62003CC0378
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
CHRISTINE STIX-HACKL,
predstavljeni 26. januarja 2006 (
1
)
Zadeva C-378/03
Komisija Evropskih skupnosti
proti
Kraljevini Belgiji
„Neizpolnitev obveznosti države — Lastna sredstva Skupnosti — Obročno odplačevanje dolžnika — Izterjava“
I – Uvod
1.
Komisija s to tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti predlaga, naj Sodišče ugotovi, da Kraljevina Belgija zaradi prepoznega izplačila lastnih sredstev v primeru prejema obročnih plačil s strani carinskega dolžnika ni izpolnila obveznosti iz členov 6, 10 in 11 Uredbe Komisije (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 (
2
) o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (
3
) (v nadaljevanju: Uredba o lastnih virih sredstev), ki je z 31. majem 2000 razveljavila in nadomestila Uredbo Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti, (
4
) katere cilj je enak.
2.
V bistvu gre v tem postopku za vprašanje, ali je v skladu z Uredbo o lastnih virih sredstev treba delna plačila uvoznih carinskih dolgov, za katere je bilo dogovorjeno plačilo v obrokih, prenesti z računa B na račun A, in za vprašanje, kdaj morajo biti ta plačila dana na voljo Komisiji.
II – Pravni okvir
A – Pravo Skupnosti: Uredba o lastnih virih sredstev
3.
Komisija se je v tožbi sklicevala na Uredbo št. 1150/2000, ki je z 31. majem 2000 razveljavila in nadomestila Uredbo št. 1552/89, ki je veljala v obdobju, ki je upoštevno v tej zadevi. Komisija glede na to, da je v različnih različicah vsebina določb o knjiženju, dajanju na voljo in zamudnih obrestih (členi 6, 10 in 11) v bistvu ostala enaka, da zaradi tega ne nastanejo problemi, povezani s pravico tožene države do obrambe, in da je na drugi strani v skladu s sodno prakso Sodišča neizpolnitev obveznosti treba presojati glede na ureditev Skupnosti, ki je veljala ob koncu roka, ki ga je Komisija določila zadevni državi članici, (
5
) lahko v tej zadevi zahteva ugotovitev kršitev Uredbe o lastnih virih sredstev na podlagi Uredbe št. 1150/2000 (
6
).
4.
Dopolniti pa je treba, da je različne določbe Uredbe št. 1552/89, zlasti člen 2 o dolžnosti določitve (
7
), z učinkom od 14. julija 1996, spremenila že Uredba Sveta (Euratom, ES) št. 1355/96 z dne 8. julija 1996. (
8
) Za presojo ravnanja belgijskih organov glede carinskih dolgov, ki so v tej zadevi nastali od leta 1990 do 1992 in bili določeni marca 1993, bi bila vsekakor v skladu z načelom, da se postopkovni predpisi na splošno uporabljajo za vse postopke, ki potekajo v trenutku, ko začnejo veljati, (
9
) načeloma upoštevna Uredba št. 1552/89 v izvirni različici vse do začetka veljave spremembe iz Uredbe št. 1355/96, tj. do 14. julija 1996.
5.
Ker se vsebina obveznosti iz Uredbe o lastnih virih sredstev, kolikor so te upoštevne v tej zadevi, tudi ni bistveno spremenila z Uredbo št. 1355/96, kot to tudi navaja belgijska vlada, se bom v nadaljevanju v skladu s tožbenim zahtevkom ukvarjala le z Uredbo o lastnih virih sredstev v različici Uredbe št. 1150/2000, katere upoštevne določbe je treba navesti v nadaljevanju.
6.
Člen 6(1) in (3)(a) in (b) Uredbe o lastnih virih sredstev o računih lastnih sredstev določa:
„1.   Račune lastnih sredstev, ki so razčlenjeni po vrstah sredstev, vodi ministrstvo za finance vsake države članice ali organ, ki ga imenuje posamezna država članica.
[…]
(a)
Pravice, določene v skladu s členom 2 pod pogoji iz točke (b) tega odstavka, se knjižijo na računih najkasneje prvi delovni dan po 19. dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bila pravica določena.
