62021CC0202
GENERALINĖS ADVOKATĖS
J. KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2022 m. balandžio 28 d. (
1
)
Byla C‑202/21 P
Likviduojamas ABLV Bank AS
prieš
Bendrą pertvarkymo valdybą (BPV)
„Apeliacinis skundas – Bankų sąjunga – Kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių bendras pertvarkymo mechanizmas (BPM) – Reglamentas (ES) Nr. 806/2014 (BPM reglamentas) – Bendras pertvarkymo fondas (BPF) – Kredito įstaigos ex ante įnašai į BPF per pradinį laikotarpį – Kredito įstaigos veiklos leidimo panaikinimas per įnašų mokėjimo metus – Komisijos deleguotasis reglamentas (ES) 2015/63 – Atsisakymas proporcingai kompensuoti ex ante įnašus – Tarybos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2015/81“
I. Įvadas
1.
Siekiant vieno iš bankų sąjungos tikslų – nebegelbėti bankų mokesčių mokėtojų lėšomis, žlungant bankui reikia ne tik investuotojų dalyvavimo padengiant nuostolius, bet ir alternatyvios finansavimo struktūros, kad prireikus jį būtų galima tinkamai pertvarkyti (
2
).
2.
Todėl 2016 m. sausio 1 d. BPM reglamentu (
3
) buvo sukurtas pertvarkymo procesams finansuoti skirtas Bendras pertvarkymo fondas (BPF; anglų k. Single Resolution Fund – SRF), kuriam lėšų teikia pats bankų sektorius bankų sąjungos valstybėse narėse (
4
). Kartu pagal BGPD visos valstybės narės įpareigojamos jau nuo 2015 m. sausio 1 d. nustatyti nacionalines finansavimo struktūras, kurioms būtų keliami atitinkami tikslai ir teikiamas finansavimas (
5
).
3.
Veiksmingo ir pakankamo BPF finansavimo užtikrinimas yra vienas svarbiausių bendro pertvarkymo mechanizmo patikimumo veiksnių (
6
). Teisės aktų leidėjo manymu, tam reikia sukaupti lėšų, atitinkančių ne mažiau kaip 1 % visų kredito įstaigų, kurioms suteiktas leidimas vykdyti veiklą dalyvaujančiose valstybėse narėse, apdraustųjų indėlių (
7
) (vadinamasis tikslinis lygis). Vis dėlto tokio dydžio sumos – apytikriai 55–70 mlrd. EUR – bankų sektorius negali suteikti iškart. Todėl buvo nustatyta, kad Fondo lėšos bus sukauptos pamažu per aštuonerių metų pradinį laikotarpį (2016–2023 m.) bankų ex ante įnašais, kad tikslinis lygis galutinai būtų pasiektas tik 2024 m.
4.
Konkrečiai per šį laikotarpį kasmet surenkama 1/8 (numatytos) BPF tikslinio lygio, kuris turi būti pasiektas 2024 m., sumos. Įnašai renkami iš bankų, kurie atitinkamų įnašų mokėjimo metų sausio 1 d. turėjo veiklos leidimą dalyvaujančiose valstybėse narėse, o individualus mokėtinas įnašas vertinamas pagal banko dydį ir rizikos pobūdį.
5.
Be to, tam, kad BPF nuo pat pradžių galėtų veikti, įnašai, kurie 2015 m. – taigi prieš įsigaliojant BPM reglamentui – buvo surinkti iš bankų sąjungos valstybių narių remiantis tik BGPD, jau 2016 m. sausio 31 d. buvo pervesti į BPF kaip „pradinis kapitalas“. Šie įnašai per pradinį laikotarpį išskaičiuojami iš bankų metinių ex ante įnašų į BPF (
8
): kiekvienais metais 1/8 įnašo, sumokėto 2015 m., išskaičiuojama iš apskaičiuotos ex ante įnašo už atitinkamus metus sumos.
6.
Europos Centrinis Bankas (ECB) 2018 m. panaikino ieškovo pirmojoje instancijoje ir apelianto šiame procese veiklos leidimą, kurį jis turėjo kaip kredito įstaiga. Tuo metu jis jau buvo sumokėjęs ex ante įnašą į BPF už 2018 m. Todėl apeliantas laikosi nuomonės, kad šis įnašas ir jo 2015 m. įnašo dalis, kuri dar neišskaičiuota iš būsimų įnašų, jam turi būti proporcingai grąžinti. Bendrasis Teismas šio reikalavimo netenkino.
7.
Teisingumo Teismas jau nagrinėjo įvairius ex ante įnašų į BPF rinkimo aspektus (
9
). Vis dėlto siekiant priimti sprendimą dėl šio apeliacinio skundo būtina išsamiau išnagrinėti BPF formuoti skirtų ex ante įnašų sistemos veikimo būdą, o kartu – šių įnašų pobūdį.
II. Teisinis pagrindas
A. Susitarimas dėl įnašų į BPF pervedimo
8.
2014 m. gegužės 14 d. Tarpvyriausybinio susitarimo dėl įnašų į Bendrą pertvarkymo fondą pervedimo ir sujungimo (anglų. k. Intergovernmental Agreement – IGA) konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(7)
BPM reglamentu visų pirma įsteigiamas Fondas ir nustatomos jo naudojimo sąlygos. BGPD direktyva ir BPM reglamentu nustatomi bendrieji kriterijai, kuriais apibrėžiama, kaip turi būti nustatomi ir apskaičiuojami <...> įnašai, <...> ir taip pat nustatoma valstybių narių pareiga tuos įnašus rinkti nacionaliniu lygiu. Vis dėlto dalyvaujančios valstybės narės, kurios pagal BGPD direktyvą ir BPM reglamentą renka įstaigų, esančių atitinkamose jų teritorijose, mokamus įnašus, išlaiko kompetenciją pervesti minėtus įnašus į Fondą. Pareiga nacionaliniu lygiu surinktus įnašus pervesti į Fondą nėra nustatyta Sąjungos teisėje. Tokia pareiga bus nustatyta šiuo Susitarimu, kuriuo nustatomos sąlygos, kuriomis Susitariančiosios Šalys, laikydamosi savo atitinkamų konstitucinių reikalavimų, bendrai susitaria nacionaliniu lygiu surinktus įnašus pervesti į Fondą;
<...>
(12)
BGPD direktyvą įgyvendinantys nacionaliniai įstatymai <...> pradedami taikyti nuo 2015 m. sausio 1 d. Nuostatos dėl [BPF] įsteigimo pagal BPM reglamentą iš esmės bus taikomos nuo 2016 m. sausio 1 d. Todėl Susitariančiosios Šalys rinks įnašus, skirtus nacionalinėms pertvarkymo finansavimo struktūroms, kurias jos privalo nustatyti, iki BPM reglamento taikymo pradžios dienos – dienos, nuo kurios jos pradės rinkti įnašus, skirtus Fondui. Siekdamos sustiprinti Fondo finansinį pajėgumą nuo jo veikimo pradžios, Susitariančiosios Šalys įsipareigoja įnašus, kuriuos iki BPM reglamento taikymo pradžios dienos jos surinko pagal BGPD direktyvą, pervesti į Fondą.“
9.
IGA 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Šiuo Susitarimu Susitariančiosios Šalys įsipareigoja:
a)
pagal BGPD direktyvą ir BPM reglamentą nacionaliniu lygiu surinktus įnašus pervesti į pagal tą reglamentą įsteigtą Bendrą pertvarkymo fondą <...>; ir
b)
pereinamuoju laikotarpiu, kuris <...> baigiasi tą dieną, kai Fondas pasiekia BPM reglamento 68 straipsnyje nustatytą tikslinį lygį, tačiau ne vėliau kaip per 8 metus nuo šio Susitarimo taikymo pradžios dienos <...>, įnašus, kuriuos jos surenka nacionaliniu lygiu pagal BPM reglamentą ir BGPD direktyvą, skirti atskiriems kiekvieną Susitariančiąją Šalį atitinkantiems skyriams. Naudojant šiuos skyrius turi būti palaipsniui pereita prie bendro jų naudojimo taip, kad po pereinamojo laikotarpio šių skyrių nebeliktų,
ir taip prisideda prie Fondo veiksmingų operacijų ir veiksmingo veikimo užtikrinimo.“
10.
IGA 3 straipsnyje nustatyta:
„1.   Susitariančiosios Šalys bendrai įsipareigoja neatšaukiamai pervesti į Fondą įnašus, kuriuos iš įstaigų, turinčių veiklos leidimą jų atitinkamose teritorijose, jos surenka vadovaudamosi BPM reglamento 69 ir 70 straipsniais ir laikydamosi juose bei deleguotuosiuose ir įgyvendinimo aktuose, į kuriuos tuose straipsniuose daroma nuoroda, nustatytų kriterijų. Įnašai pervedami laikantis šio Susitarimo 4–10 straipsniuose nustatytų sąlygų.
<...>
3.   Įnašai, kuriuos Susitariančiosios Šalys surinko pagal BGPD direktyvos 103 ir 104 straipsnius iki šio Susitarimo taikymo pradžios dienos, į Fondą pervedami ne vėliau kaip 2016 m. sausio 31 d. arba, jei Susitarimas iki tos dienos nebus įsigaliojęs, ne vėliau kaip per vieną mėnesį nuo jo įsigaliojimo dienos.
<...>“
B. Sąjungos teisė
1.
BPM reglamentas
11.
Pagal BPM reglamento (
10
) 67 straipsnio 1 dalį įsteigiamas Bendras pertvarkymo fondas (BPF). Pagal šią nuostatą BPF pildomas laikantis nacionaliniu lygmeniu surinktų lėšų pervedimo Fondui taisyklių, kaip nustatyta IGA. Pagal šio straipsnio 3 dalį BPF savininkė yra Bendra pertvarkymo valdyba (BPV, anglų k. Single Resolution Board – SRB).
12.
BPM reglamento 69 straipsnyje nustatyta:
„1.   Ne vėliau kaip pasibaigiant aštuonerių metų pradiniam laikotarpiui nuo 2016 m. sausio 1 d. <...> Fondo turimų finansinių išteklių suma pasiekia bent 1 % visų kredito įstaigų, gavusių veiklos leidimą visose dalyvaujančiose valstybėse narėse, apdraustųjų indėlių sumos.
2.   Per 1 dalyje nurodytą pradinį laikotarpį Fondui skirti įnašai, apskaičiuojami pagal 70 straipsnį ir renkami pagal 67 straipsnio 4 dalį, yra kuo tolygiau paskirstomi per visą laikotarpį iki bus pasiektas tikslinis lygis, tačiau tinkamai atsižvelgiant į verslo ciklo etapą ir galimą prociklinių įnašų poveikį įnašus mokančių įstaigų finansinei būklei.
<...>
4.   Jeigu pasibaigus 1 dalyje nurodytam pradiniam laikotarpiui turimų finansinių išteklių suma sumažėja ir nebesiekia toje dalyje nustatyto tikslinio lygio, reguliarūs įnašai, apskaičiuoti pagal 70 straipsnį, renkami tol, kol bus pasiektas tikslinis lygis. Po to, kai pirmą kartą pasiekiamas tikslinis lygis ir kai turimi finansiniai ištekliai sumažėja iki mažiau nei dviejų trečdalių tikslinio lygio, nustatomi tokio dydžio įnašai, kad tikslinį lygį būtų galima pasiekti per šešerius metus. <...>“
13.
