62011CC0402
GENERALINIO ADVOKATO
YVES BOT IŠVADA,
pateikta 2012 m. liepos 5 d. (
1
)
Byla C-402/11 P
Jager & Polacek GmbH
prieš
Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
„Apeliacinis skundas — Bendrijos prekių ženklas — Reglamentas (EB) Nr. 40/94 — Reglamentas (EB) Nr. 2868/95 — Protesto dėl Bendrijos prekių ženklo įregistravimo procedūra — Akto, priimto pasibaigus etapui, per kurį nagrinėjama, ar protestas priimtinas, teisinis pobūdis — Panaikinimo procedūra — Veiksmingos teisminės gynybos principas — Teisinio saugumo principas“
1.
Ar Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) aktas, kuriuo nusprendžiama, kad protestas dėl Bendrijos prekių ženklo įregistravimo yra priimtinas, yra paprasčiausia protesto „procedūros organizavimo priemonė“, ar „sprendimas“, kaip tai suprantama pagal Sąjungos teisę?
2.
Tai iš esmės yra klausimas, kurį šiame apeliaciniame skunde pateikia Jager & Polacek GmbH dėl 2011 m. gegužės 12 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo Jager & Polacek prieš VRDT (
2
). Atsakius į šį klausimą galima nustatyti, pirma, suinteresuotajam asmeniui prieinamas teisminės gynybos priemones skųsti nagrinėjamą aktą ir, antra, sąlygas, kurioms esant VRDT gali panaikinti šį aktą.
I – Teisinis pagrindas
A – Protesto dėl Bendrijos prekių ženklo įregistravimo procesinis nagrinėjimas
3.
Vadovaudamasi Reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
3
) 8 straipsnio 4 dalimi, VRDT gali atsisakyti įregistruoti Bendrijos prekių ženklą ankstesnio neregistruoto prekių ženklo savininkui užprotestavus. Šis protestas turi būti pateiktas pagal šio reglamento 42 straipsnį. Protestas privalo būti paduotas raštu, turi būti nurodomi jo pagrindai, jis turi būti paduotas per tris mėnesius nuo Bendrijos prekių ženklo paraiškos paskelbimo dienos ir laikomas tinkamai paduotu, tik kai sumokamas protesto padavimo mokestis.
4.
Reglamento (EB) Nr. 2868/95 (
4
) 15–22 taisyklėse Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė protesto procedūros reikalavimus. Be kita ko, Įgyvendinimo reglamento 17 taisyklėje Sąjungos teisės aktų leidėjas įtvirtino taisykles, susijusias su vertinimu, ar protestas priimtinas, kurios suformuluotos taip:
„1.
Jei iki protestavimo termino pabaigos nebuvo sumokėtas protestavimo mokestis, protesto pranešimas laikomas nepateiktas. <...>
2.
Jei pranešimas apie protestą nebuvo paduotas per protestų padavimo terminą arba jei pranešime apie protestą nėra aiškiai nurodyta paraiška, dėl kurios reiškiamas protestas, arba ankstesnis ženklas <...>, kuriuo protestas grindžiamas, kaip nurodyta 15 taisyklės 2 dalies a ir b punktuose, arba protesto reiškimo motyvai, kaip nurodyta 15 taisyklės 2 dalies c punkte, ir jei iki protesto teikimo termino šie trūkumai nebuvo ištaisyti, (VRDT) atmeta protestą kaip nepriimtiną.
3.
Jei protestą reiškianti šalis nepateikia vertimo, kaip reikalaujama 16 taisyklės 1 dalyje, protestas atmetamas kaip nepriimtinas. <...>
4.
Jei pranešimas apie protestą neatitinka 15 taisyklės nuostatų, (VRDT) apie tai praneša protestą reiškiančiai šaliai ir paragina ją per du mėnesius ištaisyti nurodytus trūkumus. Jei šie trūkumai iki termino pabaigos neištaisomi, (VRDT) atmeta protesto pranešimą kaip nepriimtiną.
5.
Apie visas pagal 1 dalies nuostatas padarytas išvadas, jog pranešimas apie protestą laikomas nepriimtinu, ir apie sprendimą atmesti protestą kaip nepriimtiną pagal 2, 3 ir 4 dalis, pranešama pareiškėjui.“
5.
Vadovaujantis Įgyvendinimo reglamento 17 taisykle, protestas turi atitikti Įgyvendinimo reglamento 15 taisyklės 2 dalies a–c punktuose numatytus absoliutaus pobūdžio priimtinumo kriterijus (
5
). Taigi, proteste turi būti nurodytas paraiškai, dėl kurios reiškiamas protestas, suteiktas bylos numeris, Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikusio asmens pavardė (pavadinimas), taip pat aiškiai nurodytas ankstesnis prekių ženklas, kuriuo grindžiamas protestas, ir pateiktas pareiškimas, jog įvykdyti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 4 dalyje nustatyti reikalavimai.
6.
Protestas taip pat turi atitikti priimtinumo kriterijus, įtvirtintus Įgyvendinimo reglamento 15 taisyklės 2 dalies d–h punktuose. Proteste, be kita ko, turi būti nurodyta paraiškos padavimo data ir, jei žinoma, įregistravimo data bei ankstesnio prekių ženklo prioriteto data, prekės ir paslaugos, kuriomis grindžiamas protestas, protestą reiškiančios šalies ar prireikus atstovo pavardė (pavadinimas) ir adresas.
7.
Įgyvendinimo reglamento 18 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad:
„Jei remiantis 17 taisykle nustatoma, kad protestas yra priimtinas, [VRDT] nusiunčia šalims pranešimą, informuodama jas apie tai, kad su protestu susiję procesiniai veiksmai pradedami praėjus dviem mėnesiams nuo pranešimo gavimo. <...>“
8.
Šio reglamento 19 taisyklėje patikslintos aplinkybės ir įrodymai, kuriuos protestą reiškianti šalis gali pateikti ar papildyti siekdama pagrįsti savo protestą. Vadovaujantis šios taisyklės 2 dalimi, ši šalis, be kita ko, privalo pateikti įrodymus apie ankstesnio prekių ženklo egzistavimą, galiojimą ir apsaugos apimtį.
9.
Galiausiai Įgyvendinimo reglamento 20 taisyklėje Sąjungos teisės aktų leidėjas įtvirtino procedūros taisykles, susijusias su protesto nagrinėjimu iš esmės.
