ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)
z 12. septembra 2007
Vec T‑250/04
Philippe Combescot
proti
Komisii Európskych spoločenstiev
„Verejná služba – Úradníci – Obsadenie miesta vedúceho delegácie v Kolumbii – Zamietnutie kandidatúry – Žaloba o neplatnosť – Nedostatok záujmu na konaní – Žaloba o náhradu škody“
Predmet: Žaloba, ktorej predmetom je jednak uznanie nezákonnosti rozhodnutia, ktorým bol žalobca vylúčený z výberového konania na obsadenie
funkcie vedúceho delegácie v Kolumbii, zrušenie postupu uvedeného výberového konania a zrušenie rozhodnutia o obsadení predmetného
miesta a jednak zaplatenie náhrady škody, ktorú žalobca údajne utrpel
Rozhodnutie: Komisia je povinná zaplatiť žalobcovi P. Combescotovi sumu 3 000 eur ako náhradu škody. V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
Komisia znáša okrem svojich vlastných trov konania polovicu trov konania vzniknutých žalobcovi. Žalobca znáša polovicu svojich
vlastných trov konania.
Abstrakt
1.      Konanie – Zastúpenie účastníkov konania
2.      Úradníci – Žaloba – Záujem na konaní
(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
3.      Úradníci – Žaloba – Návrh na náhradu škody spojený s návrhom na zrušenie
(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
4.      Úradníci – Voľné pracovné miesto – Obsadenie prostredníctvom interného výberového konania
5.      Úradníci – Voľné pracovné miesto – Porovnávacie hodnotenie zásluh uchádzačov
(Služobný poriadok úradníkov, článok 29 ods. 1)
6.      Úradníci – Mimozmluvná zodpovednosť inštitúcií – Podmienky
1.      Procesným pravidlám uplatniteľným na Súde prvého stupňa neodporuje, aby účastník konania vystavil jedinú plnú moc na zastupovanie
pre niekoľko vecí, o ktorých rozhoduje Súd prvého stupňa a ktorých sa chce zúčastniť, a preto dotknutý zástupca tú istú plnú
moc predložil vo viacerých konaniach.
(pozri bod 19)
2.      Nato, aby úradník, ktorý odišiel do dôchodku mohol pokračovať v konaní o žalobe o neplatnosť rozhodnutia menovacieho orgánu,
je potrebné, aby sa zachoval jeho osobný záujem na zrušení napadnutého rozhodnutia.
To nie je taký prípad, pokiaľ sa svojou žalobou domáha zrušenia rozhodnutia o jeho vylúčení z výberového konania na obsadenie
pracovného miesta, o ktoré sa už nemôže uchádzať z dôvodu, že po podaní žaloby odišiel do dôchodku a poberá dôchodok z dôvodu
trvalej a úplnej invalidity.
Dotknutá osoba si však predsa zachováva záujem žiadať, aby sa rozhodlo o zákonnosti rozhodnutia o jeho vylúčení v rámci návrhu
na náhradu profesijnej, majetkovej a nemajetkovej ujmy, o ktorej tvrdí, že ju utrpel z dôvodu správania sa dotknutej inštitúcie.
(pozri body 28, 29 a 33)
Odkaz: Súd prvého stupňa, 13. decembra 1990, Moritz/Komisia, T‑20/89, Zb. s. II‑769, bod 18; Súd prvého stupňa, 15. februára
1995, Moat/Komisia, T‑112/94, Zb. VS s. I‑A‑37, II‑135, bod 26; Súd prvého stupňa, 29. mája 1997, Contargyris/Rada, T‑6/96,
Zb. VS s. I‑A‑119, II‑357, bod 32
3.      Pravidlo judikatúry, podľa ktorého neprípustnosť návrhu na zrušenie spôsobuje neprípustnosť návrhu na náhradu škody úzko spojeného
s návrhom na zrušenie, má totiž výslovne za cieľ zabrániť tomu, aby úradník, ktorý v danej lehote nenapadol rozhodnutie menovacieho
orgánu, ktoré mu spôsobuje ujmu, neobišiel tento zánik procesného práva podaním žaloby o určenie zodpovednosti založenej na
údajnej nezákonnosti tohto rozhodnutia.
Toto pravidlo sa teda nemôže uplatniť v prípade úradníka, ktorý žalobou o neplatnosť napadol v stanovenej lehote rozhodnutie
o jeho vylúčení z interného výberového konania, pretože tento návrh na zrušenie sa stal neprípustným až po tom, ako bola podaná
táto žaloba a to z dôvodu nezávislého od vôle žalobcu, totiž jeho odchodu do dôchodku. Skutočnosť, že návrh na náhradu škody
je vyhlásený za prípustný, nemá za následok, že žalobcovi sa umožní obísť preklúziu spojenú s tým, že v stanovenej lehote
nedodržal príslušný postup na dosiahnutie zrušenia aktu, o ktorom tvrdí, že je protiprávny.
