62007CC0466
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
PAOLO MENGOZZI
prednesené 6. novembra 2008 (
1
)
Vec C-466/07
Dietmar Klarenberg
proti
Ferrotron Technologies GmbH
„Sociálna politika — Smernica 2001/23/ES — Prevod podniku — Zachovanie práv zamestnancov — Pojem ‚prevod‘ — Právny prevod časti závodu na iný podnik — Organizačná autonómnosť po prevode“
1.
Svojím návrhom na začatie prejudiciálneho konania položil Landesarbeitsgericht Düsseldorf (Nemecko) Súdnemu dvoru otázku týkajúcu sa výkladu článku 1 ods. 1 písm. a) a b) smernice Rady 2001/23/ES z 12. marca 2001 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov (
2
).
2.
Táto otázka bola podaná v rámci sporu medzi Dietmarom Klarenbergom a spoločnosťou Ferrotron Technologies GmbH (ďalej len „Ferrotron“) o pokračovaní pracovnoprávneho vzťahu so žalovanou, ktorý mal žalobca uzatvorený so spoločnosťou Electrotechnology GmbH (ďalej len „spoločnosť ET“).
I — Právny rámec
A — Právo Spoločenstva
3.
Odôvodnenia č. 1 až 3 smernice 2001/23 majú takéto znenie:
„Smernica Rady 77/187/EHS zo 14. februára 1977 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov (
3
) bola podstatne zmenená a doplnená. V záujme jasnosti a racionálnosti by mala byť kodifikovaná.
Hospodárske trendy na úrovni spoločenstva, ako aj na úrovni jednotlivých štátov prinášajú zmeny v štruktúre podnikov v dôsledku prevodov podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov na iných zamestnávateľov v súvislosti so zmluvnými prevodmi alebo zlúčením.
Je potrebné zabezpečiť ochranu zamestnancov pre prípad zmeny zamestnávateľa, najmä postarať sa o to, aby ich práva boli zachované.“
4.
Článok 1 ods. 1 písm. a) a b) smernice 2001/23 stanovuje:
„a)
Táto smernica sa vzťahuje na každý prevod podnikov, závodov alebo časť podniku alebo závodu na iného zamestnávateľa v dôsledku právneho prevodu alebo zlúčenia.
b)
Podľa písmena a) a nasledujúcich ustanovení tohto článku prevod v zmysle tejto smernice je, keď ide o prevod hospodárskeho subjektu, ktorý si ponecháva svoju identitu v zmysle organizovaného zoskupenia zdrojov, ktorého cieľom je vykonávať hospodársku činnosť bez ohľadu na to, či je táto činnosť hlavná, alebo doplnková.“
5.
Podľa článku 3 ods. 1 uvedenej smernice platí:
„Práva a povinnosti prevádzateľa vyplývajúce z pracovnej zmluvy alebo z pracovnoprávneho vzťahu, ktorý existoval ku dňu prevodu, sa z dôvodu tohto prevodu prevedú na nadobúdateľa.“
B — Vnútroštátne právo
6.
Smernica 2001/23 a smernice, ktoré jej predchádzali (
4
), boli do nemeckého práva prebraté § 613a nemeckého občianskeho zákonníka (Bürgerliches Gesetzbuch alebo BGB). Odsek 1 tohto ustanovenia znie:
„Ak je závod alebo časť závodu prevedená na základe právneho úkonu na iného majiteľa, tento majiteľ prevezme práva a povinnosti vyplývajúce z pracovnoprávnych vzťahov existujúcich v čase prevodu.“
II — Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
7.
Pán Klarenberg, žalobca v konaní vo veci samej bol od 1. januára 1989 zamestnaný v spoločnosti ET, ktorá sa zaoberala priemyselnou automatizáciou, ako aj meracou a regulačnou technikou. Dňa 1. mája 1992 bol vymenovaný za vedúceho oddelenia F+E/ET Systeme/Netzwerk/IBS (výskum a vývoj/elektrotechnické systémy/siete/interface a bus systémy) spoločnosti ET. Toto oddelenie sa skladalo z troch skupín: skupina F+E/ET Systeme (výskum a vývoj, elektrotechnické systémy) pod priamym vedením pána Klarenberga, skupina EDV/Netzwerk/Serversysteme/Datensicherung (elektronické spracovanie dát/siete/serverové systémy/zálohovanie dát) a skupina Produktion/Schaltschränke/Platinen (výroba/rozvodové skrine/dosky plošných spojov) pod vedením pána Neumanna, ktorý bol zároveň zástupcom vedúceho celého oddelenia.
8.
Spoločnosť Ferrotron, žalovaná v konaní vo veci samej, sa špecializuje na vývoj a výrobu výrobkov v oblasti meracej a regulačnej techniky pre oceliarsky priemysel.
9.
Dňa 22. novembra 2005 uzatvorila spoločnosť ET so spoločnosťou Ferrotron a jej materskou spoločnosťou so sídlom v USA zmluvu s názvom „Asset and Business Sale and Purchase Agreement“ týkajúcu sa sortimentu týchto výrobkov vyvinutých spoločnosťou ET: ET DecNT (digitálna regulácia elektród elektrických oblúkových pecí), FT7000, ET-TempNet a ET OxyNet (metalurgické meracie systémy). Všetky predmetné výrobky patrili do skupiny F+E/ET Systeme. Na základe tejto zmluvy nadobudla materská spoločnosť žalovanej všetky práva na softvérové vybavenie, patenty, patentové prihlášky a vynálezy týkajúce sa predmetných výrobkov, ako aj na názvy výrobkov a technické know-how technológií. Žalovaná získala vývojový hardvér, zásoby výrobného materiálu a zoznam dodávateľov a zákazníkov. Okrem toho žalovaná prevzala aj niekoľko zamestnancov spoločnosti ET: pána Neumanna, zástupcu vedúceho oddelenia F+E/ET-Systeme/Netzwerk/IBS a troch inžinierov skupiny F+E/ET-Systeme, pánov Hecka, Thiessena a Pavlinu.