BPM reglamento 70 straipsnyje nustatyta:
„1.   Atskiras kiekvienos įstaigos įnašas renkamas bent kasmet ir apskaičiuojamas proporcingai jos įsipareigojimų sumos (išskyrus nuosavas lėšas ir apdraustuosius indėlius) ir visų įstaigų, gavusių veiklos leidimą visų dalyvaujančių valstybių narių teritorijose, bendros įsipareigojimų sumos (išskyrus nuosavas lėšas ir apdraustuosius indėlius) santykiui.
2.   Pasikonsultavusi su ECB ar nacionaline kompetentinga institucija ir glaudžiai bendradarbiaudama su nacionalinėmis pertvarkymo institucijomis, Valdyba kiekvienais metais apskaičiuoja atskirus įnašus, siekiant užtikrinti, kad visų įstaigų, gavusių veiklos leidimą visų dalyvaujančių valstybių narių teritorijose, mokėtini įnašai neviršytų 12,5 % tikslinio lygio. <...>
3.   Siekiant 69 straipsnyje nustatyto tikslinio finansavimo lygio, į reikalingą finansinių išteklių sumą galima įtraukti neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus, visiškai užtikrintus jokiomis trečiųjų asmenų teisėmis nesuvaržyto mažos rizikos turto užstatu, laisvai prieinamus ir skirtus išimtinai Valdybai naudoti 76 straipsnio 1 dalyje numatytais tikslais. Tų neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų dalis neviršija 30 % visos pagal šio straipsnio 1 dalį surinktų įnašų sumos.
4.   Tinkamai sumokėti kiekvieno 2 straipsnyje nurodyto subjekto įnašai šiems subjektams nekompensuojami.
<...>
6.   Taikomi pagal [BGPD] 103 straipsnio 7 dalį Komisijos priimti deleguotieji aktai, kuriais tiksliai nustatomas įnašų koregavimas proporcingai įstaigų rizikos pobūdžiui.
<...>“
2.
BGPD
14.
Remiantis BGPD (
11
) 100 straipsnio 1 dalimi, valstybės narės nustato nacionalines finansavimo struktūras, kurių tikslinis lygis pagal BGPD 102 straipsnio 1 dalį atitinka bent 1 % visų įstaigų, turinčių leidimą veikti jų teritorijoje, apdraustųjų indėlių.
15.
BGPD 103 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Siekdamos pasiekti 102 straipsnyje nustatytą tikslinį lygį, valstybės narės užtikrina, kad iš turinčių leidimą veikti jų teritorijoje įstaigų, įskaitant Sąjungos filialus, įnašai būtų renkami bent kas metus.
2.   Kiekvienos įstaigos įnašas proporcingas jos įsipareigojimų (išskyrus nuosavas lėšas), atėmus apdraustuosius indėlius, sumos ir bendrų įsipareigojimų (išskyrus nuosavas lėšas), atėmus visų įstaigų, turinčių leidimą veikti tos valstybės narės teritorijoje, apdraustuosius indėlius, santykiui.
Tie įnašai koreguojami pagal įstaigų rizikos pobūdį, taikant pagal 7 dalį priimtus kriterijus.“
16.
Pagal BGPD 103 straipsnio 7 dalį prie rizikos veiksnių priskiriama, be kita ko, įstaigos rizikos pozicija, įskaitant jos prekybos veiklos svarbą, nebalansines pozicijas ir finansinio sverto dydį, įmonės finansavimo šaltinių stabilumas ir įvairovė, finansinė įstaigos būklė, tikimybė, kad bus pradėtas įstaigos pertvarkymo procesas, įstaigos struktūros sudėtingumas ir sėkmingo jos pertvarkymo galimybė, įstaigos svarba vienos ar daugiau valstybių narių arba Sąjungos finansų sistemos stabilumui arba ekonomikai.
3.
Įgyvendinimo reglamentas 2015/81
17.
Įgyvendinimo reglamento 2015/81 (
12
) 6 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„įnašai, kuriuos dalyvaujančios valstybės narės surinko pagal [BGPD 103 ir 104 straipsnius] ir kurie pervesti Fondui pagal [IGA] 3 straipsnio 3 dalį, turėtų būti įtraukti apskaičiuojant atskirus įnašus ir, vadinasi, atskaityti iš kiekvienos įstaigos mokėtinos sumos. <...>“
18.
Šio reglamento 11 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„pagal sistemą, kurioje veikia Bendras pertvarkymo fondas ir nustatytas Europos tikslinis lygis, įstaigų, gavusių veiklos leidimą visų dalyvaujančių valstybių narių teritorijose, metiniai atskiri įnašai priklauso nuo visų įstaigų, kurioms taikomas BPeM, įnašų. Siekiant užtikrinti, kad BPeM veiksmingai veiktų ir Fondas būtų sklandžiai formuojamas, būtina, kad visos įstaigos laiku sumokėtų visus savo metinius įnašus į Fondą.“
19.
Įgyvendinimo reglamento 2015/81 4 straipsnyje nustatyta:
„Kiekvienam įnašų mokėjimo laikotarpiui Valdyba, pasikonsultavusi su ECB arba nacionalinėmis kompetentingomis institucijomis ir glaudžiai bendradarbiaudama su nacionalinėmis pertvarkymo institucijomis, apskaičiuoja kiekvienos įstaigos mokėtiną metinį įnašą, remdamasi Fondo metiniu tiksliniu lygiu. Metinis tikslinis lygis nustatomas atsižvelgiant į [BPM reglamento] 69 straipsnio 1 dalyje ir 70 straipsnyje nurodytą Fondo tikslinį lygį ir taikant Deleguotajame reglamente (ES) 2015/63 nustatytą metodiką.“
20.
Šio reglamento 7 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Įstaigos, kuriai [BPM reglamentas] nebetaikomas, neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai panaikinami, o užstatas, kuri[uo] šie įsipareigojimai užtikrinami, grąžinamas.“
21.
Šio reglamento 8 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Pradiniu laikotarpiu apskaičiuodama kiekvienos įstaigos atskirus įnašus Valdyba atsižvelgia į dalyvaujančių valstybių narių pagal [BGPD] 103 ir 104 straipsnius surinktus ir remiantis [IGA] 3 straipsnio 3 dalimi į Fondą pervestus įnašus, išskaičiuodama juos iš kiekvienos įstaigos mokėtinos sumos.“
4.
Deleguotasis reglamentas 2015/63
22.
2014 m. spalio 21 d. Komisijos deleguotasis reglamentas (ES) 2015/63, kuriuo papildomos Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/59/ES nuostatos dėl ex ante įnašų, skirtų pertvarkymo finansavimo struktūroms (toliau – Deleguotasis reglamentas 2015/63) (
13
), buvo priimtas remiantis, be kita ko, BGPD 103 straipsnio 7 dalimi. Jo 3 straipsnyje pateiktos šios apibrėžtys:
„<...>
5)
metinis įnašas – [BGPD] 103 straipsnyje nurodyta nacionalinei finansavimo struktūrai skirta suma, kurią įnašų mokėjimo laikotarpiu iš kiekvienos šio reglamento 2 straipsnyje nurodytos įstaigos renka pertvarkymo institucija;
6)
įnašų mokėjimo laikotarpis yra kalendoriniai metai;
<...>“
23.
Šio reglamento 4 straipsnyje nustatyta:
„1.   Pertvarkymo institucijos kiekvienos įstaigos mokėtinus metinius įnašus nustato proporcingai pagal įstaigos rizikos pobūdį, remdamosi įstaigos pagal 14 straipsnį pateikta informacija ir taikydamos šiame skirsnyje nustatytą metodiką.
2.   Pertvarkymo institucija 1 dalyje nurodytą metinį įnašą nustato remdamasi pertvarkymo finansavimo struktūros metiniu tiksliniu lygiu, atsižvelgdama į tikslinį lygį, kuris turi būti pasiektas iki 2024 m. gruodžio 31 d. pagal [BGPD] 102 straipsnio 1 dalį, ir remdamasi visų jos teritorijoje leidimą veikti turinčių įstaigų apdraustųjų indėlių vidutine ankstesnių metų suma, apskaičiuojama kas ketvirtį.“
24.
Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnyje nustatyta:
„1.   Jeigu įstaiga yra naujai prižiūrima įstaiga tik įnašų mokėjimo laikotarpio dalį, dalinis įnašas nustatomas 3 skirsnyje nustatytą metodiką taikant jos metinio įnašo sumai, apskaičiuotai paskesniam įnašų mokėjimo laikotarpiui, atsižvelgiant į visų įnašų mokėjimo laikotarpio mėnesių, kai įstaiga yra prižiūrima, skaičių.
2.   Įstaigos, įskaitant mažą įstaigą, statuso pasikeitimas per įnašų mokėjimo laikotarpį neturi įtakos tais konkrečiais metais mokėtinam metiniam įnašui.“
25.
Šio reglamento 13 straipsnyje nustatyta:
„1.   Pertvarkymo institucija kiekvienai 2 straipsnyje nurodytai įstaigai praneša savo sprendimą, kuriuo nustatomas metinis įnašas, kurį kiekviena įstaiga turi mokėti vėliausiai kiekvienų metų gegužės 1 d.
<...>
5.   Jeigu įstaiga yra naujai prižiūrima įstaiga tik įnašų mokėjimo laikotarpio dalį, jos dalinis metinis įnašas renkamas kartu su metiniu įnašu, mokėtinu už paskesnį įnašų mokėjimo laikotarpį.“
26.
Šio reglamento 14 straipsnyje nustatyta:
„1.   Įstaigos pertvarkymo institucijoms pateikia naujausias patvirtintas metines finansines ataskaitas, turimas iki metų, ėjusių prieš įnašų mokėjimo laikotarpį, gruodžio 31 d., kartu su teisės aktų nustatytą auditą atliekančio auditoriaus ar audito įmonės pateikta nuomone, pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/34/ES 32 straipsnį.
<...>
4. 1–3 dalyse nurodyta informacija pateikiama vėliausiai kiekvienų metų sausio 31 d. ir apima ankstesnių metų, pasibaigusių gruodžio 31 d., arba taikomų atitinkamų finansinių metų, duomenis. Jeigu sausio 31 d. yra nedarbo diena, informacija pateikiama kitą darbo dieną.
<...>“
27.
Deleguotojo reglamento 2015/63 17 straipsnio 3 ir 4 dalyse nustatyta:
„3.   Jeigu pertvarkymo institucijai įstaigų pateiktą informaciją reikia perskaičiuoti arba patikslinti, pertvarkymo institucija metinį įnašą koreguoja pagal atnaujintą informaciją skaičiuodama tos įstaigos metinį įnašą kitam įnašų mokėjimo laikotarpiui.
4.   Bet koks skirtumas tarp metinio įnašo, apskaičiuoto ir sumokėto pagal informaciją, kurią reikia perskaičiuoti arba patikslinti, ir metinio įnašo, kuris turėjo būti sumokėtas po metinio įnašo koregavimo, panaikinamas koreguojant metinio įnašo, mokėtino už kitą įnašų mokėjimo laikotarpį, sumą. Tas koregavimas atliekamas mažinant arba didinant įnašus už kitą įnašų mokėjimo laikotarpį.“
5.
