62023TJ0379
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (ôsma komora zasadajúca v päťčlennom zložení)
zo 4. marca 2026 (
*1
)
„Dumping – Dovoz určitých plechov a zvitkov z nehrdzavejúcej ocele valcovaných za tepla, odosielaných z Turecka – Rozšírenie konečného antidumpingového cla uloženého na určité plechy a zvitky z nehrdzavejúcej ocele valcované za tepla, ktoré majú pôvod v Indonézii, aj na tento dovoz – Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2023/825 – Obchádzanie – Pojem ‚montážna činnosť‘ – Pojem ‚kompletizačná činnosť‘ – Článok 13 ods. 2 nariadenia (EÚ) 2016/1036 – Nesprávne právne posúdenie“
Vo veci T‑379/23,
Çolakoğlu Metalurji AŞ, so sídlom v Istanbule (Turecko), v zastúpení: J. Cornelis a F. Graafsma, advokáti,
žalobkyňa,
proti
Európskej komisii, v zastúpení: L. Di Masi, R. Pethke a J. Zieliński, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
ktorú v konaní podporuje:
Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL, so sídlom v Bruseli (Belgicko), v zastúpení: O. Prost, C. Bouvarel, M. Parys a O. Chef, advokáti,
vedľajší účastník konania,
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora zasadajúca v päťčlennom zložení)
na poradách v zložení: sudca G. De Baere (spravodajca), vykonávajúci funkciu predsedu komory, sudcovia D. Petrlík, K. Kecsmár, S. Kingston a H. Cassagnabère,
tajomník: I. Kurme, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po pojednávaní z 11. septembra 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojou žalobou podanou na základe článku 263 ZFEÚ sa žalobkyňa, spoločnosť Çolakoğlu Metalurji AŞ, domáha zrušenia vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2023/825 zo 17. apríla 2023, ktorým sa rozširuje antidumpingové clo uložené vykonávacím nariadením (EÚ) 2020/1408 na dovoz určitých plechov a zvitkov z nehrdzavejúcej ocele valcovaných za tepla s pôvodom v Indonézii na dovoz určitých plechov a zvitkov z nehrdzavejúcej ocele valcovaných za tepla odosielaných z Turecka bez ohľadu na to, či majú alebo nemajú deklarovaný pôvod v Turecku (Ú. v. EÚ L 103, 2023, s. 12, ďalej len „napadnuté nariadenie“), a to v rozsahu, v akom sa jej toto nariadenie týka.
Okolnosti predchádzajúce sporu
2
Žalobkyňa je tureckým a výrobcom a vývozcom plechov a zvitkov z nehrdzavejúcej ocele valcovaných za tepla (ďalej len „SSHR“). SSHR sa vyrábajú z brám z nehrdzavejúcej ocele.
3
Dňa 6. októbra 2020 prijala Európska komisia vykonávacie nariadenie (EÚ) 2020/1408, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou vyberá predbežné clo uložené na dovoz určitých plechov a zvitkov z nehrdzavejúcej ocele valcovaných za tepla s pôvodom v Indonézii, Čínskej ľudovej republike a na Taiwane (Ú. v. EÚ L 325, 2020, s. 26, ďalej len „pôvodné nariadenie“). Konečné antidumpingové clá uložené pôvodným nariadením boli vo výške 17,3 % pre všetkých výrobcov vyvážajúcich výrobky z Indonézie.
4
V nadväznosti na podnet, ktorý podal vedľajší účastník konania, Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL, prijala Komisia 26. júla 2022 vykonávacie nariadenie (EÚ) 2022/1310, ktorým sa začína prešetrovanie týkajúce sa možného obchádzania antidumpingových opatrení uložených vykonávacím nariadením (EÚ) 2020/1408 na dovoz určitých plechov a zvitkov z nehrdzavejúcej ocele valcovaných za tepla s pôvodom v Indonézii dovozom určitých plechov a zvitkov z nehrdzavejúcej ocele valcovaných za tepla, odosielaných z Turecka, bez ohľadu na to, či majú alebo nemajú deklarovaný pôvod v Turecku, a ktorým sa zavádza registrácia takéhoto dovozu (Ú. v. EÚ L 198, 2022, s. 8), s to konkrétne na základe článku 13 ods. 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1036 z 8. júna 2016 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie (Ú. v. EÚ L 176, 2016, s. 21, ďalej len „základné nariadenie“).
5
V závere tohto prešetrovania prijala Komisia napadnuté nariadenie. V tomto nariadení konštatovala, že boli splnené podmienky stanovené v článku 13 ods. 1 treťom pododseku základného nariadenia, vyžadované na konštatovanie existencie obchádzania platných antidumpingových opatrení.
6
Pokiaľ ide osobitne o podmienku, podľa ktorej zmena v štruktúre obchodu medzi treťou krajinou a Európskou úniou musí vychádzať z praxe, procesu alebo činnosti, pre ktorú neexistuje iná dostatočne náležitá príčina alebo iné ekonomické opodstatnenie ako uloženie cla, Komisia poukázala na existenciu zmluvy na vykonanie prác uzavretej medzi žalobkyňou a spoločnosťou Marcegaglia Specialties SpA, založenou podľa talianskeho práva. V rámci tejto zmluvy o na vykonanie prác Marcegaglia Specialties nakupovala bramy z nehrdzavejúcej ocele v Indonézii, odosielala ich do Turecka, kde ich žalobkyňa spracovávala na SSHR a následne tieto SSHR dovážala do Únie.
7
Komisia usúdila, že táto zmluva na vykonanie prác predstavuje kompletizačnú činnosť spadajúcu pod pojem „montážna činnosť“ v zmysle článku 13 ods. 2 základného nariadenia. V tejto súvislosti v podstate uviedla, že pojem „montážna činnosť“ uvedený v tomto ustanovení výslovne zahŕňa kompletizačné činnosti a vzťahuje sa „nielen na činnosti spočívajúce v montáži dielov zloženého výrobku, ale aj na prípadné ďalšie spracovanie, t. j. finálna úprava výrobku“.
8
Komisia tiež uviedla, že jednak bramy z nehrdzavejúcej ocele s pôvodom v Indonézii predstavovali takmer 100 % celkovej hodnoty dielov zmontovaného alebo dokončeného výrobku a jednak hodnota pridaná k dielom použitým počas montážnej alebo kompletizačnej činnosti bola nižšia ako 25 % výrobných nákladov, v súlade s článkom 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia.
9
Vzhľadom na splnenie všetkých podmienok uvedených v článku 13 ods. 1 treťom pododseku základného nariadenia dospela Komisia k záveru, že došlo k obchádzaniu povinnosti zaplatiť antidumpingové clo uložené pôvodným nariadením na dovoz SSHR s pôvodom v Indonézii, a to prostredníctvom dovozov určitých SSHR odosielaných z Turecka žalobkyňou.
