62008CC0453_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A jelen ügyben a Simvoulio tis Epikratias (Görög Köztársaság) az EK 234. cikk (jelenleg EUMSZ 267. cikk) alapján a földközi‑tengeri halászati erőforrások védelme érdekében bizonyos technikai intézkedések megállapításáról szóló 1994. június 27‑i 1626/94 tanácsi rendelet(2) értelmezésére vonatkozó két kérdést terjesztett a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra. A kérdések arra irányulnak, hogy fenntarthat‑e egy tagállam (és ha igen, milyen feltételekkel) az 1626/94 rendeletben foglaltakat kiegészítő, egy meghatározott halászati eszköz használatának teljes tilalmára irányuló nemzeti intézkedést, ha ezen eszköz használatát a rendelet rendelkezései főszabály szerint megengedik.
II – Jogi háttér
A – A közösségi rendelkezések
1. A 2371/2002 rendelet
2. A halászati erőforrások közös halászati politika alapján történő védelméről és fenntartható kiaknázásáról szóló, 2002. december 20‑i 2371/2002/EK tanácsi rendelet(3) „Hatály” címet viselő 1. cikke kimondja:
„(1) A közös halászati politika kiterjed az élő vízi erőforrások és az akvakultúra védelmére, kezelésére és kiaknázására, valamint a halászati és akvakultúra‑termékek feldolgozására és kereskedelmi forgalomba hozatalára ott, ahol e tevékenységeket a tagállamok területén, [az Unió] vize[i]n, [az uniós] halászhajókon, vagy – a lobogó szerinti állam elsődleges felelősségének sérelme nélkül – a tagállamok állampolgárai végzik.
(2) A közös halászati politika összefüggő intézkedéseket biztosít a következőkre vonatkozóan:
a) az élő vízi erőforrások védelme, kezelése és kiaknázása;
b) a halászat környezeti hatásának korlátozása;
c) a vizekhez és az erőforrásokhoz való hozzáférés feltételei;
d) a strukturális politika és a flottakapacitás irányítása;
e) ellenőrzés és végrehajtás;
f) akvakultúra;
g) a piacok közös szervezése; és
h) nemzetközi kapcsolatok.”
3. A 2371/2002 rendelet „Célkitűzések” címet viselő 2. cikke előírja:
„(1) A közös halászati politika fenntartható gazdasági, környezeti és társadalmi feltételekkel biztosítja az élő vízi erőforrások kiaknázását.
E célból a Közösség az elővigyázatosság elvét alkalmazza azon intézkedések meghozatalakor, amelyek az élő vízi erőforrások védelmére és megőrzésére vonatkoznak, azért, hogy biztosítsák azok fenntartható kiaknázását, és hogy a lehető legkisebbre csökkentsék a halászati tevékenységnek a tengeri ökoszisztémára gyakorolt hatását. A Közösség a halászati gazdálkodás esetében az ökoszisztéma‑alapú szemlélet progresszív alkalmazására törekszik. A gazdaságilag életképes és versenyképes halászati és akvakultúra‑ágazaton belül hozzá kell járulnia a hatékony halászati tevékenységekhez, megfelelő életszínvonalat biztosítva azok számára, akiknek megélhetése a halászati tevékenységektől függ, valamint figyelembe véve a fogyasztók érdekeit is.
(2) A közös halászati politikát a helyes kormányzás következő elvei vezérlik:
a) a felelősségek egyértelmű meghatározása közösségi, nemzeti és helyi szinteken;
b) olyan megbízható tudományos szakvéleményeken alapuló döntéshozatali folyamat, amely kellő időben eredményeket hoz;
c) az érdekeltek széles körű bevonása a politika minden szakaszába a koncepciótól a megvalósításig;
d) összeegyeztethetőség a többi közösségi politikával, különösen a környezetvédelmi, szociális, regionális, fejlesztési, egészségügyi és fogyasztóvédelmi politikával.”
4. A 2371/2002 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„A 2. cikk (1) bekezdésében említett célok elérése érdekében a Tanács meghozza azokat a közösségi intézkedéseket, amelyek szabályozzák a vizekhez és az erőforrásokhoz való hozzájutást és a halászati tevékenységek fenntartható végzését.”
5. A 2371/2002 rendeletnek a „A 12 tengeri mérföldes övezeten belül alkalmazandó tagállami intézkedések” címet viselő 9. cikke kimondja:
„(1) A tagállam megkülönböztetésmentes intézkedéseket hozhat a partvonalától számított 12 tengeri mérföldes övezeten belül a halászati erőforrások védelmére és kezelésére, valamint a halászat tengeri ökoszisztémára gyakorolt hatásának minimalizálására vonatkozóan, amennyiben a Közösség nem fogadott el egyedi intézkedéseket e terület védelmére és kezelésére vonatkozóan. A tagállami intézkedésnek összhangban kell lennie a 2. cikkben megállapított célokkal, és nem lehet szigorúbb a meglévő közösségi jogszabályoknál.
Ha a tagállam által hozott intézkedés várhatóan hatással lesz más tagállam hajóira, akkor az ilyen intézkedést csak azt követően lehet elfogadni, hogy a Bizottság, a tagállam és az érintett regionális tanácsadó testület egyeztetett a magyarázó okmánnyal kísért intézkedéstervezetről.