Deleguotasis reglamentas 2017/2361
28.
2017 m. rugsėjo 14 d. Deleguotojo reglamento (ES) 2017/2361 dėl galutinės įnašų, skirtų Bendros pertvarkymo valdybos administracinėms išlaidoms padengti, sistemos (toliau – Deleguotasis reglamentas 2017/2361) (
14
) 7 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Jeigu subjektui arba grupei [BPM reglamento] 2 straipsnis taikomas tik tam tikrą finansinių metų dalį, jų atskiras metinis įnašas už tuos finansinius metus apskaičiuojamas atsižvelgiant į visų mėnesių, kuriais jiems tas straipsnis buvo taikomas, skaičių.“
III. Faktinės aplinkybės ir procesas pirmosios instancijos teisme
29.
Ieškovas pirmojoje instancijoje ir apeliantas šiame procese bankas ABLV Bank AS (toliau – apeliantas) veikė kaip kredito įstaiga, jo buveinė buvo Latvijoje; jam, kaip „svarbiam subjektui“, kaip tai suprantama pagal Reglamentą dėl bendro priežiūros mechanizmo (
15
), iki tol, kol 2018 m. buvo panaikintas veiklos leidimas, buvo taikoma ECB priežiūra.
30.
2015 m. gruodžio mėn. ieškovas gavo kompetentingos Finanšu un kapitāla tirgus komisija (Finansų ir kapitalo rinkų komisija, Latvija; toliau – FKRK) pranešimą apie mokėtiną 2015 m. ex ante įnašą, skirtą nacionalinei finansavimo struktūrai ir nustatytą pagal BGPD 103 straipsnio 1 dalį. Apelianto sumokėta suma pagal IGA 3 straipsnio 3 dalį atitinkamai buvo pervesta į BPF.
31.
2018 m. vasario 23 d. ECB padarė išvadą, kad apeliantas žlunga arba galėtų žlugti, kaip tai suprantama pagal BPM reglamento 18 straipsnio 1 dalį. Tą pačią dieną BPV nusprendė, jog, nesant viešojo intereso banką pertvarkyti nacionaliniu lygiu, pertvarkymo priemonių pagal BPM reglamentą neturi būti imamasi (
16
).
32.
Todėl 2018 m. vasario 26 d. apelianto akcininkai pradėjo jo likvidavimo procedūrą ir pateikė FKRK prašymą patvirtinti apelianto savanoriško likvidavimo planą.
33.
2018 m. balandžio 12 d. sprendimu dėl 2018 m. ex ante įnašų apskaičiavimo BPV nustatė atitinkamus metinius įnašus į BPF (
17
). 2018 m. balandžio 27 d. apeliantas gavo atitinkamą FKRK pranešimą apie jo mokėtiną 2018 m. įnašą. Pranešime nurodytą mokėtiną sumą apeliantas sumokėjo 2018 m. liepos 3 d.
34.
2018 m. liepos 11 d. sprendimu ECB panaikino apelianto, kaip kredito įstaigos, veiklos leidimą.
35.
2018 m. rugsėjo 17 d. raštu apeliantas paprašė BPV grąžinti 2015 m. ex ante įnašo „likutį“ ir, atsižvelgiant į tai, kad jis per įnašų mokėjimo metus pasitraukė iš bendro priežiūros mechanizmo, perskaičiuoti 2018 m. įnašą ir proporcingai grąžinti jo permoką.
36.
2018 m. spalio 17 d. raštu BPV informavo, kad netenkina šio prašymo (toliau – ginčijamas sprendimas). Ji sprendimą motyvavo tuo, kad pagal BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalį 2018 m. ex ante įnašas negali būti perskaičiuojamas ir kad šioje nuostatoje aiškiai nurodyta, jog tinkamai sumokėti įnašai nekompensuojami. BPV manymu, veiklos leidimo panaikinimas yra statuso pasikeitimas, kaip tai suprantama pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalį, ir pagal šią nuostatą jis nedaro įtakos atitinkamais metais mokėtino įnašo dydžiui. Kai prieš pasibaigiant pradiniam laikotarpiui panaikinamas kredito įstaigos veiklos leidimas, 2015 m. ex ante įnašas taip pat negali būti proporcingai kompensuojamas. Šiuo aspektu, atsižvelgiant į BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalį, taikytina ta pati taisyklė, kaip ir dėl visų tinkamai sumokėtų įnašų.
37.
2018 m. gruodžio 21 d. apeliantas dėl šio sprendimo pareiškė ieškinį Bendrajame Teisme.
38.
Apeliantas ieškinį grindė iš esmės argumentu, jog, 2018 m. netekęs kredito įstaigos statuso, jis negalėjo naudotis BPF teikiamomis garantijomis visus metus. Be to, išnykus tuo pat metu su tuo susijusiai rizikai, kurią apeliantas, kaip kredito įstaiga, kėlė finansų sistemos stabilumui, proporcingai sumažėjo BPF finansavimo poreikis. Taigi įnašas šiais aspektais yra nepagrįstas, todėl nėra sumokėtas „tinkamai“, kaip tai suprantama pagal BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalį, ir turi būti proporcingai kompensuotas. Todėl ir pasitraukimo iš sistemos negalima laikyti „statuso pasikeitimu“, kaip tai suprantama pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalį, nes subjektas nebeturi kredito įstaigos statuso, o kartu – prievolės mokėti įnašus. Dėl 2015 m. įnašo, kuris buvo surinktas remiantis tik BGPD, BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalis netaikytina. Šis įnašas yra tam tikras BPF skirtas „avansas“. Taigi iš Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalies darytina išvada, kad 2015 m. įnašas bankui turi būti grąžinamas ne vėliau kaip iki pradinio laikotarpio pabaigos.
39.
2019 m. balandžio 30 d. sprendimu Komisijai buvo leista įstoti į bylą palaikyti BPV reikalavimų.
40.
2021 m. sausio 20 d. sprendimu ABLV Bank / BPV (T‑758/18, EU:T:2021:28; toliau – skundžiamas sprendimas) Bendrasis Teismas ieškinį atmetė ir nusprendė, kad apeliantas padengs savo ir BPV bylinėjimosi išlaidas, o Komisija – savo bylinėjimosi išlaidas.
IV. Apeliacinis procesas Teisingumo Teisme
41.
2021 m. kovo 30 d. pateiktu apeliaciniu skundu apeliantas prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
pripažinti negaliojančiu ginčijamą sprendimą,
–
nurodyti BPV padengti apelianto bylinėjimosi išlaidas ir su apeliaciniu skundu susijusias išlaidas,
–
jei byloje negali būti priimtas sprendimas, grąžinti ją nagrinėti Bendrajam Teismui.
42.
BPV ir Komisija prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą,
–
nurodyti apeliantui padengti bylinėjimosi išlaidas.
43.
Apeliantas, BPV ir Komisija dalyvavo rašytiniame procese Teisingumo Teisme. Taikydamas Procedūros reglamento 76 straipsnio 2 dalį ir išklausęs generalinę advokatę, Teisingumo Teismas nusprendė, kad sprendimas dėl apeliacinio skundo bus priimtas nerengiant teismo posėdžio.
V. Teisinis vertinimas
44.
Skundžiamu sprendimu patvirtintas BPV sprendimas, kuriuo ji netenkino prašymo, pirma, proporcingai kompensuoti ABLV Bank 2018 m. ex ante įnašą, antra, grąžinti – iš būsimų įnašų dar neišskaičiuotą – 2015 m. įnašo „likutį“.
A. Skundžiamas sprendimas
45.
Bendrasis Teismas savo sprendimą skundžiamo sprendimo 130 punkte galiausiai motyvavo tuo, kad pagal BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalį nėra galimybės kompensuoti tinkamai sumokėtų įnašų į BPF net ir tuo atveju, kai per įnašų mokėjimo metus pradiniu laikotarpiu buvo panaikintas prievolę mokėti įnašus turinčios kredito įstaigos veiklos leidimas.
46.
Dėl 2018 m. įnašo Bendrasis Teismas iš esmės laikėsi nuomonės, kad ex ante įnašai, nors renkami kasmet, nėra mokami kaip koks nors atlygis už BPF teikiamas garantijas arba naudojimąsi jomis tam tikrais metais, taigi, remiantis BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalimi, jie negali būti ir kompensuojami, kai kredito įstaiga, pasitraukusi iš sistemos, netenka galimybės pasinaudoti BPF teikiamomis garantijomis tais metais. Priešingai, įnašai pagal BPM reglamento 69 straipsnio 2 dalį renkami kasmet dėl to, kad taip siekiama visą tikslinio lygio, kuris turi būti pasiektas iki pradinio laikotarpio pabaigos 2024 m., sumą tolygiai paskirstyti per visą laikotarpį. Siekiant visų kredito įstaigų kasmet mokėtiną įnašą nustatyti patikimai ir teisingai, jo dydis turi būti nustatytas tam tikru momentu atitinkamais metais (
18
). Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad, kai per įnašų mokėjimo metus pasikeičia statusas (o kredito įstaigos veiklos leidimo panaikinimas laikytinas tokiu pasikeitimu), įnašas negali būti perskaičiuojamas ir proporcingai kompensuojamas (
19
). Bendrasis Teismas paneigė visas apelianto pirmojoje instancijoje nurodytas teisės nuostatas ir argumentus, pagal kuriuos, kaip mano apeliantas, veiklos leidimo panaikinimo per įnašų mokėjimo metus atveju įnašą galima perskaičiuoti ir kompensuoti (
20
).
47.
Dėl 2015 m. įnašo Bendrasis Teismas nurodė, kad iš Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalies nekyla pareigos kompensuoti įnašą tuo atveju, kai kredito įstaiga per pradinį laikotarpį pasitraukia iš sistemos. Priešingai, pagal IGA 2015 m. įnašai galutinai pervesti BPF, taigi tapo tikslinio lygio sumos, kuri turi būti pasiekta iki 2024 m., neatsiejama dalimi. Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalies nuostata dėl išskaičiavimo tik užtikrinama, kad dėl 2015 m. įnašų pervedimo BPF neatsirastų disbalanso tarp atitinkamų bankų, kiek tai susiję su finansinės naštos pasidalijimu. Taigi dėl 2015 m. įnašų, atsižvelgiant į BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalį, netaikoma kitokia tvarka, nei taikoma dėl paskesniais metais sumokėtų įnašų (
21
).
B. Dėl apeliacinio skundo
48.
Šį Bendrojo Teismo sprendimą apeliantas ginčija pateikdamas iš viso 13 apeliacinio skundo pagrindų, kurie turinio atžvilgiu susiję, pirma, su galimybe proporcingai kompensuoti 2018 m. įnašą (apie tai – 1 skirsnyje), antra, su galimybe grąžinti 2015 m. įnašo „likutį“ (apie tai – 2 skirsnyje) ir, trečia, su formaliu BPV sprendimo teisėtumu (apie tai – 3 skirsnyje).
1.
Dėl galimybės proporcingai kompensuoti 2018 m. įnašą
49.
