ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (prvá rozšírená komora)
z 2. apríla 2025 (*)
„ Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny – Zmrazenie finančných prostriedkov – Zoznam osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa uplatňuje zmrazenie finančných prostriedkov a ekonomických zdrojov – Obmedzenia v oblasti vstupu na územie členských štátov – Zoznam osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa vzťahujú obmedzenia v oblasti vstupu na územie členských štátov – Ponechanie mena žalobcu na zoznamoch – Povinnosť odôvodnenia – Článok 2 ods. 1 písm. a) a d) rozhodnutia 2014/145/SZBP – Článok 3 ods. 1 písm. a) a d) nariadenia (EÚ) č. 269/2014 – Nesprávne posúdenie – Právo byť vypočutý – Občianstvo Únie – Sloboda pohybu – Právo vlastniť majetok – Proporcionalita “
Vo veci T‑298/23,
Jelena Petrovna Timčenko, bydliskom v Moskve (Rusko), v zastúpení: T. Bontinck, S. Bonifassi, E. Federova, J. Goffin a J. Bastien, advokáti,
žalobkyňa,
proti
Rade Európskej únie, v zastúpení: M.‑C. Cadilhac a V. Piessevaux, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
ktorú v konaní podporuje:
Európska komisia, v zastúpení: C. Giolito a M. Carpus Carcea, splnomocnení zástupcovia,
vedľajší účastník konania,
VŠEOBECNÝ SÚD (prvá rozšírená komora),
v zložení: sudca R. Mastroianni, vykonávajúci funkciu predsedu komory, sudcovia M. Brkan, I. Gâlea, T. Tóth (spravodajca) a S. L. Kalėda,
tajomník: H. Eriksson, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po pojednávaní z 11. júna 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Svojou žalobou sa žalobkyňa, pani Jelena Petrovna Timčenko (Elena Petrovna Timchenko), domáha na jednej strane na základe článku 263 ZFEÚ zrušenia rozhodnutia Rady (SZBP) 2023/572 z 13. marca 2023, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 75 I, 2023, s. 134), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2023/571 z 13. marca 2023, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 75 I, 2023, s. 1) (ďalej spoločne len „napadnuté akty“), a na druhej strane sa na základe článku 268 ZFEÚ domáha náhrady nemajetkovej ujmy, ktorá jej údajne vznikla v dôsledku prijatia týchto aktov.
Okolnosti predchádzajúce sporu
2        Žalobkyňa je manželkou Gennadija Nikolajeviča Timčenka, podnikateľa. Obaja majú ruskú a fínsku štátnu príslušnosť.
3        Prejednávaná vec sa týka reštriktívnych opatrení, ktoré Európska únia prijala vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny.
4        Rada Európskej únie prijala 17. marca 2014 na základe článku 29 ZEÚ rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 78, 2014, s. 16).
5        V ten istý deň Rada prijala na základe článku 215 ZFEÚ nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 78, 2014, s. 6).
6        V nadväznosti na agresiu ozbrojených síl Ruskej federácie voči Ukrajine prijala Rada 25. februára 2022 rozhodnutie (SZBP) 2022/329, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145 (Ú. v. EÚ L 50, 2022, s. 1), najmä s cieľom upraviť kritériá, na základe ktorých sa na fyzické alebo právnické osoby, subjekty alebo orgány môžu vzťahovať predmetné reštriktívne opatrenia.
7        Článok 2 ods. 1 a 2 rozhodnutia 2014/145 v znení zmenenom rozhodnutím 2022/329 stanovuje:
„1. Zmrazujú sa všetky finančné prostriedky a hospodárske zdroje, ktoré patria, sú vo vlastníctve, v držbe alebo pod kontrolou:
a)      fyzických osôb, ktoré sú zodpovedné za podporu alebo vykonávanie činností alebo politík, ktoré narúšajú alebo ohrozujú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny alebo stabilitu, alebo bezpečnosť na Ukrajine, alebo ktoré brzdia prácu medzinárodných organizácií na Ukrajine;
…
d)      fyzických alebo právnických osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré materiálne alebo finančne podporujú ruských činiteľov s rozhodovacou právomocou zodpovedných za anexiu Krymu alebo za destabilizáciu Ukrajiny alebo z nich majú prospech;
…
a fyzických alebo právnických osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré sú s nimi spojené, ako sa uvádzajú v prílohe.
2.      Fyzickým alebo právnickým osobám, subjektom alebo orgánom uvedeným v prílohe sa priamo ani nepriamo nesprístupnia žiadne finančné prostriedky ani hospodárske zdroje, a to ani v ich prospech.“
8        Podmienky tohto zmrazenia finančných prostriedkov sú definované v ďalších odsekoch tohto článku.
9        Článok 1 ods. 1 písm. a) a b) rozhodnutia 2014/145, v znení zmenenom rozhodnutím 2022/329, zakazuje vstup na územie členských štátov alebo prechod cez toto územie fyzickým osobám, ktoré spĺňajú v zásade rovnaké kritériá, ako sú kritériá uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a) a d) tohto rozhodnutia.
10      Nariadenie č. 269/2014, v znení zmenenom nariadením Rady (EÚ) 2022/330 z 25. februára 2022 (Ú. v. EÚ L 51, 2022, s. 1), stanovuje prijatie opatrení na zmrazenie finančných prostriedkov a definuje podmienky tohto zmrazenia v podstate rovnakým spôsobom ako rozhodnutie 2014/145 v znení zmenenom rozhodnutím 2022/329. Konkrétne článok 3 ods. 1 písm. a) a d) tohto nariadenia totiž v podstate preberá rovnaké kritériá, ako sú kritériá uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a) a d) rozhodnutia 2014/145 zmeneného rozhodnutím 2022/329 [ďalej len „kritérium a)“ a „kritérium d)“].
Pôvodný zápis a ponechanie mena žalobkyne na zoznamoch reštriktívnych opatrení do 13. marca 2023
11      Vzhľadom na vážnosť situácie na Ukrajine prijala Rada 8. apríla 2022 rozhodnutie (SZBP) 2022/582, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145 (Ú. v. EÚ L 110, 2022, s. 55), a vykonávacie nariadenie (EÚ) 2022/581, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 269/2014 (Ú. v. EÚ L 110, 2022, s. 3).
12      V odôvodnení 7 rozhodnutia 2022/582 sa uvádzalo toto:
„Vzhľadom na vážnosť situácie sa Rada domnieva, že je vhodné uložiť reštriktívne opatrenia týkajúce sa popredných podnikateľov zapojených v hospodárskych odvetviach poskytujúcich podstatný zdroj príjmov vláde Ruskej federácie a osôb podporujúcich vládu Ruskej federácie alebo z nej majúcich prospech a fyzických osôb spojených s týmito osobami vrátane rodinných príslušníkov, ktorí z nich neoprávnene profitujú.“
13      Týmito aktmi a na základe spisu WK 5055/22 (ďalej len „pôvodný spis WK“) bolo meno žalobkyne doplnené pod číslom 903 do zoznamu, ktorý tvorí prílohu k rozhodnutiu 2014/145 zmenenému rozhodnutím 2022/329, a pod tým istým číslom do zoznamu uvedeného v prílohe I k nariadeniu č. 269/2014 zmenenému nariadením 2022/330 (ďalej len „sporné zoznamy“) z týchto dôvodov:
„Jelena [Petrovna] Timčenko je manželkou miliardára Gennadija Nikolajeviča Timčenka, ktorý je zapísaný na zozname uvedenom v rozhodnutí 2014/145… Prostredníctvom nadácie Timčenko sa podieľa na jeho lobistických činnostiach. Má tak prospech z Gennadija Nikolajeviča Timčenka, ktorý je zodpovedný za podporovanie činností a politík, ktoré narúšajú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny, a za poskytovanie finančnej a materiálnej podpory a má prospech z ruských činiteľov s rozhodovacou právomocou zodpovedných za anexiu Krymu a destabilizáciu Ukrajiny.“
14      Dňa 11. apríla 2022 bolo v Úradnom vestníku Európskej únie (Ú. v. EÚ C 157, 2022, s. 11) uverejnené oznámenie určené osobám, subjektom a orgánom, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia ustanovené v rozhodnutí 2014/145, zmenenom rozhodnutím 2022/582, a v nariadení č. 269/2014 vykonávanom vykonávacím nariadením 2022/581.
15      Dňa 14. septembra 2022 Rada rozhodnutím (SZBP) 2022/1530, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145 (Ú. v. EÚ L 239, 2022, s. 149), a vykonávacím nariadením (EÚ) 2022/1529, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 269/2014 (Ú. v. EÚ L 239, 2022, s. 1), zachovala v platnosti reštriktívne opatrenia voči žalobkyni.