[…]”
6. A 2371/2002 rendelet 10. cikke előírja:
„A csak a saját lobogójuk alatt hajózó halászhajókra alkalmazandó tagállami intézkedések
A tagállam intézkedést hozhat a felségterületéhez vagy joghatósága alá tartozó vizek állományának védelmére és kezelésére, amennyiben:
a) az intézkedés csak az érintett tagállam lobogója alatt hajózó és a Közösségben nyilvántartott halászhajókra alkalmazandó, vagy a nem halászhajóval végzett halászati tevékenységek esetében az érintett tagállamban székhellyel rendelkező személyekre; és
b) az intézkedés megfelel a 2. cikk (1) bekezdésében meghatározott céloknak, és nem kevésbé szigorú, mint a[z Európai Unió] meglévő […] jogszabály[ai].”
2. Az 1626/94 rendelet
7. Az 1626/94 rendelet második, negyedik, nyolcadik és kilencedik preambulumbekezdései a következőképpen rendelkeznek:
„ […] eljött az ideje annak, hogy a Földközi‑tenger körülményeihez igazított összehangolt gazdálkodási rendszer bevezetésével orvosolják a Földközi‑tenger erőforrásait napjainkban érintő problémákat, és eközben figyelembe vegyék az egyes tagállamokban hatályos rendeleteket [helyesen: szabályozásokat], és ez utóbbiakat az állomány védelmében kiegyensúlyozottan és lehetőség szerint fokozatosan kiigazítsák”;
„mivel be kell tiltani az olyan felszereléseket, melyeknek a Földközi‑tengeren való használata nagymértékben hozzájárul a tengeri környezet pusztításához vagy bizonyos állományok kiapadásához; mivel a parti övezetet [helyesen: parti övezet egy részét] fenn kell tartani a kisebb mennyiségeket halászó, igényes felszereléseket használó, kisipari jellegű halászok számára […]”;
„mivel meg kell őrizni annak lehetőségét, hogy az egyes tagállamok bevezethessenek olyan intézkedéseket, amelyek kiegészítik a rendelet által létrehozott rendszer minimumkövetelményeit vagy a halászati tevékenységet végzők közötti kapcsolatokat szabályozó intézkedéseket, vagy túlmutatnak azokon; mivel az ilyen intézkedések fenntartásának vagy bevezetésének előfeltétele, hogy a Bizottság megvizsgálja, hogy összhangban vannak‑e az említett intézkedések a Közösség jogszabályaival [helyesen: a közösségi joggal] és a közös halászati politikával”;
„mivel meghatározott ideig, és azzal az eljárással összhangban, amely a lehetséges minimumra korlátozza az erőforrásokat és a Közösség halászainak tevékenységeit befolyásoló káros hatásokat, el kell fogadni az egyes tagállamok által hozott és ennek a rendeletnek a rendelkezései által engedélyezett rendelkezéseket”
8. Az 1626/94 rendelet 1. cikke értelmében:
„(1) Ezt a rendeletet a földközi‑tengeri térségben a nyugati hosszúság 5º36'‑től keletre a tagállamok felségterületéhez vagy joghatósága alá tartozó területen vagy tengervizeken, a tavakat és lagúnákat kivéve, végzett összes halászati és ehhez kapcsolódó egyéb tevékenységre kell alkalmazni. A rendeletet alkalmazni kell a Földközi‑tengeren, a fent említett területen kívül a közösségi hajók által végzett ilyen tevékenységekre is.
(2) A földközi‑tengeri partszakasszal rendelkező tagállamok továbbra is az ezt a rendeletet kiegészítő, illetve e rendelet által létrehozott rendszer minimumkövetelményein túllépő intézkedésekkel szabályozhatják a tevékenységet az (1) bekezdésben említett területeken, beleértve a nem kereskedelmi jellegű halászati tevékenységek szabályozását, feltéve, hogy ezek az intézkedések összhangban vannak a Közösség jogszabályaival és a közös halászati politikával.
[…]
(3) A Bizottságot tájékoztatni kell minden nemzeti környezetvédelmi és erőforrás‑gazdálkodási intézkedés bevezetésére vagy módosítására vonatkozó tervről, hogy a 3094/86/EGK rendelet 14. cikkében meghatározott eljárásnak megfelelően észrevételeit időben előterjeszthesse.”
9. Az 1626/94 rendelet 2. cikkének (3) bekezdése kimondja:
„Hajóból kivetett és a partról működtetett kerítő‑ és vonóhálók (parti kerítőhálók) használata 2002. január 1‑jétől tilos, amennyiben a Tanács a Bizottság javaslatára minősített többséggel eltérő döntést nem hoz olyan tudományos adatok fényében, amelyek azt bizonyítják, hogy használatuk az erőforrásokra nincs kedvezőtlen hatással.”
10. A 3. cikk (1) bekezdése szerint:
„A parttól három tengeri mérföldön vagy az 50 m‑es izobátán belül, amennyiben ezt a mélységet az előbbi távolságon belül érik el, a húzás vagy vontatás módszerétől függetlenül tilos a vonóhálók, kerítőhálók és hasonló hálók használata, kivéve azokat az eseteket, amikor a nemzeti jogszabályok miatt eltérést állapítanak meg a három tengeri mérföldnyi övezet vonatkozásában, amely túlnyúlik a tagállam felségvizein.
