62023CJ0727
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
z 29. januára 2026 (
*1
)
„Odvolanie – Verejná služba – Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov – Dočasní zamestnanci – Rozhodnutie o nepreradení – Možnosť administratívy doplniť odôvodnenie rozhodnutia o nepreradení na súde Európskej únie – Podmienky – Výnimočné prípady – Zásada zhody medzi administratívnou sťažnosťou a následnou žalobou – Žaloba o neplatnosť“
Vo veci C‑727/23 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 28. novembra 2023,
PB, v zastúpení: N. de Montigny, advokátka,
odvolateľ,
ďalší účastník konania:
Jednotná rada pre riešenie krízových situácií (SRB), v zastúpení: H. Ehlers a L. Forestier, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci A. Duron a D. Waelbroeck, advokáti,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (siedma komora),
v zložení: predseda siedmej komory F. Schalin, sudcovia M. Gavalec a Z. Csehi (spravodajca),
generálny advokát: R. Norkus,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
PB sa svojím odvolaním domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 20. septembra 2023, PB/SRB (T‑293/22, ďalej len napadnutý rozsudok, EU:T:2023:577), ktorým Všeobecný súd zamietol jeho žalobu podanú na základe článku 270 ZFEÚ a týkajúcu sa návrhu na zrušenie rozhodnutia Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií (SRB) zo 16. júla 2021 o jeho nepreradení do platovej triedy po skončení preraďovania za rok 2021 (ďalej len „sporné rozhodnutie o nepreradení“).
Právny rámec
Služobný poriadok
2
Článok 45 ods. 1 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“), ktorý sa analogicky uplatňuje na dočasných zamestnancov v súlade s článkom 16 prvým odsekom Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie (ďalej len „PZOZ“), znie:
„O povýšení rozhoduje menovací orgán podľa článku 6 ods. 2 Pokiaľ sa neuplatňuje postup stanovený v článku 4 a článku 29 ods. 1, úradníci môžu byť povýšení, len ak zastávajú funkciu, ktorá zodpovedá jednému z typov pracovných miest uvedených v prílohe I oddiele A pre nasledujúcu vyššiu platovú triedu. Povýšenie sa vykonáva vymenovaním úradníka do nasledujúcej vyššej platovej triedy vo funkčnej skupine, do ktorej patrí. Povýšenie sa vykonáva výhradne výberom spomedzi úradníkov, ktorí odpracovali aspoň dva roky vo svojej platovej triede, po vyhodnotení porovnateľných zásluh úradníkov, ktorí spĺňajú požiadavky na povýšenie. Pri hodnotení porovnateľných zásluh menovací orgán vezme do úvahy najmä správy o úradníkoch, používanie iných jazykov pri plnení ich povinností než jazyka, o dôkladnej znalosti ktorého predložili dôkaz podľa článku 28 písm. f), a úroveň nimi vykonávaných povinností.“
3
Článok 90 ods. 2 služobného poriadku stanovuje:
„Každá osoba, na ktorú sa vzťahuje tento služobný poriadok, môže predložiť menovaciemu orgánu sťažnosť na akt, ktorý má na ňu negatívny účinok, ak uvedený orgán prijal rozhodnutie alebo ak neprijal opatrenie predpísané služobným poriadkom. Sťažnosť musí byť podaná do troch mesiacov. …“
PZOZ
4
Podľa článku 2 PZOZ:
„Na účely týchto podmienok zamestnávania „dočasní zamestnanci“ sú:
…
f)
zamestnanci prijatí na pracovné miesto, ktoré je uvedené v zozname pracovných miest pripojenom k rozpočtovému oddielu určitej agentúry podľa článku 1a ods. 2 služobného poriadku, a ktorých rozpočtový orgán zaradil ako dočasných, s výnimkou vedúcich agentúr a zástupcov vedúcich agentúr podľa aktu Únie, ktorým sa agentúra zriaďuje, a úradníkov vyslaných v služobnom záujme do niektorej agentúry.“
5
Článok 54 PZOZ stanovuje:
„V prípade dočasných zamestnancov uvedených v článku 2 písm. f) sa zaradenie do najbližšej vyššej platovej triedy uskutočňuje výhradne výberom spomedzi zamestnancov, ktorí spĺňajú minimálnu prax dvoch rokov vo svojej platovej triede, po zhodnotení porovnateľných zásluh týchto dočasných zamestnancov a správ o nich. Článok 45 ods. 1 posledná veta a článok 45 ods. 2 služobného poriadku sa uplatňujú analogicky. Nesmú sa prekročiť multiplikačné sadzby pre riadenie rovnocennosti priemernej kariéry stanovené pre úradníkov v oddiele B prílohy I k služobnému poriadku.
V súlade s článkom 110 služobného poriadku každá agentúra prijme všeobecné vykonávacie ustanovenia pre tento článok.“
VVU
6
Článok 4 rozhodnutia SRB z 24. apríla 2017, ktorým sa stanovujú všeobecné vykonávacie ustanovenia k článku 54 PZOZ (ďalej len „VVU“), nazvaný „Základ postupu preraďovania“, znie takto:
„1.   Hodnotenie porovnateľných zásluh oprávnených dočasných zamestnancov predstavuje základ postupu preraďovania. Zabezpečený elektronický systém, ktorým sa spravuje hodnotenie, obsahuje informácie potrebné na toto porovnávacie hodnotenie. Na účely tohto hodnotenia [orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy (ďalej len ‚OOUPZ‘)] zohľadní najmä:
a)
správy týkajúce sa dočasných zamestnancov od ich posledného preradenia alebo, ak to nie je možné, od ich prijatia, a najmä hodnotiace správy vypracované v súlade so všeobecnými vykonávacími ustanoveniami k článku 43 služobného poriadku;
b)
používanie iných jazykov dočasnými zamestnancami pri plnení ich povinností ako jazyka, v prípade ktorého predložili dôkaz o dôkladnej znalosti v súlade s článkom 12 ods. 2 písm. e) PZOZ; a
c)
úroveň vykonávaných povinností.
2.   V prípade rovnosti zásluh medzi oprávnenými dočasnými zamestnancami na základe troch skutočností uvedených v odseku 1 môže OOUPZ subsidiárne zohľadniť ďalšie skutočnosti.“
7
Podľa článku 5 VVU sa postup preraďovania v rámci SRB uskutočňuje v týchto etapách:
–
po prvé oddelenie ľudských zdrojov uverejní administratívnu správu oznamujúcu ukončenie hodnotenia (článok 5 ods. 1 VVU),
–
po druhé členovia výboru konzultujú s hodnotiteľmi oprávnených zamestnancov (článok 5 ods. 3 prvý pododsek VVU) a následne vykonajú prvé hodnotenie porovnateľných zásluh týchto zamestnancov (článok 5 ods. 3 druhý pododsek VVU),
–
po tretie predseda SRB komunikuje s výborom zamestnancov a na jeho žiadosť mu oznámi dodatočné kritériá zohľadnené v prípade rovnakých zásluh (článok 5 ods. 4 VVU),
–
po štvrté predseda SRB prijme zoznam zamestnancov navrhnutých na preradenie (článok 5 ods. 5 VVU), ktorý oznámi všetkým zamestnancom SRB a spoločnému výboru pre preraďovanie (ďalej len „spoločný výbor“) (článok 5 ods. 6 VVU),
–
po piate zamestnanci, ktorí nie sú uvedení na tomto zozname, môžu podať na spoločný výbor odvolanie z dôvodu, že neboli navrhnutí na preradenie. Tento orgán vykoná hodnotenie porovnateľných zásluh oprávnených zamestnancov a predloží OOUPZ zoznam zamestnancov, ktorých preradenie odporúča (článok 5 ods. 7 VVU),
–
po šieste OOUPZ vykonáva hodnotenie porovnateľných zásluh oprávnených zamestnancov a prijme zoznam zamestnancov, ktorí majú byť zaradení do novej platovej triedy (článok 5 ods. 8 VVU). Tento zoznam sa uverejňuje pre oboznámenie zamestnancov SRB (článok 5 ods. 9 VVU).
Okolnosti predchádzajúce sporu
8
Okolnosti predchádzajúce sporu sú vyjadrené v bodoch 2 až 10 napadnutého rozsudku takto:
„2
Dňa 1. novembra 2016 bol žalobca prijatý do zamestnania v SRB ako dočasný zamestnanec podľa článku 2 písm. f) [PZOZ] a zaradený do platovej triedy AD 6 platového stupňa 2. Bol teda zaradený na pracovné miesto právnika na oddelenie 01 sekretariátu SRB.
3
Po tom, čo sa žalobca úspešne zúčastnil externého prijímacieho konania, ktoré organizovala SRB, uzavrel novú pracovnú zmluvu na tom istom oddelení, pričom bol od 1. októbra 2017 preradený do platovej triedy AD 7.
4
Služobným oznámením predsedníčky SRB (ďalej len „predsedníčka“) z 11. mája 2021 oznámeným zamestnancom SRB… začala SRB s preraďovaním dočasných zamestnancov za rok 2021…
5
Predsedníčka nezahrnula žalobcu do zoznamu zamestnancov navrhnutých na preradenie, uverejneného 14. júna 2021.
6
Dňa 22. júna 2021 žalobca podal odvolanie na [spoločný výbor] z dôvodu, že nebol navrhnutý na preradenie. Dňa 9. júla 2021 tento výbor v pomere hlasov tri proti dvom neodporúčal [OOUPZ] jeho preradenie.
7
Dňa 16. júla 2021 predsedníčka ako OOUPZ zaslala zamestnancom zoznam zamestnancov preradených v rámci hodnotenia 2021, na ktorom nebolo uvedené meno žalobcu.
8
V období od 19. júla do 19. septembra 2021 žalobca podal viacero žiadostí o prístup k dokumentom týkajúcim sa najmä preraďovaní do platových tried od roku 2019 do roku 2021… Dňa 1. októbra 2021 SRB povolila žalobcovi čiastočný prístup k požadovaným dokumentom.
9
Dňa 15. októbra 2021 podal žalobca sťažnosť proti rozhodnutiu o nepreradení na základe článku 90 ods. 2 [služobného poriadku], ktorý je analogicky uplatniteľný na dočasných zamestnancov na základe článku 46 PZOZ. Táto sťažnosť bola zamietnutá rozhodnutím SRB 14. februára 2022 (ďalej len „rozhodnutie o zamietnutí“).
10
Po podaní žaloby SRB neobnovila žalobcovi zmluvu a ukončila výkon jeho funkcie.“
Žaloba podaná na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
9
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 19. mája 2022 odvolateľ podal žalobu uvedenú v bode 1 tohto rozsudku.
10
V bode 31 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že odvolateľ na podporu svojej žaloby v podstate uviedol šesť žalobných dôvodov:
–
prvý žalobný dôvod sa zakladal na neexistencii hodnotenia porovnateľných zásluh všetkých oprávnených zamestnancov,
–
druhý žalobný dôvod sa zakladal na nesplnení povinnosti odôvodnenia a na nesprávnom výpočte odpracovaných rokov v platovej triede,
–
tretí žalobný dôvod sa týkal posúdenia úrovne zodpovednosti,
–
štvrtý žalobný dôvod sa týkal nezrovnalostí, ktoré spôsobili vadu v postupe preraďovania do novej platovej triedy,
–
piaty žalobný dôvod sa zakladal na porušení priemerných hodnôt uvedených v prílohe II k VVU a
–
šiesty žalobný dôvod sa subsidiárne zakladal na zjavne nesprávnom posúdení zásluh žalobcu a odpracovaných rokov v platovej triede.
11
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zamietol všetky tieto žalobné dôvody, a v dôsledku toho zamietol žalobu o neplatnosť podanú odvolateľom.
Návrhy účastníkov odvolacieho konania
12
Odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
zrušil sporné rozhodnutie o nepreradení,
–
uložil SRB povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré vznikli odvolateľovi v odvolacom a prvostupňovom konaní.
13
SRB navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie ako neprípustné a v každom prípade nedôvodné a
–
uložil odvolateľovi povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
14
Odvolateľ na podporu svojho odvolania v podstate uvádza osem odvolacích dôvodov. Okrem šiestich odvolacích dôvodov vymenovaných v odvolaní totiž odvolateľ na úvod uvádza tzv. počiatočný odvolací dôvod prierezovej povahy, ktorý bol identifikovaný ako odvolací dôvod predstavujúci jeho prvý odvolací dôvod v replike a týkajúci sa prípustnosti príloh a odvolacích dôvodov, ako aj na záver odvolací dôvod založený na nesprávnom rozdelení trov konania v napadnutom rozsudku. Odvolacie dôvody vymenované v odvolaní sa ďalej zakladajú na týchto tvrdeniach: druhý odvolací dôvod na neexistencii hodnotenia porovnateľných zásluh všetkých oprávnených zamestnancov, tretí na nedostatku odôvodnenia, štvrtý na posúdení úrovní zodpovednosti, piaty na procesných vadách, šiesty na porušení priemerných hodnôt stanovených v služobnom poriadku a prevzatých vo VVU a siedmy na zjavne nesprávnom posúdení.
O prípustnosti odvolania
Argumentácia účastníkov konania
15
SRB v prvom rade vznáša námietku neprípustnosti odvolania v celom jeho rozsahu z dôvodu, že je nejasné a opakujúce sa, takže niektoré jeho časti a výhrady nemajú koherentnú štruktúru.
16
Odvolateľ namieta proti dôvodnosti tohto tvrdenia.
Posúdenie Súdnym dvorom
17
Z článku 256 ods. 1 druhého pododseku ZFEÚ, článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a článku 168 ods. 1 písm. d) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora vyplýva, že v odvolaní musí byť presne uvedené, ktoré časti rozsudku alebo uznesenia, ktorého zrušenie sa navrhuje, sa napádajú, ako aj právne tvrdenia, ktorými je tento návrh osobitným spôsobom podložený, inak je odvolanie neprípustné alebo dotknutý odvolací dôvod neprípustný (rozsudok z 3. marca 2022, WV/ESVČ, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, bod 44 a citovaná judikatúra).
18
Týmto požiadavkám nezodpovedá odvolací dôvod, ktorého argumentácia nie je dostatočne jasná a presná na to, aby mohol Súdny dvor vykonať preskúmanie súladu s právom, a teda musí byť vyhlásený za neprípustný najmä preto, že podstatné skutočnosti, o ktoré sa odvolací dôvod opiera, nevyplývajú dostatočne súvislým a zrozumiteľným spôsobom z textu tohto odvolania, ktorý je v tejto súvislosti nejasný a nejednoznačný. Súdny dvor tiež rozhodol, že odvolanie bez koherentnej štruktúry, ktoré sa obmedzuje len na všeobecné tvrdenia a neobsahuje presné body napadnutého rozhodnutia, v ktorom údajne došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu, treba zamietnuť ako zjavne neprípustné (rozsudok z 3. marca 2022, WV/ESVČ, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, bod 45 a citovaná judikatúra).
19
Hoci by si v prejednávanej veci tvrdenia predložené na podporu odvolania zaslúžili byť jasnejšie, aby bolo ľahšie pochopiť odvolanie, nič to nemení na tom, že toto odvolanie uvádza body napadnutého rozsudku, ktoré sú spochybnené, a obsahuje sériu právnych tvrdení, ktoré sa týkajú práve jasne identifikovaných častí tohto rozsudku. V dôsledku toho tvrdenia SRB nemôžu viesť k vyhláseniu, že uvedené odvolanie je neprípustné v celom jeho rozsahu.
20
Za týchto podmienok treba toto odvolanie vyhlásiť za prípustné.
O veci samej
21
Prvou časťou tretieho odvolacieho dôvodu, ako aj prvou časťou svojho siedmeho odvolacieho dôvodu, ktoré treba analyzovať spoločne a na úvod, odvolateľ tvrdí, že Všeobecný súd sa na jednej strane dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že SRB mala právo doplniť odôvodnenie sporného rozhodnutia o nepreradení v priebehu konania, a na druhej strane porušil zásadu zhody medzi administratívnou sťažnosťou a žalobou v rozsahu, v akom zamietol ako neprípustný žalobný dôvod týkajúci sa nesprávneho posúdenia zásluh odvolateľa.
O prvej časti tretieho žalobného dôvodu
Argumentácia účastníkov konania
22
V prvej časti svojho tretieho odvolacieho dôvodu odvolateľ v podstate tvrdí, že Všeobecný súd sa v bodoch 238 a 240 až 245 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že SRB mala právo doplniť odôvodnenie sporného rozhodnutia o nepreradení v priebehu konania. V tejto súvislosti mal Všeobecný súd na jednej strane zohľadniť výnimočnú povahu takejto možnosti a na druhej strane nemohol oprávnene dospieť k záveru, že informácie, ktoré boli odvolateľovi oznámené 1. októbra 2021 v odpovedi na jeho žiadosti o prístup, predstavovali začiatok odôvodnenia v súlade s požiadavkou vyžadovanou judikatúrou, na ktorú tento súd odkázal. Okrem toho v rámci tejto časti odvolateľ uvádza tvrdenia úzko spojené s preskúmaním prvej časti siedmeho odvolacieho dôvodu týkajúcej sa dôsledkov nedostatočného odôvodnenia sporného rozhodnutia o nepreradení na prípustnosť siedmeho žalobného dôvodu založeného subsidiárne na zjavne nesprávnom posúdení jeho zásluh.
23
SRB uvádza, že prvá časť tretieho odvolacieho dôvodu je neprípustná a v každom prípade nedôvodná. V tejto súvislosti SRB na jednej strane tvrdí, že odvolateľ sa v tejto časti obmedzuje na zopakovanie argumentácie založenej na nesplnení povinnosti odôvodnenia, ktorú už uviedol pred Všeobecným súdom, čím vyzýva Súdny dvor, aby opätovne preskúmal toto tvrdenie, čo nepatrí do právomoci Súdneho dvora. Na druhej strane sa SRB domnieva, že z judikatúry Všeobecného súdu, na ktorú Všeobecný súd odkazuje v bode 238 napadnutého rozsudku, vyplýva, že nedostatočné odôvodnenie poskytnuté v konaní pred podaním žaloby nemôže odôvodniť zrušenie dotknutého rozhodnutia, ak OOUPZ v priebehu konania poskytne doplňujúce spresnenia a dotknutá osoba už pred podaním žaloby disponovala informáciami, ktoré tvoria začiatok odôvodnenia. Z tohto pohľadu skutočnosť, že relevantné skutočnosti boli predložené až v odpovedi na otázky Všeobecného súdu, nie je relevantná.
Posúdenie Súdnym dvorom
24
Pokiaľ teda ide o prípustnosť prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu, treba pripomenúť, že touto časťou odvolateľ Všeobecnému súdu v podstate vytýka, že súhlasil s tým, aby SRB v priebehu konania doplnila odôvodnenie sporného rozhodnutia o nepreradení. Toto tvrdenie preto nemôže predstavovať jednoduché zopakovanie tvrdenia uvedeného v žalobe podanej na Všeobecný súd, keďže toto dodatočné odôvodnenie SRB poskytla po podaní tejto žaloby. Námietku neprípustnosti prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu, ktorú vzniesla SRB, teda treba zamietnuť.
25
Pokiaľ ide o dôvodnosť tejto prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu, treba najprv uviesť, že odôvodnenie musí byť v zásade oznámené dotknutej osobe v rovnakom čase ako rozhodnutie, ktoré jej spôsobuje ujmu, a že nedostatok odôvodnenia nemožno napraviť tým, že dotknutá osoba sa dozvie dôvody tohto rozhodnutia v konaní pred súdom Únie. Podľa ustálenej judikatúry totiž dôvody uvádzané v priebehu konania môžu vo výnimočných prípadoch spôsobiť bezpredmetnosť žalobného dôvodu založeného na porušení povinnosti odôvodnenia dotknutého rozhodnutia, a to nie v prípade neexistencie, ale nedostatku odôvodnenia, a len v tomto poslednom uvedenom prípade (pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. februára 2008, Neirinck/Komisia, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, body 50 a 51, ako aj z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, body 51 a 52).
26
Preto možnosť napraviť a posteriori nedostatok odôvodnenia ako procesnú vadu pridaním dôvodov v priebehu konania nie je absolútna. Takáto možnosť je totiž obmedzená na „výnimočné prípady“, v ktorých je nesporné, že prinajmenšom hlavné dôvody, ktoré viedli k prijatiu správneho rozhodnutia spôsobujúceho ujmu, boli jeho adresátovi jasne a jednoznačne oznámené.
27
V prejednávanej veci Všeobecný súd v bodoch 232 a 235 napadnutého rozsudku konštatoval, že individuálny a relevantný dôvod, ktorý odôvodňuje sporné rozhodnutie o nepreradení, nie je v rozhodnutí o zamietnutí jasne uvedený, keďže SRB nezaujala stanovisko k úrovni zásluh odvolateľa. Konkrétnejšie Všeobecný súd v bodoch 233 a 234 tohto rozsudku uviedol, že toto rozhodnutie výslovne nespresňovalo, aký bol individuálny výsledok hodnotenia porovnateľných zásluh všetkých postupne oprávnených zamestnancov v prípade odvolateľa, hoci OOUPZ mu mal aspoň oznámiť, či sa jeho zásluhy ukázali byť nižšie, alebo prípadne rovnaké ako zásluhy zamestnancov rovnakej platovej triedy ako jeho, ktorí boli preradení, a v prípade rovnosti spresniť použité dodatočné kritérium alebo kritériá, na základe ktorých sa rozhodlo o ich poradí.
28
V bodoch 239 až 245 uvedeného rozsudku však Všeobecný súd v podstate usúdil, že odvolateľ mohol zo stanoviska spoločného výboru, ktoré bolo odvolateľovi oznámené 1. októbra 2021 v odpovedi na jeho žiadosť o prístup, vyvodiť, že príčinou jeho nepreradenia mohol byť nedostatok zásluh, takže informácie poskytnuté SRB v priebehu konania umožnili doplniť dôvody rozhodnutia o zamietnutí a poskytnúť dostatočné odôvodnenie sporného rozhodnutia o nepreradení.
29
V tejto súvislosti je v prvom rade potrebné pripomenúť, že požiadavka odôvodnenia musí na jednej strane jasne a jednoznačne vyjadrovať úvahy príslušnej inštitúcie, úradu alebo agentúry Únie, ktoré sú autorom aktu, aby dotknuté osoby mohli poznať dôvody prijatého opatrenia a príslušný súd mohol vykonať svoje preskúmanie, a na druhej strane musí byť posudzovaná s ohľadom na všetky okolnosti daného prípadu, najmä na obsah aktu, povahu uvedených dôvodov a záujem, ktorý môžu mať adresáti aktu alebo iné osoby, ktorých sa akt priamo a individuálne týka, na získaní vysvetlení. V dôsledku toho možno na základe účelu tejto požiadavky a všetkých týchto prvkov rozhodnúť, že odôvodnenie rozhodnutia buď chýba alebo je nedostatočné (rozsudok z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 54).
30
Treba teda rozlišovať dva odlišné prípady, a to na jednej strane chýbajúce odôvodnenie aktu a na druhej strane jeho nedostatočné odôvodnenie, pričom každý z týchto prípadov podlieha svojim vlastným pravidlám. V prípade neexistencie odôvodnenia sporného rozhodnutia totiž inštitúcia, úrad alebo agentúra, ktoré ho prijali, nemôžu napraviť takúto vadu tým, že toto odôvodnenie predložia súdu Únie, zatiaľ čo rozhodnutie poznačené vadou vyplývajúcou z nedostatočného odôvodnenia môže byť prípadne odstránené a posteriori, ale len vtedy, ak to odôvodňujú výnimočné okolnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, body 52 a 60).
31
Okrem toho nedostatok odôvodnenia možno konštatovať aj vtedy, keď predmetné rozhodnutie obsahuje určité prvky odôvodnenia. Rozporuplné alebo nezrozumiteľné odôvodnenie tak predstavuje nedostatok odôvodnenia. To isté platí v prípade, keď sú prvky odôvodnenia nachádzajúce sa v dotknutom rozhodnutí natoľko neúplné, že v nijakom prípade neumožňujú jeho adresátovi v kontexte jeho prijatia pochopiť úvahy jeho autora (rozsudok z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 55 a citovaná judikatúra).
32
V prejednávanej veci je pritom nesporné, že ani sporné rozhodnutie o nepreradení, ktoré malo formu tabuľky uvádzajúcej preradených zamestnancov a odkazujúcej na porovnávaciu analýzu zásluh všetkých oprávnených zamestnancov, ani rozhodnutie o zamietnutí neobsahovali individuálny dôvod odôvodňujúci nepreradenie odvolateľa.
33
Pokiaľ ide o stanovisko spoločného výboru oznámené odvolateľovi v odpovedi na jeho žiadosť o prístup, z bodov 138, 157, 240 a 388 napadnutého rozsudku vyplýva, že toto stanovisko uvádza len to, že tento výbor predložil svoje odporúčanie nepreradiť odvolateľa po preskúmaní jeho spisu, ako aj porovnávacej analýze jeho zásluh a zásluh ostatných oprávnených zamestnancov rovnakej platovej triedy ako jeho. Z toho vyplýva, že odôvodnenie stanoviska spoločného výboru, pokiaľ ide o porovnávacie hodnotenie zásluh, bolo formulované všeobecne, z tohto hľadiska rovnocenne s tým, ktoré je uvedené v spornom rozhodnutí o nepreradení, takže toto odôvodnenie neumožňuje jasne a jednoznačne zistiť, či sa zásluhy odvolateľa ukázali byť nižšie alebo rovnaké ako zásluhy zamestnancov jeho platovej triedy, ktorí boli preradení.
34
V dôsledku toho, keďže neexistuje začiatok odôvodnenia sporného rozhodnutia o nepreradení, pokiaľ ide o osobitné dôvody, pre ktoré mal byť odvolateľ osobne predmetom takéhoto rozhodnutia, treba konštatovať, že toto stanovisko je poznačené „neexistenciou“ odôvodnenia v zmysle judikatúry citovanej v bode 31 tohto rozsudku, ktoré dotknutý orgán, v prejednávanej veci SRB, nemôže napraviť a posteriori doplnením dôvodov v priebehu konania (pozri analogicky rozsudok z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 60).
35
V druhom rade aj za predpokladu, že Všeobecný súd z právneho hľadiska správne usúdil, že stanovisko spoločného výboru skutočne predstavuje začiatok odôvodnenia sporného rozhodnutia o nepreradení, nič to nemení na tom, že inštitúcie, úrady a agentúry Únie v zásade nemajú právo opraviť svoje nedostatočne odôvodnené rozhodnutia pred súdom Únie a že tento súd nemá žiadnu povinnosť zohľadniť na účely posúdenia dodržania povinnosti odôvodnenia doplňujúce vysvetlenia, ktoré v priebehu konania poskytla dotknutá inštitúcia, úrad alebo agentúra (rozsudok z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 58).
36
Odôvodnenie teda možno doplniť vysvetleniami poskytnutými autorom aktu v priebehu konania len vo „výnimočných prípadoch“, akými sú tie, ktoré charakterizujú okolnosti spojené s organizáciou výberového konania, ktoré súvisia s početnou účasťou, v ktorých dotknutá inštitúcia alebo úrad alebo agentúra Únie nie sú z praktického hľadiska schopné poskytnúť každému uchádzačovi dostatočné odôvodnenie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. februára 2008, Neirinck/Komisia, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, bod 57, a z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, body 53 a 59).
37
V prejednávanej veci však Všeobecný súd, ako správne tvrdí odvolateľ, vôbec neoveril, či sa SRB mohla odvolávať na existenciu takýchto výnimočných okolností v zmysle judikatúry citovanej v bode 30 tohto rozsudku.
38
V tejto súvislosti treba dodať, že SRB ani netvrdila, a už vôbec nepreukázala, že z praktického hľadiska nebola schopná poskytnúť v primeranom čase dostatočné odôvodnenie každému zamestnancovi, ktorý nebol preradený. V každom prípade, aj keby stanovisko spoločného výboru oznámené odvolateľovi v odpovedi na jeho žiadosť o prístup predstavovalo začiatok odôvodnenia sporného rozhodnutia o nepreradení, zaslanie podrobnej odpovede odvolateľovi v nadväznosti na jeho odvolanie pred týmto výborom, alebo o to viac v rozhodnutí o zamietnutí, by nespôsobilo nadmerné pracovné zaťaženie SRB, keďže porovnávacie preskúmanie odvolaní sa týkalo len odvolateľa a dvoch ďalších zamestnancov rovnakej platovej triedy, ako je žalobca (pozri analogicky rozsudok z 28. februára 2008, Neirinck/Komisia, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, bod 58).
39
Okrem toho „výnimočné prípady“ uvedené v bode 36 tohto rozsudku zahŕňajú prípady, keď dotknutá inštitúcia, úrad alebo agentúra Únie nie sú z praktického hľadiska schopné poskytnúť každej dotknutej osobe dostatočné odôvodnenie v primeranom čase. V prejednávanej veci však nie je vôbec preukázané, že SRB v praxi nemohla z právneho hľadiska dostatočne odôvodniť sporné rozhodnutie o nepreradení. Jednoduché tvrdenia, ktoré SRB uviedla vo svojich písomných podaniach v prvostupňovom konaní alebo v odpovedi na otázky Všeobecného súdu, tak nemôžu napraviť nedostatok odôvodnenia, ktorým bolo toto rozhodnutie hneď na začiatku poznačené.
40
V treťom rade treba uviesť, že Všeobecný súd tiež neoveril, či jeho rozhodnutím výnimočne súhlasiť s tým, aby SRB doplnila odôvodnenie tohto rozhodnutia v priebehu konania, nehrozí, že dôjde k porušeniu práva odvolateľa na obranu a konkrétne k porušeniu zásady rovnosti zbraní.
41
Aj keď totiž súd Únie konštatuje existenciu „výnimočného prípadu“, v ktorom môže povoliť dotknutej inštitúcii, úradu alebo agentúre, aby doplnili odôvodnenie aktu spôsobujúceho ujmu, takéto povolenie nemá automatickú povahu. Vzhľadom na nerovnováhu medzi účastníkmi konania, ktorú môže spôsobiť oneskorené oznámenie dôvodov tohto aktu, musí súd Únie ešte overiť, či rozhodnutím o povolení predloženia dodatočného odôvodnenia nehrozí, že dôjde k porušeniu práva na obranu. V tejto súvislosti mu prináleží najmä zohľadniť štádium konania, v ktorom dotknutá inštitúcia, úrad alebo agentúra Únie poskytli vysvetlenia, a uistiť sa, že dotknutá osoba bola skutočne schopná na ne odpovedať (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 59).
42
V prejednávanej veci však Všeobecný súd tým, že rozhodol, že SRB mala byť oprávnená doplniť odôvodnenie sporného rozhodnutia o nepreradení s odôvodnením, že odvolateľ „mohol“ z prípravného dokumentu k tomuto rozhodnutiu vyvodiť, aká „mohla“ byť príčina jeho nepreradenia, nedodržal tieto zásady, a najmä sa neuistil, či neboli porušené práva odvolateľa na obranu.
43
Zo všetkých predchádzajúcich úvah teda vyplýva, že Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že SRB môže v priebehu konania predložiť takéto doplnenie odôvodnenia. Všeobecný súd sa teda tým, že rozhodol, že sporné rozhodnutie o nepreradení nebolo poznačené nedostatkom odôvodnenia, dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
44
Z toho vyplýva, že prvá časť tretieho odvolacieho dôvodu je dôvodná.
O prvej časti siedmeho odvolacieho dôvodu
Argumentácia účastníkov konania
45
V prvej časti svojho siedmeho odvolacieho dôvodu, ktorá sa týka bodov 365 až 373 napadnutého rozsudku, odvolateľ v podstate vytýka Všeobecnému súdu porušenie zásady zhody medzi administratívnou sťažnosťou a žalobou v rozsahu, v akom zamietol ako neprípustný jeho žalobný dôvod založený na nesprávnom posúdení jeho zásluh zo strany SRB.
46
Na podporu tejto časti odvolateľ na jednej strane tvrdí, že tvrdenia uvedené v rámci tohto žalobného dôvodu na podporu jeho žaloby v prvostupňovom konaní zodpovedajú tvrdeniam uvedeným v jeho sťažnosti. Pripomína tiež, že podľa judikatúry Všeobecného súdu v rozsahu, v akom uvádzané skutkové okolnosti a uvádzaná argumentácia zostávajú rovnaké, žalobca môže pred Všeobecným súdom zmeniť názov žalobného dôvodu, ktorý uviedol vo svojej sťažnosti, a teda tento žalobný dôvod nemôže byť z tohto dôvodu vyhlásený za neprípustný. Na druhej strane vzhľadom na to, že odvolateľ podal svoju sťažnosť samostatne a zopakoval tie isté tvrdenia vo svojej žalobe na prvom stupni, Všeobecný súd vyložil zásadu zhody dosť doslovne. Naproti tomu Všeobecný súd umožnil SRB uviesť individuálny dôvod na nepreradenie odvolateľa až v štádiu sporového konania. V prejednávanej veci bol žalobný dôvod založený na nesprávnom posúdení zásluh odvolateľa uvedený subsidiárne za predpokladu, že sporné rozhodnutie o nepreradení sa skutočne zakladalo na tomto hodnotení. Len vzhľadom na doplňujúce odôvodnenie poskytnuté SRB v priebehu konania sa však ukázalo, že toto odôvodnenie sa skutočne zakladalo na uvedenom hodnotení.
47
SRB vznáša námietku neprípustnosti prvej časti siedmeho odvolacieho dôvodu z dôvodu, že odvolateľ touto časťou v skutočnosti navrhuje, aby Súdny dvor opätovne preskúmal dôvod uvedený už pred Všeobecným súdom. Táto časť je podľa neho v každom prípade nedôvodná.
Posúdenie Súdnym dvorom
48
Pokiaľ ide o prípustnosť prvej časti siedmeho odvolacieho dôvodu, ktorou odvolateľ vytýka Všeobecnému súdu porušenie zásady zhody medzi administratívnou sťažnosťou a žalobou, treba uviesť, že takýto dôvod nemohol byť uplatnený v žalobe na prvom stupni, keďže táto zhoda bola Všeobecným súdom preskúmaná až v napadnutom rozsudku. Námietke neprípustnosti tejto časti, ktorú vzniesla SRB, teda nemožno vyhovieť.
49
Pokiaľ ide o dôvodnosť uvedenej prvej časti, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že na to, aby konanie pred podaním žaloby mohlo dosiahnuť svoj cieľ, ktorým je umožniť urovnanie sporov zmierom, je na jednej strane potrebné, aby menovací orgán bol schopný dostatočne presne poznať výhrady, ktoré dotknuté osoby formulujú voči rozhodnutiu, ktoré im spôsobuje ujmu. Na druhej strane administratíva nesmie vykladať sťažnosti reštriktívne, ale naopak ich musí preskúmať ústretovo. Z toho vyplýva, že hoci v žalobách úradníkov návrhy predložené súdu Únie musia mať rovnaký predmet ako návrhy uvedené v sťažnosti a musia obsahovať len dôvody namietania založené na rovnakom dôvode ako dôvody uvedené v sťažnosti, tieto dôvody namietania môžu byť v sporovom konaní rozvinuté predložením žalobných dôvodov a tvrdení, ktoré nemusia byť nevyhnutne uvedené v sťažnosti, pokiaľ sú s ňou úzko spojené (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. apríla 2002, Campogrande/Komisia, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, body 33 a 34).
50
Keďže konanie pred podaním žaloby má neformálny charakter a dotknuté osoby vo všeobecnosti konajú v tomto štádiu bez pomoci advokáta, cieľom článku 91 služobného poriadku nie je striktne a definitívne viazať prípadnú sporovú fázu pod podmienkou, že žaloba nezmení dôvod ani predmet sťažnosti (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 7. mája 1986, Rihoux a i./Komisia, 52/85, EU:C:1986:199, bod 12, ako aj z 23. apríla 2002, Campogrande/Komisia, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, bod 35).
51
V prejednávanej veci je nesporné, že sťažnosť odvolateľa proti spornému rozhodnutiu o nepreradení bola sformulovaná jediným sťažovateľom bez toho, aby v nej výslovne uviedol výhradu založenú na nesprávnom posúdení jeho zásluh zo strany SRB. V tomto štádiu totiž odvolateľ podal svoju sťažnosť, hoci vedel len o zozname preradených dočasných zamestnancov. V tejto sťažnosti sa odvolateľ, ako správne tvrdí vo svojom odvolaní, považoval za podhodnoteného zo strany SRB, pričom nepoznal dôvody, pre ktoré sa jeho odborná prax považovala za nedostatočnú, a na tento účel porovnal svoju situáciu so situáciou ostatných kolegov v rovnakej platovej triede, ako je on, ktorí boli preradení. Tie isté tvrdenia však boli prevzaté v rovnakom znení v rámci šiesteho žalobného dôvodu v prvostupňovom konaní. Za týchto okolností treba žalobný dôvod založený na nesprávnom posúdení zásluh odvolateľa považovať za dostatočne úzko súvisiaci so sťažnosťou, ktorú podal v rámci konania pred podaním žaloby.
52
Navyše treba poznamenať, že keďže z bodov 232 až 235 napadnutého rozsudku vyplýva, že ani po rozhodnutí o zamietnutí odvolateľ stále nemal k dispozícii všetky relevantné informácie, ktoré by mu umožnili oboznámiť sa s individuálnym dôvodom na podporu sporného rozhodnutia o nepreradení, nie je a fortiori isté, že v štádiu sťažnosti mohol uplatniť tento žalobný dôvod (pozri analogicky rozsudok z 25. júna 2020, Schneider/EUIPO, C‑116/19 P, EU:C:2020:501, bod 36).
53
Okrem toho táto prvá časť siedmeho odvolacieho dôvodu musí byť analyzovaná vzhľadom na osobitnú procesnú situáciu, v ktorej Všeobecný súd umožnil administratíve doplniť odôvodnenie sporného rozhodnutia o nepreradení bez toho, aby z právneho hľadiska dostatočne overil, či takéto povolenie nemá za následok porušenie práva odvolateľa na obranu. Takýto zásah však možno konštatovať, ak dodatočné dôvody poskytnuté administratívou majú za následok zmenu samotnej podstaty aktu spôsobujúceho ujmu, čím tento akt svojmu adresátovi ukladá povinnosť podstatne prispôsobiť jeho argumentáciu tak, aby primerane odpovedal na nové tvrdenia.
54
Z vyššie uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd sa tým, že zamietol ako neprípustný žalobný dôvod odvolateľa založený na nesprávnom posúdení jeho zásluh zo strany SRB, dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
55
Z toho vyplýva, že prvá časť siedmeho odvolacieho dôvodu je dôvodná.
56
Vzhľadom na všetky tieto úvahy treba prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu a prvej časti siedmeho odvolacieho dôvodu vyhovieť a zrušiť napadnutý rozsudok bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné časti tretieho a siedmeho odvolacieho dôvodu, ako aj ostatné odvolacie dôvody.
O žalobe na Všeobecnom súde
57
V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie Súdny dvor môže v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu vec vrátiť na rozhodnutie Všeobecného súdu alebo vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje.
58
Keďže stav konania dovoľuje rozhodnúť vo veci, treba rozhodnúť o žalobných návrhoch týkajúcich sa zrušenia sporného rozhodnutia o nepreradení.
59
V tejto súvislosti treba konštatovať, že SRB si nesplnila povinnosť odôvodnenia, ktorou je viazaná, tým, že v tomto danom rozhodnutí neuviedla, či sa zásluhy odvolateľa ukázali byť nižšie alebo prípadne rovnaké ako zásluhy ostatných zamestnancov rovnakej platovej triedy, ako je jeho platová trieda, alebo v prípade rovnosti medzi odvolateľom a ostatnými zamestnancami nespresnila dodatočné kritérium alebo kritériá, ktoré boli uplatnené na účely ich výberu. Uvedené rozhodnutie preto treba z tohto dôvodu zrušiť.
O trovách
60
Článok 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora stanovuje, že ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci, rozhodne aj o trovách konania.
61
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
62
Keďže v prejednávanej veci odvolateľ navrhol uložiť SRB povinnosť nahradiť trovy konania a SRB nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť jej povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli odvolateľovi tak v rámci tohto odvolania, ako aj v rámci prvostupňového konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:
1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 20. septembra 2023, PB/SRB (T‑293/22, EU:T:2023:577), sa zrušuje.
2.
Rozhodnutie Rady pre jednotné riešenie (SRB) zo 16. júla 2021 o nepreradení PB po ukončení postupu preraďovania za rok 2021 sa zrušuje.
3.
SRB znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli PB v rámci tohto odvolania, ako aj v rámci prvostupňového konania.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.