16      Žalobkyňa podala proti rozhodnutiam 2022/582 a 2022/1530, ako aj vykonávacím nariadeniam 2022/581 a 2022/1529 žalobu zapísanú pod číslom T‑361/22, ktorá bola zamietnutá rozsudkom zo 6. septembra 2023, Timčenko/Rada (T‑361/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:502).
17      Rada informovala 22. decembra 2022 žalobkyňu o svojom úmysle ponechať jej meno na sporných zoznamoch. Okrem toho jej predložila spis WK 17719/2022 INIT (ďalej len „spis WK o ponechaní 1“).
18      Žalobkyňa reagovala 20. januára 2023 listom zaslaným Rade, v ktorom jej oznámila svoje pripomienky k tomuto úmyslu ponechať jej meno na sporných zoznamoch.
19      Listom zo 6. februára 2023 Rada oznámila žalobkyni svoje rozhodnutie ponechať jej meno na sporných zoznamoch a zaslala jej návrh odôvodnenia týchto opatrení na ponechanie na zoznamoch, ako aj spis s dôkazmi, na ktorý sa odvolávala, v tomto prípade spis WK 1326/2023 INIT (ďalej len „spis WK o ponechaní 2“).
20      V nadväznosti na tento list žalobkyňa 15. februára 2023 predložila Rade svoje pripomienky. V ten istý deň jej Rada odpovedala, pričom potvrdila, že chce zachovať opatrenia, ktoré sa na žalobkyňu vzťahovali, a to na základe odôvodnenia, ktoré sa líšilo od predchádzajúcich.
21      Žalobkyňa predložila Rade 2. marca 2023 svoje pripomienky.
Prijatie napadnutých aktov
22      Rada prijala 13. marca 2023 napadnuté akty, pričom ponechala meno žalobkyne na sporných zoznamoch pod číslom 903 z týchto dôvodov:
„Jelena [Petrovna] Timčenková je manželkou Gennadija [Nikolajeviča] Timčenka, dlhoročného známeho prezidenta Vladimira Putina a jedného z jeho dôverníkov.
Spolu s manželom vykonáva obchodné činnosti prostredníctvom realitnej spoločnosti Sci Ruth [a] spoločnosti Maples S. A. a tiež spolu s ním nadobudla nehnuteľný majetok, čo dokazuje významné majetkové väzby medzi nimi.
Okrem toho sa podieľa na jeho lobistických činnostiach prostredníctvom nadácie Timchenko Foundation, ktorú založila spolu s manželom, v ktorej zohráva dôležitú úlohu a je v úzkom spojení s manželom. Táto nadácia ďalej vykonáva činnosti v súvislosti s investičnou skupinou Volga Group, ktorá významne prispieva k ruskému hospodárstvu a jeho rozvoju a ktorú založil Gennadij [Nikolajevič] Timčenko, ktorý je zároveň jedným z jej akcionárov. Jelena [Petrovna] Timčenková tak má prospech zo svojho manžela, najmä pokiaľ ide o spoločenské postavenie a finančné podmienky. Je preto spojená s Gennadijom [Nikolajevičom] Timčenkom, ktorý je uvedený na zozname podľa rozhodnutia Rady 2014/145… okrem iného z dôvodu, že je zodpovedný za podporovanie činností a politík, ktoré narúšajú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny a za poskytovanie finančnej a materiálnej podpory, a má prospech z ruských činiteľov s rozhodovacou právomocou zodpovedných za anexiu Krymu a destabilizáciu Ukrajiny.“
23      Dňa 14. marca 2023 Rada oznámila žalobkyni, že prijala napadnuté akty, a odpovedala na jej listy z 31. októbra 2022, 20. januára, 15. februára a 2. marca 2023.
24      Dňa 23. marca 2023 žalobkyňa upozornila Radu, že na rozdiel od ostatných jazykových verzií z francúzskeho znenia odôvodnenia uvedeného v bode 22 vyššie vyplývalo, že má prospech z ruských činiteľov s rozhodovacou právomocou, čo nie je pravda.
Konanie a návrhy účastníkov konania
25      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zrušil napadnuté akty,
–        uložil Rade povinnosť zaplatiť 1 000 000 eur ako náhradu nemajetkovej ujmy,
–        uložil Rade povinnosť nahradiť trovy konania.
26      Rada podporovaná Európskou komisiou navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zamietol žalobu v celom rozsahu,
–        uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
O návrhu na zrušenie
27      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza šesť žalobných dôvodov, z ktorých prvý je založený na zjavne nesprávnom posúdení, druhý na porušení povinnosti odôvodnenia, tretí na porušení práva byť vypočutý, štvrtý na porušení zásady proporcionality, piaty na porušení základného práva na voľný pohyb stanoveného v článku 21 ZFEÚ a článku 52 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) a spoločných ústavných tradícií členských štátov a šiesty na porušení práva vlastniť majetok, článku 52 ods. 1 Charty, spoločných ústavných tradícií členských štátov a práva na súkromný život.
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení povinnosti odôvodnenia
28      Svojím druhým žalobným dôvodom žalobkyňa v podstate tvrdí, že dôvody napadnutých aktov nie sú dostatočne vysvetlené, a v dôsledku toho porušujú článok 296 druhý odsek ZFEÚ.
29      Pokiaľ ide konkrétne o jej účasť v spoločnostiach SCI Ruth a Maples S.A., v tejto súvislosti uvádza, že skutočnosti obsiahnuté v spise WK o ponechaní 2 Rada nezverejnila, takže nemôže poznať presné dôkazy, na ktorých je založené presvedčenie Rady.
30      Zdôrazňuje, že samotné odvolávanie sa na existenciu nehnuteľností a majetkových väzieb nepostačuje na to, aby samo osebe preukazovalo existenciu spojenia. Dodáva, že Rada nepreukázala, ako ona ako zakladateľka nadácie, ktorú založila so svojím manželom (ďalej len „nadácia Timčenko“), a prostredníctvom svojej účasti na jej činnosti získala prospech zo zlepšenia dobrej povesti svojho manžela na verejnosti.
31      Napokon tvrdí, že Rada osobitne neuviedla dôvody, pre ktoré dospela k záveru, že sa na žalobkyňu má vzťahovať zmrazenie finančných prostriedkov, ani dôvody, pre ktoré jej bolo potrebné zakázať vstup na územie členských štátov Únie a prechod cez toto územie, ani neuviedla dôvody, pre ktoré by takéto obmedzenia mohli vyvíjať tlak na ruské orgány.
32      Rada podporovaná Komisiou túto argumentáciu spochybňuje.
33      Podľa judikatúry vyplýva povinnosť odôvodnenia aktu spôsobujúceho ujmu zo zásady dodržiavania práva na obhajobu a cieľom je jednak poskytnúť dotknutej osobe dostatočné informácie na to, aby zistila, či je akt dôvodný, prípadne či má vadu, ktorá by umožnila napadnúť jeho platnosť na súde Únie, a jednak umožniť tomuto súdu vykonať preskúmanie zákonnosti tohto aktu (pozri rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 63 a citovanú judikatúru).
34      Odôvodnenie vyžadované článkom 296 ZFEÚ sa však musí prispôsobiť povahe sporného aktu a kontextu, v ktorom bol prijatý. Požiadavka odôvodnenia sa musí posudzovať vzhľadom na okolnosti daného prípadu, najmä na obsah aktu, charakter uvádzaných dôvodov a záujem, ktorý môžu mať na získaní takýchto vysvetlení osoby, ktorým je akt určený, alebo ďalšie osoby priamo a osobne dotknuté takýmto aktom. Predovšetkým sa nevyžaduje, aby odôvodnenie konkrétne vymedzovalo všetky relevantné skutkové a právne okolnosti alebo aby podrobne odpovedalo na úvahy dotknutého subjektu predložené vo fáze oboznamovania sa s týmto aktom pred jeho prijatím, keďže dostatočnosť odôvodnenia sa musí posúdiť nielen vzhľadom na jeho znenie, ale takisto na jeho kontext, ako aj na súhrn právnych pravidiel upravujúcich dotknutú oblasť. Preto akt spôsobujúci ujmu je dostatočne odôvodnený vtedy, pokiaľ bol prijatý v kontexte, ktorý je dotknutej osobe známy a umožňuje jej pochopiť dosah opatrenia prijatého vo vzťahu k nej (pozri rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 64 a citovanú judikatúru).
35      Úroveň podrobnosti odôvodnenia aktu tak musí byť primeraná materiálnym možnostiam a technickým podmienkam alebo lehote, za akých má byť prijatý (pozri rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 65 a citovanú judikatúru).
