Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
ATHANASIOS
RANTOS
prednesené
15. januára
2026(1)
Vec C‑788/24
Anne Frank Fonds
proti
Anne Frank Stichting,
Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen,
Vereniging voor Onderzoek en Ontsluiting van Historische Teksten
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal Hoge Raad der
Nederlanden (Najvyšší
súd
Holandska)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Autorské
práva a príbuzné
práva – Smernica
2001/29/ES – Článok 3
ods. 1 – Pojem
‚verejný
prenos‘ – Uverejnenie
na
internetovej
stránke – Prístup
prostredníctvom virtuálnej
súkromnej
siete
(VPN) k obsahu
chránenému v jednom
členskom
štáte – Kritériá – Internetová
stránka
určená
verejnosti určitej
krajiny – Reštriktívne
opatrenia – Teritorializácia internetu
prostredníctvom
geografického
blokovania
prístupu – Prípadné
obchádzanie
týchto
opatrení
používaním
VPN “
Úvod
1.        Tento
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Hoge Raad der
Nederlanden (Najvyšší
súd
Holandska),
sa v podstate
týka
výkladu článku 3 ods. 1
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2001/29/ES z 22. mája
2001 o zosúladení
niektorých
aspektov
autorských
práv a s nimi
súvisiacich
práv v informačnej
spoločnosti
(ďalej
len
„smernica o autorskom
práve“)(2).
2.        Tento
návrh
bol
podaný v rámci
sporu
medzi
Anne
Frank
Fonds (ďalej
len
„žalobca
vo
veci
samej“)(3) na
jednej
strane a Anne
Frank
Stichting (Nadácia
Anny
Frankovej),
Koninklijke Nederlandse Akademie van
Wetenschappen (Kráľovská
holandská
akadémia
vied) a Vereniging voor Onderzoek en Ontsluiting van
Historische Teksten (Združenie
pre
výskum a exhumáciu
historických
textov,
ďalej
len
„Združenie“)
(ďalej
len
spoločne
„žalovaní
vo
veci
samej“)(4) na
strane
druhej,
vo
veci
údajného
porušenia
autorských
práv v Holandsku,
ktorých
nositeľom
je
žalobca
vo
veci
samej,
vyplývajúceho z uverejnenia
novej
vedeckej
verzie
denníka
Anny
Frankovej
na
internetovej
stránke
Združenia.
3.        Konkrétnejšie
vnútroštátny
súd
sa v podstate
pýta
na
rozsah
pojmu
„verejný
prenos“ v zmysle článku 3 ods. 1
smernice o autorskom
práve a najmä
na
to,
či
uverejnenie
obsahu
na
internetovej
stránke
predstavuje
takýto
„verejný
prenos“ v členskom
štáte, v ktorom
je
tento
obsah
chránený
autorským
právom a v ktorom
je
táto
internetová
stránka
geograficky
blokovaná
(najmodernejšou
technikou),
takže
sa k nemu
možno
dostať
iba
obídením
tohto
blokujúceho
opatrenia
prostredníctvom
služby
virtuálnej
súkromnej
siete
(VPN)
alebo
porovnateľnej
služby.
Táto
otázka
si
vyžaduje
vyváženie
dvoch
záujmov
chránených
Chartou
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“), a to
na
jednej
strane
autorského
práva
žalobcu
vo
veci
samej
zakotveného v jej článku 17 ods. 2 a na
druhej
strane
slobody
prejavu a práva
na
informácie
žalovaných
vo
veci
samej,
ktoré
zaručuje článok 11
Charty.
Právny rámec
Právo Únie
4.        Článok 3 smernice o autorskom
práve,
nazvaný
„Právo
verejného
prenosu
diel a právo
sprístupňovania
predmetov
ochrany
verejnosti“,
stanovuje
vo
svojom
odseku
1:
„Členské
štáty
poskytnú
autorom
výlučné
právo
udeliť
súhlas
alebo
zakázať
akýkoľvek
verejný
prenos
ich
diel,
či
po
drôte
alebo
bezdrôtovými
prostriedkami
vrátane
sprístupňovania
ich
diel
verejnosti
takým
spôsobom,
aby
verejnosť k nim
mala
prístup z miesta a v čase,
ktoré
si
sama
zvolí.“
5.        Článok 6 tejto
smernice s názvom
„Povinnosti
týkajúce
sa
technologických
opatrení“
stanovuje
vo
svojom
odseku
1:
„Členské
štáty
poskytnú
primeranú
právnu
ochranu
proti
porušovaniu
akýchkoľvek
účinných
technologických
opatrení,
ktoré
dotknutá
osoba
vykonáva s vedomím
alebo
opodstatneným
dôvodom
znalosti,
že
sleduje
daný
cieľ.“
Holandské právo
6.        Článok 1 Auteurswet (autorský
zákon) z 23. septembra
1912(5) v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej
stanovuje:
„Autorské
právo
je s výhradou
obmedzení
stanovených
zákonom
výlučné
právo
autora
literárneho,
vedeckého
alebo
umeleckého
diela
alebo
jeho
právneho
nástupcu
na
uverejnenie a rozmnožovanie
tohto
diela.“
7.        Článok 12
tohto
zákona
vymenúva
úkony,
ktoré
sa
(tiež)
považujú
za
uverejnenie
literárneho,
vedeckého
alebo
umeleckého
diela.
Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
8.        Žalobca
vo
veci
samej
je
nositeľom
autorských
práv k niektorým
verziám
denníka
Anny
Frankovej
(ďalej
len
„chránené
dokumenty“),
ktoré
sú v Holandsku
stále
chránené
autorským
právom
až
do
roku
2037,
zatiaľ
čo
platnosť
tohto
autorského
práva
uplynula v priebehu
roka
2016
vo
viacerých
iných
krajinách,
vrátane
Belgicka
(ďalej
len
„krajiny s verejnou
doménou“)(6).
9.        Žalovaní
vo
veci
samej
uverejnili
na
internetovej
stránke
www.annefrankmanuscripten.org v holandskom
jazyku
vedecké
vydanie
všetkých
rukopisov
denníka
Anny
Frankovej,
okrem
iného
vrátane
verzií,
ktoré
sú
stále
chránené
autorským
právom v Holandsku, a súčasne
zaviedli
tieto
dve
opatrenia:
na
jednej
strane
systém
geografického
blokovania
(„geoblocking“),
prostredníctvom
ktorého
je
táto
internetová
stránka
prístupná
iba v krajinách s verejnou
doménou(7) a na
druhej
strane,
pokiaľ
je
táto
stránka
navštívená z krajiny s verejnou
doménou,
žiadosť o podpísanie
vyhlásenia
používateľom
internetu,
že
na túto
stránku
má
prístup z jednej z týchto
krajín(8).
10.      Žalobca
vo
veci
samej
podal
na
vnútroštátny
súd
žalobu,
ako
aj
návrh
na
nariadenie
predbežného
opatrenia,
pričom
tvrdil,
že
žalovaní
vo
veci
samej
porušili
jeho
autorské
právo,
keďže v Holandsku
sú
chránené
dokumenty
prístupné
na
internete
prostredníctvom
VPN.