(b)
Pravice, ki niso knjižene na računih iz točke (a), ker še niso izterjane in zanje še ni bilo predloženo jamstvo, se v obdobju iz točke (a) prikazujejo na posebnih računih. Države članice lahko uporabijo isti postopek, kadar se višina pravic, za katera je bilo predloženo jamstvo, izpodbija in bi se po rešitvi nastalega spora lahko spremenila.“
7.
Člen 10(1) Uredbe o lastnih virih sredstev glede roka za zagotavljanje lastnih sredstev določa:
„1.   Ko se odšteje 10 % za stroške zbiranja v skladu s členom 2(3) Sklepa 94/728/EGS, Euratom, se lastna sredstva iz člena 2(1)(a) in (b) tega sklepa vknjižijo najkasneje prvi delovni dan po 19. dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bila določena pravica v skladu s členom 2 te uredbe.
Pravice, ki se prikazujejo na posebnih računih na podlagi člena 6(3)(b), pa se knjižijo najkasneje prvi delovni dan po 19. dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem so bile pravice izterjane.“
8.
Člen 11 Uredbe o lastnih virih sredstev določa obveznost plačila zamudnih obresti:
„Za vsako zamudo pri knjiženju na račun iz člena 9(1) država članica plača obresti po obrestni meri, ki velja na denarnem trgu te države članice za kratkoročne javnofinančne operacije na predpisani datum knjiženja, povečani za dve odstotni točki. Ta obrestna mera se poveča za 0,25-odstotne točke za vsak mesec zamude. Povečana obrestna mera velja za celotno obdobje zamude.“
B – Nacionalna ureditev o poravnavi s carinskim dolžnikom in plačilom carinskih dajatev v obrokih
9.
Iz spisa oziroma navedb belgijske vlade in Komisije izhaja, da so v skladu s členom 281 splošnega zakona o carinah in trošarinah (loi générale sur les douanes et accises, v nadaljevanju LGDA) za pregon kršitev carinskih predpisov in predpisov o trošarinah pristojni carinski organi, ki imajo glede tega enaka pooblastila kot državno tožilstvo.
10.
Člen 263 LGDA carinske organe pod določenimi predpostavkami pooblašča, da v zameno za plačilo določenega zneska, ki zajema dolgovano javno dajatev in tudi globo, s storilcem kršitve carinskih predpisov in predpisov o trošarinah sklenejo poravnavo, s katero se prekine kazenski pregon oziroma se ta ne zgodi.
11.
V praksi belgijskih organov, vsekakor pa v pričujočem sporazumu o poravnavi, se za zagotavljanje polnega spoštovanja poravnava sklene pod „razveznim pogojem“, tako da če storilec kršitve carinskih predpisov in predpisov o trošarinah ne izpolni svojih obveznosti plačila, še naprej obstaja pravica do kazenskega pregona in lahko tako carinski organi vložijo obtožni akt. V skladu s poravnavo ostanejo zneski, ki so že bili plačani, „položeni“ pri carinski in trošarinski upravi, če zavezanec ne izpolnjuje več svojih obveznosti do plačila in če organ proti njemu vloži tožbo na plačilo.
12.
V poravnavi se lahko upošteva položaj zavezanca na primer v obliki olajšav pri plačilu oziroma rokih plačila.
III – Dejansko stanje in postopek
13.
Komisija se v tem postopku sklicuje predvsem na rezultate inšpekcijskega nadzora lastnih virov sredstev – ki ga je izvedla novembra 1996 v Belgiji – ki so v skladu z njenimi navedbami pokazali na nepravilnosti glede dajanja na voljo in knjiženja lastnih virov sredstev iz naslova uvoznih dajatev, ki so se izterjevala v obliki obročnih plačil. Pri tem gre za uvozne dajatve, ki jih je uvoznik (družba Tefron) dolgoval na podlagi uvoza tekstilnih izdelkov (majice s kratkimi rokavi) iz Bangladeša na podlagi neveljavnih potrdil o izvoru.
14.
Iz ustreznega poročila o inšpekciji z dne 29. septembra 1997, ki je bilo posredovano belgijskim organom, izhaja, da je bil sporni znesek uvoznih dajatev (2.011.294 BEF) knjižen na račun B v drugem četrtletju leta 1993 pri carinskem organu v Antwerpnu, potem ko je bila Komisija o utaji obveščena v prvem četrtletju leta 1993.