B – Nuostatos dėl VRDT priimto sprendimo panaikinimo
10.
Reglamento Nr. 40/94 77a straipsnyje įtvirtintos VRDT priimto sprendimo panaikinimo sąlygos. Šiame straipsnyje numatyta:
“1.   Jei (VRDT) <...> priėmė sprendimą, kuriame yra akivaizdi procedūrinė klaida, priskirtina (VRDT), ši užtikrina, kad <...> sprendimas (būtų) panaikintas. <...>
2.   <...> panaikinimą ex officio arba vienos iš procedūrų šalių prašymu nustato tas skyrius, kuris <...> priėmė sprendimą. Anuliavimas <...> nustatomas per šešis mėnesius nuo tos dienos, kai <...> buvo priimtas sprendimas, pasitarus su procedūrų šalimis <...>.
<...>“
11.
Sprendimo panaikinimo procedūra numatyta Įgyvendinimo reglamento 53a straipsnyje. Vadovaujantis šia nuostata, VRDT informuoja su numatomu panaikinimu susijusią šalį, kuri gali pateikti savo pastabas.
II – Bylos aplinkybės
12.
Ginčo aplinkybių, proceso Bendrajame Teisme ir skundžiamo sprendimo trumpas apibūdinimas pateikiamas toliau (
6
).
13.
2008 m. kovo 25 d. apeliantė, remdamasi Reglamento 40/94 42 straipsniu, padavė protestą dėl RT Mediasolutions s.r.o. prašomo įregistruoti žodinio prekių ženklo REDTUBE (
7
).
14.
2008 m. gegužės 20 d. laiškais VRDT prekių ženklų skyrius kiekvienai iš proceso šalių nusiuntė pranešimą. Šiuose laiškuose VRDT nurodė, kad protestas yra priimtinas tiek, kiek jis grindžiamas ankstesniu neregistruotu prekių ženklu „Redtube“. VRDT informavo abi šalis, kad susitaikyti skirtas laikotarpis baigsis 2008 m. liepos 21 d., o protesto procedūros inter partes dalis prasidės 2008 m. liepos 22 dieną. Be to, VRDT nustatė terminus, per kuriuos apeliantė turi pagrįsti savo protestą, o RT Mediasolutions į jį atsakyti.
15.
2008 m. rugsėjo 10 d.RT Mediasolutions nurodė, kad apeliantė laiku nesumokėjo protesto padavimo mokesčio ir, atsižvelgusi į tai, prašė VRDT, pirma, panaikinti 2008 m. gegužės 20 d. pranešimą ir, antra, pripažinti, kad protestas laikomas nepaduotu.
16.
2008 m. spalio 2 d. VRDT prekių ženklų skyrius apeliantei nusiuntė laišką, pavadintą „Ištaisymas“, kuriuo informavo, kad 2008 m. gegužės 20 d. pranešimas buvo nusiųstas per klaidą ir laikytinas niekiniu. RT Mediasolutions pateikus prašymą, 2009 m. sausio 22 d. VRDT protestų skyrius priėmė sprendimą, pagal kurį protestas laikomas nepaduotu, nes nustatytu terminu nebuvo sumokėtas protesto padavimo mokestis.
17.
2009 m. kovo 20 d. apeliantė pareiškė apeliaciją dėl minėto sprendimo, teigdama, kad 2008 m. gegužės 20 d. VRDT priėmė sprendimą, kuriuo protestas pripažintas priimtinu, ir šis sprendimas nebuvo panaikintas, kaip numatyta Reglamento 40/94 77a straipsnyje įtvirtintose procesinėse normose. 2009 m. rugsėjo 29 d. VRDT ketvirtoji apeliacinė taryba atmetė apeliantės argumentus, be kita ko, nurodžiusi, kad 2008 m. gegužės 20 d. laiškas yra paprasčiausia procedūros organizavimo priemonė, o ne sprendimas.
III – Šalių reikalavimai Bendrajame Teisme
18.
2009 m. gruodžio 4 d. apeliantė Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateikė ieškinį, kuriame prašė panaikinti 2009 m. rugsėjo 29 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimą.
19.
Ieškiniui pagrįsti apeliantė nurodė tris pagrindus. Nagrinėsiu tik antrąjį, nes tik jis yra šio apeliacinio skundo dalykas.
20.
Antrasis pagrindas grindžiamas Reglamento Nr. 40/94 77a straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimu. Šiam pagrindui pagrįsti apeliantė nurodė, kad 2008 m. gegužės 20 d. VRDT pranešimas yra sprendimas. Kadangi pagal Įgyvendinimo reglamento 17 taisyklės 5 dalį būtent sprendimais konstatuojama, kad protestas laikomas nepaduotu arba jais protestas atmetamas kaip nepriimtinas, actus contrarius arba formos nuoseklumo teisinis principas lemia, jog aktas, kuriuo VRDT nusprendžia, kad protestas yra priimtinas, taip pat laikytinas „sprendimu“.
21.
Dėl to, apeliantės teigimu, šis sprendimas gali būti priimtas tik laikantis Reglamento Nr. 40/94 77a straipsnyje ir Įgyvendinimo reglamento 53a taisyklėje numatytos procedūros.
22.
Bendrasis Teismas nusprendė, kad 2008 m. gegužės 20 d. laiškas buvo ne sprendimas, bet paprasčiausia protesto procedūros organizavimo priemonė. Pirma, Bendrasis Teismas nurodė, kad šis laiškas buvo tik apeliantei išsiųstas pranešimas apie protesto procedūros inter partes dalies pradžią ir raginimas pateikti protestą grindžiančius faktus, įrodymus ir pastabas. Antra, Bendrasis Teismas nusprendė, kad minėtas laiškas apeliantei nesukelia teisinių pasekmių. Galiausiai jis nusprendė, kad tai nėra galutinė VRDT pozicija dėl protesto priimtinumo.
23.
Bendrasis Teismas taip pat atmetė apeliantės argumentus, susijusius su actus contrarius ir formos nuoseklumo principu. Be to, jis nusprendė: kadangi 2008 m. gegužės 20 d. laiškas nėra sprendimas, apeliantė negalėjo remtis teisėtų lūkesčių, kurių šis laiškas galėjo jai sukelti, apsaugos principu.
24.
Galiausiai Bendrasis Teismas teigė, kad ši byla nėra susijusi su tarptautine registracija nurodant Europos Sąjungos teritoriją ir kad nereikia spręsti dėl VRDT pranešimo Pasaulinės intelektinės nuosavybės organizacijai (PINO) apie priimtinais pripažintus protestus teisinio pobūdžio.