Azonban a parttól az első albekezdésben meghatározott távolságon belül az 1994. január 1‑jén hatályos nemzeti jogszabályoknak megfelelően használt halászfelszerelés 2002. december 31‑ig használható, hacsak a Tanács a Bizottság előterjesztése alapján, minősített többséggel, eltérő döntést nem hoz olyan tudományos adatok fényében, melyek azt bizonyítják, hogy használatuk az erőforrásokra nincs kedvezőtlen hatással.”
11. Az 1626/94 rendelet 3. cikkének (1a) bekezdése értelmében:
„Az (1) bekezdés második albekezdésének feltételei szerinti halászfelszerelések használata tilos, kivéve a »gangui« segítségével végzett halászatot, hacsak az érintett tagállam nem vezetett be olyan intézkedéseket, amelyek lehetővé teszik, hogy e halászatok esetében:
– –	a (3) bekezdésben előirányzott tilalom ne szenvedjen sérelmet,
– –	a halászat ne akadályozza a vonóhálók, kerítőhálók vagy hasonló vontatott hálók kivételével egyéb felszereléseket használó hajók tevékenységét,
– –	a halászat azokra a fajokra korlátozódjék, amelyek nem tartoznak a legkisebb méreteket meghatározó 8. cikk hatálya alá,
– –	a halászatot oly módon korlátozzák, hogy a IV. mellékletben említett fajok aránya a fogásban minimális maradjon,
– –	a hajók engedélykötelesek, ezeket a különleges engedélyeket a különleges halászati engedélyekre vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló, 1994. június 27‑i 1627/94/EK tanácsi rendelet[(4) ] alapján állítják ki
Ezeket az intézkedéseket 2000. december 31‑ig kell közölni a Bizottsággal.”
12. Az 1626/94 rendelet 3. cikkének (4) bekezdése szerint:
„A parttól számított 300 m‑en vagy a 30 m‑es izobátán belül, amennyiben ezt a mélységet az előbbi távolságon belül érik el, tilos bármilyen kerítőháló használata.”
13. Az 1626/94 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„A tagállamok a II. mellékletben meghatározott minimumkövetelményekkel összhangban rögzítik a halászfelszerelés fő típusainak műszaki jellemzőire vonatkozó korlátozásokat.”
14. Az 1626/94 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Tilos az olyan vonóháló vagy egyéb vontatott eszköz, eresztőháló vagy kerítőháló használata vagy hajón tartása, amelynek a legkisebb szemméretű részében a szemek nagysága a III. mellékletben felsorolt legkisebb méretnél nem nagyobb, vagy legalább azzal egyenlő.
[…]”
15. Az 1626/94 rendelet III. melléklete kimondja, hogy a kerítőhálók legkisebb szemmérete 14 mm.
B – A nemzeti jog
16. A kisméretű kerítőhálókkal történő halászat szabályozásáról szóló, 1958. augusztus 15‑i királyi rendelet (1958. augusztus 29‑i FEK A’ 132) értelmében az ilyen hálókkal történő halászat bizonyos (többek között a halászati eszköz teljes hosszára és a hálók szemméretére vonatkozó) feltételekkel megengedett volt. Feltételeket támasztottak a halászati időszakokkal szemben is.
17. Az 587/1984 sz. elnöki rendelet (FEK A’ 210) értelmében 1986. december 31‑től a kisméretű kerítőhálókkal történő halászatra vonatkozó, a halászhajóknak korábban kiadott valamennyi halászati engedély érvényét vesztette. Az 542/1985 sz. elnöki rendelet (FEK A’ 191) a jövőre nézve megtiltotta a halászhajókon kisméretű kerítőhálókkal történő halászatra vonatkozó engedélyek kiadását, és megismételte az általa hatályon kívül helyezett 587/1984 sz. elnöki rendelet rendelkezéseit.
18. Az 526/1988 sz. elnöki rendelet (1988. október 26‑i FEK A’ 237) az 542/1985 sz. elnöki rendelet fent hivatkozott rendelkezései alól mentesítette a zarganodichtával
történő halászatot és a halászatot e hálókkal csak a csőrös csuka (Belone belone)
és a makrélacsuka (Scomberesox saurus saurus)
tekintetében engedélyezte bizonyos (többek között a halászati időszakokra, a háló‑ és szemméretre vonatkozó) feltételekkel.
19. Az 320/1997 sz. elnöki rendelet ( FEK  A’ 224) kimondta, hogy a jövőre nézve tilos a zarganodichtával
rendelkező halászhajók számára halászati engedélyeket kibocsátani, és hogy 1998. december 31‑ével az ilyen halászati eszközzel történő halászatra vonatkozó valamennyi engedély érvényét veszti. Az 526/1988 sz. elnöki rendelet 1998. december 31‑től hatályát vesztette.
III – Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
20. 2003. május 12‑i kérelmükben Panagiotis Ioannis Karanikolas és 19 hivatásos halász és halászhajó‑tulajdonos társa, kavalai lakosok (a továbbiakban: felperes halászok) halászati engedélyeket kértek szardínia halászatára „szardíniafogó háló” halászati eszközzel, az 1626/94 rendeletben előírt korlátozások és műszaki jellemzők mellett. A kérelmet a Nomarkhiaki Aftodioikisi Dramas‑Kavalas‑Xanthis (Drama‑Kavala‑Xanthi megyei önkormányzat) a mezőgazdasági minisztériumhoz továbbította. A szóban forgó hatóság tájékoztatást kért a hivatkozott engedélyeknek az 1626/94 rendelet alapján történő kibocsátása lehetőségéről. A minisztérium tengeri halászati igazgatósága a 172603 számú jogi aktusában úgy ítélte meg, hogy a kérelemnek nem lehet helyt adni, mivel a hivatkozott hálókkal történő halászatra vonatkozó engedélyek kiadását megtiltotta az 542/1985 sz. elnöki rendelet (FEK 191. A) egyetlen cikke, amely szabályozás az 1626/94 rendelet elfogadását követően is hatályban maradt mint a halászatra vonatkozó kiegészítő intézkedés. A mezőgazdasági minisztérium álláspontját a 2003. augusztus 29‑én kelt 19/760 számú jogi aktus útján közölték a felperes halászokkal.
21. A felperes halászok, valamint a kavalai parti halászok szövetkezete, amelynek az előbbiek a tagjai, a 172603 számú és a 19/760 számú jogi aktus megsemmisítését kérték a kérdést előterjesztő bíróságtól. Az Alieftikos Agrotikos Sinetairismos Gri‑Gri, kavalai térség – Makedonia (a továbbiakban: Makedonia) és a Panellinia Enosi Plioktiton Mesis Aliias beavatkozott ebbe az eljárásba.
22. A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a tagállamok a felségterületükhöz tartozó tengeri régiók vonatkozásában a tengeri állatvilág sérülékeny vagy veszélyeztetett fajai védelmének céljából elfogadhatnak az 1626/94 rendeletben foglaltaknál szigorúbb kiegészítő intézkedéseket. A szóban forgó intézkedések nemcsak a halászati eszközök vagy időszakok szigorúbb követelményeinek előírására korlátozódnak azon régiókban, ahol a halászat megengedett, hanem magukba foglalhatják egyes halászati eszközök alkalmazásának teljes tilalmát is. Továbbá, a bizonyos halászati eszközök használatának az 1626/94 rendelet hatálybalépését megelőzően a nemzeti jogi rendelkezések által bevezetett tilalmait nem sérthetik a rendelet hatálybalépését követően elfogadott rendelkezések, amely tilalmak továbbra is hatályban maradhatnak annak ellenére, hogy e halászati eszközök használatát a rendelet engedélyezi. A Simvoulio tis Epikratias úgy ítélte meg, hogy az előtte folyamatban lévő ügyben meghozandó határozat az 1626/94 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének, 2. cikke (3) bekezdésének, 3. cikke (1) bekezdésének és 3. cikke (1a) bekezdésének értelmezésétől függ, ezért úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„a) Az 1626/94 tanácsi rendelet 1. cikkének (2) bekezdése értelmében valamely tagállam fogadhat‑e el olyan kiegészítő intézkedéseket, amelyek olyan halászati eszközök használatának teljes tilalmát írják elő, amelyek használatát a szóban forgó rendelet rendelkezései főszabály szerint megengedik?
b) Az 1626/94 rendelet rendelkezései értelmében valamely, földközi tengeri partszakasszal rendelkező tagállam parti tengerén megengedett e olyan halászati eszköz használata, amely nem szerepel az e rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében és 3. cikkének (1) és (1a) bekezdésében felsorolt, főszabály szerint tiltott eszközök között, és amelynek használatát az említett rendelet hatálybalépését megelőzően valamely tagállam nemzeti rendelkezései tiltották?”
IV – A Bíróság előtti eljárás
23. A felperes halászok, a Makedonia, a görög és az olasz kormány, valamint a Bizottság terjesztett elő írásbeli észrevételeket. 2009. november 19‑én tárgyalást tartottak.
V – Értékelés
24. A kérdést előterjesztő bíróság a két kérdésében (amelyeket célszerű együttesen vizsgálni) iránymutatást kér arra vonatkozóan, hogy fenntarthat‑e (és ha igen, milyen feltételekkel) egy tagállam az 1626/94 rendeletben foglaltakat kiegészítő, egy meghatározott halászati eszköz használatának teljes tilalmára irányuló nemzeti intézkedést, ha ezen eszköz használatát a rendelet rendelkezései főszabály szerint megengedik.
25. A nemzeti bíróság vizsgálata alapján úgy tűnik, hogy a nemzeti eljárásban szóban forgó halászati eszköz (szardíniafogó háló) egy olyan kisméretű kerítőháló, amelynek használatát a közösségi jog az 1626/94 rendelet 3. cikkének (4) bekezdésében, 5. és 6. cikkében szabályozza, de nem tiltja.(5) Jóllehet a 2009. november 19‑én tartott tárgyaláson nézeteltérés alakult ki a nemzeti jog rendelkezéseinek hatályát illetően, a nemzeti bíróság vizsgálata alapján úgy tűnik, hogy a görög jog az ilyen halászati eszköz használatát teljes mértékben tiltja, és hogy az ilyen eszköz használata Görögországban jelenleg nem megengedett.