15.
Belgijski organi so 16. novembra 1993 v okviru poravnave carinskemu dolžniku odobrili olajšave plačila v obliki obročnega plačila mesečnega zneska 100.000 BEF. Ta način plačila je zadeval carinski dolg v znesku 2.223.710 BEF, ki je zajemal tudi znesek uvoznih dajatev 2.011.294 BEF. Plačila, ki jih je carinski dolžnik redno izvrševal, so bila prekinjena konec avgusta 1997, ko je bil poravnan že carinski dolg 1.818.710 BEF. Potem ko je pristojno sodišče carinskemu dolžniku naložilo plačilo preostanka zneska, je 22. oktobra 1998 ta nadaljeval odplačevanje carinskega dolga v mesečnih obrokih 15.000 BEF. Znesek dajatev, ki je bil plačan, in sicer 1.818.710 BEF, je bil 22. januarja 2001 v celoti knjižen na račun A.
16.
Komisija je z dopisom z dne 12. maja 1999 belgijskim organom predstavila svoje stališče, da je treba v primeru obročnih plačil celoto zbranih zneskov knjižiti na račun A takrat, ko so ti zbrani in jih je v skladu s členom 10(1) Uredbe o lastnih virih sredstev treba dati na voljo.
17.
Komisija je z dopisom z dne 18. novembra 1999 belgijske organe pozvala k plačilu zamudnih obresti 959.144 BEF.
18.
Z odgovorom z dne 15. marca 2000 so belgijski organi zavrnili stališče Komisije in so navajali, da je bilo knjiženje na račun B pravilno in da ni zamude pri knjiženju zadevnih lastnih virov sredstev.
19.
Komisija je belgijskim organom 18. julija 2001 posredovala pisni opomin in 11. aprila 2002 obrazloženo mnenje, ti pa so v vseh odgovorih vztrajali pri svojem stališču, nato pa je Komisija vložila to tožbo.
IV – Preizkus tožbe
A – Bistvene navedbe strank
20.
Komisija navaja, da se račun B v skladu s členom 6(3)(b) Uredbe o lastnih virih sredstev nanaša le na pravice, ki še niso bile izterjane in za katere ni bilo predloženo jamstvo, ali na pravice, za katere je bilo predloženo jamstvo, a se izpodbijajo. Račun B se ne uporablja za obročno plačilo s strani carinskega dolžnika v okviru poravnave.
21.
V skladu z mnenjem Komisije bi bilo treba te delne zneske carinskega dolga – katerega določitev s strani belgijskih organov v tem primeru ni sporna – v skladu s členom 10(1) Uredbe o lastnih virih sredstev glede na plačilo oziroma takoj, ko je davčni zavezanec opravil prva plačila, prenesti z računa B na račun A in ne tako, kot trdi belgijska vlada, šele po odplačilu celotnega zneska.
22.
Komisija navaja, da pri delnemu plačilu ne gre za jamstvo oziroma varščino, davčni dolžnik s temi plačili namerava le plačati carinski dolg. Poleg tega ne obstaja „izpodbijanje“ v smislu člena 6(3)(b) Uredbe o lastnih virih sredstev. Prekinitev plačil s strani carinskega dolžnika se vsekakor ne more presoditi kot izpodbijanje. Poleg tega bi moralo biti izpodbijanje opravljeno pisno.
23.
Komisija ne nasprotuje belgijski praksi sporazumov o poravnavi, zavrača pa argumentacijo belgijske vlade, v skladu s katero se izpolnjenega delnega plačila vse do popolnega plačila dolgovane vsote ne sme obravnavati kot izterjane, temveč le kot „položene“ zneske. Nacionalna praksa poravnave oziroma vprašanje delne ali popolne ugasnitve pravice do kazenskega pregona belgijskih organov v skladu z belgijskim pravom ne more vplivati na obveznosti vknjižbe in hitrega dajanja na razpolago, kar naj bi izhajalo iz Uredbe o lastnih virih sredstev, ki se neposredno uporablja.
24.
