62020CC0301
GENERALINIO ADVOKATO
M. CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA IŠVADA,
pateikta 2021 m. balandžio 29 d. (
1
)
Byla C‑301/20
UE,
HC
prieš
Vorarlberger Landes‑ und Hypotheken‑Bank AG,
dalyvaujant
VJ palikimas
(Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Reglamentas (ES) Nr. 650/2012 – Europos paveldėjimo pažymėjimas – Autentiškos kopijos be baigimo galioti datos galiojimas – Pažymėjimo pasekmės jame nurodytiems asmenims, neprašiusiems jo išduoti – Kopijos galiojimo vertinimo momentas“
1.
Reglamentu (ES) Nr. 650/2012 (
2
) vidaus rinkai sukuriamas Europos paveldėjimo pažymėjimas ir išsamiai reglamentuojama jo išdavimo ir pasekmių tvarka. Juo siekiama, kad įpėdiniai, testamentinės išskirtinės gavėjai, testamento vykdytojai arba palikimo administratoriai galėtų lengvai įrodyti savo statusą ir (arba) teises bei įgaliojimus bet kurioje valstybėje narėje.
2.
Teisingumo Teismas jau yra pareiškęs savo nuomonę dėl Europos paveldėjimo pažymėjimo įvairiuose sprendimuose (
3
). Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija) jam dabar teikia tris prejudicinius klausimus dėl dar nenagrinėtų šio dokumento aspektų: trečiasis, dėl kurio, Teisingumo Teismo nurodymu, teikiama ši išvada, yra susijęs su patvirtintos pažymėjimo kopijos laikinu galiojimo laikotarpiu (
4
) ir su procedūriniu momentu, kai ji turi būti įvertinta.
3.
Tiek nacionalinėje praktikoje, tiek doktrinoje (
5
) yra įvairių reglamento aiškinimų šiuo klausimu, ir tai patvirtina prejudicinio klausimo svarbą. Atsakydamas į jį, Teisingumo Teismas prisidės prie teisinio tikrumo naudojant Europos paveldėjimo pažymėjimo kopijas užtikrinimo, skatindamas jų integravimą į valstybių narių teisės sistemas.
I. Teisinis pagrindas. Reglamentas Nr. 650/2012
4.
7 konstatuojamoje dalyje numatyta:
„Reikėtų sudaryti palankesnes sąlygas vidaus rinkai tinkamai veikti, šalinant kliūtis laisvam asmenų, kurie šiuo metu patiria sunkumų įgyvendindami savo teises tarpvalstybinio pobūdžio paveldėjimo atvejais, judėjimui. Europos teisingumo erdvėje piliečiai turi turėti galimybę iš anksto organizuoti paveldėjimą. Turi būti veiksmingai užtikrintos įpėdinių ir testamentinės išskirtinės gavėjų, kitų palikėjo artimųjų ir palikėjo kreditorių teisės.“
5.
67 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„Siekiant užtikrinti, kad tarpvalstybinio pobūdžio paveldėjimo klausimai Sąjungoje būtų sprendžiami greitai, sklandžiai ir veiksmingai, įpėdiniams, testamentinės išskirtinės gavėjams, testamento vykdytojams arba palikimo administratoriams turėtų būti suteikta galimybė lengvai įrodyti savo statusą ir (arba) teises bei įgaliojimus kitoje valstybėje narėje, pavyzdžiui, valstybėje narėje, kurioje yra paveldimas turtas. Siekiant suteikti jiems šią galimybę, šiame reglamente turėtų būti numatyta sukurti vienodą pažymėjimą – Europos paveldėjimo pažymėjimą (toliau – pažymėjimas), kuris būtų išduodamas naudoti kitoje valstybėje narėje. Siekiant atsižvelgti į subsidiarumo principą, šis pažymėjimas neturėtų pakeisti valstybėse narėse panašiais tikslais naudojamų vidaus dokumentų.“
6.
71 konstatuojamoje dalyje nustatyta:
„Pažymėjimas turėtų turėti tokį patį poveikį visose valstybėse narėse. Jis neturėtų pats savaime suteikti vykdytinos teisės, o turėtų turėti įrodomąją galią, ir turėtų būti preziumuojama, kad jame tiksliai pateikiami faktai, nustatyti pagal paveldėjimui taikytiną teisę arba pagal kitą konkretiems faktams, pavyzdžiui, paskutinės valios dėl turto palikimo galiojimui turinio prasme, taikytiną teisę. <…>. Asmenims, kurie atlieka mokėjimus arba perduoda paveldimą turtą asmeniui, kuris, kaip nurodyta pažymėjime, turi teisę priimti tokį mokėjimą arba perimti turtą kaip įpėdinis arba testamentinės išskirtinės gavėjas, turėtų būti suteikta tinkama apsauga, jeigu jie veikė sąžiningai remdamiesi pažymėjime patvirtintos informacijos tikslumu. Tokia pati apsauga turėtų būti suteikta asmenims, kurie, remdamiesi pažymėjime patvirtintos informacijos tikslumu, perka arba gauna paveldimą turtą iš asmens, kuris, kaip nurodyta pažymėjime, turi teisę disponuoti tokiu turtu. Tokia apsauga turėtų būti užtikrinama, jei pateikiamos dar galiojančios patvirtintos kopijos. Tai, ar toks trečiojo asmens atliekamas turto įsigijimas galioja, neturėtų būti nustatoma pagal šį reglamentą.“
7.
62 straipsnio („Europos paveldėjimo pažymėjimo sukūrimas“) 1 dalyje nurodyta:
„Šiuo reglamentu sukuriamas Europos paveldėjimo pažymėjimas (toliau – pažymėjimas), kuris išduodamas naudoti kitoje valstybėje narėje ir sukelia 69 straipsnyje išvardytas pasekmes“.
8.
63 straipsnyje („Pažymėjimo paskirtis“) nustatyta:
„1.   Pažymėjimas skirtas tam, kad juo naudotųsi įpėdiniai, testamentinės išskirtinės gavėjai, turintys tiesioginių teisių į palikimą, ir testamento vykdytojai ar palikimo administratoriai, kuriems kitoje valstybėje narėje reikia pasinaudoti savo statusu arba atitinkamai kaip įpėdinių ar testamentinės išskirtinės gavėjų teisėmis ir (arba) savo kaip testamento vykdytojų ar palikimo administratorių įgaliojimais.