36      Judikatúra spresnila, že odôvodnenie aktu Rady, ktorým sa ukladajú reštriktívne opatrenia, musí označovať nielen právny základ tohto opatrenia, ale aj presné a konkrétne dôvody, prečo sa Rada v rámci svojej diskrečnej právomoci pri posúdení domnieva, že na dotknutú osobu sa musia vzťahovať takéto opatrenia (pozri rozsudok z 27. júla 2022, RT France/Rada, T‑125/22, EU:T:2022:483, bod 105 a citovanú judikatúru).
37      Treba okrem toho pripomenúť, že povinnosť odôvodnenia aktu predstavuje podstatnú formálnu náležitosť, ktorú treba odlišovať od otázky dôvodnosti dôvodov, ktorá sa týka zákonnosti predmetného aktu z vecného hľadiska (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, bod 67). Odôvodnenie aktu je totiž formálnym vyjadrením dôvodov, na ktorých toto rozhodnutie spočíva. Pokiaľ sú tieto dôvody postihnuté chybami, je nimi postihnutá zákonnosť uvedeného aktu z meritórneho hľadiska, ale nie jeho odôvodnenie, ktoré môže byť dostatočné, aj keď obsahuje chybné dôvody (pozri rozsudok z 18. júna 2015, Ipatau/Rada, C‑535/14 P, EU:C:2015:407, bod 37 a citovanú judikatúru).
38      V prejednávanej veci treba zdôrazniť, že tak rozhodnutie 2014/145, ako aj nariadenie č. 269/2014 odkazujú na právny základ, na ktorom sú založené, a to na článok 29 ZEÚ a článok 215 ZFEÚ. Treba okrem toho uviesť, že všeobecný kontext, ktorý viedol Radu k prijatiu napadnutých aktov, je uvedený v ich odôvodneniach.
39      Zo znenia odôvodnení napadnutých aktov navyše vyplýva, že tieto opatrenia boli prijaté, pretože Rada dospela k záveru, že prostredníctvom spoločností Ruth a Maples a nadácie Timčenko, ako aj z dôvodu rôznych akvizícií nehnuteľností uskutočnených spolu so svojím manželom bola žalobkyňa spojená s Timčenkom, svojím manželom. Podľa týchto dôvodov manžel žalobkyne na jednej strane podporuje činnosti a politiky, ktoré narúšajú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny, a na druhej strane materiálne a finančne podporuje ruských činiteľov s rozhodovacou právomocou, ktorí takéto činnosti a politiky vykonávajú. To znamená, že podľa názoru Rady manžel žalobkyne spĺňa kritériá a) a d).
40      Z toho vyplýva, že dôvody napadnutých aktov umožňujú žalobkyni identifikovať nielen právny základ týchto aktov, ale aj osobitné a konkrétne okolnosti, ktoré viedli Radu k tomu, že ju považovala za spojenú s jej manželom, ktorý sám spĺňa podmienky stanovené kritériami a) a d), a z tohto dôvodu je zapísaný do sporných zoznamov.
41      Pokiaľ ide o argumentáciu, že odôvodnenie uvedené v bode 22 vyššie nešpecifikuje dôvody, pre ktoré sa Rada domnievala, že je potrebné zmraziť finančné prostriedky a hospodárske zdroje žalobkyne a obmedziť jej slobodu pohybu v rámci Únie, treba uviesť, že z odôvodnenia 4 rozhodnutia 2014/145 a z odôvodnení 3 a 4 nariadenia č. 269/2014 vyplýva, že vzhľadom na zhoršenie situácie na Ukrajine sa Únia rozhodla prijať takéto opatrenia najmä vo vzťahu k osobám spojeným s osobami, ktoré narúšajú alebo ohrozujú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny, čo postačovalo na to, aby žalobkyňa pochopila dôvody, pre ktoré Rada rozhodla o uplatnení takých obmedzení voči nej.
42      Výhrady, na ktoré sa odvoláva žalobkyňa a ktoré spočívajú na jednej strane v tvrdení, že Rada nepreukázala, ako uplatnenie opatrení prijatých voči nej umožnilo dosiahnuť ciele sledované v rozhodnutí 2014/145 a v nariadení č. 269/2014, a na druhej strane v tom, že nie je schopná overiť presvedčenie Rady, pokiaľ ide o spoločnosti Ruth a Maples, navyše spochybňujú odôvodnenie sporných opatrení, ktoré vyplýva z ich dôvodnosti, a nie z ich formálneho odôvodnenia.
43      Vzhľadom na vyššie uvedené musí byť druhý žalobný dôvod zamietnutý.
O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení práva byť vypočutý
44      Svojím tretím žalobným dôvodom žalobkyňa tvrdí, že jej právo byť vypočutá nebolo dodržané, a naopak bolo využité Radou.
45      V tejto súvislosti žalobkyňa tvrdí, že Rada nezohľadnila tvrdenia, ktoré uviedla vo svojich listoch z 20. januára, 15. februára a 2. marca 2023 v reakcii na navrhované predĺženie reštriktívnych opatrení.
46      V replike žalobkyňa uvádza, že Rada nepreukázala, že postúpila jej pripomienky a žiadosti o preskúmanie všetkým svojim delegáciám. Tvrdí, že ak by tieto delegácie vedeli o týchto pripomienkach, nevzťahovali by sa na ňu napadnuté akty, ktoré ponechávajú jej meno na sporných zoznamoch.
47      Rada podporovaná Komisiou túto argumentáciu spochybňuje.
48      V tejto súvislosti treba poznamenať, že právo byť vypočutý v každom konaní, stanovené v článku 41 ods. 2 písm. a) Charty, ktoré je neoddeliteľnou súčasťou dodržiavania práva na obhajobu, zaručuje každému možnosť vyjadriť účinne a efektívne svoj názor v priebehu správneho konania a pred tým, ako bude prijaté rozhodnutie, ktoré môže nepriaznivo ovplyvniť jeho záujmy (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. decembra 2014, Boudjlida, C‑249/13, EU:C:2014:2431, body 34 a 36, a z 18. júna 2020, Komisia/RQ, C‑831/18 P, EU:C:2020:481, body 65 a 67 a citovanú judikatúru).
49      Dodržanie práva na obhajobu a práva na účinnú súdnu ochranu v konaní týkajúcom sa prijatia rozhodnutia o zapísaní do zoznamu alebo ponechaní mena osoby na zozname nachádzajúcom sa v prílohe aktu obsahujúceho reštriktívne opatrenia vyžaduje, aby príslušný orgán Únie oznámil dotknutej osobe skutočnosti, ktoré má proti nej k dispozícii na účely odôvodnenia svojho rozhodnutia, aby sa tejto osobe umožnilo brániť svoje práva za najlepších možných podmienok a pri plnej znalosti veci sa rozhodnúť, či je potrebné obrátiť sa na súd Únie. Pri tomto oznámení musí príslušný orgán Únie umožniť tejto osobe účinne sa vyjadriť k dôvodom použitým voči nej (rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, body 111 a 112; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 12. decembra 2006, Organizácia mudžahedínov iránskeho ľudu/Rada, T‑228/02, EU:T:2006:384, bod 93).
50      Článok 52 ods. 1 Charty však pripúšťa obmedzenia výkonu práv v nej zakotvených, pokiaľ každé obmedzenie rešpektuje podstatu dotknutého základného práva a v súlade so zásadou proporcionality je nevyhnutné a skutočne zodpovedá cieľom všeobecného záujmu uznaným Úniou (pozri rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 101 a citovanú judikatúru).
51      Okrem toho sa existencia porušenia práva na obhajobu musí preskúmať v závislosti od osobitných okolností každého jednotlivého prípadu, najmä v závislosti od povahy dotknutého aktu, kontextu, v ktorom bol prijatý, a právnych noriem upravujúcich danú oblasť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 102 a citovanú judikatúru). Právo byť vypočutý pred prijatím aktov ponechávajúcich meno osoby alebo názov subjektu na zozname osôb alebo subjektov, ktorých sa týkajú reštriktívne opatrenia, sa uplatňuje vtedy, ak Rada v rozhodnutí týkajúcom sa ponechania zápisu jej mena či jej názvu na zozname uplatňuje voči tejto osobe nové dôkazy, a to dôkazy, ktoré neboli zohľadnené v počiatočnom rozhodnutí o zápise jej mena alebo názvu do tohto zoznamu (pozri rozsudok z 12. februára 2020, Amisi Kumba/Rada, T‑163/18, EU:T:2020:57, bod 54 a citovanú judikatúru; pozri tiež v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 7. apríla 2016, Central Bank of Iran/Rada, C‑266/15 P, EU:C:2016:208, bod 33).