Pateikdamas apeliacinio skundo pirmąjį–ketvirtąjį, septintąjį ir aštuntąjį pagrindus, apeliantas pirmiausia vieną po kito ginčija teisinius argumentus, kuriais Bendrasis Teismas grindė savo pateiktą BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalies ir Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalies išaiškinimą, kad pagal šias teisės nuostatas neleidžiama kompensuoti 2018 m. įnašo veiklos leidimo panaikinimo atveju. Pateikdamas apeliacinio skundo penktąjį, dešimtąjį, vienuoliktąjį ir dvyliktąjį pagrindus, apeliantas tvirtina, kad Bendrojo Teismo pateiktas šių nuostatų išaiškinimas pažeidžia viršesnius principus. Todėl šie apeliacinio skundo pagrindai turi būti nagrinėjami kartu.
a)
Dėl apeliacinio skundo pirmojo, antrojo ir ketvirtojo pagrindų
50.
Pateikdamas apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą apeliantas iš esmės teigia, jog Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, kad BPF apsaugo prievolę mokėti įnašus turinčius bankus nuo žlugimo rizikos. 2018 m. ex ante įnašas laikytinas tam tikra BPF teikiamų garantijų draudimo įmoka tais metais. Taigi šios draudimo apsaugos užtikrinimas, kitaip tariant, kredito įstaigos veiklos keliamos rizikos finansiniam stabilumui padidėjimas, yra teisinis prievolės mokėti įnašus pagrindas. Apeliantui pasitraukus iš sistemos abu šie aspektai išnyko. Todėl tiek, kiek tai susiję su laikotarpiu po veiklos leidimo panaikinimo 2018 m. liepos 11 d., 2018 m. įnašas nėra sumokėtas „tinkamai“, kaip tai suprantama pagal BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalį, ir turi būti proporcingai kompensuojamas. Apeliacinio skundo ketvirtajame pagrinde apeliantas taip pat tvirtina, kad tokią pačią išvadą Bendrasis Teismas turėjo padaryti taikydamas nepagrįsto praturtėjimo principus, nes įnašas šiuo aspektu buvo sumokėtas nepagrįstai (
22
). Todėl, apelianto manymu, Bendrasis Teismas BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalį išaiškindamas taip, kad pagal ją neleidžiama proporcingai kompensuoti 2018 m. įnašo, padarė teisinę klaidą (
23
).
51.
Priešingai, Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalies buvimas rodo, kad neišvengiamai esama atvejų, kai ex ante įnašas vėliau turi būti koreguojamas. Mat šioje teisės nuostatoje tik numatyta, kad statuso pasikeitimas per įnašų mokėjimo laikotarpį neturi įtakos mokėtino įnašo dydžiui. Iš to galima daryti išvadą, kad į kitus pasikeitimus kaip tik turi būti atsižvelgiama. Įstaigos pasitraukimas iš sistemos dėl veiklos leidimo panaikinimo nelaikytinas „statuso pasikeitimu“, kaip tai suprantama pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalį. Taigi apeliacinio skundo antrajame pagrinde apeliantas tvirtina, kad Deleguotojo reglamento 12 straipsnio 2 dalį Bendrasis Teismas klaidingai laikė reikšminga šiuo atveju (
24
).
52.
Bendrasis Teismas savo nuomonę skundžiamo sprendimo 61, 62 ir 68–72 punktuose iš esmės grindė įnašų rinkimo per pradinį laikotarpį sistemos veikimo būdu ir tikslais, todėl juos reikia apsvarstyti pirmiausia (apie tai – 1 skirsnyje). Paskui tuo remiantis bus galima parodyti, kad apeliacinio skundo pirmasis, antrasis ir ketvirtasis pagrindai grindžiami klaidingu lemiamą reikšmę turinčių nuostatų ir ex ante įnašų pobūdžio supratimu (apie tai – 2 skirsnyje).
1) Įnašų rinkimo per pradinį laikotarpį sistemos veikimo būdas ir tikslai
53.
Įnašų rinkimo pagal BPM reglamento 69 ir 70 straipsnius tikslas yra pasiekti nustatytą sumą, t. y. tikslinį lygį, kurios dėl jos reikšmingo dydžio neįmanoma surinkti iškart. Todėl pagal BPM reglamento 69 straipsnio 2 dalį įnašai kuo tolygiau paskirstomi per visą pradinį laikotarpį, t. y. mokami bent kartą per metus (
25
), kad šio laikotarpio pabaigoje būtų pasiektas tikslinis lygis – 1 % apdraustųjų indėlių sumos visose dalyvaujančiose valstybėse narėse. Kai tikslinis lygis bus pasiektas, įnašai nebebus renkami (
26
).
54.
Pagal BPM reglamento 70 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą, siekiant užtikrinti tolygų įnašų paskirstymą, prievolę mokėti įnašus turintys bankai per vienus metus bendrai negali sumokėti daugiau kaip 1/8 tikslinio lygio, kuris turi būti pasiektas 2024 m. Pažymėtina, kad 2024 m. tikslinis lygis gali būti nustatomas tik apytikriai, nes šiuo metu nėra žinoma, kokio dydžio apdraustieji indėliai bus 2024 m. Taigi, paprastai tariant, BPV pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 (
27
) 4 straipsnio 2 dalį orientuojasi į vidutinę visų kredito įstaigų, turinčių veiklos leidimą visose dalyvaujančiose valstybėse narėse, apdraustųjų indėlių sumą atitinkamai ankstesniais metais, padalija ją iš aštuonių ir iš šios sumos surenka šiek tiek daugiau nei 1 %, nes apdraustieji indėliai paprastai didėja (
28
).
55.
Individualūs atskirų bankų įnašai, skirti taip nustatytam metiniam tiksliniam dydžiui pasiekti, apskaičiuojami pagal BPM reglamento 70 straipsnio 1 dalį ir 2 dalies antrą pastraipą atsižvelgiant į jų dydį ir rizikos pobūdį. Kaip pagrindas imami kredito įstaigų duomenys, pateiktini BPV pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 14 straipsnį iki ankstesnių metų pabaigos (
29
).
56.
Taip pagal ankstesnių metų duomenis apskaičiuotas įnašas galiausiai surenkamas iš bankų, kurie paskesnių metų sausio 1 d. turi veiklos leidimą dalyvaujančių valstybių narių teritorijoje, – jie šį įnašą sumoka per šiuos paskesnius metus. Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad statuso pasikeitimas per įnašų mokėjimo laikotarpį neturi įtakos atitinkamais metais mokėtino įnašo dydžiui.
57.
Vis dėlto bankai neprivalo įnašo sumokėti grynaisiais; pagal BPM reglamento 70 straipsnio 3 dalį iki 30 % per įnašų mokėjimo metus reikalingos bendros sumos gali būti sumokama vadinamaisiais neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais, kurie turi būti užtikrinami grynųjų pinigų užstatu.
58.
BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalyje nustatyta, kad tinkamai sumokėti įnašai nekompensuojami.
2) Dėl pasekmių galimybei kompensuoti 2018 m. įnašą
59.
Pirma, apibūdinti įnašų rinkimo sistemos veikimo būdas ir tikslai rodo, kad, pavyzdžiui, 2018 m. įnašas – kitaip, nei aiškina apeliantas pateikdamas apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą – nėra „susijęs“ su 2018 m., o tik renkamas 2018 m.
60.
Viena vertus, tuo, kad įnašai renkami kasmet, tik siekiama juos tolygiai paskirstyti per visą laikotarpį, kaip nustatyta BPM reglamento 69 straipsnio 2 dalyje. Įnašai galėtų būti renkami ir trumpesniais intervalais, pavyzdžiui, kas ketvirtį. Vis dėlto tai reikštų nevienodas ir galbūt net neproporcingas administravimo sąnaudas. Mat nėra jokių požymių, kad mokėtinos sumos paskirstymas į aštuonis metinius įnašus, palyginti su 32 atitinkamai mažesniais ketvirtiniais įnašais, nulemia pernelyg didelę ekonominę naštą prievolę mokėti įnašus turintiems bankams. Išvengti tokios naštos kaip tik ir yra įnašų paskirstymo esmė ir tikslas (
30
). Taigi sprendimą įnašus rinkti apima plati diskrecija, kurią Sąjungos teisės aktų leidėjas turi šioje srityje, ir tai nekelia problemų (
31
).
61.
Kita vertus, sausio 1 d. šiomis aplinkybėmis tėra atskaitos diena, kurią nustatoma prievolę mokėti įnašus turinčių bankų grupė (
32
). Ši data nieko nesako apie įnašo priskyrimą atitinkamiems metams. Lygiai taip pat teisės aktų leidėjas būtų galėjęs orientuotis į kredito įstaigas, kurios ankstesnių metų gruodžio 31 d. turėjo veiklos leidimą dalyvaujančių valstybių narių teritorijoje. Juo labiau kad tam tikrais metais mokėtini įnašai apskaičiuojami remiantis ankstesnių metų duomenimis (
33
).
62.
Jau vien dėl šios priežasties 2018 m. surinktas įnašas dėl pasikeitimų, įvykusių tik šiais metais, negali būti perskaičiuojamas arba kompensuojamas. Todėl Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 69 punkte pateiktoje išvadoje teisės klaidos nepadarė.
63.
Antra, sistemos veikimo būdas ir tikslai rodo, kad ex ante įnašai – kaip Bendrasis Teismas pagrįstai konstatavo skundžiamo sprendimo 73 punkte – nelygintini su draudimo įmokomis.
64.
Taip yra dėl to, kad, pirma, kredito įstaiga dėl mokamų įnašų neįgyja teisės naudotis BPF. Kaip nurodė Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 70 punkte, BPF skirtas bendrai bankų sąjungos finansiniam stabilumui užtikrinti ir negali būti suprantamas kaip atskirų bankų gelbėjimo fondas (
34
). Pagal BPM reglamento 18 straipsnio 1 dalį bankas pertvarkomas tik jei tai reikalinga dėl viešojo intereso. BPF siekiama užtikrinti bendro pertvarkymo mechanizmo patikimumą ir gebėjimą veikti (
35
): iš jo buvimo teisės aktų leidėjas tikisi bankų sektoriaus stabilizavimo, nes esant tokioms struktūroms galima apriboti sisteminį atskirų bankų patiriamų sunkumų poveikį (
36
).
65.
Antra, individualių banko įnašų dydis – nors jį apskaičiuojant rizika vertinama laikantis draudimo principais pagrįstos logikos – grindžiamas ne tarifo taikymu apmokestinimo bazei (
37
). Įnašų dydis galiausiai priklauso tik nuo tikslinio lygio, kuris turi būti pasiektas surinkus visų iki 2023 m. pabaigos sumokėtų įnašų sumą.
66.
Taigi banko ex ante įnašai tam tikrais metais pirmiausia yra tikslinio lygio sumos dalis ir tik „tarp kitko“ atspindi to banko rizikos pobūdį. Kitaip tariant, jei staiga, esant tokiam pačiam indėlių dydžiui, visų bankų rizikos pobūdis būtų vertintinas kaip nedidelis, vis tiek – priešingai, nei argumentuoja apeliantas – nebūtų surenkama mažesnė bendra ex ante įnašų suma už tuos metus. Priešingai, visuomet bendrai surenkama suma, atitinkanti 1/8 šiek tiek daugiau nei 1 % ankstesnių metų apdraustųjų indėlių, kad pradinio laikotarpio pabaigoje būtų pasiekta bendra suma, atitinkanti ne mažiau kaip 1 % visų apdraustųjų indėlių 2024 m. (
38
)
67.