26. A kisméretű kerítőhálók használatának teljes tilalmára irányuló nemzeti intézkedéseket az 1626/94 rendelet 1995. január 1‑jei hatálybalépését megelőzően fogadták el. A kérdést előterjesztő bíróság szerint az 1958. augusztus 15‑i királyi rendelet értelmében 1987. január 1‑je előtt meghatározott feltételek mellett bármely kisméretű kerítőháló bármely fajta hal (ideértve a szardíniát is) fogására történő használata megengedett volt, amennyiben a háló megfelelt bizonyos technikai követelményeknek. 1987. január 1‑je után a kisméretű kerítőhálók használata tilos volt, és csak az 1988. október 26. és 1998. december 31. közötti időszakban volt megengedett a „zarganodichta”
(csőröscsuka‑fogó háló) nevű kisméretű kerítőháló használata. Az engedélyt kizárólag a csőrös csuka és a makrélacsuka halászatára adták meg bizonyos feltételek fennállása esetén. Ezért a kérdést előterjesztő bíróság vizsgálata alapján úgy tűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság előtti eljárásban szóban forgó szardíniafogó hálók szardíniák halászatára történő használata 1987. január 1‑jétől tilos volt, és hogy a zarganodichta
csőrös csuka és makrélacsuka halászatához történő használatára vonatkozó kivételnek, és ezen kivétel későbbi hatályon kívül helyezésének a jelen eljárás szempontjából nincs jelentősége.
27. Az 1626/94 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy ez a rendelet csupán minimumkövetelményeket(6) támaszt, és a tagállamok annak hatálybalépését követően a rendeletet kiegészítő, illetve a rendelet által meghatározott minimumkövetelményeken túllépő intézkedéseket fogadhatnak el. Ezen intézkedéseknek összhangban kell lenniük a közösségi joggal és a közös halászati politikával. Továbbá, az 1626/94 rendelet 1. cikkének (3) bekezdése szerint a Bizottságot tájékoztatni kell minden nemzeti környezetvédelmi és erőforrás‑gazdálkodási intézkedés bevezetésére vonatkozó tervről,(7) hogy a halászati erőforrások megóvását biztosító egyes technikai intézkedésekről szóló, 1986. október 7‑i 3094/86/EGK tanácsi rendelet(8) 14. cikkében meghatározott eljárásnak megfelelően észrevételeit időben előterjeszthesse.
28. Ezért az 1626/94 rendelet hatálybalépését követően a tagállamok bizonyos anyagi és eljárási feltételek fennállása esetén jogosultak kiegészítő nemzeti intézkedéseket bevezetni, vagy az ilyen intézkedéseket megváltoztatni.
29. Ami a már létező nemzeti kiegészítő intézkedések fenntartásának a kérdést előterjesztő bíróság előtti eljárás szempontjából jelentőséggel bíró kérdését illeti, a görög és az olasz kormány, a Makedonia és a Bizottság lényegében úgy véli, hogy a rendelet hatálybalépése előtt elfogadott nemzeti kiegészítő intézkedések fenntarthatók. A felperes halászok ugyanakkor úgy vélik, hogy az 1626/94 rendelet 1. cikkének (2) bekezdésével összhangban nemzeti kiegészítő intézkedéseket csak e rendelet hatálybalépése után lehet elfogadni. Az 1626/94 rendelet hatálybalépése előtt elfogadott nemzeti intézkedéseknek ezért a rendelet értelmében nincs jogi alapja, és azok a rendelet rendelkezései elsőbbségének elvéből eredően nem maradnak hatályban.
30. Az 1626/94 rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében szereplő a „tagállamok továbbra is […] szabályozhatják” megfogalmazás és az 1626/94 rendelet 1. cikkének (3) bekezdésében rögzített, a Bizottság felé fennálló, „minden nemzeti környezetvédelmi és erőforrás‑gazdálkodási intézkedés [...] módosítására[(9) ]” irányuló tervre vonatkozó tájékoztatási kötelezettség fényében az az álláspontom, hogy a rendelet értelmében az ennek hatálybalépése előtt létező nemzeti kiegészítő intézkedések a hatálybalépését követően is érvényben maradnak.
31. Álláspontom szerint ezt az értelmezést támasztja alá különösen az 1626/94 rendelet második preambulumbekezdése, amely a Földközi‑tenger térségében összehangolt gazdálkodási rendszer bevezetéséről, és eközben az egyes tagállamokban hatályos rendeletek figyelembevételéről, és ez utóbbiak kiigazításáról rendelkezik. Az 1626/94 rendelet nyolcadik preambulumbekezdése értelmében továbbá a rendeletben foglalt minimumkövetelményeket kiegészítő, vagy azokon túlmutató nemzeti intézkedések fenntarthatók. Az 1626/94 rendelet nyolcadik preambulumbekezdésének megfogalmazása arra is utal, hogy az ilyen intézkedések fenntartását a Bizottság megvizsgálja. Ugyanakkor az 1626/94 rendelet 1. cikkének (3) bekezdése csupán azt követeli meg, hogy tájékoztassák a Bizottságot a nemzeti intézkedések bevezetésére vagy módosítására irányuló tervekről. Mivel az 1626/94 rendelet 1. cikkének (3) bekezdése nem követeli meg kifejezetten azt, hogy a rendelet hatálybalépése előtti nemzeti intézkedésekről tájékoztassák a Bizottságot, ezért úgy vélem, hogy az ilyen intézkedések fenntartását a Bizottság nem vizsgálhatja meg. E vonatkozásban az állandó ítélkezési gyakorlat rögzíti, hogy a közösségi jogi aktusok preambulumának nincs kötelező hatálya, és arra nem lehet hivatkozni sem az adott jogi aktus rendelkezéseitől való eltérés, sem az e rendelkezések szövegétől nyilvánvalóan eltérő értelmezés céljából.(10)
32. A Bizottság továbbá mind írásban, mind szóban előadta, hogy az 1626/94 rendeletre vonatkozó javaslat kidolgozása során tanulmányozta a létező nemzeti intézkedéseket, és hogy figyelembe vette ezeket az intézkedéseket az 1626/94 rendelet elfogadásához vezető jogalkotási folyamat során. Ezzel összefüggésben megjegyzem, hogy a Bizottság a földközi‑tengeri halászati tevékenységet érintő egyes technikai intézkedéseket harmonizáló tanácsi rendeletre vonatkozó javaslatához fűzött indokolásban(11) előadta, hogy a négy földközi‑tengeri tagállam által közölt mintegy 400 jogszabály alapján elkészített egy összehasonlító tanulmányt a földközi‑tengeri halászati tevékenységre vonatkozó rendelkezésekről abból a célból, hogy kiszűrje a közösségi szintre emelendő lényeges jogszabályokat. Az indokolás szerint a Bizottság javaslata ily módon – nem kimerítő jelleggel – határozza meg a közösségi szinten alkalmazandó minimumkorlátozásokat.