52      Okrem toho ak dotknutá osoba predloží pripomienky, pokiaľ ide o odôvodnenie, príslušný orgán Únie musí dôkladne a nestranne preskúmať dôvodnosť uvádzaných tvrdení s prihliadnutím na tieto pripomienky a na prípadné skutočnosti, ktoré svedčia v prospech dotknutej osoby a ktoré sú k týmto vyjadreniam priložené (rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 114).
53      V prejednávanej veci treba uviesť, že skutočnosti uvedené v spise preukazujú, že na rozdiel od toho, čo uvádza žalobkyňa, Rada zaslala všetkým delegáciám listy žalobkyne z 20. januára, 15. februára a 2. marca 2023.
54      Z listov Rady adresovaných žalobkyni, najmä z listu zo 14. marca 2023, navyše vyplýva, že na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, Rada preskúmala námietky proti zachovaniu opatrení a odpovedala na ne.
55      Ďalej treba uviesť, že žalobkyňa nespresňuje, v čom Rada neodpovedala na jej tvrdenia, a treba pripomenúť, že právo byť vypočutý sa nerovná právu žalobkyne na presadenie jej tvrdenia (pozri rozsudok zo 14. septembra 2022, SŽ – Tovorni promet/Komisia, T‑575/20, neuverejnený, EU:T:2022:551, bod 42 a citovanú judikatúru).
56      Vzhľadom na to, že žiadna zo skutočností, na ktoré sa odvoláva žalobkyňa, nepreukazuje, že Rada porušila jej právo byť vypočutá, treba tretí žalobný dôvod zamietnuť.
O prvom žalobnom dôvode založenom na zjavne nesprávnom posúdení
57      Svojím prvým žalobným dôvodom žalobkyňa tvrdí, že Rada sa tým, že ju považovala za spojenú s jej manželom, dopustila zjavne nesprávneho posúdenia za okolností, keď podľa judikatúry manželský zväzok sám osebe nemôže charakterizovať existenciu spojenia medzi dvoma manželmi.
58      Pokiaľ ide v prvom rade o majetkové väzby žalobkyne s jej manželom, uvádza, že Rada nepreukázala tvrdenia, ktoré uvádza, a to buď preto, že predmetné spoločnosti ukončili akúkoľvek činnosť, alebo preto, že ich spoločníkom nie je G. Timčenko.
59      Pokiaľ ide v druhom rade o úlohu žalobkyne v nadácii Timčenko, tvrdí, že jej úloha správkyne v rámci kuratória (board of trustees) znamená, že zohráva v tejto štruktúre len úlohu dohľadu, a nie – ako to tvrdí Všeobecný súd v rozsudku zo 6. septembra 2023, Timčenko/Rada (T‑361/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:502) – že je priamo spojená s prevádzkovými činnosťami uvedenej nadácie. Založenie nadácie okrem toho predstavuje v prípade bohatého manželského páru bežnú činnosť. V prejednávanej veci navyše G. Timčenko nezohráva v nadácii Timčenko žiadnu aktívnu úlohu a táto nadácia v žiadnom prípade nepredstavuje nástroj na podporu jeho povesti a účasti na jeho lobistických činnostiach.
60      V replike žalobkyňa trvá na svojom stanovisku k tejto otázke.
61      V tejto súvislosti po prvé tvrdí, že nadácia Timčenko je povinná spolupracovať s ruskými orgánmi verejnej moci, aby zabezpečila účinnosť svojej činnosti v prospech zraniteľných skupín obyvateľstva, ktoré sa snaží chrániť. Členovia nadácie na základe rovnakého záujmu o efektívnosť a snahy o vytváranie synergií vykonávajú na dobrovoľnom základe poradné funkcie v rámci verejných orgánov v Ruskej federácii.
62      Po druhé uvádza, že aj za predpokladu, že by Rada preukázala, že nadácia Timčenko vytvorila G. Timčenkovi na verejnosti dobrú povesť, nepreukazuje, ako by mu takáto povesť poslúžila v osobnom alebo profesionálnom živote.
63      Po tretie žalobkyňa tvrdí, že Všeobecný súd v rozsudku zo 6. septembra 2023, Timčenko/Rada (T‑361/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:502), podal príliš extenzívny výklad pojmu „spojenie“, hoci v rozsudku zo 6. septembra 2023, Pumpjanskaja/Rada (T‑272/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:491), existenciu spojenia charakterizoval prísnejšie.
64      Po štvrté, pokiaľ ide o tvrdenie Rady, že význam majetkových väzieb a rodinnej správy majetku môže charakterizovať existenciu spojenia z dôvodu, že mnohí ruskí miliardári využívajú na obchádzanie reštriktívnych opatrení rôzne právne štruktúry, žalobkyňa tvrdí, že odôvodnenie Rady vytvára domnienku obchádzania. Takúto domnienku však nie je možné prijať, keďže rozhodnutie 2014/145 ju výslovne nestanovuje.
65      Rada podporovaná Komisiou túto argumentáciu spochybňuje.
66      Na úvod treba uviesť, že prvý žalobný dôvod treba považovať za založený na nesprávnom posúdení, a nie na zjavne nesprávnom posúdení. Hoci je pravda, že Rada má určitú diskrečnú právomoc určiť v každom jednotlivom prípade, či sú splnené právne kritériá, na ktorých sú založené predmetné reštriktívne opatrenia, rovnako je však pravda aj to, že súdy Únie musia zabezpečiť preskúmanie, a to v zásade úplné, zákonnosti všetkých aktov Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 121 a citovanú judikatúru).
67      Treba tiež pripomenúť, že účinnosť súdneho preskúmania zaručená článkom 47 Charty si najmä vyžaduje, aby sa súd Únie uistil, že rozhodnutie, ktorým boli prijaté alebo zachované reštriktívne opatrenia a ktoré má pre dotknutú osobu alebo dotknutý subjekt individuálny dosah, sa opiera o dostatočne silný skutkový základ. To predpokladá overenie skutočností uvádzaných v zhrnutí dôvodov, o ktoré sa uvedené rozhodnutie opiera, tak aby súdne preskúmanie nebolo obmedzené len na abstraktné posúdenie pravdepodobnosti uvádzaných dôvodov, ale aby sa týkalo otázky, či sú tieto dôvody, alebo aspoň jeden z nich, ktorý je sám osebe dostatočný na odôvodnenie tohto rozhodnutia, podložené (rozsudky z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 119, a z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 122).
68      V prípade pochybností je totiž úlohou príslušného orgánu Únie, aby preukázal dôvodnosť dôvodov uplatňovaných proti dotknutej osobe alebo subjektu, pričom táto osoba alebo subjekt nie je povinná či povinný predložiť opačné dôkazy svedčiace o neexistencii ich dôvodnosti (rozsudky z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 121, a z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 123).
69      Okrem toho treba posúdenie dôvodnosti týchto dôvodov vykonať preskúmaním dôkazov a informácií nie izolovane, ale v kontexte, do ktorého patria. Rada totiž uniesla dôkazné bremeno, ktoré jej prislúcha, ak súdu Únie predložila súbor dostatočne konkrétnych, presných a zhodujúcich sa nepriamych dôkazov umožňujúcich preukázať existenciu dostatočného spojenia medzi osobou, proti ktorej je opatrenie zmrazenia finančných prostriedkov namierené, a dotknutým režimom alebo vo všeobecnosti dotknutými situáciami (pozri rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 124 a citovanú judikatúru).
70      Reštriktívne opatrenia majú okrem toho ochrannú a pojmovo predbežnú povahu a ich platnosť vždy závisí od trvania skutkových a právnych skutočností, ktoré viedli k ich prijatiu, ako aj od potreby ich ponechania v platnosti, aby sa dosiahol ich cieľ. Preto pri pravidelnom preskúmaní týchto reštriktívnych opatrení prináleží Rade, aby vykonala aktualizované posúdenie situácie a vypracovala zhodnotenie vplyvu takýchto opatrení, aby určila, či tieto opatrenia umožnili dosiahnuť ciele sledované pôvodným zápisom mien dotknutých osôb a subjektov do sporných zoznamov, alebo či je stále možné vyvodiť vo vzťahu k uvedeným osobám a subjektom rovnaký záver (pozri rozsudok z 26. októbra 2022, Ovsiannikov/Rada, T‑714/20, neuverejnený, EU:T:2022:674, bod 67 a citovanú judikatúru).