25.
Išnagrinėjęs kitus du pagrindus Bendrasis Teismas skundžiamu sprendimu atmetė apeliantės pareikštą ieškinį.
IV – Šalių reikalavimai Teisingumo Teisme
26.
Apeliaciniu skundu apeliantė Teisingumo Teismo prašo panaikinti skundžiamą sprendimą ir priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
27.
VRDT prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
V – Apeliacinis skundas
28.
Vieninteliame pagrinde apeliantė nurodo, kad Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 40/94 77a straipsnio 1 ir 2 dalis, kuriose numatyta specifinė neteisėto sprendimo panaikinimo procedūra.
29.
Šį pagrindą sudaro trys dalys. Pirma, apeliantė nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad 2008 m. gegužės 20 d. laiškas yra tik paprasčiausia protesto procedūros organizavimo priemonė, todėl pažeidė veiksmingos teisminės gynybos ir teisinio saugumo principus. Antra, apeliantė nurodo, kad Bendrasis Teismas neteisingai aiškino pranešimo sąvoką, nes pranešimas gali apimti sprendimą. Trečia, ji pažymi, kad skundžiamas sprendimas nepakankamai motyvuotas.
A – Pirma dalis, susijusi su neteisingu ginčijamo akto aiškinimu ir veiksmingos teisminės gynybos bei teisinio saugumo principų pažeidimu
30.
Pirmą dalį sudaro du kaltinimai. Pirma, apeliantė nurodo, jog 2008 m. gegužės 20 d. laiškas, kuriuo VRDT nusprendė, kad apeliantės protestas priimtinas, yra sprendimas, todėl jis gali būti panaikintas vadovaujantis Reglamento Nr. 40/94 77a straipsnyje numatyta procedūra. Antra, apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą, kad jis pažeidė jos teisę į veiksmingą teisminę gynybą ir teisinio saugumo principą.
31.
VRDT ginčija šiuos argumentus.
1. Pirmasis kaltinimas, susijęs su teisės klaida dėl ginčijamo akto teisinio pobūdžio
32.
Akivaizdu, kad, atsižvelgiant į nagrinėjamos procedūros eigą ir padarytas vertinimo klaidas, ši procedūra nebuvo pakankama. Be to, suprantu, kad tai, jog ginčijamas aktas nebuvo įformintas „sprendimu“, iš apeliantės a priori atima Reglamento Nr. 40/94 57 straipsnyje, kuriame įtvirtinta galimybė pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, ir šio reglamento 77a straipsnyje, kuriame nustatytos su sprendimų panaikinimu susijusios taisyklės, numatytas procesines garantijas.
33.
Tačiau palaikau Bendrojo Teismo nuomonę, kad šis aktas nėra sprendimas, visų pirma dėl to, kad jis apeliantei nesukelia privalomų teisinių pasekmių.
34.
Darant šią išvadą reikia, pirma, priminti Teisingumo Teismo praktiką, susijusią su aktų, dėl kurių galima pareikšti ieškinį, pobūdžiu, ir, antra, nagrinėti ginčijamo akto esmę ir jam taikomą procedūrą.
a) Teisingumo Teismo praktika, susijusi su aktų, dėl kurių galima pareikšti ieškinį, pobūdžiu, ieškinių dėl panaikinimo srityje
35.
Iš nusistovėjusios teismų praktikos, kurią Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 90 punkte, matyti, kad sprendimas, dėl kurio gali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį, gali būti tik aktas, galintis sukelti privalomų teisinių pasekmių. Kitaip tariant, Teisingumo Teismo teigimu, ieškovo interesai turi būti pažeisti, o jo teisinė padėtis – reikšmingai pakeista (
8
).
36.
Taip pat pripažįstama, kad siekiant nustatyti, ar aktas sukelia tokias pasekmes, reikia remtis daugiau jo turiniu nei forma (
9
). Todėl nesvarbu, kad šio akto autorius jo neįvardija kaip sprendimo.
37.
Šia teismo praktika išplečiama ieškinių dėl panaikinimo pateikimo galimybė tų aktų, kurie formaliai nekvalifikuojami kaip „sprendimas“, tačiau iš esmės sukelia privalomų teisinių pasekmių, atžvilgiu. Ja institucijoms taip pat nesuteikiama galimybė išvengti Sąjungos teismo kontrolės dėl paprasto formalių reikalavimų nesilaikymo, pavyzdžiui, akto pavadinimo, motyvavimo, ar jo teisinį pagrindą sudarančių nuostatų paminėjimo.
38.
Privalomų teisinių pasekmių egzistavimas ypač svarbus vertinant, ar gali būti pareikštas ieškinys dėl akto, kuris priimtas per administracinę procedūrą, kurią sudaro daug etapų, kaip antai protesto nagrinėjimas VRDT. Šiuo atveju VRDT priima daug aktų, kuriais ne tik nusprendžia dėl procedūros organizavimo priemonių, bet ir priima galutinį sprendimą dėl protesto pagrįstumo. Tačiau visi šie aktai procedūros šalims nesukelia teisinių pasekmių.
39.
Teisingumo Teismas skirsto šiuos aktus į įvairias kategorijas.
40.
Prie pirmos kategorijos priskiriami aktai, kuriais atitinkama institucija galutinai įtvirtina savo poziciją procedūros pabaigoje. Tai yra aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį, nes jie sukelia privalomų teisinių pasekmių ir po jų nepriimami jokie kiti aktai, dėl kurių būtų galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo. Toks yra sprendimas, kuriuo VRDT nusprendžia, kad įmonės protestas yra pagrįstas, ir dėl to atsisako įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.
41.
Prie antros kategorijos priskiriami tarpiniai aktai, kurių tikslas – parengti galutinį sprendimą.
42.
Pirma, tai yra priemonės, kuriomis, nors ir priimtomis per parengiamąją procedūrą, yra užbaigiamas atskiras pagrindinės procedūros etapas ir sukeliama teisinių pasekmių (
10
).
43.
