62023CJ0600_RES
Vec C‑600/23
Royal Football Club Seraing
proti
Fédération Internationale de Football Association (FIFA) a i.
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour de cassation (Belgicko)]
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 1. augusta 2025
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 19 ods. 1 ZEÚ – Povinnosť členských štátov ustanoviť v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, prostriedky nápravy potrebné na zabezpečenie účinnej právnej ochrany – Článok 47 Charty základných práv Európskej únie – Právo na účinný prostriedok nápravy – Možnosť využiť rozhodcovské konanie – Rozhodcovské konanie medzi jednotlivcami – Povinné rozhodcovské konanie – Rozhodnutie orgánu svetovej športovej asociácie ukladajúce sankciu – Rozsudok Športového arbitrážneho súdu (CAS) potvrdený rozhodnutím súdu tretieho štátu – Prostriedok nápravy proti rozhodcovskému rozsudku – Vnútroštátna právna úprava priznávajúca tomuto rozhodcovskému rozsudku právnu silu rozhodnutej veci vo vzťahu k účastníkom konania a dôkaznú silu vo vzťahu k tretím osobám – Právomoc a povinnosti vnútroštátnych súdov, pred ktorými sa uplatňuje uvedený rozhodcovský rozsudok – Účinné preskúmanie súladu takéhoto rozhodcovského rozsudku so zásadami a ustanoveniami patriacimi do verejného poriadku Únie“
Členské štáty – Povinnosti – Ustanovenie prostriedkov nápravy potrebných na zabezpečenie účinnej právnej ochrany – Právo na účinný prostriedok nápravy – Súdne preskúmanie rozhodcovských rozsudkov týkajúcich sa otázok práva Únie – Potreba preskúmania vykonaného súdom spĺňajúcim požiadavky vyplývajúce z článku 267 ZFEÚ, ktoré je vhodné na zabezpečenie dodržiavania zásad a ustanovení, ktoré sú súčasťou verejného poriadku Únie
(Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ; články 45, 56, 63, 101, 102 a 267 ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 47)
(pozri body 69 – 89)
Členské štáty – Povinnosti – Ustanovenie prostriedkov nápravy potrebných na zabezpečenie účinnej právnej ochrany – Právo na účinný prostriedok nápravy – Rozsudok Športového arbitrážneho súdu vydaný v rámci sporu súvisiaceho s výkonom športu ako hospodárskej činnosti – Súdne preskúmanie takéhoto rozhodcovského rozsudku – Rozsah – Vnútroštátna právna úprava priznávajúca tomuto rozhodcovskému rozsudku na území členského štátu právnu silu rozhodnutej veci vo vzťahu k účastníkom konania a dôkaznú silu vo vzťahu k tretím osobám – Neexistencia predchádzajúceho preskúmania súladu uvedeného rozsudku so zásadami a ustanoveniami, ktoré sú súčasťou verejného poriadku Únie, súdom tohto členského štátu oprávneného obrátiť sa na Súdny dvor s návrhom na začatie prejudiciálneho konania – Neprípustnosť
(Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ; článok 267 ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 47)
(pozri body 90 – 96, 98 – 125 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor zasadajúci ako veľká komora na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal belgický Cour de cassation (Kasačný súd), rozhodol o súdnom preskúmaní zo strany súdov členských štátov, ktorému možno podrobiť rozhodnutia vydané v rámci mechanizmov rozhodcovského konania zavedených medzinárodnými športovými asociáciami. Konkrétnejšie spresnil vzťah medzi systémom urovnávania sporov na Športovom arbitrážnom súde (CAS), ktorý zaviedla Fédération internationale de football association (FIFA), a zásadou účinnej právnej ochrany v kontexte vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá rozhodcovskému rozsudku, potvrdenému rozhodnutím súdu tretieho štátu, priznáva právnu silu rozhodnutej veci vo vzťahu k účastníkom sporu a dôkaznú silu vo vzťahu k tretím osobám. RFC Seraing (ďalej len „klub“) je futbalovým klubom so sídlom v Belgicku, ktorý je členom Union royale belge des sociétés de football association ASBL (URBSFA). Tento klub uzavrel dve zmluvy so spoločnosťou Doyen Sports Investment Ltd (ďalej len „Doyen“), ktorá je spoločnosťou so sídlom na Malte a ktorej hospodárskou činnosťou je finančná pomoc futbalovým klubom v Európe. Na základe týchto zmlúv sa Doyen stala vlastníčkou časti majetkových práv (
1
), ktoré má klub k štyrom konkrétnym hráčom.
