62006CC0521
GENERALINIO ADVOKATO
YVES BOT IŠVADA,
pateikta 2008 m. balandžio 3 d. (
1
)
Byla C-521/06 P
Athinaïki Techniki AE
prieš
Europos Bendrijų Komisiją
„Apeliacinis skundas — Valstybės pagalba — Graikijos Respublikos suteikta pagalba konsorciumui Hyatt Regency — Skundas — Sprendimas nutraukti skundo nagrinėjimą — Reglamentas (EB) Nr. 659/1999 — 4, 13 ir 20 straipsniai — „Akto, dėl kurio galima pareikšti ieškinį“ sąvoka pagal EB 230 straipsnį“
1.
Šioje byloje Teisingumo Teismas turi padaryti papildomų patikslinimų dėl skundą pateikusių asmenų teisių vykstant valstybės pagalbos kontrolės procedūrai.
2.
Kyla klausimas, ar Europos Bendrijų Komisijos sprendimas nutraukti skundo dėl su EB sutartimi nesuderinamos pagalbos nagrinėjimą remiantis tuo, kad ji neturi pakankamo pagrindo nei priimti pozicijos dėl šios pagalbos buvimo arba jos suderinamumo su bendrąja rinka, nei pradėti oficialios tyrimo procedūros, yra sprendimas, dėl kurio skundą pateikęs asmuo gali pareikšti ieškinį.
3.
2006 m. rugsėjo 26 d. Nutartyje Athinaïki Techniki prieš Komisiją (
2
) Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismas, remdamasis Komisijos palaikoma pozicija, nusprendė, kad priemonė, kaip antai nagrinėjimo nutraukimas, nėra sprendimas, ir dėl jos pareikštą ieškinį atmetė kaip nepriimtiną. Šiuo apeliaciniu skundu Athinaïki Techniki AE (
3
) ginčija tokį vertinimą.
4.
Šioje išvadoje nurodysiu, kad, mano nuomone, Athinaïki Techniki pateiktas apeliacinis skundas yra pagrįstas ir kad toks skundo dėl tariamos valstybės pagalbos nagrinėjimo nutraukimas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį.
5.
Nagrinėdamas antrąjį pagrindą, kurį Komisija nurodė pagrįsdama savo prieštaravimą dėl ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo ir kuris susijęs su tuo, kad ieškinys buvo pavėluotas, taip pat turėsiu išnagrinėti Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento nuostatas, kuriose numatyta galimybė kreiptis į šį teismą išsiunčiant ieškinio pareiškimą telefaksu, ir patikslinti reikalavimo, kad telefaksu pateikta ieškinio pareiškimo versija būtų tapati originalui, kuris turi būti pateiktas kanceliarijai per dešimt dienų, taikymo ribas.
I — Teisės aktai, susiję su valstybės pagalba
6.
Nuosekliai išdėstysiu svarbias Sutarties ir Reglamento (EB) Nr. 659/1999 (
4
), kuriame buvo kodifikuota Komisijai Sutartimi suteiktų įgaliojimų įgyvendinimo praktika, nuostatas, taip pat pagrindines teismų praktikos kryptis, susijusias, pirma, su Komisijos pareigomis jai gavus skundą dėl nacionalinių priemonių, kaip antai Sutarčiai prieštaraujanti valstybės pagalba, ir, antra, su skundą pateikusių asmenų teisėmis.
A — Sutartis
7.
Pagal EB 87 straipsnį iš esmės yra draudžiama, numačius šio straipsnio 2 ir 3 dalyse išvardytas išimtis (
5
), valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri iškraipo arba gali iškraipyti konkurenciją bendrojoje rinkoje.
8.
Siekiant užtikrinti šių nuostatų įgyvendinimą ir suderinti valstybių narių teisę įsikišti su tuo, kad Europos Sąjungoje yra užtikrinama neiškreipta konkurencija, Sutartyje numatyta valstybės pagalbos kontrolės ir išankstinio leidimo procedūra, kurioje pagrindinis vaidmuo skirtas Komisijai.
9.
Pagal EB 88 straipsnio 1 dalį Komisija kartu su valstybėmis narėmis nuolat kontroliuoja visas tose valstybėse esamas pagalbos sistemas ir joms siūlo atitinkamas priemones, reikalingas bendrajai rinkai laipsniškai plėtoti arba jai veikti.
10.
EB 88 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje Komisijai taip pat pavedama atlikti užduotį – vertinti pagalbos suderinamumą su EB 87 straipsniu ir, jei pagalba nesuderinama, nuspręsti, kad atitinkama valstybė turi ją nutraukti. EB 88 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje iš esmės yra nustatyta, kad „jei paprašiusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas Komisija nustato, jog tam tikra valstybės ar iš jos išteklių teikiama pagalba yra pagal 87 straipsnį nesuderinama su bendrąja rinka arba kad tokia pagalba netinkamai naudojama, ji priima sprendimą, reikalaujantį, kad atitinkama valstybė narė per Komisijos nustatytą laiką tokią pagalbą panaikintų ar pakeistų“.
11.
Galiausiai EB 88 straipsnio 3 dalyje valstybės narės įpareigojamos pranešti Komisijai apie savo ketinimus suteikti arba pakeisti pagalbą ir joms draudžiama tokius ketinimus įgyvendinti, kol nėra sprendimo pagal EB 88 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą.
12.
EB 88 straipsnyje numatyta tyrimo procedūra buvo aiškinama taip, kad ją gali sudaryti du etapai, t. y. pirminis patikrinimas ir prireikus – jei Komisija abejoja dėl numatytos pagalbos suderinamumo su bendrąja rinka arba mano, kad ši pagalba su ja nesuderinama, – išsamesnis tyrimas, skirtas tam, kad Komisija gautų visą informaciją apie bylos aplinkybes. Pagal EB 88 straipsnio 2 dalį šiuo tikslu ji turi nurodyti suinteresuotosioms šalims pateikti savo pastabas (
6
).
B — Reglamentas Nr. 659/1999
13.
Reglamente Nr. 659/1999 buvo kodifikuota Komisijai EB 88 straipsniu suteiktų įgaliojimų įgyvendinimo praktika. Pagal šio reglamento antrą konstatuojamąją dalį jis buvo parengtas remiantis Teisingumo Teismo praktika.
14.
Pagal šį reglamentą suinteresuotoji valstybė narė iš esmės įpareigojama iš anksto pranešti Komisijai apie bet kuriuos planus skirti naują pagalbą ir ji turi pateikti visą reikiamą informaciją, kad ši galėtų priimti sprendimą dėl tų planų (
7
).
15.
Sprendimai, kuriuos gali priimti Komisija, išvardyti minėto reglamento 4 ir 7 straipsniuose.
16.
Reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnyje išvardyti sprendimai, kurie gali būti priimti po „pirminio pranešimo patikrinimo“ etapo. Komisija turi tris galimybes. Ji gali nuspręsti, kad pranešime nurodyta priemonė nėra pagalba arba kad tai yra su bendrąja rinka suderinama pagalba (sprendimas neteikti prieštaravimų), arba kad kyla abejonių dėl pranešime nurodytos priemonės suderinamumo su minėta rinka, ir pradėti oficialią tyrimo procedūrą (sprendimas pradėti oficialią tyrimo procedūrą).
17.
Šie sprendimai turi būti priimti per du mėnesius nuo pranešimo apie planus gavimo dienos, jei šis pranešimas laikomas išsamiu. Jei Komisija mano, kad pranešimas neišsamus, ji gali prašyti suinteresuotosios valstybės narės pateikti visą reikiamą papildomą informaciją (
8
).
18.
Jei Komisija nusprendžia pradėti oficialią tyrimo procedūrą, Reglamento Nr. 659/1999 6 straipsnyje yra numatyta, kad ji nurodo suinteresuotajai valstybei narei ir kitoms suinteresuotosioms šalims pateikti pastabas per jos nustatytą laikotarpį.
19.
„Suinteresuotosios šalys“ šio reglamento 1 straipsnio h punkte yra apibūdintos kaip „kiekviena valstybė narė ir bet kuris asmuo, įmonė arba įmonių asociacija, kurios interesams gali turėti įtakos pagalbos skyrimas, ypač pagalbos gavėjas, konkuruojančios įmonės ir prekybinės asociacijos“.
20.
Pasibaigus oficialiai tyrimo procedūrai, Komisija pagal minėto reglamento 7 straipsnį turi priimti sprendimą, konstatuojantį, kad pranešime nurodyta priemonė nėra pagalba arba kad ši priemonė – su bendrąja rinka suderinama pagalba, arba kad tai yra su ja nesuderinama pagalba.
21.
Reglamento Nr. 659/1999 10–15 straipsniuose taip pat numatyta procedūra, kurios Komisija turi laikytis neteisėtos pagalbos atveju. Pagalba yra neteisėta, jei suinteresuotoji valstybė narė ją įgyvendina iš anksto neinformavusi Komisijos, pažeisdama EB 88 straipsnio 3 dalies nuostatas (
9
).
22.
Šio reglamento 10 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Jeigu Komisija turi iš bet kurio šaltinio gautą informaciją apie įtariamą neteisėtą pagalbą, tokią informaciją ji iš karto patikrina.“
23.
Minėto reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Galimos neteisėtos pagalbos patikrinimas užbaigiamas priimant sprendimą pagal 4 straipsnį <…>. Jeigu priimami sprendimai pradėti oficialią tyrimo procedūrą, bylos svarstymas užbaigiamas priimant sprendimą pagal 7 straipsnį. <…>“
24.
Reglamento Nr. 659/1999 20 straipsnis konkrečiai skirtas suinteresuotųjų šalių teisėms. Jo 1 dalyje primenama, kad po to, kai Komisija priima sprendimą pradėti oficialią tyrimo procedūrą, kiekviena suinteresuotoji šalis gali pateikti pastabas. Jame priduriama, kad kiekvienai minėtas pastabas pateikusiai suinteresuotajai šaliai ir kiekvienam individualiam pagalbos gavėjui išsiunčiama Komisijos sprendimo, priimto pasibaigus šiai procedūrai, kopija.
25.
Savo ruožtu šis ginčas yra daugiausia susijęs su šio reglamento 20 straipsnio 2 dalimi:
„Kiekviena suinteresuotoji šalis gali pranešti Komisijai apie kiekvieną įtariamą neteisėtą pagalbą ir apie kiekvieną įtariamą netinkamą pagalbos taikymą. Jeigu Komisija mano, kad pagal jos turimą informaciją nėra pakankamo pagrindo bylai įvertinti, ji apie tai praneša suinteresuotajai šaliai. Jeigu Komisija, remdamasi pateiktos informacijos turiniu, priima sprendimą dėl bylos, sprendimo kopiją ji išsiunčia suinteresuotajai šaliai.“
26.