Kartu tai reiškia, kad individualus banko įnašas visuomet taip pat labai priklauso nuo kitų bankų, kurie atitinkamais metais, t. y. nustatytą atskaitos dieną, turi prievolę mokėti įnašus, skaičiaus ir jų individualių įnašų (
39
). Todėl pakoregavus vieno banko įnašą visuomet reikėtų koreguoti ir kitų bankų įnašus. Jei per įnašų mokėjimo metus įnašai būtų nuolat koreguojami, būtų neįmanoma teisiškai saugiai nustatyti visų bankų individualių įnašų (
40
). Dėl šios priežasties Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad statuso pasikeitimas per įnašų mokėjimo laikotarpį neturi įtakos mokėtino įnašo dydžiui. Atitinkamai pagal BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalį iš esmės atmesta galimybė kompensuoti jau surinktus įnašus, nes priešingu atveju trūkstama suma turėtų būti surenkama iš kitų bankų. Kaip jau nusprendė Teisingumo Teismas, sąvoka „statuso pasikeitimas“ turi būti suprantama plačiai (
41
), nes šiomis aplinkybėmis ji turi apimti visus atvejus, kurie galėtų daryti poveikį kitų bankų mokėtiniems įnašams, taigi ir prievolę mokėti įnašus turinčio banko pasitraukimą iš sistemos.
68.
Taigi metinis ex ante įnašas į BPF kiekybės aspektu neatspindi rizikos, kurią prižiūrimas bankas nuolat per tam tikrus metus kelia finansiniam stabilumui arba naudojimuisi BPF lėšomis. Dėl šios priežasties laiko tarpas, kuriuo per įnašų mokėjimo metus prievolę mokėti įnašus turinčiam bankui buvo taikomas BPM reglamentas, mokėtino įnašo dydžiui iš esmės nėra reikšmingas.
69.
Iš to darytina išvada, kad metinis įnašas laikytinas „tinkamai sumokėtu“, kaip tai suprantama pagal BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalį, ne tik tuomet, kai bankui per visus įnašų mokėjimo metus taikomas BPM reglamentas. Ši aplinkybė nėra – priešingai, nei tvirtina apeliantas apeliacinio skundo ketvirtajame pagrinde – teisinis prievolės mokėti įnašus pagrindas. Priešingai, lemiamą reikšmę prievolei mokėti įnašus turi faktas, kad kredito įstaiga nustatytą atskaitos dieną turi veiklos leidimą dalyvaujančių valstybių narių teritorijoje. Taip išreiškiamas principas, kad kalbama apie apskritai bankų sektoriaus teikiamą finansavimą atsižvelgiant į viešąjį interesą, o ne į atskirų bankų interesą (
42
).
70.
Taigi bankas, atsižvelgiant į tai, kuriuo BPF veiklos pradinio laikotarpio momentu jam suteikiamas veiklos leidimas, daugiau ar mažiau prisidės prie BPF tikslinio lygio. Bankai, kurie prie sistemos prisijungs tik po pradinio laikotarpio, galbūt (kol kas) įnašų mokėti visai neprivalės. Iš pirmo žvilgsnio tai gali atrodyti neteisinga. Vis dėlto nėra jokios kitos galimybės, tik rinkti įnašus iš šiuo metu rinkoje veikiančių subjektų. O jų skaičius, savaime suprantama, nuolat kinta.
71.
Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalis šiuo aspektu patvirtina BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalyje išreikštą principą, kad ex ante įnašai apskaičiuojami pagal atskaitos dienos principą, nes priešingu atveju jų patikimai apskaičiuoti ir surinkti būtų neįmanoma (
43
).
72.
Šis paaiškinimas yra būtinas, nes 12 straipsnio 1 dalyje numatyta atskaitos dienos principo išimtis. Remiantis ja, jeigu įstaiga yra naujai prižiūrima įstaiga tik įnašų mokėjimo laikotarpio dalį, dalinis įnašas nustatomas atsižvelgiant į visų pirmųjų įnašų mokėjimo laikotarpio mėnesių, kai įstaiga yra prižiūrima, skaičių. Deleguotojo reglamento 2015/63 13 straipsnio 5 dalyje numatyta, kad tokios įstaigos dalinis metinis įnašas renkamas kartu su metiniu įnašu, mokėtinu už paskesnį įnašų mokėjimo laikotarpį. Kitaip tariant, iš naujai prisijungusių įstaigų pirmaisiais įnašų mokėjimo metais renkamas papildomas dalinis įnašas už „ankstesnius metus“. Bendrasis Teismas į tai pagrįstai atkreipė dėmesį skundžiamo sprendimo 144 punkte.
73.
Iš apelianto nuo 2019 m. įnašas, priešingai, nebebuvo renkamas, nors jis kurį laiką 2018 m. dar vykdė veiklą, taigi visų pirma prisidėjo prie apdraustųjų indėlių dydžio, kuris imamas kaip metinio tikslinio dydžio už 2019 m. apskaičiavimo pagrindas. Taip yra dėl to, kad nustatytą atskaitos dieną, 2019 m. sausio 1 d., jis nebepriklausė prievolę mokėti įnašus turinčių bankų grupei. Tai patvirtina, kad nėra pirmiausia reikšminga banko per tam tikrus metus konkrečiai keliama rizika.
74.
Taigi, kitaip, nei tvirtina apeliantas apeliacinio skundo antrajame pagrinde, Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 2 dalis nerodo, kad bet kokie per įnašų mokėjimo metus įvykę pasikeitimai, kurie nėra statuso pasikeitimai, turi nulemti (vėlesnį) įnašų koregavimą. Priešingai, ši teisės nuostata tik patvirtina atskaitos dienos principą, nuo kurio nukrypstama jos 1 dalyje.
75.
Tik dėl išsamumo šiuo atveju reikia pažymėti, kad Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio 1 dalis, be kita ko, nenulemia nepateisinamos blogesnės naujai prisijungusių prie sistemos bankų padėties.
76.
BPM reglamento 69 ir 70 straipsniuose numatyta, o Įgyvendinimo reglamentu 2015/81 ir Deleguotuoju reglamentu 2015/63 išplėtota sistema užtikrinama, kad našta bankų sektoriuje būtų paskirstyta nors ir ne visiškai vienodai (
44
), bet kuo teisingiau. Prie to prisideda, be kita ko, Deleguotojo reglamento 2015/63 12 straipsnio nuostata, pagal kurią naujai prisijungęs bankas turi mokėti „už praeitį“, tačiau iš sistemos pasitraukiantis bankas neturi mokėti įnašo už ateitį. Mat naujai prisijungęs bankas tikriausiai dar ilgesnį laiką priklausys bankų sektoriui, kuriam stabilizuoti abstrakčiai skirtas bendras priežiūros mechanizmas. Todėl ir sprendimą dėl šios sistemos plėtojimo apima plati teisės aktų leidėjo diskrecija šioje srityje (
45
).
3) Tarpinė išvada
77.
Remiantis pirmiau pateiktais argumentais darytina išvada, kad 2018 m. įnašas dėl apelianto veiklos leidimo panaikinimo 2018 m. negali būti perskaičiuojamas ir proporcingai kompensuojamas. Taigi apeliacinio skundo pirmasis, antrasis ir ketvirtasis pagrindai atmestini.
b)
Dėl apeliacinio skundo trečiojo, septintojo ir aštuntojo pagrindų
78.
Abejonių dėl šios išvados nekyla ir remiantis kitomis teisės nuostatomis, kurias apeliantas nurodė pirmojoje instancijoje siekdamas pagrįsti savo teisinius argumentus; pateikdamas apeliacinio skundo trečiąjį, septintąjį ir aštuntąjį pagrindus jis tvirtina, kad Bendrasis Teismas tas nuostatas išaiškino ir pritaikė klaidingai.
79.
Deleguotojo reglamento 2017/2361 7 straipsnyje dėl BPV skirtų administracinių įnašų aiškiai nustatyta tik dalinė mokėjimo prievolė, kai kredito įstaigai tik dalį finansinių metų buvo taikomas BPM reglamentas. Apeliacinio skundo trečiajame pagrinde apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisinę klaidą, nes jis šių įnašų nelaikė lygintinais su ex ante įnašais į BPF, todėl atmetė galimybę pastariesiems analogiškai taikyti Deleguotojo reglamento 2017/2361 7 straipsnį (
46
).
80.
Vis dėlto Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos skundžiamo sprendimo 86 punkte nurodydamas, kad BPV skirti administraciniai įnašai – kitaip nei įnašai į BPF – mokami kaip atlygis už administracinę BPV veiklą per tam tikrus metus. Taigi jie atitinka nuo laiko priklausančias sąnaudas. Todėl šie įnašai su tam tikrais metais yra tikrai „susiję“. Ex ante įnašai į BPF, priešingai, skirti tam, kad per pradinį laikotarpį pamažu būtų pasiektas BPM reglamento 69 straipsnio 1 dalyje nustatytas tikslinis lygis, o paskui, laikui bėgant, jie (bent jau kol kas) neberenkami (
47
). Todėl Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos paneigdamas šių dviejų rūšių įnašų palyginamumą.
81.
Taigi apeliacinio skundo trečiasis pagrindas atmestinas.
82.
Be to, atsižvelgdamas į šias aplinkybes, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 109 punkte taip pat padarė pagrįstą išvadą, kad ir iš Deleguotojo reglamento 2015/63 17 straipsnio 3 ir 4 dalių tokiu, kaip šis, atveju nekyla pareigos perskaičiuoti 2018 m. įnašą.
83.
Deleguotojo reglamento 2015/63 17 straipsnio 3 ir 4 dalyse numatyta galimybė tam tikromis aplinkybėmis perskaičiuoti įnašą, kai duomenys, kuriuos pagal šio reglamento 14 straipsnio 1–3 dalis kredito įstaigos turėjo pateikti iki ankstesnių metų gruodžio 31 d., vėliau turi būti pakeičiami. Vis dėlto tiek, kiek apeliantas šią teisės nuostatą apeliacinio skundo septintajame pagrinde nurodo kaip įrodymą, kad esama (abstrakčios) galimybės įnašus vėliau perskaičiuoti, šie jo argumentai neturi prasmės. Mat tai, ar apeliacinis skundas bus tenkinamas, priklauso tik nuo to, ar Bendrasis Teismas pagrįstai atmetė galimybę proporcingai kompensuoti 2018 m. įnašą.
84.
Bet kuriuo atveju apeliantas nepaaiškino, kokiu mastu veiklos leidimo panaikinimas 2018 m. nulėmė būtinybę iš dalies pakeisti arba peržiūrėti duomenis, kuriuos jis turėjo pateikti BPV iki 2017 m. gruodžio 31 d. Pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 17 straipsnį taip pat nenumatyta perskaičiuoti įnašų pasikeitus duomenims paskesniais metais, ir taip yra paprasčiausiai dėl to, kad metinis įnašas apskaičiuojamas ne pagal metų, kuriais jis renkamas, duomenis (
48
).
85.
Taigi apeliacinio skundo septintasis pagrindas atmestinas.
86.
