je uvedla Komisija, razglasi za nedopusten;
2.
prvi, tretji in četrti pritožbeni razlog zavrne kot neutemeljene;
3.
drugi pritožbeni razlog zavrne kot delno neutemeljen in delno brezpredmeten;
4.
peti, šesti in sedmi pritožbeni razlog zavrne kot brezpredmetne;
5.
International Management Group naloži, naj nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija, razen teh v zvezi z novim pritožbenim razlogom, ki ga je uvedla ta institucija.
(
1
)	Jezik izvirnika: španščina.
(
2
)	Sodba Splošnega sodišča z dne 2. februarja 2017, IMG/Komisija (T‑381/15, neobjavljena, EU:T:2017:57).
(
3
)	Sodba Sodišča z dne 31. januarja 2019, International Management Group/Komisija (C‑183/17 P in C‑184/17 P, EU:C:2019:78; v nadaljevanju: sodba C‑183/17 P in C‑184/17 P).
(
4
)	Sodba Splošnega sodišča z dne 9. septembra 2020IMG/Komisija (T‑381/15 RENV, neobjavljena, EU:T:2020:406). V nadaljevanju: izpodbijana sodba.
(
5
)	Uredba Sveta (ES, Euratom) z dne 25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str. 74, in popravek v UL 2007, L 99, str. 18), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES, Euratom) št. 1995/2006 z dne 13. decembra 2006 (UL 2006, L 390, str. 1, v nadaljevanju: Finančna uredba 2002).
(
6
)	Uredba Komisije (ES, Euratom) z dne 23. decembra 2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe št. 1605/2002 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str. 145), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES, Euratom) št. 478/2007 z dne 23. aprila 2007 (UL 2007, L 111, str. 13).
(
7
)	Uredba Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 (UL 2012, L 298, str. 1). Ta uredba je bila sama razveljavljena z Uredbo (EU, Euratom) 2018/1046 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. julija 2018 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije, spremembi uredb (EU) št. 1296/2013, (EU) št. 1301/2013, (EU) št. 1303/2013, (EU) št. 1304/2013, (EU) št. 1309/2013, (EU) št. 1316/2013, (EU) št. 223/2014, (EU) št. 283/2014 in Sklepa št. 541/2014/EU ter razveljavitvi Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 (UL 2018, L 193, str. 1).
(
8
)	Delegirana uredba Komisije z dne 29. oktobra 2012 o pravilih uporabe Uredbe št. 966/2012 (UL 2012, L 362, str. 1).
(
9
)	Sodba C‑183/17 P in C‑184/17 P, točke od 16 do 28.
(
10
)	Sodba C‑183/17 P in C‑184/17 P, točka 97.
(
11
)	Prav tam, točke od 94 do 96. V teh točkah je navedeno:
– Kar zadeva vprašanje, „ali je več držav, ki jih je organizacija IMG predstavila kot svoje članice, to res bilo, je namreč iz samih ugotovitev Splošnega sodišča razvidno, da so se dvomi Komisije o tem nanašali samo na ‚nekatere‘ članice organizacije IMG, natančneje na pet od skupaj šestnajstih članic. Taki dvomi pa, tudi če so utemeljeni, v mednarodnem pravu ne povzročijo, da subjekt, katerega te države ne bi bile ali ne bi bile več članice, ne bi imel statusa ‚mednarodne organizacije‘, in to še manj, kadar – kot je to v obravnavani zadevi – zadevne države pomenijo zgolj zelo manjšinski del zadevnega subjekta.“
– Kar zadeva vprašanje, „o pooblastilih oseb, ki so zastopale nekatere države ob podpisu ustanovnega akta organizacije IMG, je treba prav tako navesti, da bi ta element morda lahko omajal veljavnost dejanja podpisa – zlasti s strani teh držav – ustanovnega akta organizacije IMG, ne pa tudi veljavnosti same ustanovitve zadnjenavedene organizacije, ker so se morebitne nepravilnosti glede zastopanja, ki se zatrjujejo, nanašale zgolj na omejeno število sodelujočih držav“.
– V zvezi „s tretjim elementom, in sicer da je generalni sekretar OZN uradu OLAF sporočil, da organizacija IMG ni specializirana agencija OZN, zadošča ugotoviti, da je ta element pravno povsem neupošteven. Kot namreč izhaja iz točke 91 te sodbe, v finančnih ureditvah iz let 2002 in 2012 nikakor ni določeno, da mora biti dani subjekt agencija OZN, da bi ga bilo mogoče opredeliti kot ‚mednarodno organizacijo‘. Poleg tega v obravnavani zadevi ni bilo sporno, da organizacija IMG ni nikoli trdila, da je taka agencija, ampak je zatrjevala zgolj, da ima status ‚mednarodne organizacije javnega sektorja‘, ustanovljene na podlagi medvladnega sporazuma […].“
(
12
)	Sklep z dne 9. junija 2020, International Management Group/Komisija (C‑183/17 P-INT, EU:C:2020:507; v nadaljevanju: C‑183/17 P INT).