(pozri body 38 – 40)
Odkaz: Súdny dvor, 15. decembra 1966, Schreckenberg/Komisia, 59/65, Zb. s. 785, 797; Súdny dvor, 12. decembra 1967, Collignon/Komisia,
4/67, Zb. s. 469, 480; Súdny dvor, 22. októbra 1975, Meyer‑Burckhardt/Komisia, 9/75, Zb. s. 1171, bod 11; Súdny dvor, 7. októbra
1987, Schina/Komisia, 401/85, Zb. s. 3911, body 10 a 13; Súdny dvor, 14. februára 1989, Bossi/Komisia, 346/87, Zb. s. 303,
body 31 a 34; Súd prvého stupňa, 6. apríla 2006, Camós Grau/Komisia, T‑309/03, Zb. s. II‑1173, bod 76
4.      Na oznámenia zamestnancom, ktoré nepredstavujú interné usmernenia, ktoré by inštitúcia bola povinná dodržiavať, ale iba prípravné
konzultačné alebo orientačné dokumenty, ktoré nemajú záväznú povahu, sa inštitúcia nemôže odvolávať na odôvodnenie uplatniť
voči úradníkovi požiadavku, ktorá je v nich uvedená na účasť vo výberovom konaní.
Z dôvodu tejto skutočnosti je nezákonné rozhodnutie vylučujúce úradníka z interného výberového konania na obsadenie riadiaceho
miesta na strednej úrovni, ktoré je založené na nedodržaní požiadavky obsiahnutej v internom prípravnom dokumente, ale ktorá
nie je stanovená uplatniteľnými právnymi predpismi alebo v oznámení o voľnom pracovnom mieste.
(pozri body 59, 64 a 66)
5.      Menovaciemu orgánu prislúcha posúdiť, či uchádzač spĺňa podmienky vyžadované v oznámení o voľnom pracovnom mieste a toto posúdenie
sa môže spochybniť iba v prípade zjavne nesprávneho posúdenia. Pokiaľ oznámenie o voľnom pracovnom mieste vyžaduje, aby uchádzači
mali dodatočnú odbornú prax v oblastiach súvisiacich s obsadzovaným miestom, prislúcha menovaciemu orgánu posúdiť primeranosť
dodatočnej praxe pre predmetné pracovné miesto.
(pozri bod 71)
Odkaz: Súdny dvor, 4. júla 1989, Kerzmann/Dvor audítorov, 198/87, Zb. s. 2083
6.      Vznik mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva predpokladá okrem protiprávnosti konania vytýkaného inštitúciám existenciu skutočnej
škody, ktorá vznikla žalobcovi ako aj existenciu príčinnej súvislosti medzi týmto konaním a uvádzanou ujmou.
Na uznanie takej príčinnej súvislosti sa v zásade vyžaduje predloženie dôkazu priameho a určitého kauzálneho vzťahu medzi
pochybením dotknutej inštitúcie Spoločenstva a uvádzanou ujmou.
V osobitnom kontexte výberového konania je však stupeň istoty príčinnej súvislosti dosiahnutý vtedy, ak pochybenie inštitúcie
Spoločenstva určitým spôsobom zbavilo dotknutú osobu nie nevyhnutne možnosti dostať predmetné pracovné miesto, na ktoré dotknutá
osoba nikdy nemôže preukázať nárok, ale reálnej možnosti byť vymenovaná, čím bola dotknutej osobe spôsobená majetková ujma
vo forme straty na zárobku. Ak sa za okolností prejednávanej veci zdá veľmi pravdepodobné, že príslušná inštitúcia Spoločenstva
by pri zákonnom postupe dotknutej osobe pridelila pracovné miesto, teoretická neistota týkajúca sa výsledku riadne uskutočneného
konania nemôže vylučovať náhradu skutočnej majetkovej ujmy, ktorá vznikla dotknutej osobe odňatím práva uchádzať sa o pracovné
miesto, ktoré mala šancu získať.
(pozri body 92, 95 a 96)
Odkaz: Súd prvého stupňa, 9. februára 1994, Latham/Komisia, T‑82/91, Zb. VS s. I‑A‑15, II‑61, bod 72; Súd prvého stupňa, 24. apríla
2001, Pierard/Komisia, T‑172/00, Zb. VS s. I‑A‑91, II‑429, bod 34; Súd prvého stupňa, 5. októbra 2004, Sanders a i./Komisia,
T‑45/01, Zb. s. II‑3315, body 149 a 150; Súd prvého stupňa, 5. októbra 2004, Eagle a i./Komisia, T‑144/02, Zb. s. II‑3381,
body 148 a 149; Súd prvého stupňa, 9. novembra 2004, Montalto/Rada, T‑116/03, Zb. VS s. I‑A‑339, II‑1541, bod 125