ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
zo 6. apríla 2017 (*)(i)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Rovnosť zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod – Smernica 2000/43/ES – Článok 2 ods. 2 písm. a) a b) – Úverová inštitúcia, ktorá od osôb žiadajúcich o poskytnutie úveru na kúpu motorového vozidla a preukazujúcich sa svojím vodičským preukazom uvádzajúcim iné miesto narodenia, než je členský štát Európskej únie alebo členský štát Európskeho združenia voľného obchodu, požaduje, aby dodatočne preukázali svoju totožnosť v podobe kópie cestovného pasu alebo povolenia na pobyt “
Vo veci C‑668/15,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Vestre Landsret (Západodánsky odvolací súd, Dánsko) zo 17. novembra 2015 a doručený Súdnemu dvoru 14. decembra 2015, ktorý súvisí s konaním:
Jyske Finans A/S
proti
Ligebehandlingsnævnet,
konajúca v mene Ismara Huskica,
SÚDNY DVOR (prvá komora),
v zložení: predsedníčka prvej komory R. Silva de Lapuerta, sudcovia E. Regan, A. Arabadžiev (spravodajca), C. G. Fernlund a S. Rodin,
generálny advokát: N. Wahl,
tajomník: I. Illéssy, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 12. októbra 2016,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        Jyske Finans A/S, v zastúpení: C. Led‑Jensen, advokat,
–        dánska vláda, v zastúpení: C. Thorning, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci R. Holdgaard, advokat,
–        Európska komisia, v zastúpení: D. Martin a pôvodne M. Clausen, neskôr L. Grønfeldt, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 1. decembra 2016,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ods. 2 písm. a) a b) smernice Rady 2000/43/ES z 29. júna 2000, ktorou sa zavádza zásada rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod (Ú. v. ES L 180, 2000, s. 22; Mim. vyd. 20/001, s. 23), ako aj článku 13 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES z 26. októbra 2005 o predchádzaní využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu (Ú. v. EÚ L 309, 2005, s. 15).
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Jyske Finans A/S a Ligebehandlingsnævnet (Rada pre rovnosť zaobchádzania, Dánsko), ktorá koná v mene pána Ismara Huskica, vo veci zákonnosti interného pravidla tejto spoločnosti, ktoré spočíva v tom, že od osôb žiadajúcich o poskytnutie úveru na kúpu motorového vozidla a preukazujúcich sa svojím vodičským preukazom uvádzajúcim iné miesto narodenia, než je členský štát Európskej únie alebo členský štát Európskeho združenia voľného obchodu (EZVO), sa požaduje, aby dodatočne preukázali svoju totožnosť v podobe kópie cestovného pasu alebo povolenia na pobyt.
Právny rámec
Právo Únie
3        Odôvodnenie 8 smernice 2000/43 stanovuje, že „zásady zamestnanosti 2000, ktoré schválila Európska Rada 10. a 11. decembra 1999 v Helsinkách, zdôrazňujú potrebu podporovať podmienky pre sociálne široký trh pracovných síl vytvorením koherentnej škály politík zameraných na boj proti diskriminácii skupín, akými sú etnické menšiny“.
4        Odôvodnenie 13 tejto smernice uvádza, že „by sa mala každá priama alebo nepriama diskriminácia založená na rasovom alebo etnickom pôvode, pokiaľ ide o oblasti, na ktoré sa vzťahuje [uvedená] smernica, v [Únii] zakázať; tento zákaz diskriminácie by sa mal uplatňovať aj na štátnych príslušníkov z tretích krajín, ale nepokrýva rozdiely v zaobchádzaní podľa štátnej príslušnosti a nedotýka sa ustanovení, ktoré upravujú vstup a pobyt štátnych príslušníkov z tretích krajín a ich prístup k zamestnaniu a povolaniu“.
5        Podľa článku 1 smernice 2000/43 „účelom tejto smernice je ustanovenie rámca boja proti diskriminácii na základe rasy alebo etnického pôvodu, so zámerom uplatniť zásady rovnakého zaobchádzania v členských štátoch“.