2.   Pažymėjimas visų pirma gali būti naudojamas siekiant įrodyti vieną ar daugiau iš toliau išvardytų faktų:
a)
kiekvieno pažymėjime nurodyto įpėdinio arba atitinkamai testamentinės išskirtinės gavėjo statusą ir (arba) teises ir jiems tenkančias atitinkamas palikimo dalis;
b)
nustatyto turto ar konkrečių turto dalių, sudarančių palikimą, priskyrimui pažymėjime nurodytam (‑iems) įpėdiniui (‑iams) arba, atitinkamais atvejais, testamentinės išskirtinės gavėjui (‑ams);
c)
pažymėjime nurodyto asmens įgaliojimus vykdyti testamentą arba administruoti palikimą.“
9.
65 straipsnio („Paraiška išduoti pažymėjimą“) 1 dalyje nustatyta:
„Pažymėjimas išduodamas gavus bet kurio 63 straipsnio 1 dalyje nurodyto asmens (toliau – pareiškėjas) paraišką.“
10.
69 straipsnyje („Pažymėjimo sukeliamos pasekmės“) numatyta:
„1.   Pažymėjimas sukelia pasekmes visose valstybėse narėse nereikalaujant jokių specialių procedūrų.
2.   Preziumuojama, kad pažymėjimas tiksliai patvirtina faktus, nustatytus pagal paveldėjimui taikytiną teisę arba pagal kitą konkretiems faktams taikytiną teisę. Preziumuojama, kad asmuo, pažymėjime nurodytas kaip įpėdinis, testamentinės išskirtinės gavėjas, testamento vykdytojas ar palikimo administratorius, turi pažymėjime nurodytą statusą ir (arba) pažymėjime nurodytas teises arba įgaliojimus ir kad nėra jokių kitų sąlygų ir (arba) apribojimų, susijusių su tomis teisėmis arba įgaliojimais, nei nurodyta pažymėjime.
3.   Laikoma, kad bet kuris asmuo, kuris, remdamasis pažymėjime patvirtinta informacija, atlieka mokėjimus arba perduoda turtą asmeniui, pažymėjime nurodytam kaip turinčiam teisę priimti mokėjimą ar turtą, sudarė sandorį su asmeniu, turinčiu teisę priimti mokėjimą ar turtą, nebent jis žino, kad pažymėjimo turinys yra netikslus, arba apie tokį netikslumą nežino dėl didelio aplaidumo.
<…>“
11.
70 straipsnyje („Patvirtintos pažymėjimo kopijos“) nustatyta:
„1.   Išduodančioji institucija pasilieka pažymėjimo originalą, o pareiškėjui ir kitiems teisėtą interesą įrodžiusiems asmenims išduoda vieną ar daugiau patvirtintų kopijų.
2.   Išduodančioji institucija 71 straipsnio 3 dalies ir 73 straipsnio 2 dalies tikslais sudaro asmenų, kuriems pagal 1 dalį buvo išduotos patvirtintos kopijos, sąrašą.
3.   Išduotos patvirtintos kopijos galioja ribotą šešių mėnesių laikotarpį, kuris turi būti nurodytas patvirtintoje kopijoje įrašant galiojimo pabaigos datą. Išimtiniais tinkamai pagrįstais atvejais išduodančioji institucija gali išimties tvarka nuspręsti, kad galiojimo laikotarpis turi būti ilgesnis. Pasibaigus šiam laikotarpiui, patvirtintą kopiją turintys asmenys, norėdami pasinaudoti pažymėjimu 63 straipsnyje nurodytais tikslais, turi paprašyti pratęsti patvirtintos kopijos galiojimo laikotarpį arba paprašyti išduodančiosios institucijos išduoti naują patvirtintą kopiją.“
12.
71 straipsnyje („Pažymėjimo ištaisymas, pakeitimas ar panaikinimas“) nurodyta:
„1.   Išduodančioji institucija bet kurio teisėtą interesą įrodžiusio asmens prašymu arba savo iniciatyva ištaiso pažymėjimą, jeigu jame yra kanceliarinių klaidų.
2.   Išduodančioji institucija bet kurio teisėtą interesą įrodžiusio asmens prašymu arba, jei tai galima pagal nacionalinę teisę, savo iniciatyva pakeičia arba panaikina pažymėjimą, jei nustatyta, kad pažymėjimas arba atskiri jame nurodyti faktai yra netikslūs.
3.   Išduodančioji institucija apie visus pažymėjimo ištaisymus, pakeitimus ar jo panaikinimą nedelsdama informuoja visus asmenis, kuriems pagal 70 straipsnio 1 dalį buvo išduotos patvirtintos pažymėjimo kopijos.“
II. Faktinės aplinkybės, ginčas ir prejudicinis klausimas
13.
Ginčo dalykas – kreditorių prašymas perduoti jiems tam tikrą pagal konsignacijos sutartį teismo žinioje esantį turtą (
6
).
14.
Pirmasis kreditorius, HC ir UE tėvas, mirė 2017 m. gegužės 5 d. Paskutinė jo nuolatinė gyvenamoji vieta buvo Ispanijoje, ir paveldėjimas buvo tvarkomas šioje valstybėje pas notarą pagal Ispanijos teisę.
15.
Norėdami įrodyti Austrijoje, kad jie yra savo tėvo (pirmojo kreditoriaus) įpėdiniai, HC ir UE pagal reglamento 62 ir paskesnius straipsnius pateikė Ispanijos notaro išduoto Europos paveldėjimo pažymėjimo patvirtintą kopiją.
16.
Pažymėjimą HC prašymu išdavė Ispanijos notaras pagal Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 1329/2014 (
7
) V formą. UE kartu su HC yra įvardyti minėtos formos IV priede, abu kaip įpėdiniai lygiomis dalimis.
17.
Atitinkamame patvirtintos kopijos langelyje (antraštinė dalis „Galioja iki“) (
8
) buvo nurodyta, kad jos galiojimo trukmė neribota.
18.
2018 m. rugsėjo 17 d. sprendimu Bezirksgericht Bregenz (Brėgenco apygardos teismas, Austrija) atmetė prašymą perduoti konsignuotą turtą.
19.
2019 m. sausio 28 d. sprendimu Landesgericht Feldkirch (Feldkiršo regiono teismas, Austrija), kaip apeliacinis teismas, patvirtino pirmosios instancijos teismo sprendimą, motyvuodamas tuo, kad:
–
pateikdama Europos paveldėjimo pažymėjimo patvirtintą kopiją, pažymėjimo teisėtumą įrodyti gali tik ta šalis, kuri prašė jį išduoti,
–
neribotos galiojimo trukmės pažymėjimo išdavimas prieštarauja ribojimui laiko atžvilgiu, numatytam reglamento 70 straipsnio 3 dalyje. Todėl jį reikia laikyti pažymėjimu, turinčiu įprastą šešių mėnesių galiojimo laikotarpį nuo išdavimo dienos (
9
),
–
kad pažymėjimo kopija galėtų turėti teisinę galią, ji turi galioti ne tik prašymo pateikimo metu, bet ir priimant pirmosios instancijos teismo sprendimą.