Komisija končno ugotavlja, da je nepravilno izvedeno knjiženje izterjanih delnih zneskov carinskega dolga na račun B, ki je trajalo več mesecev, vodilo do zamud pri knjiženju lastnih virov sredstev, tako da so v skladu s členom 11 Uredbe o lastnih virih sredstev zapadle zamudne obresti.
25.
Belgijska vlada navaja, da je bil račun B uveden zato, da države članice ne bi bile obremenjene s pravicami Skupnosti, ki še niso mogle biti izterjane znotraj roka, predvidenega v členu 6(3)(a) Uredbe o lastnih virih sredstev. V konkretnem primeru carinski dolg ni bil plačan znotraj tega roka in tudi ni bilo dano jamstvo, tako da je bil ustrezen znesek knjižen na račun B. Komisija tudi ni izpodbijala prvotnega knjiženja.
26.
Poleg tega iz Uredbe o lastnih virih sredstev ne izhaja, da bi bilo treba izterjane zneske, ki so knjiženi na računu B, knjižiti na račun A.
27.
V nadaljevanju belgijska vlada navaja, da se obročnih plačil, ki jih plača carinski dolžnik, ne more obravnavati kot dejansko „izterjanih“, temveč – kakor to izhaja iz poravnave – le kot da jih je carinski dolžnik „položil“ pri carinski upravi. Če carinski dolžnik ustavi plačila, se nadaljuje kazenski pregon in lahko carinski organi sodno izterjajo znesek.
28.
V toliko za poravnavo velja „razvezni pogoj“, ki je potreben za zagotavljanje spoštovanja tega sporazuma. Na podlagi poravnave je treba ugotoviti, da dokončen prenos lastninske pravice in „izterjava“ v smislu Uredbe o lastnih virih sredstev torej nastopi šele v trenutku, v katerem je ali plačan celoten carinski dolg in s tem ustavljen kazenski pregon ali pa je pravica carinske uprave do carinskega dolga sodno potrjena. Vse do tega trenutka pa je treba obročna plačila, tako kot v primeru glob v konkurenčnem pravu, ki se izpodbijajo pred Sodiščem prve stopnje ali Sodiščem, obravnavati kot začasna oziroma kot pogojna. Če bi se delna plačila obravnavalo kot dokončna plačila, bi to pomenilo tudi, da je kazenski pregon izčrpan.
29.
V konkretnem primeru pa varščina ni bila plačana. Če bi Sodišče domnevalo obstoj varščine, bi bilo treba prekinitev plačila obravnavati kot izpodbijanje v smislu računa B, ker bi morali nato belgijski organi zahtevati izdajo izvršilnega naslova. Poleg tega pa takšno izpodbijanje ni vezano na kakšno posebno obliko.
30.
Končno pa belgijska vlada navaja, da niso dolgovane zamudne obresti, ker se lahko izterjava dolgovanih uvoznih terjatev v smislu Uredbe o lastnih virih sredstev domneva šele z (nacionalno) sodbo z dne 30. septembra 2000 in je bila vknjižba v znesku dolgovanih uvoznih dajatev opravljena že 11. januarja 1998 zato, da ne bi bilo treba plačati zamudnih obresti.
B – Utemeljenost
31.
Vnaprej je treba ugotoviti, da, prvič, v tem primeru med strankama ni sporna določitev lastnih sredstev iz naslova spornih uvoznih dajatev s strani belgijskih organov, ki je bila opravljena marca 1993.
32.
Drugič, treba je ugotoviti, da Komisija tudi ni grajala prvotne vknjižbe zneska carinskega dolga na račun B, ki je sledila tej določitvi.
33.
Tretjič, očitki Komisije se ne nanašajo na samo belgijsko ureditev oziroma prakso belgijskih carinskih organov glede poravnave s carinskim dolžnikom in glede obročnega plačila. Graja postopanje belgijskih organov glede knjiženja in vknjižbe dogovorjenih obročnih plačil za plačilo carinskega dolga, ki so bili v tem primeru dogovorjeni v poravnavi.
34.