Disciplinárne a rozhodcovské konania vedené vo Švajčiarsku
Dňa 4. septembra 2015 disciplinárna komisia FIFA prijala rozhodnutie, v ktorom najmä vyhlásila, že klub uzavretím týchto zmlúv porušil Pravidlá pre status a prestupy hráčov (ďalej len „RSTP“) (
2
) a uložila tomuto klubu disciplinárne sankcie. Vzhľadom na to, že interné odvolanie klubu bolo zamietnuté, podal tento klub 9. marca 2016 žalobu o neplatnosť rozhodnutia o zamietnutí na CAS, pričom uvádzal protiprávnosť ustanovení, na ktorých sú založené toto rozhodnutie a uložené disciplinárne sankcie. V tejto súvislosti klub okrem iného tvrdil, že RSTP tým, že stanovujú úplný zákaz praktík nazývaných „third‑party influence“ a „third‑party ownership“ spolu s disciplinárnymi sankciami, porušujú právo Únie a konkrétnejšie voľný pohyb pracovníkov, slobodu poskytovania služieb a voľný pohyb kapitálu zaručené článkami 45, 56 a 63 ZFEÚ, ako aj pravidlá hospodárskej súťaže uvedené v článkoch 101 a 102 ZFEÚ.
Dňa 9. marca 2017 vydal CAS rozhodcovský rozsudok (ďalej len „rozsudok CAS“), v ktorom najmä potvrdil uplatniteľnosť týchto ustanovení práva Únie na spor a odmietol ich porušenie.
Klub podal 15. mája toho istého roku proti rozsudku CAS žalobu na Tribunal fédéral [Federálny súd (Švajčiarsko)], ktorý ju zamietol rozsudkom z 20. februára 2018.
Súdne konanie vedené v Belgicku
Dňa 3. apríla 2015 Doyen a združenie založené podľa belgického práva, ktoré riadi klub, podali proti asociáciám FIFA, Union des associations européennes de football UEFA a zväzu URBSFA žalobu na Tribunal de commerce francophone de Bruxelles (Obchodný frankofónny súd Brusel, Belgicko). Klub 8. júla 2015 dobrovoľne vstúpil do konania a navrhol, aby tento súd určil, že úplný zákaz vyššie uvedených praktík nie je v súlade s článkami 45, 56, 63, 101 a 102 ZFEÚ. Dňa 17. novembra 2016 Tribunal de commerce francophone de Bruxelles (Obchodný frankofónny súd Brusel) vydal rozsudok, v ktorom najmä vyhlásil, že nemá právomoc rozhodovať o jednotlivých návrhoch klubu.
Odvolanie proti tomuto rozsudku, podané na Cour d’appel de Bruxelles (Odvolací súd Brusel, Belgicko), bolo zamietnuté 12. decembra 2019. Tento súd na jednej strane rozhodol, že odvolacie dôvody klubu, podľa ktorých RSTP porušujú právo Únie, už tento klub uviedol na CAS v rámci sporu medzi ním a FIFA a CAS ich vo svojom rozsudku zamietol. Podľa Cour d’appel de Bruxelles (Odvolací súd Brusel) sa rozsudok CAS musí vzhľadom na uplatniteľnú belgickú právnu úpravu (
3
) považovať za rozhodnutie, ktoré má rovnaké účinky ako rozhodnutie súdu vo vzťahoch medzi účastníkmi konania, a preto mu treba priznať právnu silu rozhodnutej veci odo dňa jeho vyhlásenia a za právoplatné odo dňa, keď Tribunal fédéral (Federálny súd) zamietol žalobu podanú proti tomuto rozhodnutiu. Na druhej strane Cour d’appel de Bruxelles (Odvolací súd Brusel) v podstate uviedol, že keď je súdnemu rozhodnutiu alebo rozhodcovskému rozsudku priznaná právna sila rozhodnutej veci vo vzťahoch medzi stranami sporu, musí sa im vo vzťahu k tretím osobám, ktoré nie sú stranami tohto sporu, voči ktorým sú uplatňované, priznať dôkazná sila, ktorá sa spája s takouto právnou silou rozhodnutej veci. V prejednávanej veci má podľa tohto súdu rozsudok CAS dôkaznú silu vo vzťahu ku zväzu URBSFA, ktorý nebol stranou sporu medzi klubom a asociáciou FIFA pred CAS.