20.
HC ir UE pareiškė kasacinį skundą (Revision) Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija), o šis Teisingumo Teismui teikia šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Reglamento (ES) Nr. 650/2012 dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų paveldėjimo klausimais pripažinimo ir vykdymo bei autentiškų dokumentų paveldėjimo klausimais priėmimo ir vykdymo bei dėl Europos paveldėjimo pažymėjimo sukūrimo 70 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, jog pažymėjimo kopija, kuri, prieštaraujant šiai nuostatai, išduota neribotam laikotarpiui ir nenurodant galiojimo pabaigos datos:
a.
galioja ir yra veiksminga neribotą laikotarpį; arba
b.
galioja šešių mėnesių laikotarpį nuo patvirtintos kopijos išdavimo dienos; arba
c.
galioja tik šešių mėnesių laikotarpį nuo kitos datos; arba
d.
negalioja ir netinkama naudoti Reglamento Nr. 650/2012 63 straipsnio tikslais?
2.
Ar Reglamento (ES) Nr. 650/2012 dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų paveldėjimo klausimais pripažinimo ir vykdymo bei autentiškų dokumentų paveldėjimo klausimais priėmimo ir vykdymo bei dėl Europos paveldėjimo pažymėjimo sukūrimo 69 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pažymėjimas sukelia pasekmes visiems asmenims, jame įvardytiems kaip įpėdiniai, testamentinės išskirtinės gavėjai, testamento vykdytojai arba palikimo administratoriai, kad jie taip pat galėtų naudotis pažymėjimu pagal reglamento 63 straipsnį, nors neprašė jo išduoti asmeniškai?
3.
Ar Reglamento Nr. 650/2012 69 straipsnis, siejamas su šio reglamento 70 straipsnio 3 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad paveldėjimo pažymėjimo patvirtintos kopijos teisinę galią reikia pripažinti, jei ši kopija vis dar galiojo pateikiant pirminį prašymą, bet jos galiojimas pasibaigė iki kompetentingai institucijai priimant prašomą sprendimą, arba ši nuostata neprieštarauja tokiai nacionalinės teisės nuostatai, pagal kurią reikalaujama, kad pažymėjimas vis tiek galiotų priimant sprendimą?“
III. Procesas Teisingumo Teisme
21.
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teisme užregistruotas 2020 m. liepos 7 d.
22.
Rašytines pastabas pateikė Vokietijos, Austrijos, Ispanijos ir Vengrijos vyriausybės bei Komisija. Laikyta, kad teismo posėdis nėra būtinas.
IV. Analizė
23.
Trečiuoju prejudiciniu klausimu (vienintelis, dėl kurio teikiu nuomonę) prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas prašo išaiškinti reglamento 69 straipsnį ir 70 straipsnio 3 dalį.
24.
Šis klausimas pagal dabartinę formuluotę pateikia alternatyvą, kuri tokia nėra, nes pagal ją paveldėjimo pažymėjimo patvirtintos kopijos teisinė galia ir paties pažymėjimo teisėtumas yra vieno lygmens (
10
).
25.
Iš bylos medžiagos matyti, kad klausimas yra tik apie kopijos tinkamumą turėti teisinę galią. Kadangi kopijos galiojimo trukmė ribojama laiko atžvilgiu, svarbu nustatyti tikslų momentą, kada institucija, kuriai ji buvo pateikta, turi patikrinti, ar ji galioja arba tebegalioja laiko atžvilgiu.
26.
Siekiant šio tikslo, iš esmės yra du variantai: a) vertinimas turi būti atliekamas atsižvelgiant į datą, kada pateikiamas prašymas, prie kurio pridėta kopija; ir b) šį vertinimą taip pat galima atlikti tuo metu, kai kompetentinga institucija turi nuspręsti dėl tokio prašymo.
27.
Prieš pradėdamas nagrinėti šiuos variantus aptarsiu kai kuriuos reglamento aspektus, kurie gali padėti išspręsti šį ginčą.
A.
Europos paveldėjimo pažymėjimas
28.
Pagal reglamento 7 konstatuojamąją dalį pažymėjimas skirtas sudaryti palankesnėms sąlygoms vidaus rinkai tinkamai veikti, šalinant laisvo asmenų, kurie šiuo metu patiria sunkumų įgyvendindami savo teises tarpvalstybinio pobūdžio paveldėjimo atvejais, judėjimo kliūtis.
29.
Siekiant šio tikslo, išskirtinis dėmesys skiriamas įpėdinių, testamentinės išskirtinės gavėjų, kitų palikėjo artimųjų ir palikėjo kreditorių teisių veiksmingam užtikrinimui.
30.
Pažymėjimo, kuris yra išduotas vienoje valstybėje narėje ir kuris „leistų kiekvienam įpėdiniui, testamentinės išskirtinės gavėjui arba tokiame pažymėjime nurodytam teisių perėmėjui kitoje valstybėje narėje įrodyti turimą statusą ir savo teises“ (
11
), sukūrimas tiesiogiai atitinka šį tikslą.
1. Išdavimo tvarka ir pasekmės
31.
Pažymėjimui būdingos savybės, kurios tarpvalstybinio paveldėjimo atvejais paprastai turi privalumų, palyginti su panašaus pobūdžio nacionaliniais dokumentais.
32.
Pažymėjimo tinkamumas gauti šiuos privalumus kyla iš jo išdavimo tvarkos (
12
), kuri yra tokia:
–
paraiška naudojant tam tikrą formą (
13
) paduodama institucijai, kuri, kaip apibrėžta reglamente, turi tarptautinę teisminę jurisdikciją, taip pat jurisdikciją nagrinėti paveldėjimo bylą teisės sistemoje, kuriai ji priklauso,
–
pažymėjimas išduodamas naudojant vienodą detalizuotą formą, su nedaug laisvo teksto, kuri prieinama skirtingomis oficialiomis Europos Sąjungos kalbomis,
–
atsižvelgdama į nacionalinėje teisėje numatytą tyrimo tvarką išduodančioji institucija, prieš išduodama pažymėjimą, turi patikrinti informaciją, kurią jis patvirtina, ir imtis būtinų priemonių, kad visi paveldėtojai būtų informuoti, visų pirma, apie paraišką, paskui – apie jo išdavimą,
–
išduodančioji institucija pasilieka pažymėjimą ir jį kontroliuoja. Šalies prašymu arba savo iniciatyva ištaiso pažymėjimą, jeigu jame yra kanceliarinių klaidų, ir jį pakeičia arba panaikina, jei nustatyta, kad pažymėjimas arba atskiri jame nurodyti faktai yra netikslūs,
–
paprastai išduodančiosios institucijos sprendimus galima užginčyti teisme.