Žalovaní
vo
veci
samej
tvrdia,
že
prijali
účinné
reštriktívne
opatrenia,
ktorých
cieľom
je
predísť
akémukoľvek
porušeniu
autorského
práva.
11.      Keďže
sudcovia
rozhodujúci o návrhu
na
nariadenie
predbežného
opatrenia
tak v prvostupňovom
konaní,
ako
aj v odvolacom
konaní
zamietli
návrh
na
nariadenie
predbežného
opatrenia z dôvodu,
že
všetci
žalovaní
vo
veci
samej
vynaložili
primerané
úsilie
na
to,
aby
zabránili
alebo
odrádzali
od
prístupu
na
internetovú
stránku z Holandska(9),
žalobca
vo
veci
samej
podal
kasačný
opravný
prostriedok
na,
vnútroštátny
súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
12.      Za
týchto
okolností
Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd Holandska)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Má
sa
článok 3
ods. 1
smernice o autorskom
práve
vykladať v tom
zmysle,
že
zverejnenie
diela
na
internete
možno
kvalifikovať
ako
verejný
prenos v určitej
krajine
len
vtedy,
ak
je
toto
zverejnenie
určené
verejnosti v tejto
krajine?
Ak
áno,
aké
faktory
by
sa
mali
zohľadniť
pri
príslušnom
posúdení?
2.      Možno
predpokladať,
že
ide o verejný
prenos v určitej
krajine,
ak
je
prostredníctvom
najmodernejšieho
systému
geografického
blokovania
prístupu
zabezpečené,
že
verejnosť v tejto
krajine
sa k webovému
sídlu,
na
ktorom
je
dielo
uverejnené,
môže
dostať
iba
tak,
že
obíde
opatrenie
blokujúce
prístup
pomocou
VPN
alebo
porovnateľnej
služby?
Je
relevantné,
do
akej
miery
je
verejnosť v krajine,
kde
je
prístup
zablokovaný,
ochotná a schopná
získať
prístup k predmetnému
webovému
sídlu
prostredníctvom
takejto
služby?
Je z hľadiska
odpovede
na
túto
otázku
rozdiel,
či
boli
okrem
opatrenia
na
geografické
blokovanie
prístupu
prijaté
aj
iné
opatrenia,
ktoré
majú
verejnosti v blokovanej
krajine
sťažiť
prístup
na
webové
sídlo
alebo
mu
zabrániť?
3.      Ak
možnosť
obísť
opatrenie
na
blokovanie
prístupu
vedie k tomu,
že
dielo
uverejnené
na
internete
sa v zmysle článku 3 ods. 1
smernice o autorskom
práve
sprístupní
verejnosti v krajine,
kde
je
prístup
zablokovaný,
tento
verejný
prenos
potom
uskutoční
osoba,
ktorá
dielo
zverejnila
na
internete,
hoci
je
na
prístup k nemu
potrebný
zásah
poskytovateľa
VNP
alebo
podobnej
služby?“
13.      Písomné
pripomienky
predložili
Súdnemu
dvoru
žalobca
vo
veci
samej,
žalovaní
vo
veci
samej,
portugalská
vláda a Európska
komisia.
Títo
účastníci
konania
tiež
predniesli
ústne
pripomienky
na
pojednávaní,
ktoré
sa
uskutočnilo
6. októbra
2025.
Analýza
O prvej otázke
14.      Svojou
prvou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má článok 3 ods. 1
smernice o autorskom
práve
vykladať v tom
zmysle,
že
uverejnenie
diela
na
internete
možno v danej
krajine
považovať
za
„verejný
prenos“
len
vtedy,
ak
je v tejto
krajine
určené
verejnosti a prípadne,
aké
skutočnosti
sa
majú
zohľadniť v rámci
tohto
posúdenia.
Táto
otázka v podstate
spočíva v určení,
či
„verejný
prenos“ v zmysle
tohto
ustanovenia
musí
byť
skutočne
určený
tejto
verejnosti
alebo
či
stačí
samotná
skutočnosť,
že
táto
verejnosť
môže
mať
prístup
na
internetovú
stránku,
na
ktorej
je
dielo
uverejnené, a to
aj
prostredníctvom
obchádzania.
15.      Na
úvod
pripomínam,
že
podľa článku 3 ods. 1
smernice o autorskom
práve
členské
štáty
poskytnú
autorom
výlučné
právo
udeliť
súhlas
alebo
zakázať
akýkoľvek
verejný
prenos
ich
diel,
či
po
drôte
alebo
bezdrôtovými
prostriedkami
vrátane
sprístupňovania
ich
diel
verejnosti
takým
spôsobom,
aby
verejnosť k nim
mala
prístup z miesta a v čase,
ktoré
si
sama
zvolí(10).
16.      V tejto
súvislosti z ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
„verejný
prenos“
podľa
tohto
ustanovenia
sa
má,
ako
to
zdôrazňuje
odôvodnenie
23
tejto
smernice,
chápať v širokom
zmysle
tak,
že
zahŕňa
každý
prenos
pre
verejnosť,
ktorá
nie
je
prítomná
na
mieste,
kde
tento
prenos
vzniká, a teda
zahŕňa
všetky
transmisie
alebo
retransmisie
diel
smerom k verejnosti
drôtovými
alebo
bezdrôtovými
prostriedkami
vrátane
vysielania. Z odôvodnení
4,
9 a 10
uvedenej
smernice
totiž
vyplýva,
že
jej
hlavným
cieľom
je
zavedenie
vysokej
úrovne
ochrany
autorov,
ktorá
im
umožní
získať
zodpovedajúcu
odmenu
za
používanie
ich
diel,
najmä v súvislosti s ich
verejným
prenosom(11).
17.      Tiež
podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
pojem
„verejný
prenos“ v zmysle
článku 3
ods. 1
tejto
smernice
zahŕňa
dva
kumulatívne
prvky, a to
samotný
prenos
diela a verejný
prenos
tohto
diela, a vyžaduje
si
individuálne
posúdenie(12).
18.      Súdny
dvor
okrem
toho
rozhodol,
že
tento
pojem
vyžaduje
individuálne
posúdenie
predpokladajúce
zohľadnenie
viacerých
dodatočných
kritérií,
ktoré
nie
sú
samostatné a sú
navzájom
závislé(13). Tieto
kritériá
sa
majú
uplatňovať
tak
jednotlivo,
ako
aj
vo
vzájomnej
súvislosti,
keďže v rôznych
konkrétnych
situáciách
môžu
mať
veľmi
premenlivú
intenzitu(14).
19.      Súdny
dvor
spomedzi
týchto
kritérií
na
jednej
strane
zdôraznil
nezastupiteľnú
úlohu
prevádzkovateľa
platformy a vedomú
povahu
jeho
konania.