10.
Výrobky, ktoré sú predmetom zmluvy, boli zaradené do už existujúceho sortimentu výrobkov ponúkaných spoločnosťou Ferrotron a bývalí zamestnanci spoločnosti ET boli začlenení do existujúcej organizačnej štruktúry žalovanej. Vykonávajú aj úlohy týkajúce sa výrobkov, ktoré nepochádzali zo spoločnosti ET.
11.
Dňa 17. júla 2006 bolo začaté konkurzné konanie týkajúce sa spoločnosti ET.
12.
Žalobou podanou na Arbeitsgericht Wesel pán Klarenberg požadoval, aby bola žalovaná zaviazaná pokračovať v pracovnoprávnom vzťahu uzavretom so spoločnosťou ET a aby ho naďalej zamestnávala. Keď Arbeitsgericht jeho žalobu zamietol, pán Klarenberg podal odvolanie na Landesarbeitsgericht Düsseldorf a navrhoval, aby bola žalovaná zaviazaná naďalej ho zamestnávať ako vedúceho oddelenia za podmienok pracovnej zmluvy uzatvorenej 1. januára 1989 so spoločnosťou ET, subsidiárne navrhol určiť, že medzi účastníkmi konania existuje pracovnoprávny vzťah od 9. decembra 2005.
13.
Landesarbeitsgericht Düsseldorf zastávajúc názor, že rozhodnutie právneho sporu závisí od výkladu smernice 2001/23, podal na Súdny dvor návrh na začatie prejudiciálneho konania o tejto otázke:
„Ide o prevod časti podniku alebo závodu na iného zamestnávateľa v zmysle článku 1 ods. 1 písm. a) a b) smernice 2001/23/ES len v prípade, keď nový zamestnávateľ naďalej vedie časť podniku alebo závodu v organizačnej štruktúre ako autonómnu časť podniku alebo závodu?“
III — Posúdenie
A — Predbežné poznámky o prípustnosti a predmete prejudiciálnej otázky
14.
Spoločnosť Ferrotron spochybňuje, že na rozhodnutie sporu vo veci samej je relevantná prejudiciálna otázka a uvádza v tejto súvislosti tri dôvody.
15.
Po prvé tvrdí, že prevod v zmysle smernice 2001/23 je vylúčený, lebo sa nepreukázalo, že prvky nadobudnuté spoločnosťou Ferrotron predstavujú subjekt, ktorý by bol spôsobilý byť predmetom takého prevodu. Po druhé, aj v prípade, ak by sa vychádzalo z toho, že ide o prevod podniku na základe uvedenej smernice, neznamená to prevod pracovnoprávneho vzťahu žalobcu, pretože činnosti, ktoré vykonával v spoločnosti ET, boli z veľkej časti vykonávané v iných oddeleniach ako v oddelení F+E/ET-Systeme/Netzwerk/IBS, takže sa nemôžu do neho zaradiť (
5
). Po tretie žalovaná tvrdí, že žalobca stratil právo odvolávať sa na prevod svojej pracovnej zmluvy, lebo napriek tomu, že mu bola známa zmluva uzatvorená medzi Ferrotron a spoločnosťou ET, čakal, kým bola platobná neschopnosť spoločnosti ET zjavná, aby uplatnil svoje požiadavky voči žalovanej.
16.
Týmito tvrdeniami žalovaná navrhuje Súdnemu dvoru preskúmať prípustnosť prejudiciálnej otázky so zreteľom na jej potrebu pre rozhodnutie sporu vo veci samej. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry prislúcha len vnútroštátnemu súdu, ktorý rozhoduje spor, posúdiť s ohľadom na osobitosti prerokovávanej veci nevyhnutnosť rozhodnutia o prejudiciálnej otázke pre vydanie vlastného rozsudku, ako aj relevantnosť otázok položených Súdnemu dvoru. (
6
) Z toho vyplýva, že pri otázkach položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento vymedzí na vlastnú zodpovednosť a ktorých presnosť neprináleží preverovať Súdnemu dvoru, platí prezumpcia relevantnosti. (
7
) Odmietnutie návrhu podaného vnútroštátnym súdom je možné len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Spoločenstva nemá žiadnu súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej. (
8
)
17.
Nie je zjavné, že by tvrdenia žalovanej mohli vyvrátiť prezumpciu relevantnosti, ktorá platí podľa judikatúry Súdneho dvora pre otázku, ktorá je predmetom sporu vo veci samej.
18.
Najmä pokiaľ ide o tvrdenie spoločnosti Ferrotron, podľa ktorého nie je preukázaná existencia subjektu, ktorý by mohol byť predmetom prevodu, je potrebné poznamenať, že súd podávajúci návrh na začatie prejudiciálneho konania jasne vychádza z opačného predpokladu, keď uvádza, že skupina F+E/ET-Systeme dotknutá uzatvorenou zmluvou medzi spoločnosťou ET a Ferrotron predstavuje „časť závodu v zmysle článku 613a ods. 1 prvej vety BGB, ktorá bola prevedená na žalovanú tým, že táto nadobudla základné výrobné prostriedky závodu, ako aj s tým súvisiaci zoznam dodávateľov a zákazníkov, že prevzala aj časť zamestnancov ovládajúcich know-how a že jej materská spoločnosť nadobudla práva na hlavné výrobky a technológie.“ (
9
) Vnútroštátny súd naopak vyjadruje pochybnosť, pokiaľ ide o možnosť kvalifikovať sporný postup ako prevod v zmysle vnútroštátnych ustanovení zabezpečujúcich prebratie smernice 2001/23 z dôvodu skutočnosti, že prevedený subjekt si pri nadobúdateľovi nezachoval svoju organizačnú autonómnosť.
19.
Otázka, či v okamihu prevodu existoval subjekt, ktorý by bolo možné previesť, nie je predmetom návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
B — O pojme prevodu v zmysle smernice 2001/23
20.
Smernica 77/187 (
10
) pôvodne neobsahovala pojem prevodu. Táto definícia bola vložená až smernicou 98/50 (
11
) do znenia smernice 77/187 prostredníctvom zmeny a doplnenia jej článku 1. O tejto zmene a doplnení odôvodnenie č. 4 smernice 98/50 uvádza, že úvahy o právnej bezpečnosti a transparentnosti si vyžiadali, aby bola „objasnená právna koncepcia prevodu z hľadiska precedenčného práva Súdneho dvora“ a upresňuje, že toto objasnenie však nezmenilo rozsah pôsobnosti smernice 77/187/EHS, ako ju interpretoval Súdny dvor.
21.
Rovnaká definícia pojmu prevodu, ktorú zaviedla smernica 98/50, je uvedená v článku 1 ods. 1 písm. b) smernice 2001/23, ktorá zrušila smernicu 77/187. Odôvodnenie č. 8 smernice 2001/23 preberá obsah odôvodnenia č. 4 smernice 98/50 a potvrdzuje tak nielen normatívnu kontinuitu, ale aj kontinuitu výkladu so smernicou 77/187 kodifikovanou smernicou 2001/23 (
12
).
22.
Na správne pochopenie pojmu prevodu v zmysle smernice 2001/23 treba teda nevyhnutne zohľadniť judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa smernice 77/187.
23.
Oblasť vecnej pôsobnosti smernice bola od začiatku definovaná obzvlášť široko: smernica sa uplatňuje na všetky prípady „zmeny v dôsledku zmluvného prevodu alebo fúzie fyzickej alebo právnickej osoby zodpovednej za prevádzku podniku a ktorá z tohto dôvodu preberá záväzky zamestnávateľa voči zamestnancom podniku“ (
13
).
24.
V rozsudku Spijkers (
14
) z roku 1986 Súdny dvor na otázku, ktorú položil Hoge Raad der Nederlanden (Holandsko) týkajúcu sa kritérií, ktoré treba zohľadniť pri určení existencie prevodu v zmysle smernice 77/187, poskytol definíciu pojmu prevodu, pričom použil formuláciu, ktorá bola prebratá do ustálenej judikatúry.
25.
V tomto rozsudku Súdny dvor predovšetkým uviedol, že so zreteľom na účel smernice 77/187, ktorým je „zabezpečenie kontinuity pracovnoprávnych vzťahov, ktoré existujú v rámci hospodárskeho subjektu nezávisle od zmeny vlastníka, rozhodujúcim kritériom na preukázanie, či ide o prevod v zmysle tejto smernice a nielen o jednoduchý predaj majetku podniku, je teda to, či si predmetný subjekt zachová svoju identitu“ (
15
). Ďalej Súdny dvor objasnil, že v takom prípade, aký predložil Hoge Raad der Nederlanden na preskúmanie, v ktorom prevádzateľ v okamihu prevodu už nevykonával žiadnu podnikateľskú činnosť, bolo potrebné preskúmať, „či bol predaný ešte existujúci hospodársky subjekt, ako to vyplýva okrem iného zo skutočnosti, že nadobúdateľ skutočne i naďalej pokračoval vo vykonávaní činnosti v rámci rovnakého alebo podobného predmetu, alebo túto činnosť obnovil“ (
16
). Okrem toho Súdny dvor upresnil, že na určenie, či sú tieto podmienky splnené, je potrebné „zohľadniť všetky skutkové okolnosti, ktoré charakterizujú predmetný postup a medzi ktoré patrí najmä typ podniku alebo závodu, o ktorý ide, prevod alebo absencia prevodu hmotného majetku, ako sú budovy a hnuteľné veci, hodnota nehmotného majetku v čase prevodu, prevzatie alebo neprevzatie podstatnej časti zamestnancov novým vedúcim podniku, prevod alebo absencia prevodu zákazníkov, ako aj stupeň podobnosť činností vykonávaných pred prevodom a po ňom a dĺžka prípadného prerušenia týchto činností“ (
17
). Súdny dvor uviedol, že všetky tieto okolnosti „sú iba čiastkovými aspektmi celkového posúdenia, ktoré treba vykonať, a teda nemožno ich posudzovať izolovane“ (
18
). Na záver poukázal na to, že posúdenie skutkového stavu, ktoré je nevyhnutné na určenie, či došlo k prevodu v zmysle smernice, spadá do právomoci vnútroštátneho súdu, ktorý pritom musí zohľadniť kritériá výkladu stanovené Súdnym dvorom.
26.