Klub podal proti rozsudku Cour d’appel de Bruxelles (Odvolací súd Brusel) kasačný opravný prostriedok na súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom uviedol najmä dôvod založený na porušení článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, článku 267 ZFEÚ a článku 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
Za týchto podmienok sa vnútroštátny súd pýtal Súdneho dvora, či tieto ustanovenia práva Únie na jednej strane bránia tomu, aby sa rozhodcovskému rozsudku na území členského štátu priznala právna sila rozhodnutej veci vo vzťahoch medzi účastníkmi sporu v prípade, že súlad uvedeného rozsudku s právom Únie nebol predtým preskúmaný vnútroštátnym súdom oprávneným obrátiť sa na Súdny dvor s návrhom na začatie prejudiciálneho konania, a na strane druhej, aby v dôsledku tejto právnej sily rozhodnutej veci bola takémuto rozsudku priznaná dôkazná sila vo vzťahoch medzi stranami sporu a tretími osobami.
Posúdenie Súdnym dvorom
O účinnej súdnej ochrane jednotlivcov v rámci Únie, a to aj v prípade využitia rozhodcovského konania
Súdny dvor na úvod na jednej strane pripomenul, že povinnosť uvedená v článku 19 ods. 1 druhom pododseku ZEÚ znamená, že všetky orgány patriace do súdneho systému členských štátov, na ktoré sa možno obrátiť ako na „súdne orgány“ v zmysle práva Únie, aby vykladali alebo uplatňovali toto právo, spĺňajú požiadavky, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou účinnej právnej ochrany. Na druhej strane právo na účinný prostriedok nápravy zaručené v článku 47 Charty, najmä vyžaduje, aby tieto súdy mohli vykonať účinné súdne preskúmanie aktov, opatrení alebo konania, o ktorých sa v rámci daného sporu tvrdí, že porušili práva alebo slobody, ktoré právo Únie priznáva osobe podliehajúcej súdnej právomoci. Žiadne z týchto dvoch opatrení však neznamená, že osoby podliehajúce súdnej právomoci majú k dispozícii priamy opravný prostriedok, ktorého hlavným cieľom je spochybniť dané opatrenie, pokiaľ navyše platí, že v dotknutom vnútroštátnom súdnom systéme možno podať jeden alebo viacero opravných prostriedkov, ktoré im umožňujú incidenčným spôsobom dosiahnuť súdne preskúmanie tohto opatrenia, ktorým sa zabezpečí dodržiavanie práv a slobôd, ktoré im zaručuje právo Únie.
Právny poriadok zavedený Zmluvami navyše v zásade nebráni tomu, aby jednotlivci, ktorí podliehajú tomuto právnemu poriadku z dôvodu vykonávania hospodárskej činnosti na území Únie, predložili spory, ktoré medzi nimi môžu vzniknúť v rámci tejto činnosti, rozhodcovskému mechanizmu. Jednotlivci teda majú možnosť uzavrieť dohodu, ktorá jasne a presne predloží spory s ňou súvisiace čiastočne alebo v celom rozsahu rozhodcovskému orgánu namiesto súdu, ktorý by mal právomoc rozhodovať o týchto sporoch podľa uplatniteľných ustanovení pri neexistencii takejto dohody. Od okamihu, keď sa má mechanizmus rozhodcovského konania zavedený alebo určený takouto dohodou uplatňovať na území Únie v rámci sporov týkajúcich sa výkonu hospodárskej činnosti na tomto území, však tento mechanizmus musí byť navrhnutý a uplatňovaný tak, aby zabezpečoval jednak jeho zlučiteľnosť so zásadami, ktoré tvoria štruktúru súdneho systému Únie, a jednak účinné dodržiavanie verejného poriadku Únie. Na tento účel rozhodnutia vydané rozhodcovským orgánom musia byť preskúmateľné súdom spôsobom zaručujúcim účinnú súdnu ochranu (
4
), pričom však toto preskúmanie môže mať platne obmedzenú povahu.