33.
Dėl šios tvarkos ir vienodos pažymėjimo formos vienoje valstybėje narėje išduotas pažymėjimas automatiškai sukelia pasekmes kitose valstybėse, t. y. nereikia taikyti jokios procedūros.
34.
Pažymėjimas iš esmės netikrinamas valstybėje narėje, kurios institucijose jis yra naudojamas. Be to, vertimo poreikis judėjimo tikslais yra ribotas, nes toks yra bendrosios formos laisvas tekstas.
35.
Pažymėjimas sukelia tas pačias pasekmes visose valstybėse narėse:
–
įrodo, darant prezumpciją, kuri laikoma nuginčytina, faktus, kurie jame nurodyti (ir reglamentuojami reglamente),
–
apsaugo sąžiningus trečiuosius asmenis,
–
suteikia teisėtą prieigą registruose.
36.
Taigi nesvarbu, ar valstybėje narėje, kurioje pateikiama pažymėjimo patvirtinta kopija, naudojami dokumentai sukelia tas pačias pasekmes, ar ne (
14
).
2. Pažymėjimo judėjimas
37.
Pažymėjimas nėra platinamas originalios formos. Skirtingai nuo kitų, sukurtų Europos laisvės, saugumo ir teisingumo erdvei (
15
), ir nuo nacionalinių paveldėjimo pažymėjimų kai kuriose valstybėse narėse (
16
), reglamento 62 straipsnis išlieka išduodančiosios valstybės rankose ir jos kontrolėje.
38.
Atvirkščiai, „pareiškėjui ir kitiems teisėtą interesą įrodžiusiems asmenims“ išduodamos kopijos arba patvirtintos kopijos (
17
).
39.
Kopija įgyvendina pažymėjimo pasekmes praktikoje. Kaip ir pažymėjimo, jos pakanka siekiant įrodyti faktus, kurie joje pateikti ir kuriuos reglamentuoja reglamentas.
40.
Pažymėjimą naudoti nėra privaloma (
18
). Vis dėlto yra nurodyta, kad „turėtų būti preziumuojama, kad jame tiksliai pateikiami faktai, nustatyti pagal paveldėjimui taikytiną teisę arba pagal kitą konkretiems faktams, pavyzdžiui, paskutinės valios dėl turto palikimo galiojimui turinio prasme, taikytiną teisę (
19
). Valstybės narės negali reikalauti pateikti kitų įrodymų, kol ši prezumpcija nepaneigta.
41.
Patvirtintos kopijos svarba esant tarpvalstybiniam judėjimui reikalauja, kad jos turinys atitiktų teisinę tikrovę. Siekiant užtikrinti šį atitikimą:
–
nustatoma ribota kopijos galiojimo trukmė: teisės aktų nuostatos paprastai riboja jos galiojimą (pažodžiui, jos „galiojimo laikotarpį“) iki šešių mėnesių nuo jos išdavimo dienos (
20
),
–
pažymėjimo ištaisymas, pakeitimas ar panaikinimas bei laikinas jo galiojimo sustabdymas automatiškai daro poveikį kopijoms. Todėl, esant vienai iš tokių aplinkybių, išduodančioji institucija turi nedelsdama informuoti asmenis, kuriems buvo išduotos patvirtintos pažymėjimo kopijos, kad būtų išvengta netinkamo jų naudojimo (
21
).
42.
Vis dėlto reglamentas leidžia sustabdyti kopijos galiojimo laikotarpį (galiojimą), šiam pasibaigus (
22
). Skirtingai nuo kopijos išdavimo proceso, jis nereglamentuoja pratęsimo tvarkos.
B.
Kopijos galiojimo vertinimo momentas
43.
Kaip jau minėjau, į trečiąjį teismo a quo klausimą valstybių narių praktikoje ir doktrinoje gauti skirtingi atsakymai. Šiuo klausimu valstybių, kurios dalyvauja šiame prašyme priimti prejudicinį sprendimą, ir Komisijos pastabos skiriasi.
44.
Iš tiesų, pirmiausia, ką reikia nuspręsti, yra tai, ar nustatyti laikino kopijos galiojimo vertinimo momentą galima taikant reglamentą, ar, atvirkščiai, tam trūksta reglamentavimo Europos lygiu.
45.
Šiuo klausimu yra argumentų (pagrįstų), kurie palaiko visiškai priešingus sprendimus:
–
pirmojoje pozicijoje teigiama, kad nutylėjimas reglamente šiuo klausimu sprendimą perkelia kiekvienos valstybės narės teisei (
23
),
–
antrojoje pozicijoje teigiama, kad atsakymas išplaukia iš paties reglamento. Tam tikros jo formuluotės bei argumentai dėl paveldėjimo administravimo palengvinimo leidžia pagrįsti, kad laiko požiūriu tinkamas laiko momentas nustatyti, ar kopija galioja, yra tada, kai pateikiama per procedūrą, siekiant priimti ja pagrįstą sprendimą (
24
).
46.
Atsižvelgdamas į niuansus, susijusius su reglamento tikslų įvairove, kuriuos nurodysiu vėliau (palengvinti paveldėjimo administravimą – vienas jų), esu už antrąją poziciją.
47.
Vis dėlto suprantu, kad yra pagrindo abejoti, jog Europos teisės aktų leidėjas, išsamiai reglamentavęs pažymėjimo išdavimo tvarką, norėjo nustatyti kopijos galiojimo vertinimo momentą, taip atmesdamas procedūroms taikomas nacionalinės teisės nuostatas.
48.
Nors reglamente šio klausimo sprendimas aiškiai nepateiktas, man atrodo, jį galima nustatyti klausimą aiškinant pagal įprastus kriterijus (išskyrus pažodinį, nes, kartoju, reglamente šiuo klausimu nėra aiškios taisyklės). Siekiant teisinio tikrumo, vienodas atsakymas visoje Sąjungoje (
25
) yra neabejotinai pageidautinas.
49.