10
Vzhľadom na to, že zistenia týkajúce sa praxe spočívajúcej v obchádzaní, pokiaľ ide o žalobkyňu, sa reprezentatívne vzťahovali na všetky dovozy z Turecka, Komisia rozhodla o rozšírení konečného antidumpingového cla vo výške 17,3 %, uplatniteľného na „všetky ostatné spoločnosti“ v Indonézii, ktoré bolo uložené pôvodným nariadením, aj na dovoz určitých SSHR odosielaných z Turecka, bez ohľadu na to, či majú alebo nemajú deklarovaný pôvod v tejto krajine.
Návrhy účastníkov konania
11
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté nariadenie v rozsahu, v akom sa jej týka,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
12
Komisia, ktorú podporuje vedľajší účastník konania, navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
žalobu zamietol,
–
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
Právne posúdenie
13
Žalobkyňa na podporu svojej žaloby uvádza dva žalobné dôvody, z ktorých prvý je založený na porušení článku 13 ods. 1 a 2 základného nariadenia a druhý na porušení článku 13 ods. 1 a 4 tohto nariadenia, zásady proporcionality a základných procesných práv, ako aj na zneužití právomoci.
14
V rámci prvého dôvodu žalobkyňa tvrdí, že výroba SSHR v Turecku nepredstavuje „montážnu činnosť“ v zmysle článku 13 ods. 1 štvrtého pododseku písm. d) a článku 13 ods. 2 základného nariadenia. Komisia tak podľa jej názoru nepreukázala existenciu „praxe, procesu alebo činnosti“ v zmysle článku 13 ods. 1 tretieho pododseku základného nariadenia. Jedna z kumulatívnych podmienok vyžadovaných týmto ustanovením na vyvodenie záveru o obchádzaní platných antidumpingových opatrení preto nie je splnená.
15
Komisia podporovaná vedľajším účastníkom konania sa domnieva, že správne konštatovala, že spracovanie brám z nehrdzavejúcej ocele na SSHR predstavuje kompletizačnú činnosť spadajúcu pod pojem „montážna činnosť“ v zmysle článku 13 ods. 1 štvrtého pododseku písm. d) a článku 13 ods. 2 základného nariadenia.
16
V tejto súvislosti na základe článku 13 ods. 1 základného nariadenia, „antidumpingové clo uložené podľa tohto nariadenia možno rozšíriť na dovozy podobných výrobkov, tiež mierne upravených, z tretích krajín alebo dovozy mierne upravených podobných výrobkov z krajiny, ktorá podlieha opatreniam, alebo ich častí, keď dochádza k obchádzaniu platných opatrení“.
17
Z článku 13 ods. 1 základného nariadenia vyplýva, že existencia obchádzania antidumpingových opatrení je preukázaná, pokiaľ sú splnené štyri podmienky. Po prvé musí existovať zmena v štruktúre obchodu medzi treťou krajinou a Úniou, alebo medzi jednotlivými spoločnosťami tejto krajiny podliehajúcej opatreniam a Úniou. Po druhé táto zmena musí vychádzať z praxe, procesov alebo činností, pre ktoré neexistuje iná dostatočne náležitá príčina alebo iné ekonomické opodstatnenie ako uloženie cla. Po tretie musia existovať dôkazy o ujme spôsobenej výrobnému odvetviu Únie alebo o oslabovaní nápravných účinkov antidumpingového cla. Po štvrté musia existovať dôkazy o existencii dumpingu [rozsudok z 21. júna 2023, Hangzhou Dingsheng Industrial Group a i./Komisia, T‑748/21, EU:T:2023:346, bod 28 (neuverejnený); pozri tiež analogicky rozsudok z 26. januára 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia, C‑247/15 P, C‑253/15 P a C‑259/15 P, EU:C:2017:61, bod 55].
18
Pokiaľ ide o druhú podmienku pripomenutú v bode 17 vyššie, z článku 13 ods. 1 štvrtého pododseku písm. d) základného nariadenia vyplýva, že prax, procesy alebo činnosti, pre ktoré neexistuje iná dostatočne náležitá príčina alebo iné ekonomické opodstatnenie ako uloženie cla, zahŕňajú okrem iného „skladanie súčastí prostredníctvom montáže v Únii alebo tretej krajine za okolností uvedených v [článku 13 ods. 2 základného nariadenia]“.
19
V súlade s článkom 13 ods. 2 základného nariadenia sa montážna činnosť v tretej krajine považuje za obchádzanie platných opatrení, pokiaľ sú splnené podmienky vymenované v tomto ustanovení. Medzi tieto podmienky patrí podmienka vyplývajúca zo znenia článku 13 ods. 2 písm. a) tohto nariadenia v spojení s článkom 13 ods. 2 písm. b) uvedeného nariadenia, ktorá vyžaduje, aby diely tvoriace 60 % alebo viac z celkovej hodnoty zmontovaného výrobku pochádzali z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia (ďalej len „podmienka týkajúca sa prahovej hodnoty 60 %“), a podmienka vyplývajúca z článku 13 ods. 2 písm. b) in fine tohto nariadenia, podľa ktorého sa za obchádzanie v žiadnom prípade nepovažuje prípad, keď hodnota pridaná dielom použitým počas montážnej alebo kompletizačnej činnosti presahuje 25 % výrobných nákladov (ďalej len „podmienka týkajúca sa hornej hranice 25 %“).
O účinnosti prvého odvolacieho dôvodu
20
Vedľajší účastník konania tvrdí, že prvý žalobný dôvod je neúčinný, keďže aj keby spracovanie brám z nehrdzavejúcej ocele na SSHR nepredstavovalo montážnu alebo kompletizačnú činnosť, v každom prípade by predstavovalo prax, proces alebo činnosť v zmysle druhej podmienky stanovenej v článku 13 ods. 1 základného nariadenia.
21
Ako však Komisia pripustila v odpovedi na opatrenie Všeobecného súdu na zabezpečenie priebehu konania, z vykonávacieho nariadenia 2022/1310 a napadnutého nariadenia, konkrétne z jeho odôvodnení 4, 26 a 44, vyplýva, že prešetrovanie obchádzania bolo začaté, vedené a ukončené z dôvodu, že činnosti spracovania brám z nehrdzavejúcej ocele na SSHR, uskutočňované žalobkyňou v Turecku, predstavovali montážne alebo kompletizačné činnosti v zmysle článku 13 ods. 2 základného nariadenia. Z vyššie uvedených nariadení nevyplýva, že by Komisia zamýšľala kvalifikovať tieto činnosti inak než ako konkrétne montážne alebo kompletizačné činnosti. Žalobkyňa preto v priebehu správneho konania uplatnila svoje procesné práva len vo vzťahu k tejto kvalifikácii.
22
Treba tak konštatovať, že za predpokladu, že by sa prvému žalobnému dôvodu vyhovelo, mohlo by to viesť k zrušeniu napadnutého nariadenia v rozsahu, v akom sa týka žalobkyne. Argumentáciu vedľajšieho účastníka konania založenú na tom, že prvý žalobný dôvod je neúčinný, treba preto zamietnuť.