(
13
)	Prav tam, točka 23.
(
14
)	Do te ugotovitve je Splošno sodišče prišlo na podlagi treh preudarkov. Prvič, v skladu z ustaljeno sodno prakso, „to načelo samo po sebi posameznikom ne podeljuje pravic, razen ko je izraz posebnih pravic“. Poleg tega iz pravnih presoj, ki jih je to sodišče opravilo prej, izhaja, da Komisija lahko ovrže status IMG kot mednarodne organizacije v smislu finančnih ureditev iz let 2002 in 2012. Nazadnje, IMG ni dokazala, kako nezakonitost, zaradi katere je Sodišče razveljavilo sklep z dne 8. maja 2015, pomeni kršitev načela dobrega upravljanja oziroma, natančneje, dolžnosti skrbnega ravnanja, ki jo ima Komisija.
(
15
)	Komisija je nato IMG ponovno pozvala, naj ji predloži dokumente, omenjene v njenem dopisu z dne 6. maja 2019, in pojasnila, da se bo v nasprotnem primeru obrnila neposredno na države, ki jih IMG šteje za svoje članice.
(
16
)	Sklep z dne 9. septembra 2020, IMG/Komisija (T‑645/19, neobjavljen, EU:T:2020:388).
(
17
)	Zadeva T‑509/21.
(
18
)	V točki 39 izpodbijane sodbe je v zvezi s predmetom spora po razveljavitvi in vrnitvi ugotovljeno: „Stranki sta na obravnavi v odgovor na vprašanje Splošnega sodišča potrdili, da predmet tega spora ne presega povrnitve škode, ki izhaja iz sklepa Komisije, vsebovanega v dopisu z dne 8. maja 2015, ki ga je Sodišče razglasilo za ničen, da s tožečo stranko ne bo sklenila novih sporazumov o prenosu pooblastil v okviru posrednega upravljanja, ‚dokler ne bo popolne gotovosti o [njenem] statusu mednarodne organizacije‘ […].“ V izvirniku ni poudarka.
(
19
)	Točka 80 izpodbijane sodbe.
(
20
)	O tem načelu glej sodbi z dne 16. julija 2020, ADR Center/Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2020:576, točke od 100 do 102) in z dne 28. februarja 2019, Alfamicro/Komisija (C‑14/18 P, EU:C:2019:159, točke od 65 do 67).
(
21
)	Komisija navaja, da je ponovna presoja pogosta upravna praksa (ki se opravi zlasti ob zakonodajnih spremembah finančne ureditve, kot se je zgodilo z Delegirano uredbo 2015/2462) in ni bila – razen v primeru IMG – vzrok sporov.
(
22
)	Točki 29 in 30 teh sklepnih predlogov.
(
23
)	Sodbe z dne 28. oktobra 2021, Vialto Consulting/Komisija (C‑650/19 P, EU:C:2021:879, točka 138); z dne 5. februarja 2021, Dalli/Komisija (C‑615/19 P, EU:C:2021:133, točka 41); z dne 5. septembra 2019, Evropska unija/Guardian Europe in Guardian Europe/Evropska unija (C‑447/17 P in C‑479/17 P, EU:C:2019:672, točka 147); z dne 13. decembra 2018, Evropska unija/Kendrion (C‑150/17 P, EU:C:2018:1014, točka 117), in z dne 4. julija 2000, Bergaderm in Goupil/Komisija (C‑352/98 P, EU:C:2000:361, točka 42).
(
24
)	Sodba z dne 5. februarja 2021, Dalli/Komisija (C‑615/19 P, EU:C:2021:133, točka 42), in z dne 5. septembra 2019, Evropska unija/Guardian Europe in Guardian Europe/Evropska unija (C‑447/17 P in C‑479/17 P, EU:C:2019:672, točka 148).
(
25
)	Sodba z dne 4. aprila 2017, Evropski varuh človekovih pravic/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, točka 37).
(
26
)	Sodba z dne 30. maja 2017, Safa Nicu Sepahan/Svet (C‑45/15 P, EU:C:2017:402, točka 30).
