62012CC0507
GENERALINIO ADVOKATO
NILS WAHL IŠVADA,
pateikta 2013 m. gruodžio 12 d. (
1
)
Byla C‑507/12
Jessy Saint Prix
prieš
Secretary of State for Work and Pensions
(Supreme Court of the United Kingdom (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Darbuotojų judėjimo laisvė — SESV 45 straipsnis — Diskriminacija dėl pilietybės — Diskriminacija dėl lyties — Direktyva 2004/38/EB — 7 straipsnio 1 ir 3 dalys — Sąvokos „darbuotojas“ apibrėžtis — Teisė gyventi šalyje — Sąjungos pilietė, laikinai atsisakiusi darbo dėl nėštumo sukeltų suvaržymų ir gimdymo pasekmių — Finansinė parama — Pakankami ištekliai — Proporcingumas“
1.
Sąjungos pilietė, gyvenanti ir dirbanti kitoje valstybėje narėje nei jos kilmės valstybė narė, laikinai nustojo dirbti dėl paskutinių nėštumo mėnesių sukeltų suvaržymų ir tiesioginių gimdymo pasekmių. Paskui ji kreipėsi dėl specialios įmokomis negrindžiamos išmokos grynaisiais laikotarpiui, per kurį priimančiosios valstybės narės pilietės neprivalo dirbti ar aktyviai ieškotis darbo. Kompetentingos nacionalinės institucijos jos paraišką atmetė. Ar esant tokioms aplinkybėms pagal SESV 45 straipsnį ją reikia laikyti „darbuotoja“, konkrečiau – ar jai taikomas Direktyvos 2004/38/EB (
2
) (toliau – Pilietybės direktyva) 7 straipsnis?
2.
Man aišku, kad į šį klausimą reikėtų atsakyti teigiamai. Kaip pamėginsiu paaiškinti toliau, aiškinant Pilietybės direktyvos 7 straipsnį kaip nors kitaip, būtų nesilaikoma ne tik nediskriminavimo dėl pilietybės principo, bet ir nediskriminavimo dėl lyties principo, kurie abu ES teisėje neabejotinai turi konstitucinį statusą.
I – Faktinės aplinkybės, procedūra ir pateikti prejudiciniai klausimai
3.
J. Saint Prix yra Prancūzijos pilietė, nuo 2006 m. liepos 10 d. nepertraukiamai gyvenanti Jungtinėje Karalystėje. Nuo 2006 m. rugsėjo mėn. iki 2007 m. rugpjūčio mėn. ji dirbo įvairius darbus, daugiausia mokytojo padėjėja. Paskui ji pradėjo pouniversitetines studijas, susijusias su jos buvusiu darbu švietimo srityje. 2008 m. vasario mėn. ji nutraukė studijas dėl nėštumo.
4.
Tuomet J. Saint Prix ėmėsi ieškoti darbo vidurinėse mokyklose. Kadangi darbo ten nerado, jai per įdarbinimo įmones teko keletą mėnesių padirbėti vaikų darželiuose. Iki 2008 m. kovo 12 d., t. y. likus 12 savaičių iki numatyto gimdymo laiko, ji nustojo dirbti, nes prižiūrėti vaikų darželio auklėtinius tapo pernelyg sunku. Kurį laiką ji ieškojo lengvesnio darbo, tačiau nesėkmingai.
5.
2008 m. kovo 18 d. patarus gydytojui J. Saint Prix kreipėsi finansinės paramos (angl. Income Support), specialios įmokomis negrindžiamos išmokos grynaisiais (
3
). Jos paraiška buvo atmesta, nes pagal atitinkamus nacionalinės teisės aktus ji prarado savo „teisę gyventi Jungtinėje Karalystėje“, kuri yra būtina sąlyga finansinei paramai gauti. Atrodo, visos šalys sutinka, jog paraiška buvo paduota per 11 savaičių terminą iki numatomos gimdymo datos.
6.
J. Saint Prix kūdikis gimė 2008 m. gegužės 21 d. Praėjus maždaug trims mėnesiams nuo gimdymo, J. Saint Prix grįžo į darbą.
7.
J. Saint Prix apskundė atsisakymą skirti jai finansinę paramą First Tier Tribunal. 2008 m. rugsėjo 4 d. sprendimu jos skundas buvo patenkintas. Savo ruožtu Secretary of State for Work and Pensions apskundė tokį sprendimą Upper Tribunal, šis 2010 m. gegužės 7 d. priėmė Secretary of State palankų sprendimą. Tuomet J. Saint Prix apskundė Upper Tribunal sprendimą Court of Appeal. 2011 m. liepos 13 d. pastarajam teismui atsisakius patenkinti jos apeliacinį skundą, ji pateikė dar vieną skundą Supreme Court of the United Kingdom (toliau – Supreme Court).
8.
Suabejojęs tinkamu Pilietybės direktyvos 7 straipsnio aiškinimu, Supreme Court nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Pilietybės direktyvos 7 straipsnyje „darbuotojui“ suteikta teisė gyventi šalyje turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma tik tiems asmenims: i) kurie nėra nutraukę darbo santykių, ii) kurie (bent tam tikromis aplinkybėmis) ieško darbo arba iii) kuriems taikomos 7 straipsnio 3 dalies sąvokos, o gal šį straipsnį reikia aiškinti taip, kad pagal jį nedraudžiama pripažinti ir kitų asmenų, kurie šiuo tikslu išlieka „darbuotojai“?
2.
i)
Jeigu nedraudžiama, ar darbuotoja gali būti pripažįstama moteris, kuri pagrįstai nebedirba arba nebeieško darbo dėl fizinių suvaržymų, atsiradusių dėl paskutinių nėštumo mėnesių (ir dėl gimdymo pasekmių)?
ii)
Jeigu taip, ar tokia moteris turi teisę į tai, kad jai būtų taikomi nacionalinėje teisėje apibrėžti atvejai, kai jai nebedirbti arba nebeieškoti darbo yra pagrįsta?
9.
Rašytines pastabas pateikė J. Saint Prix, AIRE Centre (
4
), ELPA priežiūros institucija, taip pat Lenkijos, Jungtinės Karalystės vyriausybės ir Komisija, ir visos jos, išskyrus Lenkijos vyriausybę, 2013 m. lapkričio 14 d. posėdyje pateikė žodines pastabas.
II – Analizė
A – J. Saint Prix padėtyje esanti Sąjungos pilietė turėtų išlaikyti darbuotojos statusą
10.
Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą paaiškinama, kad pagal Jungtinės Karalystės teisę nėščia moteris, Jungtinės Karalystės pilietė, likus 11 savaičių iki numatytos gimdymo datos, neprivalo dirbti ar netgi aktyviai ieškoti darbo. Po gimdymo pripažintas nebuvimo darbo rinkoje laikotarpis yra 15 savaičių (
5
). Jeigu Jungtinės Karalystės pilietė atitinka tam tikrus reikalavimus, per šį laikotarpį ji taip pat turi teisę į finansinę paramą.
11.
Šios galimybės neturės kitos valstybės narės pilietė, kaip antai J. Saint Prix, nebent jai būtų taikomas Pilietybės direktyvos 7 straipsnis, kuriuo reglamentuojama Sąjungos piliečių teisė gyventi kitos valstybės narės teritorijoje ilgiau kaip tris mėnesius (
6
). Be 7 straipsnio 1 dalyje numatytų aplinkybių (įskaitant darbuotojų ir savarankiškai dirbančių asmenų teisę gyventi), šioje byloje ypač svarbios 7 straipsnio 3 dalyje išvardytos aplinkybės. Tai atvejai, kai Sąjungos pilietis, kuris nebėra darbuotojas arba savarankiškai dirbantis asmuo, vis dėlto išlaiko šį statusą. Tarp šių aplinkybių yra laikinas nedarbingumas dėl ligos ar nelaimingo atsitikimo. Tačiau 7 straipsnio 3 dalyje nėštumas nenurodytas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, todėl J. Saint Prix, kuri bylos aplinkybių susiklostymo metu laukėsi kūdikio, gali gauti finansinę paramą tik jeigu ją nagrinėjamu laikotarpiu galima laikyti darbuotoja.
12.
Iš to, kas nurodyta pirmiau, darau išvadą, kad savo klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori išsiaiškinti, ar J. Saint Prix padėtyje esanti moteris pagal Pilietybės direktyvos 7 straipsnį prilygintina darbuotojai.
13.
Kad atsakyčiau į šį klausimą, pirmiausia pateiksiu svarbiausius atitinkamos Teisingumo Teismo praktikos aspektus darbuotojų judėjimo laisvės srityje. Tuomet, atsižvelgdamas į šią teismo praktiką, svarstysiu, kaip turi būti tinkamai aiškinamas Pilietybės direktyvos 7 straipsnis, visų pirma atsižvelgdamas į Jungtinės Karalystės vyriausybės pateiktus argumentus.
1. Teisingumo Teismo praktika
14.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką sąvoką „darbuotojas“ reikia aiškinti plačiai (
7
). Taip yra todėl, kad ja apibrėžiamos vienos iš pagrindinių Sutartimi garantuojamų laisvių ribos (
8
).
15.
Todėl darbuotojas migrantas, dirbantis priimančiojoje valstybėje narėje, turi būti laikomas patenkančiu į SESV 45 straipsnio taikymo sritį (
9
). Taigi iš principo asmuo laikomas darbuotoju jo darbo santykių trukmės laikotarpiu (
10
). Tačiau Teisingumo Teismas taip pat yra nuosekliai konstatavęs, kad darbuotojams migrantams užtikrinamos teisės nebūtinai priklauso nuo faktinio ar nepertraukiamo darbo santykių buvimo. Iš tikrųjų darbuotojams migrantams užtikrinamos tam tikros teisės, atsirandančios dėl darbuotojo statuso, net jeigu jų jau nebesieja darbo santykiai. Šios teisės apima teisę į socialinės apsaugos išmoką priimančiojoje valstybėje narėje (
11
).
16.
Šiuo aspektu norėčiau priminti, kad, pagal nusistovėjusią teismo praktiką, SESV 45 straipsnyje ir ypač jo 3 dalies d punkte įtvirtinta darbuotojo teisė likti valstybės narės teritorijoje ten padirbus. Todėl Sprendime Lair (
12
) Teisingumo Teismas pripažino, kad darbuotojas migrantas, savanoriškai atsisakęs darbo dėl studijų universitete, susijusių su jo ankstesne profesine veikla, laikytinas darbuotoju. Žinodamas apie sunkumus susirasti naują darbą tuo atveju, kai darbuotojas netenka darbo ne savo noru, Teisingumo Teismas taip pat pripažino, kad kriterijus, susijęs su nagrinėjamos profesinės veiklos ir pradėtų studijų ryšio buvimu, negali būti taikomas, jeigu poreikis persikvalifikuoti atsirado ne dėl atitinkamo asmens savanoriško sprendimo (
13
).
17.
Turbūt dar įdomiau tai, kad Sprendime Orfanopoulos (
14
) Teisingumo Teismas patvirtino, jog Sąjungos piliečiui, dirbusiam priimančiojoje valstybėje narėje ir joje įgijusiam darbuotojo migranto statusą, dabartinis SESV 45 straipsnis ir pagal jį priimti teisės aktai tebetaikomi bausmės atlikimo kalėjime laikotarpiu. Todėl labai svarbu, kad kalinys, kuris iki įkalinimo dirbo, nelaikytinas nebeprieinamu priimančiosios valstybės narės darbo rinkai, jeigu tik jis per pagrįstą laikotarpį po paleidimo iš kalėjimo susiranda darbą (
15
).
18.
Šioje byloje neginčijama, kad pagal Pilietybės direktyvos 7 straipsnio 1 dalies a punktą J. Saint Prix buvo darbuotoja iki 2008 m. kovo mėn., kai ji nustojo dirbti dėl nėštumo sukeltų suvaržymų. Vis dėlto per tą laiką, kai nedirbo, J. Saint Prix tebebuvo priimančiosios valstybės narės teritorijoje ir vėl ėmė dirbti praėjus trims mėnesiams po gimdymo. Kaip pažymėjo visos argumentus Teisingumo Teisme pateikusios šalys, išskyrus Jungtinės Karalystės vyriausybę, kad šios bylos aplinkybėmis J. Saint Prix netektų darbuotojo statuso, reikėtų labai siaurai aiškinti SESV 45 straipsnį ir Pilietybės direktyvos 7 straipsnį. Tai prieštarautų Teisingumo Teismo pozicijai, kurios jis laikėsi minėtoje savo praktikoje.
19.
Turiu sutikti su šiuo argumentu. Atėmus iš J. Saint Prix darbuotojo statusą, esamus teisės aktus taip pat tektų aiškinti priešingai Pilietybės direktyvos tikslui skatinti pirminės ir individualios teisės, kuri Sutartimi tiesiogiai suteikiama visiems Sąjungos piliečiams, laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, įgyvendinimą (
16
). Todėl man atrodo aišku, kad J. Saint Prix reikia laikyti darbuotoja net ir tuo laikotarpiu, per kurį ji nedirbo. Juk galiausiai ji tikrai pasinaudojo savo teise į laisvą judėjimą ir prieš pastodama dirbo priimančiojoje valstybėje narėje.