O dôvodnosti prvého žalobného dôvodu
23
Žalobkyňa tvrdí, že na to, aby existovala montážna činnosť v zmysle článku 13 ods. 1 štvrtého pododseku písm. d) a článku 13 ods. 2 základného nariadenia, je potrebné, aby existovali viaceré diely a aby tieto diely boli zmontované. V danom prípade by však boli bramy z nehrdzavejúcej ocele spracované na SSHR bez pridania ďalších „dielov“ v rámci jednej fázy výroby.
24
Okrem toho Komisia nesprávne usúdila, že spracovanie brám z nehrdzavejúcej ocele na SSHR predstavuje kompletizačnú činnosť spadajúcu pod pojem „montážna činnosť“ v zmysle článku 13 ods. 2 základného nariadenia. V tejto súvislosti sa žalobkyňa domnieva, že vzhľadom na to, že článok 13 ods. 1 štvrtý pododsek písm. d) a článok 13 ods. 2 základného nariadenia zmieňuje len montážne činnosti a že pojem montážne alebo kompletizačné činnosti sa nachádza len v rámci podmienky týkajúcej sa hornej hranice 25 %, ktorá je stanovená v článku 13 ods. 2 písm. b) tohto nariadenia, nemožno konštatovať, že vyššie uvedené ustanovenia sa vzťahujú aj na kompletizačné činnosti, pri ktorých nedochádza k žiadnej montáži.
25
Žalobkyňa dodáva, že po prvé podmienka týkajúca sa hornej hranice 25 % používa pojem „diely“ v množnom čísle, a teda že kompletizačná činnosť si v každom prípade vyžaduje viacero dielov. Po druhé, pokiaľ ide o podmienku týkajúcu sa prahovej hodnoty 60 %, táto podmienka by stratila akýkoľvek zmysel, ak by sa uplatňovala na kompletizačné činnosti, pri ktorých sa používa iba jeden „diel“, akou je aj spracovanie brám z nehrdzavejúcej ocele na SSHR.
26
Podľa názoru žalobkyne jej výklad článku 13 základného nariadenia neohrozuje účinnosť antidumpingových ciel ani cieľ zabrániť ich obchádzaniu. V rozpore s tým, čo tvrdí Komisia, extenzívne by sa v zmysle judikatúry mal vykladať všeobecný pojem „obchádzanie“, a nie pojem „montážna činnosť“.
27
Pokiaľ ide o históriu vzniku článku 13 základného nariadenia, žalobkyňa sa domnieva, že ak by normotvorca chcel, aby pojem „montážna činnosť“ zahŕňal aj na tie kompletizačné činnosti, pri ktorých nedochádza k žiadnej montáži, použil by výraz „montážna alebo kompletizačná činnosť“ aj v článku 13 ods. 1 štvrtom pododseku písm. d) a článku 13 ods. 2 základného nariadenia.
28
Komisia tvrdí, že pojem „montážna činnosť“ v zmysle článku 13 ods. 1 štvrtého pododseku písm. d) a článku 13 ods. 2 základného nariadenia zahŕňa dva osobitné scenáre, a to jednak montážnu činnosť v užšom slova zmysle, ktorá spočíva vo výrobnom procese, ktorým sa montujú rôzne diely na účely vytvorenia finálneho výrobku, a jednak kompletizačnú činnosť. Pojem „kompletizácia“ označuje všetky činnosti, ktoré zahŕňajú ďalšie spracovanie, t. j. finálnu úpravu výrobku. Inými slovami, tento pojem označuje činnosti, ktorých cieľom je spracovať polotovar alebo materiál, t. j. jediný vstupný materiál, na konečný výrobok.
29
Podľa názoru Komisie to, že v článku 13 ods. 1 štvrtom pododseku písm. d) základného nariadenia sa uvádza, že prax, proces alebo činnosť, ktoré vedú k obchádzaniu, zahŕňajú skladanie súčastí prostredníctvom montáže „za okolností uvedených v [článku 13 ods.] 2“ základného nariadenia, znamená, že význam pojmu „montážna činnosť“ treba hľadať v znení článku 13 ods. 2 uvedeného nariadenia. V tomto ustanovení sa pritom konkrétne uvádza pojem montážna alebo kompletizačná činnosť v rámci podmienky týkajúcej sa hornej hranice 25 %. Použitie spojky „alebo“ naznačuje, že montážnym činnostiam a kompletizačným činnostiam treba pripisovať odlišný význam.
30
Pojem „diely“ by sa mal chápať tak, že sa vzťahuje na jednotlivé komponenty používané v rámci montáže, a tiež na polotovary alebo iné vstupné materiály používané pri „kompletizačných činnostiach“, a to bez ohľadu na to, či ide o jediný vstupný materiál, tak ako je to v prejednávanej veci, alebo o viaceré vstupné materiály.
31
Okrem toho Komisia opierajúc sa najmä o rozsudok z 12. septembra 2019, Komisia/Kolachi Raj Industrial (C‑709/17 P, EU:C:2019:717), tvrdí, že článok 13 základného nariadenia treba vykladať extenzívne, aby sa zachovala jeho účinnosť. Jej výklad článku 13 ods. 2 základného nariadenia by pritom umožnil bojovať proti všetkým výrobným praktikám produktov, najmä produktov zo železných a neželezných kovov (železo, oceľ, hliník) zo vstupných materiálov v podobe jediného polotovaru, ktoré boli presmerované do tretích krajín, a súčasne by bola zabezpečená proporcionalita systému a právna istota podnikov.
32
Pokiaľ ide o históriu vzniku článku 13 ods. 2 základného nariadenia, tá preukazuje, že pojem „montáž“ mal vždy široký rozsah a že ustanovenie proti obchádzaniu bolo koncipované tak, aby bolo flexibilné a vymedzené výlučne kvantitatívnymi prahovými hodnotami týkajúcimi sa podielu dielov dovezených z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, a pridanej hodnoty týchto dielov v dôsledku danej činnosti.
33
Na úvod treba uviesť, že obvyklý význam pojmu „montáž“ spočíva v činnosti zmontovania viacerých dielov na vytvorenie určitého predmetu. Účastníci konania sa napokon na tejto definícii zhodujú.
34
Je pritom nesporné, že výroba SSHR sa uskutočňuje v rámci jedinej výrobnej fázy, ktorá spočíva v zahriatí a následnom valcovaní za tepla jediného vstupného materiálu, ktorým sú konkrétne bramy z nehrdzavejúcej ocele. Preto, ako potvrdili účastníci konania na pojednávaní, proces spracovania brám z nehrdzavejúcej ocele na SSHR nepredstavuje montáž v zmysle definície uvedenej v bode 33 vyššie.
35
Z odôvodnení 87 a 88 napadnutého nariadenia však vyplýva, že Komisia konkrétne kvalifikovala spracovanie brám z nehrdzavejúcej ocele na SSHR ako kompletizačnú činnosť spadajúcu pod pojem „montážna činnosť“ v zmysle článku 13 ods. 2 základného nariadenia (pozri bod 7 vyššie).
36
Je tak potrebné overiť, či spracovanie brám z nehrdzavejúcej ocele na SSHR možno považovať za kompletizačnú činnosť spadajúcu pod pojem „montážna činnosť“ v zmysle článku 13 ods. 2 základného nariadenia.