Prevádzkovateľ
totiž
uskutočňuje
„prenos“,
ak s vedomím
dôsledkov
svojho
konania
sprostredkúva
svojim
zákazníkom
prístup k chránenému
dielu, a to
najmä
vtedy,
ak
by
bez
tohto
konania
títo
zákazníci
nemohli
mať v zásade
prístup k vysielanému
dielu(15).
Musí
teda
existovať
priama
súvislosť
medzi
konaním
poskytovateľa a sprístupnením
chránených
diel
verejnosti(16).
Okrem
toho
Súdny
dvor
rozhodol,
že
zisková
povaha
verejného
prenosu v zmysle
článku 3
ods. 1
tejto
smernice
nie
je
irelevantná,
hoci
táto
povaha
nie
je
nevyhnutnou
podmienkou,
ktorá
by
rozhodovala o samotnej
existencii
takéhoto
prenosu(17).
20.      Na
druhej
strane
Súdny
dvor
spresnil,
že
pojem
„verejný“
sa
týka
neurčitého
počtu
potenciálnych
adresátov a okrem
toho
zahŕňa
celkom
významný
počet
osôb(18). Pojem
„verejný“
teda
predpokladá
určitú
minimálnu
prahovú
hodnotu,
čo z tohto
pojmu
vylučuje
veľmi
malý,
či
dokonca
zanedbateľný
počet
dotknutých
osôb.
Na
určenie
tohto
počtu
je
potrebné
zohľadniť
najmä
počet
osôb,
ktoré
môžu
mať
paralelne
prístup k tomu
istému
dielu,
ale
aj
počet
osôb,
ktoré
môžu
mať
postupne
prístup k takémuto
dielu(19),
a nie
je
rozhodujúce,
či
túto
možnosť
využijú(20).
21.      Súdny
dvor
tiež
pripomenul,
že
podľa
ustálenej
judikatúry
na
to,
aby
bolo
možné
prenos
chráneného
diela
kvalifikovať
ako
„verejný
prenos“, sa
tento
prenos
musí
uskutočniť
špecifickou
technológiou,
odlišnou
od
technológií,
ktoré
sa
doteraz
používali,
alebo v prípade,
že
taká
technológia
neexistuje,
musí
byť
sprístupnené
„novej
verejnosti“, t. j. verejnosti,
ktorú
nositeľ
práva
pri
udelení
súhlasu
na
pôvodný
verejný
prenos
diela
ešte
nezohľadnil(21).
22.      Pokiaľ
ide o prejednávanú vec,
na
jednej
strane
sa
domnievam,
že
online
uverejnenie
vedeckého
vydania
všetkých
rukopisov
denníka
Anny
Frankovej
Združením
predstavuje
„akt
prenosu“ v zmysle článku 3 ods. 1
smernice o autorskom
práve.
Bez
tohto
zásahu
by
totiž dielo v zásade
nebolo
prístupné
verejnosti.
23.      Na
druhej
strane
vzhľadom
na
judikatúru
Súdneho
dvora
pripomenutú v bode 20
vyššie
sa
mi
zdá,
že
tento
prenos
smeroval k „verejnosti“,
keďže
neurčenému
počtu
osôb
poskytol
možnosť
prístupu k chráneným
dokumentom,
ku
ktorým
predtým
nemali
prístup,
pričom
nie
je
rozhodujúce,
či
tieto
osoby
skutočne
využili
túto
možnosť,
alebo
či
bol
tento
akt
adresovaný
určitej
verejnosti.
24.      Navrhujem
preto
odpovedať
na
prvú
prejudiciálnu
otázku
tak,
že článok 3 ods. 1
smernice o autorskom
práve
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nevyžaduje,
aby
uverejnenie
diela
na
internete
bolo
určené
verejnosti
dotknutej
krajiny
na
účely
toho,
aby
ho
bolo
možné
kvalifikovať
ako
„verejný
prenos“ v tejto
krajine.
O druhej otázke
25.      Svojou
druhou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
uverejnenie
obsahu
na
internetovej
stránke
predstavuje
„verejný
prenos“ v zmysle článku 3 ods. 1
smernice o autorskom
práve v krajine, v ktorej
je
tento
obsah
chránený
autorským
právom a v ktorej
je
táto
internetová
stránka
geograficky
blokovaná
(najmodernejší
systémom),
takže k nej
možno
mať
prístup
len
obchádzaním
tohto
blokujúceho
opatrenia
pomocou
služby
VPN
alebo
porovnateľnej
služby.
Pýta
sa
tiež,
či
je v tejto
súvislosti
relevantné
na
jednej
strane
určiť, v akom
rozsahu
je
verejnosť v blokovanej
krajine
ochotná a môže
získať
prístup
na
dotknutú
internetovú
stránku
prostredníctvom
takejto
služby, a na
druhej
strane,
či
je
vhodné
zaviesť
dodatočné
opatrenia
na
zabránenie
alebo
odrádzanie
od
tohto
prístupu.
26.      Na
úvod
pripomínam,
že
ako
vyplýva z odôvodnení
3 a 31
smernice o autorskom
práve,
cieľom
harmonizácie
prostredníctvom
tejto
smernice
je
zabezpečiť, a to
najmä v elektronickom
prostredí,
primeranú
rovnováhu
na
jednej
strane
medzi
záujmami
nositeľov
autorských
práv a s nimi
súvisiacich
práv
na
ochranu
ich
duševného
vlastníctva,
zaručenú
článkom 17
ods. 2
Charty a na
druhej
strane
ochranou
záujmov a základných
práv
používateľov
predmetov
ochrany,
najmä
ich
slobody
prejavu a práva
na
informácie,
zaručených
článkom 11
Charty(22).
27.      Dodržanie
tejto
rovnováhy
sa
zdá
byť o to
zložitejšie,
že
chránené
dielo
je
uverejnené
na
internete.
Na
účely
výkladu a uplatnenia
smernice o autorskom
práve a najmä
jej
článku 3
ods. 1
sa
totiž
táto
primeraná
rovnováha
musí
hľadať
aj s prihliadnutím
na
osobitne
dôležitý
vplyv
internetu
na
slobodu
prejavu a právo
na
informácie,
chránené článkom 11
Charty(23).
Okrem
toho,
hoci z dôvodu
územnej
povahy
autorských
práv
nositeľ
týchto
práv k dielu
nemôže
na
základe
práv,
ktoré
má v jednom
členskom
štáte,
povoliť
alebo
zakázať
verejný
prenos v inom
členskom
štáte, v ktorom
tieto
práva
zanikli,
nič
to
nemení
na
skutočnosti,
že
uverejnenie
na
internetovej
stránke
je
svojou
povahou
prístupné
všetkým
používateľom
internetu a neobmedzuje
sa
len
na
územné
hranice
autorských
práv.
28.      Pokiaľ
ide o prejednávanú vec,
na
účely
toho,
aby
nedošlo k porušeniu
autorských
práv
žalobcu
vo
veci
samej,
žalovaní
vo
veci
samej,
ktorí v súlade
so
zákonom
uverejnili
chránené
dokumenty
na
internetovej
stránke v krajine,
kde
sa
tieto
dokumenty
stali
súčasťou
verejnej
domény,
zaviedli
opatrenie
geografického
blokovania
pre
krajiny,
ktoré
nie
sú
krajinami s verejnou
doménou.
Žalobca
vo
veci
samej,
ktorý
je
nositeľom
práv k týmto
dokumentom v dotknutých
krajinách,
im
však
vytýka
neúčinnosť
tohto
opatrenia,
ktoré
môžu
používatelia
obísť
prostredníctvom
služby
VPN.
29.      V tejto
súvislosti
pripomínam,
že
opatrenia
geografického
blokovania
prístupu
patria
medzi
nástroje
správy
digitálnych
práv
(„digital rights management“),
ktoré
majú
chrániť
autorské
práva,
ktoré
sú
samotné
zaručené
právom
Únie(24).
Súdny
dvor
sa
najmä
domnieval,
že
uplatnením
technických
opatrení
proti
framingu chráneného
diela
sprístupneného
na
internete
nositeľ
autorských
práv
obmedzuje
okruh
osôb,
ktorým
je
toto
dielo
sprístupnené,
na
užívateľov
internetovej
stránky,
na
ktorej
došlo k prvotnému
sprístupneniu(25).
30.      Preto,
ako
zdôraznil
generálny
advokát
Szpunar vo
svojich návrhoch vo veci
Grand
Production,
ak
nositeľ
autorských
práv
(alebo
držiteľ
jeho
licencie)
uplatnil
geografické
blokovanie,
sprístupnenie
je
určené
výlučne
okruhu
osôb,
ktoré
majú
prístup k chránenému
obsahu z územia
vymedzeného
týmto
nositeľom
(t. j. územia,
na
ktorom
nie
je
prístup
blokovaný). V tejto
situácii
teda
uvedený
nositeľ
práva
nevykonáva
verejný
prenos
na
iných
územiach(26).
31.      Je
síce
všeobecne
uznané,
že
tak
vo
virtuálnom,
ako
aj v reálnom
svete
nemá
žiadne
bezpečnostné
opatrenie
charakter
absolútnej
neprekonateľnosti(27).
Táto
ochrana
môže
byť
obídená
alebo
prelomená,
takže
cieľom
môže
byť
iba
posilnenie
úrovne
spoľahlivosti.
Toto
konštatovanie
sa
uplatňuje
aj
na
ustanovenia o geografickom
blokovaní(28).
32.      Skutočnosť,
že
užívatelia
dokážu
obísť
opatrenie
geografického
blokovania
zavedeného
na
obmedzenie
prístupu k chránenému
dielu,
však
nemôže
sama
osebe
viesť k názoru,
že
subjekt,
ktorý
toto
blokovanie
zaviedol,
uskutočňuje
verejný
prenos
tohto
diela
na
území,
na
ktorom
má
byť
prístupu
zabránené.
Prijatie
takéhoto
výkladu
by
bránilo
akejkoľvek
územnej
správe
autorských
práv
na
internete a priznalo
by
každému
verejnému
prenosu
vykonanému
na
internete
nevyhnutne
globálny
charakter(29). Ako
zdôraznila
Komisia
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
nositeľ
výlučného
práva k dielu
nemá
právo
udeliť
súhlas
alebo
zakázať,
na
základe
práva,
ktoré
mu
je
priznané v jednom
členskom
štáte,
verejný
prenos v inom
členskom
štáte, v ktorom
toto
právo
prestalo
vyvolávať
účinky.
33.      Domnievam
sa
preto,
že
keď
osoba
zodpovedná
za
uverejnenie
sprístupní
na
internetovej
stránke
dielo
chránené
autorským
právom v niektorých
krajinách a prijme
účinné
technické
opatrenia
určené
na
predchádzanie
konaniu,
ktoré
nositeľ
autorských
práv
nepovolil,
ako
je
opatrenie
geografického
blokovania
prístupu
na
túto
internetovú
stránku v krajinách, v ktorých
je
dielo
ešte
chránené
autorským
právom,
nemožno
túto
zodpovednú
osobu
považovať
za
osobu
uskutočňujúcu
verejný
prenos
tohto
chráneného
diela v týchto
posledných
uvedených
krajinách.
Inak
by
to
bolo v prípade,
ak
by
sa
technické
opatrenia
prijaté
touto
osobou
ukázali
byť
úmyselne
neúčinné,
takže
by
ich
bolo
možné
ľahko
obísť(30).
Okrem
toho
prináleží
členským
štátom,
aby v súlade s článkom 6 ods. 1
smernice o autorskom
práve
prijali
pozitívne
opatrenia
na
zabezpečenie
ochrany
autorského
práva,
akými
sú
účinné
sankcie
voči
tým,
ktorí
porušujú
ochranu
priznanú
tomuto
právu.
34.      Pokiaľ
ide o prejednávanú vec,
ako
vyplýva z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
žalovaní
vo
veci
samej
zaviedli
opatrenie
geografického
blokovania
dotknutej
internetovej
stránky,
kvalifikované
ako
„najmodernejšia
technika“, a systém
upozornenia,
ktorý v prípade,
že
je
stránka
konzultovaná z krajiny s verejnou
doménou,
vyžaduje
od
používateľa
podpísať
vyhlásenie,
že túto
internetovú
stránku
otvára v krajine s verejnou
doménou(31).
35.      Hoci v tejto
súvislosti
prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
aby
vzhľadom
na
vyššie
uvedené
skutočnosti
posúdil
účinnosť
technických
opatrení
zavedených
žalovanými
vo
veci
samej,
Súdnemu
dvoru
prináleží
poskytnúť
mu
na
tento
účel
užitočné
usmernenia,
ktoré
mu
umožnia
rozhodnúť
prejednávaný spor(32).
36.      V prvom
rade
predovšetkým
uvádzam,
že
opatrenie
geografického
blokovania,
ako
to,
ktoré
bolo
prijaté v prejednávanej
veci,
je v zásade
jediným
prostriedkom,
ktorý
je v súčasnosti
spôsobilý
obmedziť
prístup
na
internetovú
stránku
na
teritoriálnom
základe a ktorý z dôvodu,
že
ide o „najmodernejšiu
techniku“,
predstavuje
primerané
opatrenia
na
zabezpečenie, v rozsahu
možností,
ochrany
autorského
práva
žalobcu
vo
veci
samej(33).
Treba
zároveň
pripomenúť,
ako
bolo
uvedené v bode 31
vyššie,
že
žiadna
technológia
nie
je
neprekonateľná,
čo
vedie k nevyhnutnosti – a zodpovedajúcej
povinnosti
majiteľa
internetovej
stránky – pravidelne
hodnotiť
nové
riziká
obídenia
opatrení a prípadne
prijať
dodatočné
opatrenia
na
predchádzanie
týmto
obídeniam(34).
37.      Následne
vôľa
používateľov
obchádzať
geografické
blokovanie
s cieľom
získať
prístup
na
predmetnú
internetovú
stránku,
uvádzaná
vnútroštátnym
súdom v rámci
druhej
prejudiciálnej
otázky,
nepredstavuje
podľa
môjho
názoru
rozhodujúce
kritérium
na
posúdenie
účinnosti
opatrení
prijatých
žalovanými
vo
veci
samej, a to z dôvodu
jej
subjektívnej
povahy.
Naproti
tomu
len použitie
nezákonných
prostriedkov
používateľmi
alebo
ich
protiprávne
správanie s cieľom
obísť
blokovanie
predstavuje
relevantnú
skutočnosť,
ktorú
treba
zohľadniť,
keďže
žalovaní
vo
veci
samej
nemôžu
niesť
zodpovednosť,
nad
rámec
zavedenia
účinných
reštriktívnych
opatrení,
za
protiprávne
správanie
tretích
osôb.
38.      Napokon
zavedenie dodatočných
opatrení
určených
na
zabránenie
alebo
odrádzanie
verejnosti
od
prístupu
na
dotknutú
internetovú
stránku v krajine,
ktorá
je
blokovaná,
ako
sú
opatrenia
prijaté v prejednávanej
veci(35),
predstavuje
vedľajší,
avšak
relevantný
prvok
na
posúdenie
odradzujúceho
účinku
všetkých
opatrení
na
verejnosť v tejto
krajine(36).
39.      V druhom
rade
tvrdenia
uvádzané
žalobcom
vo
veci
samej
sa
mi
nezdajú
presvedčivé.
Predovšetkým
skutočnosť,
že
stránka
je
uverejnená v holandskom
jazyku,
sama
osebe
nepredstavuje
indíciu o vôli
žalovaných
vo
veci
samej
obrátiť
sa
na
verejnosť v Holandsku,
keďže
ide
na
jednej
strane o pôvodný
jazyk
denníka
Anny
Frankovej
(a nie o preklad) a na
druhej
strane o jeden z úradných
jazykov
Belgického
kráľovstva,
teda
krajiny, v ktorej
majú
sídlo
žalovaní
vo
veci
samej.
40.      Rozhodujúcim
kritériom
nie
je
ani
výber
generického
názvu
domény
(„.org“)
pre
adresu
URL
internetovej
stránky,
namiesto
názvu
národnej
domény
(„.be“).
Na
jednej
strane
je
totiž
názov
domény
„.org“
často
používaný
takými
organizáciami,
ako
sú
žalovaní
vo
veci
samej, a na
druhej
strane
uverejnenie
sa
neobmedzuje
na
belgickú
verejnosť,
ale
je
určené
všetkým
krajinám s verejnou
doménou(37).
41.      Napokon
zastávam
názor,
že
alternatívne
opatrenia,
ktoré
uvádza
žalobca
vo
veci
samej
vo
svojich
písomných a ústnych
pripomienkach,
nemožno
uložiť
za
okolností
prejednávanej
veci. S výnimkou
radikálneho
riešenia
spočívajúceho v upustení
od
uverejnenia
diela
(alebo
vo
vykonaní
len
čiastočného
šírenia
chránených
dokumentov),
ktoré
zjavne
nemožno
považovať
za
primerané
opatrenie,
žalobca
vo
veci
samej
navrhol
najmä
prístup
analogický
prístupu v rámci
terminálov v knižniciach,
alebo
prípadné
obmedzenie
prístupu
na
predplatiteľov, a to
prostredníctvom
zabezpečeného
pripojenia
prostredníctvom
užívateľského
mena a hesla.
Tieto
opatrenia
by
mohli
predstavovať
dodatočné a veľmi
účinné
prostriedky
na
obmedzenie
prístupu k chráneným
dokumentom.
Ich
prijatie
by
však
vyžadovalo
zavedenie
„uzatvoreného“
modelu
uverejnenia,
úplne
odlišného
od
toho
otvorenejšieho,
ktorý
si
zákonne
zvolili
žalovaní
vo
veci
samej,
ktorý
by
výrazne
obmedzil
ich
právo
na
informácie v krajinách s verejnou
doménou(38). V dôsledku
toho
hoci
riešenie
navrhované v rámci
týchto
návrhov
zabezpečuje
menej
obmedzujúcu
ochranu
autorského
práva,
zdá
sa
mi
byť
jediným
možným
a primeraným riešením
vzhľadom
na
osobitne
reštriktívny
charakter
opatrení
navrhovaných
žalobcom
vo
veci
samej.
42.      Vzhľadom
na
všetky
vyššie
uvedené
skutočnosti
navrhujem
odpovedať
na
druhú
prejudiciálnu
otázku
tak,
že článok 3 ods. 1
smernice o autorskom
práve
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
uverejnenie
obsahu
na
internetovej
stránke
nepredstavuje
„verejný
prenos“ v krajine, v ktorej
je
tento
obsah
chránený
autorským
právom a v ktorej
je
táto
internetová
stránka
predmetom
účinného
geografického
blokovania,
prípadne
doplneného
inými
netechnickými
opatreniami
určenými
na
obmedzenie
alebo
odradenie
od
prístupu
na
stránku a majúcimi
odradzujúci
účinok v blokovanej
krajine,
vzhľadom
na
okolnosti
prejednávanej
veci a najmä
na
schopnosť
používateľov v blokovanej
krajine
obísť
takéto
opatrenia
prostredníctvom
služby
VPN
alebo
porovnateľnej
služby a na
to,
že
poskytovatelia v krajine s verejnou
doménou
nemôžu
podliehať
neprimeraným
požiadavkám.
O tretej otázke
43.      Svojou
treťou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či v prípade,
že
možnosť
obísť
opatrenie
geografického
blokovania
vedie k verejnému
prenosu
diela
uverejneného
na
internete v blokovanej
krajine v zmysle článku 3 ods. 1
smernice o autorskom
práve,
tento
prenos
je
uskutočnený
osobou,
ktorá
dielo
uverejnila
na
internete,
aj
keď
prístup k dielu
nie
je
možný
bez
zásahu
poskytovateľa
predmetnej
služby
VPN
alebo
podobnej
služby.
44.      Na
úvod
sa
domnievam,
že
vzhľadom
na
odpoveď
navrhovanú
na
druhú
prejudiciálnu
otázku
nie
je
potrebné
odpovedať
na
túto
tretiu
otázku,
ktorá
vychádza z predpokladu,
že
uverejnenie
chránených
dokumentov v prejednávanej
veci
predstavuje
„verejný
prenos“ v zmysle článku 3 ods. 1
smernice o autorskom
práve v blokovanej
krajine
vzhľadom
na
možnosť
obísť
opatrenie
geografického
blokovania
prostredníctvom
služieb
VPN
alebo
podobných
služieb. V nasledujúcich
bodoch
uvediem
niekoľko
spresnení
týkajúcich
sa
otázky,
či
verejný
prenos v prejednávanej
veci,
ktorý
nemožno
pripísať
autorovi
uverejnenia
na
internete
na
blokovanom
území,
však
možno
považovať
za
konanie
poskytovateľa
služieb
VPN
alebo
podobných
služieb.
45.      Žalobca
vo
veci
samej
poukazuje
na
riziko,
že
používatelia
by
mohli
obísť
opatrenie
geografického
blokovania
prístupom
na
internetovú
stránku
prostredníctvom
služieb
VPN.
46.      V tejto
súvislosti
uvádzam,
že
ak
poskytovatelia
služieb
VPN
konajú v prejednávanej
veci v postavení
sprostredkovateľov,
ich
zásah
sa
netýka
uverejnenia
diel
chránených
autorským
právom,
ale
obmedzuje
sa
na
prístup
na
internet(39).
Ako
totiž
zdôrazňuje
Komisia
vo
svojich
pripomienkach,
služby
VPN
sú
zákonne
dostupné
technické
služby,
ktoré
však
používatelia
môžu
využívať
na
nezákonné
účely.
Samotná
skutočnosť,
že
tieto
služby
alebo
podobné
služby
môžu
byť
použité
na
tieto
účely
nestačí
na
preukázanie
toho,
že
samotní
poskytovatelia
týchto
služieb
sprístupňujú
chránené
dielo
verejnosti(40).
Inak
by
to
bolo v prípade,
ak
by
títo
poskytovatelia
aktívne
podporovali
nezákonné
využívanie
svojich
služieb. V takom
prípade
by
sa
totiž
dalo
usudzovať,
že
títo
poskytovatelia
zohrávajú
kľúčovú
úlohu v sprístupňovaní
predmetných
diel(41),
čo
bude
musieť
prípadne
posúdiť
vnútroštátny
súd
vzhľadom
na
okolnosti
prejednávanej
veci.
47.      Preto v prípade,
že
možnosť
obísť
opatrenie
geografického
blokovania
vedie k verejnému
prenosu
diela
uverejneného
na
internete v krajine
so
zablokovaným
prístupom v zmysle článku 3 ods. 1
smernice o autorskom
práve – čo
by
som
chcel
vylúčiť
vzhľadom
na
úvahy
uvedené v rámci
druhej
prejudiciálnej
otázky –,
poskytovateľ
služieb
VPN
alebo
podobných
služieb
by
nemohol
byť
považovaný
za
autora
tohto
verejného
prenosu.
48.      Navrhujem
preto
odpovedať
na
tretiu
prejudiciálnu
otázku
tak,
že článok 3 ods. 1
smernice o autorskom
práve
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
v prípade, ak sa vzhľadom na možnosť
obísť
opatrenia
geografického
blokovania, uverejnenie obsahu tejto internetovej stránky
považuje za verejný
prenos
diela v dotknutej
krajine,
toto
ustanovenie
bráni
tomu,
aby
bol
poskytovateľ
služieb
VPN
alebo
porovnateľných
služieb
zodpovedný
za
konanie
používateľa v krajine, v ktorej
je
prístup k dielu
zablokovaný,
ak
tieto
služby
používa
na
obchádzanie
opatrení
geografického
blokovania,
okrem
prípadu,
ak
poskytovateľ
aktívne
podporuje
takéto
nezákonné
používanie
smerujúce k získaniu
prístupu k dielu
chránenému v tejto
krajine.
Návrh
49.      Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
položil
Hoge Raad der
Nederlanden (Najvyšší
súd
Holandska),
takto:
Článok 3 ods. 1
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2001/29/ES z 22. mája
2001 o zosúladení
niektorých
aspektov
autorských
práv a s nimi
súvisiacich
práv v informačnej
spoločnosti
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
1.      nevyžaduje,
aby
uverejnenie
diela
na
internetovej
stránke
bolo
určené
verejnosti
dotknutej
krajiny
na
účely
toho,
aby
ho
bolo
možné
kvalifikovať
ako
„verejný
prenos“ v tejto
krajine;
2.      uverejnenie
obsahu
na
internetovej
stránke
nepredstavuje
„verejný
prenos“ v zmysle
tohto
ustanovenia v krajine, v ktorej
je
tento
obsah
chránený
autorským
právom a v ktorej
je
táto
internetová
stránka
predmetom
účinného
geografického
blokovania,
prípadne
doplneného
inými
netechnickými
opatreniami
určenými
na
obmedzenie
alebo
odradenie
od
prístupu
na
stránku a majúcimi
odradzujúci
účinok v blokovanej
krajine,
vzhľadom
na
okolnosti
prejednávanej
veci a najmä
na
schopnosť
používateľov v blokovanej
krajine
obísť
takéto
opatrenia
prostredníctvom
služby
virtuálnej
súkromnej
siete
(VPN)
alebo
porovnateľnej
služby a na
to,
že
poskytovatelia v krajine s verejnou
doménou
nemôžu
podliehať
neprimeraným
požiadavkám;
3.      v prípade, ak sa vzhľadom na možnosť obísť opatrenia geografického blokovania, uverejnenie obsahu tejto internetovej stránky
považuje za verejný prenos diela v dotknutej krajine, toto
ustanovenie
bráni
tomu,
aby
bol
poskytovateľ
služieb
VPN
alebo
porovnateľných
služieb
zodpovedný
za
konanie
používateľa v krajine, v ktorej
je
prístup k dielu
zablokovaný,
ak
tieto
služby
používa
na
obchádzanie
opatrení
geografického
blokovania,
okrem
prípadu,
ak
poskytovateľ
aktívne
podporuje
takéto
nezákonné
používanie
smerujúce k získaniu
prístupu k dielu
chránenému v tejto
krajine.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
2      Ú. v. ES L 167,
2001, s. 10;
Mim.
vyd.
17/001, s. 230.
3      Ide o fond so sídlom v Bazileji (Švajčiarsko), ktorého účelom je napĺňať spoločenské a kultúrne poslanie v duchu Anny Frankovej.
4      V prípade prvých dvoch žalovaných je sídlom Amsterdam (Holandsko), v prípade tretieho žalovaného je sídlom Brusel (Belgicko).
5      Stb.
1912, č. 308.
6      Ide
najmä o nasledujúce
krajiny:
Belgicko,
Bulharsko,
Česká
republika,
Dánsko,
Nemecko,
Estónsko,
Írsko,
Grécko,
Taliansko,
Litva,
Luxembursko,
Maďarsko,
Rakúsko,
Poľsko,
Portugalsko,
Rumunsko,
Fínsko a Švédsko.
Pokiaľ
ide o podrobnejšie
informácie o vývoji
autorských
práv
uplatniteľných
na
rôzne
verzie
denníka
Anny
Frankovej v Belgicku a Holandsku,
pozri
VAN
GOMPEL,
S.:
Geo‑Blocking Measures and
the Online
Publication of
Anne
Frank’s Diaries. In:
GRUR
international,
2025,
vol.
74, č. 8, s. 705 a 706.
7      Pokiaľ
je
internetová
stránka
navštívená v krajine, v ktorej
dielo
ostáva
chránené
autorským
právom,
ako
je
to v Holandsku,
zobrazí
sa
táto
správa:
„Prístup
zamietnutý… S ľútosťou
Vám
oznamujeme,
že…
Táto
internetová
stránka
nie
je
prístupná z Vašej
krajiny“.
8      V takom
prípade
sa
zobrazí
nasledujúca
správa:
„Kontrola
prístupu…
Vedecké
online
vydanie
rukopisov
Anny
Frankovej
nebolo
sprístupnené
vo
všetkých
krajinách z dôvodu
autorského
práva.
Toto
vydanie
je
prístupné
len v tých
krajinách, v ktorých
sa
stalo
súčasťou
verejnej
domény, v ktorých
sa
tieto
obmedzenia
neuplatňujú:
[zoznam
dotknutých
krajín].
Kliknutím
na
‚áno‘
vyhlasujete,
že
túto
stránku
otvárate v jednej z vyššie
uvedených
krajín, v ktorých
sa
dielo
stalo
súčasťou
verejnej
domény.
Ak
je
takéto
vyhlásenie
nepravdivé,
obchádzate
ochranné
opatrenia s rizikom
porušenia
autorských
práv,
za
ktoré
budete
niesť
zodpovednosť“.
Pod
touto
správou
sú
používateľovi
stránky
ponúknuté
dve
možnosti:
zelené
tlačidlo s poznámkou
„Áno,
túto
stránku
otváram v jednej z vyššie
uvedených
krajín, v ktorých
sa
dielo
stalo
súčasťou
verejnej
domény“ a iné
červené
tlačidlo
uvádzajúce:
„Nie, internetovú
stránku
otváram z inej
krajiny“.
9      Podľa
týchto
sudcov
nešlo o „verejný
prenos“ v zmysle článku 3 ods. 1
smernice o autorskom
práve.
Domnievali
sa
tiež,
že
súdny
príkaz
by
zbavil
všetkých
používateľov
internetu
nachádzajúcich
sa v krajinách, v ktorých
dielo
patrí
do
verejnej
domény,
akéhokoľvek
zákonného
prístupu
na
internetovú stránku,
čo
je
považované
za
neprimeraný
dôsledok.
Odvolací
sudca
rozhodujúci o nariadení
predbežných
opatrení
vychádzal
najmä z návrhov,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Szpunar vo
veci
Grand
Production (C‑423/21,
EU:C:2022:818) (ďalej len „návrhy vo veci Grand Production“),
podľa
ktorých
sa v podstate článok 3 ods. 1
mal
vykladať v tom
zmysle,
že
výlučné
právo
na
verejný
prenos
diel
stanovené
týmto
ustanovením
neporušuje
prevádzkovateľ
streamovacej platformy,
ktorý
uskutočňuje
retransmisiu
televízneho
vysielania
cez
internet,
ak
užívatelia
obchádzajú
geografické
blokovanie
prístupu
prostredníctvom
služby
VPN
takým
spôsobom,
že
chránené
diela
sú
na
území
Európskej
únie
prístupné,
bez
toho,
aby
prevádzkovateľ
tejto
platformy
mal
súhlas
nositeľa
autorských
práv.
10      Ako
už
Súdny
dvor
opakovane
rozhodol,
podľa
tohto
ustanovenia
autori
disponujú
právom
preventívnej
povahy,
ktoré
im
umožňuje
zasiahnuť
voči
prípadným
používateľom
ich
diela a verejnému
prenosu,
ktorý
títo
používatelia
zamýšľajú
uskutočniť, a na
tento
účel
prenos
zakázať
(pozri
rozsudok z 20. júna
2024,
GEMA, C‑135/23,
EU:C:2024:526, bod 17 a citovanú
judikatúru) (ďalej len „rozsudok GEMA“).
11      Pozri
najmä
rozsudky z 22. júna
2021,
YouTube a Cyando (C‑682/18 a C‑683/18,
EU:C:2021:503, bod 63,
ako
aj
citovanú
judikatúru) (ďalej len „rozsudok YouTube a Cyando“), a GEMA
(bod 19,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
12      Pozri
rozsudok
GEMA
(bod 21 a citovanú
judikatúru).
13      Pozri
rozsudok z 13. júla
2023,
Ocilion IPTV
Technologies
(C‑426/21,
EU:C:2023:564, bod 58 a citovanú
judikatúru).
14      Pozri
rozsudok
GEMA
(bod 22 a citovanú
judikatúru).
15      Pozri
najmä
rozsudky
YouTube a Cyando (bod 68
ako
aj
citovanú
judikatúru), a GEMA
(bod 23,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
16      Pozri
návrhy
vo
veci
Grand
Production (bod 48 a citovanú
judikatúru). V tejto
veci
však nebol
vydaný
žiaden
rozsudok,
keďže
vnútroštátny
súd
vzal
späť
svoj
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
(pozri
uznesenie z 13. februára
2023,
Grand
Production, C‑423/21,
EU:C:2023:130).
17      Pozri
rozsudok
GEMA
(bod 24 a citovanú
judikatúru).
Súdny
dvor v tomto
kontexte
rozhodol,
že
„vnímavosť“
verejnosti
môže
byť
rozhodujúca v tom
zmysle,
že
šírenie
chránených
diel
má
ziskovú
povahu,
keď
používateľ
môže
mať z neho
hospodársky
zisk
odrážajúci
sa v atraktívnosti a teda
vo
zvýšenej
návštevnosti
zariadenia, v ktorom
uskutočňuje
toto
šírenie,
zatiaľ
čo
takýto
ziskový
charakter
chýba,
ak
cieľová
verejnosť
neprikladá
takémuto
šíreniu
nijakú
dôležitosť (pozri v tomto
zmysle bod 25 a citovanú
judikatúru).
18      Pozri
najmä
rozsudky
YouTube a Cyando (bod 69,
ako
aj
citovanú
judikatúru), a GEMA
(bod 38,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
19      Pozri
rozsudok
GEMA
(bod 39 a citovanú
judikatúru).
20      Pozri
rozsudok z 13. februára
2014,
Svensson a i. (C‑466/12,
EU:C:2014:76, bod 19, ako aj citovanú judikatúru).
Okrem
toho,
hoci
môžu
existovať
náznaky,
že
prenos
je
adresovaný
určitým
skupinám
osôb
nezávisle
od
miesta,
kde
sa
tieto
osoby
nachádzajú
(pozri
rozsudok z 29. novembra
2017,
VCAST, C‑265/16,
EU:C:2017:913, body 46
až
50 a citovanú
judikatúru),
táto
osobitná
„orientácia“
na
verejnosť
nie
je
nevyhnutná
na
účely
toho,
aby
uverejnenie
na
internete
predstavovalo
verejný
prenos. Z ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
totiž
vyplýva,
že
každý
akt,
ktorým
používateľ
poskytne
pri
plnej
znalosti
dôsledkov
svojho
správania
prístup k chráneným
dielam
alebo
iným
predmetom
ochrany,
teda
môže
predstavovať
sprístupnenie a teda
verejný
prenos
na
účely
článku 3
ods. 1 a 2
smernice o autorskom
práve
(pozri
rozsudok
zo
17. júna
2021, M.I.C.M., C‑597/19,
EU:C:2021:492, bod 48 a citovanú
judikatúru).