33. Ezért úgy vélem, hogy az 1626/94 rendelet csupán a földközi‑tengeri halászati erőforrások megóvását biztosító egyes technikai minimumkövetelményeket határozza meg, és főszabály szerint nemcsak a nemzeti kiegészítő intézkedések elfogadását vagy módosítását teszi lehetővé, hanem a tagállamokban már létező ilyen intézkedések fenntartását is. E vonatkozásban – és a felperes halászok állításával ellentétben – úgy vélem, hogy az 1626/94 rendelet az egyes tiltott halászati eszközök felsorolásával(12) nem határozza meg kimerítő jelleggel a Földközi‑tengeren tiltott halászati eszközöket,(13) és ezért nem zárja ki önmagában azt, hogy a tagállamok más halászati eszköz használatát tiltó intézkedéseket tartsanak hatályban vagy fogadjanak el.
34. Felmerül ugyanakkor a kérdés, hogy a kérdést előterjesztő bíróság előtti eljárásban szóban forgó, a nemzeti jog által előírt teljes tilalom egyébként összeegyeztethető‑e a közösségi joggal, és különösen összhangban van‑e – amint azt az 1626/94 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése megköveteli – a közös halászati politikával. E vonatkozásban meg kell jegyezni, hogy a Bíróság az EUMSZ 267. cikk értelmében nem rendelkezik hatáskörrel a közösségi szabály konkrét jogvitára való alkalmazására, és így a nemzeti jog valamely rendelkezésének e szabály szempontjából történő minősítésére. Ugyanakkor a Bíróság az EUMSZ 267. cikkel bevezetett igazságszolgáltatási együttműködés keretében – az iratokban fellelhető tényekből kiindulva – megadhatja a nemzeti bíróságnak a közösségi jog értelmezésének azon elemeit, amelyek a nemzeti jogi rendelkezések hatásainak értékelése során számára hasznosak lehetnek.(14)
35. Tekintettel arra, hogy a közösségi jogalkotás nem kívánta teljes mértékben harmonizálni a – többek között – a Földközi‑tengeren tiltott halászati eszközökre vonatkozó szabályokat, álláspontom szerint a tagállamoknak bizonyos fokú mérlegelési jogköre van az 1626/94 rendeletben meghatározott rendszer minimumkövetelményeit kiegészítő, illetve az azon túlmutató intézkedéseket illetően. Ugyanakkor a tagállamoknak a mérlegelési jogkörüket a közös halászati politikával és a közösségi jog általános elveivel (ideértve az arányosság és az egyenlő bánásmód elvét) összhangban kell gyakorolniuk.(15)
36. A kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban utalt arra, hogy az 542/1985 sz. elnöki rendelet a halászati tanács 1984. április 12‑i, 75. sz. véleménye alapján került kibocsátásra. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint e vélemény megállapította, hogy a szóban forgó teljes tilalmat azért tartották szükségesnek, mert a szardíniafogó hálókat a parttól számított 1–2 mérföldes övezetben használták, amely övezet a vízi élőlények fejlődésének és növekedésének övezete, és amelyben más eszközökkel is halásznak, ami az állományok csökkenését okozta.
37. Ezért az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az tűnik ki, hogy a tilalom célja a parttól számított 1–2 tengeri mérföldes övezeten belüli tengeri erőforrások megóvása, ami álláspontom szerint összeegyeztethető a közös halászati politikával.(16)