37
Účastníci konania sa teda v podstate rozchádzajú v otázke, či sa má pojem „kompletizačná činnosť“ spadajúci pod pojem „montážna činnosť“, chápať tak, že zahŕňa činnosti spracovania jedného vstupného materiálu na konečný výrobok, pri ktorých nedochádza k žiadnej montáži, akou je aj spracovanie brám z nehrdzavejúcej ocele na SSHR, ako tvrdí Komisia podporovaná vedľajším účastníkom konania, alebo tak, že pozostáva len činnosti, ktoré zahŕňajú formu montáže viacerých dielov, ako to tvrdí žalobkyňa.
38
Je tak potrebné určiť rozsah pojmu „kompletizačná činnosť‘ uvedeného v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia.
39
V tejto súvislosti v zmysle ustálenej judikatúry platí, že výklad ustanovenia práva Únie vyžaduje zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj kontext, do ktorého patrí, ako aj ciele a účel, ktorý sleduje akt, ktorého je súčasťou. História vzniku ustanovenia práva Únie môže tiež poskytnúť informácie relevantné pre jeho výklad (pozri rozsudky z 3. septembra 2024, Illumina a Grail/Komisia, C‑611/22 P a C‑625/22 P, EU:C:2024:677, bod 116 a citovanú judikatúru, a z 8. mája 2025, Provincie Oost‑Vlaanderen a Sogent, C‑236/24, EU:C:2025:321, bod 21 a citovanú judikatúru).
O doslovnom a kontextuálnom výklade
40
Na úvod, ako uviedla Komisia v odôvodnení 88 napadnutého nariadenia, treba konštatovať, že pojem „kompletizačná činnosť“ uvedený v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia nie je v tomto nariadení vymedzený.
41
Okrem toho treba rovnako ako Komisia konštatovať, že existujú rozdiely v znení niektorých jazykových verzií článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia, pokiaľ ide o výraz „kompletizačná činnosť“ v rámci podmienky týkajúcej sa hornej hranice 25 %. Napríklad v anglickej („completion operation“), talianskej („operazione di completamento“), holandskej („voltooiingswerkzaamheden“), nemeckej („Fertigstellung“) a gréckej („diadikasia symplírosis“) verzii tohto ustanovenia je v tomto slovnom spojení použitý len pojem „kompletizácia“. Naproti tomu francúzska („opération d’achèvement de la fabrication“) a slovinská („končne izdelave“) verzia uvedeného ustanovenia obsahujú spresnenie, že ide o kompletizáciu „výroby“. Pokiaľ ide o portugalskú („operação de fabrico“), estónsku („valmistamise“) a fínsku („valmistuksessa“) verziu tohto ustanovenia, tieto obsahujú pojem „výrobné činnosti“, a nie ideu kompletizácie.
42
Podľa ustálenej judikatúry pritom platí, že formulácia použitá v jednej z jazykových verzií ustanovenia práva Únie sa nemôže chápať ako jediný základ na výklad tohto ustanovenia, prípadne sa nemôže považovať za ustanovenie, ktoré má prednosť pred inými jazykovými verziami. Takýto prístup by totiž nebol v súlade s požiadavkou jednotnosti uplatňovania práva Únie. V prípade rozporu medzi jazykovými zneniami sa má dané ustanovenie vykladať v závislosti od všeobecnej štruktúry a účelu právneho predpisu, ktorého je súčasťou (pozri rozsudok zo 4. septembra 2025, Hakamp, C‑203/24, EU:C:2025:662, bod 34 a citovanú judikatúru).
43
V tejto súvislosti, pokiaľ ide o kontext, Všeobecný súd už rozhodol, že na rozdiel od montážnych činností nepatria kompletizačné činnosti medzi prax, procesy alebo činnosti uvedené v článku 13 ods. 1 štvrtom pododseku písm. a) až d) základného nariadenia, ktoré by mohli predstavovať obchádzanie v zmysle článku 13 ods. 1 tretieho pododseku tohto nariadenia. Na základe toho, že pojem „kompletizácia“ je použitý v tej časti článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia, ktorá spresňuje podmienky, za ktorých sa montážna činnosť považuje za obchádzanie platných opatrení, však možno konštatovať, že kompletizačné činnosti patria do pôsobnosti článku 13 ods. 2 uvedeného nariadenia. Za týchto okolností možno kompletizačné činnosti vykladať tak, že sú odvodené od montážnych činností (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisia, T‑245/22, EU:T:2024:879, body 112 až 114, a zo 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisia, T‑246/22, EU:T:2024:880, body 133 až 135).
44
Okrem toho Všeobecný súd rozhodol, že je síce pravda, že pojmy „montážna činnosť“ a „kompletizačná činnosť“ sú odlišné, ako to potvrdzuje použitie spojky „alebo“ medzi týmito dvomi pojmami v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia, nebráni to však tomu, aby sa pojem „kompletizácia“ považoval za pojem, ktorý možno zahrnúť pod pojem „montáž“, a teda aby sa pripustilo, že kompletizačné činnosti môžu byť zahrnuté do montážnych činností v zmysle článku 13 ods. 2 základného nariadenia (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisia, T‑245/22, EU:T:2024:879, bod 116, a zo 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisia, T‑246/22, EU:T:2024:880, bod 137).
45
Vzhľadom na to, že podľa judikatúry citovanej v bodoch 43 a 44 vyššie sú kompletizačné činnosti zahrnuté do montážnych činností a sú od nich odvodené, treba tak ako žalobkyňa konštatovať, že kompletizačné činnosti nemôžu zahŕňať tie činnosti spracovania jediného vstupného materiálu na konečný výrobok, pri ktorých nedochádza k žiadnej montáži, chápanej ako spojenie viacerých dielov na vytvorenie predmetu (pozri bod 33 vyššie).
46
Okrem toho v rozpore s tým, čo tvrdí Komisia, zo skutočnosti, že pojem „kompletizačná činnosť“ má iný význam ako pojem „montážna činnosť“, nemožno vyvodiť, že kompletizačné činnosti môžu zahŕňať činnosti spracovania jediného vstupného materiálu na konečný výrobok, pri ktorých nedochádza k žiadnej montáži.
47
Ako totiž vyplýva z judikatúry citovanej v bodoch 43 a 44 vyššie, aj keď je pojem „kompletizácia“ odlišný od pojmu „montáž“, stále platí, že je v ňom obsiahnutý.
48
V tejto súvislosti bez ohľadu na tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého ku kompletizačnej činnosti dochádza následne po montážnej činnosti, treba konštatovať, že podľa judikatúry existuje celý rad činností, ktoré patria pod pojem „montáž“ (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisia, T‑245/22, EU:T:2024:879, bod 116, a zo 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisia, T‑246/22, EU:T:2024:880, bod 137 a citovanú judikatúru).
49
V každom prípade stačí uviesť, ako vyplýva z judikatúry citovanej v bodoch 43 a 44 vyššie, že pojem kompletizačné činnosti nemôže mať rozsah prekračujúci rozsah kategórie, do ktorej patria, t. j. montážnych činností.
50
Po prvé záver, že kompletizačné činnosti sú odvodené od montážnych činností, a preto nemôžu zahŕňať činnosti spracovania jediného vstupného materiálu, pri ktorých nedochádza k žiadnej montáži, potvrdzuje odôvodnenie 20 základného nariadenia, v ktorom sa zmieňuje „len montá[ž] tovaru v Únii alebo tretej krajine,“ ako príklad praxe umožňujúcej obchádzanie antidumpingových opatrení, proti ktorým majú právne predpisy Únie bojovať, pričom pojem „kompletizačná činnosť“ tu nie je spomenutý.
51
Po druhé záver uvedený v bode 50 vyššie potvrdzuje aj použitie pojmu „diely“ v rámci podmienky týkajúcej sa prahovej hodnoty 60 % a podmienky týkajúcej sa hornej hranice 25 %.
52
Ako totiž vyplýva z bodu 19 vyššie, v zmysle týchto podmienok na účely preukázania toho, že montážna činnosť obchádza platné antidumpingové opatrenia, jednak „diely“ pochádzajúce z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, musia tvoriť 60 % alebo viac z celkovej hodnoty dielov „zmontovaného výrobku“, a jednak v podstate hodnota, ktorá je pridaná k „privezeným [použitým – neoficiálny preklad] dielom“ počas montážnej alebo kompletizačnej činnosti musí byť nižšia než 25 % výrobných nákladov.
53
Ako pritom správne tvrdí žalobkyňa, použitie pojmu „diely“ v množnom čísle v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia v spojení s pojmom „zmontovaný výrobok“ v jednotnom čísle podporuje výklad, podľa ktorého sa v tomto ustanovení vyjadrujú montážne alebo kompletizačné činnosti, v rámci ktorých sa zmontujú viaceré diely na vytvorenie jediného predmetu.
54
Preto treba zamietnuť tvrdenie Komisie, že pojem „diely“ môže označovať viaceré vstupné materiály, ale rovnako aj – ako v prejednávanej veci – jediný vstupný materiál.
55
Okrem toho, hoci je pravda, ako uvádza Komisia, že použitie pojmu „diely“ v množnom čísle v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia nevyhnutne neznamená, že sa má vykladať tak, že označuje diely odlišného typu, nič to nemení na tom, že z neho vyplýva, že musí existovať viacero dielov, bez ohľadu na to, či sú alebo nie sú identické.
56
Okrem toho použitie výrazu „[použité] diely“ v rámci podmienky týkajúcej sa hornej hranice 25 % tiež znamená, že počas kompletizačnej činnosti sa pridáva viacero dielov.
57
Po tretie záver uvedený v bode 50 vyššie je podporený analýzou podmienky týkajúcej sa prahovej hodnoty 60 %, ktorá vyžaduje overenie toho, či 60 % alebo viac z celkovej hodnoty zmontovaného výrobku pochádza z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia.
58
Ako totiž správne tvrdí žalobkyňa, táto podmienka stráca svoj potrebný účinok v prípade spracovania jediného vstupného materiálu, keďže prahová hodnota 60 % buď je nevyhnutne splnená – v prípade spracovania jediného vstupného materiálu pochádzajúceho z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia –, alebo nie je splnená, a to v prípade spracovania jediného vstupného materiálu, ktorý nepochádza z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia. V takomto prípade, keď nedochádza k montáži viacerých dielov, je výpočet podielu dielov pochádzajúcich z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, vo vzťahu k celkovej hodnote dielov príslušného výrobku zbytočný.
59
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že pokiaľ možno ustanovenie práva Únie vykladať viacerými spôsobmi, treba uprednostniť ten výklad, ktorý zabezpečuje jeho potrebný účinok (pozri rozsudky z 1. augusta 2025, Tradeinn Retail Services, C‑76/24, EU:C:2025:593, bod 43 a citovanú judikatúru, a z 25. júna 2025, RWE Supply & Trading/ACER, T‑95/23, EU:T:2025:632, bod 38 a citovanú judikatúru).
60
Navyše tvrdenie Komisie, podľa ktorého by sa podmienka týkajúca sa prahovej hodnoty 60 % dala posudzovať na úrovni celkovej výroby podniku, zohľadniac všetky vstupné materiály použité vo výrobnom procese výrobku počas obdobia prešetrovania obchádzania, neobstojí, keďže v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia je použitý výraz „celková hodnota zmontovaného výrobku“. Tento výraz totiž znamená povinnosť vypočítať podiel dielov pochádzajúcich z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, vo vzťahu k celkovej hodnote dielov použitých pri výrobe každého jednotlivého výrobku.
61
Napokon treba uviesť, že tvrdenie Komisie v odpovedi na opatrenie Všeobecného súdu na zabezpečenie priebehu konania, podľa ktorého rozsudky zo 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisia (T‑245/22, EU:T:2024:879), a zo 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisia (T‑246/22, EU:T:2024:880), potvrdzujú, že pojem spracovanie vstupných materiálov spadá pod pojem „kompletizačná činnosť“, nemožno prijať. Stačí totiž konštatovať, že Všeobecný súd sa v týchto rozsudkoch nevyjadril k otázke, či tento pojem môže označovať činnosti spracovania jediného vstupného materiálu, pri ktorých nedochádza k žiadnej montáži. Okrem toho, hoci je pravda, že Všeobecný súd v týchto rozsudkoch dospel k záveru, že Komisia mohla preskúmať postup šitia a pletenia prameňov zo sklenených vlákien, o ktorý išlo vo veciach, v ktorých boli vydané vyššie uvedené rozsudky, vychádzajúc z toho, že tento postup patrí pod pojem „kompletizačná činnosť“, stačí konštatovať, že ako Komisia pripustila na pojednávaní, postup šitia a pletenia zahŕňa montáž viacerých prameňov zo sklenených vlákien. Keďže tento postup zahŕňa určitú formu montáže, z týchto rozsudkov nemožno vyvodiť nijaký záver, pokiaľ ide o otázku, či činnosti spracovania jediného vstupného materiálu, pri ktorých – ako v prejednávanej veci – nedochádza k žiadnej montáži, možno považovať za kompletizačné činnosti spadajúce pod pojem „montážna činnosť“.
62
Z vyššie uvedeného vyplýva, že tvrdenie Komisie, podľa ktorého kompletizačné činnosti spadajúce pod pojem „montážna činnosť“ môžu označovať činnosti spracovania jediného vstupného materiálu, pri ktorých nedochádza k žiadnej montáži. nie je podporené doslovným a kontextovým výkladom článku 13 ods. 2 základného nariadenia.
63
Toto tvrdenie Komisie nie je podporené ani analýzou účelu sledovaného základným nariadením.
O teleologickom výklade
64
V zmysle judikatúry je jediným cieľom nariadenia, ktorým sa rozširuje konečné antidumpingové clo, zabezpečiť jeho účinnosť a zabrániť jeho obchádzaniu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. septembra 2019, Komisia/Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:717, bod 96; zo 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisia, T‑245/22, EU:T:2024:879, bod 46, a zo 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisia, T‑246/22, EU:T:2024:880, bod 42).
65
V tejto súvislosti treba poukázať na to, že globalizácia medzinárodného obchodu ponúka podnikom možnosť premiestniť výrobu tovaru do rôznych krajín. Je tak dôležité, aby Únia disponovala ochrannými obchodnými nástrojmi spôsobilými účinne reagovať na výzvy, ktoré nastoľuje také obchodné prostredie, a to na základe toho, že sa zaručí účinná ochrana výrobného odvetvia Únie pred dovozom dumpingových výrobkov. Spomedzi týchto nástrojov zohrávajú pri zaručovaní účinnosti antidumpingových opatrení prijatých Úniou zásadnú úlohu pravidlá zamerané proti obchádzaniu (návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Pitruzzella vo veci Komisia/Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:303, bod 1).
66
Potreba zabezpečiť účinnosť platných antidumpingových opatrení však nemôže byť dôvodom na extenzívny výklad pojmu „kompletizačná činnosť“ spadajúci pod pojem „montážna činnosť“ uvedený v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia, t. j. taký výklad, v zmysle ktorého môžu kompletizačné činnosti označovať činnosti spracovania jediného vstupného materiálu, pri ktorých nedochádza k žiadnej montáži.
67
Aj keby sa totiž ustanovenia o obchádzaní mali ukázať ako nedostatočné na účely kontroly nad určitými činnosťami, ktoré by mohli mať významný vplyv na účinnosť antidumpingových opatrení, treba uviesť, že jasné znenie článku 13 ods. 1 štvrtého pododseku písm. d) a článku 13 ods. 2 základného nariadenia, ktoré sa týka montážnych činností, ktoré označujú montážne činnosti viacerých dielov na vytvorenie predmetu (pozri bod 33 vyššie), v zásade nemožno spochybniť na základe teleologického výkladu pojmu „kompletizačná činnosť“, patriaceho pod pojem „montážna činnosť“, pretože inak by hrozilo, že dôjde k rozšíreniu pôsobnosti tohto pojmu, o čom prináleží rozhodnúť iba normotvorcovi Únie (pozri analogicky rozsudok z 1. októbra 2020, Entoma, C‑526/19, EU:C:2020:769, bod 42; pozri tiež v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 3. septembra 2024, Illumina a Grail/Komisia, C‑611/22 P a C‑625/22 P, EU:C:2024:677, bod 216). Takýto teleologický výklad nemôže ísť contra legem (pozri analogicky rozsudok z 1. októbra 2020, Entoma, C‑526/19, EU:C:2020:769, bod 43).
68
V každom prípade treba poznamenať, že článok 13 ods. 1 základného nariadenia obsahuje zoznam praxe, procesov alebo činností, ktoré by mohli predstavovať obchádzanie, vrátane montážnych činností. Tieto jednotlivé druhy praxe obchádzania sú však uvedené len ako príklady, ako je zrejmé z výrazu „okrem iného“ [pozri v tomto zmysle rozsudky z 19. apríla 2018, Asia Leader International (Cambodia)/Komisia, T‑462/15, EU:T:2018:196, body 56 a 57, a zo 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisia, T‑246/22, EU:T:2024:880, bod 109].
69
Okrem toho treba pripomenúť, že definícia „obchádzania“ je v článku 13 ods. 1 základného nariadenia formulovaná veľmi všeobecne, čo ponecháva inštitúciám Únie širokú mieru voľnej úvahy (rozsudky zo 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:2154, bod 48, a z 21. júna 2023, Hangzhou Dingsheng Industrial Group a i./Komisia, T‑748/21, EU:T:2023:346, bod 44).
70
Preto, ako správne tvrdí žalobkyňa, Komisia v rámci využitia svojej širokej miery voľnej úvahy má oprávnenie preskúmať, do akej miery spracovanie jediného vstupného materiálu – ktorý pochádza z krajiny, na ktorú sa vzťahujú platné antidumpingové opatrenia – v tretej krajine na účely vytvorenia výrobku zhodného alebo podobného s výrobkom, ktorý je predmetom uvedených opatrení, môže predstavovať obchádzanie, hoci aj takáto prax nezodpovedá kompletizačným činnostiam spadajúcim pod pojem „montážna činnosť“, a to za predpokladu, že sú splnené ostatné podmienky vyžadované článkom 13 ods. 1 tretím pododsekom základného nariadenia.
71
Komisia tak nemôže dôvodne tvrdiť, že odmietnutie jej výkladu pojmu „kompletizačná činnosť“ by vážne narušilo schopnosť Únie účinne bojovať proti obchádzaniu.
72
Tvrdenie Komisie, podľa ktorého kompletizačné činnosti spadajúce pod pojem „montážna činnosť“ môžu označovať činnosti spracovania jediného vstupného materiálu, pri ktorých nedochádza k žiadnej montáži. preto nie je podporené teleologickým výkladom článku 13 ods. 2 základného nariadenia.
73
Toto tvrdenie Komisie nie je podporené ani analýzou histórie vzniku tohto ustanovenia.
O historickom výklade
74
Je potrebné uviesť, že s cieľom bojovať proti praxi spočívajúcej v tom, že sa namiesto vývozu konečných výrobkov uskutoční vývoz náhradných dielov, ktoré sú následne zmontované na území členského štátu v „montážnych továrňach“, sa na základe nariadenia Rady (EHS) č. 1761/87 z 22. júna 1987, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 2176/84 o ochrane pred dumpingovými alebo subvencovanými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho hospodárskeho spoločenstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 167, 1987, s. 9), bol do článku 13 nariadenia Rady (EHS) č. 2176/84 z 23. júla 1984 o ochrane pred dumpingovými alebo subvencovanými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho hospodárskeho spoločenstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 201, 1984, s. 1), vložený odsek 10, ktorý za určitých podmienok stanovoval zavedenie konečného antidumpingového cla na výrobky, ktoré vstúpili na trh Únie po tom, ako boli zmontované alebo vyrobené v Únii (návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bot vo veci Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:261, bod 9).
75
Presnejšie platí, že nariadenie č. 1761/87 stanovovalo možnosť uložiť konečné antidumpingové clo na výrobky dovezené do Únie potom, ako boli zmontované alebo vyrobené podnikom, ktorý je prepojený s niektorým z výrobcov – alebo pridružený k niektorému výrobcovi –, ktorých vývozy podobných výrobkov podliehali konečnému antidumpingovému clu, a to konkrétne pod podmienkou, že „hodnota dielov alebo materiálov použitých pri montážnych alebo výrobných činnostiach… presahuje hodnotu všetkých ostatných dielov alebo všetkých ostatných použitých materiálov o najmenej 50 % [neoficiálny preklad]“.
76
Následne sa o otázke obchádzania antidumpingových opatrení diskutovalo v rámci rokovaní, ktoré predchádzali uzavretiu Všeobecnej dohody o clách a obchode z roku 1994 (Ú. v. ES L 336, 1994, s. 11; Mim. vyd. 11/021, s. 189, ďalej len „GATT 1994“) a Dohody o uplatňovaní článku VI GATT z roku 1994 (Ú. v. ES L 336, 1994, s. 103; Mim. vyd. 11/021, s. 189), uvedených v prílohe Dohody o založení Svetovej obchodnej organizácie (WTO), ktorá bola schválená rozhodnutím Rady 94/800/ES z 22. decembra 1994 týkajúcim sa uzavretia dohôd v mene Európskeho spoločenstva, pokiaľ ide o záležitosti v rámci jeho kompetencie, ku ktorým sa dospelo na Uruguajskom kole multilaterálnych rokovaní (1986 – 1994) (Ú. v. ES L 336, 1994, s. 1; Mim. vyd. 11/021, s. 80). Osobitne návrh záverečného aktu Výboru pre obchodné rokovania GATT z 20. decembra 1991, vyjadrujúceho výsledky Uruguajského kola multilaterálnych obchodných rokovaní (MTN.TNC/W/FA) (ďalej len „projekt Dunkel“), obsahoval ustanovenie, ktoré štátom umožňovalo, aby do rozsahu pôsobnosti existujúceho antidumpingového opatrenia uloženého na dovážaný výrobok zahrnuli diely alebo komponenty určené na montáž alebo konečné spracovanie v dovážajúcej krajine, a to za predpokladu splnenia viacerých podmienok. Keďže sa však na úrovni WTO nepodarilo dosiahnuť dohodu v otázke obchádzania, GATT z roku 1994 v konečnom dôsledku neobsahuje žiadne ustanovenie týkajúce sa tejto otázky (pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bot vo veci Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:261, bod 10, a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Pitruzzella vo veci Komisia/Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:303, bod 37).
77
Za týchto podmienok sa Únia nariadením Rady (ES) č. 3283/94 z 22. decembra 1994 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 349, 1994, s. 1), rozhodla jednostranne prijať nové opatrenia, ktoré sa odlišovali od predchádzajúcich opatrení v tom, že po prvé sa vzťahovali aj na iné formy obchádzania, než je obchádzanie spočívajúce v montážnych činnostiach, a po druhé sa týkali – pokiaľ ide o montážne činnosti – tých činností, ktoré sa uskutočňovali v tretích krajinách, ako aj činností uskutočňovaných v členskom štáte (pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bot vo veci Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:261, bod 11).
78
Článok 13 ods. 1 nariadenia č. 3283/94 stanovoval všeobecnú definíciu obchádzania a článok 13 ods. 2 uvedeného nariadenia bol osobitne venovaný montážnym činnostiam. Druhý uvedený odsek stanovoval, že „montážna činnosť v Spoločenstve alebo v tretej krajine sa považuje za činnosť, ktorá prispieva k obchádzaniu platných opatrení, ak:… ii) diely tvoria 60 % alebo viac z celkovej hodnoty dielov zmontovaného výrobku, s výnimkou prípadu, že hodnota pridaná k dielom použitým počas montážnej alebo kompletizačnej činnosti bola vyššia ako 25 % výrobných nákladov“ [neoficiálny preklad].
79
Znenie článku 13 nariadenia č. 3283/94 bolo následne bez väčších zmien prevzaté do neskôr prijatých nariadení, vrátane základného nariadenia.
80
Treba pritom uviesť, že v rozpore s tým, čo tvrdí Komisia, z histórie vzniku článku 13 základného nariadenia nevyplýva, že kompletizačné činnosti, ktoré sú v súčasnosti uvedené v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia a spadajú pod pojem „montážna činnosť“, môžu označovať činnosti spracovania jediného vstupného materiálu na konečný výrobok, pri ktorých nedochádza k žiadnej montáži.
81
Samozrejme platí, že pôvodné ustanovenie o obchádzaní bolo zavedené s cieľom bojovať proti praxi spočívajúcej v tom, že sa namiesto vývozu konečných výrobkov uskutoční vývoz náhradných dielov, ktoré majú byť zmontované na území členského štátu v „montážnych továrňach“, no je pravda, ako vyplýva z bodu 75 vyššie, že pojmy „montáž alebo výroba“ a „diely alebo materiály“ boli použité v článku 13 nariadenia č. 2176/84, zmeneného nariadením č. 1761/87. Ako tvrdí Komisia, zdá sa, že tieto pojmy majú širší rozsah ako pojmy „montážna činnosť“ a „diely“, ktoré sú v súčasnosti uvedené v článku 13 základného nariadenia.
82
Treba však rovnako ako žalobkyňa konštatovať, že pôvodné znenie ustanovenia o obchádzaní sa v čase prijatia nariadenia č. 3283/94 zmenilo. V článku 13 ods. 2 nariadenia č. 3283/94, ktorý stanovuje podmienky umožňujúce konštatovať, že montážna činnosť vykonávaná v Únii alebo v tretej krajine obchádza platné antidumpingové opatrenia, už totiž normotvorca nepoužil pojmy „výroba“ a „materiál“. S výnimkou podmienky týkajúcej sa hornej hranice 25 % sa tak obmedzil na to, že formu obchádzania uvedenú v tomto ustanovení označil za montážne činnosti na základe „dielov“.
83
Pokiaľ ide konkrétnejšie o podmienku týkajúcu sa hornej hranice 25 % zavedenú nariadením č. 3283/94, v ktorej sa uvádzajú pojmy „montážna alebo kompletizačná činnosť“, treba konštatovať, že ako vyplýva z legislatívneho návrhu Komisie KOM(94) 414 v konečnom znení, z ktorého vychádza nariadenie č. 3283/94, „ustanovenia týkajúce sa montáže v dovážajúcej krajine alebo v tretej krajine sa v čo najväčšej možnej miere inšpirujú ustanovením týkajúcim sa dovážajúcej krajiny, uvedeným v ‚projekte Dunkel‘“ [neoficiálny preklad] (pozri bod 76 vyššie).
84
Podľa článku 12 projektu Dunkel „orgány môžu do rozsahu pôsobnosti existujúceho konečného antidumpingového cla vzťahujúceho sa na dovážaný výrobok zahrnúť diely alebo komponenty určené na montáž alebo konečné spracovanie v dovážajúcej krajine“, ak sa stanoví viacero podmienok. Konkrétne podľa jednej z týchto podmienok uvedených v článku 12.1 písm. v) projektu Dunkel „diely a komponenty v žiadnom prípade nepatria do pôsobnosti konečných opatrení, ak hodnota pridaná montážnou činnosťou alebo konečným spracovaním je vyššia ako 25[%] nákladov – pri výstupe zo závodu – na podobný výrobok zmontovaný alebo dohotovený na území dovážajúcej krajiny“.
85
Zavedenie podmienky hornej hranice 25 % do článku 13 ods. 2 nariadenia č. 3283/94, ktorý obsahujúce pojmy „montážna alebo kompletizačná činnosť“, možno považovať za inšpirované pojmom „montáž alebo konečné spracovanie“ uvedeným v článku 12.1 písm. v) projektu Dunkel.
86
Treba však konštatovať, že pojmy „montáž alebo konečné spracovanie“ boli v článku 12 projektu Dunkel systematicky použité spolu. Tieto pojmy tak vo všeobecnosti označovali formu obchádzania, ktorej sa projekt Dunkel snažil zabrániť.
87
Článok 13 ods. 2 nariadenia č. 3283/94 sa naopak netýkal montážnych alebo kompletizačných činností, ale len montážnych činností. Iba v podmienke týkajúcej sa hornej hranice 25 % sa uvádzal pojem „montážna alebo kompletizačná činnosť“.
88
V rovnakom duchu treba poznamenať, že článok 12.1 projektu Dunkel obsahoval možnosť rozšíriť platné antidumpingové clá „na diely alebo komponenty“ výrobku, ktorý bol predmetom montáže alebo konečného spracovania z týchto dielov alebo komponentov v dovážajúcej krajine. V článku 13 ods. 2 nariadenia č. 3283/94 bol pritom uvedený len pojem „diely“.
89
Nič teda nenasvedčuje tomu, že normotvorca Únie tým, že sa inšpiroval projektom Dunkel a zaviedol do základného nariadenia podmienku týkajúcu sa hornej hranice 25 %, mal v úmysle priznať pojmu „kompletizačná činnosť“ odlišný a širší rozsah ako pojem „montáž“.
90
Napokon ostatné tvrdenia Komisie týkajúce sa historického výkladu článku 13 ods. 2 základného nariadenia nemôžu uspieť.
91
Po prvé Komisia sa nemôže odvolávať na to, že nariadenie č. 3283/94 rozšírilo rozsah ustanovenia proti obchádzaniu, na účely konštatovania, že pojem „montáž“ má tiež široký rozsah. Je totiž pravda, že týmto nariadením sa normotvorca rozhodol rozšíriť pôsobnosť ustanovenia proti obchádzaniu tak, aby sa vzťahovalo aj na iné formy obchádzania, než sú montážne činnosti, a pokiaľ ide konkrétnejšie o montážne činnosti, aby sa vzťahovalo tak na činnosti uskutočňované v tretích krajinách, ako aj na činnosti uskutočňované v členskom štáte. Ako však tvrdí žalobkyňa, neznamená to, že bola rozšírená aj definícia montážnych činností. Naopak, v čase prijatia nariadenia č. 3283/94 bol rozsah tohto pojmu obmedzený na „montáž“„dielov“, ako to vyplýva z bodu 82 vyššie.
92
Po druhé sa Komisia nemôže opierať o skutočnosť, že ustanovenie proti obchádzaniu od začiatku stanovovalo kvantitatívnu prahovú hodnotu ako podmienku pre konštatovanie toho, že montážna činnosť obchádza platné antidumpingové opatrenia, a že táto prahová hodnota predstavuje rozhodujúci prvok tohto ustanovenia.
93
Je pravda, že ustanovenie proti obchádzaniu vždy stanovovalo kvantitatívnu prahovú hodnotu pre podiel dielov pochádzajúcich z krajiny, na ktorú sa vzťahujú antidumpingové opatrenia (pozri bod 75 vyššie), a článok 13 ods. 2 základného nariadenia stále obsahuje podmienky týkajúce sa prahovej hodnoty 60 % a hornej hranice 25 %.
94
Treba však rozlišovať na jednej strane medzi fázou, ktorej cieľom je kvalifikovať danú činnosť ako montážnu alebo kompletizačnú činnosť, a na druhej strane následnou fázou, ktorej cieľom je overiť, či táto montážna činnosť obchádza platné antidumpingové opatrenia. V rozpore s tým, čo tvrdí Komisia, nemožno konštatovať, že dodržanie podmienok týkajúcich sa prahovej hodnoty 60 % a hornej hranice 25 % je rozhodujúce pre to, aby sa daná činnosť kvalifikovala ako montážna alebo kompletizačná činnosť.
95
Z histórie vzniku článku 13 ods. 2 základného nariadenia preto nevyplýva, že normotvorca Únie mal v úmysle priznať pojmu „kompletizačná činnosť“ alebo pojmu „montážna činnosť“ taký široký rozsah, aby zahŕňal činnosti spracovania jediného vstupného materiálu, pri ktorých nedochádza k žiadnej montáži. Dané tvrdenie Komisie tak nie je podporené historickým výkladom článku 13 ods. 2 základného nariadenia.
Záver
96
Vzhľadom na všetko, čo bolo uvedené vyššie, bez toho, aby bolo potrebné sa vyjadriť k relevantnosti colného práva, na ktoré sa odvoláva žalobkyňa – ako na skutočnosť tvoriacu kontext – na účely výkladu pojmu „kompletizačná činnosť“, treba dospieť k záveru, že tvrdenie Komisie, podľa ktorého „kompletizačné činnosti“ spadajúce pod pojem „montážna činnosť“, môžu označovať činnosti spracovania jediného vstupného materiálu na konečný výrobok, pri ktorých nedochádza k žiadnej montáži, nie je podporené doslovným, kontextuálnym, teleologickým a historickým výkladom článku 13 ods. 2 základného nariadenia.
97
Komisia tak v napadnutom nariadení nesprávne konštatovala, že spracovanie brám z nehrdzavejúcej ocele na SSHR, predstavujúce spracovanie jediného vstupného materiálu na konečný výrobok, pri ktorom nedochádza k žiadnej montáži (pozri bod 33 vyššie), predstavuje kompletizačnú činnosť spadajúcu pod pojem „montážna činnosť“ v zmysle článku 13 ods. 2 základného nariadenia.
98
Komisia preto nesprávne usúdila, že druhá podmienka vyžadovaná na konštatovanie obchádzania platných antidumpingových opatrení, uvedená v bode 17 vyššie, bola splnená.
99
Je tak potrebné vyhovieť prvému žalobnému dôvodu a v dôsledku toho aj žalobe v celom rozsahu, pričom nie je potrebné preskúmať druhý žalobný dôvod.
100
Napadnuté nariadenie preto treba zrušiť v rozsahu, v akom sa týka žalobkyne.
O trovách
101
Podľa článku 134 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
102
Keďže Komisia nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené rozhodnúť tak, že znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania žalobkyne v súlade s jej návrhmi.
103
Podľa článku 138 ods. 3 rokovacieho poriadku vedľajší účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora zasadajúca v päťčlennom zložení)
rozhodol takto:
1.
Vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2023/825 zo 17. apríla 2023, ktorým sa rozširuje antidumpingové clo uložené vykonávacím nariadením (EÚ) 2020/1408 na dovoz určitých plechov a zvitkov z nehrdzavejúcej ocele valcovaných za tepla s pôvodom v Indonézii na dovoz určitých plechov a zvitkov z nehrdzavejúcej ocele valcovaných za tepla odosielaných z Turecka bez ohľadu na to, či majú alebo nemajú deklarovaný pôvod v Turecku, sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka spoločnosti Çolakoğlu Metalurji AŞ.
2.
Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli spoločnosti Çolakoğlu Metalurji AŞ.
3.
Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL, znáša svoje vlastné trovy konania.
De Baere
Petrlík
Kecsmár
Kingston
Cassagnabère
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 4. marca 2026.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.