20.
Tačiau negaliu sutikti su J. Saint Prix, AIRE Centre ir Komisijos siūlomu Pilietybės direktyvos 7 straipsnio aiškinimu. Iš esmės jie teigia, kad, panašiai kaip ir bylos Orfanopoulos faktinėmis aplinkybėmis, J. Saint Prix padėtyje esanti moteris nepaliko darbo rinkos visam laikui, todėl jai turėtų būti taikoma bendra taisyklė, kuria reglamentuojamas gyvenimas šalyje ilgiau kaip tris mėnesius (nustatyta 7 straipsnio 1 dalies a punkte). Nors būtų tikrai patrauklu šiai bylai tiesiogiai taikyti Teisingumo Teismo poziciją, kurios jis laikėsi byloje Orfanopoulos, manau, nederėtų nepaisyti nuo tada įvykusių teisės aktų pokyčių. Nors tos bylos aplinkybių susiklostymo laikotarpiu nebuvo nė vieno antrinės teisės akto, kuriuo būtų ketinta nustatyti teisės į laisvą judėjimą įgyvendinimo sąlygas, dabar toks teisės aktas jau yra (Pilietybės direktyva) (
17
). Teisė gyventi kitoje valstybėje narėje pasibaigus trims mėnesiams konkrečiai reglamentuojama Pilietybės direktyvos 7 straipsnyje.
21.
Nors J. Saint Prix nedalyvavimas darbo rinkoje neabejotinai buvo laikinas, per tą laiką ji nevykdė jokios reikšmingos ekonominės veiklos (to nebūtų daręs ir bet kuris kitas sergantis ar nuo nelaimingo atsitikimo nukentėjęs asmuo). Todėl manau, kad tinkamiausias atskaitos taškas vertinti J. Saint Prix padėtyje esančios moters padėtį būtų bendrosios taisyklės išimtis, numatyta 7 straipsnio 3 dalies a punkte, siejama su laikinu nedarbingumu dėl ligos ar nelaimingo atsitikimo.
22.
Tačiau tuomet kyla dar vienas klausimas – kaip šią poziciją galima suderinti su aplinkybe, kad Pilietybės direktyvos 7 straipsnio 3 dalyje, susijusioje su darbuotojo statuso išlaikymo sąlygomis, jeigu atitinkamas asmuo nebėra darbuotojas ar savarankiškai dirbantis asmuo, aiškiai nepaminėtas nėštumas? Kad atsakyčiau į šį klausimą, dabar išnagrinėsiu Jungtinės Karalystės vyriausybės pateiktus prieštaravimus.
2. Jungtinės Karalystės vyriausybės pateikti prieštaravimai
23.
Kitaip nei kitos pastabas pateikusios šalys, Jungtinės Karalystės vyriausybė ypatingai sureikšmina du veiksnius, kurie, jos nuomone, neleidžia laikyti J. Saint Prix darbuotoja. Kita vertus, ji teigia, kad J. Saint Prix padėtį reikėtų prilyginti bylos Dias (
18
), kurioje (kitaip nei šioje byloje) Teisingumo Teismas tikrino teisės nuolat gyventi įgijimo sąlygas pagal Pilietybės direktyvos 16 straipsnį (
19
), aplinkybėms. Nors Teisingumo Teismas to aspekto nenagrinėjo byloje Dias, ieškovė nebuvo laikoma darbuotoja (Teisingumo Teisme dėl šio klausimo nebuvo aiškiai diskutuojama) priimančiojoje valstybėje narėje laikotarpiu, per kurį ji nustojo dirbti, kad prižiūrėtų savo mažą vaiką, ir kuris prasidėjo pasibaigus jos motinystės atostogoms (
20
).
24.
Negaliu sutikti su tuo, kad byla Dias yra analogiška nagrinėjamai bylai. Iš tiesų abiejų bylų faktines aplinkybes galima gana nesunkiai atskirti. Byloje Dias motina nedirbo ilgiau nei tą laiką, per kurį ji turėjo medicininę priežastį negrįžti į darbą. Kaip pažymi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, prižiūrėti vaikus namuose gali likti ir moterys, ir vyrai. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje susiduriame su atveju, kai moteris nutraukia darbą aiškiai apibrėžtam laikotarpiui dėl fizinių ir psichinių suvaržymų, priskiriamų nėštumui (
21
). Be to, šis laikotarpis sutampa su laikotarpiu, per kurį nėščios priimančiosios valstybės narės pilietės neprivalo dirbti ar aktyviai ieškotis darbo (
22
).
25.
Kita vertus, Jungtinės Karalystės vyriausybė taip pat ypač pabrėžia aplinkybę, kad Pilietybės direktyvos 7 straipsnio 3 dalyje aiškiai nurodomi atvejai, kai atitinkamas asmuo laikinai negali dirbti dėl ligos ar nelaimingo atsitikimo, tačiau nėštumas joje nenurodomas. Jos nuomone, tai, kad direktyvoje šiuo atžvilgiu aiškiai nesiūloma jokios apsaugos nėštumo ir gimdymo atveju, rodo sąmoningą teisės aktų leidėjo žingsnį, kuriuo jis siekė neįtraukti tokios apsaugos į šią nuostatą. Jungtinės Karalystės vyriausybės teigimu, tai ypač akivaizdu, nes Europos Parlamente nagrinėjimo komitete etapu į Komisijos pasiūlymo 7 straipsnio 3 dalį buvo mėginama įtraukti nuorodą į nėštumą, kurios ten nebuvo (
23
).
26.
Neskubėčiau iš to daryti kokios nors galutinės išvados.
27.
Šiuo atžvilgiu norėčiau pabrėžti tai, kad, kaip yra akivaizdu iš Komisijos pasiūlymo (
24
) dėl Pilietybės direktyvos, ta direktyva buvo siekiama ne tik atkartoti kitose direktyvose ir konkrečiau Direktyvoje 68/360/EEB (
25
) jau įtvirtintas nuostatas. Tai visų pirma pasakytina apie Pilietybės direktyvos 7 straipsnį. Nauja direktyva, kaip pažymi pati Jungtinės Karalystės vyriausybė, taip pat buvo siekiama įstatymo lygmeniu įtvirtinti (tuometinę) Teisingumo Teismo praktiką Sąjungos pilietybės srityje (
26
). Toje teismo praktikoje konkretus nėštumo klausimas nenagrinėtas (jis nereglamentuotas ir Direktyvoje 68/360) nustatant sąvokos „darbuotojas“ taikymo sritį ir teisę gyventi priimančiojoje valstybėje narėje, su kuria ši sąvoka yra glaudžiai susijusi.
28.