6        Článok 2 tejto smernice uvádza:
„1.      Na účely tejto smernice znamená zásada rovnakého zaobchádzania to, že neexistuje žiadna priama alebo nepriama diskriminácia na základe rasy alebo etnickom pôvode.
2.      Na účely odseku 1:
a)      za priamu diskrimináciu sa považuje prípad, keď sa s jednou osobou z dôvodu rasy alebo etnického pôvodu zaobchádza, zaobchádzalo, alebo by sa zaobchádzalo v porovnateľnej situácii menej priaznivo ako s inou osobou;
b)      za nepriamu diskrimináciu sa považuje prípad, ak by v dôsledku navonok neutrálneho predpisu, kritéria alebo zvyklosti bola znevýhodnená osoba určitej rasy alebo etnického pôvodu v porovnaní s inými osobami, iba ak uvedený predpis, kritérium alebo zvyklosť je objektívne odôvodnený legitímnym cieľom a prostriedky na jeho dosiahnutie sú primerané a nevyhnutné.
…“
7        Podľa článku 3 ods. 2 smernice 2000/43 sa táto smernica netýka rozdielneho zaobchádzania na základe štátnej príslušnosti a nedotýka sa ustanovení a podmienok, ktoré upravujú vstup a pobyt štátnych príslušníkov z tretích krajín a osôb bez štátnej príslušnosti na území členských štátov, a netýka sa rozdielu v akomkoľvek zaobchádzaní súvisiacom s právnym postavením dotknutých štátnych príslušníkov tretích krajín a osôb bez štátnej príslušnosti.
Dánske právo
8        Ako vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, smernica 2000/43 bola prebraná do dánskeho práva Lov om etnisk ligebehandling (zákon o rovnosti zaobchádzania z hľadiska etnického pôvodu), ktorého § 3 stanovuje:
„Nik nesmie priamo alebo nepriamo zaobchádzať rozdielne s druhou osobou z dôvodu rasy alebo etnického pôvodu dotknutej osoby alebo tretej strany.
2.      Za priamu diskrimináciu sa považuje prípad, keď sa s jednou osobou z dôvodu rasy alebo etnického pôvodu zaobchádza, zaobchádzalo, alebo by sa zaobchádzalo v porovnateľnej situácii menej priaznivo ako s inou osobou.
3.      Za nepriamu diskrimináciu sa považuje prípad, ak by sa v dôsledku navonok neutrálneho predpisu, kritéria alebo zvyklosti s osobou určitej rasy alebo etnického pôvodu zaobchádzalo menej priaznivo v porovnaní s inými osobami, iba ak uvedený predpis, kritérium alebo zvyklosť je objektívne odôvodnený legitímnym cieľom a prostriedky na jeho dosiahnutie sú primerané a nevyhnutné.
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
9        Pán Huskic, narodený v roku 1975 v Bosne a Hercegovine, má od roku 1993 bydlisko v Dánsku a v roku 2000 získal dánsku štátnu príslušnosť. Pán Huskic a jeho partnerka dánskej štátnej príslušnosti, narodená v Dánsku, si kúpili ojazdené auto od predajcu áut. Nákup tohto vozidla bol čiastočne financovaný úverom, ktorý poskytla Jyske Finans, úverová inštitúcia zameraná na financovanie motorových vozidiel.
10      Na účely vybavenia žiadosti o pôžičku uvedený predajca elektronickou poštou zaslal spoločnosti Jyske Finans mená, adresu a štátne identifikačné čísla, ako aj kópie dánskych vodičských preukazov žiadateľov. Tieto vodičské preukazy neuvádzali štátnu príslušnosť ich držiteľov. Keďže vzhľadom na údaje nachádzajúce sa na vodičskom preukaze pána Huskica Jyske Finans konštatovala, že pán Huskic sa narodil v Bosne a Hercegovine, v súlade so svojimi internými procesnými pravidlami požiadala, aby sa dodatočne preukázala totožnosť pána Huskica kópiou cestovného pasu alebo povolenia na pobyt dotknutej osoby. Toto dodatočné preukázanie nebolo požadované od partnerky pána Huskica, ktorá sa podľa údajov nachádzajúcich sa na jej vodičskom preukaze narodila v Dánsku.