38. A kérdést előterjesztő bíróság nem utalt arra, hogy a tilalomnak ettől eltérő célja lenne.
39. Ugyanakkor a felperes halászok többek között azt állítják, hogy a szóban forgó tilalom ellentétes az 1626/94 rendelet negyedik preambulumbekezdésében kifejezett azon céllal, miszerint a parti övezetet fenn kell tartani a kisebb mennyiségeket halászó, igényes felszereléseket használó, kisipari jellegű halászok számára. A felperes halászok szerint a szóban forgó tilalom továbbá ellentétes az 1626/94 rendelet kilencedik preambulumbekezdésével, mert határozatlan időre szól, és hátrányosan érinti a közösségi halászokat, mivel megfosztja őket egy sajátos halászati eszköz használatának lehetőségétől. Azt állítják továbbá, hogy a szóban forgó tilalmat nem a tudományos bizonyítékokkal összhangban rendelték el. Ezek a bizonyítékok azt mutatják, hogy a szardíniafogó hálók megfelelő használata egyrészt nem hat károsan a kavalai öböl halállományaira, másrészt – különösen télen – bevételi forrást jelent a térség kisipari jellegű parti halászai számára. Ezen túlmenően a tilalom a nagyméretű hajókról (gri‑gri) nagyméretű kerítőhálókkal szardíniára halászó halászok és a kisméretű kerítőhálókat (szardíniafogó hálókat) használó parti halászok közötti hátrányos megkülönböztetéshez vezet. A felperes halászok továbbá úgy vélik, hogy a szardíniafogó hálók használatának tilalma aránytalan.
40. A Makedonia egyrészt azt állítja, hogy szardíniára a szardíniafogó hálóktól eltérő eszközökkel is lehet halászni. Továbbá, mivel a 17 088 hajóból álló flotta 92%‑a kisméretű parti halászhajó, a szardíniafogó hálók használatának valamennyi hajó számára történő engedélyezése súlyosan károsítaná a kavalai öböl és az ország halállományait. Az nem lehetséges, hogy a felperes halászoknak megadják az engedélyeket, a többi halászhajók ezreinek pedig nem. Továbbá, ha ezeket az engedélyeket megadnák a görög flotta 1,6%‑át képviselő (gri‑gri) halászhajók halászati időszakával egybeeső március 1. és december 15. közötti időszak vonatkozásában, akkor az a szardínia árának eséséhez vezetne, és ezért súlyosan érintené e hajók bevételi forrásait.
41. A görög kormány előadja, hogy nem a szardínia halászatát tiltotta meg, hanem csak egy meghatározott halászati eszköz használatát. A kisméretű kerítőhálókat (szardíniafogó hálókat) a parttól számított 1–2 tengeri mérföldes övezeten belül használják, amely övezet a vízi élőlények fejlődésének és növekedésének övezete. A szardíniák itt is telelnek. A szardíniafogó hálók jelentős befogadóképességgel rendelkeznek, és használatuk a térség szardíniaállományának és egyéb halászati erőforrásainak pusztulásához vezet. A nagyméretű kerítőhálók használata azért megengedett, mert nem okoznak akkora kárt, mint a szardíniafogó hálók. E vonatkozásban a görög kormány a tárgyaláson kifejtette, hogy a nagyméretű kerítőhálókat a parti övezetben nem lehet használni. A görög kormány úgy véli, hogy a tilalom megfelelő és arányos eszköz, mivel nem gátolja a halászati tevékenységet. A halászok egész évben a halászati eszközök széles választékát használhatják, ideértve a szardínia halászatához használt halászati eszközöket is.
42. A Bizottság úgy véli, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak azt kellene megvizsgálnia, hogy a tilalom arányos‑e, és hogy összeegyeztethető‑e az egyenlő bánásmód elvével a szóban forgó halászok vonatkozásában. A Bizottság úgy véli, hogy annak értékelésekor, hogy a szóban forgó tilalom a tengeri erőforrások megóvásának és kezelésének célkitűzése elérése tekintetében alkalmas és arányos‑e, a környezeti, gazdasági és társadalmi szempontokat anélkül kell figyelembe venni, hog az egyik feltétlen elsőbbséget élvezne a többivel szemben. A Bizottság szerint meg kell vizsgálni, hogy tudományosan bizonyított‑e, hogy az általános tilalom 1987‑es és 1999‑es elrendelése idején a halállomány jelentősen megfogyatkozott, és azt, hogy ez a csökkenés a szardíniafogó hálótól eltérő halászati eszközök használatára volt‑e visszavezethető. Azt is meg kell vizsgálni, hogy ellenőrizhető‑e az illegális halászat. Ha erre nincs, vagy csak korlátozott mértékben van lehetőség, akkor a szardíniafogó hálókkal történő halászat teljes tilalmát indokoltnak kell tekinteni. A nemzeti bíróságnak meg kell vizsgálnia az intézkedés arányosságát és az egyenlő bánásmód elvével való összeegyeztethetőségét is, annak fényében, hogy a görög jog megengedi más halászati eszközök, úgymint a gri‑gri és a vonóháló használatát, amely eszközökkel ugyanolyan halakra lehet halászni, mint a szardíniafogó hálóval.
43. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartása megköveteli, hogy az összehasonlítható helyzeteket ne kezeljék eltérően, és az eltérő helyzetek et ne kezeljék ugyanúgy, hacsak az ilyen bánásmód objektíven nem igazolható.(17)
44. Mivel úgy tűnik, hogy a kisméretű kerítőhálók (és ezáltal a szardíniafogó hálók) tilalma jelenleg korlátlan jellegű, azaz a halászok valamennyi csoportjára vonatkozik,(18) ezért a tilalom – a kérdést előterjesztő bíróság vizsgálata alapján – nem jelent a halászok különböző csoportjai közötti közvetlen hátrányos megkülönböztetést.