Toliau minėto reglamento 20 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad suinteresuotosios šalies prašymu jai pateikiama sprendimo, priimto pagal šio reglamento 4 ir 7 straipsnius, kopija.
27.
Be to, pagal Reglamento Nr. 659/1999 25 straipsnį sprendimai, priimti taikant šį reglamentą, yra skirti suinteresuotajai valstybei narei.
C — Teismų praktika, susijusi, pirma, su Komisijos pareigomis jai gavus skundą dėl įtariamos valstybės pagalbos ir, antra, su skundą pateikusių asmenų teisėmis
28.
Komisijos pareigos jai gavus skundą dėl nacionalinės priemonės, kaip antai Sutarčiai prieštaraujanti valstybės pagalba, ir skundą pateikusių asmenų teisės vykstant valstybės pagalbos kontrolės procedūrai teismų praktikoje remiantis EB 87 ir 88 straipsniais buvo nustatytos, kai Reglamentas Nr. 659/1999 dar nebuvo priimtas ar nebuvo taikomas.
29.
Kadangi šis reglamentas, priimtas įgyvendinant šiuos Sutarties straipsnius, negali susiaurinti jų taikymo ribų (
10
) ir kadangi jame perimama nusistovėjusi teismų praktika ją kodifikuojant, ši praktika yra svarbi aiškinant jo nuostatas.
1. Komisijos pareigos
30.
Komisijos pareigos jai gavus skundą dėl tariamos valstybės pagalbos yra grindžiamos šiais dviem dalykais. Šios pareigos kyla, pirma, iš to, kad ši institucija, jei atsiribosime nuo įgaliojimų, kurie Europos Sąjungos Tarybai yra suteikiami pagal EB 88 straipsnio 2 dalies trečiąją pastraipą, turi išimtinę kompetenciją vertinti pagalbos suderinamumą su Sutartimi. Antra, jos grindžiamos tuo, kad yra bendras valstybės pagalbos draudimas. Atsižvelgdama į šią išimtinę kompetenciją ir į šį bendrą draudimą Komisija turi pareigą rūpintis, kad jokia pagalba, prieštaraujanti Sutarčiai, nebūtų suteikta arba palikta galioti (
11
).
31.
Teismų praktikoje yra nustatyta, kad kai į Komisiją kreipiamasi su skundu, kyla šios su jo nagrinėjimu susijusios pasekmės turinio ir laiko atžvilgiu.
32.
Turinio atžvilgiu Komisija visų pirma turi rūpestingai ir nešališkai ištirti skundą (
12
). Dėl šios rūpestingumo pareigos jai gali prireikti ištirti faktines ir teisines aplinkybes, kurių skundą pateikęs asmuo tiesiogiai nenurodė (
13
).
33.
Atvirkščiai, šiuo procedūros etapu Komisija neprivalo išklausyti skundą pateikusio asmens arba kitų „suinteresuotųjų šalių“ pagal EB 88 straipsnio 2 dalį. Ši pareiga jai kyla tik vykstant oficialiai tyrimo procedūrai (
14
).
34.
Toliau, jei Komisija nusprendžia, kad skunde nurodyta priemonė nėra pagalba, ji privalo pakankamai aiškiai nurodyti priežastis, kodėl skunde nurodytų faktinių ir teisinių aplinkybių nepakako įrodyti tokios pagalbos buvimą (
15
). Tas pats reikalavimas motyvuoti turi logiškai iškilti, ir jei Komisija nusprendžia, kad nurodyta priemonė yra su bendrąja rinka suderinama pagalba.
35.
Be to, jei pasibaigus pirminio patikrinimo etapui Komisija įsitikina, kad nurodyta priemonė yra su bendrąja rinka nesuderinama valstybės pagalba, arba jei ji turi rimtų sunkumų nustatyti, ar pagalba yra suderinama su šia rinka, ji privalo pradėti oficialią tyrimo procedūrą, kaip ir tuo atveju, kai suinteresuotoji valstybė narė praneša apie atitinkamą priemonę (
16
).
36.
Laiko atžvilgiu Pirmosios instancijos teismas, remdamasis išimtine Komisijos kompetencija ir bendru valstybės pagalbos draudimu, taip pat yra nustatęs, kad ši institucija, gavusi skundą, negali neapibrėžtam terminui atidėti pirminio skunde nurodytų valstybės priemonių patikrinimo. Pirmosios instancijos teismo teigimu, ji turi atlikti šį pirminį patikrinimą per protingą terminą (
17
).
37.
Ar šis terminas yra protingas, turi būti vertinama atsižvelgiant į kiekvienos bylos aplinkybes, pirmiausia į jos kontekstą ir sudėtingumą, taip pat į skirtingus procedūros etapus (
18
).
2. Skundą pateikusio asmens teisės
38.
Teismų praktika, susijusi su skundą pateikusių asmenų teisėmis vykstant valstybės pagalbos kontrolės procedūrai, yra grindžiama prielaida, kad atitinkami Komisijos priimti sprendimai yra skirti valstybėms narėms, taip pat ir tuo atveju, jei šie sprendimai yra priimti gavus skundą dėl tam tikros priemonės kaip Sutarčiai prieštaraujančios valstybės pagalbos (
19
).
39.
Taip pat primintina, kad pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl kitam asmeniui skirto sprendimo tik tuo atveju, kai šis sprendimas yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susijęs.
40.
Skundą pateikusių asmenų teisės vykstant valstybės pagalbos kontrolės procedūrai, kurios buvo patikslintos teismų praktikoje, priklauso, pirma, nuo klausimo, ar šie skundą pateikę asmenys turi suinteresuotųjų šalių statusą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį, ir, antra, nuo jų ieškinio dalyko.
41.
Pirma, suinteresuotosios šalies sąvoka pagal šią nuostatą buvo plačiai apibrėžta kaip apimanti asmenis, įmones arba įmonių asociacijas, kurių interesams pagalbos suteikimu galėjo būti daroma įtaka, t. y. visų pirma konkuruojančias įmones ir profesines organizacijas (
20
). Šis apibrėžimas buvo pakartotas Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio h punkte.
42.
Darytina išvada, kad kiekvienai įmonei, besiremiančiai konkurenciniu santykiu, net ir potencialiu, gali būti pripažintas suinteresuotosios šalies statusas pagal EB 88 straipsnio 2 dalį.
43.
Antra, šių suinteresuotųjų šalių teisė pareikšti ieškinį yra grindžiama procesinėmis teisėmis, kurias joms suteikia ši nuostata. Pagal ją Komisija, pradėjusi oficialią tyrimo procedūrą, – ir tik šiuo etapu, – privalo gauti jų pastabas (
21
).
44.
Teismų praktikoje iš to buvo padaryta išvada, kad kai Komisija, nepradėjusi šios procedūros, nusprendžia, kad skundą pateikusio asmens nurodyta priemonė nėra pagalba arba kad tai yra su bendrąja rinka suderinama pagalba, šis skundą pateikęs asmuo, jei jis yra suinteresuotoji šalis pagal EB 88 straipsnio 2 dalį, turi teisę ginčyti šį sprendimą Bendrijos teisme (
22
).
45.
Tačiau Teisingumo Teismas yra pažymėjęs, kad šis ieškinio dalykas gali būti tik šioje nuostatoje numatytų procesinių teisių gynyba, t. y. juo turi būti ginčijama tai, kad nebuvo pradėta oficiali tyrimo procedūra (
23
).
46.
Taigi, suinteresuotosios šalies statusas pagal EB 88 straipsnio 2 dalį leidžia daryti išvadą, kad skundą pateikęs asmuo yra tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su ginčijamu sprendimu pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą, jei jis ginčija tai, kad nebuvo pradėta oficiali tyrimo procedūra.
47.
Atvirkščiai, jei skundą pateikęs asmuo ginčija paties sprendimo, kuriuo įvertinama pagalba, pagrįstumą arba jei jis ginčija sprendimą, priimtą pasibaigus oficialiai tyrimo procedūrai, jis yra tokioje pačioje padėtyje kaip ir bet koks privatus asmuo, siekiantis ginčyti ne jam skirtą sprendimą. Taigi jo ieškinio priimtinumui taikoma sąlyga – įrodymas, kad šis sprendimas turi jam įtakos pagal teismų praktiką, suformuluotą sprendime Plaumann prieš Komisiją (
24
), t. y. kad šis sprendimas jį paveikia dėl ypatingų požymių arba faktinių aplinkybių, jį išskiriančių iš kitų asmenų (
25
).
48.
Teismų praktikoje buvo pripažinta, kad taip gali būti, be kita ko, tuo atveju, kai nagrinėjamo sprendimo dalyku esanti pagalba smarkiai paveikė skundą pateikusio asmens padėtį rinkoje (
26
). Nepakanka būti potencialiu konkurentu ir turėti suinteresuotosios šalies statusą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį, kad būtų suteikta teisė pareikšti ieškinį Bendrijos teisme ginčijant paties sprendimo, kuriuo įvertinama pagalba, pagrįstumą (
27
).
49.
Galiausiai Pirmosios instancijos teismas minėtame sprendime Air One prieš Komisiją išplėtė skundą pateikusio asmens, kuris yra suinteresuotoji šalis pagal EB 88 straipsnio 2 dalį, teises pareikšti ieškinį, grindžiamą EB 232 straipsniu, nusprendęs, kad šio skundą pateikusio asmens ieškinys dėl Komisijos neveikimo yra priimtinas, kai ši, gavusi jo skundą, nepriėmė sprendimo (
28
).
50.
Pirmosios instancijos teismas atmetė Komisijos argumentą, pagal kurį Air One SpA turėjo įrodyti, kad jos padėtį konkurencijos atžvilgiu smarkiai paveikė skunde nurodyta priemonė.
51.
Air One SpA pareikšto ieškinio dėl neveikimo priimtinumą jis pagrindė tuo, kad ši bendrovė, būdama nurodytos pagalbos gavėjo konkurentė skrydžių į kai kuriuos Italijos miestus atžvilgiu, turi suinteresuotosios šalies statusą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį ir todėl teisę ginčyti Komisijos sprendimą, priimtą nepradėjus oficialios tyrimo procedūros, kad apgintų savo procesines teises (
29
).
II — Faktinės bylos aplinkybės
52.
Faktinės bylos aplinkybės skundžiamojoje nutartyje išdėstytos taip:
„1
2001 m. spalio mėn. Graikijos valdžios institucijos pradėjo viešojo pirkimo procedūrą, siekdamos perleisti 49 % kazino Mont Parnès kapitalo. Konkuravo du dalyviai, t. y. konsorciumas Casino Attikis ir Hyatt Consortium. Po tariamai reikalavimų neatitinkančios procedūros sutartis buvo sudaryta su Hyatt Consortium.