21      Pozri
najmä
rozsudky
YouTube a Cyando (bod 70,
ako
aj
citovanú
judikatúru), a GEMA
(bod 43,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
22      Pozri
rozsudok
YouTube a Cyando (bod 64,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
Analogicky,
pokiaľ
ide
všeobecnejšie o práva
duševného
vlastníctva,
odôvodnenie
2
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2004/48/ES z 29. apríla
2004 o vymožiteľnosti
práv
duševného
vlastníctva
(Ú. v. EÚ L 157,
2004, s. 45;
Mim.
vyd.
17/002, s. 32)
uvádza,
že
„[o]chrana duševného
vlastníctva
by
mala
umožňovať
vynálezcovi
alebo
tvorcovi
čerpať
oprávnený
zisk
zo svojho
vynálezu
alebo
výtvoru.
Mala
by
tiež
umožňovať
čo
najrozsiahlejšie
rozšírenie
diel,
myšlienok a nového
know‑how.
Zároveň
by
nemala
brániť
slobode
vyjadrovania,
voľnému
pohybu
informácií
alebo
ochrane
osobných
údajov, a to
aj
na internete“.
23      Pozri
rozsudok
YouTube a Cyando (bod 65,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
24      Článok 6 smernice o autorskom
práve
ukladá
členským
štátom
povinnosť
rozšíriť
právnu
ochranu
na
„akékoľvek
účinné
technologické
opatrenie“.
Pozri tiež návrhy vo veci Grand Production (body 28 až 30). Podľa neho sa nástroje správy digitálnych práv používajú nielen na ochranu autorských práv, ale aj ako nástroj na správu týchto práv, pričom umožňujú vyberanie odlišného poplatku za rôzne formy šírenia toho istého diela, rozdelenie trhu a „cenovú diskrimináciu“ na rôznych častiach trhu, a napokon spoplatnenie obsahu sprístupneného na webových stránkach.
25      Pozri
rozsudok z 9. marca 2021,
VG
Bild‑Kunst (C‑392/19,
EU:C:2021:181, body 42 a 43),
ako
aj
návrhy
vo
veci
Grand
Production (bod 35).
26      Pozri
návrhy
vo
veci
Grand
Production (bod 36).
27      Možnosť
používateľov
obchádzať
ochranné
opatrenia
totiž
predstavuje
riziko
spojené
so
šírením
diel
chránených
autorským
právom v digitálnej
forme a najmä
na
internete
(pozri
návrhy
vo
veci
Grand
Production, bod 42).
28      Pozri
návrhy
vo
veci
Grand
Production (bod 38).
Ako
totiž
generálny advokát spresňuje,
rôzne
technické
prostriedky,
vrátane
služieb
VPN,
umožňujú
obchádzať
tieto
blokovania,
najmä
tým,
že
virtuálne
menia
umiestnenie
používateľa.
Hoci
existujú
technické
prostriedky
na
boj s takýmito
postupmi,
nič
to
nemení
na
tom,
že
nie
sú a pravdepodobne
nikdy
nebudú
plne
účinné,
keďže
pokrok v technikách
porušenia
je
vždy o krok
vpred
pred
pokrokom v bezpečnostných
technikách.
29      Pozri
návrhy
vo
veci
Grand
Production (bod 39).
Podľa
generálneho advokáta
by
situácia
bola
iná,
ak
by
distribútor
audiovizuálnych
programov
chránených
autorským
právom
úmyselne
uplatňoval
neúčinné
geografické
blokovanie
prístupu,
aby v skutočnosti
umožnil
osobám
nachádzajúcim
sa
mimo
územia,
na
ktorom
má
táto
spoločnosť
právo
uverejňovať
programy,
získať
prístup k týmto
programom
jednoduchšie
než
prostredníctvom
možností,
ktoré
objektívne
existujú
na
internete,
najmä
verejne
dostupnými
službami
VPN
(bod 44 a citovaná
judikatúra).
30      Pozri
najmä
poznámku
pod
čiarou
29
vyššie.
Pozri
tiež,
pokiaľ
ide o ustanovenia
umožňujúce
zabezpečiť
účinné
geografické
blokovanie,
TRIMBLE, M.: The EU
Geo‑Blocking Regulation:
A
Commentary,
Edward
Elgar Publishing,
2024, s. 26
až
30.
31      Pozri bod 9 vyššie.
32      Pozri
najmä
rozsudok
GEMA
(bod 32 a citovanú
judikatúru).
33      Podľa
pripomienok
uvedených
žalovanými
vo
veci
samej
na
pojednávaní a s výhradou
overenia
vnútroštátnym
súdom
môže
opatrenie
geografického
blokovania
prijaté v prejednávanej
veci
tiež
obmedziť
prístup k veľkej
časti
služieb
VPN
dostupných
na
trhu.
34      V každom
prípade a v súlade s dávnou
zásadou
ad
impossibilia nemo
tenetur („nikto
nie
je
povinný
plniť
nemožné“),
osobe
zodpovednej
za
uverejnenie
diela
na
internete
nemôže
byť
uložená
nemožná
alebo
neprimeraná
povinnosť,
vzhľadom
na
výkon
jej
práva
na
informácie.
35      Pozri bod 9 vyššie.
36      V tejto
súvislosti
by
tiež
mohlo
byť
užitočné,
ako
to
uviedla
Komisia
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
aby
bol
nositeľ
autorského
práva v krajine, v ktorej
dielo
ostáva
chránené,
vopred
informovaný o uverejnení a o zavedených
reštriktívnych
opatreniach,
aby
sa
mohol v tejto
súvislosti
vyjadriť.
37      Okrem
toho
používanie
domény
„.org“
alebo
„.be“
nemá
žiadny
vplyv
na
prístup k obsahu z inej
krajiny
ako
je
krajina, v ktorej
bol
sporný
obsah
uverejnený.
38      Takéto
radikálne
riešenia
by
podľa
môjho
názoru
prichádzali
do
úvahy
len
vtedy,
ak
sa
reštriktívne
opatrenia
prijaté
žalovanými
vo
veci
samej
ukážu
ako
úplne
neúčinné,
čo
však
nie
je
preukázané v prejednávanej
veci a v každom
prípade
to
podlieha
len posúdeniu
vnútroštátnym
súdom.
39      Pozri v tomto
zmysle
návrhy
vo
veci
Grand
Production (bod 41).
40      Okrem
toho v súlade s odôvodnením
27
smernice o autorskom
práve
zabezpečenie
fyzických
zariadení
umožňujúcich
alebo
uskutočňujúcich
prenos
sa
samo
osebe
nerovná
„prenosu“ v zmysle
tejto
smernice.
41      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
14. júna
2017,
Stichting Brein (C‑610/15,
EU:C:2017:456, bod 37).