(
27
)	Sodbe z dne 28. oktobra 2021, Vialto Consulting/Komisija (C‑650/19 P, EU:C:2021:879, točka 142); z dne 20. januarja 2021, Komisija/Printeos (C‑301/19 P, EU:C:2021:39, točka 103), in z dne 10. decembra 2002, Komisija/Camar in Tico (C‑312/00 P, EU:C:2002:736, točka 54).
(
28
)	Sodbe z dne 10. septembra 2019, HTTS/Svet (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, točka 43); z dne 23. marca 2004, Evropski varuh človekovih pravic/Lamberts (C‑234/02 P, EU:C:2004:174, točka 49), in z dne 4. aprila 2017, Evropski varuh človekovih pravic/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, točka 31).
(
29
)	Točka 88 izpodbijane sodbe.
(
30
)	Sodba C‑183/17 P in C‑184/17 P, točka 89: „[…] Komisija [se mora], kadar namerava sprejeti sklep, s katerim poveri naloge izvrševanja proračuna danemu subjektu iz tega naslova, prepričati, da ima ta status mednarodne organizacije.“
(
31
)	Prav tam, točka 90: „[…] [Č]e Komisija po sprejetju sklepa, s katerim poveri naloge izvrševanja proračuna danemu subjektu s statusom mednarodne organizacije, sprejme sklepe, [kakršen je sporni], na podlagi elementov, za katere meni, da lahko ovržejo obstoj tega statusa, morajo biti navedeni sklepi pravno in dejansko utemeljeni.“
(
32
)	Menim, da je ta ugotovitev potrjena z okoliščino, da je v sklepnih predlogih v zadevah C‑183/17 P in C‑184/17 P (EU:C:2018:782) generalni pravobranilec Saugmandsgaard Øe menil, da „Splošno sodišče ni napačno uporabilo svojega pooblastila za nadzor, ko je ugotovilo, da je glede na dokaze, vložene v spis, legitimno in zakonito, da se Komisija nekako iz previdnosti odloči, da nalog izvrševanja proračuna Unije ne bo več dodelila družbi IMG, dokler ne bo razjasnjeno vprašanje pravnega statusa zadevnega subjekta“ (točka 64).
(
33
)	Sodišče je ugotovilo, da morajo institucije, organi, agencije in uradi Unije spoštovati temeljne pravice prava Unije, med katerimi je pravica do dobrega upravljanja, ki je določena v členu 41 Listine (glej sodbi z dne 21. oktobra 2021, Parlament/UZ (C‑894/19 P, EU:C:2021:863, točki 51 in 52), in z dne 27. marca 2019, August Wolff in Remedia/Komisija (C‑680/16 P, EU:C:2019:257, točka 24 in navedena sodna praksa).
(
34
)	Sodbi z dne 8. maja 2014, N. (C‑604/12, EU:C:2014:302, točka 49), in z dne 19. junija 2014, Commune de Millau in SEMEA/Komisija (C‑531/12 P, EU:C:2014:2008, točka 97).
(
35
)	UL 2007, C 303, str. 17.
(
36
)	Sodba z dne 16. decembra 2008, Masdar (UK)/Komisija (C‑47/07 P, EU:C:2008:726, točka 91).
(
37
)	Sodba z dne 22. novembra 2017, Komisija/Bilbaína de Alquitranes in drugi (C‑691/15 P, EU:C:2017:882, točka 35).
(
38
)	Sodbi z dne 4. aprila 2017, Evropski varuh človekovih pravic/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, točka 40), in z dne 30. januarja 1992, Finsider in drugi/Komisija (C‑363/88 in C‑364/88, EU:C:1992:44, točka 24).
(
39
)	Takšno nepravilnost bi sicer v podobnih okoliščinah lahko storila tudi katera koli druga uprava, ki bi podvomila o pravni naravi organizacije, ki naj bi ji bilo poverjeno posredno upravljanje javnih sredstev.
(
40
)	Sodba z dne 4. aprila 2017, Evropski varuh človekovih pravic/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, točka 37).
(
41
)	Sodbi z dne 30. januarja 1992, Finsider in drugi/Komisija (C‑363/88 in C‑364/88, EU:C:1992:44, točka 22), in z dne 4. julija 2000, Haim (C‑424/97, EU:C:2000:357, točki 42 in 43).
(
42
)	Sodba z dne 22. oktobra 1991, Nölle (C‑16/90, EU:C:1991:402, točka 13).
(
43
)	Sodbi z dne 5. februarja 2021, Dalli/Komisija (C‑615/19 P, EU:C:2021:133, točka 42), in z dne 5. septembra 2019, Evropska unija/Guardian Europe in Guardian Europe/Evropska unija (C‑447/17 P in C‑479/17 P, EU:C:2019:672, točka 148).