2
Konsorciumo Casino Attikis narė bendrovė Egnatia SA, kurią po susijungimo perėmė (Athinaïki Techniki), pateikė skundus Komisijos Vidaus rinkos generalinio direktorato ir Konkurencijos generalinio direktorato tarnyboms. Pirmojo generalinio direktorato prašyta patikrinti, ar ginčijama procedūra atitinka Bendrijos viešųjų pirkimų teisę, o į antrąjį kreiptasi su skundu dėl valstybės pagalbos, suteiktos Hyatt Consortium per tą pačią procedūrą.
3
2003 m. liepos 15 d. laišku Konkurencijos generalinis direktoratas (Athinaïki Techniki) priminė savo sprendimų priėmimo praktiką, pagal kurią valstybinio turto perleidimas taikant viešo konkurso procedūrą nėra laikomas valstybės pagalba, jei ta procedūra vyko skaidriu ir nediskriminaciniu būdu. Todėl jis pranešė, kad nuomonės nepareikš, kol Vidaus rinkos generalinis direktoratas baigs aptariamosios viešojo pirkimo procedūros tyrimą.
4
2003 m. rugpjūčio 28 d. elektroniniu laišku (Athinaïki Techniki) atstovas iš esmės pareiškė, kad skundas dėl valstybės pagalbos suteikimo yra susijęs su kitokiomis nei viešojo pirkimo procedūros aplinkybėmis ir kad dėl to Konkurencijos generalinio direktorato tarnybos neturėtų laukti Vidaus rinkos generalinio direktorato išvadų.
5
2003 m. rugsėjo 16 d. laiške Konkurencijos generalinio direktorato tarnybos pakartojo 2003 m. liepos 15 d. laiške išdėstytas mintis, tačiau paragino (Athinaïki Techniki) pateikti papildomos informacijos apie bet kokią kitą pagalbą, kuri nebūtų susijusi su kazino pardavimo konkursu.
6
2004 m. sausio 22 d. ir rugpjūčio 4 d. laiškais Vidaus rinkos generalinio direktorato tarnybos informavo (Athinaïki Techniki), kad neketina toliau nagrinėti joms pateiktų dviejų skundų.
7
2004 m. gruodžio 2 d. laišku <…> Konkurencijos generalinis direktoratas (Athinaïki
Techniki) nurodė, jog 2003 m. rugsėjo 16 d. laišku Komisija jam pranešė, kad „remiantis jos turima informacija nėra pakankamo pagrindo tęsti šios bylos tyrimą“. (2004 m. gruodžio 2 d.) laiške taip pat buvo patikslinta, kad „nesant papildomos informacijos, kurios pagrindu būtų galima tęsti tyrimą, 2004 m. birželio 2 d. Komisija nutraukė bylos nagrinėjimą.““
III — Ieškinys Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamoji nutartis
53.
2005 m. vasario 11 d.Athinaïki Techniki Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai telefaksu nusiuntė ieškinio pareiškimo kopiją. 2005 m. vasario 18 d. minėtai kanceliarijai buvo pateiktas pasirašytas ieškinio pareiškimo originalas.
54.
Šiame procesiniame dokumente Athinaïki Techniki prašė panaikinti Komisijos sprendimą nutraukti skundo nagrinėjimą ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas. Pagrįsdama savo ieškinį ji nurodė du pagrindus, susijusius, pirma, su Komisijos pareigos pradėti oficialią tyrimo procedūrą ir, antra, su EB 87 straipsnio 1 dalies nuostatų pažeidimu. Athinaïki Techniki taip pat rėmėsi nepakankamu motyvavimu kiekviename iš savo ieškinio pagrindų.
55.
2005 m. kovo 1 d. laišku Pirmosios instancijos teismo kancleris Athinaïki Techniki pranešė, jog jis konstatavo, kad ieškinio pareiškimo versija, 2005 m. vasario 11 d. atsiųsta telefaksu, nėra visiškai tapati pasirašyto originalo, pateikto 2005 m. vasario 18 d., kopija, todėl šio dokumento pateikimo diena laikytina šio originalo pateikimo diena.
56.
2005 m. kovo 16 d. laišku Athinaïki Techniki atstovas Pirmosios instancijos teismo kancleriui paaiškino, kad siunčiant ieškinio pareiškimą telefaksu paskutinis jo puslapis buvo apgadintas ir todėl pakeistas, bet jo turinio jis nekeitė.
57.
Atskiruoju aktu, Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje įregistruotu 2005 m. balandžio 21 d., Komisija, remdamasi Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalimi, pateikė prieštaravimą dėl priimtinumo.
58.
2005 m. rugsėjo 8 d. Nutartimi Pirmosios instancijos teismas patenkino Athens Resort Casino AE Symmetochon (
30
) prašymą įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimus.
59.
Pagrįsdama savo prieštaravimą dėl priimtinumo, Komisija nurodė du pagrindus, susijusius, pirma, su tuo, kad ieškinio pareiškimas buvo pavėluotas, ir, antra, su tuo, kad 2004 m. gruodžio 2 d. laiškas savo pobūdžiu nėra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, ir kad nebuvo priimtas sprendimas.
60.
Skundžiamojoje nutartyje Pirmosios instancijos teismas nagrinėjo tik antrąjį pagrindą. Priimtinu jį paskelbė dėl šių motyvų.
61.
Pirmosios instancijos teismas pacitavo Reglamento Nr. 659/1999 20 straipsnio 2 dalies pirmąjį ir antrąjį sakinius. Jis priminė, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką ieškinį dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį galima pareikšti tik dėl teisės aktų ir sprendimų, sukeliančių privalomų teisinių pasekmių, kurios daro poveikį ieškovo interesams, aiškiai pakeisdamos jo teisinę padėtį.
62.
Jis nurodė, kad pagal šio reglamento 25 straipsnį Komisijos sprendimai, priimti valstybės pagalbos srityje, yra skirti valstybėms narėms, taip pat ir tuo atveju, kai jie priimami gavus skundą dėl tariamai Sutarčiai prieštaraujančios pagalbos, ir kad būtent dėl valstybei narei skirto sprendimo, o ne dėl skundą pateikusiam asmeniui skirto laiško prireikus turi būti pareiškiamas ieškinys dėl panaikinimo.
63.
Toliau Pirmosios instancijos teismas nusprendė:
„29
Šiuo atveju remiantis Reglamento Nr. 659/1999 20 straipsniu ginčijamu laišku, kuris nusiųstas tik (Athinaïki Techniki), buvo pranešta, kad Komisija, remdamasi turima informacija, mano, jog nėra pakankamo pagrindo nagrinėti atvejo, kuris aprašytas skunde. (Šiame laiške) Komisija nurodė, kad, negavusi papildomos informacijos, kurios pagrindu būtų galima tęsti tyrimą, 2004 m. birželio 2 d. ji nusprendė nutraukti Athinaïki Techniki skundo nagrinėjimą. Taigi Komisija nepriėmė galutinės pozicijos dėl Athinaïki Techniki skunde nurodytos priemonės vertinimo ir suderinamumo su bendrąja rinka.
30
Todėl ginčijamas laiškas nelaikomas sprendimu pagal Reglamento Nr. 659/1999 25 straipsnį ir nesukelia teisinių pasekmių. Taigi dėl šio laiško negalima pateikti ieškinio pagal EB 230 straipsnį.“
64.
Toliau jis atmetė Athinaïki Techniki argumentą, jog dėl to, kad negalima pareikšti ieškinio dėl laiško, kuriuo atmetamas skundas, iš teisės subjektų yra atimama teisė kreiptis į Bendrijos teismą. Jis nurodė, pirma, kad skundą pateikęs asmuo gali pateikti papildomos informacijos skundui pagrįsti ir kad, jei šios informacijos pakaktų, Komisija privalėtų dėl aptariamosios priemonės priimti poziciją, priimdama aktą, dėl kurio galima pareikšti ieškinį. Jis pažymėjo, kad, antra, skundą pateikęs asmuo taip pat turi galimybę pareikšti ieškinį dėl neveikimo pagal EB 232 straipsnio trečiąją pastraipą.
65.
Galiausiai jis atsakė į argumentus, pagal kuriuos laiškas dėl nagrinėjimo nutraukimo, pateiktas vykdant EB 81 ir 82 straipsnių taikymo procedūrą, savo pobūdžiu yra sprendimas. Jis nurodė, kad, priešingai nei šią procedūrą reglamentuojančios normos, Reglamentas Nr. 659/1999 skundą pateikusiam asmeniui nesuteikia jokių teisių, kol pradedama oficiali tyrimo procedūra.
66.
Pirmosios instancijos teismas atmetė ieškinį kaip nepriimtiną ir priteisė iš Athinaïki Techniki bylinėjimosi išlaidas.
IV — Apeliacinis skundas
A — Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
67.
Athinaïki Techniki pateikė 2006 m. gruodžio 18 d. apeliacinį skundą dėl skundžiamosios nutarties, kurį kanceliarija gavo 2006 m. gruodžio 21 dieną.
68.
Komisija ir į bylą įstojusi šalis Athens Resort Casino savo atsakymus į apeliacinį skundą pateikė atitinkamai 2007 m. vasario 5 d. ir kovo 15 dienomis.
69.
Nė viena iš šalių neprašė surengti posėdžio.
70.
2007 m. spalio 15 d. laišku Teisingumo Teismas nurodė šalims raštu priimti poziciją, ar ginčo sprendimui turi reikšmės:
—
principai, kylantys iš minėto sprendimo Komisija prieš Sytraval Brink’s France,
—
normos, kurios taikomos tuo atveju, kai atmetamas skundas vykstant EB 81 ir 82 straipsnių taikymo procedūrai, taip pat procedūrai antidempingo srityje.
71.
Apeliantė, Komisija ir Athens Resort Casino savo atsakymus Teisingumo Teismui pateikė atitinkamai 2007 m. lapkričio 21 d., lapkričio 5 d. ir lapkričio 20 dienomis.
72.
Apeliantė prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą nutartį, patenkinti Pirmosios instancijos teisme pareikštus reikalavimus ir priteisti iš Komisijos bei iš į bylą įstojusios šalies bylinėjimosi išlaidas.
73.
Komisija ir Athens Resort Casino prašo atmesti apeliacinį skundą kaip nepagrįstą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
B — Apeliacinio skundo pagrindai ir šalių argumentai
74.
Apeliantė teigia, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, skundžiamos nutarties 29 ir 30 punktuose nusprendęs, jog skundo nagrinėjimo nutraukimas nėra sprendimas.
75.