11      Pán Huskic sa domnieval, že požiadavka spoločnosti Jyske Finans má diskriminačnú povahu a obrátil sa na Radu pre rovnosť zaobchádzania, ktorá rozhodla o povinnosti zaplatiť mu odškodné za nepriamu diskrimináciu. Retten i Viborg (súd vo Viborgu, Dánsko) potvrdil toto rozhodnutie, pričom usúdil, že voči dotknutej osobe išlo o priamu diskrimináciu.
12      Jyske Finans spresnila, že k požiadavke vo veci samej došlo z dôvodu povinností, ktoré jej prislúchajú podľa právnej úpravy týkajúcej sa predchádzania praniu špinavých peňazí.
13      Za týchto podmienok Vestre Landsret (Západodánsky odvolací súd, Dánsko), na ktorý sa obrátila Jyske Finans, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa zákaz diskriminácie na základe etnického pôvodu upravený v článku 2 ods. 2 písm. a) smernice [2000/43] vykladať v tom zmysle, že bráni takej praxi, o akú ide vo veci samej, keď sa s osobami v porovnateľnej situácii, ktoré sa narodili mimo územia niektorého štátu severnej Európy, členského štátu, Švajčiarska alebo Lichtenštajnska, zaobchádza menej priaznivo ako s osobami, ktoré sa narodili na území niektorého štátu severnej Európy, členského štátu, Švajčiarska alebo Lichtenštajnska?
2.      Predstavuje v prípade zápornej odpovede na prvú otázku takáto prax nepriamu diskrimináciu na základe etnického pôvodu v zmysle článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2000/43, pokiaľ nie je objektívne odôvodnená legitímnym cieľom a prostriedky na jeho dosiahnutie nie sú primerané a nevyhnutné?
3.      Môže byť takáto prax v prípade kladnej odpovede na druhú otázku v zásade odôvodnená ako primeraný a nevyhnutný prostriedok na zabezpečenie opatrení zvýšenej povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi upravenej v článku 13 smernice [2005/60]?“
Posúdenie Súdnym dvorom
O prvej a druhej otázke
14      Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 ods. 2 písm. a) a b) smernice 2000/43 vykladať v tom zmysle, že bráni praxi úverovej inštitúcie, ktorá od klienta, ktorého vodičský preukaz uvádza iné miesto narodenia, než je členský štát Európskej únie alebo EZVO, požaduje dodatočné preukázanie totožnosti predložením kópie jeho cestovného pasu alebo povolenia na pobyt.
15      Na účely odpovede na tieto otázky je nutné zistiť, či prax, o akú ide vo veci samej, vytvára rozdielne zaobchádzanie na základe etnického pôvodu v zmysle článku 2 smernice 2000/43. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa tohto článku sa zásada rovnosti zaobchádzania definuje neexistenciou akejkoľvek priamej alebo nepriamej diskriminácie na základe niektorého z dôvodov uvedených v článku 1 tejto smernice. Článok 2 ods. 2 písm. a) uvedenej smernice spresňuje, že na účely uplatnenia článku 2 ods. 1 tejto smernice sa za priamu diskrimináciu považuje prípad, keď sa s jednou osobou z dôvodu rasy alebo etnického pôvodu zaobchádza, zaobchádzalo, alebo by sa zaobchádzalo v porovnateľnej situácii menej priaznivo než s inou osobou. Navyše z článku 2 ods. 2 písm. b) tej istej smernice vyplýva, že na účely tejto smernice sa za nepriamu diskrimináciu považuje prípad, ak by v dôsledku navonok neutrálneho predpisu, kritéria alebo zvyklosti bola osobitne znevýhodnená osoba určitej rasy alebo etnického pôvodu v porovnaní s inými osobami, iba ak uvedený predpis, kritérium alebo zvyklosť je objektívne odôvodnený legitímnym cieľom a prostriedky na jeho dosiahnutie sú primerané a nevyhnutné.
16      Pokiaľ ide po prvé o otázku, či prax, o akú ide vo veci samej, vytvára rozdielne zaobchádzanie, ktoré sa priamo zakladá na etnickom pôvode v zmysle článku 1 smernice 2000/43, treba preskúmať, či v prípade, o aký ide vo veci samej, sa miesto narodenia má považovať za priamo a neoddeliteľne súvisiace s určitým etnickým pôvodom.