Galiausiai apeliantas apeliacinio skundo aštuntajame pagrinde teigia, kad Bendrasis Teismas nepagrįstai atsisakė Deleguotojo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalį analogiškai pritaikyti jo situacijoje (
49
). Pagal šią nuostatą kredito įstaigos pasitraukimo iš sistemos atveju neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai panaikinami. Kadangi pagal BPM reglamento 70 straipsnio 3 dalį vietoj įnašo grynaisiais gali būti sumokama neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais, ex ante įnašų „likimas“ įstaigos pasitraukimo iš sistemos atveju turi būti toks pat kaip neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų: jei pastarieji tokiu atveju panaikinami, grynaisiais pinigais sumokėti įnašai turi būti kompensuojami.
87.
Vis dėlto Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalyje tėra numatyta, kad neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai panaikinami, o atitinkami užstatai grąžinami. Tačiau tai negali reikšti, kad suma, kuri užtikrinama neatšaukiamu mokėjimo įsipareigojimu, paimama iš BPF. Taip yra dėl to, kad pagal Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 1 dalį naudojimasis neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais niekaip negali daryti poveikio Fondo finansavimo pajėgumui ir likvidumui. Ši priemonė skirta tik tam, kad suma turėtų būti sumokama ne iškart, o tik pareikalavus. Iš Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 2 dalies matyti, kad neatšaukiamas mokėjimo įsipareigojimas panaikinamas ir užstatas grąžinamas visuomet tik gavus įnašą. Taigi tai turi būti taikoma ir įstaigos pasitraukimo iš sistemos atveju pagal 3 dalį, nes kitaip neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais niekada nebūtų galima pasiekti jais siekiamo tikslo. Taigi neatšaukiamo mokėjimo įsipareigojimo panaikinimas ir užstato grąžinimas nereiškia, kad įnašas, dėl kurio ši priemonė buvo taikoma, neturi būti sumokėtas. Priešingai, pasitraukimas iš sistemos turi nulemti reikalavimą įvykdyti neatšaukiamą mokėjimo įsipareigojimą, ir tai taip pat patvirtino BPV per apeliacinį procesą.
88.
Taigi Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalimi, nurodžius būtinybę vienodai vertinti neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus ir grynaisiais pinigais sumokėtus įnašus, negalima pagrįsti (proporcingo) pastarųjų kompensavimo kredito įstaigos pasitraukimo iš sistemos atveju.
89.
Tuo remiantis reikia atmesti apeliacinio skundo aštuntąjį pagrindą.
c)
Dėl apeliacinio skundo dešimtojo pagrindo
90.
Atsižvelgiant į pirmiau pateiktus argumentus turi būti atmestas ir apeliacinio skundo dešimtasis pagrindas; jame apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 136 punkte BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalies nuostatą nepagrįstai laikė aiškia ir taip neatsižvelgė į teisinio tikrumo principo reikalavimus.
91.
Kaip paaiškinta pirmiau, BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalies reikšmę paaiškina įnašų į BPF rinkimo sistemos veikimo būdas ir tikslai.
92.
Todėl apeliacinio skundo dešimtasis pagrindas grindžiamas klaidingu teisės nuostatų aiškumo reikalavimo, kuris kyla iš teisinio tikrumo principo, supratimu (
50
). Mat faktas, kad reikalingas nuostatos išaiškinimas ir kad ji turi būti vertinama atsižvelgiant į sąsają su kitomis normomis, nereiškia, kad ji pažeidžia šį reikalavimą (
51
).
93.
Taigi apeliacinio skundo dešimtasis pagrindas taip pat atmestinas.
d)
Dėl apeliacinio skundo penktojo ir vienuoliktojo pagrindų
94.
Apeliacinio skundo vienuoliktajame pagrinde apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į proporcingumo principo reikšmę aiškinant teisės nuostatas.
95.
Šiuo klausimu pateikti argumentai galiausiai grindžiami klaidingu sprendimo aiškinimu – Bendrasis Teismas esą nusprendė, kad įnašų kompensavimas pagal BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalį atmestinas visuomet ir bet kokiomis aplinkybėmis, o tai, apelianto požiūriu, neproporcinga. Vis dėlto toks konstatavimas akivaizdžiai viršytų ginčo dalyką, ir Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime to nekonstatavo.
96.
Visgi apeliantas nepaaiškino, kodėl BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalies taikymas jo atveju esą nulemia neproporcingą rezultatą, o tik pateikė hipotetinių tokio rezultato pavyzdžių.
97.
Apeliacinio skundo dvyliktąjį pagrindą kartu su jo penktuoju pagrindu, kuriame apeliantas teigia, jog Bendrasis Teismas 147 punkte neatsižvelgė į jo pareikštą BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalies neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, galima suprasti taip, kad apeliantas tvirtina, jog ši teisės nuostata yra negaliojanti, nes ji nurodytuose pavyzdžiuose nulemia neproporcingus rezultatus. Vis dėlto apeliantas nepaaiškino, kodėl, jo manymu, taip yra ir kodėl visų pirma nurodytuose pavyzdžiuose negalimas proporcingas BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalies išaiškinimas (
52
). Tai vėlgi sietina su klaidinga apelianto prezumpcija, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog ex ante įnašų kompensavimas dėl BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalies atmestinas visais įmanomais atvejais.
98.
Taigi apeliacinio skundo penktasis ir vienuoliktasis pagrindai taip pat atmestini.
e)
Dėl apeliacinio skundo pagrindo
99.
Pateikdamas apeliacinio skundo dvyliktąjį pagrindą apeliantas tvirtina, kad Bendrasis Teismas klaidingai išaiškino principą nemo auditur propriam turpitudinem allegans. Esą teismas skundžiamo sprendimo 172 punkte nepagrįstai nusprendė, kad tariamas BPV sprendimo – kuris buvo priimtas 2018 m. vasario 23 d. pagal BPM reglamento 18 straipsnio 1 dalį ir kuriame konstatuota, kad apeliantas (tikėtina) žlugs, tačiau pertvarkymo priemonės nereikalingos, – neteisėtumas neturi įtakos ginčijamo sprendimo teisėtumui. Apelianto manymu, apskritai pirmiausia BPV sprendimas pagal BPM reglamento 18 straipsnio 1 dalį nulėmė tai, kad 2018 m. liepos 11 d. buvo panaikintas jo, kaip banko, veiklos leidimas. Kadangi šis BPV sprendimas buvo neteisėtas, ji negali juo remtis, kad dėl apelianto veiklos leidimo panaikinimo atsisakytų jam užtikrinti BPF teikiamą „apsaugą“ ir kartu nekompensuotų ex ante įnašų.
100.
Pirma, remiantis pirmiau pateiktais argumentais darytina išvada, kad teiginys, jog apeliantui dėl veiklos leidimo panaikinimo buvo atimta galimybė pasinaudoti BPF, nors jis už tai „sumokėjo“, dalykiniu požiūriu yra nepagrįstas (
53
). Antra, iš esmės preziumuojama, kad Sąjungos institucijų teisės aktai yra teisėti, taigi taip pat galiojantys, kol jie nėra pripažinti netekusiais galios (
54
). Todėl Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 171 punkte pagrįstai konstatavo, kad tariamas BPV sprendimo, priimto pagal BPM reglamento 18 straipsnio 1 dalį, neteisėtumas šiame procese neturi jokių pasekmių, nes jis nėra šio proceso dalykas.
101.
Taigi apeliacinio skundo dvyliktasis pagrindas taip pat atmestinas.
f)
Išvada
102.
Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 130 punkte pateikdamas išvadą, kad proporcingas 2018 m. ex ante įnašo kompensavimas dėl apelianto veiklos leidimo panaikinimo tais metais negalimas, nepadarė teisės klaidos.
2.
Dėl galimybės grąžinti 2015 m. įnašo „likutį“ (apeliacinio skundo šeštasis ir devintasis pagrindai)
103.
Pateikdamas apeliacinio skundo šeštąjį ir devintąjį pagrindus apeliantas iš esmės prieštarauja Bendrojo Teismo pateiktam BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalies išaiškinimui, susijusiam su 2015 m. įnašu. Bendrojo Teismo manymu, pagal šią nuostatą, nepaisant Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalyje numatytos nuostatos dėl išskaičiavimo, draudžiama grąžinti 2015 m. įnašo „likutį“.
104.
Reikia priminti: pagal BGPD nuo 2015 m. sausio 1 d. visos valstybės narės įpareigojamos sukurti nacionalines pertvarkymo finansavimo struktūras, kurios pagal šios direktyvos 102 ir 103 straipsnius finansuojamos iš bankų renkamais ex ante įnašais, kol taip pat bus pasiektas tam tikras tikslinis lygis. Bankų sąjungos valstybėms narėms praktinė šio įpareigojimo svarba nedidelė, nes visoms įstaigoms, kurioms taikomas BPM reglamentas, nuo 2016 m. sausio 1 d. nacionalines finansavimo struktūras pakeitė BPF (
55
). Todėl, siekdamos sustiprinti BPF finansinį pajėgumą nuo jo įsteigimo momento, bankų sąjungos valstybės narės pagal IGA įsipareigojo įnašus, kuriuos jos surinko iš šių įstaigų 2015 m. pagal BGPD 103 straipsnį, pervesti į BPF (
56
). Nuo 2016 m. sausio 1 d. šių įstaigų įnašai iš esmės (
57
) apskaičiuojami pagal BPM reglamento 69 ir 70 straipsnių reikalavimus. Pagal BPM reglamento 67 straipsnio 4 dalį juos ir toliau surenka valstybių narių institucijos ir pagal IGA perveda į BPF.
105.
Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad bankų 2015 m. sumokėtas įnašas per BPF veiklos pradinį laikotarpį bus pamažu išskaičiuojamas iš įnašų, surinktų pagal BPM reglamento 69 ir 70 straipsnius. Praktiškai iš banko individualaus įnašo, kuris kasmet apskaičiuojamas pagal BPM reglamento 70 straipsnį, siejamą su Deleguotuoju reglamentu 2015/63, išskaičiuojama 1/8 šios kredito įstaigos 2015 m. sumokėto įnašo (
58
).
106.
Apelianto manymu, Bendrasis Teismas neatsižvelgė į aplinkybę, kad pagal šią priemonę galima spręsti, jog 2015 m. įnašas yra tik BPF skirtas „avansas“, kuris galiausiai turi būti grąžinamas jį sumokėjusiems bankams. Kadangi to neįmanoma padaryti išskaičiuojant šį įnašą iš būsimų banko, kuris pasitraukia iš sistemos prieš pasibaigiant pradiniam laikotarpiui, įnašų, likutis šiam bankui turi būti grąžinamas jo pasitraukimo momentu. Tai, kad toks grąžinimas galimas, esą įrodo Sprendimas SRB/ES/SRF/2018/03 dėl 2018 m. ex ante įnašų apskaičiavimo (
59
). Remiantis šiuo sprendimu, kai banko sumokėto 2015 m. įnašo dalį išskaičiavus iš jo metinio įnašo už 2018 m. gaunama neigiama suma, jam kompensuojamas skirtumas. Todėl Bendrasis Teismas padarydamas išvadą, kad grąžinti 2015 m. įnašo „likučio“ dėl BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalies neįmanoma, padarė teisinę klaidą.
107.