Najprej je treba, tako kot navaja belgijska vlada, ugotoviti, da je Komisija v zmoti, ker meni, da bi morali biti v skladu s členom 10(1) Uredbe o lastnih virih sredstev obroki carinskega dolga po plačilu preknjiženi z računa B na račun A, ta zmota pa je odločilna tudi za preizkus v tej zadevi.
35.
Iz člena 6(3)(a) in (b) Uredbe o lastnih virih sredstev izhaja, da se knjiženje določenih pravic, kar velja tako za račun A kot tudi za račun B, opravi najpozneje prvi delovni dan po 19. dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bila pravica določena.
36.
Znotraj tega roka, ki se torej navezuje na določitev pravice, se v skladu s členom 6(3)(b) Uredbe o lastnih virih sredstev knjižijo na račun B na eni strani še neizterjane pravice, za katere ni bilo predloženo jamstvo, in na drugi strani pravice, ki še niso izterjane, za katere je sicer bilo predloženo jamstvo, a se izpodbijajo in se zaradi rešitve zadevnega spora lahko spremenijo. Izterjane terjatve se tako knjižijo na račun A, neizterjane terjatve pa le, če je bila položena varščina in če poleg tega terjatve niso bile izpodbijane (
10
).
37.
Bistvena razlika med obema računoma oziroma vrstama knjiženja temelji pravzaprav na različnih posledicah glede vknjižbe knjiženih zneskov, ki je urejena v členu 10(1) Uredbe o lastnih virih sredstev.
38.
Medtem ko se namreč v skladu s prvim pododstavkom te določbe za Komisijo vknjižijo zneski, knjiženi na račun A, najkasneje prvi delovni dan po 19. dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bila pravica določena, se mora vknjižba zneskov, knjiženih na račun B, opraviti šele znotraj istega roka po izterjavi (
11
).
39.
Člen 10(1) Uredbe o lastnih virih sredstev torej določa, da se zneski, ki se knjižijo na račun B, vknjižijo znotraj v tej določbi določenega roka od trenutka izterjave in ne tako kot domneva Komisija, da jih je treba knjižiti na račun A od trenutka izterjave. Takoj, ko so vknjiženi, se za zneske, ki se knjižijo na račun B, uporablja obveznost pravočasne vknjižbe, tako da se zdi prenos teh zneskov na račun A nepotreben in bi poleg tega glede na člen 10(1), prvi pododstavek, Uredbe o lastnih virih sredstev vodil do določenih kontradiktornosti, ker se rok za dajanje na voljo zneskov, ki so knjiženi na račun A, navezuje na trenutek ugotovitve.
40.
Zato je treba zavrniti očitek Komisije, v skladu s katerim naj belgijski organi nezakonito ne bi plačanih obrokov prenesli na račun A.
41.
V tej zadevi, v kateri Komisija ne graja prvotnega vnosa spornega zneska carinskega dolga na račun B in ne prereka, da v zadevnem trenutku ta znesek niti ni bil izterjan niti ni bila položena varščina, se preizkus posledično omeji na vprašanje, ali je bila vknjižba zneska carinskega dolga oziroma posameznih plačanih obrokov prepozna, namreč šele 11. januarja 1998 oziroma po sodbi z dne 30. septembra 2000. V tem kontekstu je treba razjasniti, od kdaj se v primeru, kot je ta, v katerem se določena pravica plača v obrokih, domneva izterjava v smislu Uredbe o lastnih virih sredstev.
42.
V zvezi z navedbami belgijske vlade, češ da je treba sporen carinski dolg v skladu s poravnavo in ustreznimi belgijskimi predpisi o izterjavi carinskih dolgov in pregonu kršitev obravnavati kot izterjan šele od sodne določitve ali popolnega plačila, je treba najprej na splošno ugotoviti, da je obveznost dajanja lastnih sredstev na voljo, kot je določena v Uredbi o lastnih virih sredstev, obveznost prava Skupnosti, ki ji je treba zagotoviti polni učinek (
12
).
43.