Yra daug pavyzdžių, susijusių su SESV 101 straipsnio ir SESV 102 straipsnio įgyvendinimo procedūromis. Šios procedūros suskirstytos į keletą paeiliui einančių etapų, pavyzdžiui, parengtinio tyrimo etapas, tyrimo, kuriame taikomas rungimosi principas, etapas, tada šalių išklausymo etapas. Taigi, sprendimuose Hoechst prieš Komisiją (
11
) ir Orkem prieš Komisiją (
12
) Teisingumo Teismas pripažino, kad sprendimai, kuriais Europos Komisija prašo įmonių pateikti duomenų ar atlieka operatyvius tyrimus vietoje, yra aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį.
44.
Taip pat Teisingumo Teismas nusprendė, kad sprendimas, kuriuo Komisija, atlikusi preliminarų vertinimą, pradeda oficialią tyrimo procedūrą, yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį (
13
). Teisingumo Teismas mano, kad toks sprendimas sukelia teisinių pasekmių atitinkamai valstybei narei ir įmonei, nes Komisija gali nurodyti sustabdyti priemonės taikymą. Pasak Teisingumo Teismo, šios pasekmės nesusijusios su galutiniu sprendimu ir jų negalima ištaisyti nagrinėjant ieškinį dėl galutinio sprendimo, todėl ieškovai netenka pakankamos teisminės apsaugos (
14
).
45.
Antra, yra „visiškai“ (
15
) ar „paprastai“ (
16
) parengiamojo pobūdžio priemonės. Šios priemonės yra tik vienas iš etapų institucijos galutiniam sprendimui priimti. Jos neturi jokio teisinio poveikio ir pagal nusistovėjusią teismo praktiką nėra aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį. Todėl Teisingumo Teismas mano, kad tokiose priemonėse galbūt esantys pažeidimai gali būti nurodyti grindžiant ieškinį dėl galutinio sprendimo, kurio priėmimo parengiamojo etapo dalis tos priemonės yra (
17
). Konkurencijos teisėje tai taikytina aktui, kuriuo Komisija įmonėms pateikia kaltinimus.
46.
Iš šios teismo praktikos galima sužinoti reikalavimus, kurių Teisingumo Teismas privalo laikytis šioje srityje.
47.
Kaip ką tik nurodžiau, Teisingumo Teismas siekia užtikrinti asmenų teisių, kurios jiems suteiktos pagal Sąjungos teisę, veiksmingą teisminę gynybą. Sprendime Athinaïki Techniki prieš Komisiją (
18
) Teisingumo Teismas priminė, kad Sąjunga yra teisinė bendrija, todėl ieškiniams taikomos procesinės taisyklės privalo būti aiškinamos taip, kad padėtų įgyvendinti šį tikslą (
19
). Tad parengiamieji aktai, galintys sukelti teisinių pasekmių ir priimti vieno iš pagrindinės procedūros etapų pabaigoje, Teisingumo Teismo nuomone, gali būti ieškinio dėl panaikinimo objektas.
48.
Tačiau Teisingumo Teismas taip pat stengiasi vengti ieškinių dėl parengiamųjų priemonių skaičiaus didėjimo, nes tai gali paralyžiuoti institucijų veiklą.
49.
Ginčijamą aktą reikia kvalifikuoti atsižvelgiant būtent į tokią teismo praktiką. Ar tai yra paprasčiausia protesto procedūros organizavimo priemonė, dėl kurios negali būti pareikštas ieškinys, kaip tai nurodo Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime, ar tai sprendimas, kaip teigia apeliantė?
50.
Siekiant atsakyti į šį klausimą, reikia iš esmės nagrinėti 2008 m. gegužės 20 d. laišką ir jam taikomą procedūrą.
b) Ginčijamo akto esmė ir jam taikoma procedūra
51.
Kaip tai matyti iš skundžiamo sprendimo 9 punkte pateiktų faktų ir Bendrojo Teismo išvadų, nurodytų šio sprendimo 91, 92 ir 95 punktuose, pirma, 2008 m. gegužės 20 d. laišku apeliantei pranešta, kad jos protestas „pripažintas priimtinu tiek, kiek grindžiamas ankstesniu neregistruotu prekių ženklu „Redtube“, ir kad jei protestas būtų grindžiamas kitomis ankstesnėmis teisėmis, šių kitų teisių priimtinumo vertinimas dar turi būti atliktas. Antra, šiuo laišku apeliantei ir RT Mediasolutions pranešama apie terminą taikiam susitarimui pasiekti, procedūros inter partes dalies pradžią ir galiausiai terminą, per kurį apeliantė gali pagrįsti savo protestą, o RT Mediasolutions į jį atsakyti.
52.
Akivaizdu, kad antroji šio laiško dalis yra paprastas šalims skirtas pranešimas, kuris neturi jokio sprendžiamojo pobūdžio, nes VRDT, vadovaudamasi Įgyvendinimo reglamento 18 taisyklės 1 dalimi, jas informuoja apie protesto procedūros eigos terminus.
53.
Tačiau minėtas laiškas negali būti aiškinamas kitaip, kaip tik informuojantis šalis apie protesto procedūros pradžią ir su šia procedūra susijusius terminus. Iš tiesų reikia atsižvelgti į 2008 m. gegužės 20 d. laiško pirmąją dalį, kurioje VRDT apeliantei nurodo, kad jos protestas „pripažintas priimtinu“ tiek, kiek jis grindžiamas ankstesniu neregistruotu prekių ženklu „Redtube“.
54.
Apeliantės teigimu, tai būtų sprendimas, jei VRDT iš esmės galutinai įvertintų protesto priimtinumą, o tai galėtų sukelti privalomas teisines pasekmes. Tiesa, žodžio „pripažinti“ vartojimas reiškia, kad VRDT iš tikrųjų nusprendė dėl protesto priimtinumo.
55.
Tačiau, mano nuomone, to nepakanka norint pripažinti, kad ginčijamas aktas yra sprendžiamojo pobūdžio.
56.
Protesto procedūra sudaryta iš dviejų etapų, kuriuos reikia išskirti. Tai, pirma, Įgyvendinimo reglamento 17 taisyklėje numatytas etapas, kai vertinama, ar protestas priimtinas, ir, antra, tikrasis nagrinėjimo etapas, įtvirtintas Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnyje ir reglamentuojamas Įgyvendinimo reglamento 18–20 taisyklėse.
57.