Šis vienas atsakymas taip pat užtikrina vienodas pažymėjimo pasekmes, kai jo kopijos vienu metu pateikiamos svarstyti daugiau nei vienoje valstybėje narėje. Esant tokiai situacijai, jei kiekvienai iš šių valstybių būtų palikta galimybė nustatyti kopijos galiojimo vertinimo momentą, jos pateikimas tuo pačiu metu keliose nacionalinėse jurisdikcijose galėtų sukelti nevienodas pasekmes, nes jų vertinimas kai kuriose iš jų yra skirtingas (dėl vertinimo skirtingais momentais) (
26
).
1. Sisteminis aiškinimas
50.
Reglamente yra formuluočių, susiejančių kopijos laikino galiojimo reikalavimą su pirmuoju momentu, kada jos turėtojas ją pateikia institucijai, turinčiai nagrinėti jo prašymą. Koks tai yra momentas (prašymo pateikimo ar vėlesnis), priklauso nuo procedūros pobūdžio ir ją reglamentuojančių taisyklių atitinkamoje valstybėje narėje.
51.
Ši sąsaja matyti iš 63 straipsnio 1 dalies žodžių „naudotųsi“ ir „pasinaudoti“ bei nuorodos į šią kopiją turintį asmenį, kuris tam, kad „galėtų pasinaudoti“ pažymėjimu, pasibaigus kopijos galiojimo laikotarpiui, turi prašyti jį pratęsti pagal 70 straipsnio 3 dalį.
52.
Vartojamos sąvokos leidžia manyti, kad tai yra veikla, kuri pasibaigia tuo momentu, kai yra įvykdyta: „naudojimasis“ apibūdina kopijos parodymo arba jos pateikimo institucijai veiksmą. Kas „naudojasi“ tam tikru statusu, rodo, kad jam jis yra suteiktas būtent tuo momentu. Kopija, kuri yra šių veiksmų objektas arba kuri lydi šiuos veiksmus, turi galioti tuo metu, kai vykdoma susijusi veikla.
53.
Reglamento 71 konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad „apsauga turėtų būti užtikrinama, jei pateikiamos dar galiojančios patvirtintos kopijos“. Iš šios formuluotės galima spręsti, kad kopija, kuri yra galiojanti jos pateikimo metu, gali sukelti pasekmių, net ir pasibaigus jos galiojimo laikui (
27
).
54.
Tiesa, kad pateikta frazė nurodo tam tikrą labai konkrečią situaciją, todėl jos taikymo sritis yra ribota (
28
): ji turi poveikį trečiųjų asmenų apsaugai, kurie mokėjimus atlieka ar turtą perduoda asmeniui (arba iš jo įsigyja), kopijoje nurodytam kaip įgaliotiniam. Šie asmenys (
29
) negauna jokio pranešimo apie pažymėjimo galiojimo sustabdymą, kuris gali įvykti per jo ištaisymo, pakeitimo ar panaikinimo procesą (reglamento 73 straipsnio 1 dalies a punktas).
55.
Tuo laikotarpiu gali kilti abejonių dėl kopijos veiksmingumo; vis dėlto mano nurodytiems tretiesiems asmenims ji ir toliau galios laiko atžvilgiu (
30
), nes kai ji jiems buvo pateikta, nekilo jokių abejonių, ir nenumatyta, kad pažymėjimą išduodančioji institucija juos informuotų apie pokyčius, susijusius su tokiu dokumentu.
56.
Bet kuriuo atveju manau, kad mano ką tik nurodytomis nuostatomis palaikoma vienodo (numanomo) sprendimo, o ne nacionalinių požiūrių įvairovės pozicija.
2. Teleologinis aiškinimas: pašalinti kliūtis, atsirandančias dėl tarpvalstybinio paveldėjimo pobūdžio
57.
Tai, kad pirmasis kopijos pateikimas yra reikšmingas laiko momentas jos galiojimui laiko atžvilgiu įvertinti, atsako į argumentus, susijusius su tikslais, kurie taikomi šių dokumentų sistemai.
58.
Jei kopijos pateikimas (pirminis) nebūtų esminis veiksnys laiko atžvilgiu ir būtų reikalaujama ją pakartotinai pateikti kitu vėlesniu laiko momentu, tiek suinteresuotoms šalims, tiek už paveldėjimą atsakingoms institucijoms kiltų atidėliojimų, papildomų procedūrų ir reikėtų imtis papildomų priemonių (
31
).
59.
Aprašyti argumentai tiesiogiai susiję su pažymėjimo sukūrimą paskatinusiais tikslais. Visų pirma jį kuriant buvo siekiama:
–
kad būtų „veiksmingai užtikrintos įpėdinių ir testamentinės išskirtinės gavėjų, kitų palikėjo artimųjų ir palikėjo kreditorių teisės“ ir
–
nustatyta, kad „tarpvalstybinio pobūdžio paveldėjimo klausimai [Sąjungoje] būtų sprendžiami greitai, sklandžiai ir veiksmingai“ (
32
).
60.
Reikalavimas, kad kopija būtų galiojanti, ne tik jos pateikimo metu, bet ir kai institucija, kuriai ji teikiama, priima savo galutinį sprendimą, sukeltų pavojų šių tikslų įgyvendinimui. Jei taip būtų, galima tikėtis, kad praktikoje tų atvejų, kai suinteresuotasis asmuo turi išduodančiosios institucijos prašyti išduoti naują kopiją arba pratęsti jos galiojimą, būtų daugiau nei tų, kai to daryti nereikia.
61.
Vertinant pranašumus ir trūkumus, reikia atsižvelgti į tai, kad kopiją išduodančioji institucija paprastai (
33
) yra kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje ji pateikiama, todėl pakartotiniai prašymai neišvengiamai sukels vėlavimų ir papildomų sąnaudų (
34
). Tiek pat nukentėtų sistemos greitis, sklandumas ir veiksmingumas.
62.
Be to, kaip pažymi Vokietijos vyriausybė (
35
), papildomo laiko, kurį suteiktų patvirtintos kopijos galiojimo pratęsimas arba jos atnaujinimas, galėtų nepakakti, kad būtų užtikrintas jos veiksmingumas sprendimo priėmimo metu. Jei taip nutiktų, paskesni galiojimo pratęsimo arba atnaujinimo prašymai būtų neišvengiami, priklausomai nuo ilgesnės ar trumpesnės procedūros trukmės.
63.
Trumpai tariant, manau, kad suinteresuotosios šalies įpareigojimas prašyti pratęsti kopijos galiojimą (arba išduoti kitą naują kopiją), kai pateiktoji buvo galiojanti ir veiksminga tuo procesiniu momentu, kai buvo pateikta, pagal bendrąją taisyklę neatitinka reglamento.