Tiesa, kad 2015 m. įnašas išskaičiuojamas iš jį sumokėjusių bankų metinių ex ante įnašų, taigi galiausiai „papildomai“ nėra mokamas. Visgi dėl Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalies bankas, kuris jau 2015 m. sausio 1 d. turėjo veiklos leidimą bankų sąjungos valstybėje narėje ir sumokėjo 2015 m. įnašą, pradinio laikotarpio pabaigoje bus sumokėjęs lygiai tiek pat, kiek panašus jo dydžio ir rizikos pobūdžio bankas, kuris veiklą pradėjo tik 2016 m. sausio 1 d. ir per visą pradinį laikotarpį turėjo prievolę mokėti įnašus.
108.
Vis dėlto tuo remiantis negalima teigti, kad 2015 m. įnašas yra grąžintinas „avansas“. Tai taip pat nereiškia, kad banko 2015 m. įnašo „likutis“, kuris dar nėra išskaičiuotas iš būsimų įnašų, gali būti grąžinamas bankui, kuris prieš pasibaigiant pradiniam laikotarpiui pasitraukia iš bendro priežiūros mechanizmo, todėl įnašų nebemoka.
109.
Taip yra dėl to, kad, kaip pagrįstai pažymėjo Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 117 punkte, 2015 m. įnašai, kai tik jie pagal IGA pervedami į BPF, tampa neatsiejama jo lėšų dalimi. Jie traktuojami lygiai taip pat kaip visi kiti įnašai, kurie ir toliau renkami nacionaliniu lygmeniu, tačiau pagal IGA pervedami į BPF (
60
). Tai yra logiška, nes šiaip ar taip bankų sąjungos valstybėse narėse nacionalines finansavimo struktūras pakeitė BPF (
61
).
110.
Taigi visų 2015 m. surinktų įnašų suma iš pat pradžių įtraukiama apskaičiuojant bendrą sumą, kuri turi būti surinkta tam, kad būtų pasiektas apytikris BPF tikslinis lygis 2024 m. Šių lėšų trūktų, jei kiekvienam prieš pasibaigiant pradiniam laikotarpiui iš sistemos pasitraukiančiam bankui būtų grąžinamas 2015 m. įnašo likutis. Todėl ir dėl 2015 m. įnašų turi būti taikomas BPM reglamento 70 straipsnio 4 dalyje įtvirtintas principas, kad tinkamai sumokėti įnašai nekompensuojami (
62
).
111.
Apeliacinio skundo penktajame pagrinde pabrėžta aplinkybė, kad dėl įnašų išskaičiavimo pagal Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalį konkrečiu atveju gali būti gaunama neigiama suma, kuri tuomet atitinkamam bankui kompensuojama, taip pat nereiškia, kad 2015 m. įnašai gali būti vėl paimami iš BPF.
112.
Priešingai, šis kompensavimas sietinas su dviem sisteminėmis priežastimis: pirma, pagal BPM reglamento 70 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą per vienus metus negali būti surenkama daugiau kaip 1/8 tikslinio lygio ir Bendrasis Teismas atkreipė į tai dėmesį skundžiamo sprendimo 100 punkte. Šia nuostata siekiama užtikrinti, kad įnašai būtų paskirstyti tolygiai ir bankų sektoriui nenulemtų pernelyg didelės ekonominės naštos, kurios poveikis galėtų būti destabilizuojantis. Jei išskaičiavus įnašą galimai gauta neigiama suma atitinkamam bankui nebūtų kompensuojama, tais metais surinkta suma viršytų 1/8 tikslinio lygio. Taip yra todėl, kad 2015 m. įnašai nuo jų pervedimo į BPF pagal IGA yra neatsiejama BPF lėšų dalis (
63
).
113.
Antra, bankų sektorius iš viso per aštuonerių metų laikotarpį turi pateikti sumą, ne mažesnę kaip 1 % visų apdraustųjų indėlių dalyvaujančiose valstybėse narėse. Atskiro banko suteikiama šios sumos dalis negali būti didesnė nei iš esmės aštuoni metiniai įnašai. Teisės aktų leidėjas galėjo nustatyti ir kitokį individualų maksimalų įnašą; visgi nėra jokių požymių, rodančių, kad nustatydamas tokią viršutinę ribą jis pažeidė savo diskreciją (
64
).
114.
Vis dėlto tam, kad BPF ir pirmaisiais savo veiklos metais būtų turėjęs pakankamai lėšų, buvo būtina jau tais metais jam suteikti pradinį kapitalą 2015 m. įnašo forma. Tačiau dėl to nei padidėjo tikslinis lygis, nei sutrumpėjo pradinio laikotarpio trukmė.
115.
Taigi, jei nebūtų taikomas Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalyje numatytas išskaičiavimas, bankas, kuris dar prieš įsigaliojant BPM reglamentui ir iki pradinio laikotarpio pabaigos turėjo ar turi prievolę mokėti įnašus, sumokėtų didesnį nei nustatytasis maksimalų įnašą. Todėl, kaip pagrįstai pažymėjo Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 124 punkte, nuostata dėl išskaičiavimo užtikrinama, kad dėl 2015 m. įnašų pervedimo į BPF neatsirastų disbalanso tarp atitinkamų bankų, kiek tai susiję su finansinės naštos pasidalijimu.
116.
Apeliantas dėl to, kad nuo 2019 m. nebeturi prievolės mokėti įnašų, bet kuriuo atveju iš viso yra sumokėjęs mažesnį nei maksimalus įnašą, nors „likutis“ jam negrąžintas. Tai reiškia, kad galiausiai jis sumokėjo daugiau, nei būtų sumokėjęs hipotetinis panašus tokio pat dydžio ir tokio pat rizikos pobūdžio bankas, veiklą pradėjęs tik 2016 m. sausio 1 d. ir tuo pat metu kaip apeliantas pasitraukęs iš sistemos.
117.
Vis dėlto, kaip paaiškinta pirmiau, šiai sistemai būdingi individualių mokėtinų įnašų skirtumai pagal tai, kuriuo momentu per pradinį laikotarpį bankas pradėjo veiklą, ir visiškai jų išvengti neįmanoma (
65
). Galiausiai taip yra dėl aplinkybės, kad bankų sektorius tikslinį lygį gali pasiekti ne iškart, o tik per ilgesnį laikotarpį, o bankų sektoriaus sudėtis per šį laikotarpį kinta. Vis dėlto tai negali nulemti, kad dėl kiekvieno pasikeitimo turėtų būti pradedama „iš pradžių“. Kitaip tikslui iki 2024 m. pasiekti tikslinį lygį kiltų rimtas pavojus (
66
).
118.
Todėl Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos nuspręsdamas, kad 2015 m. įnašo „likutis“ banko pasitraukimo iš sistemos per pradinį laikotarpį atveju jam negali būti grąžinamas.
119.
Taigi apeliacinio skundo šeštasis ir devintasis pagrindai atmestini.
3.
Dėl ginčijamo sprendimo formalaus teisėtumo (apeliacinio skundo tryliktasis pagrindas)
120.
Ginčijamo sprendimo formalaus teisėtumo klausimu Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 174–180 punktuose nusprendė, kad BPV sprendimas atitinka SESV 296 straipsnyje nustatytą reikalavimą motyvuoti. Teismas šią savo nuomonę motyvavo tuo, kad iš šio sprendimo matyti, kokie yra svarbiausi faktiniai aspektai ir kaip BPV supranta lemiamą reikšmę turinčias teisės nuostatas, kuriomis grindė atsisakymą tenkinti apelianto prašymą.
121.
Pateikdamas apeliacinio skundo tryliktąjį pagrindą apeliantas iš esmės tvirtina, kad Bendrasis Teismas šiuo klausimu taikė klaidingą kriterijų, nes BPV sprendimui patvirtinti skundžiamame sprendime reikėjo remtis dar ir kitais teisiniais aspektais, todėl jis negali būti laikomas pakankamai motyvuotu. Be to, klausimai ir diskusijos per teismo posėdį esą parodė, kad BPV motyvavimas buvo nepakankamas.
122.
Akivaizdu, kad šiais argumentais neatsižvelgiama į reikalavimo motyvuoti prasmę ir tikslą. Remiantis suformuota jurisprudencija, reikalavimu motyvuoti siekiama suteikti suinteresuotiesiems subjektams galimybę žinant visas aplinkybes nuspręsti, ar skųsti sprendimą, o kompetentingam teismui – vykdyti kontrolę. Todėl motyvuose nereikia nurodyti visų faktiškai ir teisiškai reikšmingų aspektų (
67
). Tai, ar reikalavimo motyvuoti laikomasi, reikia atskirti nuo to, ar motyvavimas teisingas dalykiniu aspektu (
68
). Todėl net ir turinio aspektu klaidingas motyvavimas, atsižvelgiant į SESV 296 straipsnį, gali būti pakankamas (
69
).
123.
Taigi nei aplinkybė, kad Bendrasis Teismas patvirtindamas BPV pateiktą teisinį išaiškinimą atsižvelgė į kitus teisinius aspektus, nei faktas, kad dėl tam tikrų klausimų kilo prieštaringų diskusijų, neįrodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisinę klaidą konstatuodamas, jog ginčijamas sprendimas buvo pakankamai motyvuotas.
124.
Taigi apeliacinio skundo tryliktasis pagrindas taip pat atmestinas.
C. Dėl bylinėjimosi išlaidų
125.
Remiantis pirmiau pateiktais argumentais darytina išvada, kad apeliacinis skundas atmestinas. Todėl pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, kuri pagal jo 184 straipsnio 1 dalį taikoma apeliaciniame procese, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. BPV pateikė tokį prašymą, todėl apeliantas turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas, su apeliaciniu skundu susijusias išlaidas ir BPV bylinėjimosi išlaidas.
126.
Pagal Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalį, kuri taip pat taikoma apeliaciniame procese, į bylą įstojusios valstybės narės ir institucijos padengia savo išlaidas. Be to, pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 4 dalį, jeigu apeliacinį skundą pateikia ne pirmojoje instancijoje įstojusi į bylą šalis, Teisingumo Teismas gali iš šios šalies priteisti bylinėjimosi išlaidas, jeigu ji dalyvavo Teisme vykusio proceso rašytinėje arba žodinėje dalyje. Taigi reikia nuspręsti, kad Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
VI. Išvada
127.
Apibendrindama siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Likviduojamas ABLV Bank AS padengia savo bylinėjimosi išlaidas, su apeliaciniu skundu susijusias išlaidas ir BPV bylinėjimosi išlaidas.
3.
Komisija padengia savo išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	Žr. BPM reglamento 3 ir 19 konstatuojamąsias dalis (taip pat žr. nuorodą šios išvados 3 išnašoje) ir 2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/59/ES, kuria nustatoma kredito įstaigų ir investicinių įmonių gaivinimo ir pertvarkymo sistema ir iš dalies keičiamos Tarybos direktyva 82/891/EEB, direktyvos 2001/24/EB, 2002/47/EB, 2004/25/EB, 2005/56/EB, 2007/36/EB, 2011/35/ES, 2012/30/ES bei 2013/36/ES ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (ES) Nr. 1093/2010 bei (ES) Nr. 648/2012 (OL L 173, 2014, p. 190; toliau – BGPD), 5, 76 ir 104 konstatuojamąsias dalis.
(
3
)	2014 m. liepos 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 806/2014, kuriuo nustatomos kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių pertvarkymo vienodos taisyklės ir vienoda procedūra, kiek tai susiję su bendru pertvarkymo mechanizmu ir Bendru pertvarkymo fondu, ir iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010 (OL L 225, 2014, p. 1; toliau – BPM reglamentas).