17      V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že pojem „etnický pôvod“ vychádza z myšlienky, podľa ktorej sa spoločenské skupiny vyznačujú najmä spoločnou štátnou príslušnosťou, vierovyznaním, jazykom, kultúrnym pôvodom a tradíciami, ako aj prostredím, v ktorom žijú (rozsudok zo 16. júla 2015, ČEZ Razpredelenie Bălgarija, C‑83/14, EU:C:2015:480, bod 46).
18      Hoci sa miesto narodenia osoby nenachádza na tomto zozname kritérií, treba uviesť, že vzhľadom na skutočnosť, že tento zoznam je uvedený s výrazom „najmä“, skutočnosti, ktoré v ňom boli vymedzené, nie sú úplné a nie je teda vylúčené, že by sa toto kritérium nemohlo na ňom nachádzať. Ak by však aj išlo o taký prípad, je potrebné konštatovať, že by išlo len o jeden zo špecifických aspektov, na základe ktorého možno dospieť k záveru o príslušnosti určitej osoby k etnickej skupine, pričom v tejto súvislosti by nemal nijaký rozhodujúci význam.
19      Etnický pôvod totiž nemožno vymedziť na základe jediného kritéria, ale naopak musí spočívať na určitom celku skutočností, z ktorých sú niektoré objektívnej, iné subjektívnej povahy. Okrem toho nie je spochybnené, že by miesto narodenia nemohlo všeobecným a absolútnym spôsobom nahradiť všetky kritériá pripomenuté v bode 17 tohto rozsudku.
20      Všeobecná domnienka o príslušnosti k určitej etnickej skupine sa preto nemôže zakladať len na mieste narodenia, aby sa dala preukázať existencia priameho alebo neoddeliteľného zväzku medzi týmito dvoma pojmami.
21      Navyše nemožno vytvárať domnienku, že existuje jeden a len jediný etnický pôvod v nezávislom štáte.
22      V spore vo veci samej je miesto narodenia pána Huskica pritom jediným kritériom, ktoré viedlo Radu pre rovnosť zaobchádzania, neskôr Retten i Viborg (súd vo Viborgu) ku konštatovaniu, že predmetná prax predstavuje diskrimináciu na základe etnického pôvodu.
23      Nemožno sa preto domnievať, že dotknutá požiadavka dodatočného preukázania totožnosti vo veci samej, hoci by bolo možné ju kvalifikovať ako „menej priaznivé zaobchádzanie“, spočíva priamo na etnickom pôvode.
24      Okrem toho, ako vyplýva tak z odôvodnenia 13, ako aj článku 3 ods. 2 smernice 2000/43, táto smernica neupravuje rozdielne zaobchádzanie na základe štátnej príslušnosti.
25      Z toho vyplýva, že prax, o akú ide vo veci samej, ktorá od klienta, ktorého vodičský preukaz uvádza iné miesto narodenia, než je členský štát Únie alebo EZVO, požaduje dodatočné preukázanie totožnosti predložením kópie jeho cestovného pasu alebo povolenia na pobyt, neznamená, že voči dotknutej osobe existuje rozdielne zaobchádzanie založené priamo na jej etnickom pôvode.
26      Po druhé, pokiaľ ide o otázku, či takáto prax vytvára nepriamu diskrimináciu na základe etnického pôvodu, je nutné posúdiť, či z hľadiska článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2000/43, hoci je formulovaný neutrálne, táto prax znevýhodňuje osoby určitej rasy alebo etnického pôvodu v porovnaní s inými osobami.
27      Výraz „znevýhodnenie“, použitý v uvedenom ustanovení, sa má chápať tak, že z dôvodu dotknutého opatrenia sú znevýhodnené predovšetkým osoby daného etnického pôvodu (rozsudok zo 16. júla 2015, ČEZ Razpredelenie Bălgarija, C‑83/14, EU:C:2015:480, bod 100).