Manau, aiškiai suformuluotas pradinio Komisijos pateikto naujosios Pilietybės direktyvos pasiūlymo tikslas – įtraukti esamas teisės aktų nuostatas ir Teisingumo Teismo praktiką į naują nuostatą, padeda paaiškinti, kodėl ji nesiūlė į 7 straipsnio 3 dalį įtraukti aiškios nuorodos į nėštumą kaip bendrosios taisyklės (nustatytos 7 straipsnio 1 dalies a punkte) išimtį, kad darbuotojo statuso išlaikymas suponuoja darbo santykių buvimą (
27
). Atsižvelgiant į šį tikslą, nestebina tai, kad nebuvo numatyta daugiau atvejų. Tačiau galbūt Jungtinės Karalystės vyriausybės pateikti argumentai būtų įtikinamesni, jeigu į pradinį Komisijos pasiūlymą būtų buvusi aiškiai įtraukta nuoroda į nėštumą, kuri būtų buvusi panaikinta per paskesnį teisėkūros procesą.
29.
Šiuo atveju derėtų pabrėžti dar vieną aspektą, t. y. kad nors, kaip minėta, Pilietybės direktyva siekiama nustatyti teisės į laisvą judėjimą įgyvendinimo sąlygas, nepaneigiama, kad antrinės teisės aktu negali būti pakeista sąvokos „darbuotojas“, griežtai įtvirtintos SESV 45 straipsnyje, pirminės teisės nuostatoje, reikšmė. Be to, tokio teisės akto priėmimas negali užkirsti Teisingumo Teismui kelio aiškinti ir taikyti sąvokos „darbuotojas“, kaip ji vartojama SESV 45 straipsnyje, atsižvelgiant į naujus atvejus.
30.
Trumpai tariant, klausimas, ar asmenį reikia laikyti darbuotoju ir kokiomis aplinkybėmis asmuo išlaiko šį statusą, galiausiai reglamentuojamas pirminėje teisėje. Atsakymo į tokį klausimą negalima reikšmingai apriboti antrinės teisės nuostata. Iš tiesų, kaip yra gerai žinoma, antrinę teisę, kiek tai yra įmanoma, reikia aiškinti pagal pirminę teisę (
28
). Taip siekiama panaikinti visas neatitiktis, galinčias paveikti antrinės teisės nuostatų galiojimą. Todėl reikšmingas atskaitos taškas nustatant, ar J. Saint Prix turėtų išlaikyti darbuotojo statusą pagal Pilietybės direktyvos 7 straipsnį, visų pirma yra Teisingumo Teismo praktika, susijusi su dabartiniu SESV 45 straipsniu.
31.
Siekdamas išvengti tokio SESV 45 straipsnio aiškinimo, kad teismų praktikoje yra sukurta nauja darbuotojo kategorija, manau, J. Saint Prix padėtyje esančios nėščiosios vertinimą būtina susieti ir su Pilietybės direktyvos 7 straipsniu. Kaip nurodžiau, minėtos direktyvos 7 straipsnio 3 dalies a punktas šioje byloje turi ypač svarbią reikšmę, nes jame konkrečiai kalbama apie laikiną nedarbingumą dėl ligos ar nelaimingo atsitikimo.
32.
Reikia pripažinti, kad iš teismo praktikos, suformuluotos Sprendimu Webb (
29
), aišku, jog nėštumas negali būti laikomas liga. Tačiau šis skirtumas buvo padarytas siekiant apsaugoti nėščiąją nuo neteisėto atleidimo iš darbo. Iš tikrųjų Teisingumo Teismas yra nuosekliai konstatavęs, neabejotinai tam, kad suteiktų ypatingą apsaugą nėščiosioms ir skatintų esminę lygybę (
30
), jog, priešingai nei liga, pats nėštumas negali pateisinti atleidimo iš darbo (ar kitokio skirtingo vertinimo darbe) (
31
).
33.
Šioje byloje susiduriame su priešingu atveju, kai neprilyginus nėštumo ligai išeitų, kad ES teisėje apsauga suteikiama ligos, tačiau ne nėštumo atveju. Taip būtų aiškiai pažeistas nediskriminavimo dėl lyties principas.
34.
Išsamumo sumetimais įsivaizduokime, kad J. Saint Prix arba šiuo atžvilgiu per laikinojo įdarbinimo agentūrą įdarbintas vyras laikinai negali dirbti ne dėl nėštumo, o dėl ligos. Dėl tokios ligos ji nebūtų galėjusi dirbti kažkiek mėnesių, tačiau būtų grįžusi į darbą, kai tik jos būklė tai būtų leidusi. Atrodo, tokiomis aplinkybėmis beveik nekyla abejonių, kad J. Saint Prix pagal Pilietybės direktyvos 7 straipsnio 3 dalies a punktą jai pasveikti reikalingu laikotarpiu būtų laikoma darbuotoja. Jungtinės Karalystės vyriausybės teigimu, padėtis yra kitokia, jeigu moteris ne serga (arba yra nukentėjusi nuo nelaimingo atsitikimo), o laukiasi kūdikio.
35.
Kadangi nėščios gali būti tik moterys, toks Pilietybės direktyvos 7 straipsnio 3 dalies, atsižvelgiant į SESV 45 straipsnį, aiškinimas, pagal kurį, jeigu laikinai nedirbant dėl paskutinių nėštumo mėnesių ir gimdymo sukeltų fizinių padarinių (manau, šiuos padarinius galima gana nesunkiai prilyginti ligos, kuria gali sirgti ir vyrai, ir moterys, padariniams) būtų prarandamas darbuotojo statusas, tai praktiškai reikštų, kad moterims suteikiama mažesnė apsauga nei vyrams. Toks požiūris jau vien dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 23 straipsnio prieštarautų nediskriminavimo dėl lyties principui. Taip visų pirma yra dėl seniai nusistovėjusio principo, kad ne toks palankus vertinimas dėl nėštumo, nesant poreikio nustatyti palyginamą vyriškos lyties asmenį, reiškia diskriminaciją dėl lyties (
32
).
36.
Atsižvelgiant į tai, būtina aiškiai apibrėžti apsaugos, kuri turėtų būti suteikiama nėščiosioms pagal Pilietybės direktyvos 7 straipsnio 3 dalį, apimtį.
3. Nėščiosioms suteikiamos apsaugos apimties ribų nustatymas
37.
Manau, kad siekiant išvengti situacijos, kai darbuotojo statusas išlaikomas neribotą laikotarpį iki gimdymo ir po jo, dėl nėštumo ir gimdymo atsiradę laikini suvaržymai turėtų patekti į Pilietybės direktyvos 7 straipsnio 3 dalies taikymo sritį, kalbant apie laikotarpį, per kurį atitinkama moteris dėl savo fizinės būklės tikrai negali dirbti. Kitaip būtų nepaisoma Pilietybės direktyvos tikslo nustatyti sąlygas, kuriomis reglamentuojamas teisės į judėjimo laisvę įgyvendinimas.
