62006CC0331
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
JÁN MAZÁK
prednesené 16. januára 2008 (
1
)
Vec C-331/06
K. D. Chuck
proti
Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank
„Starobné poistenie — Pracovník, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu — Poistné na sociálne zabezpečenie — Rôzne doby — Rôzne členské štáty — Výpočet dôb poistenia — Žiadosť o dôchodok — Bydlisko v treťom štáte“
1.
Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka článku 48 nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, zmeneného a doplneného nariadením (ES) č. 1386/2001 Európskeho parlamentu a Rady z 5. júna 2001 (ďalej len „nariadenie č. 1408/71“ alebo „nariadenie“) (
2
).
2.
Toto ustanovenie sa týka dôb poistenia kratších ako rok dosiahnutých v rámci určitého vnútroštátneho dôchodkového systému. Článok 48 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 v podstate stanovuje, že takéto krátke doby sa majú pripočítať k dobám poistenia dosiahnutým v rámci iných systémov sociálneho zabezpečenia jedného alebo viacerých iných členských štátov.
3.
Vec, ktorá viedla k podaniu tohto návrhu, sa týkala britského štátneho príslušníka, ktorý niekoľko rokov pracoval v Spoločenstve (hlavne v Holandsku, ale tiež deväť mesiacov v Dánsku) a potom sa presťahoval do Spojených štátov, kde odvtedy žije. Keď podal na holandských orgánoch dôchodkového zabezpečenia žiadosť o dôchodok, vznikla otázka, či sa má článok 48 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 vzťahovať na žiadosť o dôchodok podanú osobou s bydliskom mimo Spoločenstva, čo by v tomto prípade znamenalo, že holandské orgány dôchodkového zabezpečenia musia pri výpočte požadovaného dôchodku zohľadniť doby poistenia dosiahnuté tak podľa holandského, ako aj podľa dánskeho práva.
I — Právny rámec
A — Právna úprava Spoločenstva
4.
Nariadenie č. 1408/71 obsahuje ustanovenia na koordináciu uplatňovania systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci Spoločenstva.
5.
Článok 2 nariadenia stanovuje:
„Osoby, na ktoré sa nariadenie vzťahuje
1.   Toto nariadenie sa vzťahuje na zamestnancov alebo samostatne zárobkovo činné osoby alebo študentov, na ktoré sa vzťahuje alebo sa vzťahovali právne predpisy jedného alebo viacerých členských štátov a ktoré sú štátnymi príslušníkmi jedného z členských štátov, alebo ktoré sú osobami bez štátnej príslušnosti, alebo utečencami s bydliskom na území jedného z členských štátov, ako aj na ich rodinných príslušníkov a ich pozostalých.
…“
6.
V článku 3 ods. 1 nariadenia sa uvádza:
„Rovnosť zaobchádzania
1.   Pokiaľ osobitné ustanovenia tohto nariadenia neustanovujú inak, osoby [s bydliskom na území jedného z členských štátov[ (
3
)]], na ktoré sa toto nariadenie vzťahuje, majú tie isté povinnosti a poberajú tie isté dávky podľa právnych predpisov ktoréhokoľvek členského štátu ako štátni príslušníci tohto štátu.“
7.
V článku 10 nariadenia sa uvádza:
„Upustenie od podmienok bydliska — Účinok povinného poistenia na úhradu príspevkov
1.   Pokiaľ nie je v tomto nariadení ustanovené inak, peňažné dávky v invalidite, v starobe alebo pozostalostné dávky, dávky v súvislosti s pracovnými úrazmi alebo chorobami z povolania a podpora pri úmrtí, nadobudnuté podľa právnych predpisov jedného alebo viacerých členských štátov, nepodliehajú žiadnemu znižovaniu, upravovaniu, pozastaveniu, odňatiu alebo odobratiu z dôvodu, že príjemca má bydlisko na území iného členského štátu ako je štát, kde sa nachádza inštitúcia zodpovedná za vyplácanie.
Prvý pododsek sa ďalej použije na paušálne dávky poskytované v prípadoch ďalšieho sobáša pozostalého manžela/manželky, ktorý mal nárok na pozostalostný dôchodok.
…“
8.
Článok 46 ods. 2 nariadenia stanovuje:
„2.   V prípade, kde podmienky požadované právnymi predpismi členského štátu, na nadobudnutie nároku na dávky sú splnené iba po použití článku 45 a/alebo článku 40 ods. 3, uplatnia sa nasledujúce pravidlá:
a)
príslušná inštitúcia vypočíta teoretickú výšku dávky, na ktorú by si mohla dotknutá osoba uplatniť nárok za predpokladu, že všetky doby poistenia a/alebo bydliska dosiahnuté podľa právnych predpisov členských štátov, ktorým zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba podliehali, sa dosiahli v tomto štáte podľa právnych predpisov, ktoré uplatňuje v deň priznania dávky. Ak podľa týchto právnych predpisov výška dávky nezávisí na trvaní dosiahnutých dôb, táto výška sa považuje za teoretickú výšku uvedenú v tomto pododseku;…“
9.
Článok 48 nariadenia stanovuje:
„Doby poistenia alebo bydliska kratšie ako jeden rok
1.   Bez toho, aby bol dotknutý článok 46 ods. 2, inštitúcia členského štátu nie je viazaná priznať dávky vo vzťahu k dobám dosiahnutým podľa právnych predpisov, ktoré uplatňuje a ktoré sa započítavajú v čase vzniku poistnej udalosti, ak:
—
celková dĺžka týchto dôb nedosahuje jeden rok, a
—
pri započítaní týchto dôb nevzniká nárok na dávky iba na základe ustanovení týchto právnych predpisov.
2.   Príslušná inštitúcia každého z dotknutých členských štátov zohľadňuje doby uvedené v odseku 1 na účely uplatňovania článku 46 ods. 2 s výnimkou ustanovenia pod písm. b).
3.   Pokiaľ by uplatnenie odseku 1 malo za následok, že sa všetky inštitúcie dotknutých členských štátov zbavili svojich povinností, dávky sa priznajú výlučne podľa právnych predpisov posledného z uvedených štátov, ktorého podmienky sú splnené, akoby sa všetky doby poistenia a bydliska dosiahnuté a zohľadnené v súlade s článkom 45 ods. 1 až 4 dosiahli podľa právnych predpisov tohto štátu.“
10.
Článok 36 ods. 3 nariadenia (EHS) č. 574/72 (
4
) (ďalej len „vykonávacie nariadenie“) stanovuje:
„Ak má žiadateľ bydlisko na území štátu, ktorý nie je členským štátom, podá svoju žiadosť na príslušnú inštitúciu toho členského štátu, ktorého právne predpisy sa na tohto zamestnanca alebo samostatne zárobkovo činnú osobu naposledy vzťahovali.
Ak žiadateľ podá žiadosť na inštitúciu členského štátu, ktorého je štátnym príslušníkom, táto inštitúcia postúpi uvedenú žiadosť príslušnej inštitúcii.“
B — Vnútroštátna právna úprava
1. Holandská právna úprava
11.
Algemene Ouderdomswet (všeobecný zákon o starobnom dôchodku, ďalej len „AOW“) stanovuje, že osoby poistené podľa tohto zákona poberajú dôchodok od dovŕšenia 65 rokov veku. Poistený je ten, kto nedovŕšil vek 65 rokov a má bydlisko v Holandsku, alebo nemá bydlisko v Holandsku, ale podlieha dani z príjmov zo závislej činnosti vykonávanej v Holandsku. Starobný dôchodok sa znižuje o 2 % za každý celý kalendárny rok, počas ktorého osoba s nárokom na starobný dôchodok nebola poistená po dovŕšení 15 rokov veku a pred dovŕšením 65 rokov veku.
2. Dánska právna úprava
12.
Dánsky právny systém týkajúci sa starobného dôchodku upravuje poistenie osôb, ktoré žijú a pracujú v Dánsku. Rovnako ako holandský systém, aj dánsky systém je kumulatívny. Podľa ustanovení dánskej právnej úpravy si pán Chuck nemôže vyvodiť nárok na starobný dôchodok zo skutočnosti, že bol v minulosti poistený po dobu deviatich mesiacov.
II — Skutkové okolnosti, konanie pred vnútroštátnym súdom a prejudiciálna otázka
13.
Žalobca sa narodil 13. decembra 1935 a je britským štátnym občanom. Od 1. septembra 1972 do 1. apríla 1975 a od 1. januára 1976 do 31. decembra 1977, t. j. štyri roky a sedem mesiacov, býval a pracoval v Holandsku. Počas deviatich mesiacov medzi týmito dvoma obdobiami pracoval v Dánsku, kde platil poistné na sociálne zabezpečenie. Od 1. januára 1978 má bydlisko v Spojených štátoch.
14.
Keď žalobca dovŕšil dôchodkový vek, podal žiadosť o starobný dôchodok na „Raad van bestuur van de Sociale Verzekeringsbank“ (správna rada sociálnej poisťovne, ďalej len „SVB“).
15.
Rozhodnutím z 11. septembra 2001 SVB žalobcu informovala, že má podľa AOW od decembra 2000 nárok na dôchodok vo výške 10 % plnej sumy AOW dôchodku. Pri výpočte výšky dôchodku SVB nezohľadnila poistné na sociálne zabezpečenie zaplatené v Dánsku, pretože v čase podania žiadosti o dôchodok pán Chuck nemal bydlisko v Spoločenstve, a preto si podľa SVB nemohol uplatňovať nárok podľa článku 48 nariadenia.
16.
Žalobcovi bolo tiež oznámené, že od decembra 2002 má nárok na prídavok vo výške 26 % plnej sumy prídavku vzhľadom na to, že jeho manželka má menej ako 65 rokov.
17.
Pán Chuck proti tomuto rozhodnutiu uplatnil námietky, SVB ich však 2. januára 2002 zamietla ako nedôvodné. Pán Chuck toto rozhodnutie napadol na Rechtbank Amsterdam. V podstate tvrdil, že SVB mala pri výpočte jeho dôchodku zohľadniť dobu, počas ktorej platil poistné v dánskom systéme sociálneho zabezpečenia, a že bolo nesprávne, že SVB nepoužila článok 48 ods. 2 nariadenia, pretože skutočnosť, že pán Chuck nemá bydlisko na území Spoločenstva, nebráni uplatneniu tohto ustanovenia.
18.
Dňa 27. júla 2006 Rechtbank Amsterdam rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru Európskych spoločenstiev túto prejudiciálnu otázku:
„Ak má pracovník v čase dovŕšenia dôchodkového veku bydlisko mimo Spoločenstva, má sa článok 48 nariadenia uplatniť rovnako ako v prípade, keď má dotknutý pracovník bydlisko na území Spoločenstva?“
III — Konanie pred Súdnym dvorom
19.
Pripomienky Súdnemu dvoru predložili SVB, Komisia a grécka, talianska a holandská vláda.
20.
Pojednávanie sa uskutočnilo 27. septembra 2007.
IV — Hlavné tvrdenia účastníkov konania
21.
Komisia navrhuje na otázku odpovedať tak, že ak má pracovník v čase dovŕšenia dôchodkového veku bydlisko mimo Spoločenstva, článok 48 nariadenia sa musí uplatniť rovnako, ako keby mal bydlisko na území Spoločenstva. Z hľadiska uplatnenia tohto článku nie je rozhodujúce, či osoba odchádzajúca do dôchodku má bydlisko na území Spoločenstva alebo mimo neho.
22.
Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že nariadenie č. 1408/71 nevytvára spoločný systém sociálneho zabezpečenia, ale iba koordinuje vnútroštátne systémy. Hoci si migrujúci pracovníci, ktorí boli zapojení do rôznych vnútroštátnych systémov, zachovávajú samostatné nároky voči jednotlivým vnútroštátnym orgánom sociálneho zabezpečenia, pravidlá Spoločenstva o sociálnom zabezpečení migrujúcich pracovníkom zabezpečujú uznanie a ochranu práv nadobudnutých osobami, ktoré sa v zmysle tejto legislatívy považujú za migrujúcich pracovníkov, a to od momentu ich nadobudnutia.
23.
Navyše z judikatúry Súdneho dvora je zjavné, že pre uplatnenie týchto pravidiel má význam skôr vzťah medzi pracovníkom a systémom sociálneho zabezpečenia členského štátu, v ktorom bol pracovník v danom období poistený, než napríklad miesto výkonu pracovnej činnosti. Podľa názoru Komisie je preto zásadným kritériom na uplatnenie nariadenia č. 1408/71 vzťah medzi pracovníkom a systémom sociálneho zabezpečenia členského štátu.
24.
Ak by sa postupovalo v súlade s uvažovaním SVB, podstatne by sa tým znížila účinnosť zásady úhrnu zakotvenej v nariadení č. 1408/71.
25.
Je však jasné, že žiadne z ustanovení nariadenia neukladá, že sociálne dávky majú byť exportovateľné do nečlenských štátov. Táto otázka sa naďalej spravuje vnútroštátnym právom.
26.
Grécka a talianska vláda v zásade súhlasia s Komisiou. Grécka vláda tiež poukazuje na to, že článok 36 ods. 3 nariadenia č. 574/72 stanovuje, že ak má žiadateľ bydlisko v nečlenskom štáte, má žiadosť predložiť príslušnému orgánu členského štátu, ktorého právnym predpisom ako pracovník naposledy podliehal.
27.
Talianska vláda uvádza, že v samotnom článku 10 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, ktorého cieľom je zachovanie nárokov v prípade presťahovania sa z jedného členského štátu do druhého, sa netvrdí, že nárok na dávky sa zachová len v prípade, keď sa dotknutá osoba presťahuje z jedného členského štátu do druhého, a nevylučuje sa v ňom získanie nároku na dávky, ak žiadateľ v čase odchodu do dôchodku už nemá bydlisko v niektorom z členských štátov. Táto vláda tiež odkazuje na zmeny a doplnenia článku 3 nariadenia č. 1408/71 vykonané nariadením č. 647/2005, ktoré odstraňujú požiadavku bydliska na území členského štátu, aby sa nediskriminačným spôsobom dali využiť výhody právnych predpisov o sociálnom zabezpečení ktoréhokoľvek členského štátu. Okrem toho zdôrazňuje, že článok 2 ods. 1 nariadenia (ES) č. 883/2004, (
5
) ktorým sa od dátumu začatia jeho uplatňovania (
6
) zrušuje nariadenie č. 1408/71, stanovuje, že „nariadenie sa vzťahuje na štátnych príslušníkov členského štátu, osoby bez štátnej príslušnosti a utečencov, ktorí majú bydlisko v členskom štáte a podliehajú alebo podliehali právnym predpisom jedného alebo viacerých členských štátov“.
28.
Holandská vláda ako argument v prospech kladnej odpovede na položenú otázku uvádza, že článok 42 ES s cieľom podporiť voľný pohyb pracovníkov zavádza systém, ktorý zabezpečuje nároky pracovníkov zo sociálneho zabezpečenia jednak systémom úhrnu dôb poistenia dosiahnutých mimo územia jednotlivého členského štátu, ktorý sa vzťahuje na vznik a zachovanie nárokov na dávky, a jednak povinnosťou vyplácať dávky v rámci celého Spoločenstva. Navyše článok 36 ods. 3 nariadenia č. 574/72 zakotvuje postup, ktorý osobám s bydliskom v nečlenských štátoch umožňuje podať žiadosť o starobný alebo invalidný dôchodok.
29.
Ako argument v prospech zápornej odpovede však holandská vláda uvádza, že nariadenie č. 1408/71 je určené na podporu voľného pohybu pracovníkov a ich rodín v rámci Spoločenstva. Tento názor sa opiera aj o znenie článku 42 ES, ktorý stanovuje, že Rada prijme opatrenia na zabezpečenie vyplácania dávok osobám s bydliskom na území členských štátov.
30.
Napokon holandská vláda zdôrazňuje, že hoci sa starobný dôchodok musí vypočítať v súlade s článkom 48 ods. 2 nariadenia č. 1408/71, neznamená to, že je exportovateľný do nečlenskej krajiny a že v nej má byť vyplatený. Táto otázka nie je nariadením č. 1408/71 upravená a podlieha výlučne vnútroštátnej legislatíve.
31.
SVB, žalovaná v konaní pred vnútroštátnym súdom, zastáva názor, že Súdny dvor by mal na prejudiciálnu otázku odpovedať záporne.
32.
Po prvé tvrdí, že nariadenie zabezpečuje práva a výhody len pracovníkom, ktorí sa pohybujú v rámci Spoločenstva. Z judikatúry Súdneho dvora nemožno vyvodiť všeobecné pravidlo, že osoby, na ktoré sa vzťahuje osobná pôsobnosť tohto nariadenia, si z neho môžu automaticky vyvodiť práva.
33.
Okrem toho, SVB by bola povinná aplikovať článok 48 nariadenia v prípade žiadateľa o dôchodok, ktorý má bydlisko mimo Spoločenstva, iba vtedy, ak by dávky, ktoré majú byť predmetom úhrnu, boli exportovateľné na základe článku 10 nariadenia. Článok 10, ako sa zdá, zabezpečuje iba exportovateľnosť dôchodku do iného členského štátu. Z toho vyplýva, že článok 10 nezaväzuje dánske orgány, aby zabezpečili exportovateľnosť dôchodku mimo Únie, a bolo by preto nelogické, aby článok 48 nariadenia zaväzoval holandské orgány zohľadniť poistné na sociálne zabezpečenie, ktoré zaplatil pán Chuck počas deviatich mesiacov v Dánsku, a aby tak toto poistné malo účinky mimo Spoločenstva. V predmetnej veci má pán Chuck právo exportovať nároky na dôchodok vyplývajúce z AOW výlučne na základe holandského práva.
34.
A tak keďže právo Spoločenstva nepočíta s exportom dánskych dávok, a fortiori nie je možné z práva Spoločenstva vyvodiť právo exportovať úhrn týchto nárokov na základe článku 48 ods. 2 nariadenia. Tento záver potvrdzuje článok 7 nariadenia č. 883/2004. (
7
)
V — Posúdenie
35.
Zásadnou otázkou sporu medzi účastníkmi konania na vnútroštátnom súde je, či podľa článku 48 ods. 2 nariadenia mala SVB pri výpočte dôchodku, ktorý má vyplatiť, zohľadniť deväťmesačnú dobu poistenia žalobcu v Dánsku.
36.
Zásada obsiahnutá v článku 48 ods. 2 nariadenia nie je sama osebe predmetom sporu v tejto veci. Článok 48 nariadenia rieši špecifickú otázku dôb poistenia kratších ako rok podľa vnútroštátnych predpisov konkrétneho členského štátu. Článok 48 ods. 1 stanovuje, že vzhľadom na krátkosť doby poistenia je orgán uplatňujúci tieto právne predpisy zbavený povinnosti priznať dávky. Článok 48 ods. 2 nariadenia zabezpečuje, aby boli takéto doby napriek tomu zohľadnené vnútroštátnym orgánom členského štátu zodpovedného za výpočet nárokov na dôchodok. (
8
)
37.
Spornou otázkou je, či sa má tento článok uplatniť v prípade pracovníka, ktorý v čase podania žiadosti o dôchodok nemá bydlisko na území Spoločenstva.
38.
Článok 2 nariadenia č. 1408/71 stanovuje dve kumulatívne kritériá, ktoré musia byť splnené, aby sa nariadenie vzťahovalo na situáciu určitého jednotlivca: štátna príslušnosť členského štátu Spoločenstva (alebo štatút osoby bez štátnej príslušnosti alebo utečenca s bydliskom na území niektorého členského štátu) a účasť v systéme sociálneho zabezpečenia členského štátu.
39.
Nariadenie č. 1408/71 však nestanovuje osobitné pravidlá, pokiaľ ide o jeho územnú pôsobnosť alebo právny status nárokov na dôchodok získaných pracovníkmi, ktorí sa následne presťahovali do nečlenskej krajiny.
40.
Je pravda, že článok 10 nariadenia č. 1408/71 výslovne zakazuje tzv. ustanovenia o bydlisku, iba pokiaľ ide o členské štáty Spoločenstva. To však samo osebe neumožňuje záver, že pracovníci strácajú práva zakotvené v nariadení, ak sa presťahujú do nečlenskej krajiny. Vymedzenie územnej pôsobnosti Zmluvy v článku 299 ES totiž nevylučuje, aby malo právo Spoločenstva účinky mimo územia Únie. (
9
)
41.
Je preto potrebné zamerať sa na celkovú systematiku a cieľ článku 48 ods. 2 nariadenia, aby sa dalo určiť, či žiadateľovo miesto bydliska v čase podania žiadosti má mať význam z hľadiska uplatnenia zásady úhrnu krátkych dôb poistenia, ako je stanovená v článku 48 ods. 2 nariadenia.
42.
V prvom rade je namieste poukázať na skutočnosť, že vykonávacie nariadenie k nariadeniu č. 1408/71 obsahuje pravidlo, podľa ktorého sa určuje príslušnosť orgánu sociálneho zabezpečenia pre žiadosti o dôchodok podané osobami s bydliskom v nečlenských krajinách. Táto skutočnosť, ako sa zdá, nasvedčuje tomu, že nariadenie č. 1408/71 sa má vzťahovať na žiadateľov, ktorí nemajú v čase podania žiadosti bydlisko v rámci Spoločenstva.
43.
Pokiaľ ide o článok 48 ods. 2 nariadenia č. 1408/71, Súdny dvor systematicky rozhoduje v tom zmysle, že nariadenia prijaté na vykonanie článku 42 ES majú za cieľ vytvorenie čo možno najväčšej slobody pohybu migrujúcich pracovníkov v rámci spoločného trhu a je že potrebné vykladať ich vo svetle tohto cieľa. (
10
)
44.
Nariadenie č. 1408/71 sa usiluje dosiahnuť tento cieľ tým, že predchádza možným negatívnym účinkom, ktoré by výkon slobody pohybu pracovníkov mohol mať na nároky pracovníkov a ich rodín na dávky sociálneho zabezpečenia. Vo vzťahu k nárokom na dôchodok sa nariadenie zameriava na konsolidáciu pracovného života migrujúcich pracovníkov, pokiaľ ide o platenie poistného do rôznych systémov sociálneho zabezpečenia, čím má pracovníkom poskytnúť právnu istotu, že si podobne ako pracovník, ktorý nevykonal svoje právo na slobodu pohybu v rámci Spoločenstva, zachovajú nároky na dôchodok vyplývajúce z poistného, ktoré zaplatili v dôchodkovom systéme. (
11
)
45.
Článok 48 nariadenia č. 1408/71 špecifickejšie upravuje úhrn dôb poistenia kratších ako rok, dosiahnutých podľa legislatívy určitého členského štátu, a dôb poistenia dosiahnutých v iných členských štátoch. Ak by sa krátke doby poistenia dosiahnuté v súlade s právnymi predpismi určitého členského štátu nezohľadňovali pri výpočte dôchodku v čase dovŕšenia dôchodkového veku, táto strata by mohla mať vplyv na rozhodnutie pracovníka vykonať svoje právo na voľný pohyb v rámci Spoločenstva, pretože pracovník v čase svojho rozhodnutia o presťahovaní sa do iného členského štátu zjavne nemôže predpovedať, ako dlho tam bude pracovať a či mu z príslušných vnútroštátnych predpisov vyplynú nároky na dôchodok. Článok 48 nariadenia preto zaručuje, že sa takéto doby pripočítajú k dobám poistenia podľa právnych predpisov jedného alebo viacerých členských štátov, aby na ich základe mohla byť vyplatená dôchodková dávka aj vtedy, ak by pri postupe čisto na základe vnútroštátneho práva z takýchto krátkych dôb poistenia nebolo možné vyvodiť nároky na starobný dôchodok.
46.
V prípade pána Chucka je jasné, že jeho presťahovanie sa z Holandska do Spojených štátov nemá žiadnu väzbu na slobodu pohybu pracovníkov v rámci Spoločenstva. Takáto väzba však vyplýva zo skutočnosti, že predtým vykonal svoje právo na slobodu pohybu v rámci Spoločenstva, keď ako britský štátny príslušník najprv pracoval v Holandsku, neskôr sa za prácou na deväť mesiacov presťahoval do Dánska a potom sa zase vrátil do Holandska. A to sú práve tie okolnosti, pri ktorých sa nariadenie č. 1408/71 usiluje zabezpečiť, aby práva pracovníka v oblasti sociálneho zabezpečenia neboli nepriaznivo ovplyvnené výkonom slobody pohybu.
47.
Štátny príslušník Spoločenstva totiž v čase prijímania rozhodnutia o tom, či na krátky čas odíde pracovať do iného členského štátu, nemôže predvídať, kde bude mať bydlisko v čase odchodu do dôchodku. Preto ak sa môže stať, že krátke obdobie výkonu práce v určitom členskom štáte, akým je aj deväťmesačný pobyt pána Chucka v Dánsku, nebude zohľadnené pri výpočte dôchodku v čase odchodu do dôchodku, podľa toho, či má pracovník v čase podania žiadosti o dôchodok bydlisko v Spoločenstve, takáto neistota môže ovplyvniť rozhodnutie pracovníka vykonať svoje právo na voľný pohyb v rámci Spoločenstva v skorších štádiách jeho pracovného života, keď pracuje v Spoločenstve. Takýto výsledok by bol v rozpore s cieľom nariadenia č. 1408/71, pretože by pracovníkov mohol odradiť od výkonu ich práva na slobodu pohybu v rámci Spoločenstva.
48.
Z uvedených skutočností vyplýva, že článok 48 nariadenia č. 1408/71 by sa vo svetle cieľa, ktorý sleduje, mal vzťahovať na takú situáciu, v akej sa nachádza pán Chuck.
49.
Toto konštatovanie potvrdzuje analýza zásad, na ktorých stojí nariadenie č. 1408/71. Namiesto zavádzania opatrení na harmonizáciu právnych predpisov členských štátov právo Spoločenstva zabezpečuje koordináciu vnútroštátnych systémov sociálneho zabezpečenia. (
12
) Základnou zásadou tejto koordinácie je, že poistné zaplatené v jednotlivých vnútroštátnych dôchodkových systémoch je uznané inými členskými štátmi a nároky vzniknuté na základe takto zaplateného poistného sa zachovávajú až do času odchodu do dôchodku. Hoci nariadenie č. 1408/71 neobsahuje ustanovenie, ktoré by zásadu zachovania nadobudnutých práv výslovne zakotvovalo, zásada úhrnu a zásada upustenia od požiadavky bydliska sú v skutočnosti prostriedkom na zabezpečenie jej plnej realizácie. (
13
)
50.
Túto zásadu Súdny dvor uplatňuje systematicky. Jej uplatňovanie je zrejmé napríklad z veci Belbouab (
14
), kde Súdny dvor opierajúc sa o zásadu právnej istoty zaujal názor, že skutočnosť, že žiadateľ bol v čase podania žiadosti štátnym príslušníkom nečlenskej krajiny, nebráni tomu, aby sa nariadenie č. 1408/71 vzťahovalo na výpočet jeho dôchodku. Dôležité bolo, že v čase, keď bol pracovník zamestnaný a poistený, spĺňal obidve kritériá stanovené v článku 2 nariadenia č. 1408/71, a najmä — a to malo v danej veci osobitný význam — bol štátnym príslušníkom Spoločenstva. Súdny dvor z hľadiska výpočtu žiadateľových nárokov na dôchodok považoval za bezvýznamné, že žiadateľ neskôr stratil svoju štátnu príslušnosť a stal sa štátnym príslušníkom nečlenskej krajiny. Akonáhle žiadateľ splnil súčasne obe podmienky na uplatnenie nariadenia, nadobudol právo na výpočet svojich nárokov na dôchodok v súlade s nariadením, (
15
) a toto právo nemohlo byť ovplyvnené neskoršou zmenou štátnej príslušnosti.
51.
V nedávnej minulosti Súdny dvor uplatnil takéto uvažovanie v rozsudku Buhari Haji (
16
), ale v neprospech žiadateľa. V čase, keď bol žiadateľ zamestnaný a platil poistné na sociálne zabezpečenie podľa belgických právnych predpisov, bol štátnym príslušníkom Spojeného kráľovstva, (
17
) ktoré ešte nebolo členským štátom Spoločenstva. Nespĺňal tak súčasne podmienku štátnej príslušnosti niektorého členského štátu Spoločenstva a podmienku účasti v systéme sociálneho zabezpečenia niektorého členského štátu. Nariadenie č. 1408/71 sa preto na jeho situáciu nevzťahovalo.
52.
Z toho vyplýva, že na to, aby sa dalo určiť, či jednotlivec môže využiť ustanovenia nariadenia č. 1408/71, najmä ustanovenia o výpočte, akým je článok 48 ods. 2, stačí, ak spĺňa podmienky uvedené v článku 2 nariadenia. Zásada právnej istoty vyžaduje, aby tieto podmienky boli preskúmané priamo vo vzťahu k dobám, počas ktorých dotknutý pracovník vykonával svoju prácu. (
18
) Pri systematickom uplatňovaní tejto zásady to tiež znamená, že neskoršia okolnosť, akou je napríklad bydlisko v čase podania žiadosti o dôchodok, nemôže ovplyvniť žiadateľovo právo, aby mu bol dôchodok vypočítaný v súlade s ustanoveniami o výpočte obsiahnutými v nariadení č. 1408/71, a najmä s článkom 48 ods. 2 nariadenia. (
19
)
53.
Pokiaľ ide o prejednávanú vec, pán Chuck bol vždy britským štátnym príslušníkom a ako pracovník bol zapojený do holandského i dánskeho systému sociálneho zabezpečenia. Spĺňa preto podmienky uplatnenia ustanovení nariadenia č. 1408/71, pokiaľ ide o platenie poistného do systémov sociálneho zabezpečenia členských štátov Spoločenstva.
54.
Z toho podľa môjho názoru vyplýva, že so systematikou a cieľom nariadenia by bolo nezlučiteľné, ak by bol výpočet dôchodku podľa článku 48 ods. 2 nariadenia podmienený tým, že žiadateľ má v čase podania žiadosti bydlisko v Spoločenstve.
55.
Tento záver však treba odlíšiť od otázky, či je možné získať výplatu dôchodku vypočítaného v súlade s článkom 48 ods. 2 nariadenia v nečlenskej krajine. Vzhľadom na pripomienky, ktoré predložila SVB a holandská vláda, a s cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď na položenú otázku je zdá sa potrebné uviesť k tejto téme nasledujúce poznámky.
56.
Hoci článok 10 nariadenia č. 1408/71 zakotvuje vymáhateľný nárok na výplatu dôchodku v ktoromkoľvek členskom štáte Spoločenstva, nariadenie, a ani právo Spoločenstva vo všeobecnosti neobsahuje ustanovenie, ktoré by od členských štátov vyžadovalo vyplácanie dôchodkov do nečlenských krajín. Z toho vyplýva, že pán Chuck nemá vymáhateľný nárok na výplatu dôchodku na bankový účet v Spojených štátoch. (
20
)
57.
Výplata dôchodku do nečlenskej krajiny preto naďalej podlieha ustanoveniam vnútroštátneho práva členského štátu, v ktorom sa nachádza orgán dôchodkového zabezpečenia povinný vyplatiť dôchodok. V praxi to znamená, že možnosť dať si vyplatiť dôchodok do nečlenskej krajiny a praktické možnosti takejto platby sa budú líšiť v závislosti od ustanovení vnútroštátneho práva členského štátu príslušného na výplatu dôchodku. Toto vnútroštátne právo môže byť ovplyvnené bilaterálnymi dohodami o sociálnom zabezpečení, ktoré členské štáty individuálne uzavreli s mnohými nečlenskými krajinami. Takéto dohody okrem iného zvyčajne zakotvujú možnosť dať si vyplatiť dôchodkové dávky priamo v danej nečlenskej krajine.
58.
Zo spisu vyplýva, že medzi Holandskom a Spojenými štátmi existuje dohoda, ktorá sa zaoberá dôchodkovými nárokmi. Zo zásady vzájomného uznávania dôb poistenia a zásady nediskriminačného zaobchádzania s dobami poistenia dosiahnutými podľa právnych predpisov iných členských štátov, (
21
) ktoré sú obsiahnuté v nariadení č. 1408/71, vyplýva, že ustanovenia takejto dohody uplatniteľné na nároky na dôchodok vyplývajúce z dôb poistenia dosiahnutých podľa zákonov členského štátu, ktorý uzavrel bilaterálnu zmluvu s nečlenskou krajinou, sa musia rovnako uplatňovať aj na nároky vyplývajúce z dôb poistenia dosiahnutých podľa právnych predpisov iných členských štátov. (
22
) Preto nemožno súhlasiť so stanoviskom, ktoré vyplýva z pripomienok SVB, že využitie uplatňovania bilaterálnej zmluvy má byť obmedzené len na nároky na dôchodok získané na základe holandského práva.
59.
Preto ak existuje ustanovenie bilaterálnej dohody, ktoré umožňuje, aby nároky na dôchodok vzniknuté podľa holandského práva boli vyplatené v Spojených štátoch, má pán Chuck právo, aby mu bol v súlade s ustanoveniami príslušnej bilaterálnej dohody v Spojených štátoch vyplatený dôchodok vypočítaný podľa nariadenia č. 1408/71, vrátane článku 48 ods. 2.
60.
Z uvedených skutočností podľa môjho názoru vyplýva, že uplatnenie článku 48 nariadenia č. 1408/71 na výpočet dôchodku pána Chucka nezávisí od splnenia požiadavky, aby mal žiadateľ v čase podania žiadosti o výplatu dôchodku bydlisko v Spoločenstve.
VI — Návrh
61.
Vo svetle uvedených skutočností zastávam názor, že odpoveď na otázku položenú Súdnemu dvoru by mala znieť takto:
Ak má pracovník v čase dovŕšenia dôchodkového veku bydlisko mimo Spoločenstva, článok 48 nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, zmeneného a doplneného nariadením (ES) č. 1386/2001 Európskeho parlamentu a Rady z 5. júna 2001, sa má uplatniť rovnako ako v prípade, keď má dotknutý pracovník bydlisko na území Spoločenstva.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Ú. v. ES L 149, s. 2; Mim. vyd. 05/001, s. 35. V poslednom období boli zmeny a doplnenia vykonané, okrem iného, nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 647/2005 z 13. apríla 2005, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci Spoločenstva, a (EHS) č. 574/72, ktorým sa stanovuje postup na vykonávanie nariadenia (EHS) č. 1408/71 (Ú. v. EÚ L 117, s. 1).
(
3
)	Zrušené nariadením č. 647/2005.
(
4
)	Nariadenie Rady (EHS) č. 574/72 z 21. marca 1972, ktorým sa stanovuje postup na vykonávanie nariadenia (EHS) č. 1408/71 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodiny, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996 (Ú. v. ES L 28, 1997, s. 1; Mim. vyd. 05/003, s. 3).
(
5
)	Nariadenie (ES) Európskeho parlamentu a Rady č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 166, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72).
(
6
)	Podľa článku 91 nariadenia č. 883/2004 sa toto nariadenie uplatňuje až odo dňa nadobudnutia účinnosti vykonávacieho nariadenia, ktoré ešte nebolo prijaté (pozri návrh Komisie v tejto veci, KOM/2006/0016 v konečnom znení).
(
7
)	Toto ustanovenie v zásade reprodukuje článok 10 ods. 1 nariadenia č. 1408/71.