71      Na účely odôvodnenia ponechania mena alebo názvu osoby na sporných zoznamoch nie je zakázané, aby Rada vychádzala z tých istých dôkazov, ktoré odôvodnili pôvodný zápis, opätovný zápis alebo predchádzajúce ponechanie mena alebo názvu dotknutej osoby na týchto zoznamoch, pokiaľ na jednej strane dôvody zápisu ostali nezmenené a pokiaľ sa na druhej strane kontext nezmenil takým spôsobom, že by sa tieto dôkazy stali obsolentnými. Uvedený kontext zahŕňa nielen situáciu krajiny, vo vzťahu ku ktorej bol zavedený systém reštriktívnych opatrení, ale aj osobitnú situáciu dotknutej osoby. Podobne je ponechanie na sporných zoznamoch odôvodnené vzhľadom na všetky relevantné okolnosti, a najmä vzhľadom na skutočnosť, že ciele sledované reštriktívnymi opatreniami neboli dosiahnuté (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 169 a citovanú judikatúru).
72      V takomto kontexte môže Rada môže rozhodnúť o ponechaní mien dotknutých osôb na sporných zoznamoch pri zachovaní dôvodov týkajúcich sa skutočností, ktoré nastali v minulosti, pokiaľ toto ponechanie zostáva odôvodnené vzhľadom na všetky relevantné okolnosti, a najmä vzhľadom na skutočnosť, že ciele sledované reštriktívnymi opatreniami neboli dosiahnuté (pozri analogicky rozsudok z 8. marca 2023, Mutondo/Rada, T‑94/22, neuverejnený, EU:T:2023:120, bod 50 a citovanú judikatúru).
73      V prejednávanej veci treba na úvod uviesť, že rozsudkom z dnešného dňa vydaným vo veci Timčenko/Rada (T‑297/23) Všeobecný súd zamietol žalobu, ktorú podal G. Timčenko najmä proti rozhodnutiu 2023/572 a vykonávaciemu nariadeniu 2023/571, na základe ktorých bolo jeho meno zapísané do sporných zoznamov na základe kritérií a) a d).
74      Treba tiež zdôrazniť, že hoci sa pojem „spojenie“ často používa v aktoch Rady týkajúcich sa reštriktívnych opatrení, nie je ako taký definovaný a jeho význam závisí od predmetných kontextov a okolností. Nič to však nemení na tom, že ho možno považovať za odkaz na fyzické alebo právnické osoby, ktoré sú vo všeobecnosti spojené spoločnými záujmami, pričom sa nevyžaduje prepojenie prostredníctvom hospodárskej činnosti. Pojem „spojenie“ uvedený v relevantných ustanoveniach rozhodnutia 2014/145, zmeneného rozhodnutím 2022/329, a nariadenia č. 269/2014, zmeneného nariadením 2022/330, teda možno vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje na akúkoľvek fyzickú alebo právnickú osobu alebo akýkoľvek subjekt, ktorý má väzbu presahujúcu rodinný vzťah s osobou, na ktorú sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, tak ako v prejednávanej veci, na základe finančnej podpory alebo výhody plynúcej od ruských činiteľov s rozhodovacou právomocou zodpovedných za inváziu na Ukrajinu alebo za podporu činností alebo politík, ktoré narúšajú alebo ohrozujú zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (pozri rozsudok zo 6. septembra 2023, Timčenko/Rada, T‑361/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:502, bod 74 a citovanú judikatúru).
75      Pokiaľ ide konkrétne o žalobkyňu, treba uviesť, že na odôvodnenie ponechania jej mena na sporných zoznamoch sa Rada opiera o dokumenty, ktoré sa nachádzajú v pôvodnom spise WK, v spise WK o ponechaní 1, ako aj v spise WK o ponechaní 2, a najmä o tieto dokumenty:
–        dokument 2 v pôvodnom spise WK, ktorým je nedatovaná snímka obrazovky stránky nadácie Timčenko na internetovej stránke LinkedIn, ku ktorému Rada získala prístup v marci 2022,
–        dokument 5 v pôvodnom spise WK, ktorým je nedatovaná snímka obrazovky internetovej stránky nadácie Timčenko, ktorú si Rada prezrela v marci 2022,
–        dokument 1 v spise WK o ponechaní 1, ktorý je snímkou obrazovky článku v novinách Business Insider, datovaný z marca 2022, s ktorým sa Rada oboznámila v novembri 2022.
76      Tak dokument 1 v spise WK o ponechaní 1, ako aj dokumenty 2 a 5 v pôvodnom spise WK preukazujú zapojenie manželov Timčenkovcov do nadácie Timčenko. Toto konštatovanie potvrdzuje dokument 5 v pôvodnom spise WK, ktorý preukazuje, že manželia sa na činnosti tejto nadácie ani zďaleka nepodieľajú len okrajovo, ale sú do nej osobne zapojení, keďže práve oni sa rozhodli verejne prezentovať činnosť združenia návštevníkom tejto internetovej stránky.
77      Z diskusií, ktoré sa uskutočnili na pojednávaní, okrem toho vyplynulo, že žalobkyňa bola stále členkou kuratória nadácie Timčenko a že ku dňu prijatia napadnutých aktov nedošlo k zmene stanov tejto nadácie.
78      To znamená, že svojou účasťou v kuratóriu nadácie sa žalobkyňa stále podieľala na správe nadácie bez ohľadu na skutočnosť, že jej úloha spočívala v „dohliadaní“ na jej činnosť. Navyše manželia Timčenkovci majú ako zakladajúci členovia nadácie Timčenko stále podstatné právomoci v rámci uvedenej nadácie, keďže môžu nielenže získavať informácie o jej činnostiach a mať prístup k jej dokumentom, ale aj menovať a odvolávať členov jej dozornej rady, čo je orgán, ktorý je v stanovách nadácie opísaný ako „najvyšší orgán“.
79      K týmto skutočnostiam sa pridáva skutočnosť, že – ako vyplýva z prílohy A. 28 pripojenej k žalobe – G. Timčenko je rovnako ako jeho manželka na operatívnej úrovni plne zapojený do činnosti svojej rovnomennej nadácie, keďže najmä počas zdravotnej krízy spojenej s pandémiou COVID‑19 zapojil podniky spoločnosti Volga Group do činnosti nadácie tým, že jej poskytli finančnú, logistickú a vzájomnú podporu, ktorá sa v prejednávanej veci vyznačuje najmä realizáciou leteckých spojení s Čínskou ľudovou republikou na účely nákupu a distribúcie rôznych lekárskych materiálov v mene tejto nadácie.
80      V tejto súvislosti nie je relevantné, že k takýmto opatreniam došlo v osobitnom kontexte pandémie COVID‑19. Takýto zásah totiž môže preukázať, že na operatívnej úrovni Timčenko vytvára synergie medzi podnikmi svojej skupiny a nadáciou s cieľom doplniť činnosť ruských verejných služieb. Treba tiež konštatovať, že Timčenko, ktorý je jedným z hlavných podnikateľov v Ruskej federácii, informuje o takýchto krokoch ruskú verejnú mienku, čo je pre jeho povesť veľmi prospešné.
81      Takéto skutočnosti pritom postačujú na preukázanie existencie spojenia v zmysle relevantných ustanovení rozhodnutia 2014/145 zmeneného rozhodnutím 2022/329 a nariadenia č. 269/2014 zmeneného nariadením 2022/330 v rámci spoločnej právnej štruktúry, najmä v rozsahu, v akom manželia Timčenkovci vykonávajú ako zakladajúci členovia nadácie Timčenko inštitucionálne funkcie v rámci tejto štruktúry a obaja sa zapájajú do jej fungovania, predovšetkým pokiaľ ide o G. Timčenka, pričom využívajú zdroje spoločnosti Volga Group, ktorej je jediným akcionárom.
82      V tejto súvislosti vzhľadom na judikatúru citovanú v bode 74 vyššie nie je dôležité, že nadácia Timčenko nemá obchodný účel a že činnosť manželov Timčenkovcov je dobrovoľná.
83      Účasť na štruktúre v rozsahu nadácie Timčenko, ktorá vyvíja množstvo charitatívnych aktivít v celej Ruskej federácii a ktorá na dosiahnutie tohto cieľa už využila účasť spoločností patriacich do skupiny Volga, predstavuje bez ohľadu na veľkosť majetku dotknutých manželov účasť, ktorá presahuje rámec jednoduchého rodinného vzťahu. Táto analýza je o to viac dôvodná, že daná nadácia pomáha vytvárať dobrú povesť uvedených manželov, a najmä G. Timčenka, v očiach ruskej verejnosti. To znamená, že nadáciu Timčenko možno považovať nielen za nástroj dobročinnosti, ale aj za nástroj na komunikáciu v prospech verejnej povesti manželov Timčenkovcov, čo predstavuje podnik, ktorý ide nad rámec obyčajného rodinného vzťahu.
84      Pokiaľ ide o odôvodnenie 7 rozhodnutia 2022/582, stačí uviesť, že toto rozhodnutie neprijalo ani nezmenilo pojem „spojenie“, takže nemôže slúžiť ako základ na výklad tohto pojmu.