V rozsudku Spijkers, ako aj vo veľkej časti neskoršej judikatúry (
19
), prinajmenšom asi do konca 90. rokov, Súdny dvor kládol osobitný dôraz na okolnosť, že nadobúdateľ pokračoval vo vykonávaní podnikateľskej činnosti prevádzateľa alebo podobnej činnosti alebo ju obnovil. Zdalo sa, že schopnosť prevedeného hospodárskeho subjektu nestratiť svoju identitu v podstate splýva s jej schopnosťou „zostať funkčnou a výkonnou“ (
20
) po prevode. Tento výklad bol posilnený tým, že jedinými prípadmi, v ktorých Súdny dvor vylúčil existenciu prevodu, boli prípady týkajúce sa úpadku alebo likvidácie podniku. (
21
) Súdny dvor však aj v rámci tejto judikatúry vždy rozlišoval medzi konaniami o konkurze, ktorých cieľom je likvidácia majetku a konaniami, ktoré predpokladajú pokračovanie v hospodárskej činnosti: v prípade posledného uvedeného príkladu smernica zostáva uplatniteľná. (
22
)
27.
Rozsudok Süzen (
23
) však priniesol zmenu prístupu v porovnaní s predchádzajúcimi rozhodnutiami.
28.
V tejto veci mal Súdny dvor rozhodnúť, či sa smernica 77/187 má uplatniť aj v prípade, keď obstarávateľ, ktorý zveril upratovanie svojich priestorov jednému podnikateľovi, zmluvu s týmto vypovedal, a na vykonávanie podobných prác uzatvoril zmluvu s druhým podnikateľom bez toho, aby bol tento postup spojený s prevodom hmotných či nehmotných prostriedkov alebo s prevzatím druhým podnikateľom podstatnej časti zamestnancov poverených už prvým podnikateľom plnením zmluvy. Súdny dvor najskôr definoval pojem hospodárskeho subjektu ako „organizovaný súbor osôb a prvkov umožňujúcich vykonávať hospodársku činnosť, ktorou sa sleduje vlastný cieľ“ (
24
) a Súdny dvor uviedol, že „samotná okolnosť, že služby poskytované starým a novým dodávateľom sú podobné, nedovoľuje dospieť k záveru, že došlo k prevodu hospodárskeho subjektu“. Súdny dvor ďalej pokračuje, že totiž „subjekt nemožno redukovať len na činnosť, ktorou je poverený“, ale „jeho identita vyplýva aj z iných prvkov, ako sú jeho zamestnanci, vedúci zamestnanci, organizácia jeho práce, metódy prevádzky a prípadne prevádzkové prostriedky, ktorými disponuje“. (
25
)
29.
Tento prístup sa udržal aj v následne vydaných rozsudkoch (
26
), v ktorých sa oslabil význam kritéria pokračovania činností podniku nadobúdateľom a zdôraznil sa význam posúdenia všetkých okolností, ktorými sa prevod vyznačuje. V rámci tohto posúdenia sa však význam jednotlivých zohľadňovaných okolností líši podľa charakteristických znakov konkrétneho prípadu (
27
) bez toho, aby bolo možné izolovať jednu okolnosť, ktorá by in abstracto prevážila nad ostatnými. Súdny dvor preto naopak určil, že „zachovanie práv zamestnancov, ktoré je účelom smernice… nemôže závisieť od posúdenia iba jednej okolnosti“ (
28
), aj keď patrí medzi prvky, na základe ktorých sa má uskutočniť posúdenie.
30.
Súdny dvor tak považoval za významnú, ale nie rozhodujúcu okolnosť, že podnik bol v okamihu prevodu dočasne uzavretý, a preto nemal žiadnych aktívne pracujúcich zamestnancov, a to najmä v prípade podnikov so sezónnou prevádzkou (
29
). Takisto podľa Súdneho dvora okolnosť, že nedošlo k prevodu prevádzkových prostriedkov, aj keď patrí medzi kritériá, na základe ktorých sa má uskutočniť celkové posúdenie predmetného postupu, nemôže viesť k vylúčeniu takých postupov z pôsobnosti smernice (
30
), ibaže by išlo o podniky činné v oblastiach, v ktorých „hmotné prevádzkové prostriedky majú podstatný význam pre výkon činnosti“ (
31
). Okrem toho prevzatie podstatnej časti zamestnancov predchádzajúceho zamestnávateľa, pokiaľ ide o ich počet a schopnosti, môže spolu s pokračovaním činnosti byť dostatočným na uznanie existencie prevodu v zmysle smernice v odvetviach, ktoré sú založené hlavne na ľudskej práci (
32
), v iných prípadoch však táto okolnosť nemusí byť rozhodujúca (
33
). Napokon v rozsudku Mayeur (
34
), Súdny dvor potvrdil, že nemožno vylúčiť, „že za určitých okolností také prvky, ako je organizácia, fungovanie, financovanie, riadenie a uplatniteľné právne prepisy charakterizujú hospodársky subjekt tak, že zmena týchto prvkov z dôvodu prevodu tohto subjektu vedie k zmene jeho identity“ (
35
). Vylúčil však tento prípad vo veci, v ktorej išlo o to, že „obec, právnická osoba verejného práva konajúca podľa osobitných predpisov správneho práva sama prevzala činnosti v oblasti reklamy a informácií o službách ponúkané verejnosti, ktoré boli dovtedy vykonávané v záujme obce neziskovým združením, právnickou osobou súkromného práva“ (
36
). Treba však poznamenať, že Súdny dvor priznal v uvedenom rozsudku medzi rôznymi zohľadňovanými faktormi osobitný význam pokračovaniu v činnosti predtým vykonávanej združením obcou, a to najmä tej časti, ktorá súvisela s pracovným zaradením žalobcu v konaní vo veci samej (
37
).
31.
Z vyššie uvedenej stručnej analýzy je zrejmé, že Súdny dvor pri posudzovaní, či ide o prevod v zmysle smernice 77/187, vychádza v zásade z prístupu založenom na posudzovaní každého prípadu zvlášť.
32.
Týmto prístupom si Súdny dvor nepochybne, ako už v minulosti uviedol generálny advokát La Pergola, zachoval „vítanú pružnosť pri uplatňovaní kritérií vo vzťahu k rôznym situáciám, ku ktorým môže dôjsť v rámci hospodárstva Spoločenstva“ (
38
), ale súčasne sa zdržal vymedzenia základného jadra pojmu prevodu podniku, teda jeho minimálneho obsahu — toho, čo v konkrétnom prípade umožňuje odlíšiť prevod podniku od jednoduchého prevodu majetku podniku — v dôsledku čoho sú hranice rozsahu ochrany podľa smernice pružnejšie, ale aj menej jasné.
33.
So zreteľom na uvedené sa budem ďalej venovať preskúmaniu prejudiciálnej otázky vnútroštátneho súdu.
C — O prejudiciálnej otázke
34.
Súd podávajúci návrh na začatie prejudiciálneho konania sa Súdneho dvora v podstate pýta, či na základe článku 1 ods. 1 písm. a) a b) smernice 2001/23 ide o prevod časti podniku, prípadne časti závodu v prípade, keď nadobúdateľ nezachová organizačnú autonómnosť nadobudnutých prvkov, ale začlení ich do svojej existujúcej štruktúry. Podľa toho, čo uvádza návrh na začatie prejudiciálneho konania, nedávna judikatúra Bundesarbeitsgericht smeruje za takých okolností k záveru, že ide o jednoduchý prevod majetku a vylučuje prevod v zmysle vnútroštátnej právnej úpravy preberajúcej smernicu.
35.
Žalovaná vo veci samej s odkazom na judikatúru Bundesarbeitsgericht, tvrdí, že prevedený subjekt si nezachová svoju identitu, pokiaľ v dôsledku prevodu stratí svoju organizačnú autonómnosť, ako je to v prípade, keď nadobúdateľ nadobudnuté zdroje začlení do úplne novej štruktúry. V prejednávanej veci je organizácia práce spoločnosti Ferrotron založená na rozdelení práce podľa oblasti činností, a nie ako je to v prípade spoločnosti ET, podľa sortimentu výrobkov. Zamestnanci spoločnosti ET, ako aj rôzne prvky prevzaté spoločnosťou Ferrotron, boli preto začlenené do štruktúry spoločnosti nadobúdateľa na základe novej organizácie práce.
36.
Nemecká vláda a Komisia Európskych spoločenstiev zastávajú odlišný názor. Odkazujúc na judikatúru Súdneho dvora tvrdia, že existencia prevodu v zmysle smernice 2001/23 má byť určená v rámci celkového posúdenia, ktoré zohľadňuje všetky relevantné faktory. Zachovanie organizačnej autonómnosti prevedeného subjektu je iba jedným z kritérií, na základe ktorých sa má urobiť posúdenie.
37.
Tento posledný uvedený názor zastávam aj ja.
38.
Tento názor je predovšetkým v súlade s terajším prístupom Súdneho dvora, ktorý vychádza z posúdenia každého prípadu zvlášť a s jeho zdôraznením významu posúdenia každého postupu so zreteľom na všetky okolnosti, ktoré ho charakterizujú. Tento prístup sa zdá byť metodologicky nezlučiteľný s vylúčením existencie prevodu podniku v zmysle smernice 2001/23 na základe zohľadnenia iba jedného prvku vytrhnutého z kontextu celkového posúdenia. (
39
)
39.
Je pravda, že vo všeobecnosti faktor, ktorý predstavuje organizácia je nápomocný pri definovaní „identity“ prevedeného hospodárskeho subjektu (
40
) a že, ako uznal Súdny dvor v rozsudku Mayeur (
41
), v určitých prípadoch môže rovnako ako iné faktory, napríklad fungovanie, financovanie, riadenie a uplatniteľné právne predpisy, charakterizovať dotknutý hospodársky subjekt tak, že zmena týchto prvkov v dôsledku prevodu vedie k zmene identity subjektu (
42
).
40.
V judikatúre je však možné nájsť rôzne príklady rozhodnutí, kde Súdny dvor rozhodol, že zmena v organizačnej štruktúre prevedeného subjektu (
43
) alebo zmena v organizácii práce (
44
) nemajú takú povahu, aby vylúčili existenciu prevodu v zmysle smernice, a to aj v prípade, keď by také zmeny zahŕňali radikálnu transformáciu spôsobu riadenia prevedeného subjektu, ktorá by mala vplyv na možnosť pokračovania pracovnoprávnych vzťahov prevedených zamestnancov s nadobúdateľom (
45
).
41.
Na podporu svojho stanoviska žalovaná s odkazom na pojem hospodárskeho subjektu, definovaného judikatúrou a prevzatého do článku 1 ods. 1 písm. b) smernice 2001/23, tvrdí, že subjekt si zachová svoju identitu len v prípade, keď je pri nadobúdateľovi zachovaná organizačná väzba spájajúca celok tvorený osobami a vecami, ktorý predstavuje prevedený subjekt.
42.
Na základe článku 1 ods. 1 písm. b) smernice 2001/23 sa pod prevodom v zmysle tejto smernice rozumie prevod hospodárskeho subjektu ako „organizovaného zoskupenia zdrojov, ktorého cieľom je vykonávať hospodársku činnosť bez ohľadu na to, či je táto činnosť hlavná, alebo doplnková“, ktorý si napriek prevodu, ponecháva svoju identitu. Uvedené ustanovenie totiž uvádza faktor organizácie ako prvok definujúci pojem „hospodársky subjekt“ a charakterizuje jeho identitu. Podľa môjho názoru je potrebné tento odkaz chápať v tom zmysle, že sa netýka tak špecifickej organizácie rôznych faktorov stanovenej podnikateľom, ale skôr väzby vzájomnej závislosti a dopĺňania sa existujúcej medzi týmito faktormi, ktorá vedie k tomu, že tieto faktory spoločne prispievajú k výkonu určitej hospodárskej činnosti.
43.
Opačne v porovnaní s tým, čo tvrdí žalovaná, sa zdá, že táto väzba nie je nevyhnutne vylúčená pri začlenení prevedeného subjektu do štruktúry nadobúdateľa, za predpokladu, že sa odlišuje sa od štruktúry prevádzateľa, pokiaľ ide o veľkosť a/alebo spôsob organizácie.
44.
Inak povedané, zachovanie identity prevedeného subjektu nevyžaduje zachovanie jej „organizačnej autonómnosti“, ktorá sa má chápať v zmysle štrukturálnej autonómnosti, ako ju poníma žalovaná, ale vyžaduje zachovanie funkčnej a účelovej väzby medzi rôznymi prevedenými faktormi, ktoré umožňujú nadobúdateľovi ich využitie, aj keď sú začlenené do novej odlišnej organizačnej štruktúry na účely vykonávania konkrétnej hospodárskej činnosti.
45.
Vo veci samej spoločnosť Ferrotron nadobudla súbor faktorov určených na výrobu a uvedenie na trh určitých výrobkov a v rozpore s tým, čo na pojednávaní tvrdil zástupca žalovanej, tento postup sa neobmedzil len na posilnenie personálu spoločnosti Ferrotron, ale jej umožnil pridať k výrobkom, ktoré ponúka, nový sortiment výrobkov. Okrem toho je nesporné, že spoločnosť Ferrotron pokračovala v činnosti, ktorú predtým vykonávala spoločnosť ET s využitím organizovaného zoskupenia osobných, hmotných a nehmotných prvkov, ktoré nadobudla od spoločnosti ET, aj keď prevedení zamestnanci sú začlenení do štruktúry žalovanej a vykonávajú svoje úlohy v úplne odlišnom organizačnom rámci ako predtým.
46.
Za týchto okolností možno vychádzať z toho, že i napriek zmenám v organizácii práce v dôsledku prevodu nezanikla väzba medzi rôznymi prvkami nadobudnutými spoločnosťou Ferrotron označovaných ako „organizované zoskupenie prostriedkov, ktorého cieľom je vykonávať hospodársku činnosť“. Skutočnosť, že podľa osobitného zmluvného ustanovenia mala spoločnosť ET v priebehu dvoch rokov po prevode poskytnúť spoločnosti Ferrotron v prípade nedostatočného počtu už prevedených zamestnancov dodatočne kvalifikovaných zamestnancov, alebo subsidiárne zabezpečiť školenie zamestnancov spoločnosti Ferrotron, jasne ukazuje, že samotná nadobúdateľská spoločnosť uznala vzťah vzájomnej závislosti existujúci medzi rôznymi nadobudnutými faktormi výroby a nevyhnutnosť zachovania tohto vzťahu z hľadiska pokračovania v predmetnej činnosti.
47.
Vnútroštátnemu súdu však prislúcha, aby, pri zohľadnení všetkých okolností, ktoré charakterizujú predmetný postup a jednotlivých relevantných faktorov, ku ktorým patrí i faktor organizácie v zmysle vyššie uvedenom (
46
), vykonal posúdenie na účely určenia, či si v prejednávanej veci prevedený subjekt v dôsledku prevodu zachoval svoju identitu, ako to vyžaduje judikatúra Súdneho dvora.
48.
Žalovaná tvrdí, že cieľ sledovaný smernicou 2001/23, teda zachovanie pracovných zmlúv zamestnancov dotknutých prevodom, sa v každom prípade nemôže dosiahnuť, keď hospodársky subjekt v dôsledku prevodu stratí svoju organizačnú autonómnosť. Z tohto hľadiska zdôrazňuje, že v rámci novej organizácie práce, ktorú zvolila spoločnosť Ferrotron, neexistuje pracovné zaradenie zodpovedajúce pracovnému miestu, ktoré mal pán Klarenberg v spoločnosti ET.
49.
Argument v istom zmysle podobný argumentu spoločnosti Ferrotron predniesla Francúzska republika vo veci, v ktorej bolo rozhodnuté rozsudkom Mayeur (
47
). V snahe vylúčiť existenciu prevodu v zmysle smernice 77/187 v tejto veci francúzska vláda okrem iného poukázala na to, že subjekt verejného práva, ktorý prevezme činnosť skôr vykonávanú právnickou osobou súkromného práva, je podľa vnútroštátneho práva povinný skončiť pracovnoprávne vzťahy uzatvorené s poslednou uvedenou. Súdny dvor zastával názor, že nemožnosť pokračovať v pracovnoprávnom vzťahu s nadobúdateľom nemá vplyv na posúdenie existencie prevodu. Uviedol, že povinnosť skončiť pracovnoprávny vzťah prináša na základe článku 4 ods. 2 smernice 77/187 zmenu pracovných podmienok v neprospech zamestnanca, ktorá priamo vyplýva z prevodu s tým následkom, že skončenie týchto pracovnoprávnych vzťahov sa pripisuje zamestnávateľovi. (
48
)
50.
Na záver mojej analýzy chcem ešte uviesť poslednú úvahu. Prípad, že dôjde k prevodu, ktorého predmetom nie je celý podnik, ale len jeho časť, je výslovne upravený v smernici 2001/23, ktorá rozširuje osobitnú ochranu na zamestnancov dotknutých týmto postupom. Práve v týchto prípadoch existuje nebezpečenstvo, že hranica medzi prevodom a jednoduchým predajom prostriedkov výroby sa zúži natoľko, že určenie kritérií umožňujúcich rozlíšiť medzi týmito dvoma prípadmi bude háklivejšie, a zvýši sa tak nebezpečenstvo, že z pôsobnosti smernice budú vylúčené situácie, na ktoré by sa smernica mala vzťahovať. V prípade, že skutočnosť začlenenia prevedených prvkov do organizačnej štruktúry podniku nadobúdateľa by mala byť sama osebe dostatočná na vylúčenie prevodu v zmysle smernice, v dôsledku čoho by bolo zvlášť ťažké stanoviť uplatnenie tejto smernice v prípade prevodu časti podniku alebo závodu, pokiaľ predmetom tohto postupu, ako je to v prejednávanom prípade, je prevod jednej časti činností medzi podnikmi, ktoré podnikajú na rovnakom trhu a obidva majú vlastnú organizačnú štruktúru.
51.
Z uvedených úvah vyplýva, že skutočnosť, že prevedenú časť podniku alebo závodu nový podnikateľ nevedie ďalej ako autonómnu časť podniku alebo závodu z hľadiska organizácie, nepostačuje na to, aby sa vylúčila existencia prevodu v zmysle smernice 2001/23.
IV — Návrh
52.
Z dôvodov uvedených vyššie navrhujem Súdnemu dvoru odpovedať na prejudiciálnu otázku, ktorú položil Landesarbeitsgericht Düsseldorf takto:
Článok 1 ods. 1 písm. a) a b) smernice Rady 2001/23/ES z 12. marca 2001 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov sa má vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že prevedenú časť podniku alebo závodu nový podnikateľ nevedie ďalej ako autonómnu časť podniku alebo závodu z hľadiska organizácie, nepostačuje na to, aby sa vylúčila existencia prevodu v zmysle smernice 2001/23, pokiaľ si prevedený subjekt zachová svoju identitu.
(
1
)	Jazyk prednesu: taliančina.
(
2
)	Ú. v. ES L 82, s. 16; Mim. vyd. 05/004, s. 98.
(
3
)	Ú. v. ES L 61, s. 26.
(
4
)	Smernica Rady 77/187 a smernica Rady 98/50/ES z 29. júna 1998, ktorá zmenila a doplnila smernicu 77/187 (Ú. v. ES L 201, s. 88).
(
5
)	Treba pripomenúť, že Súdny dvor už v rozsudku zo 7. februára 1985, Botzen a i., (186/83, Zb. s. 519) mal možnosť vyjadriť sa k návrhu na začatie prejudiciálneho konania, v rámci ktorého vznikla otázka podobná otázke, akú spoločnosť Ferrotron uvádza v druhej časti svojho tvrdenia. V uvedenom rozsudku Súdny dvor upresnil, že v prípade, že sa prevod týka iba závodu alebo časti závodu, teda časti podniku, ochrana poskytovaná smernicou sa vzťahuje na zamestnancov zamestnaných v tejto časti podniku, pretože „pracovnoprávny vzťah sa v podstate vyznačuje existujúcim vzťahom medzi zamestnancom a tou časťou podniku, ku ktorej patrí na účely plnenia svojej úlohy“ (bod 15). Okrem toho Súdny dvor v rozsudku z 24. januára 2002, Temco (C-51/00, Zb. s. I-969) uviedol, že v prípade prevodu časti závodu „okolnosť, že prevedený podnik po prevzatí jednej z jeho činností iným podnikom ďalej existuje a že si ponechal časť zamestnancov využívaných na túto činnosť, nemá vplyv na kvalifikáciu prevodu v zmysle smernice, pokiaľ činnosť, ktorej sa vzdal, ako taká predstavuje hospodársky subjekt“ (bod 29).
(
6
)	Pozri rozsudky z 5. decembra 2000, Guimont, C-448/98, Zb. s. I-10663, bod 22, a z 5. marca 2002, Reisch a i., C-515/99, C-519/99 až C-524/99 a C-526/99 až C-540/99, Zb. s. I-2157, bod 25.
(
7
)	Rozsudok z 1. decembra 2005, Burtscher, C-213/04, Zb. s. I-10309, bod 35.
(
8
)	Rozsudok zo 6. júna 2000, Angonese, C-281/98, Zb. s. I-4139, bod 18.
(
9
)	Pozri časť II bod 3 návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
(
10
)	Pozri bod 3 návrhov.
(
11
)	Pozri poznámku pod čiarou 4.
(
12
)	Pozri odôvodnenie č. 1 smernice 2001/23.
(
13
)	Rozsudky zo 17. decembra 1987, Ny Mølle Kro, 287/86, Zb. s. 5465, bod 12; z 5. mája 1988, Berg a Busschers, 144/87 a 145/87, Zb. s. 2559, bod 17, a z 15. júna 1988, Bork International a i., 101/87, Zb. s. 3057, bod 13.
(
14
)	Rozsudok z 18. marca 1986, 24/85, Zb. s. 1119.
(
15
)	Bod 11, kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
16
)	Body 12 a 15.
(
17
)	Bod 13.
(
18
)	Bod 13.
(
19
)	Pozri najmä rozsudky z 10. februára 1988, Daddy’s Dance Hall, 324/86, Zb. s. 739, bod 10; Bork International a i., už citovaný v poznámke pod čiarou 13 vyššie, bod 14; z 19. mája 1992, Redmond Stichting, C-29/91, Zb. s. I-3189, bod 31; z 12. novembra 1992, Watson Rask a Christensen, C-209/91, Zb. s. I-5755, bod 19, a zo 7. marca 1996, Merckx a Neuhuys, C-171/94 a C-172/94, Zb. s. I-1253, bod 16.
(
20
)	Výraz je prebratý z návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Mancini vo veci Berg a Busschers, už citované v poznámke pod čiarou 13, Zb. s. 2573.
(
21
)	Rozsudky zo 7. februára 1985, Abels, 135/83, Zb. s. 469, a z 11. júla 1985, Danmols Inventar, 105/84, Zb. s. 2639.
(
22
)	Pozri rozsudky z 25. júla 1991, d’Urso a i., C-362/89, Zb. s. I-4105; zo 7. decembra 1995, Spano a i., C-472/93, Zb. s. I-4321, body 24 až 29, a z 12. marca 1998, Dethier Équipement, C-319/94, Zb. s. I-1061, body 31 a 32.
(
23
)	Rozsudok z 11. marca 1997, C-13/95, Zb. s. I-1259.
(
24
)	Bod 13. Už v rozsudku z 19. septembra 1995, Rygaard (C-48/94, Zb. s. I-2745, bod 20), Súdny dvor upresnil, že na uplatnenie smernice 77/187, je potrebné, „aby sa prevod týkal stabilného hospodárskeho subjektu, ktorého činnosť nie je obmedzená na vykonanie určitého zámeru“.
(
25
)	Bod 15, kurzívou zvýraznil generálny advokát. Vo svojich návrhoch generálny advokát La Pergola navrhol Súdnemu dvoru, aby sa vzdal kritéria pokračovania v hospodárskej činnosti v prospech kritéria prevodu hmotného majetku medzi prevádzateľom a nadobúdateľom.
(
26
)	Pozri rozsudky z 10. decembra 1998, Hernández Vidal a i., C-127/96, C-229/96 a C-74/97, Zb. s. I-8179, bod 30; z 10. decembra 1998, Hidalgo a i., C-173/96 a C-247/96, Zb. s. I-8237, bod 30; z 25. januára 2001, Liikenne, C-172/99, Zb. s. I-745, bod 34, a z 20. novembra 2003, Abler a i., C-340/01, Zb. s. I-14023, bod 35.
(
27
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky Süzen, už citovaný v poznámke pod čiarou 23, bod 18, a Hernández Vidal a i., už citovaný v predchádzajúcej poznámke pod čiarou, bod 31; Temco, už citovaný v poznámke pod čiarou 5, bod 25; z 9. decembra 2004, Komisia/Taliansko (C-460/02, Zb. s. I-11547, bod 41); z 15. decembra 2005, Güney-Görres a Demir (C-232/04 a C-233/04, Zb. s. I-11237, bod 35), a Liikenne, už citovaný v predchádzajúcej poznámke pod čiarou, bod 35.
(
28
)	Pozri rozsudok zo 14. apríla 1994, Schmidt, C-392/92, Zb. s. I-1311, bod 16. Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
29
)	Pozri rozsudok Ny Mølle Kro, už citovaný v poznámke pod čiarou 13, body 19 a 20.
(
30
)	Rozsudky Schmidt, už citovaný v poznámke pod čiarou 28, bod 16; Merckx a Neuhuys, už citovaný v poznámke pod čiarou 19, bod 21; Süzen, už citovaný v poznámke pod čiarou 23, bod 17, et Temco, už citovaný v poznámke pod čiarou 5, bod 25.
(
31
)	Rozsudok Liikenne, už citovaný v poznámke pod čiarou 26, body 39 až 42. V tomto rozsudku Súdny dvor vylúčil uplatnenie smernice na nového dodávateľa vo verejnej zákazke na služby v oblasti verejnej autobusovej dopravy, aj keď nový úspešný uchádzač o zákazku prevzal podstatnú časť zamestnancov predchádzajúceho dodávateľa, ako aj zákazníkov.
(
32
)	Pozri rozsudky Süzen, už citovaný v poznámke pod čiarou 23, bod 21; Hernández Vidal a i., už citovaný v poznámke pod čiarou 26, bod 32; Hidalgo a i., už citovaný v poznámke pod čiarou 26, bod 32, a Temco, už citovaný v poznámke pod čiarou 5, bod 26.
(
33
)	Pozri napríklad rozsudky už citované v poznámke pod čiarou 26, Liikenne a Abler a i., bod 37.
(
34
)	Rozsudok z 26. septembra 2000, C-175/99, Zb. s. I-7755, bod 49.
(
35
)	Bod 53.
(
36
)	Výrok rozsudku.
(
37
)	Bod 54.
(
38
)	Návrhy prednesené vo veci Süzen, už citované v poznámke pod čiarou 23.
(
39
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok Schmidt, už citovaný v poznámke pod čiarou 28.
(
40
)	Pozri rozsudok Süzen, už citovaný v poznámke pod čiarou 23 a judikatúru už citovanú v poznámke pod čiarou 26.
(
41
)	Už citovaný v poznámke pod čiarou 34.
(
42
)	Bod 53.
(
43
)	Pozri napríklad rozsudky Merckx a Neuhuys, už citovaný v poznámke pod čiarou 19, a z 13. septembra 2007, Jouini a i., C-458/05, Zb. s. I-7301.
(
44
)	Napríklad rozhodnutie prevziať upratovanie priestorov prostredníctvom vlastných zamestnancov spôsobuje zmenu v organizácii práce, ale nevedie k vylúčeniu existencie prevodu, pozri najmä rozsudok Hernández Vidal a i., už citovaný v poznámke pod čiarou 26.
(
45
)	Pozri rozsudok Mayeur, už citovaný v poznámke pod čiarou 34.
(
46
)	Pozri body 42 až 44.
(
47
)	Už citovaný v poznámke pod čiarou 34.
(
48
)	Bod 56.