Kot je tudi pravilno navedla Komisija, zato načelno za določitev trenutka izterjave, na katerega se navezuje obveznost dajanja na voljo lastnih sredstev za pravice, ki so knjižene na račun B, ni odločilno, ali je treba obročna plačila carinskega dolga, ki jih je plačal carinski dolžnik belgijski carinski upravi v skladu s poravnavo oziroma belgijskim pravom, ki se uporabi v tej zadevi, obravnavati kot „položena“. Če bi se namreč državam članicam prepustilo pravico določati, od kdaj se določene in knjižene pravice Skupnosti za Uredbo o lastnih virih sredstev obravnavajo kot „izterjane“, bi se lahko zaradi samovoljnega ravnanja države članice motilo finančno ravnovesje Skupnosti (
13
).
44.
Ravno tako tudi obratno ni razvidno, zakaj bi za Uredbo o lastnih virih sredstev opredelitev plačanih obrokov carinskega dolga kot izterjanih pravic postavila pod vprašaj nadaljevanje nacionalnega kazenskega pregona v primeru prekinitve plačila obrokov, kot je določena v poravnavi. Če je plačane obroke treba obravnavati kot izterjane pravice v skladu s členom 10(1) Uredbe o lastnih virih sredstev, to ne pomeni, da bi bilo ta plačila treba obravnavati kot „dokončno“ plačilo v smislu belgijskega prava ali poravnave in bi tako izključila pravico belgijskih organov do pregona.
45.
Pojem izterjave pravic v skladu z Uredbo o lastnih virih sredstev v Uredbi sami ni opredeljen.
46.
Prvič, vendar je treba ugotoviti, kakor je tudi navajala belgijska vlada in kakor sem že pojasnila v sklepnih predlogih v zadevi C-105/02 (
14
), da je namen uvedbe računa B z Uredbo št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 ne samo boljši nadzor nad postopanjem držav članic pri izterjavi lastnih sredstev, ampak tudi varstvo finančnih interesov držav članic.
47.
Dejstvo, da je obveznost vknjižbe določenih pravic, sedaj navedenih v členu 6(3)(a), odvisna od njihove izterjave, namreč zmanjšuje tveganje držav članic, da morajo na koncu lastna sredstva Skupnosti, ki so dana na voljo, plačati iz lastnih državnih sredstev.
48.
Namen ureditve o dajanju lastnih sredstev na voljo glede pravic, ki se knjižijo na račun B, da se zmanjša finančno tveganje držav članic, po mojem mnenju govori v prid temu, da je že plačane obroke davčnega dolga treba obravnavati kot izterjane pravice Skupnosti, ki jih je treba dati na razpolago Komisiji znotraj roka iz člena 10(1), drugi pododstavek, Uredbe o lastnih sredstvih, ker je z vplačilom oziroma kot to imenuje belgijska vlada „položitvijo“ plačanih obrokov na račun carinske uprave vsekakor zagotovljeno, da imajo belgijski organi na razpolago že plačane obroke, če se obveznost plačila carinskega dolžnika ne spremeni, in tako ne obstaja tveganje, da bi morala država članica Skupnostim plačati iz lastnih državnih sredstev na razpolago dana lastna sredstva iz teh obročnih plačil.
49.
Drugič, po mojem mnenju je takšna razlaga, v skladu s katero je obročna plačila kot v tej zadevi treba obravnavati kot izterjane pravice v smislu člena 10(1), drugi pododstavek, Uredbe o lastnih virih sredstev potrebna tudi ob upoštevanju cilja hitre in učinkovite zagotovitve lastnih sredstev Skupnosti, ki se zasleduje z Uredbo o lastnih virih sredstev. (
15
)
50.
Potemtakem je treba ugotoviti, da Kraljevina Belgija svojih obveznosti iz Uredbe o lastnih virih sredstev, zlasti iz člena 10(1), ni izpolnila v toliko, kolikor obrokov, ki jih je plačal carinski dolžnik, ni vsakokrat vknjižila najkasneje po 19. dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bil plačan in torej izterjan znesek obroka.
51.
V skladu s členom 11 Uredbe o lastnih virih sredstev je treba za zamudo pri knjiženju plačati zamudne obresti, ki se v skladu z ustaljeno sodno prakso zahtevajo ne glede na razlog za zamudo, s katero so bila ta sredstva nakazana na račun Komisije (
16
).
52.