85      Pokiaľ ide ďalej o údajný rozpor existujúci medzi rozsudkami zo 6. septembra 2023, Pumpjanskaja/Rada (T‑272/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:491), a zo 6. septembra 2023, Timčenko/Rada (T‑252/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:496), stačí uviesť, že okolnosti, ktoré viedli k vydaniu prvého z týchto rozsudkov, sa líšili od okolností charakterizujúcich situáciu manželov Timčenkovcov v tom, že vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, manžel žalobkyne nemal žiadnu osobitnú funkciu v rámci príslušnej nadácie, čo v prejednávanej veci neplatí.
86      Vzhľadom na všetky tieto skutočnosti treba prvý žalobný dôvod zamietnuť.
O piatom žalobnom dôvode týkajúcom sa porušenia základného práva žalobkyne na voľný pohyb ako občianky Únie
87      Svojím piatym žalobným dôvodom žalobkyňa tvrdí, že reštriktívne opatrenia, ktoré sa na ňu vzťahujú, porušujú ustanovenia článku 21 ZFEÚ, ako aj ustanovenia článku 45 ods. 1 a článku 52 ods. 1 Charty.
88      Zdôrazňuje, že na základe článku 29 ZEÚ nie je možné z dôvodu neexistencie osobitného ustanovenia v tomto zmysle obmedziť pôsobnosť článku 21 ZFEÚ týkajúceho sa voľného pohybu občana Únie.
89      V tejto súvislosti žalobkyňa v podstate tvrdí, že na rozdiel od toho ako už bolo rozhodnuté v rozsudku z 5. novembra 2014, Mayaleh/Rada (T‑307/12 a T‑408/13, EU:T:2014:926), reštriktívne opatrenia prijaté na základe článku 29 ZEÚ nemožno považovať za lex specialis a nemôžu sa odchýliť od právnych predpisov prijatých na základe článku 21 ZFEÚ, predovšetkým vrátane smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie (EHS) 1612/68 a ruší smernice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Ú. v. EÚ L 158, 2004, s. 77; Mim. vyd. 05/005, s. 46), ktorej článok 27 umožňuje obmedziť slobodu pohybu výlučne z dôvodov verejného poriadku, verejnej bezpečnosti alebo verejného zdravia pri rešpektovaní zásady proporcionality.
90      Okrem toho tvrdí, že analýza právnych predpisov rôznych štátov Únie ukazuje, že existuje spoločná ústavná tradícia členských štátov, podľa ktorej slobodu pohybu možno obmedziť len z dôvodov verejného poriadku, verejnej bezpečnosti a verejného zdravia a obmedzenie podlieha prísnej súdnej kontrole.
91      Žalobkyňa z toho vyvodzuje, že rozpor medzi praxou Únie a uvedenou spoločnou ústavnou tradíciou znamená, že napadnuté akty porušujú článok 21 ZFEÚ a články 45 a 52 Charty.
92      Rada túto argumentáciu spochybňuje.
93      Na úvod treba uviesť, že žalobkyňa v odpovedi na otázku položenú na pojednávaní uviedla a potvrdila, že proti článku 1 rozhodnutia 2014/145 nevznáša námietku nezákonnosti v rozsahu, v akom tento článok stanovuje, že členské štáty majú zakázať vstup na svoje územie osobám, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia. Dodala, že naopak spochybňuje zákonnosť opatrení, ktoré sa na ňu vzťahujú, najmä v rozsahu, v akom nie sú v súlade so zásadou proporcionality.
94      Treba uviesť, že právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov zakotvené v článku 45 ods. 1 Charty sa v súlade s jej článkom 52 ods. 2 vykonáva za podmienok a v medziach vymedzených Zmluvami. Ako vyplýva z vysvetliviek k Charte (Ú. v. EÚ C 303, 2007, s. 17), právo zaručené článkom 45 ods. 1 Charty je právom zaručeným článkom 20 ods. 2 písm. a) ZFEÚ. Rozsah tohto práva je stanovený v článku 21 ZFEÚ.
95      Podľa článku 21 ods. 1 ZFEÚ sloboda voľného pohybu a pobytu na území členských štátov podlieha obmedzeniam a podmienkam ustanoveným v Zmluvách a v opatreniach prijatých na ich vykonanie. Táto výhrada uvedená v druhej časti vety článku 21 ods. 1 ZFEÚ, ktorá odkazuje na Zmluvy v množnom čísle, zahŕňa aj Zmluvu o EÚ a opatrenia prijaté na jej vykonanie. Z toho vyplýva, že výkon práva občanov Únie na voľný pohyb a pobyt zakotveného v článku 45 ods. 1 Charty možno obmedziť prostredníctvom rozhodnutí v oblasti spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (SZBP) prijatých na základe článku 29 ZEÚ, akými je rozhodnutie 2023/572 (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudky z 5. novembra 2014, Mayaleh/Rada, T‑307/12 a T‑408/13, EU:T:2014:926, body 195 a 196, a zo 4. decembra 2015, Sarafraz/Rada, T‑273/13, neuverejnený, EU:T:2015:939, body 194 a 195).
96      V tejto súvislosti treba uviesť, že v oblasti SZBP článok 29 ZEÚ, ktorého znenie je formulované široko, zveruje Rade právomoc prijímať rozhodnutia, ktoré vymedzujú pozíciu Únie k určitej otázke geografickej alebo vecnej povahy, sledujúc ciele uvedené v článku 21 ods. 2 ZEÚ, aj keď z toho vyplýva obmedzenie slobody pohybu občanov Únie na území členských štátov, ktorých nie sú štátnymi príslušníkmi. To znamená, že táto sloboda môže byť podľa ustanovení tohto článku obmedzená z iných dôvodov, než sú dôvody stanovené smernicou 2004/38.
97      O takýto prípad ide v prejednávanej veci, dotknuté reštriktívne opatrenia majú vytvoriť tlak na ruské orgány, aby ukončili svoje činnosti a politiky, ktoré destabilizujú Ukrajinu. Ide totiž o jeden z cieľov, ktorý patrí medzi ciele sledované v rámci SZBP a uvedené v článku 21 ods. 2 písm. b) a c) ZEÚ, akými sú upevňovanie a podpora demokracie, právneho štátu, ľudských práv, zásad medzinárodného práva, zachovávanie mieru, predchádzanie konfliktom a posilňovanie medzinárodnej bezpečnosti a ochrana civilného obyvateľstva (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 30. novembra 2016, Rotenberg/Rada, T‑720/14, EU:T:2016:689, bod 176).
98      Na to, aby boli obmedzenia výkonu práv zakotvených v článku 45 ods. 1 Charty v súlade s právom Únie, však musia spĺňať podmienky uvedené v jej článku 52 ods. 1, čo znamená, že musia byť ustanovené zákonom, rešpektovať podstatu uvedených práv, sledovať cieľ všeobecného záujmu uznaný ako taký Úniou a nesmú byť neprimerané. Táto úvaha sa vzťahuje aj na práva uznané Chartou, ktoré sú predmetom ustanovení Zmlúv (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. októbra 2015, Delvigne, C‑650/13, EU:C:2015:648, bod 46, a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Szpunar vo veci Agenzia delle dogane e dei monopoli a Ministero dell’Economia e delle Finanze, C‑452/20, EU:C:2021:855, bod 60). Obmedzenia výkonu práva zakotveného v článku 45 ods. 1 Charty, vykonané v rámci vykonávania SZBP, musia preto spĺňať uvedené podmienky.
99      V prejednávanej veci sú po prvé obmedzenia práva žalobkyne voľne sa pohybovať na území členských štátov, vyplývajúce z rozhodnutia 2023/572, „stanovené zákonom“, pretože sú uvedené v akte, ktorý má najmä všeobecnú pôsobnosť, a to v rozhodnutí 2014/145 zmenenom rozhodnutím 2022/329, s jasným právnym základom v práve Únie, konkrétne v článku 29 ZEÚ.
100    Po druhé, pokiaľ ide o otázku, či obmedzenia uvedené v bode 99 vyššie rešpektujú „podstatu“ práva žalobkyne voľne sa pohybovať na území členských štátov, treba vychádzať z povahy a rozsahu predmetných reštriktívnych opatrení (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 27. júla 2022, RT France/Rada, T‑125/22, EU:T:2022:483, bod 153).