38.
Siekiant užtikrinti, kad Pilietybės direktyvos 7 straipsnio 3 dalis būtų aiškinama laikantis SESV 18 straipsnio 1 dalies ir Chartijos 21 straipsnio 2 dalies, kuriomis draudžiama visų formų diskriminacija dėl pilietybės, atrodo, kad vienintelio tinkamo kriterijaus laikotarpiui, kuriuo nebuvimas darbo rinkoje gali būti laikomas pagrįstu (pritaikant Teisingumo Teismo sprendime Orfanopoulos (
33
) pavartotą sąvoką), nustatyti reikia ieškoti nacionalinėje teisėje, o konkrečiau – nacionalinėse taisyklėse, kuriomis reglamentuojamas laikotarpis, per kurį nėščiosios neprivalo dirbti ar aktyviai ieškotis darbo, ir taisyklėse dėl socialinės paramos, prieinamos moterims per tą laiką (
34
).
39.
Dabar turiu pabrėžti, kad jeigu panaši apsauga nebūtų suteikiama darbuotojams migrantams, tai reikštų diskriminaciją dėl pilietybės. Iš tiesų, atsižvelgiant į tai, kad 11 savaičių iki numatomos gimdymo datos (ir 15 savaičių nuo nėštumo pabaigos) Jungtinės Karalystės pilietė ne tik atleidžiama nuo pareigos dirbti ar pareigos aktyviai ieškotis darbo, bet ir, taikant tam tikras sąlygas, turi teisę į finansinę paramą už šį laikotarpį, tos pačios taisyklės turėtų būti vienodai taikomos J. Saint Prix padėtyje esančiai moteriai.
40.
Tačiau, kaip yra gerai žinoma, nėštumo padariniai kartais gali neleisti dirbti net ir ankstyvesniais nėštumo mėnesiais. Tokiais atvejais reikia daryti prielaidą, kad atitinkama darbuotoja, laikinai negalinti dirbti dėl savo nėštumo padarinių, būtų prilyginama sergančiam asmeniui (jeigu tik ji laikosi nacionalinių procedūrų, taikomų ligai patvirtinti, kad taip iš tiesų yra, pvz., pateikiant medicininę pažymą) ir jai būtų savaime taikomas Pilietybės direktyvos 7 straipsnio 3 dalies a punktas. Jeigu taip nebūtų, minėta nuostata nebūtų galima remtis vien dėl nėštumo fakto. Šitaip aiškinant teisės aktus ir vėl būtų akivaizdžiai nepaisoma nediskriminavimo dėl lyties principo.
41.
Todėl darau išvadą, kad Pilietybės direktyvos 7 straipsnio 3 dalies a punktą, aiškinamą atsižvelgiant į SESV 45 straipsnį, reikėtų aiškinti taip, kad moteris, laikinai negalinti dirbti dėl paskutiniais nėštumo mėnesiais atsiradusių fizinių suvaržymų, privalo išlaikyti darbuotojo statusą. Toks statusas išlaikomas, kol jai po vaiko gimimo tampa pagrįsta grįžti į darbą arba ieškotis darbo. Siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi nediskriminavimo dėl pilietybės principo, šis laikotarpis negali būti trumpesnis nei numatytasis nacionalinės teisės aktuose, kuriais reglamentuojamas laikas, per kurį nėščioji yra atleidžiama nuo pareigos dirbti arba aktyviai ieškotis darbo.
42.
Atsižvelgdamas į tai, kas nurodyta pirmiau, noriu pateikti tokias papildomas pastabas.
B – Padariniai, kurių kyla Sąjungos piliečiui neišlaikius darbuotojo statuso
43.
Atrodo, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi prielaida, kad jeigu J. Saint Prix pagal Pilietybės direktyvos 7 straipsnį nebūtų laikoma „darbuotoja“, per tą laiką, kurį buvo nustojusi dirbti, ji negalėtų prašyti ar gauti finansinės paramos. Atrodo, taip būtų todėl, kad ji nebeturėtų teisės gyventi Jungtinėje Karalystėje. Nors šis klausimas neturi tiesioginės reikšmės prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamai bylai, per posėdį Teisingumo Teisme dėl jo buvo daug diskutuojama.
44.
Negaliu be išlygų pritarti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prielaidai.
45.
Iš pradžių norėčiau priminti, jog vien tai, kad Sąjungos pilietis prarado savo kaip darbuotojo statusą, nereiškia, kad savaime ir iš karto dingsta visos su šiuo statusu siejamos teisės. Tai įrodo Sprendimas Trojani (
35
), kuriame Teisingumo Teismas, be kitų dalykų, pripažino, kad priimančioji valstybė narė turi didelę diskreciją nustatyti, ar kitos valstybės narės pilietis, kreipęsis socialinės paramos, atitinka teisės gyventi šalyje sąlygas (
36
). Tačiau, atsižvelgdamas į fundamentalų Sąjungos pilietybės statusą Europos sistemoje, Teisingumo Teismas tuo atveju vis dėlto konstatavo, kad Sąjungos pilietis, neturintis teisės gyventi priimančiojoje valstybėje narėje pagal dabartinį SESV 45 straipsnį, vis dėlto vien dėl turimos Sąjungos pilietybės gali turėti teisę gyventi šalyje tiesiogiai taikant dabartinę SESV 21 straipsnio 1 dalį. Aišku, nors, kaip nurodyta minėtoje nuostatoje, šios teisės įgyvendinimui taikomi „apribojimai bei sąlygos“, kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos turi užtikrinti, kad šios sąlygos ir apribojimai būtų taikomi nepažeidžiant bendrųjų ES teisės principų, pirmiausia proporcingumo principo (
37
).
46.
Šis seniai nusistovėjęs principas buvo neseniai pakartotas Sprendime Brey (
38
), kuriame Teisingumo Teismas vertino nacionalinės teisės aktų, draudžiančių konkrečios išmokos suteikimą kitos valstybės narės piliečiui, kuris nėra ekonomiškai aktyvus. Sprendime Brey Teisingumo Teismas didelę reikšmę teikė valstybių narių diskrecijos, turimos kitų ES valstybių narių piliečių atžvilgiu (įskaitant teisę išsiųsti iš nacionalinės teritorijos), apribojimams, atsirandantiems dėl judėjimo laisvės kaip pagrindinio ES teisės principo.
47.