V tomto kontexte nemožno pripustiť, aby sa jednotlivci využitím rozhodcovského konania mohli odchýliť od zásad a ustanovení primárneho alebo sekundárneho práva Únie, ktoré majú zásadnú povahu pre právny poriadok zriadený Zmluvami alebo zásadný význam pre plnenie úloh zverených Únii. Naopak, dodržiavanie týchto zásad a ustanovení, ktoré sú súčasťou verejného poriadku Únie, je pre jednotlivcov záväzné, pokiaľ sú v danom prípade splnené podmienky ich uplatnenia. V tomto rozsahu dodržiavanie tohto verejného poriadku predstavuje zásadný doplnok k štruktúrovanému systému navzájom závislých zásad, pravidiel a právnych vzťahov, ktorými je viazaná samotná Únia a jej členské štáty, ako aj členské štáty navzájom. Slobody zaručené článkami 45, 56 a 63 ZFEÚ sú súčasťou verejného poriadku Únie. Tieto tri články, ktoré majú priamy účinok, sú súčasťou základov vnútorného trhu, ktorý zahŕňa oblasť bez vnútorných hraníc uvedenú v článku 26 ZFEÚ.
O súdnom preskúmaní rozsudkov vydaných CAS v rámci sporov týkajúcich sa výkonu športu ako hospodárskej činnosti na území Únie
Súdny dvor na úvod uviedol, že mechanizmy rozhodcovského konania, ktorým medzinárodné športové asociácie, akou je FIFA, podriaďujú riešenie sporov, ktoré môžu vzniknúť medzi nimi alebo medzi národnými zväzmi, ktoré sú ich členmi, a jednotlivcami patriacimi do ich príslušnej právomoci, či už ide o podniky alebo športovcov, sa na základe stanov a výsad týchto športových asociácií vyznačujú súborom prvkov, ktoré sú im vlastné.
Z tohto dôvodu v prípade, že tieto spory súvisia s výkonom športu ako hospodárskej činnosti na území Únie, možnosť dotknutých jednotlivcov dosiahnuť účinné súdne preskúmanie zlučiteľnosti rozsudkov vydaných v rámci týchto sporov so zásadami a ustanoveniami, ktoré sú súčasťou verejného poriadku Únie, má osobitný význam. Vzhľadom na stanovy a výsady športových asociácií, akou je FIFA, treba totiž využitie takýchto mechanizmov rozhodcovského konania považovať za jednostranne uložené takýmito asociáciami týmto jednotlivcom. Hoci z formálneho hľadiska uplatnenie mechanizmu tohto druhu na jednotlivca môže vyžadovať uzavretie dohody s ním, uzavretie tejto dohody a vloženie doložky stanovujúcej využitie rozhodcovského konania do tejto dohody sú v skutočnosti vopred stanovené predpismi prijatými dotknutou asociáciou a uplatniteľnými na jej členov a osoby pridružené k týmto členom, či dokonca na iné kategórie osôb. Záväzná povaha mechanizmov rozhodcovského konania tohto druhu úzko súvisí s tým, že tieto mechanizmy sa majú uplatňovať na spory medzi športovou asociáciou, ktorá má mimoriadne široké regulačné, kontrolné a sankčné právomoci sui generis, a všeobecnou a neurčitou skupinou právnických alebo fyzických osôb podliehajúcich výkonu týchto právomocí v rámci výkonu ich profesijnej činnosti.