101    V tejto súvislosti treba konštatovať, že obmedzenia uvedené v bode 99 vyššie rešpektujú „podstatu“ práva žalobkyne voľne sa pohybovať na území členských štátov. V prvom rade totiž v súlade s článkom 1 ods. 2 rozhodnutia 2014/145, zmeneného rozhodnutím 2022/329, uvedené obmedzenia rešpektujú zásadu medzinárodného práva, podľa ktorej štát nemôže vlastným štátnym príslušníkom odoprieť právo vstupu a pobytu na svojom území. Ďalej podľa článku 6 rozhodnutia 2014/145, zmeneného rozhodnutím 2022/329, sa sporné zoznamy pravidelne preskúmavajú s cieľom vymazať mená osôb, ktoré už nespĺňajú kritériá na zápis do zoznamu. Napokon uvedené obmedzenia nespochybňujú toto právo ako také, pretože majú za následok dočasné pozastavenie ich práva na voľný pohyb na území členských štátov za osobitných podmienok a z dôvodu individuálnej situácie určitých osôb, pokiaľ sú uvedené podmienky naďalej splnené (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 6. októbra 2015, Delvigne, C‑650/13, EU:C:2015:648, bod 48).
102    Po tretie obmedzenia uvedené v bode 99 vyššie majú vytvoriť tlak na ruské orgány, aby ukončili svoje činnosti a politiky, ktoré destabilizujú Ukrajinu. Ide však o jeden z cieľov, ktorý patrí medzi ciele sledované v rámci SZBP a uvedené v článku 21 ods. 2 písm. b) a c) ZEÚ, akými sú upevňovanie a podpora demokracie, právneho štátu, ľudských práv, zásad medzinárodného práva, zachovávanie mieru, predchádzanie konfliktom a posilňovanie medzinárodnej bezpečnosti a ochrana civilného obyvateľstva (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 30. novembra 2016, Rotenberg/Rada, T‑720/14, EU:T:2016:689, bod 176).
103    Po štvrté, pokiaľ ide o zásadu proporcionality, treba pripomenúť, že táto zásada ako všeobecná zásada práva Únie vyžaduje, aby akty inštitúcií Únie neprekračovali hranice toho, čo je primerané a nevyhnutné na dosiahnutie cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou. Preto ak sa ponúka výber medzi viacerými primeranými opatreniami, treba sa prikloniť k najmenej obmedzujúcemu opatreniu a spôsobené zásahy nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom (pozri rozsudok z 30. novembra 2016, Rotenberg/Rada, T‑720/14, EU:T:2016:689, bod 178 a citovanú judikatúru).
104    Pokiaľ ide o nevyhnutnosť obmedzení uvedených v bode 99 vyššie, treba konštatovať, že žalobkyňa nepreukázala, že Rada mohla zvážiť prijatie menej obmedzujúcich opatrení, ktoré by však boli rovnako vhodné ako stanovené opatrenia. Na predmetné reštriktívne opatrenia sa navyše vzťahuje systém výnimiek stanovený v článku 1 ods. 6 rozhodnutia 2014/145, zmeneného rozhodnutím 2022/329, ktorým sa členským štátom povoľuje odchýliť sa od uložených opatrení, najmä ak je premiestnenie osoby odôvodnené naliehavými humanitárnymi dôvodmi.
105    Hoci sa uznávajú negatívne dôsledky vyplývajúce z uplatnenia predmetných reštriktívnych opatrení voči žalobkyni, ako ich opísala, treba jednako konštatovať, že vzhľadom na význam cieľov sledovaných uvedenými opatreniami nie sú obmedzenia uvedené v bode 99 vyššie zjavne neprimerané (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 14. októbra 2009, Bank Melli Iran/Rada, T‑390/08, EU:T:2009:401, bod 71).
106    V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že skutočnosť, že žalobkyňa nemôže užívať nehnuteľnosti, ktoré vlastní v Únii, z dôvodu obmedzenia slobody pohybu, ktoré sa na ňu vzťahuje, nepredstavuje neprimerané obmedzenie vzhľadom na význam cieľov sledovaných uvedenými opatreniami (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 14. októbra 2009, Bank Melli Iran/Rada, T‑390/08, EU:T:2009:401, bod 71).
107    Okrem toho treba uviesť, že na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, ústavné tradície spoločné pre členské štáty nezakotvujú právo občanov Únie pohybovať sa na území iného členského štátu, ako je štát, ktorého sú štátnymi príslušníkmi. Z toho vyplýva, že žalobkyňa nemôže dôvodne tvrdiť, že uvedené tradície môžu obmedziť právomoc Rady prijať v rámci SZBP obmedzenia voľného pohybu občanov z iných dôvodov, než je verejný poriadok, verejná bezpečnosť a verejné zdravie.
108    Z toho vyplýva, že obmedzenia práva žalobkyne voľne sa pohybovať a zdržiavať sa na území členských štátov sú v súlade s podmienkami stanovenými v Zmluvách.
109    Vzhľadom na uvedené skutočnosti treba piaty žalobný dôvod zamietnuť.
O šiestom žalobnom dôvode týkajúcom sa porušenia článkov 7 a 17 Charty z hľadiska práva vlastniť majetok a práva na rešpektovanie súkromného života a ústavných tradícií spoločných pre členské štáty
110    Svojím šiestym žalobným dôvodom žalobkyňa tvrdí, že reštriktívne opatrenia, ktoré sa na ňu vzťahujú, porušujú články 7 a 17 Charty, ktoré chránia právo na rešpektovanie súkromného života a právo vlastniť majetok.
111    Zdôrazňuje, že zásah do vlastníckeho práva bol posilnený tým, že nariadením (EÚ) 2022/1273 z 21. júla 2022, ktorým sa mení nariadenie č. 269/2014 (Ú. v. EÚ L 194, 2022, s. 1), Rada zaradila do nariadenia č. 269/2014 nový článok 9, ktorého odseky 2 a 3 ukladajú osobám, ktorých meno je zapísané na sporných zoznamoch, povinnosť oznamovať finančné prostriedky a hospodárske zdroje v rámci jurisdikcie členského štátu, ktoré im patria alebo ktoré majú v držbe alebo pod kontrolou, pričom neexistencia tohto oznámenia sa považuje za obchádzanie reštriktívnych opatrení.
112    Uvádza, že uplatnenie ustanovenia článku 9 ods. 2 nariadenia č. 269/2014, zmeneného nariadením 2022/1273, spolu s ustanovením článku 15 ods. 1 nariadenia č. 269/2014, zmeneného nariadením Rady (EÚ) 2022/880 z 3. júna 2022 (Ú. v. EÚ L 153, 2022, s. 75), môže viesť k riziku konfiškácií jej majetku a aktív.
113    Tvrdí, že zásah do práva vlastniť majetok reštriktívnymi opatreniami predstavuje nezákonný zásah z hľadiska ústavných tradícií spoločných pre členské štáty.
114    Na tento účel uvádza, že vnútroštátne právne predpisy povoľujú zmrazenie majetku a aktív len pod podmienkou, že existuje príčinná súvislosť medzi osobným správaním jednotlivca a zmrazeným majetkom alebo aktívami, k čomu môže dôjsť napríklad vtedy, keď aktíva umožnili spáchanie trestného činu alebo predstavujú príjem z tohto trestného činu.
115    Okrem toho tvrdí, že reštriktívne opatrenia, ktoré sa jej týkajú, poškodzujú jej dobrú povesť, a v dôsledku toho spôsobujú porušenie práva na rešpektovanie jej súkromného života. V tejto súvislosti tvrdí, že bola spojená s konaním jej manžela a v očiach verejnej mienky s činnosťami narúšajúcimi alebo ohrozujúcimi územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny, aj keď nie je spojená so situáciami, proti ktorým smeruje Únia.
116    Na úvod treba uviesť, že žalobkyňa nevznáša námietku nezákonnosti proti ustanoveniam nariadenia č. 269/2014 a ustanoveniam rozhodnutia 2014/145, ktoré stanovujú zmrazenie majetku a aktív osôb, ktorých meno je zapísané do sporných zoznamov, a výnimky týkajúce sa týchto opatrení na zmrazenie finančných prostriedkov, ani prostredníctvom námietky nespochybňuje zákonnosť ustanovení článku 9 ods. 2 nariadenia č. 269/2014, zmeneného nariadením 2022/1273, a ustanovení článku 15 ods. 1 nariadenia č. 269/2014, zmeneného nariadením 2022/880.
117    Ak teda žalobkyňa prostredníctvom námietky nenamieta nezákonnosť uvedených ustanovení, Všeobecný súd nemôže vyhlásiť reštriktívne opatrenia, ktoré sa na ňu vzťahujú, za neplatné z dôvodu, že ustanovenia, na ktorých sú tieto opatrenia založené, sú nezákonné.