Svarbu tai, kad tokios diskrecijos negalima įgyvendinti pakenkiant pagrindiniam Pilietybės direktyvos tikslui palengvinti ir sustiprinti Sąjungos piliečiams jų pirminės teisės, t. y. teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, įgyvendinimą ir šios direktyvos praktiniam veiksmingumui (
39
). Aišku, teisės gyventi kitoje valstybėje narėje įgyvendinimui tikrai gali būti taikomi apribojimai, pateisinami teisėtais tos valstybės interesais (pvz., valstybės biudžeto apsauga). Tačiau Teisingumo Teismas griežtai atmetė galimybę pasitelkti tokius teisėtus interesus pažeidžiant pagrindinį judėjimo laisvės principą. Šis pagrindinis principas būtų pažeistas, jeigu Pilietybės direktyvos 7 straipsnio 1 dalies b punkte nustatytos sąlygos būtų aiškinamos plačiai (
40
). Remiantis minėta nuostata, ekonomiškai neaktyvūs ES piliečiai (t. y. asmenys, kurie nedirba ar nėra savarankiškai dirbantys priimančiojoje valstybėje narėje) turi teisę gyventi priimančiojoje valstybėje narėje, jeigu tik jie turi pakankamai išteklių, kad gyvenimo šalyje laikotarpiu netaptų našta tos valstybės socialinės paramos sistemai.
48.
Sprendime Brey Teisingumo Teismas taip pat pripažino, kad kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos privalo bendrai įvertinti kiekvienos konkrečios bylos faktines aplinkybes, atsižvelgdamos į proporcingumo principą, kad išsiaiškintų, ar, skyrus išmoką, visai priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai netektų nepagrįsta našta, kaip tai nurodyta Pilietybės direktyvos 7 straipsnio 1 dalies b punkte. Teisingumo Teismas pakartojo nusistovėjusį principą, jog, ypač jeigu išmokos gavėjo patiriami sunkumai yra laikino pobūdžio, Pilietybės direktyva grindžiama prielaida, kad socialinės paramos klausimais egzistuoja tam tikras įvairių valstybių narių piliečių solidarumo lygis (
41
). Iš tiesų vien aplinkybės, jog kitos valstybės narės pilietis gauna socialinę paramą, savaime nepakanka įrodyti, kad jis arba ji yra nepagrįsta našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai (
42
).
49.
Remdamasis tokiu motyvavimu, su sąlyga, kad jį patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, galėčiau teigti, kad nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aprašytomis aplinkybėmis, t. y. jeigu J. Saint Prix padėtyje esanti moteris laikinai negali dirbti dėl nėštumo ir todėl prašo specialios įmokomis negrindžiamos išmokos grynaisiais, t. y. finansinės paramos, ji neturėtų dėl laikinų finansinių sunkumų savaime prarasti teisės gyventi šalyje. Atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo poziciją šiuo klausimu Sprendime Brey, taip pat privalau padaryti išvadą, jog paprasta aplinkybė, kad nėščioji kreipėsi tokios išmokos kaip finansinės paramos (Income Support), savaime nereiškia, kad ji nebeturi išteklių, kurių pakaktų gyventi priimančiojoje valstybėje narėje. Juo labiau, kad pragyvenimo sunkumai, su kuriais susidūrė J. Saint Prix, yra laikino pobūdžio ir kad todėl socialinė parama reikalinga tik ribotą laikotarpį, kuris, pasirodo, sutampa su įprastų motinystės atostogų, suteikiamų Jungtinės Karalystės pilietėms, laikotarpiu, per kurį jos neprivalo dirbti ar aktyviai ieškotis darbo.
50.
Kitaip nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamos bylos aplinkybėmis, manau, panašios išvados negalima buvo padaryti byloje Brey. Taip yra todėl, kad tose bylose atitinkamos išmokos mokėjimas būtų tapęs neapibrėžtai pasikartojančiu įvykiu esant aplinkybėms, kai atitinkamas asmuo nebebuvo ekonomiškai aktyvus kokiu nors reikšmingu požiūriu. Kaip jau esu aiškinęs kitais atvejais (
43
), Pilietybės direktyvos 7 straipsnio 1 dalies b punktu siekiama neleisti ekonomiškai neaktyviems Sąjungos piliečiams naudotis priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistema savo gyvenimo toje valstybėje narėje pradžiai finansuoti.
51.
Tačiau reikia turėti omenyje, kad tai, kas gali arba negali būti laikoma nepagrįsta našta visai priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai, turi (apskritai) įvertinti nacionalinės valdžios institucijos (
44
). Nors ir buvo padalytos šios užduotys Europos Sąjungai ir jos valstybėms narėms, turiu prisipažinti, kad man sunku įsivaizduoti atvejį, kai tokios išmokos kaip Income Support skyrimas J. Saint Prix padėtyje esančiai moteriai reikštų tokią naštą. Atsižvelgiant į laikiną kilusių sunkumų pobūdį ir ribotą laiką, kurį buvo prašoma išmokos, bet kokia kita išvada neatitiktų proporcingumo principo, į kurį reikia tinkamai atsižvelgti atliekant minėtą vertinimą.
52.
Atsižvelgiant į tai, negalima kategoriškai atmesti, kad, siekiant išvengti „socialinio turizmo“, gali būti pagrįsta taikyti daugiau apribojimų ekonomiškai neaktyviems Sąjungos piliečiams, niekada nesukūrusiems ryšio su priimančiosios valstybės narės visuomene dėl savo darbo ir mokesčių mokėjimo joje. Tačiau nemanau, kad toks apribojimas būtų pagrįstas arba išties proporcingas, jeigu, kaip šioje byloje, moteris veiksmingai įgyvendino savo teisę į judėjimo laisvę, prieš tapdama nėščia vykdė tikrą ekonominę veiklą priimančiojoje valstybėje narėje ir prašė ribotą laiką, prieš jai sugrįžtant į darbo rinką, skirti išmoką.
III – Išvada
53.
Atsižvelgdamas į pateiktus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui į Supreme Court of the United Kingdom pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičiančios Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinančios direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB, 7 straipsnio 3 dalies a punktą, aiškinamą atsižvelgiant į SESV 45 straipsnį, reikia aiškinti taip, kad moteris, kuri laikinai negali dirbti dėl paskutiniais nėštumo mėnesiais atsiradusių fizinių suvaržymų, privalo išlaikyti darbuotojo statusą. Toks statusas išlaikomas, kol atitinkamai moteriai po vaiko gimimo tampa pagrįsta grįžti į darbą arba ieškotis darbo. Siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi nediskriminavimo dėl pilietybės principo, šis laikotarpis negali būti trumpesnis nei numatytasis nacionalinės teisės aktuose, kuriais reglamentuojamas laikotarpis, per kurį nėščioji yra atleidžiama nuo pareigos dirbti arba aktyviai ieškotis darbo.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičianti Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinanti Direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB (OL L 158, p. 77; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 46).