Ker je bilo nakazilo različnih obrokov, ki jih je carinski dolžnik plačal v okviru poravnave, kot izhaja iz zgoraj navedenega, izvedeno prepozno, so zapadle tudi zamudne obresti, ki do zdaj nesporno še niso bile plačane.
53.
Zato je tožba Komisije glede tega utemeljena.
V – Stroški
54.
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Sodišče lahko v skladu s členom 69(3) tega poslovnika, če vsaka stranka uspe samo deloma ali v izjemnih okoliščinah, odloči, da se stroški delijo ali da vsaka stranka nosi svoje stroške.
55.
Ker graja Komisije glede prenosa spornih zneskov obrokov na račun A ni utemeljena, predlagam, naj se Kraljevini Belgiji, ki v preostalem ni uspela s svojimi predlogi, naloži, da nosi dve tretjini skupnih stroškov. Komisiji je tako treba naložiti, da nosi preostalo tretjino.
VI – Predlog
56.
Glede na zgoraj navedeno Sodišču predlagam, naj ugotovi:
1.
Kraljevina Belgija zaradi prepoznega nakazila lastnih sredstev v primeru prejema obročnih plačil s strani carinskega dolžnika, s čimer so zapadle zamudne obresti, ni izpolnila obveznosti iz členov 10 in 11 Uredbe Komisije (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti, ki je z 31. majem 2000 razveljavila in nadomestila Uredbo Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti, katere cilj je enak.
2.
V preostalem se tožba zavrne.
3.
Kraljevina Belgija nosi dve tretjini stroškov postopka. Komisija Evropskih skupnosti nosi preostalo tretjino.
(
1
)	Jezik izvirnika: nemščina.
(
2
)	UL L 130, str. 1.
(
3
)	UL L 293, str. 9.
(
4
)	UL L 155, str. 1.
(
5
)	Glej tudi sodbi z dne 10. septembra 1996 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-61/94, Recueil, str. I-3989, točka 42) in z dne 9. novembra 1999 v zadevi Komisija proti Italiji (C-365/97, Recueil, str. I-7773, točka 32).
(
6
)	Glej sodbo z dne 12. junija 2003 v zadevi Komisija proti Italiji (C-363/00, Recueil, str. I-5767, točke od 21 do 24).
(
7
)	Glej moje sklepne predloge z dne 26. januarja 2006 v zadevi Komisija proti Belgiji (C-377/03, ZOdl., str. I-9733, točki 4 in 5.
(
8
)	Uredba o spremembi Uredbe (EGS, Euratom) št. 1552/89 o izvajanju Sklepa 88/376/EGS, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (UL L 175, str. 3).
(
9
)	Glej na primer sodbo z dne 1. julija 2004 v združenih zadevah Tsapalos in Diamantakis (C-361/02 in C-362/02, ZOdl., str. I-6405, točka 19 in navedena sodna praksa).
(
10
)	Glej moje sklepne predloge, predstavljene 8. decembra 2005 v zadevi Komisija proti Nemčiji (sodba z dne 5. oktobra 2006, C-105/02, ZOdl., str. I-9659, točka 83).
(
11
)	Glej tudi v opombi 10 navedene sklepne predloge v zadevi C-105/02, točki 2 in 81.
(
12
)	Glej o tem sodbo z dne 23. septembra 2003 v zadevi BGL (C-78/01, Recueil, str. I-9543, točka 57).
(
13
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 16. maja 1991 v zadevi Komisija proti Nizozemski (C-96/89 Recueil, str. I-2461, točka 37) in z dne 15. junija 2000 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-348/97, Recueil, str. I-4429, točka 64).
(
14
)	Glej v opombi 10 navedene sklepne predloge v zadevi C-105/02, točke 81, 86 in 87.
(
15
)	Glej v zvezi s tem ciljem med drugim sodbi z dne 14. aprila 2005 v zadevi Komisija proti Nizozemski (C-460/01, ZOdl., str. I-2613, točki 60 in 70) in v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-104/02, ZOdl., str. I-2689, točka 69).
(
16
)	Med drugim v opombi 15 navedena sodba Komisija proti Nizozemski, točka 91, v opombi 13 navedena sodba Komisija proti Nizozemski, točka 38, in v opombi 6 navedena sodba Komisija proti Italiji, točka 44.