Ji nurodo, kad valstybės pagalbos srityje Komisija sprendimą priima tada, kai priima galutinę ir motyvuotą poziciją dėl nurodytos priemonės vertinimo.
76.
Athinaïki Techniki, kalbėdama apie tai, kad skundo nagrinėjimo nutraukimas yra galutinio pobūdžio, teigia, jog tokio pobūdžio negali paneigti skundą pateikusiam asmeniui suteikiama galimybė pateikti naujos informacijos.
77.
Kalbėdama apie motyvavimą ji nurodo, kad ginčijamas nagrinėjimo nutraukimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į aplinkybes. Šioje byloje Komisija skundo nagrinėjimą nutraukė remdamasi samprotavimu, kad sudarant viešojo pirkimo sutartį nėra suteikiama jokia valstybės pagalba, jei ši sutarties sudarymo procedūra vyko skaidriu ir nediskriminaciniu būdu. Taigi Komisija tyčia lakoniškai išdėstė 2004 m. gruodžio 2 d. laišką, nes jeigu ji pateiktų šiuos motyvus, būtų akivaizdu, kad nagrinėjimo nutraukimas savo pobūdžiu yra sprendimas. Taigi Pirmosios instancijos teismo vertinimas buvo visiškai formalus, nes jis grindžiamas minėto laiško žodžiais ir jame neatsižvelgiama į jo taikymo ribas bei bylos aplinkybes.
78.
Komisija ginčija šiuos argumentus. Ji teigia, kad 2004 m. gruodžio 2 d. laiške tėra informacija, pateikta Athinaïki Techniki taikant Reglamento Nr. 659/1999 20 straipsnį. Ji nurodo, kad tokia informacija buvo numatyta siekiant išvengti sprendimo priėmimo procedūros, nesant jokio patikimo ir išsamaus pagrindo.
79.
Be to, Komisija nurodo, kad pagal Reglamento Nr. 659/1999 25 straipsnį valstybės pagalbos srities sprendimai yra skirti valstybėms narėms ir kad prireikus suinteresuotosios šalys pagal EB 88 straipsnio 2 dalį gali ginčyti būtent šiuos sprendimus, o ne laišką, kuriuo pranešama apie jų turinį.
80.
Komisija taip pat pažymi, kad teismų praktikoje skirtumas tarp sprendimų ir informacinių laiškų yra nustatytas tiek dėl valstybės pagalbos, tiek dėl konkurencijos.
81.
Be to, ji pažymi, kad 2004 m. gruodžio 2 d. laišką pasirašė vienas iš institucijos pareigūnų, o ne vienas iš jos narių, ir kad šiame laiške nėra motyvų, dėl kurių nutraukiamas skundo nagrinėjimas.
82.
Komisijos teigimu, apeliantės argumentais iš tikrųjų siekiama nurodyti, kad suinteresuotoji valstybė narė nesilaikė normų, taikytinų viešųjų pirkimų srityje, o ieškiniu siekiama apeiti tai, kad privatus asmuo neturi galimybės ginčyti atsisakymo pareikšti ieškinį dėl įsipareigojimų nevykdymo valstybei narei.
83.
Remdamasi tais pačiais motyvais, kaip ir Komisija, Athens Resort Casino taip pat teigia, kad 2004 m. gruodžio 2 d. laiškas nėra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį.
84.
Be to, ji nurodo, kad Athinaïki Techniki ieškinio pareiškimas Pirmosios instancijos teisme yra nepriimtinas, nes jo originalą kanceliarija gavo tik 2005 m. vasario 18 dieną.
85.
Atsakydamos į Teisingumo Teismo klausimą visos šalys nurodė, kad minėtame sprendime Komisija prieš Sytraval Brink’s France nustatyti principai turi reikšmės šiam ginčui.
86.
Apeliantė pridūrė, kad pagal šiuos principus ji laikytina suinteresuotąja šalimi pagal EB 88 straipsnio 2 dalį ir tiesiogiai bei konkrečiai susijusiu asmeniu, nes jos skunde nurodyta pagalba smarkiai paveikė jos padėtį rinkoje.
87.
Taip pat ji nurodė, kad skundą pateikęs asmuo, jeigu jo skundo nagrinėjimas nutraukiamas vykstant EB 81 ir 82 straipsnio taikymo procedūrai, taip pat antidempingo procedūrai, turi teisę gauti motyvuotą sprendimą. Apeliantė pažymėjo, kad tokia teisė a fortiori turi būti ir valstybės pagalbos srityje, kadangi Komisija turi išimtinę kompetenciją, ir tai, ar pradedama oficiali tyrimo procedūra, nepriklauso nuo tikslingumo vertinimo.
88.
Savo ruožtu Komisija iš minėtame sprendime Komisija prieš Sytraval Brink’s France nustatytų principų padarė išvadą, kad skundo nagrinėjimo nutraukimas nėra sprendimas.
89.
Ji taip pat pažymėjo, kad skundą pateikusių asmenų teisės vykstant EB 81 ir 82 straipsnių taikymo procedūrai, taip pat procedūrai antidempingo srityje negali būti taikomos vykstant valstybės pagalbos kontrolės procedūrai, nes kiekvienoje srityje yra savos normos. Šiuo atžvilgiu ji remiasi 2005 m. vasario 22 d. Sprendimu Komisija prieš max.mobil (
31
), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad teisės, skundą pateikusiam asmeniui suteiktos pagal Tarybos reglamentą Nr. 17 (
32
), netaikytinos EB 86 straipsniui (
33
).
90.
Komisija pažymėjo, jog tai, kad skundų atmetimas savo pobūdžiu yra sprendimas pagal EB 81 ir 82 straipsnius, teismų praktikoje buvo nustatyta iš reglamentų, kuriuose kodifikuojama šios srities procedūra (
34
). Ji tvirtina, kad Reglamente Nr. 659/1999 nėra panašių nuostatų. Ji priminė, kad šiame reglamente nėra numatytas skundą pateikusių asmenų statusas ir yra nustatyta, jog visi sprendimai skirti už nagrinėjamą priemonę atsakingai valstybei narei.
91.
Komisija nurodė, kad jos vertinimas galioja ir normoms, taikomoms antidempingo srityje.
92.
Athens Resort Casino pateikė tokius pačius atsakymus kaip ir Komisija.
C — Mano vertinimas
93.
Pirmiausia reikia nurodyti, kad, priešingai nei matyti iš skundžiamosios nutarties, apeliantė kreipėsi į Pirmosios instancijos teismą su prašymu panaikinti ne 2004 m. gruodžio 2 d. laišką, o Komisijos sprendimą nutraukti jos skundo nagrinėjimą, apie kurį jai buvo pranešta šiuo laišku.
94.
Taigi ieškinys dėl panaikinimo, kurį apeliantė pateikė Pirmosios instancijos teismui, yra ne dėl paties 2004 m. gruodžio 2 d. laiško, kuris iš tikrųjų yra išimtinai informacinio pobūdžio, kaip pažymėjo Komisija, bet dėl skundo nagrinėjimo nutraukimo, įvykusio 2004 m. birželio 2 dieną.
95.
Kaip ir apeliantė, manau, kad šis nagrinėjimo nutraukimas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį. Šis vertinimas grindžiamas šiais trimis dalykais, t. y. pirma, Reglamento Nr. 659/1999 20 straipsnio turiniu, aiškinamu atsižvelgiant į kitas šio reglamento nuostatas, antra, akto, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, sąvokos apibrėžimu teismų praktikoje ir galiausiai teismų praktika, susijusia su skundą pateikusių asmenų teisėmis vykstant valstybės pagalbos kontrolės procedūrai.
1. Reglamento Nr. 659/1999 20 straipsnis ir kitos svarbios šio reglamento nuostatos
96.
Prisiminkime, Reglamento Nr. 659/1999 20 straipsnio 2 dalyje yra nustatyta:
„Kiekviena suinteresuotoji šalis gali pranešti Komisijai apie kiekvieną įtariamą neteisėtą pagalbą ir apie kiekvieną įtariamą netinkamą pagalbos taikymą. Jeigu Komisija mano, kad pagal jos turimą informaciją nėra pakankamo pagrindo bylai įvertinti, ji apie tai praneša suinteresuotajai šaliai. Jeigu Komisija, remdamasi pateiktos informacijos turiniu, priima sprendimą dėl bylos, sprendimo kopiją ji išsiunčia suinteresuotajai šaliai.“
97.
Tiesa, šis straipsnis nėra suformuluotas tais pačiais žodžiais, kaip nuostatos, taikomos skundui dėl EB 81 ir 82 straipsnių vertinti, pavyzdžiui, Reglamento Nr. 773/2004 (
35
) 7 straipsnis. Taip pat aišku, kad Reglamente Nr. 659/1999 numatytos ypatingos teisės ne skundą pateikusiems asmenims patiems savaime, o tik jeigu jie yra suinteresuotosios šalys. Taip pat atrodo neginčytina, kad su skundą pateikusių asmenų teisėmis susijusios normos, įtvirtintos reglamentuose, kuriuose numatytas EB 81 ir 82 straipsnių įgyvendinimas, pavyzdžiui, Reglamente Nr. 773/2004, pačios savaime nėra taikomos valstybės kontrolės pagalbos procedūrai, kuri atskirai kodifikuota.
98.
Tačiau manau, kad šių aplinkybių nepakanka norint įrodyti, jog Reglamento Nr. 659/1999 20 straipsnio 2 dalis neišvengiamai turi būti aiškinama taip, kad skundo dėl valstybės pagalbos nagrinėjimo nutraukimas nėra sprendimas ir apie šį nutraukimą tiesiog turi būti pranešta skundą pateikusiam asmeniui, kaip teigia Komisija ir į bylą įstojusi šalis.
99.
Iš esmės šio reglamento 20 straipsnio 2 dalies formuluotė ir tai, kad, vykstant valstybės pagalbos kontrolės procedūrai, skundą pateikusiems asmenims nėra suteikiama teisių, manau, turi būti suprantama atsižvelgiant į tai, kad ši procedūra, priešingai nei procedūra, taikoma įgyvendinant EB 81 ir 82 straipsnius, yra Komisijos ir suinteresuotosios valstybės narės dialogas.
100.
Kaip nurodžiau, net jei Komisija sprendimą priima gavusi skundą dėl pagalbos, apie kurią jai nebuvo pranešta, šis sprendimas yra skirtas valstybei narei, susijusiai su skunde nurodyta priemone, o ne pačiam skundą pateikusiam asmeniui.
101.