Je pravda, že toto povinné využitie rozhodcovského konania môže byť s prihliadnutím na právnu autonómiu, ktorou disponujú medzinárodné športové asociácie, a so zreteľom na zodpovednosť, ktorú majú, v zásade odôvodnené sledovaním legitímnych cieľov, akými sú ciele spočívajúce v zabezpečení jednotného riešenia sporov súvisiacich so športovou disciplínou, ktorá patrí do ich právomoci, alebo v umožnení koherentného výkladu a uplatňovania pravidiel uplatniteľných na túto disciplínu. Táto právna autonómia však nemôže odôvodniť, aby vykonávanie právomocí takýchto asociácií viedlo k obmedzeniu možnosti jednotlivcov dovolávať sa práv a slobôd, ktoré im priznáva právo Únie a ktoré sú súčasťou verejného poriadku Únie. Táto požiadavka sama osebe znamená, že dodržiavanie týchto práv a slobôd musí byť možné účinne preskúmať súdom, a to tým skôr, ak sa dotknutým jednotlivcom ukladá povinnosť využiť rozhodcovské konanie.
Ďalej, pokiaľ ide o požiadavky, ktoré musí spĺňať súdne preskúmanie rozsudkov vydaných rozhodcovským orgánom, (
5
) Súdny dvor v prvom rade spresnil, že vo všetkých prípadoch, keď bol rozsudok vydaný v rámci sporu týkajúceho sa výkonu športu ako hospodárskej činnosti na území Únie a keď nebol stanovený priamy prostriedok nápravy proti tomuto rozsudku na súde členského štátu, musí existovať možnosť dotknutých jednotlivcov dosiahnuť incidenčne, na ich návrh alebo ex offo, aby každý súd členského štátu, ktorý môže akýmkoľvek spôsobom rozhodovať v takomto rozsudku, vykonal účinné súdne preskúmanie súladu tohto rozsudku so zásadami a ustanoveniami, ktoré sú súčasťou verejného poriadku Únie.
V druhom rade súdy členských štátov, ktoré majú vykonať takéto preskúmanie, musia mať v prípade, že takýto rozsudok obsahuje, ako v prejednávanej veci, výklad alebo uplatnenie zásad alebo ustanovení, ktoré sú súčasťou verejného poriadku Únie a ktoré priznávajú práva alebo slobody jednotlivcom, možnosť preskúmať výklad týchto zásad alebo týchto ustanovení, právne následky spojené s týmto výkladom, pokiaľ ide o ich uplatnenie v prejednávanej veci a právnu kvalifikáciu skutkových okolností, ktoré rozhodcovský orgán zistil a posúdil s prihliadnutím na uvedený výklad.
V treťom rade sa tieto súdy nemôžu obmedziť na prípadné konštatovanie, že takýto rozsudok je úplne alebo čiastočne nezlučiteľný so zásadami alebo ustanoveniami, ktoré sú súčasťou verejného poriadku Únie. Naopak, musia mať tiež možnosť vyvodiť v rámci svojich príslušných právomocí a v súlade s uplatniteľnými vnútroštátnymi ustanoveniami všetky právne dôsledky, ktoré sú potrebné v prípade konštatovania takejto nezlučiteľnosti. V opačnom prípade by totiž vykonané súdne preskúmanie nebolo účinné, keďže by umožňovalo, aby táto nezlučiteľnosť pretrvávala.