118    Pokiaľ ide ďalej o porušenie práva na súkromný život a práva vlastniť majetok predmetnými reštriktívnymi opatreniami, treba konštatovať, že uvedené opatrenia predstavujú zabezpečovacie opatrenia, ktorých cieľom nie je zbaviť dotknuté osoby týchto práv zakotvených v článkoch 7 a 17 Charty. V tomto prípade však tieto opatrenia nepochybne vedú k obmedzeniu uvedených základných práv (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 12. marca 2014, Al Assad/Rada, T‑202/12, EU:T:2014:113, bod 115 a citovanú judikatúru).
119    Ako však bolo pripomenuté v bode 98 vyššie, na to, aby boli obmedzenia výkonu práv zakotvených v Charte v súlade s právom Únie, musia spĺňať podmienky stanovené v jej článku 52 ods. 1, a to že tieto opatrenia musia byť ustanovené zákonom, rešpektovať podstatu uvedených práv, sledovať cieľ všeobecného záujmu uznaný ako taký Úniou a nesmú byť neprimerané.
120    V prejednávanej veci však treba konštatovať, že tieto štyri podmienky sú splnené.
121    Po prvé treba konštatovať, že obmedzenia výkonu vlastníckeho práva zo strany žalobkyne, ako aj zásah do jej práva na rešpektovanie súkromného života sú „stanovené zákonom“, pretože sú uvedené v aktoch, ktoré majú najmä všeobecnú pôsobnosť, a to v rozhodnutí 2014/145 zmenenom rozhodnutím 2022/329 a v nariadení č. 269/2014 zmenenom nariadením 2022/330 s jasným právnym základom v práve Únie, konkrétne v článku 29 ZEÚ a v článku 215 ZFEÚ.
122    Po druhé vzhľadom na to, že napadnuté akty sa uplatňujú počas šiestich mesiacov a podliehajú neustálej revízii, ako je stanovené v článku 6 rozhodnutia 2014/145 zmeneného rozhodnutím 2022/329, obmedzenia uvedené v bode 121 vyššie sú dočasné a zvrátiteľné. Preto treba predpokladať, že nezasahujú do podstaty jej práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života ani jej vlastníckeho práva. Napadnuté akty okrem toho umožňujú udeliť výnimky z uplatňovaných reštriktívnych opatrení. Konkrétne pokiaľ ide o zmrazenie finančných prostriedkov, článok 2 ods. 3 a 4 rozhodnutia 2014/145 zmeneného rozhodnutím 2022/329 a článok 4 ods. 1, článok 5 ods. 1 a článok 6 ods. 1 nariadenia č. 269/2014 zmeneného nariadením 2022/330 stanovujú možnosť jednak povoliť používanie zmrazených finančných prostriedkov na pokrytie základných potrieb alebo na splnenie si určitých záväzkov a jednak poskytnúť osobitné povolenia umožňujúce uvoľniť zmrazenie finančných prostriedkov, iných finančných aktív alebo iných hospodárskych zdrojov.
123    Po tretie obmedzenia uvedené v bode 121 vyššie sledujú cieľ všeobecného záujmu uvedený v bode 102 vyššie.
124    Po štvrté, pokiaľ ide o primeranosť týchto obmedzení, treba najskôr uviesť, že sú vhodné na dosiahnutie cieľa všeobecného záujmu uvedeného v bode 102 vyššie, keďže prispievajú k jeho dosiahnutiu. Pokiaľ ide ďalej o ich nevyhnutnosť, treba konštatovať, že žalobkyňa neuvádza alternatívne a menej obmedzujúce opatrenia, ktoré by umožnili rovnako účinne dosiahnuť sledované ciele. Obmedzenia sú napokon dočasné a zvrátiteľné a počítajú s možnosťou výnimiek. Treba preto konštatovať, že ťažkosti spôsobené žalobkyni nie sú neprimerané vo vzťahu k významu cieľa sledovaného týmito aktmi.
125    Okrem toho treba odmietnuť argumentáciu žalobkyne založenú na existencii ústavných tradícií spoločných pre členské štáty týkajúcich sa práva vlastniť majetok. Odhliadnuc od skutočnosti, že žalobkyňa sa opiera o obmedzený počet analýz vnútroštátneho práva členských štátov, treba totiž uviesť, že nepreukázala, že vnútroštátne právo týchto členských štátov vyžaduje dodržanie podmienok, ktoré sa podstatne odlišujú od podmienok stanovených v článku 52 ods. 1 Charty.
126    Vzhľadom na vyššie uvedené treba šiesty žalobný dôvod v celom rozsahu zamietnuť.
O štvrtom žalobnom dôvode týkajúcom sa porušenia zásady proporcionality
127    Svojím štvrtým žalobným dôvodom žalobkyňa v podstate tvrdí, že predmetné opatrenia porušujú zásadu proporcionality, keďže nie sú primerané ani nevyhnutné. Dodáva, že výklad pojmu „spojenie“, podaný Radou, je príliš široký, keďže nie je zapojená do činností ani politík, ktoré narúšajú alebo ohrozujú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny, a nemá žiadnu právomoc ovplyvňovať politiky, ktoré vedú k takémuto konaniu.
128    V tejto súvislosti treba najprv uviesť, že z dôvodov, ktoré už boli uvedené v bodoch 104, 105 a 124 vyššie, sú predmetné reštriktívne opatrenia nevyhnutné a primerané a nie sú v rozpore so zásadou proporcionality.
129    Pokiaľ ide ďalej o výhrady týkajúce sa príliš širokého výkladu pojmu „spojenie“ a neexistencie vplyvu, ktorý má žalobkyňa na ruských činiteľov s rozhodovacou právomocou, treba uviesť, že keďže Rada mohla bez toho, aby sa dopustila nesprávneho posúdenia, dospieť k záveru, že žalobkyňa je spojená so svojím manželom prostredníctvom nadácie Timčenko, mohla tak voči žalobkyni uplatniť reštriktívne opatrenia, ktoré sa na ňu vzťahujú.
130    Pokiaľ ide napokon o reštriktívne opatrenia prijaté voči žalobkyni, bez ohľadu na skutočnosť, že žalobkyňa spochybňuje, že by bola pôvodcom činností alebo politík vedených vedúcimi predstaviteľmi Ruskej federácie alebo by mohla vykonávať akýkoľvek vplyv na ich osobu, treba konštatovať, že obmedzenia voľného pohybu v členských štátoch Únie, ako aj zmrazenie finančných prostriedkov alebo zdrojov osôb, ktorých meno je zapísané do sporných zoznamov, môžu vyvíjať tlak nielen na tieto osoby, ale aj na celkové fungovanie ruského hospodárstva a v konečnom dôsledku aspoň nepriamy tlak na vedúcich predstaviteľov Ruskej federácie.
131    Z toho vyplýva, že štvrtý žalobný dôvod, ako aj návrh na zrušenie je potrebné zamietnuť v celom rozsahu.
O návrhu na náhradu škody
132    Na podporu tohto návrhu žalobkyňa tvrdí, že napadnuté akty jej spôsobili nemajetkovú ujmu, ktorej náhradu požaduje.
133    Rada navrhuje tento návrh zamietnuť.
134    Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je mimozmluvná zodpovednosť Únie za protiprávne konanie jej inštitúcií v zmysle článku 340 druhého odseku ZFEÚ podmienená splnením viacerých podmienok, a to protiprávnosťou správania vytýkaného inštitúciám, existenciou škody a existenciou príčinnej súvislosti medzi vytýkaným konaním a uvádzanou škodou. Keďže tieto tri podmienky vzniku zodpovednosti sú kumulatívne, nesplnenie jednej z nich postačuje na zamietnutie žaloby o náhradu škody bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné podmienky (pozri rozsudok z 22. júna 2022, Haswani/Rada, T‑479/21, neuverejnený, EU:T:2022:383, bod 155 a citovanú judikatúru).
135    Pokiaľ ide o ujmu, ktorá údajne vznikla z dôvodu prijatia napadnutých aktov, z konštatovaní uvedených v súvislosti s návrhmi na zrušenie vyplýva, že ponechanie mena žalobkyne na sporných zoznamoch nie je protiprávne. Keďže jedna z podmienok uvedených v bode 134 vyššie nie je splnená, návrhy na náhradu škody treba zamietnuť.
136    Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné zamietnuť tento návrh a žalobu v celom rozsahu.
O trovách
137    Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhom Rady.
138    Okrem toho podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku členské štáty a inštitúcie, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, znášajú svoje vlastné trovy konania. Komisia teda znáša svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (prvá rozšírená komora)
rozhodol takto:
1.      Žaloba sa zamieta.
2.      Jelena Petrovna Timčenko (Elena Petrovna Timchenko) znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Rade Európskej únie.
3.      Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania.
Mastroianni
Brkan
Gâlea
Tóth
Kalėda
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 2. apríla 2025.
Podpisy
*      Jazyk konania: francúzština