Atsižvelgiant į šiuos samprotavimus, Reglamento Nr. 659/1999 20 straipsnio 2 dalies antrasis sakinys gali būti suprantamas taip, kad jei Komisija, remdamasi turima informacija, mano, jog nėra pakankamo pagrindo pradėti oficialią tyrimo procedūrą, ji turi apie tai pranešti skundą pateikusiam asmeniui, kad šis prireikus galėtų pateikti papildomos informacijos. Toliau pagal šio reglamento 20 straipsnio 2 dalies trečiąjį sakinį, kai Komisija priima sprendimą nutraukti skundo nagrinėjimą, siekdama gero administravimo tikslo, ji turi šio sprendimo kopiją išsiųsti skundą pateikusiam asmeniui, nes jis nėra jam skirtas.
102.
Be to, šis Reglamento Nr. 659/1999 20 straipsnio 2 dalies aiškinimas, atrodo, visiškai atitinka Komisijos praktiką šioje byloje.
103.
Iš esmės pagal faktinių aplinkybių išdėstymą skundžiamojoje nutartyje 2003 m. rugsėjo 16 d. laišku Komisija Athinaïki Techniki pranešė, kad, remiantis jos turima informacija, nėra pakankamo pagrindo tęsti šios bylos tyrimą, ir paprašė, kad ši pateiktų papildomos informacijos apie bet kokią kitą pagalbą, kuri nebūtų susijusi su kazino pardavimo konkursu. Paskui, nepateikus tokios informacijos, 2004 m. gruodžio 2 d. laišku skundą pateikusiai bendrovei Komisija pranešė, kad, nesant papildomos informacijos, kurios pagrindu būtų galima tęsti tyrimą, 2004 m. birželio 2 d. ji nutraukė bylos nagrinėjimą.
104.
Šiuo nagrinėjimo etapu man atrodo, jog Reglamento Nr. 659/1999 20 straipsnio 2 dalis gali būti aiškinama taip, kad Komisija turi teisę nutraukti skundo dėl neteisėtos pagalbos nagrinėjimą, jei neturi pakankamai informacijos sprendimui priimti. Tačiau manau, jog šios nuostatos turinys neleidžia tvirtinti, kad šis nagrinėjimo nutraukimas nėra sprendimas.
105.
Atvirkščiai, kitos svarbios Reglamento Nr. 659/1999 nuostatos daugiau rodo, kad šis nagrinėjimo nutraukimas savo pobūdžiu yra sprendimas.
106.
Pirma, šio reglamento 10 straipsnio 1 dalimi Komisija yra įpareigojama nedelsiant išnagrinėti skundą, kuriuo jai pranešama apie neteisėtą pagalbą. Taip šia nuostata pakartojama teismų praktika, pagal kurią Komisija turi rūpestingai ir nešališkai išnagrinėti skundą. Matėme, kad dėl šios pareigos jai gali prireikti išnagrinėti faktines ir teisines aplinkybes, kurių tiesiogiai nenurodė skundą pateikęs asmuo.
107.
Antra, minėto reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad galimos neteisėtos pagalbos patikrinimas užbaigiamas priimant sprendimą pagal to paties reglamento 4 straipsnio 2, 3 arba 4 dalį.
108.
Tiesa, šiuose dviejuose straipsniuose nenumatytas skundo nagrinėjimo nutraukimo atvejis. Tai, kad šis atvejis nėra numatytas Reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnyje, yra visiškai logiška, atsižvelgiant į tai, kad šiame straipsnyje išvardijami sprendimai, kurie gali būti priimti gavus valstybės narės pranešimą apie pagalbą. Iš tikrųjų pranešimo apie pagalbą ir Reglamente Nr. 659/1999 numatytos valstybės pagalbos kontrolės procedūros tikslas – leisti suinteresuotajai valstybei narei ir suinteresuotosioms įmonėms sužinoti, ar numatyta priemonė yra suderinama su bendrąja rinka ir gali būti įgyvendinama. Todėl po šio pranešimo neišvengiamai turi būti priimtas Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojama, kad pranešime nurodyta priemonė arba nėra pagalba, arba yra su bendrąja rinka suderinama pagalba, arba kad kyla abejonių dėl šio suderinamumo ir būtina pradėti oficialią tyrimo procedūrą.
109.
Taigi Komisija negali nutraukti valstybės narės pranešimo nagrinėjimo. Jei jis yra neišsamus, Reglamento Nr. 659/1999 5 straipsnyje numatyta, kad Komisija turi paprašyti suinteresuotosios valstybės narės pateikti visą reikiamą papildomą informaciją ir jei ši informacija nėra pateikiama, pranešimas laikomas atšauktu.
110.
Atvirkščiai, turi būti galimybė nutraukti skundo dėl neteisėtos pagalbos nagrinėjimą, jei Komisija neturi reikiamos informacijos, kad priimtų vieną iš Reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnyje išvardytų sprendimų, nes skundą pateikusio asmens padėtis yra kitokia nei apie pagalbą pranešančios valstybės narės.
111.
Nors nagrinėjimo nutraukimo atvejis šio reglamento 4 straipsnyje, į kurį daroma nuoroda jo 13 straipsnio 1 dalyje, nėra numatytas, tai nesumenkina to, kad, mano nuomone, ši nuostata ir Reglamento Nr. 659/1999 10 straipsnio 1 dalis patvirtina, jog šis nagrinėjimo nutraukimas savo pobūdžiu yra sprendimas, numatant, kad bet koks skundas dėl tariamai neteisėtos pagalbos turi būti rūpestingai išnagrinėtas ir kad šis nagrinėjimas užbaigiamas sprendimu.
112.
Tokį vertinimą, man atrodo, patvirtina sąvokos „aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį“ apibrėžimas teismų praktikoje.
2. Akto, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, sąvoka teismų praktikoje
113.
Iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad ieškinį dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį galima pareikšti tik dėl aktų arba sprendimų, sukeliančių privalomų teisinių pasekmių, kurios daro poveikį ieškovo interesams (
36
).
114.
Taip pat yra aišku, kad siekiant nustatyti, ar tam tikras aktas sukelia tokias pasekmes, reikia atsižvelgti į jo turinį (
37
).
115.
1994 m. birželio 16 d. Sprendime SFEI ir kt. prieš Komisiją (
38
) Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad aktas, kuriuo nutraukiamas EB 82 straipsniu grindžiamo skundo nagrinėjimas, – tai aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį dėl šių priežasčių. Pirmiausia institucija, kuriai yra suteikta teisė konstatuoti pažeidimą ir už jį nubausti ir kuriai gali būti pateikiamas privačių asmenų skundas, – taip yra Komisijos atveju konkurencijos teisėje, – nutraukdama tyrimą, pradėtą gavus šį skundą, neišvengiamai priima aktą, kuris sukelia teisinių pasekmių. Toliau aktas, kuriuo nutraukiamas skundo nagrinėjimas, negali būti vertinamas kaip išankstinis arba parengiamasis. Iš tikrųjų kitaip nei pranešimas, kurio tikslas – suteikti suinteresuotosioms įmonėms galimybę pareikšti savo nuomonę apie Komisijos suformuluotus kaltinimus ir kuriuo nėra priimama galutinė pozicija, aktas, kuriuo nutraukiamas skundo nagrinėjimas, yra paskutinis procedūros etapas – po jo nebus priimtas joks kitas aktas, dėl kurio būtų galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo (
39
).
116.
Man atrodo, kad šie motyvai visiškai gali būti taikomi skundo nagrinėjimo nutraukimui vykstant procedūrai valstybės pagalbos srityje.
117.
Pirmiausia, vykstant šiai procedūrai, Komisijai gali būti pateikiamas privataus asmens skundas ir ji turi teisę konstatuoti pažeidimą ir už jį nubausti, jei paaiškėja, kad nurodytoji priemonė iš tikrųjų yra su bendrąja rinka nesuderinama valstybės pagalba.
118.
Toliau, jei Komisija nutraukia skundo dėl tariamos valstybės pagalbos nagrinėjimą, ji neišvengiamai priima aktą, kuris sukelia teisinių pasekmių, nes nutraukiant nagrinėjimą užbaigiama pirminio patikrinimo procedūra, kurią ji turėjo pradėti gavusi šį skundą, kaip numatyta teismų praktikoje ir Reglamento Nr. 659/1999 10 straipsnyje.
119.
Galiausiai aiškiai matyti, kad tokio skundo dėl įtariamos valstybės pagalbos, kokį pateikė apeliantė, nagrinėjimo nutraukimas yra paskutinis pirminio patikrinimo, pradėto gavus šį skundą, etapas. Nutraukus šį nagrinėjimą, kaip ir skundo, grindžiamo EB 82 straipsniu, nagrinėjimą, nebus priimtas joks kitas aktas, dėl kurio būtų galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo.
120.
Tai, kad šis nagrinėjimo nutraukimas galėtų būti svarstomas iš naujo, jei apeliantė pateiktų naujos informacijos, neprieštarauja šiam vertinimui, kadangi nesant šios informacijos pirminis patikrinimas iš tikrųjų yra užbaigiamas.
121.
Atsižvelgdamas į motyvus, kuriais remdamasis Teisingumo Teismas pripažino, kad skundo, grindžiamo EB 82 straipsniu, nagrinėjimo nutraukimas savo pobūdžiu yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, manau, kad skundo dėl tariamos valstybės pagalbos nagrinėjimo nutraukimas taip pat turi būti vertinamas.
122.
Šis vertinimas man atrodo dar labiau pateisinamas, nes Komisija turi išimtinę kompetenciją valstybės pagalbos srityje, o valstybės pagalba iš esmės yra draudžiama. Matėme, jog atsižvelgiant į tai teismų praktikoje buvo nustatyta, kad ši institucija turi pareigą rūpestingai ištirti visus skundus ir privalo pradėti oficialią tyrimo procedūrą, jei paaiškėja, jog nurodyta priemonė yra pagalba, prieštaraujanti arba galinti prieštarauti bendrajai rinkai. Priminiau, jog šiais įpareigojimais siekiama užtikrinti, kad nebūtų įgyvendinta jokia bendrajai rinkai prieštaraujanti pagalba.
123.
Darytina išvada, jog nutraukdama skundo nagrinėjimą Komisija turi neišvengiamai nuspręsti, kad nereikia pradėti oficialios tyrimo procedūros, ir priimti vieno iš kitų dviejų sprendimų, numatytų Reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnyje.
124.
Be to, tuo, kad šis nagrinėjimo nutraukimas, pažeidžiant šio reglamento 27 straipsnio nuostatas, nebuvo įformintas sprendimu, įteikiamu suinteresuotajai valstybei narei, negali būti remiamasi siekiant paneigti, kad minėtas nagrinėjimo nutraukimas savo pobūdžiu yra sprendimas. Šis vertinimas turi priklausyti vien nuo tiriamojo akto turinio, o ne nuo to, ar Komisija paiso savo pareigų, susijusių su jo įteikimu.
125.
Galiausiai manau, kad pripažinus, jog skundo dėl tariamos valstybės pagalbos nagrinėjimo nutraukimas savo pobūdžiu yra sprendimas, tai irgi atitiktų teismų praktiką dėl skundą pateikusių asmenų teisių vykstant valstybės pagalbos kontrolės procedūrai.
3. Teismų praktika, susijusi su skundą pateikusių asmenų teisėmis vykstant valstybės pagalbos kontrolės procedūrai
126.
Kaip matėme, jei Komisija, nepradėjusi oficialios tyrimo procedūros, nusprendžia, kad skundą pateikusio asmens nurodyta priemonė nėra pagalba arba kad tai yra su bendrąja rinka suderinama pagalba, šis skundą pateikęs asmuo, jei jis yra suinteresuotoji šalis pagal EB 88 straipsnio 2 dalį, turi teisę ginčyti šį sprendimą Bendrijos teisme, kad apgintų savo procesines teises (
40
). Ši teisė pareikšti ieškinį, nustatyta sprendimuose Cook prieš Komisiją (
41
) ir Matra prieš Komisiją (
42
), paskui buvo nuolat patvirtinama.
127.
Taigi, suteikdamas šią galimybę pareikšti ieškinį, Teisingumo Teismas norėjo, kad pagal EB 88 straipsnio 2 dalį užtikrinamos procesinės teisės būtų ypač saugomos ir būtų galima jų teisminė kontrolė. Taip išplėsdamas galimybes kreiptis į Bendrijos teismą, Teisingumo Teismas taip pat sustiprino valstybės pagalbą reglamentuojančių nuostatų veiksmingo taikymo kontrolę – leido ginčijamos priemonės gavėjo konkurentui, net ir potencialiam, ginčyti Komisijos vertinimą, kad dėl šios priemonės suderinamumo su Sutartimi nekyla didelių sunkumų.
128.
Šios teismų praktikos pasekmės būtų gerokai sumenkintos, jei skundą pateikęs asmuo neturėtų teisės ginčyti ir savo skundo nagrinėjimo nutraukimo, pareikšdamas ieškinį dėl panaikinimo.
129.
Iš tikrųjų toks nagrinėjimo nutraukimas skundą pateikusiam asmeniui sukelia pasekmes, panašias į kylančias priėmus sprendimą, kuriuo konstatuojama, kad ginčijama priemonė yra su bendrąja rinka suderinama pagalba arba nėra pagalba. Nutraukus nagrinėjimą leidžiama toliau įgyvendinti šią priemonę arba palikti jos pasekmes, nesuteikiant skundą pateikusiam asmeniui galimybės pateikti pastabų Komisijai.
130.
Taigi manau, jog sistemos, kuri buvo sukurta teismų praktikoje, susijusioje su procesinių teisių gynyba, vientisumo labui būtina, kad skundą pateikęs asmuo galėtų ginčyti ir Komisijos vertinimą, pagal kurį jos turimos informacijos nepakanka pradėti oficialią tyrimo procedūrą. Be to, suinteresuotumas vykdyti Bendrijos teisės veiksmingo taikymo teisminę kontrolę šiuo atveju nėra mažesnis nei tada, kai Komisija priima sprendimą dėl priemonės vertinimo arba jos suderinamumo su Sutartimi.
131.
Iš to darau išvadą, kad skundo nagrinėjimo nutraukimas, kaip ir sprendimai, priimti pagal Reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnio 2 ir 3 dalis, turi būti laikomi aktais, dėl kurių galima pareikšti ieškinį, kad skundą pateikusiam asmeniui būtų leista apginti procesines teises, jam suteiktas pagal EB 88 straipsnio 2 dalį.
132.
Priešingai šiam vertinimui, Pirmosios instancijos teismas skundžiamoje nutartyje nusprendė, jog tai, kad šis nagrinėjimo nutraukimas savo pobūdžiu nėra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, neatima iš teisės subjektų galimybės kreiptis į Bendrijos teismą, nes skundą pateikęs asmuo gali pateikti papildomos informacijos skundui pagrįsti. Jis nurodė, kad jei ši informacija bus pakankama, Komisija privalės priimti poziciją dėl nagrinėjamos valstybinės priemonės, priimdama sprendimą pagal Reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnį ir taip suteikdama skundą pateikusiam asmeniui galimybę pareikšti ieškinį dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą. Be to, Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad skundą pateikęs asmuo taip pat turi galimybę pareikšti ieškinį dėl neveikimo pagal EB 232 straipsnio trečiąją pastraipą (
43
).
133.
Manęs šis vertinimas neįtikina. Skundą pateikusiam asmeniui suteikiama galimybė pateikti Komisijai papildomos informacijos, ir tvirtinimas, kad Komisija privalo priimti sprendimą, jei ši informacija pakankama, nesuteikia lygiavertės apsaugos, nes šioje byloje nagrinėjamo klausimo esmė būtent yra Komisijos vertinimo, ar jos turima informacija yra pakankama, teisminė kontrolė.
134.
Taip pat ir skundą pateikusio asmens procesinių teisių apsauga tuo atveju, kai Komisija nusprendžia nutraukti jo skundo nagrinėjimą, nėra įgyvendinama pareiškiant ieškinį dėl neveikimo.
135.
Kaip matėme, vykstant valstybės pagalbos kontrolės procedūrai, Komisijai, kuriai pateikiamas skundas, turi būti pripažįstama teisė nutraukti jo nagrinėjimą, jeigu ji mano neturinti pakankamai informacijos, kad priimtų kitą sprendimą, numatytą Reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnyje, net jei tokia galimybė nėra numatyta tiesiogiai.
136.
Taigi skundo nagrinėjimo nutraukimas yra pozicijos priėmimas, kuriuo galutinai užbaigiama šio skundo tyrimo procedūra.
137.
Šiomis aplinkybėmis ieškinys dėl neveikimo nėra tinkamas ieškinys ginčijant šį nagrinėjimo nutraukimą. Bendrijos teisės numatytoje ieškinių sistemoje ieškiniu dėl neveikimo siekiama, kad teismas konstatuotų Bendrijos institucijos neveikimą, kai šis neveikimas prieštarauja Sutarčiai (
44
). Jei pripažįstama, kad skundo nagrinėjimo nutraukimas – tai pozicijos priėmimas, leidžiamas vykstant valstybės pagalbos kontrolės procedūrai, ieškinys dėl neveikimo skundžiant šį nagrinėjimo nutraukimą yra nepriimtinas (
45
). Kitaip tariant, Pirmosios instancijos teismas negalėjo tuo pačiu metu nuspręsti, kad skundo nagrinėjimo nutraukimas – tai Reglamentą Nr. 659/1999 atitinkantis pozicijos priėmimas, ir teigti, kad toks nagrinėjimo nutraukimas yra neveikimas, dėl kurio gali būti pareikštas ieškinys.
138.
Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad byloje, kurioje priimtas minėtas sprendimas Air One prieš Komisiją, skundo nagrinėjimas tebevyko ir nebuvo nutrauktas. Komisija skundą perdavė Italijos valdžios institucijoms ir joms nustatė atsakymo į jį terminą. Šis terminas dar nebuvo pasibaigęs, kai Air One SpA, remdamasi EB 232 straipsniu, oficialiai paragino Komisiją priimti poziciją.
139.
Atsižvelgdamas į visus šiuos samprotavimus manau, kad Komisijos sprendimas nutraukti apeliantės pateikto skundo nagrinėjimą yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį. Taigi jos apeliacinis skundas yra pagrįstas ir skundžiama nutartis turi būti panaikinta.
V — Dėl panaikinimo pasekmių
140.
Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmosios pastraipos antrąjį sakinį, kai Teisingumo Teismas Pirmosios instancijos teismo sprendimą panaikina, jis gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti.
141.
Grįsdama savo prieštaravimą dėl Athinaïki Techniki pareikšto ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo Komisija nurodė antrąjį pagrindą, susijusį su tuo, kad ieškinio pareiškimas buvo pavėluotas.
142.
Manau, jog Teisingumo Teismas turi visą reikiamą informaciją, kad galėtų priimti sprendimą dėl šio pagrindo.
A — Šalių argumentai
143.
Komisija primena, kad Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2005 m. kovo 1 d. laišku apeliantei nurodė, jog ieškinio pareiškimo pateikimo diena laikytina originalo pateikimo diena, t. y. 2005 m. vasario 18 d., nes 2005 m. vasario 11 d. telefaksu atsiųstas egzempliorius nėra tapati šio originalo kopija, kaip rodo parašų kiekviename iš šių dokumentų palyginimas.
144.
Komisija, kurią palaiko Athens Resort Casino, iš to daro išvadą, kad ieškinys buvo pareikštas nesilaikant dviejų mėnesių ir dešimties dienų termino, nes šio termino skaičiavimas pradėtas gavus 2004 m. gruodžio 2 d. laišką, t. y. vėliausiai 2004 m. gruodžio 6 dieną.
145.
Komisija ir Athens Resort Casino taip pat pažymi, kad apeliantė netiesiogiai pripažino pareiškusi ieškinį terminui pasibaigus, nes 2005 m. kovo 16 d. laišku kanceliarijos paprašė atsižvelgti į ieškinio pareiškimo versiją, telefaksu atsiųstą kanceliarijai 2005 m. vasario 11 dieną.
146.
Apeliantė ginčija, kad jos ieškinys buvo pavėluotas, nes pagal teismų praktiką šalis, besiremianti tuo, kad ieškinio pareiškimas buvo pavėluotas, turi pateikti įrodymą, kurią dieną buvo įteiktas ginčijamas aktas. Šioje byloje Komisija nenurodo, kurią dieną buvo susipažinta su ginčijamu aktu.
B — Mano vertinimas
147.
Priešingai nei Komisija, nemanau, kad apeliantės ieškinys turi būti paskelbtas nepriimtinu, nes buvo pareikštas pasibaigus nustatytam terminui. Šį vertinimą grindžiu tokiais samprotavimais.
148.
Yra aišku, kad pagal EB 230 straipsnio penktąją pastraipą privataus asmens ieškinys dėl sprendimo, kuris nėra jam skirtas, panaikinimo turi būti pareikštas per du mėnesius, atsižvelgiant į atvejį, nuo akto paskelbimo arba nuo pranešimo apie jį ieškovui dienos arba, jei to nebuvo padaryta, nuo tos dienos, kai ieškovas apie jį sužinojo. Be to, pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 102 straipsnio 2 dalį procesiniai terminai dėl nuotolių pratęsiami dešimčiai dienų, ir tas laikotarpis yra visiems vienodas.
149.