28      V tejto súvislosti bolo pred Súdnym dvorom tvrdené, že bez ohľadu na to, ako je „znevýhodnený“ etnický pôvod pána Huskica, osoby „dánskeho etnického pôvodu“ boli dotknutou praxou vo veci samej zvýhodňované, lebo nepodliehali danej povinnosti.
29      Stačí pritom konštatovať, že táto povinnosť sa uplatňuje nerozdielne na všetky osoby narodené mimo územia členského štátu Únie, či členského štátu EZVO.
30      Okrem toho možno pripomenúť, že k nepriamej diskriminácii môže dôjsť, ak pri uplatnení vnútroštátneho opatrenia, a to aj napriek jeho neutrálnej formulácii, v skutočnosti dochádza k znevýhodneniu omnoho väčšieho počtu nositeľov chránenej vlastnosti než osôb, ktoré túto vlastnosť nemajú (rozsudok zo 16. júla 2015, ČEZ Razpredelenie Bălgarija, C‑83/14, EU:C:2015:480, bod 101 a citovaná judikatúra).
31      Stále platí, ako bolo pripomenuté v bode 27 tohto rozsudku, že pojem „nepriama diskriminácia“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2000/43 sa uplatňuje len v prípade, že v dôsledku údajne diskriminačného opatrenia dochádza k znevýhodneniu konkrétneho etnického pôvodu.
32      Ako uviedol generálny advokát v bode 64 svojich návrhov, existenciu znevýhodneného zaobchádzania nemožno konštatovať všeobecne a abstraktne, ale špecificky a konkrétne so zreteľom na dotknuté priaznivé zaobchádzanie.
33      Z toho vyplýva, že tvrdenie, podľa ktorého uplatnenie dotknutého neutrálneho kritéria vo veci samej týkajúceho sa miesta narodenia všeobecne ovplyvňuje skôr osoby „určitého etnického pôvodu“ v porovnaní s „inými osobami“, nemožno prijať.
34      To isté platí, pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého by použitie tohto kritéria znevýhodnilo osoby, ktorých etnický pôvod predstavuje pôvod inej krajiny, než je členský štát Únie alebo EZVO. Je potrebné okrem toho odkázať na body 18 až 21 tohto rozsudku, z ktorých vyplýva, že o etnickom pôvode nemožno všeobecne vytvárať domnienku len na základe preukázania miesta narodenia.
35      Z toho vyplýva, že prax, o akú ide vo veci samej, neznamená, že voči dotknutej osobe existuje rozdielne zaobchádzanie nepriamo založené na etnickom pôvode.
36      Za týchto podmienok treba konštatovať, že táto prax sa zakladá na kritériu, ktoré ani priamo, ani nepriamo nesúvisí s etnickým pôvodom dotknutej osoby. Nemožno preto tvrdiť, že uvedená prax vytvára rozdielne zaobchádzanie na základe etnického pôvodu v zmysle ustanovení článku 1 v spojení s článkom 2 ods. 2 písm. a) a b) smernice 2000/43.
37      Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prvú a druhú otázku odpovedať, že článok 2 ods. 2 písm. a) a b) smernice 2000/43 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni praxi úverovej inštitúcie, ktorá od klienta, ktorého vodičský preukaz uvádza iné miesto narodenia, než je členský štát Európskej únie alebo EZVO, požaduje dodatočné preukázanie totožnosti predložením kópie jeho cestovného pasu alebo povolenia na pobyt.
O tretej otázke
38      Vzhľadom na odpoveď na prvú a druhú otázku nie je potrebné odpovedať na tretiu otázku.
O trovách
39      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
Článok 2 ods. 2 písm. a) a b) smernice Rady 2000/43/ES z 29. júna 2000, ktorou sa zavádza zásada rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni praxi úverovej inštitúcie, ktorá od klienta, ktorého vodičský preukaz uvádza iné miesto narodenia, než je členský štát Európskej únie alebo Európskeho združenia voľného obchodu, požaduje dodatočné preukázanie totožnosti predložením kópie jeho cestovného pasu alebo povolenia na pobyt.
Podpisy
* Jazyk konania: dánčina.
i      Znenie bodu 17 tohto textu bolo po jeho sprístupnení na internete predmetom zmeny lingvistickej povahy.