V poslednom rade každý vnútroštátny súd, ktorý prejednáva spor, ktorý sa riadi právom Únie, musí mať právomoc nariadiť predbežné opatrenia, ktoré umožnia zabezpečiť plnú účinnosť rozhodnutia vo veci samej, a to aj v prípade, že tento súd predloží Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania a preruší konanie až do jeho odpovede. Okrem toho takýto súd musí neuplatniť pravidlá vnútroštátneho práva, ktoré tejto právomoci bránia. V dôsledku toho na jednej strane musia mať dotknutí jednotlivci možnosť podať na každý vnútroštátny súd, ktorý platne rozhoduje o otázke, či je rozhodcovský rozsudok zlučiteľný so zásadami a ustanoveniami, ktoré sú súčasťou verejného poriadku Únie, návrh na nariadenie predbežného opatrenia až do rozhodnutia vo veci samej. Na druhej strane každý vnútroštátny súd, ktorý má právomoc rozhodnúť o takejto otázke, musí upustiť od uplatnenia akéhokoľvek pravidla pochádzajúceho z členského štátu alebo, a fortiori, od športovej asociácie, ktoré zakazuje dotknutým jednotlivcom obrátiť sa na uvedený súd s návrhom na nariadenie takéhoto predbežného opatrenia, alebo ktoré iným spôsobom bráni tomu, aby mohol takéto opatrenia nariadiť. Z toho napokon vyplýva, že v prípade, že vnútroštátne ustanovenia, ktoré sú uplatniteľné na daný spor, prípadne predstavujú prekážku plnej účinnosti článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, príslušný vnútroštátny súd ich musí v prípade, že nemôže podať konformný výklad týchto vnútroštátnych ustanovení, na základe vlastnej právomoci neuplatniť. Táto povinnosť je stanovená najmä v prípade, keď uplatniteľné vnútroštátne ustanovenia bránia príslušnému vnútroštátnemu súdu, aby incidenčne vykonal účinné preskúmanie zlučiteľnosti rozhodcovského rozsudku vydaného CAS v rámci sporu týkajúceho sa výkonu športu ako hospodárskej činnosti na území Únie so zásadami a ustanoveniami, ktoré sú súčasťou verejného poriadku Únie. Uvedená povinnosť sa preto uplatní najmä v prípade existencie vnútroštátnych ustanovení a pravidiel, ktoré priznávajú takémuto rozhodcovskému rozsudku právnu silu rozhodnutej veci vo vzťahoch medzi účastníkmi konania na jednej strane a dôkaznú silu vo vzťahoch medzi účastníkmi konania a tretími osobami na druhej strane, bez toho, aby bol tento rozhodcovský rozsudok predtým predmetom preskúmania, ktoré by umožnilo súdu dotknutého členského štátu s právomocou predložiť Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania účinne overiť, či je v súlade so zásadami a ustanoveniami, ktoré sú súčasťou verejného poriadku Únie. V tejto súvislosti práve samotné priznanie takejto vlastnosti uvedenému rozhodcovskému rozsudku a v dôsledku toho takejto jeho sily je v danom kontexte v rozpore s požiadavkou účinnej súdnej ochrany uvedenou v článku 19 ods. 1 druhom pododseku ZEÚ a článku 47 Charty.
(
1
)	Tieto majetkové práva majú odzrkadľovať finančnú hodnotu hráčov. Sú spojené so „zväzovými právami“, ktoré klub získa podpísaním daného hráča, ako je právo registrovať tohto hráča alebo právo postaviť ho do zápasu. Ich výkon umožňuje klubu, ktorý ich vlastní, požadovať dlžné sumy napríklad v prípade hosťovania alebo prestupu uvedeného hráča z dôvodu využívania alebo prevodu jeho práv na podobizeň alebo aj z dôvodu ukončenia jeho zmluvy.
(
2
)	Tieto pravidlá, ktoré prijala FIFA 22. marca 2014 a ktoré nadobudli účinnosť 1. augusta 2014, stanovujú v článku 18bis nazvanom „Vplyv tretej strany na kluby“ a v článku 18ter nazvanom „„Vlastníctvo majetkových práv hráčov tretími osobami“ zákaz praktík „third‑party influence“ a „third‑party ownership“.
(
3
)	Články 24 a 28 a článok 1713 belgického Súdneho poriadku v znení zákona o rôznych ustanoveniach v oblasti spravodlivosti z 21. decembra 2018 (Moniteur belge z 31. decembra 2018, s. 106560).
(
4
)	Na ktorú majú dotknutí jednotlivci právo podľa článku 47 Charty a ktorú sú členské štáty povinné zabezpečiť v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, v súlade s článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ.
(
5
)	Príslušným vnútroštátnym súdom sa má umožniť zaručiť jednotlivcom účinnú súdnu ochranu, na ktorú majú právo podľa článku 47 Charty a ktorú sú členské štáty povinné zabezpečiť v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, v súlade s článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ.