62024CJ0488_RES
Vec C‑488/24
D.V.
proti
MB „Kigas“
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Lietuvos Aukščiausiasis Teismas)
Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 13. mája 2026
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana spotrebiteľa – Smernica 2011/83/EÚ – Článok 5 ods. 1 písm. a) a c) – Povinnosť poskytnúť informácie v prípade iných zmlúv, než sú zmluvy uzavreté na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov – Povinnosť obchodníka informovať spotrebiteľa o hlavných vlastnostiach služby – Clo – Povinnosť obchodníka informovať spotrebiteľa o celkovej cene služby – Ďalšie poplatky – Obsah informácií, ktoré sa majú poskytnúť spotrebiteľovi – Dohovor o prepravnej zmluve v medzinárodnej cestnej nákladnej doprave (CMR) – Články 6 a 11“
Ochrana spotrebiteľa – Spotrebiteľské zmluvy – Smernica 2011/83 – Povinnosť poskytnúť informácie v prípade iných zmlúv, než sú zmluvy uzavreté na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov – Prepravná zmluva v medzinárodnej cestnej nákladnej doprave – Povinnosť obchodníka informovať spotrebiteľa o hlavných vlastnostiach a celkovej cene tovaru alebo služby – Dosah – Povinnosť informovať odosielateľa, ktorý je spotrebiteľom, o možnej požiadavke colných formalít a ciel – Zahrnutie – Povinnosť poskytnúť podrobné informácie o dokladoch, ktoré sa majú predložiť colným orgánom, a uviesť uplatniteľné sadzby a výšku cla – Vylúčenie
[Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/83, článok 5 ods. 1 písm. a) a c)]
(pozri body 43 – 50, 52, 54 – 58 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor, na ktorý Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Najvyšší súd Litvy) podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, sa po prvýkrát vyjadril k rozsahu informačných povinností obchodníkov voči spotrebiteľom v zmysle článku 5 smernice 2011/83 (
1
) v rámci zmluvy o medzinárodnej cestnej nákladnej doprave.
D.V. ako spotrebiteľ uzavrel so spoločnosťou Kigas telefonicky zmluvu o preprave tovaru, ktorý mu patrí, z Nórska do Litvy. V odpovedi na otázku položenú touto spoločnosťou D.V. uviedol, že prepravovaný tovar je určený na jeho osobné použitie, takže nie je potrebné podať colné vyhlásenie. Pri kontrole na hraniciach pri vstupe na územie Únie však colné orgány dospeli k záveru, že tento tovar mal byť deklarovaný colným orgánom, a stanovili výšku cla, ktoré Kigas uhradila.
Kigas teda zaslala D.V. faktúru obsahujúcu dohodnutú sumu za službu spočívajúcu v preprave tovaru, ako aj clo. Okrem toho dodala všetok tovar, ktorý jej bol zverený, okrem jednej veci, ktorú zadržala až do zaplatenia faktúry.
D.V. následne podal žalobu na súdy, zatiaľ čo Kigas podala vzájomný návrh. Tak prvostupňový súd, ako aj odvolací súd uplatnili dohovor o prepravnej zmluve v medzinárodnej cestnej nákladnej doprave (
2
) a uložili D.V. povinnosť zaplatiť spoločnosti Kigas požadované sumy, pričom tejto spoločnosti uložili povinnosť vrátiť zadržanú vec.
Predkladajúci vnútroštátny súd, na ktorý bol podaný kasačný opravný prostriedok, sa Súdneho dvora v podstate pýta, či je obchodník v prípade uzavretia zmluvy o medzinárodnej cestnej preprave tovaru povinný v súlade s článkom 5 ods. 1 písm. a) a c) smernice 2011/83 informovať spotrebiteľa o colných formalitách a cle, ktoré môžu byť požadované.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor v prvom rade uviedol, že v rámci zmluvy o medzinárodnej preprave tovaru sa rozsah informácií, ktoré musí obchodník vopred oznámiť, má posudzovať najmä v závislosti od povahy služby. V tejto súvislosti poznamenal, že vzhľadom na cezhraničnú povahu tejto zmluvy a skutočnosť, že dovoz tovaru z tretej krajiny zvyčajne podlieha clu, colné formality predstavujú jednu z hlavných vlastností tohto typu zmluvy, o ktorej musí byť spotrebiteľ informovaný pred jej uzavretím.
Profesionálny dopravca je preto povinný informovať spotrebiteľa, že dovoz prepravovaného tovaru môže vyžadovať splnenie colných formalít. Ak však vykonáva výlučne prepravu tovaru bez toho, aby vykonával službu colného sprostredkovania, nie je povinný poskytnúť podrobné informácie o dokladoch, ktoré sa majú predložiť colným orgánom, čo potvrdzuje článok 11 ods. 2 Dohovoru o prepravnej zmluve v medzinárodnej cestnej nákladnej doprave.
V druhom rade, pokiaľ ide o povinnosť obchodníka informovať spotrebiteľa o celkovej cene služby, Súdny dvor poznamenal, že bez ohľadu na uvedenie celkovej ceny alebo spôsobu výpočtu tejto ceny treba zohľadniť dodatočné náklady, ktoré sa môžu pripočítať k celkovej cene služby a ktoré, ak ich nemožno vypočítať vopred, musia byť spotrebiteľovi oznámené ako poplatky, ktoré môžu byť požadované.
Súdny dvor tak dospel k záveru, že v rámci zmlúv o medzinárodnej preprave tovaru predstavuje clo dodatočné náklady, ktoré sa pripočítajú k celkovej cene služby, pretože sú splatné nie z dôvodu poskytnutia dopravnej služby, ale z dôvodu vstupu prepravovaného tovaru na colné územie Únie. V rámci tohto typu zmlúv nie je pritom vždy možné, aby obchodník pred uzavretím zmluvy o preprave vypočítal celkovú cenu služby „vrátane daní“, najmä preto, že presná výška cla môže závisieť od určitých skutočností, ktoré nemusia byť vopred známe.
V dôsledku toho má obchodník povinnosť informovať spotrebiteľa len o tom, že môže byť požadované zaplatenie cla, ktoré predstavuje dodatočné náklady, ktoré znáša spotrebiteľ a ktoré nemožno primerane vypočítať vopred a zahrnúť do ceny prepravnej služby.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy Súdny dvor dospel k záveru, že v rámci zmluvy o medzinárodnej cestnej preprave tovaru z tretej krajiny do členského štátu Únie informačná povinnosť, ktorú má obchodník podľa tohto ustanovenia, znamená informovať odosielateľa, ktorý je spotrebiteľom, o tom, že dovoz tovaru na územie Únie si môže vyžadovať splnenie colných formalít a môže tomuto spotrebiteľovi vzniknúť povinnosť zaplatiť clá. Obchodník však nie je povinný poskytnúť podrobné informácie o dokladoch, ktoré sa majú predložiť colným orgánom, ani uviesť uplatniteľné sadzby a výšku cla.
(
1
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/13/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES a ktorou sa zrušuje smernica Rady 85/577/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES (Ú. v. EÚ L 304, 2011, s. 64).
(
2
)	Dohovor o prepravnej zmluve v medzinárodnej cestnej nákladnej doprave podpísaný 19. mája 1956 v Ženeve, zmenený protokolom podpísaným v Ženeve 5. júla 1978.