Etapas, kai nagrinėjama, ar protestas priimtinas, yra preliminaraus pobūdžio. Šiame etape VRDT gali įvertinti protesto priimtinumą atsižvelgdama į Įgyvendinimo reglamento 15 ir 16 taisyklėse aiškiai įtvirtintus reikalavimus. Tada VRDT turi užtikrinti, kad yra įvykdyti šio reglamento 15 taisyklės 2 dalies a–c punktuose ir 16 taisyklės 1 dalyje numatyti absoliutaus pobūdžio reikalavimai, t. y. pirma, kad proteste aiškiai nurodyta ginčijama Bendrijos prekių ženklo paraiška, ankstesnis ženklas ir pagrindai, kuriais protestas grindžiamas, ir, antra, kad protestas yra išverstas. VRDT taip pat turi užtikrinti, kad įvykdyti susiję reikalavimai, numatyti Įgyvendinimo reglamento 15 taisyklės 2 dalies d–h punktuose, t. y. kad proteste nurodyti ankstesnis prekių ženklas, atitinkamos prekės ir paslaugos ir protestą reiškianti šalis ar jos atstovas.
58.
Jei šie reikalavimai neįvykdyti, VRDT turi atmesti protestą kaip nepriimtiną priimdama sprendimą, kuriuo užbaigiama protesto procedūra. Tik šiuo atveju Sąjungos teisės aktų leidėjas numatė pareigą VRDT priimti sprendimą, dėl kurio gali būti pareikštas ieškinys pagal Reglamento Nr. 40/94 57 straipsnį.
59.
Tačiau jei visi šie reikalavimai įvykdyti, VRDT protestą pripažįsta priimtinu priimdama aktą, kurio Sąjungos teisės aktų leidėjas iš tiesų neapibrėžė.
60.
Darant šią prielaidą ir vadovaujantis Įgyvendinimo reglamento 18 taisyklės 1 dalies pirmu sakiniu, šiuo aktu pradedama tikroji protesto nagrinėjimo procedūra (
20
). Ši procedūra suteikia galimybę VRDT gauti visą informaciją dėl visų protestui pagrįsti pateiktų įrodymų ir nuspręsti dėl su šia informacija susijusių materialinės teisės klausimų. Taigi tik šiame etape protestą pareiškusi šalis privalo pateikti faktus, įrodymus ir pastabas savo protestui pagrįsti, kaip tai numatyta Įgyvendinimo reglamento 19 taisyklėje; remdamasi būtent šiais duomenimis VRDT nagrinėja, ar protestas pagrįstas, ir vertina, ar prašomo prekių ženklo registracija gali būti pažeistos protestą pareiškusios šalies įgytos teisės. Tik po šio nagrinėjimo VRDT priima galutinį sprendimą, kuriuo ji gali visiškai ar iš dalies atmesti protestą arba nuspręsti, kad jis pagrįstas, todėl visiškai ar iš dalies atmesti Bendrijos prekių ženklo registracijos paraišką. Vadovaujantis Reglamento Nr. 40/94 57 straipsniu, dėl šio sprendimo gali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo.
61.
Todėl reikia pripažinti, kad aktas, kuriuo VRDT nusprendžia, jog protestas yra priimtinas, yra ne aktas, kuriuo priimamas galutinis VRDT sprendimas protesto procedūroje, bet parengiamasis procedūros aktas, kuris, kaip aktas, kuriuo pradedama protesto nagrinėjimo iš esmės procedūra, priimamas galutinio sprendimo rengimo, vykstančio etapais, pradžioje.
62.
Be to, mano nuomone, šis aktas nesukelia privalomų teisinių pasekmių. Juo gali būti pradedamas susitarimo tarp šalių etapas, o taikiai neišsprendus ginčo, pradedamos diskusijos dėl su protestu susijusių materialinės teisės klausimų. Kalbant apie protestą pareiškusią šalį, pažymėtina, kad pradėjus tikrąją protesto procedūrą jai, jeigu ji siekia, kad reikalavimas būtų patenkintas, atsiranda vienintelė pareiga pateikti visus protestą pagrindžiančius įrodymus, faktus ir pastabas.
63.
Todėl negaliu teigti, kad ginčijamas aktas daro įtaką apeliantės interesams ar keičia jos teisinę padėtį. Apeliantės teisinė padėtis nėra panaši į situacijas, kai dėl Komisijos pradėtos formalios teikiamos pagalbos nagrinėjimo procedūros valstybė narė privalo sustabdyti pagalbos teikimą ar kai dėl asmens turto pradėtos išieškojimo procedūros automatiškai sustabdomos dėl priimtos įsiskolinimo bylos. Šioje byloje ginčijamo akto pasekmės neviršija procedūriniam aktui būdingų pasekmių ir nedaro įtakos apeliantės ir apskritai procedūros šalių teisinei padėčiai, išskyrus jų procesinę padėtį (
21
).
64.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad apeliantė nėra suinteresuota pareikšti ieškinį dėl akto, kuriuo VRDT nusprendė, kad protestas priimtinas.
65.
Atsižvelgdamas į šias aplinkybes manau, kad aktas, kuriuo VRDT nusprendė, jog apeliantės protestas priimtinas, yra parengiamoji priemonė, nesukelianti apeliantei privalomų teisinių pasekmių.
66.
Todėl manau, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 102 punkte nusprendė, jog 2008 m. gegužės 20 d. laiškas nėra sprendimas (
22
), ir siūlau Teisingumo Teismui atmesti šį pirmąjį kaltinimą kaip nepagrįstą.
2. Antrasis kaltinimas, susijęs su veiksmingos teisminės gynybos ir teisinio saugumo principų pažeidimu
67.
Pateikdama antrąjį kaltinimą apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą, kad šis, paneigęs ginčijamo akto sprendžiamąjį pobūdį, pažeidė jos teisę į veiksmingą teisminę gynybą. Ji taip pat teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė teisinio saugumo principą, nes apeliantė galėjo pagrįstai tikėtis, jog, pirma, VRDT galutinai nuspręs dėl apeliantės protesto priimtinumo ir pradės protesto procedūrą ir, antra, VRDT laikysis Reglamento Nr. 40/94 77a straipsnyje numatytų reikalavimų.
a) Veiksmingos teisminės gynybos principo pažeidimas
68.
Teisė į veiksmingą teisminę gynybą yra bendrasis Sąjungos teisės principas, kuris, primenu, taip pat įtvirtintas Europos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių konvencijos (
23
) 6 ir 13 straipsniuose bei Europos Sąjungos Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio pirmoje pastraipoje (
24
). Šiuo principu reikalaujama, kad bet kuris asmuo, kurio teisės pažeistos, galėtų pasinaudoti veiksminga teisminės gynybos priemone teisme.
69.
Nemanau, kad šioje byloje Bendrasis Teismas, nusprendęs, kad ginčijamas aktas nėra sprendimas, pažeidė šį principą. Pirma, primenu, kad šiuo aktu apeliantės naudai nesukuriama jokių teisių, todėl nedaroma įtaka jos teisinei padėčiai. Kaip jau nurodžiau, apeliantė nėra suinteresuota pareikšti ieškinį teisme dėl ginčijamo akto panaikinimo, nes juo pripažįstamas jos paduoto protesto priimtinumas. Antra, neginčijama, kad iš apeliantės neatimta galimybė remtis savo teisėmis ir nutraukti galimus šios procedūros pažeidimus, nes ji galėjo pareikšti ieškinį dėl 2009 m. sausio 22 d. sprendimo, kuriuo VRDT nusprendė, kad protestas laikomas nepaduotu, panaikinimo.
70.
Todėl, mano nuomone, šis kaltinimas turi būti atmestas.
b) Dėl teisinio saugumo principo pažeidimo
71.
Iš 2008 m. spalio 2 d. laiško, pavadinto „Ištaisymas“, turinio matyti, jog VRDT panaikino ginčijamą aktą, nurodžiusi, kad šis laiškas buvo nusiųstas per klaidą ir turėtų būti laikomas niekiniu. Akivaizdu, kaip VRDT pripažino teismo posėdyje, kad priimant šį aktą iš tiesų buvo padaryta vertinimo klaida, kuri pažeidė atitinkamo protesto priimtinumo vertinimą ir dėl kurios neteisingai pradėta protesto procedūra. Būdas, kuriuo šis aktas buvo panaikintas, ir laikotarpis, per kurį VRDT ėmėsi veiksmų, mano nuomone, yra labai kritikuotini ir akivaizdžiai kelia klausimus, susijusius su teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principais.
72.
Tačiau neginčijama, kad VRDT turi teisę panaikinti aktą, kurį mano esant neteisėtą (
25
). Ši teisė grindžiama teisėtumo principu, pagal kurį neleidžiama tęsti neteisėtų veikų ir administracijai suteikiama galimybė panaikinant neteisėtą aktą atkurti neteisingai sutrikdytą teisinę tvarką. Ši teisė taip pat suteikia galimybę išvengti teisminių ginčų ir, žinoma, padeda užtikrinti gerą administravimą.
73.
Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad neteisėto akto panaikinimui turi būti taikomi griežti reikalavimai, nes juo siekiama teisėtumo principą suderinti su teisinio saugumo principu ir šiomis aplinkybėmis užtikrinti akto adresato, kuris galėjo remtis šio akto teisėtumu, teisėtus lūkesčius (
26
). Iš tiesų teisinio saugumo principu, kuris yra bendrasis Sąjungos teisės principas (
27
), siekiama užtikrinti, kad būtų galima prognozuoti iš Sąjungos teisės kylančias situacijas ir teisinius santykius (
28
), ir reikalaujama, kad Sąjungos institucijos laikytųsi jų pačių priimtų aktų. Todėl neteisėto akto panaikinimo atveju Teisingumo Teismas reikalauja, kad atitinkama institucija laikytųsi su tuo susijusių jurisdikcijos ir procedūros taisyklių, veiktų laikydamasi pagrįstų terminų ir atsižvelgtų į tai, kiek suinteresuotas asmuo galėjo remtis akto teisėtumu.
74.
Kalbant apie Reglamentą Nr. 40/94, šio reglamento 77a straipsnyje Sąjungos teisės aktų leidėjas įtvirtino specifinę procedūrą, pagal kurią VRDT gali panaikinti sprendimą su akivaizdžia procedūrine klaida, priskirtina VRDT. Pagal šio straipsnio 2 dalį VRDT turi nurodyti, kad toks sprendimas panaikinamas per šešis mėnesius nuo jo priėmimo dienos, pasitarus su procedūros šalimis. Ši procedūra numato, kad neteisėtas aktas bus panaikintas per nustatytą terminą, užtikrina teisinį saugumą ir kiekvienai iš procedūros šalių pripažįsta teisę būti išklausytai.
75.
Tačiau suinteresuotajam asmeniui tokiomis aplinkybėmis suteikiamos garantijos pripažįstamos tik jei nagrinėjamu aktu sukuriama teisė ir daroma įtaka šio asmens teisinei bei materialinei padėčiai.
76.
Vis dėlto pripažinau: kadangi ginčijamas aktas yra procedūrinis ir galutinio sprendimo parengiamasis aktas, jis negali apeliantei sukelti teisinių pasekmių, todėl nėra sprendimas. Taigi, mano nuomone, dėl ginčijamo akto panaikinimo apeliantė negali remtis teisinio saugumo principu.
77.
Atsižvelgdamas į šias aplinkybes manau, kad apeliantės nurodytas antrasis kaltinimas taip pat turi būti atmestas.
78.
Taigi, siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti, kad apeliantės nurodyta pirma vienintelio pagrindo dalis yra nepagrįsta.
B – Antra dalis, susijusi su neteisingu pranešimo sąvokos aiškinimu
79.
Pateikdama antrą vienintelio pagrindo dalį apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą, kad jis skundžiamo sprendimo 114 punkte savo argumentus grindė tuo, jog pagal Įgyvendinimo reglamento 17 taisyklės 5 dalį „sprendimas“ priimamas tuo atveju, kai pranešimas apie protestą laikomas nepaduotu, ir kad šio reglamento 18 taisyklės 1 dalyje vartojamas terminas „pranešimas“. Tačiau iš minėto reglamento 62 taisyklės 1 dalies matyti, kad pranešimas taip pat gali apimti ir sprendimą (
29
).
80.
VRDT ginčija šį argumentą.
81.
Kaip ir VRDT, manau, kad minėtas argumentas nėra pagrįstas.
82.
Pirma, apeliantė neturėtų kaltinti Bendrojo Teismo, kad jis, siekdamas pagrįsti savo vertinimą dėl ginčijamo akto teisinio pobūdžio, nurodė tokius pačius taikomų teisės aktų terminus.
83.
Antra, apeliantė neatsižvelgia į prieš skundžiamo sprendimo 114 punktą, ypač šio sprendimo 88–102 punktuose, pateiktus argumentus, kuriuose Bendrasis Teismas nurodė priežastis, dėl ko ginčijamas aktas negali būti laikomas sprendimu. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas atsižvelgė į tai, kad tokiame pranešime, kaip antai nagrinėjamas šiuo atveju, gali būti pateiktas ir sprendimas. Iš tiesų skundžiamo sprendimo 94 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad „negalima nagrinėti tik 2008 m. gegužės 20 d. laiško formos“ ir kad, siekiant nuspręsti, ar šis laiškas yra sprendimas, reikia remtis daugiau akto turiniu nei jo forma, o tai atitinka ir Teisingumo Teismo praktiką.
84.
Atsižvelgdamas į tai siūlau Teisingumo Teismui atmesti antrą dalį kaip nepagrįstą.
C – Trečia dalis, susijusi su pareigos motyvuoti pažeidimu
85.
Pateikdama trečią vienintelio pagrindo dalį apeliantė iš esmės nurodo, kad Bendrasis Teismas pažeidė pareigą motyvuoti, nes nepakankamai atsakė į jos argumentą dėl konkrečių teisinių pasekmių, kurias sukelia prekių ženklo tarptautinė registracija, nurodant Sąjungos teritoriją. Iš tiesų pirmojoje instancijoje apeliantė nurodė, kad tokios registracijos atveju VRDT privalo informuoti PINO apie protesto priimtinumą, o tai sukelia konkrečias teisines pasekmes, nes tarptautiniame prekių ženklų registre nurodomas laikinas atsisakymas suteikti apsaugą. Tačiau skundžiamo sprendimo 132 punkte Bendrasis Teismas atsakė tik taip:
„<...> pakanka pripažinti, kad ši byla susijusi su paraiška dėl Bendrijos prekių ženklo, bet ne su tarptautine registracija, nurodant Sąjungos teritoriją. Todėl nereikia nuspręsti dėl VRDT pranešimo PINO apie tarptautinių registracijų, nurodant Sąjungos teritoriją, paraiškas teisinio pobūdžio.
86.
Apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą, kad jis neatsižvelgė į tai, jog aktas, kuriuo VRDT informuoja PINO apie protesto priimtinumą, yra sprendimas. Iš tiesų, kadangi ginčijamas aktas yra prekių ženklo paraišką pateikusiam asmeniui tokiomis pačiomis aplinkybėmis skirtas pranešimas, veiksmingos teisminės gynybos ir teisinio saugumo principai reikalauja, kad šis pranešimas taip pat būtų laikomas „sprendimu“.
87.
VRDT ginčija šį argumentą, be kita ko, nurodydama, kad Bendrijos ir tarptautinės registracijos procedūros nėra panašios.
88.
Siekiant įvertinti minėto argumento pagrįstumą, reikia priminti Bendrojo Teismo pareigos motyvuoti apimtį.
89.
Pareiga motyvuoti sprendimus kyla iš Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnio, taikomo Bendrajam Teismui pagal šio statuto 53 straipsnio pirmą pastraipą, ir Bendrojo Teismo procedūros reglamento 81 straipsnį.
90.
Vadovaujantis nusistovėjusia teismo praktika, sprendime turi būti pateikiami aiškūs ir nedviprasmiški Bendrojo Teismo motyvai, kad suinteresuotieji asmenys galėtų susipažinti su priimto akto pagrindimu, o Teisingumo Teismas – vykdyti teisminę priežiūrą (
30
). Kalbant apie SESV 263 straipsniu grindžiamą ieškinį, pažymėtina, kad pareiga motyvuoti reikalauja, kad Bendrasis Teismas išnagrinėtų apelianto nurodytus panaikinimo pagrindus ir išdėstytų priežastis, kurios lemia pagrindo atmetimą ar nagrinėjamo akto panaikinimą.
91.
Vis dėlto Teisingumo Teismas įtvirtino šios pareigos ribas, atsakydamas į Sprendime Connolly prieš Komisiją pateiktus pagrindus (
31
). Jis nurodė, kad sprendimo motyvavimą reikia vertinti atsižvelgiant į bylos aplinkybes (
32
), ir negalima reikalauti, kad Bendrasis Teismas „išsamiai atsakytų į kiekvieną ieškovo nurodytą argumentą, ypač jei argumentas nėra pakankamai aiškus ir tikslus bei nėra pagrįstas išsamiais įrodymais“ (
33
).
92.
Atsižvelgdamas į šias aplinkybes manau, kad Bendrasis Teismas pateikė pakankamus teisinius atsakymus į apeliantės pareikštą argumentą. Jis paaiškino priežastį, dėl kurios, kalbant apie tarptautinės registracijos, nurodant Sąjungos teritoriją, paraišką, Bendrojo Teismo nuomone, nereikia nuspręsti dėl VRDT pranešimo PINO apie protesto priimtinumą teisinio pobūdžio. Žinoma, šis paaiškinimas trumpas, bet jis nėra nepakankamas, nes ginčijamo akto teisinis pobūdis neturėtų būti nustatomas pagal kitoje procedūroje priimtą ir specifines pasekmes sukeliantį aktą, o turi būti vertinamas atsižvelgiant į ginčijamo akto turinį ir jo teisines pasekmes.
93.
Be to, nurodau, kad šis aiškinimas leidžia apeliantei ginčyti Bendrojo Teismo vertinimą, o Teisingumo Teismui vykdyti jo teisminę priežiūrą.
94.
Šiomis aplinkybėmis manau, kad Bendrojo Teismo argumentai, pateikti skundžiamo sprendimo 132 punkte, nėra nemotyvuoti.
95.
Todėl siūlau Teisingumo Teismui atmesti trečią vienintelio pagrindo dalį kaip nepagrįstą.
96.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui pripažinti, kad vienintelis apeliantės nurodytas pagrindas, susijęs su Reglamento Nr. 40/94 77a straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimu, yra nepagrįstas, ir dėl to atmesti apeliantės apeliacinį skundą.
VI – Išvada
97.
Atsižvelgęs į išdėstytus argumentus siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Priteisti iš Jager & Polacek GmbH bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	T-488/09, toliau – skundžiamas sprendimas.
(
3
)	1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentas (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146), iš dalies pakeistas 2006 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamentu Nr. 1891/2006 (OL L 386, p. 14, toliau – Reglamentas Nr. 40/94). Reglamentas Nr. 40/94 buvo panaikintas ir pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, p. 1), kuris įsigaliojo 2009 m. balandžio 13 dieną. Tačiau, atsižvelgiant į šios bylos faktinių aplinkybių datą, šioje byloje taikomas Reglamentas Nr. 40/94.