Kadangi ginčijamas sprendimas nebuvo nei paskelbtas, nei įteiktas Athinaïki Techniki, o apie jį buvo pranešta paprastu 2004 m. gruodžio 2 d. laišku, klausimas, kurį reikia išspręsti, – ar ieškinys dėl panaikinimo buvo pareikštas per du mėnesius ir dešimt dienų nuo šio laiško gavimo.
150.
Komisija grindžia savo argumentus šiais dviem dalykais, t. y. pirma, tuo, kad 2004 m. gruodžio 2 d. laiško gavimo diena, nuo kurios pradėtas skaičiuoti terminas ieškiniui pareikšti, buvo vėliausiai 2004 m. gruodžio 6 d., ir, antra, kad ieškinys buvo pareikštas tik 2005 m. vasario 18 d., nes negali būti atsižvelgta į ieškinio pareiškimo išsiuntimą telefaksu 2005 m. vasario 11 dieną.
151.
Manau, kad negalima sutikti nė su vienu iš šių dalykų.
152.
Pirma, mano nuomone, nustatant ieškinio pareiškimo dieną turi būti atsižvelgiama į jo pareiškimo versiją, kuri Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai telefaksu buvo nusiųsta 2005 m. vasario 11 dieną.
153.
Primintina, kad pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnį į Bendrijos teismą turi būti kreipiamasi su kanceliarijai adresuotu ieškinio pareiškimu, kuriame reikia nurodyti daugelį dalykų ir pridėti daugelį dokumentų.
154.
Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 43 straipsnio 1 dalį kiekvieno procesinio dokumento originalą turi pasirašyti šalies atstovas arba advokatas. To paties straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad skaičiuojant procesinius terminus atsižvelgiama tik į dokumento pateikimo Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai dieną.
155.
Šio Procedūros reglamento 43 straipsnio 6 dalyje savo ruožtu numatyta galimybė išsiųsti ieškinio pareiškimą kanceliarijai kitomis techninėmis ryšio priemonėmis. Joje nustatyta:
„Nepažeidžiant 1–5 dalių nuostatų, nustatytų procesinių terminų atžvilgiu, pateikimo diena laikoma ta diena, kurią pasirašyto procesinio dokumento originalo kopija <…> gaunama Teismo kanceliarijoje telefaksu arba kita Pirmosios instancijos teismo turima technine ryšio priemone, jeigu ne vėliau kaip per dešimt dienų po to Teismo kanceliarijai pateikiamas pasirašytas procesinio dokumento originalas kartu su priedais ir kopijomis, nurodytais 1 dalies antrojoje pastraipoje. 102 straipsnio 2 dalis netaikoma šio dešimties dienų termino atžvilgiu.“
156.
Taigi Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 43 straipsnio 6 dalyje numatyta, kad kai Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gauna ieškinio pareiškimo kopiją telefaksu, tai prilyginama ieškinio pareiškimo originalo pateikimui, su sąlyga, kad šis originalas jai iš tikrųjų pateikiamas per dešimt dienų.
157.
Be to, laikantis šios sąlygos logiškai privaloma, kad versija, išsiųsta Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai telefaksu, būtų kopija, atitinkanti vėliau pateiktą originalą. Taigi svarbu, kad telefaksu išsiųsta versija būtų fotografiškai tiksli originalo kopija, o ne dokumentas, kuriame tas pats turinys pateiktas kitokia forma.
158.
Šie reikalavimai yra labai aiškiai išdėstyti Praktiniuose nurodymuose šalims (
46
). Šių nurodymų I A punkto 2 ir 3 dalyse nustatyta:
„Dokumentą siunčiant elektroniniu paštu priimama tik pasirašyto originalo nuskaityta kopija. Paprasta elektroninė rinkmena ar su elektroniniu parašu arba su kompiuterio sukurtu faksimiliniu parašu neatitinka Procedūros reglamento 43 straipsnio 6 dalies sąlygų. <…>
<…>
Pateikiant dokumentą telefaksu ar elektroniniu paštu laikoma, kad jis pateiktas iki atitinkamo termino pabaigos tik tuomet, jeigu Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gauna jo pasirašytą originalą ne vėliau kaip per 10 dienų laikotarpį nuo tokio pateikimo, kaip numatyta Procedūros reglamento 43 straipsnio 6 dalyje. Pasirašytas originalas turi būti išsiųstas nedelsiant, tuojau pat po kopijos išsiuntimo, nedarant jokių, net nedidelių, dokumento pataisymų ar pakeitimų. Jeigu pasirašytas originalas ir anksčiau išsiųsta kopija skiriasi, atsižvelgiama tik į pasirašyto originalo pateikimo datą.“
159.
Šių reikalavimų laikymusi turi rūpintis Pirmosios instancijos teismo kancleris, kaip numatyta Nurodymų Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo kancleriui (
47
) 7 straipsnio 1 dalyje.
160.
Šioje byloje Pirmosios instancijos teismo kancleris nusprendė, kad 2005 m. vasario 11 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai telefaksu atsiųsta ieškinio pareiškimo versija nebuvo kopija, tapati 2005 m. vasario 18 d. pateiktam originalui, nes parašas paskutiniame šios versijos puslapyje nebuvo visiškai toje pačioje vietoje kaip parašas originale.
161.
Apeliantės advokatas 2005 m. kovo 16 d. laiške paaiškino, jog šis skirtumas yra dėl to, kad ieškinio pareiškimo originalo paskutinis puslapis jį siunčiant telefaksu buvo apgadintas ir jį reikėjo pakeisti. Yra aišku, kad kitų skirtumų tarp 2005 m. vasario 11 d. gautos ieškinio pareiškimo versijos ir originalo nėra, išskyrus šią skirtingą advokato parašo vietą paskutiniame puslapyje.
162.
Priešingai nei Komisija ir Athens Resort Casino, manau, jog Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 43 straipsnio 6 dalyje numatytas reikalavimas, kad telefaksu pateikta versija būtų tapati Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktam ieškinio pareiškimo originalui, laikytinas įvykdytu.
163.
Šio reikalavimo taikymo ribos, manau, turi būti vertinamos atsižvelgiant į du jo tikslus: materialųjį ir formalųjį.
164.
Materialiuoju požiūriu šio reikalavimo tikslas – užtikrinti, kad galimybė kreiptis į Bendrijos teismą vienu iš naujų ryšio būdų, numatyta Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 43 straipsnio 6 dalyje, neprieštarautų nei imperatyviam procesinių terminų pobūdžiui, nei teisinio saugumo ir teisės subjektų lygybės reikalavimams, kuriuos siekiama užtikrinti nustatant šiuos terminus. Iš esmės yra aišku, kad minėtais terminais ir griežtu jų taikymu siekiama užtikrinti teisinį saugumą ir išvengti bet kokio diskriminavimo arba šališko vertinimo teisingumo administravimo srityje (
48
).
165.
Taigi Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 43 straipsnio 6 dalimi siekiama suteikti ieškovui galimybę ieškinio pareiškimą Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai telefaksu išsiųsti per du mėnesius ir dešimt dienų, tačiau dėl šios galimybės jam neturi būti suteiktas papildomas terminas pagerinti ar kaip nors pakeisti ieškinio pareiškimą.
166.
Reikalavimu, kad telefaksu pateikta ieškinio pareiškimo versija būtų tapati Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktam originalui, formaliai siekiama suteikti kanceliarijai galimybę, kai jai bus pateiktas ieškinio pareiškimo originalas, greitai ir paviršutiniškai patikrinti jo ir telefaksu atsiųstos versijos tapatumą, nesiimant išsamesnio jų turinio tyrimo.
167.
Tačiau šioje byloje nemanau, jog vien tai, kad telefaksu išsiųstoje versijoje ir Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktame originale parašai yra skirtingose vietose, prieštarauja dviem šio reikalavimo tikslams.
168.
Pirma, šis skirtumas nėra susijęs su per nustatytą terminą pateikto ieškinio pareiškimo turiniu. Antra, tai irgi nėra pakeitimas dokumento grafinio turinio atžvilgiu, galintis sukelti abejonių dėl abiejų pateiktų versijų tapatumo ir priversti Pirmosios instancijos teismo kanceliariją išsamiai patikrinti kiekvieną jo puslapį. Vien tai, kad parašas ieškinio pareiškimo originalo paskutiniame puslapyje yra kitoje vietoje, negali sukelti abejonių dėl jo visumos.
169.
Šiomis aplinkybėmis manau, kad apeliantė nepažeidė Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 43 straipsnio 6 dalies nuostatų ir kad, siekiant nustatyti ieškinio pareiškimo dieną, reikia atsižvelgti į ieškinio pareiškimo versiją, 2005 m. vasario 11 d. atsiųstą telefaksu. Taigi paaiškėja, kad jis buvo pareikštas per du mėnesius ir dešimt dienų po 2004 m. gruodžio 2 d., todėl yra priimtinas, kad ir kokią dieną apeliantė gavo šios dienos Komisijos laišką.
170.
Antra, manau, kad dviejų mėnesių ir dešimties dienų termino ieškiniui pateikti skaičiavimo pradžia negali būti laikoma vėliausiai 2004 m. gruodžio 6 d., kaip teigia Komisija.
171.
Iš teismų praktikos matyti, kad šalis, besiremianti tuo, jog ieškinio pareiškimas buvo pavėluotas, turi pateikti dienos, kurią pradėtas skaičiuoti terminas, įrodymą (
49
). Taip pat darytina išvada, kad jei neįmanoma tiksliai nustatyti dienos, kurią ieškovas tikrai susipažino su ginčijamo akto turiniu ir motyvais, kai šis nėra nei paskelbtas, nei įteiktas, laikytina, kad terminas ieškiniui pateikti pradedamas skaičiuoti vėliausiai tą dieną, kurią, kaip gali būti nustatyta, ieškovas su juo susipažino (
50
).
172.
Matėme, kad šioje byloje 2004 m. gruodžio 2 d. laiškas, kuriuo apeliantei pranešta apie jos skundo nagrinėjimo nutraukimą, nebuvo jai išsiųstas registruotu laišku su gavimo patvirtinimu. Diena, kai ji iš tikrųjų gavo šį laišką, nėra žinoma, ir, atrodo, sunku tai tiksliai nustatyti remiantis 2005 m. kovo 16 d. apeliantės laišku Pirmosios instancijos teismo kancleriui.
173.
Dėl šios priežasties ieškinys dėl panaikinimo, kurį pareiškė Athinaïki Techniki, yra priimtinas, net darant prielaidą, kad ieškinio pareiškimo diena turi būti pripažįstama 2005 m. vasario 18 diena.
174.
Atsižvelgdamas į šiuos samprotavimus, manau, kad Komisijos prieštaravimas dėl ieškinio priimtinumo turi būti atmestas.