C.
Pažymėjimo (ir jo kopijų) atitiktis teisinei tikrovei
64.
Vis dėlto gali atsitikti taip, kad praėjus pradiniam kopijos pateikimo momentui kils tam tikrų abejonių arba atsiras kokių nors požymių, kad pažymėjimas galėjo būti pataisytas, pakeistas, panaikintas ar jo galiojimas sustabdytas. Tokiu atveju kopija neplanuotai neatitiktų paties pažymėjimo.
65.
Siekis palengvinti tarpvalstybinio paveldėjimo administravimą yra esminis šio reglamento tikslas, tačiau tai nėra absoliutus reikalavimas. Kartu siekiama išsaugoti tapatumą tarp to, kas patvirtinama, ir teisinės tikrovės. Šis tikslas savo ruožtu reiškia poreikį užtikrinti suderinamumą tarp tikrovės ir pažymėjimo bei jo ir kopijų.
66.
Rungimosi principu pagrįstoje procedūroje šalis, kuriai pažymėjimo turinys gali turėti neigiamos įtakos, yra suinteresuota atkreipti dėmesį į šiuos aspektus ir prireikus gali pranešti ginčą nagrinėjančiai institucijai apie galimus originalaus dokumento (pažymėjimo) pakeitimus, atsiradusius išdavus pateiktą kopiją (
36
).
67.
Tokiomis aplinkybėmis niekas netrukdo ginčą turinčiai išnagrinėti institucijai įvertinti teiginių, prieštaraujančių tikrovės ir pažymėjimo ar jo ir jo kopijos suderinamumui, reikšmingumą ir pareikalauti naujo tikrovę atitinkančio dokumento.
68.
Kitokia padėtis yra vykstant procedūroms, kuriose nėra prievolės apie bylas informuoti kitų suinteresuotųjų asmenų arba potencialių neigiamai paveiktų asmenų, kad šie kreiptųsi į sprendimą priimančią instituciją. Kaip jau paaiškinau, reglamente nustatytos atsargumo priemonės (
37
), kurios numato sprendimą tokiais atvejais.
69.
Iš tiesų, kad būtų išvengta nesąžiningumo, išduodančioji institucija privalo informuoti asmenis, kuriems išdavė kopiją (
38
), apie bet kokius pažymėjimo pakeitimus (
39
). Mano nuomone, šalis, kuri neinformuoja (priimančiosios valstybės institucijos, kuriai buvo pateikta kopija) apie tai, kad kopija nebeatitinka originalaus pažymėjimo dėl to, kad jis buvo atšauktas, pataisytas arba pakeistas, veikia nesąžiningai.
70.
Galiausiai, jei institucija, kuriai pateikta kopija, kitais būdais turėtų duomenų, pagrįstai patvirtinančių jos abejones dėl originalaus pažymėjimo statuso, niekas nekliudytų iš suinteresuotojo asmens reikalauti įrodyti tokias aplinkybes.
71.
Kaip jau nurodžiau, reglamentas leidžia kopijos turėtojui prašyti pratęsti jos galiojimą arba išduoti kitą naują kopiją (
40
) be jokių sąlygų (
41
). Ši nuostata skiriasi nuo numatytosios pirminiame Komisijos pasiūlyme, pagal kurio 43 straipsnį kopijų veiksmingumas buvo ribojamas iki trijų mėnesių (
42
). Nei pirminis išdavimas ilgesniam laikotarpiui, nei kopijos, kurios galiojimas pasibaigęs, galiojimo pratęsimas nebuvo numatyti. Suinteresuotajam asmeniui buvo palikta vienintelė galimybė – prašyti naujos [kopijos].
72.
Aptarto laikotarpio trumpumas sukėlė nepalankią teisės autorių ir specialistų reakciją (
43
). Pasiūlymo 43 straipsnis buvo iš dalies pakeistas Europos Parlamente, kuris pasiūlė dabar galiojančią redakciją.
73.
Lankstesnis sprendimas, kuris galiausiai buvo pasirinktas, sudaro galimybę suderinti reglamento tikslus:
–
viena vertus, jis atsižvelgia į kopijos pateikimo datą kaip į momentą, kuriuo paprastai turi būti įvertintas jos galiojimas laiko atžvilgiu,
–
kita vertus, jis nustato mechanizmus, kad būtų galima patvirtinti pažymėjimo ir kopijos tapatumą tuo atveju, jei priimant sprendimą institucijai kyla abejonių dėl kopijos, kurios galiojimas pasibaigė.
74.
Manau, kad taip yra siekiama, kad suinteresuotieji asmenys turėtų galimybę „tarpvalstybinio pobūdžio paveldėjimo klausimus spręsti greitai, sklandžiai ir veiksmingai“, o kompetentingos institucijos užtikrintų pažymėjime pateiktos informacijos, kuri atspindėta kopijoje, tikslumą.
75.
Taigi kaip galima tiksliau laikomasi prielaidos, kad pažymėjime nurodytas asmuo ar asmenys (šiuo atveju – kaip įpėdiniai) turi pareikštas teises ar įgaliojimus be jokių kitų sąlygų ar apribojimų, išskyrus nurodytuosius pažymėjime, kurio patvirtinta kopija tik perduoda šią informaciją kompetentingoms kitos valstybės narės institucijoms.
V. Išvada
76.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau taip atsakyti į trečiąjį Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija) klausimą:
2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 650/2012 dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų paveldėjimo klausimais pripažinimo ir vykdymo bei autentiškų dokumentų paveldėjimo klausimais priėmimo ir vykdymo bei dėl Europos paveldėjimo pažymėjimo sukūrimo 69 straipsnis, siejamas su šio reglamento 70 straipsnio 3 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad reikėtų pripažinti patvirtintos Europos paveldėjimo pažymėjimo kopijos, kuri galiojo jos pirminio pateikimo momentu, tačiau kurios galiojimas pasibaigė prieš tai, kol kompetentinga institucija priėmė prašomą sprendimą, pasekmes.
Išimtiniais atvejais, kai yra pagrįstų požymių, kad Europos paveldėjimo pažymėjimas buvo ištaisytas, pakeistas, panaikintas arba buvo sustabdytas jo galiojimas iki tos institucijos sprendimo, ši institucija gali reikalauti pateikti naują kopiją arba kopiją, kurios galiojimas pratęstas.
(
1
)	Originalo kalba: ispanų.
(
2
)	2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 650/2012 dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų paveldėjimo klausimais pripažinimo ir vykdymo bei autentiškų dokumentų paveldėjimo klausimais priėmimo ir vykdymo bei dėl Europos paveldėjimo pažymėjimo sukūrimo (OL L 201, 2012, p. 107; toliau – reglamentas). Jis taikomas visoms valstybėms narės, išskyrus Airiją ir Daniją.
(
3
)	2018 m. kovo 1 d. Sprendimas Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138) ir 2019 m. sausio 17 d. Sprendimas Brisch (C‑102/18, EU:C:2019:34).
(
4
)	Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, kaip ir pačiame reglamente, nurodomas kopijos „galiojimo laikotarpis“. Galbūt būtų geriau sąvoką „galiojimas“ taikyti nesant trūkumų, dėl kurių aktas negalioja, ir vartoti „veiksmingumo“ arba „trukmės“ sąvoką, kad būtų nurodytas šio akto statusas, dėl kurio jis sukelia pasekmes tam tikrą laikotarpį. Pasibaigus šiam laikotarpiui, baigiasi akto veiksmingumas, net jei nebuvo jokio negaliojimo pagrindo. Vis dėlto aš vartosiu abi sąvokas taip, tarsi jos būtų sinonimai šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą aplinkybėmis.
(
5
)	Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 7 ir 8 punktai. Doktrinoje, su reprezentatyviomis įvairių nuomonių nuorodomis, žr. Bergquist, U. „Muss ein Europäisches Nachlasszeugnis nicht nur im Zeitpunkt der Antragsstellung bei dem Grundbuchamt, sondern auch bei Vollendung der Grundbucheintragung gültig sein?“, IPRax, 2020, p. 232. Diskusija, ypač Austrijoje ir Vokietijoje, visų pirma yra susijusi su galimybe naudotis nekilnojamojo turto registru.
(
6
)	Konsignacijos sutartį sudarė bankas (Vorarlberger Landes‑ und Hypotheken‑Bank AG, 6900 Brėgencas (Austrija)), kuris prašė teismo deponuoti turtą (grynuosius pinigus ir nuosavybės teises) dėl to, kad buvo pareikšta su jais susijusių reikalavimų ir nebuvo aiškumo dėl kreditorių teisėtumo. Pagal Austrijos teisę teismo deponuotą turtą galima perduoti tik pateikus bendrą rašytinį kreditorių prašymą arba priėmus galutinį teismo sprendimą.
(
7
)	2014 m. gruodžio 9 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 1329/2014, kuriuo nustatomos formos, nurodytos Reglamente (ES) Nr. 650/2012 (OL L 359, 2014, p. 30)
(
8
)	Ispaniškoje formos versijoje yra iš tiesų vartojamas vyriškos giminės būdvardis („Galiojantis iki“), o tai galbūt gali sukelti painiavą dėl to, ar turi būti patvirtintas kopijos, ar paties pažymėjimo galiojimas. To nėra kitose versijose, pavyzdžiui, prancūziškoje, itališkoje ar portugališkoje (atitinkamai „elle est valable“, „è valida fino al“ ir „válida até“).
(
9
)	Iš tiesų šioje nuostatoje nurodytas apribojimas laiko atžvilgiu yra svarbus kopijai, o ne pažymėjimui (žr. šios išvados 8 punktą).
(
10
)	Atsižvelgiant į tai, kad platinamas ne pažymėjimas, o jo kopija (žr. šios išvados 37 punktą), reglamente yra nuostatų, susijusių su pažymėjimo tikslais ar jo pasekmėmis, kurios faktiškai skirtos kopijai, kaip pažymėjimo nuorašui. Tačiau to nėra, kalbant apie kiekvieno dokumento veiksmingumą laiko atžvilgiu: kopijos galiojimas pasibaigia po šešių mėnesių nuo jos išdavimo, net jei pažymėjimas išlieka nepakitęs.
(
11
)	2017 m. spalio 12 d. Sprendimo Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755) 59 punktas ir 2018 m. kovo 1 d. Sprendimo Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138) 36 punktas.
(
12
)	Reglamento VI skyriaus 62–73 straipsniai.
(
13
)	Įgyvendinimo reglamento Nr. 1329/2014 4 priede esanti IV forma. Šią formą naudoti nėra privaloma: 2019 m. sausio 17 d. Sprendimas Brisch (C‑102/18, EU:C:2019:34).
(
14
)	Kitaip tariant, pažymėjimo pasekmes nustato Europos teisės aktų leidėjas, todėl nėra jokių abejonių, būdingų esant laisvam užsienio sprendimų ir autentiškų dokumentų judėjimui, dėl to, ar užsienio „produkto“ prilyginimas nacionaliniams yra reikšmingas, ar nusprendžiama išlaikyti veiksmingumą, kurį jis turi kilmės valstybėje, nepriklausomai nuo to, ar jis yra lygiavertis panašioms priimančios valstybės priemonėms, ar ne.
(
15
)	Kaip numatyta 2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 351, 2012, p. 1) 53 straipsnyje arba 2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 805/2004, sukuriančio neginčytinų reikalavimų Europos vykdomąjį raštą (OL L 143, 2004, p. 15; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.: sk. 19, t. 7, p. 38–62), 9 straipsnyje. Palyginimas turi būti suprantamas taip, kad jis neturi įtakos skirtingų Europos pobūdžio dokumentų, kurie bendrai vadinami „pažymėjimais“, savybėms, paskirčiai ar pasekmėms.
(
16
)	Kaip, pavyzdžiui, Vokietijos Erbschein.
(
17
)	Reglamento 70 straipsnio 1 dalis ir 72 konstatuojamoji dalis.
(
18
)	Reglamento 69 konstatuojamoji dalis. Pažymėjimas taip pat nėra pirmenybinis. Europos ar nacionalinio pažymėjimo pasirinkimas priklauso tik jo naudojimu suinteresuotam asmeniui.
(
19
)	Reglamento 71 konstatuojamoji dalis.
(
20
)	Reglamento 70 straipsnio 3 dalis.
(
21
)	Reglamento 71 straipsnio 3 dalis ir 73 straipsnio 2 dalis bei 72 konstatuojamoji dalis in fine. Kita vertus, kiti asmenys neinformuojami (žr. šios išvados 54 punktą).
(
22
)	Reglamento 70 straipsnio 3 dalis.
(
23
)	Austrijos vyriausybės rašytinių pastabų 41 ir paskesni punktai ir Vengrijos vyriausybės rašytinių pastabų 18 punktas. Doktrinoje dėl šios pozicijos, be kita ko, žr. Schmitz, S. D. „Das Europäische Nachlasszeugnis“, RNotZ, 2017, p. 269, ypač p. 286.
(
24
)	Šį aiškinimą, susijusį su galimybe naudotis nekilnojamojo turto registru, palaiko Schmidt, J. „Artikel 70 EuErbVO“, beck‑online Grosskommentar, 2020, p. 17.5; Perscha, A. „Art 70 EuErbVO. Beglaubigte Abschriften des Zeugnisses“ ir Deixler‑Hübner, A. bei Schauer, M. (red.), Kommentar zur ES‑Erbrechtsverordnung, Manz’sche Verlags‑ und Universitätsbuchhandlung, 2020, p. 19; o bendruoju aspektu – Dutta, A. „Artikel 69 EuErbVO“, MünchKomm zum BGB, vol. 11, 2020, p. 4. Nagrinėjamoje byloje ši nuomonė sutampa su Komisijos, Ispanijos ir Vokietijos (nors pastarosios atveju – su niuansais).
(
25
)	Išskyrus Airiją ir Daniją.
(
26
)	Komisijos rašytinių pastabų 22 punktas ir Vokietijos rašytinių pastabų 28 punktas.
(
27
)	Komisijos rašytinių pastabų 25 punktas ir Ispanijos vyriausybės rašytinių pastabų 45 punktas.
(
28
)	Be to, kad nuoroda dėl savo sisteminės vietos (konstatuojamojoje dalyje) neturi išskirtinai norminės galios.
(
29
)	Skirtingai nuo tų, kuriems patvirtintos kopijos pateiktos pagal 70 straipsnio 1 dalį.
(
30
)	Išskyrus atvejį, kai atlikdami mokėjimą arba sudarydami sandorį jie iš kitų šaltinių sužino apie dėl pažymėjimo kylančius klausimus arba apie tai nežino dėl didelio aplaidumo: žr. 69 straipsnio 3 ir 4 dalis in fine.
(
31
)	Doktrinoje, be kita ko, nurodyta šios išvados 24 išnašoje; taip pat Vokietijos vyriausybės rašytinių pastabų 25, 26, 29 punktuose ir, nors mažiau išplėtota, Komisijos rašytinių pastabų 26 punkte.
(
32
)	Reglamento 7 ir 67 konstatuojamosios dalys.
(
33
)	Vienoje valstybėje narėje išduotas pažymėjimas, skirtas naudoti kitoje, sukelia reglamente numatytas pasekmes pirmojoje valstybėje pagal jo 62 straipsnio 3 dalį.
(
34
)	Reglamentas, kaip jau nurodžiau, nereglamentuoja galiojimo pratęsimo tvarkos. Logiška manyti, kad jei pažymėjimas nebuvo pakeistas arba panaikintas, jei išduodančioji institucija neturi informacijos, pagal kurią būtų galima teigti, kad yra kitaip, galiojimas pratęsiamas automatiškai. Vis dėlto klausimas lieka valstybių narių rankose, atsižvelgiant į lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus.
(
35
)	Jos rašytinių pastabų 26 punktas.
(
36
)	Paprastai tokius pakeitimus taip pat reikia įrodyti. Tokiu atveju pažymėjimo kopijos gali prašyti kaip „teisėtą interesą“ turintis asmuo, kaip tai suprantama pagal reglamento 70 straipsnio 1 dalį.
(
37
)	Šios išvados 41 punktas.
(
38
)	Reglamentas neriboja šios prievolės. Mano nuomone, institucija neatleidžiama [nuo šios prievolės] po šešių mėnesių: prašymas pratęsti kopijos galiojimą nebūtinai turi būti paduotas pasibaigus jos galiojimo laikui.
(
39
)	Informavus apie šias aplinkybes, asmenys, kurių naudai buvo išduota dabartinė kopija (t. y. kurios galiojimo laikas dar nėra pasibaigęs), neturės laukti, kol pasibaigs šešių mėnesių laikotarpis, kad būtų galima prašyti kitos naujos, nes ankstesnė tapo negaliojanti.
(
40
)	Nors reglamente šiuo klausimu nieko nėra, atrodo pagrįsta kopijos galiojimo pratęsimą susieti su tuo atveju, kai pažymėjimas nebuvo pakeistas, o prašymą išduoti naują kopiją – su tuo atveju, kai jis buvo pakeistas. Niekas nekliudo pirmenybę suteikti antram variantui, net jei originalas nebuvo pakeistas.
(
41
)	Skirtingai nuo to, kaip yra, ją išduodant ilgesniam nei šešių mėnesių laikotarpiui, kas yra įmanoma, bet tik „išimtiniais tinkamai pagrįstais atvejais“, kaip numatyta reglamento 70 straipsnio 3 dalyje. Apie atvejus, kuriems taikoma ši išimtis, nėra jokių nuorodų. Mano nuomone, pirminis vertinimas, kad procedūra truks ilgiau nei šešis mėnesius, neturėtų būti vienas iš jų, nes nėra neįprasta, kad vidutinė paveldėjimo procedūrai būdinga trukmė viršytų šešis mėnesius, ypač kai kuriose valstybėse narėse.
(
42
)	Pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų ir autentiškų aktų, susijusių su paveldėjimu, pripažinimo bei vykdymo ir Europos paveldėjimo pažymėjimo pradėjimo naudoti [KOM(2009) 154 galutinis].
(
43
)	Žr. Crône, R. „Le certificat successoral européen“, Khairallah, G. ir Revillard, M. Perspectives du droit des successions européennes et internationales, Defrénois, Lextenso éditions, 2010, p. 155, visų pirma p. 168. Taip pat 2009 m. gruodžio 11 d. Europos Sąjungos notarų tarybos poziciją dėl Komisijos pasiūlymo, kurią galima rasti http://www.notaries-of-europe.eu/index.php?pageID=4976, p. 6. Tarp alternatyvų buvo svarstoma sukurti elektroninius paveldėjimo pažymėjimus ir skatinti nacionalinių registrų, susijusių su dokumentais paveldėjimo srityje, sujungimą: kadangi institucijoms nedelsiant suteikiama galimybė susipažinti su informacija, kopijos galiojimui nereikėtų nustatyti termino. Komisija pritarė tyrimams šiuo klausimu, o jų rezultatus galima rasti Europos e. teisingumo portale (https://e-justice.europa.eu/content_general_information-166-es.do?init=true). Šiuo metu tik kai kurie Europos paveldėjimo pažymėjimų nacionaliniai registrai yra tarpusavyje sujungti.