(
4
)	1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamentas, skirtas įgyvendinti Reglamentą Nr. 40/94 (OL L 303, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 189), iš dalies pakeistas 2005 m. birželio 29 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1041/2005 (OL L 172, p. 4, toliau – Įgyvendinimo reglamentas).
(
5
)	Žr. VRDT interneto puslapyje pateiktų nurodymų dėl protesto procedūros 1 dalį: procesiniai klausimai, ypač A.V, 1 ir 2 dalis.
(
6
)	Išsamų ginčo aplinkybių aprašymą žr. skundžiamo sprendimo 1–20 punktuose.
(
7
)	Toliau – RT Mediasolutions.
(
8
)	1980 m. kovo 27 d. Sprendimo Sucrimex ir Westzucker prieš Komisiją (133/79, Rink. p. 1299) 15 punktas ir 1981 m. lapkričio 11 d. Sprendimo IBM prieš Komisiją (60/81, Rink. p. 2639) 9 punktas. Taip pat žr. 2010 m. lapkričio 18 d. Sprendimo NDSHT prieš Komisiją (C-322/09 P, Rink. p. I-11911) 45 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką.
(
9
)	2000 m. birželio 22 d. Sprendimo Nyderlandai prieš Komisiją (C-147/96, Rink. p. I-4723) 27 punktas ir nurodyta teismo praktika.
(
10
)	Minėto Sprendimo IBM prieš Komisiją 11 punktas.
(
11
)	1989 m. rugsėjo 21 d. sprendimas (46/87 ir 227/88, Rink. p. 2859).
(
12
)	1989 m. spalio 18 d. sprendimas (374/87, Rink. p. 3283).
(
13
)	2001 m. spalio 9 d. Sprendimas Italija prieš Komisiją (C-400/99, Rink. p. I-7303).
(
14
)	Ten pat, 59, 60, 62 ir 63 punktai.
(
15
)	Minėto Sprendimo IBM prieš Komisiją 12 punktas.
(
16
)	Minėto Sprendimo Italija prieš Komisiją 63 punktas.
(
17
)	Minėto Sprendimo IBM prieš Komisiją 12 punktas.
(
18
)	2008 m. liepos 17 d. sprendimas (C-521/06 P, Rink. p. I-5829).
(
19
)	45 punktas ir jame nurodyta teismo praktika.
(
20
)	Taip pat reikia nurodyti, kad, vadovaujantis Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 4 dalimi, šiame etape prieš pradėdama (prireikus) nagrinėjimą VRDT gali pasiūlyti šalims taikiai susitarti ir šiuo klausimu nustatyti terminą. Jei VRDT mano, kad susitarimas nėra naudingas ar šalys neišsprendžia ginčo taikiai, pradedamas protesto pagrįstumo nagrinėjimo etapas.
(
21
)	Šiuo klausimu žr. Bendrojo Teismo argumentus skundžiamo sprendimo 128 ir 129 punktuose.
(
22
)	Tačiau turiu tam tikrų abejonių dėl to, kad Bendrasis Teismas ginčijamą aktą laiko paprasta „procedūros organizavimo priemone“. Vis dėlto šis klausimas nėra nagrinėjamas ir, jei šis kvalifikavimas neteisingas, tai neturi jokios įtakos ginčo išsprendimui.
(
23
)	Ši konvencija buvo pasirašyta Romoje 1950 m. lapkričio 4 dieną.
(
24
)	Be kita ko, žr. 2007 m. kovo 13 d. Sprendimo Unibet (C-432/05, Rink. p. I-2271) 37 punktą ir nurodytą teismo praktiką.
(
25
)	2006 m. gegužės 4 d. Sprendimo Komisija prieš Jungtinę Karalystę (C-508/03, Rink. p. I-3969) 68 punktas ir nurodyta teismo praktika.
(
26
)	1997 m. balandžio 17 d. Teisingumo Teismo Sprendimo de Compte prieš Parlamentą (C-90/95 P, Rink. p. I-1999) 35 punktas ir nurodyta teismo praktika bei 2002 m. lapkričio 20 d. Bendrojo Teismo Sprendimo Lagardère ir Canal+ prieš Komisiją (T-251/00, Rink. p. II-4825) 140 punktas.
(
27
)	1962 m. balandžio 6 d. Sprendimas de Geus (13/61, Rink. p. 89).
(
28
)	Šiuo klausimu žr. 1987 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Airija prieš Komisiją (325/85, Rink. p. 5041) 18 punktą ir 2000 m. gegužės 18 d. Sprendimo Rombi ir Arkopharma (C-107/97, Rink. p. I-3367) 66 punktą ir nurodytą teismo praktiką.
(
29
)	Šioje nuostatoje numatyta:
„Sprendimai, kurie gali būti apskųsti per nurodytą terminą, šaukimai ir kiti (VRDT) pirmininko nustatyti dokumentai siunčiami registruotuoju laišku su pranešimu apie gavimą. Visi kiti pranešimai siunčiami įprastu paštu.“
(
30
)	2010 m. spalio 14 d. Sprendimo Deutsche Telekom prieš Komisiją (C-280/08 P, Rink. p. I-9555) 136 punktas. Taip pat žr. 1998 m. gegužės 14 d. Sprendimo Taryba prieš de Nil ir Impens (C-259/96 P, Rink. p. I-2915) 32–34 punktus; 2001 m. gegužės 17 d. Sprendimo IECC prieš Komisiją (C-449/98 P, Rink. p. I-3875) 70 punktą; 1995 m. liepos 19 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Komisija prieš Atlantic Container Line ir kt. (C-149/95 P(R), Rink. p. I-2165) 58 punktą; 1996 m. spalio 14 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties SCK ir FNK prieš Komisiją (C-268/96 P(R), Rink. p. I-4971) 52 punktą ir 1998 m. birželio 25 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Nyderlandų Antilai prieš Tarybą (C-159/98 P(R), Rink. p. I-4147) 70 punktą.
(
31
)	2001 m. kovo 6 d. sprendimas (C-274/99 P, Rink. p. I-1611).
(
32
)	120 punktas.
(
33
)	121 punktas. Taip pat žr. 2003 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Belgija prieš Komisiją (C-197/99 P, Rink. p. I-8461) 81 punktą.