(
4
)	Taigi komerciniai bankai, turintys veiklos leidimą valstybėje narėje, kuri dalyvauja bendrame priežiūros mechanizme (anglų k. Single Surveillance Mechanism – SSM). Tai yra visos euro zonos valstybės narės, o nuo 2020 m. spalio 1 d. – taip pat Kroatija ir Bulgarija.
(
5
)	Žr. BGPD 100 straipsnį. Šis įpareigojimas bankų sąjungos valstybėms narėms nuo 2016 m. praktiškai buvo pakeistas jų dalyvavimu steigiant BPF.
(
6
)	Žr. BPM reglamento 107 konstatuojamąją dalį.
(
7
)	Pagal 2014 m. balandžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/49/ES dėl indėlių garantijų sistemų (OL L 173, 2014, p. 149) 6 straipsnio 1 dalį valstybės narės užtikrina, kad kiekvieno indėlininko indėliai būtų apdraudžiami iki 100000 EUR.
(
8
)	Žr. 2014 m. gruodžio 19 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/81, kuriuo nustatomos vienodos Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 806/2014 nuostatų dėl ex ante įnašų į Bendrą pertvarkymo fondą taikymo sąlygos (OL L 15, 2015, p. 1; toliau – Įgyvendinimo reglamentas 2015/81), 8 straipsnio 2 dalį.
(
9
)	Žr. visų pirma 2019 m. lapkričio 14 d. Sprendimą State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967), 2019 m. gruodžio 3 d. Sprendimą Iccrea Banca (C‑414/18, EU:C:2019:1036) ir 2021 m. liepos 15 d. Sprendimą Komisija / Landesbank Baden‑Württemberg ir BPV (C‑584/20 P ir C‑621/20 P, EU:C:2021:601).
(
10
)	Žr. nuorodą 3 išnašoje.
(
11
)	Žr. nuorodą 2 išnašoje.
(
12
)	Žr. nuorodą 8 išnašoje.
(
13
)	OL L 11, 2015, p. 44.
(
14
)	OL L 337, 2017, p. 6.
(
15
)	Žr. 2013 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (ES) Nr. 1024/2013, kuriuo Europos Centriniam Bankui pavedami specialūs uždaviniai, susiję su rizikos ribojimu pagrįstos kredito įstaigų priežiūros politika (OL L 287, 2013, p. 63; toliau – Reglamentas dėl bendro priežiūros mechanizmo), 6 straipsnio 4 dalį.
(
16
)	2018 m. vasario 23 d. Sprendimas SRB/EES/2018/09.
(
17
)	SRB/ES/SRF/2018/03.
(
18
)	Skundžiamo sprendimo 65–76 punktai.
(
19
)	Skundžiamo sprendimo 77–90 punktai, visų pirma 84 punktas.
(
20
)	Skundžiamo sprendimo 77–111 punktai.
(
21
)	Žr. visų pirma skundžiamo sprendimo 120–129 punktus.
(
22
)	Šiuo klausimu žr. skundžiamo sprendimo 92–96 punktus.
(
23
)	Šiuo klausimu žr. skundžiamo sprendimo 65–76 punktus.
(
24
)	Žr. visų pirma skundžiamo sprendimo 80–89 punktus.
(
25
)	Žr. BPM reglamento 70 straipsnio 1 dalį.
(
26
)	Bet kuriuo atveju tol, kol dėl naudojimosi Fondu arba dėl tolesnio apdraustųjų indėlių didėjimo turimi finansiniai ištekliai nesumažės iki mažiau nei 2/3 1 % visų apdraustųjų indėlių sumos atitinkamu momentu; žr. BPM reglamento 69 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą.
(
27
)	Šis reglamentas tiesiogiai taikomas dėl įnašų, skirtų nacionalinėms finansavimo struktūroms, rinkimo. Vis dėlto įsigaliojus BPM reglamentui visoms į jo taikymo sritį patenkančioms įstaigoms bankų sąjungos valstybėse narėse šias finansavimo struktūras pakeitė BPF. Todėl Deleguotasis reglamentas 2015/63 analogiškai taikomas ir apskaičiuojant ex ante įnašus į BPF; žr. BPM reglamento 70 straipsnio 6 dalį.
(
28
)	Iš tikrųjų kaip pagrindas taikomas derinys – vidutinė apdraustųjų indėlių atitinkamoje valstybėje narėje suma ir bendra apdraustųjų indėlių visose dalyvaujančiose valstybėse narėse per ankstesnius metus suma; žr. Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 1 dalį. Visgi supratimui, kaip veikia įnašų rinkimo sistema, tai neturi lemiamos reikšmės. Per kelerius ankstesnius metus BPV atitinkamai nustatė metinę bendrą sumą, atitinkančią 1/8 1,05–1,35 % taip apskaičiuotos vidutinės apdraustųjų indėlių ankstesniais metais sumos; žr. https://www.srb.europa.eu/en/content/2020-srf-levies-ex-ante-contributions.
(
29
)	Žr. Deleguotojo reglamento 2015/63 4 straipsnio 1 dalį ir 14 straipsnio 1–4 dalis, taip pat 2019 m. lapkričio 14 d. Sprendimą State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967, 42 punktas).
(
30
)	Žr. 2013 m. liepos 10 d. Komisijos pasiūlymo dėl BPM reglamento, COM(2013) 520 final, p. 16 ir 17.
(
31
)	Šiuo klausimu žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimą Komisija / Landesbank Baden‑Württemberg ir BPV (C‑584/20 P ir C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 117 punktas).
(
32
)	Arba „tikslios apžvalgos“ momentas, kaip suformuluota generalinio advokato M. Campos Sánchez‑Bordona išvadoje byloje State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:539, 71 punktas).
(
33
)	Žr. visų pirma šios išvados 54 ir 55 punktus.
(
34
)	Taip pat žr. 2013 m. liepos 10 d. Komisijos pasiūlymo dėl BPM reglamento, COM(2013) 520 final, p. 15.
(
35
)	Žr. BPM reglamento 107 konstatuojamąją dalį.
(
36
)	Šiuo klausimu taip pat žr. mano išvadą bylose Aeris Invest / BPV ir Algebris (UK) ir Anchorage Capital Group / BPV (C‑874/19 P ir C‑934/19 P, EU:C:2021:563, 104 punktas). Taip pat žr. 2013 m. liepos 10 d. Komisijos pasiūlymo dėl BPM reglamento, COM(2013) 520 final, p. 15.
(
37
)	2021 m. liepos 15 d. Sprendimas Komisija / Landesbank Baden‑Württemberg ir BPV (C‑584/20 P ir C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 113 punktas).
(
38
)	Taip pat žr. šios išvados 54 punktą.
(
39
)	Žr. Įgyvendinimo reglamento 2015/81 11 konstatuojamąją dalį.
(
40
)	Šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 14 d. Sprendimą State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967, 43 punktas).
(
41
)	2019 m. lapkričio 14 d. Sprendimas State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967, 44 punktas).
(
42
)	Žr. BPM reglamento 20 ir 102 konstatuojamąsias dalis.
(
43
)	Šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 14 d. Sprendimą State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967, 43 punktas).
(
44
)	Šiuo klausimu taip pat žr. šios išvados 69 punktą.
(
45
)	Šiuo klausimu žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimą Komisija / Landesbank Baden‑Württemberg ir BPV (C‑584/20 P ir C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 117 punktas).
(
46
)	Šiuo klausimu žr. visų pirma skundžiamo sprendimo 86 punktą.
(
47
)	Įnašai vėl gali būti renkami, kai tikslinis lygis, pvz., panaudojus Fondo lėšas, tampa mažesnis nei 2/3 1 % apdraustųjų indėlių sumos; žr. BPM reglamento 69 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą ir šios išvados 53 punktą.
(
48
)	Šiuo klausimu taip pat žr. šios išvados 54–56 punktus.
(
49
)	Žr. skundžiamo sprendimo 110 ir 111 punktus.
(
50
)	Žr., pvz., 2015 m. liepos 9 d. Sprendimą Cabinet Medical Veterinar Dr. Tomoiagă Andrei (C‑144/14, EU:C:2015:452, 34 ir 35 punktai).
(
51
)	Šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 28 d. Sprendimą Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 217 ir 218 punktai) ir 2017 m. kovo 28 d. Sprendimą Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, 167 punktas).
(
52
)	Nuostata laikytina negaliojančia tik tuomet, kai negalimas jos išaiškinimas, kuris būtų suderinamas su viršesniais principais arba teisės nuostatomis; šiuo klausimu žr. 1995 m. birželio 29 d. Sprendimą Ispanija / Komisija (C‑135/93, EU:C:1995:201, 37 punktas), 2001 m. spalio 4 d. Sprendimą Italija / Komisija (C‑403/99, EU:C:2001:507, 28 ir 37 punktai) ir 2007 m. birželio 26 d. Sprendimą Ordre des barreaux francophones et germanophone ir kt. (C‑305/05, EU:C:2007:383, 28 punktas).
(
53
)	Žr. visų pirma šios išvados 64–69 punktus.
(
54
)	Žr. 2014 m. spalio 2 d. Sprendimą Strack / Komisija (C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, 78 punktas), 2016 m. sausio 28 d. Sprendimą Éditions Odile Jacob / Komisija (C‑514/14 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2016:55, 40 punktas) ir 2019 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą HTTS / Taryba (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 100 punktas).
(
55
)	Bankų sąjungos valstybėse narėse įnašai, skirti nacionalinei finansavimo struktūrai, teberenkami iš įmonių, kurioms netaikomas BPM reglamentas.
(
56
)	Žr. IGA 12 konstatuojamąją dalį ir 3 straipsnio 3 dalį.
(
57
)	Dėl išsamesnės informacijos žr. Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 1 dalį.
(
58
)	Žr. skundžiamo sprendimo 100 punktą.
(
59
)	Žr. šios išvados 33 punktą.
(
60
)	Žr. BPM reglamento 67 straipsnio 4 dalį ir IGA 1 straipsnio 1 dalį ir 3 straipsnio 1 dalį.
(
61
)	Žr. IGA 9 konstatuojamąją dalį.
(
62
)	Šiuo klausimu taip pat žr. šios išvados 67 punktą.
(
63
)	Taip pat žr. šios išvados 108 punktą.
(
64
)	Dėl plačios teisės aktų leidėjo diskrecijos šioje srityje taip pat žr. šios išvados 60 ir 76 punktus.
(
65
)	Šiuo klausimu taip pat žr. šios išvados 69 ir 76 punktus.
(
66
)	Šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 14 d. Sprendimą State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967, 43 punktas).
(
67
)	Žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimą Komisija / Landesbank Baden‑Württemberg ir BPV (C‑584/20 P ir C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 103 ir 104 punktai).
(
68
)	Žr. 2008 m. liepos 10 d. Sprendimą Bertelsmann ir Sony Corporation of America / Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 181 punktas), 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimą Taryba / Bamba (C‑417/11 P, EU:C:2012:718, 60 punktas) ir 2021 m. balandžio 22 d. Sprendimą Taryba / PKK (C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 55 ir 56 punktai).
(
69
)	2008 m. liepos 10 d. Sprendimas Bertelsmann ir Sony Corporation of America / Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 181 punktas).