(
3
)	Finansinė parama – tai išmoka, kurią gali gauti Jungtinėje Karalystėje gyvenantys asmenys, jeigu jie neturi pajamų arba jų pajamos mažos, jie dirba mažiau kaip 16 valandų per savaitę ir nėra registruoti bedarbiai. Be to, atitinkamas asmuo turi patekti į vieną iš konkrečių kategorijų. Viena iš šių kategorijų apima nėščias moteris ir kai kuriais atvejais – asmenis, negalinčius dirbti dėl ligos ar negalios.
(
4
)	AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe) – tai labdaros organizacija, teikianti nemokamas teisines konsultacijas Europos žmogaus teisių teisės ir ES teisės klausimais. Jai buvo leista dalyvauti Supreme Court vykusiame procese.
(
5
)	Šios 26 savaitės (11 savaičių iki gimdymo ir 15 savaičių po gimdymo) atitinka įprastas motinystės atostogas Jungtinėje Karalystėje.
(
6
)	Pilietybės direktyvos 7 straipsnyje nurodyta: „1. Visi Sąjungos piliečiai turi teisę gyventi kitos valstybės narės šalyje [teritorijoje] ilgiau kaip tris mėnesius, jei jie: a) yra darbuotojai ar savarankiškai dirbantieji priimančiojoje valstybėje narėje, arba b) turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai[,] ir turi visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje <...> 3. Taikant šio straipsnio 1 dalies a punktą, Sąjungos pilietis, kuris nebėra darbuotojas ar savarankiškai dirbantysis, išlaiko darbuotojo ar savarankiškai dirbančiojo statusą tokiais atvejais: a) asmuo laikinai negali dirbti dėl ligos ar nelaimingo atsitikimo; b) asmuo yra tinkamai užregistruotas bedarbis ne savo noru po to, kai išdirbo daugiau kaip vienerius metus ir yra užregistruotas kaip ieškantis darbo atitinkamame įdarbinimo biure <...>“.
(
7
)	Dėl ankstyvo šios taisyklės pripažinimo žr., be kita ko, 1986 m. birželio 3 d. Sprendimą Kempf (139/85, Rink. p. 1741, 13 punktas); 1986 m. liepos 3 d. Sprendimą Lawrie‑Blum (66/85, Rink. p. 2121, 16 punktas); 1988 m. birželio 21 d. Sprendimą Brown (197/86, Rink. p. 3205, 21 punktas); 1991 m. vasario 26 d. Sprendimą Antonissen (C-292/89, Rink. p. I-745, 11 punktas) ir 1992 m. vasario 26 d. Sprendimą Bernini (C-3/90, Rink. p. I-1071, 14 punktas). Taip pat žr. 2003 m. lapkričio 6 d. Sprendimą Ninni‑Orasche (C-413/01, Rink. p. I-13187, 23 punktas) ir naujesnį 2013 m. vasario 21 d. Sprendimą LN (C‑46/12, 39 punktas).
(
8
)	Sprendimo Kempf 13 punktas ir 1986 m. liepos 3 d. Sprendimas Lawrie‑Blum (66/85, Rink. p. 2121, 16 punktas).
(
9
)	Žr. 2012 m. gruodžio 13 d. Sprendimą Caves Krier Frères (C‑379/11, 26 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
10
)	Dėl atitinkamų kriterijų, skirtų nustatyti, ar faktiškai yra darbo santykiai, žr., be kita ko, Sprendimo LN 40 ir 41 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką.
(
11
)	1988 m. birželio 21 d. Sprendimas Lair (39/86, Rink. p. 3161, 31–39 punktai). Dėl išmokų, atsirandančių iš ankstesnių darbo santykių, žr. naujesnį 2008 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą Petersen (C-228/07, Rink. p. I-6989, 49 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
12
)	Žr. 11 išnašą.
(
13
)	Sprendimas Lair, ypač jo 37 ir 39 punktai.
(
14
)	2004 m. balandžio 29 d. Sprendimas Orfanopoulos ir Oliveri (Sujungtos bylos C-482/01 ir C-493/01, Rink. p. I-5257).
(
15
)	Sprendimo Orfanopoulos
ir Oliveri 50 punktas ir jame nurodyta teismo praktika. Pagal analogiją taip pat žr. Sprendimo Antonissen 21 ir 22 punktus.
(
16
)	Žr. neseniai priimtą 2013 m. rugsėjo 19 d. Sprendimą Brey (C‑140/12, 53 punktas). Taip pat žr. 2008 m. liepos 25 d. Sprendimą Metock ir kt. (C-127/08, Rink. p. I-6241, 59 ir 82 punktai); 2010 m. spalio 7 d. Sprendimą Lassal (C-162/09, Rink. p. I-9217, 30 punktas) ir 2011 m. gegužės 5 d. Sprendimą McCarthy (C-434/09, Rink. p. I-3375, 28 punktas).
(
17
)	Sprendimo Brey 53 punktas. Taip pat žr. Sprendimo McCarthy 33 punktą ir 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Ziolkowski ir Szeja (C-424/10 ir C-425/10, Rink. p. I-14035, 36 ir 40 punktai).
(
18
)	2011 m. liepos 21 d. Sprendimas (C-325/09, Rink. p. I-6387).
(
19
)	16 straipsnyje nurodyta: „1. Sąjungos piliečiai, kurie priimančiojoje valstybėje narėje legaliai gyveno ištisinį penkerių metų laikotarpį, turi nuolatinio gyvenimo joje teisę <...> 2. Šio straipsnio 1 dalis taip pat taikoma šeimos nariams, kurie nėra valstybės narės piliečiai ir legaliai gyveno priimančiojoje valstybėje narėje su Sąjungos piliečiu ištisinį penkerių metų laikotarpį. 3. Gyvenimo šalyje tęstinumas nenutrūksta dėl trumpalaikių išvykų, ne ilgesnių kaip <...>, ar vienos ne ilgesnės kaip 12 mėnesių iš eilės išvykos dėl svarbių priežasčių, pvz., nėštumo ir gimdymo, sunkios ligos, studijų ar profesinio parengimo, arba paskyrimo į kitą valstybę narę arba trečiąją šalį <...>“.
(
20
)	Šiuo atžvilgiu žr. deklaratyvų Teisingumo Teismo teiginį minėto sprendimo 39 punkte.
(
21
)	Aišku, tiesa yra tai, kad kai J. Saint Prix kreipėsi finansinės paramos, laikotarpis, kuriuo jai tos paramos reikės, dar buvo nežinomas. Tačiau tai nekeičia aplinkybės, kad atitinkamas laikotarpis nacionalinėje byloje atitinka laikotarpį, per kurį panašioje padėtyje esanti Jungtinės Karalystės pilietė dėl nėštumo ir gimdymo neprivalo dirbti ar ieškoti darbo.