175.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl Athinaïki Techniki reikalavimų panaikinti 2004 m. birželio 2 d. Komisijos sprendimą nutraukti jos skundo nagrinėjimą ir atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimą (
51
).
VI — Išvada
176.
Atsižvelgdamas į išdėstytus samprotavimus, siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti:
—
panaikinti 2006 m. rugsėjo 26 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo nutartį Athinaïki Techniki prieš Komisiją (T-94/05),
—
atmesti kaip nepagrįstą Europos Bendrijų Komisijos Pirmosios instancijos teisme pateiktą prieštaravimą dėl priimtinumo,
—
grąžinti bylą Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl Athinaïki Techniki reikalavimų panaikinti 2004 m. birželio 2 d. Komisijos sprendimą nutraukti jos skundo nagrinėjimą,
—
atidėti klausimodėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	T-94/05, toliau – skundžiama nutartis.
(
3
)	Toliau – Athinaïki Techniki arba apeliantė.
(
4
)	1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas, nustatantis išsamias EB sutarties 88 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339).
(
5
)	EB 87 straipsnio 2 dalyje išvardytos pagalbos, kurios visiškai teisėtai suderinamos su bendrąja rinka. Tai yra socialinio pobūdžio pagalba individualiems vartotojams, jei ji teikiama nediskriminuojant atitinkamų gaminių dėl jų kilmės, pagalba gaivalinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių padarytai žalai atitaisyti, taip pat pagalba, teikiama tam tikrų Vokietijos Federacinės Respublikos regionų, patyrusių žalą dėl Vokietijos padalijimo, ūkiui, jei tokia pagalba reikalinga dėl padalijimo atsiradusiam ekonominiam atsilikimui kompensuoti. Savo ruožtu EB 87 straipsnio 3 dalyje išvardytos pagalbos, kurios gali būti laikomos suderinamos su bendrąja rinka. Be kita ko, tai pagalba, skirta regionų, kuriuose yra didelis nedarbas, ekonominei plėtrai skatinti, ir pagalba, skirta skatinti bendrus Europos interesus svarbiemsprojektams vykdyti.
(
6
)	1998 m. balandžio 2 d. Sprendimas Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France (C-367/95 P, Rink. p. I-1719, 36 ir 38 punktai).
(
7
)	Reglamento 2 straipsnis.
(
8
)	Reglamento Nr.  659/1999 5 straipsnio 1 dalis.
(
9
)	Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio f punktas.
(
10
)	Šiuo klausimu žr. 2006 m. birželio 22 d. Sprendimą Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją (C-182/03 ir C-217/03, Rink. p. I-5479, 72 punktas).
(
11
)	1964 m. liepos 15 d. Sprendimas Costa (6/64, Rink. p. 1141, 1162) ir minėtas sprendimas Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją (73 ir 74 punktai).
(
12
)	Minėtas sprendimas Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France (62 punktas).
(
13
)	Ten pat.
(
14
)	2005 m. gruodžio 13 d. Sprendimas Komisija prieš Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (C-78/03 P, Rink. p. I-10737, 34 punktas ir jame nurodytateismų praktika).
(
15
)	Minėtas sprendimas Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France (64 punktas).
(
16
)	Ten pat (39 punktas).
(
17
)	2006 m. gegužės 10 d. Sprendimas Air One prieš Komisiją (T-395/04, Rink. p. II-1343, 61 punktas).
(
18
)	Ten pat.
(
19
)	Minėtas sprendimas Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France (45 punktas).
(
20
)	Minėtas sprendimas Komisija prieš Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (36 punktas ir nurodyta teismų praktika).
(
21
)	Ten pat (34 punktas ir nurodyta teismų praktika).
(
22
)	Minėti sprendimaiKomisija prieš Sytraval ir Brink’s France (40 punktas) ir Komisija prieš Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (35 punktas).
(
23
)	Minėtas sprendimas Komisija prieš Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (35 punktas).
(
24
)	1963 m. liepos 15 d. Sprendimas (25/62, Rink. p. 197).
(
25
)	Ten pat, p. 223. Taip pat žr. minėtą sprendimą Komisija prieš Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (37 punktas ir jame nurodyta teismų praktika). Savo išvados sujungtose bylose Vokietija ir kt. prieš Kronofrance (C-75/05 P ir C-80/05 P, dabar nagrinėjamos Teisingumo Teisme) 104–112 punktuose išreiškiau savo nesutikimą su šiuo suinteresuotųjų šalių teisės pareikšti ieškinį ribojimu. Dėl minėto ribojimo procesinių teisių gynyba pati tampa siekiamu tikslu, o turėtų, mano nuomone, būti tik raktas, suteikiantis galimybę kreiptis į Bendrijos teismą, kad šis patikrintų, ar priemonė, dėl kurios yra kaltinama, suderinama su Sutarties normomis valstybės pagalbos srityje.
(
26
)	Minėtas sprendimas Komisija prieš Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (37 punktas).
(
27
)	Žr. neseniai priimtą 2007 m. lapkričio 22 d. Sprendimą Sniace prieš Komisiją (C-260/05 P, Rink. p. I-10005, 53 ir 54 punktai).
(
28
)	Air One SpA (toliau – Air One), oro transporto bendrovė, vykdanti nuolatinius skydžius tarp Italijos miestų, 2003 m. gruodžio 22 d. laišku pateikė Komisijai skundą dėl pagalbos, kurią Italijos valdžios institucijos neteisėtai suteikė oro bendrovei Ryanair. Po susirašinėjimo 2004 m. birželio mėn. Air One oficialiai paragino Komisiją priimtipoziciją dėl jos skundo. 2004 m. spalio 5 d. ji pateikė ieškinį dėl neveikimo.
(
29
)	Minėtas sprendimas Air One prieš Komisiją (30 ir 34 punktai).
(
30
)	Toliau – Athens Resort Casino.
(
31
)	C-141/02 P, Rink. p. I-1283, 69–72 punktai.
(
32
)	1962 m. vasario 6 d. Reglamentas, Pirmasis reglamentas, įgyvendinantis Sutarties (81) ir (82) straipsnius (OL 1962, 13, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3).
(
33
)	Minėtas sprendimas Komisija prieš max.mobil (71 punktas).
(
34
)	Ji nurodo 1998 m. gruodžio 22 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2842/98 dėl šalių išklausymo nagrinėjant tam tikras bylas pagal EB steigimo sutarties (81) ir (82) straipsnius (OL L 354, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 4 t., p. 204) 6 straipsnį. Ji pažymi, kad dabar šios teisės yra numatytos 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal Sutarties 81 ir 82 straipsnius tvarkos (OL L 123, p. 18) 7 straipsnyje, pagal kurį:
„1.   Kai Komisija mano, kad, remiantis jos turima informacija, nėra pakankamo pagrindo imtis veiksmų dėl skundo, ji informuoja pareiškėją apie savo motyvus ir nustato terminą, per kurį pareiškėjas gali pateikti savo požiūrį raštu. Komisija nėra įpareigota atsižvelgti į jokius papildomus pareiškimus raštu, gautus pasibaigus nustatytam terminui.
2.   Jei pareiškėjas pateikia savo požiūrį per Komisijos nustatytą terminą, bet dėl pareiškėjo raštu pateiktų pareiškimų skundas nėra įvertinamas kitaip, Komisija atmeta skundą savo sprendimu.
3.   Jei pareiškėjas nepateikia savo požiūrio per Komisijos nustatytą terminą, skundas laikomas atsiimtu.“
(
35
)	Primintina, jog šioje nuostatoje aiškiai numatyta, kad kai Komisija mano, jog, remiantis jos turima informacija, nėra pakankamo pagrindo tęsti skundo nagrinėjimą, ji apie tai praneša skundą pateikusiam asmeniui ir nustato terminą, per kurį šis gali išreikšti savo požiūrį. Jei skundą pateikęs asmuo išreiškia savo požiūrį per nustatytą terminą, bet dėl jo pareiškimų skundas nėra įvertinamas kitaip, Komisija savo sprendimu atmeta skundą.
(
36
)	2000 m. birželio 22 d. Sprendimas Nyderlandai prieš Komisiją (C-147/96, Rink. p. I-4723, 25 punktas ir jame nurodytateismų praktika). Žr. neseniai priimtą 2007 m. birželio 21 d. Nutartį Suomija prieš Komisiją (C-163/06 P, Rink. p. I-5127, 40 punktas).
(
37
)	Minėtas sprendimas Nyderlandai prieš Komisiją (27 punktas).
(
38
)	C-39/93 P, Rink. p. I-2681.
(
39
)	27 ir 28 punktai.
(
40
)	Minėti sprendimai Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France (40 punktas) ir Komisija prieš Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (35 punktas).
(
41
)	1993 m. gegužės 19 d. Sprendimas (C-198/91, Rink. p. I-2487).
(
42
)	1993 m. birželio 15 d. Sprendimas (C-225/91, Rink. p. I-3203).
(
43
)	31 punktas ir skundžiamoji nutartis.
(
44
)	1992 m. lapkričio 24 d. Sprendimas Buckl ir kt. prieš Komisiją (C-15/91 ir C-108/91, Rink. p. I-6061, 14 punktas).
(
45
)	Šiuo klausimu žr. 1979 m. spalio 18 d. Sprendimą GEMA prieš Komisiją (125/78, Rink. p. 3173, 21 punktas).
(
46
)	OL L 232, 2007, p. 7. Šiuos nurodymus taip pat galima pasižiūrėti tinklalapyje http://curia.europa.eu/fr/instit/txtdocfr/index_tpi.htm.
(
47
)	OL L 232, 2007, p. 1. Šiuos nurodymus taip pat galima pasižiūrėti tinklalapyje http://curia.europa.eu/fr/instit/txtdocfr/index_tpi.htm.
(
48
)	Pirmiausia žr. 2007 m. lapkričio 8 d. Nutartį Belgija prieš Komisiją (C-242/07 P, Rink. p. I-9757, 16 punktas ir jame nurodytateismų praktika).
(
49
)	1989 m. gegužės 11 d. Sprendimas Maurissen ir Union syndicale prieš Audito Rūmus (193/87 ir 194/87, Rink. p. 1045, 46 punktas) ir 2000 m. balandžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo nutartis GAL Penisola Sorrentina prieš Komisiją (T-263/97, Rink. p. II-2041, 47 punktas).
(
50
)	2002 m. sausio 10 d. Sprendimas Plant ir kt. prieš Komisiją ir South Wales Small Mines (C-480/99 P, Rink. p. I-265, 49 punktas).
(
51
)	Dėl bylinėjimosi išlaidų žr. 2003 m. gegužės 15 d. Sprendimą Pitsiorlas prieš Tarybą ir BCE (C-193/01 P, Rink. p. I-4837).