(
8
)	V tomto zmysle pozri rozsudok z 18. februára 1982, Vermaut, 55/81, Zb. s. 649. V tejto veci Súdny dvor rozhodol, že vnútroštátny orgán príslušný v oblasti starobného dôchodku musí zohľadniť doby poistenia kratšie ako jeden rok, ktoré pracovník dosiahol podľa právnych predpisov. Tieto doby sa v zásade pripočítajú k dobám poistenia dosiahnutým v rámci systémov sociálneho zabezpečenia jedného alebo viacerých ďalších členských štátov, na základe ktorých by vznikli samostatné nároky na dôchodok podľa týchto vnútroštátnych predpisov.
(
9
)	Pozri napríklad rozsudok z 30. apríla 1996, Boukhalfa, C-214/94, Zb. s. I-2253, bod 14.
(
10
)	Už od svojich úplne prvých rozhodnutí v tejto oblasti Súdny dvor systematicky zasadzuje prvé predpisy o sociálnom zabezpečení do tohto širšieho kontextu. Pozri napríklad rozsudky z 19. marca 1964, Unger, 75/63, Zb. s. 177; z 9. júna 1964, Nonnenmacher, 92/63, Zb. s. 557, a z 5. júla 1967, Ciechelski, 1/67 Zb. s. 181.
(
11
)	Pozri PRODROMOS M.: La sécurité sociale à l’épreuve de l’intégration européenne. Bruylant 2003, s. 500.
(
12
)	Členské štáty si zachovávajú právo určiť druhy sociálnych dávok a podmienky ich priznávania, zatiaľ čo právo Spoločenstva stanovuje určité pravidlá a zásady s cieľom zabezpečiť, aby uplatnenie rôznych vnútroštátnych pravidiel nemalo nepriaznivé dôsledky pre osoby, ktoré vykonajú svoje právo na slobodu pohybu v rámci Spoločenstva.
(
13
)	Pozri PRODROMOS M.: dielo už citované v poznámke pod čiarou 11, s. 524.
(
14
)	Pozri rozsudok z 12. októbra 1978, Belbouab, 10/78, Zb. s. 1915.
(
15
)	Tamže, bod 8.
(
16
)	Pozri rozsudok z 11. novembra 1990, C-105/89, Zb. s. I-4211.
(
17
)	Žalobca, narodený v Nigérii, bol britských štátnym príslušníkom až do získania nezávislosti Nigérie v roku 1960, t. j. 13 rokov pred pristúpením Spojeného kráľovstva k ES, a potom sa stal nigérijským občanom. Od roku 1937 žil a pracoval v Belgickom Kongu a platil poistné v belgickom dôchodkovom systéme, až kým toto územie nezískalo nezávislosť 1. júla 1960.
(
18
)	V tomto zmysle pozri rozsudok Belbouab, už citovaný v poznámke pod čiarou 14, bod 7.
(
19
)	V tejto súvislosti možno poukázať na skutočnosť, že už od vyhlásenia rozsudku Belbouab (už citovaný v poznámke pod čiarou 14) bolo zjavné, že prístup na základe nariadenia č. 1408/71 sa líši od prístupu medzinárodných zmlúv o sociálnom zabezpečení, podľa ktorých požiadavky stanovené na priznanie sociálnych dávok musia byť splnené v čase udalosti, ktorá zakladá nárok na vyplatenie dávok, čo v prípade nárokov na dôchodok predstavuje buď dovŕšenie dôchodkového veku, alebo deň podania žiadosti o dôchodok. (Pozri GOSSERIES, PH.: Europe sociale — La libre circulation des travailleurs et les règlements CEE Nos 1408/71 et 1612/68: champ d’application matériel et personnel — règle de l’égalité de traitement. Journal des Tribunaux du travail, 1993, č. 560, s. 273 — 274).
(
20
)	V tomto zmysle pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mischo vo veci Buhari Haji (už citovanej v poznámke pod čiarou 16), bod 11. Generálny advokát Mischo dospel k názoru, že aj keby bol žiadateľ býval štátnym príslušníkom členského štátu Spoločenstva, nemohol by sa spoliehať na článok 10 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, aby vnútroštátny orgán dôchodkového zabezpečenia donútil vyplatiť mu jeho dôchodok na účet vo finančnej inštitúcii nachádzajúcej sa v Zaire alebo v Nigérii.
(
21
)	V tejto súvislosti je dôležité mať na pamäti, že hoci musia byť doby poistenia navzájom uznávané orgánmi dôchodkového zabezpečenia, neznamená to, že sa menia na vnútroštátne doby poistenia.
(
22
)	V tomto zmysle pozri rozsudok z 15. januára 2002, Gottardo, C-55/00 Zb. s. I-413. V predmetnej veci dvojstranná zmluva o sociálnom zabezpečení, uzavretá medzi členským štátom a nečlenskou krajinou, umožňovala štátnym príslušníkom tohto členského štátu zohľadnenie dôb poistenia dosiahnutých v nečlenských krajinách na účely získania nároku na dávky starobného dôchodku. Súdny dvor rozhodol, že pri vykonávaní záväzkov z takýchto medzinárodných dohovorov musia členské štáty dodržiavať povinnosti, ktoré im ukladá právo Spoločenstva. To v danom prípade znamenalo, že orgán sociálneho zabezpečenia tohto členského štátu musel štátnemu príslušníkovi druhého členského štátu priznať výhody, ktoré požívali jeho vlastní štátni príslušníci na základe danej dvojstrannej zmluvy o sociálnom zabezpečení.