(
22
)	Motinystės atostogų loginis pagrindas yra būtent siekis apsaugoti fizinę ir psichinę nėščiųjų būklę iki gimdymo ir po jo. Žr. mano išvados Teisingumo Teismo dar neišnagrinėtoje byloje Z (C‑363/12) 44 punktą.
(
23
)	Iš tiesų Moterų teisių ir lygių galimybių komitetas siūlė šiuo atžvilgiu specialiai įtraukti nėštumą. Žr. 2003 m. sausio 23 d. pranešimą dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje pasiūlymo (COM(2001) 257 – C5‑0336/2001–2001/0111(COD)), Piliečių laisvių ir teisių, teisingumo ir vidaus reikalų komitetas. Tačiau paskesniame teisėkūros procese į šią rekomendaciją neatsižvelgta.
(
24
)	COM(2001) 257 galutinis, p. 13.
(
25
)	1968 m. spalio 15 d. Tarybos direktyva dėl valstybių narių darbuotojų bei jų šeimų judėjimo ir teisės apsigyventi Bendrijoje apribojimų panaikinimo (OL L 257, 1968 10 19, p. 13; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 27). Remiantis Sprendimo Ziolkowski ir Szeja 37 punktu: „Iš [Pilietybės direktyvos] 3 ir 4 konstatuojamųjų dalių matyti, kad siekiant atsisakyti šio sektorinio ir fragmentiško teisės laisvai judėti ir apsigyventi požiūrio taikymo, kad būtų palengvintas naudojimasis šia teise, reikia vieno teisės akto, kuris susistemintų ir pertvarkytų iki šios direktyvos galiojusius [ES] teisės aktus.“
(
26
)	COM(2001) 257 galutinis, p. 13.
(
27
)	Žr. ten pat, p. 33.
(
28
)	1983 m. gruodžio 13 d. Sprendimas Komisija prieš Tarybą (218/82, Rink. p. 4063, 15 punktas). Taip pat žr. 2007 m. birželio 26 d. Sprendimą Ordre des barreaux francophones et germanophone ir kt. (C-305/05, Rink. p. I-5305, 28 punktas) ir 2009 m. lapkričio 19 d. Sprendimą Sturgeon ir kt. (sujungtos bylos C-402/07 ir C-432/07, Rink. p. I-10923, 48 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
29
)	1994 m. liepos 14 d. Sprendimas (C-32/93, Rink. p. I-3567).
(
30
)	Žr. mano išvados byloje Z 44–46 punktus, kuriuose išsamiau aptariama nėščiosioms pagal ES teisę ir visų pirma 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvą 92/85/EEB (dešimtoji atskira direktyva, kaip nurodyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) dėl priemonių, skirtų skatinti, kad būtų užtikrinta geresnė nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų sauga ir sveikata, nustatymo (OL L 348, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t., p. 110) (toliau – Nėščių darbuotojų direktyva) suteikiamos apsaugos aprėptis.
(
31
)	Žr., be kita ko, Sprendimo Webb 26 punktą; 1998 m. birželio 30 d. Sprendimą Brown (C-394/96, Rink. p. I-4185, 18 punktas); 2001 m. spalio 4 d. Sprendimą Tele Danmark (C-109/00, Rink. p. I-6993, 26 ir 27 punktai) ir 2007 m. spalio 11 d. Sprendimą Paquay (C-460/06, Rink. p. I-8511, 30 ir 31 punktai). Taip pat žr. 2005 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą McKenna (C-191/03, Rink. p. I-7631, 45 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). Iš tikrųjų Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad nėščių darbuotojų apsauga nuo atleidimo iš darbo taikoma visam motinystės atostogų laikotarpiui, tačiau pasibaigus šiam laikotarpiui nėra priežasties nėštumui ar gimdymui priskiriamos ligos atskirti nuo bet kurios kitos ligos, ir kad esant tokiai patologinei būklei taikomos ligos atveju galiojančios bendrosios taisyklės. Todėl ES teisėje nedraudžiama atleisti iš darbo neatvykus į darbą dėl ligos, priskiriamos nėštumui ar gimdymui.
(
32
)	Visų pirma žr. 2008 m. vasario 26 d. Sprendimą Mayr (C-506/06, Rink. p. I-1017, 46 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). Šis principas buvo įtvirtintas dar 1990 m. lapkričio 8 d. Sprendime Dekker (C-177/88, Rink. p. I-3941, 12 punktas).
(
33
)	Žr. Sprendimo Orfanopoulos
ir
Oliveri 50 punktą.
(
34
)	Tačiau norėčiau pažymėti, kad valstybėms narėms suteikta diskrecija yra aiškiai ribojama Nėščių darbuotojų direktyva, visų pirma jos 8 straipsniu, kuriame pagal pripažintą būtiniausią taisyklę numatyta, kad darbuotojai, patenkantys į direktyvos taikymo sritį, turi teisę į bent 14 savaičių nepertraukiamas motinystės atostogas, suteikiamas prieš gimdymą ir (arba) po jo.
(
35
)	2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas (C-456/02, Rink. p. I-7573).
(
36
)	Sprendimo Trojani 45 punktas.
(
37
)	Ten pat, 46 punktas. Taip pat žr. 2002 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Baumbast ir R (C-413/99, Rink. p. I-7091, 91 punktas ir jame nurodyta teismo praktika) ir 2004 m. spalio 19 d. Sprendimą Zhu ir Chen (C-200/02, Rink. p. I-9925, 32 punktas).
(
38
)	Žr. Sprendimo Brey 70 punktą ir šios išvados 16 išnašą.
(
39
)	Ten pat, 71 punktas.
(
40
)	Ten pat, 70 punktas.
(
41
)	Sprendimo Brey 72 punktas ir jame nurodyta teismo praktika. Iš tikrųjų Teisingumo Teismas tai konstatavo dar 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendime Grzelczyk (C-184/99, Rink. p. I-6193, 44 punktas). Be to, verta pažymėti, kad šią išvadą patvirtina Pilietybės direktyvos 16 konstatuojamoji dalis. Joje išvardyti kriterijai, reikšmingi nustatant atitinkamo Sąjungos piliečio sukeliamos naštos nepagrįstumą. Tarp jų yra laikinas patiriamų sunkumų pobūdis, gyvenimo šalyje trukmė, asmeninės aplinkybės ir suteiktos pagalbos dydis.
(
42
)	Sprendimo Brey 75 punktas.
(
43
)	Žr. mano išvados byloje Brey 38 punktą.
(
44
)	Sprendimo Brey 77 punktas.