45. Ugyanakkor a kérdést előterjesztő bíróságnak azt is igazolnia kell, hogy a tilalom nem vezet közvetett hátrányos megkülönböztetéshez sem. A kérdést előterjesztő bíróság magában az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban megjegyezte, hogy a halászati tanács 1984. április 12‑i 75. sz. véleménye szerint a parti övezetben kisméretű kerítőhálókkal és más halászati eszközökkel történő halászat az állományok csökkenéséhez vezetett. E vonatkozásban nem világos, hogy a görög jog csak a kisméretű kerítőhálók (és ezáltal a szardíniafogó hálók) használatát tiltotta‑e, és ha igen, akkor miért. Ha ilyen szelektív megközelítést alkalmaztak, akkor a kérdést előterjesztő bíróságnak alá kell támasztania, hogy ez a megközelítés objektíven igazolható.
46. A 2009. november 19‑én tartott tárgyaláson a görög kormány rámutatott, hogy a kisméretű kerítőhálók használata különösen nagy pusztítást képes okozni a parti övezetben. Ugyanakkor megjegyzem, hogy a Bíróság előtt a felperes halászok és a Bizottság is úgy érveltek, hogy a tilalom ténylegesen a kisméretű kerítőhálókat használó kisipari jellegű parti halászok és a gri‑gri halászathoz nagyméretű kerítőhálókat használó nagyipari jellegű halászok közötti hátrányos megkülönböztetést jelent. E vonatkozásban az ügy irataiból – a kérdést előterjesztő bíróság vizsgálata alapján – az tűnik ki, hogy a mérettől és a halászati kapacitástól eltekintve nincs alapvető különbség a nagyméretű és a kisméretű kerítőháló között. A nagyméretű kerítőhálók méretüknél fogva sokkal nagyobb halászati kapacitással rendelkeznek, mint a kisméretű kerítőhálók, így a szardíniafogó hálók. Ezért nem zárható ki, hogy a gri‑gri halászathoz nagyméretű kerítőhálókat használó hajók állítólagosan alacsony aránya (1,6%) ellenére a nagyméretű kerítőhálók használata – potenciálisan és a kérdést előterjesztő bíróság vizsgálata alapján – hasonló hatással lehet a halállományokra, mint a kisméretű kerítőhálóké. Ugyanakkor a Bíróság előtt jelentős vita bontakozott ki a felek között abban, hogy a nagyméretű kerítőhálóknak a szardíniákra a gri‑grikkel történő halászat során való használata a parttól 300 méterre, vagy a parttól számított 1–2 tengeri mérföldes övezeten belül (amely övezet a kérdést előterjesztő bíróság szerint a vízi élőlények fejlődésének és növekedésének övezete) engedélyezett‑e. A nagyméretű kerítőhálók állítólagos halászati befogadóképességére, a kisméretű kerítőhálókhoz való állítólagos hasonlóságára és a parti övezetben való használatára tekintettel felmerül a kérdés (amellyel a kérdést előterjesztő bíróságnak kell foglalkoznia), hogy a tilalom ténylegesen olyan hátrányos megkülönböztetéshez vezet‑e a halászok különböző csoportjai között, amely objektíven nem igazolható.
47. E vonatkozásban úgy vélem, hogy – még ha a szóban forgó tilalom a halászok egy meghatározott csoportját nagyobb mértékben is érinti, illetve nagyobb terhet ró is rájuk – nem valósul meg hátrányos megkülönböztetés, ha a tilalom olyan objektív szempontokon alapul, amelyek a vízi élőlények parttól számított 1–2 tengeri mérföldes övezeten belüli fejlődése és növekedése megóvásának céljához igazodnak.(19)
48. Ami a tilalomnak az arányosság elvével való összeegyeztethetőségét illeti, az arányosság elve megköveteli, hogy az elfogadott intézkedések ne haladják meg a szóban forgó szabályozás által kitűzött, jogos cél elérésére alkalmas és ahhoz szükséges mértéket, mivel több megfelelő intézkedés közül a kevésbé korlátozó jellegűt kell választani, és az okozott kellemetlenségek nem lehetnek aránytalanok az elérendő célhoz képest.(20) Nyilvánvaló, hogy az alapeljárásban szóban forgó tilalom arányosságának értékeléséhez, és különösen annak mérlegeléséhez, hogy a parti övezeten belüli tengeri erőforrások megóvásának célja a kisméretű kerítőhálók (és ezáltal a szardíniafogó hálók) teljes tilalmától eltérő eszközökkel is elérhető‑e, a tudományos bizonyítékoknak és az alapeljárás tényállásának a kérdést előterjesztő bíróság általi egyedi elemzése szükséges.(21)
49. Úgy vélem, hogy a kérdést előterjesztő bíróságot az elemzése során az elővigyázatosság elvének kell vezérelnie. Ezért, ha egy meghatározott halászati eszköznek a tengeri erőforrásokra gyakorolt hatása tudományos szempontból bizonytalan, akkor valamely tagállam az elővigyázatosság elvével összhangban védelmi intézkedéseket fogadhat el, anélkül hogy meg kellene várnia, hogy e hatás tényleges bekövetkezése és súlyossága teljesen kimutatható legyen.(22) Úgy vélem továbbá, hogy a tilalom arányosságának értékelését annak fényében kell elvégezni, hogy a halászok részéről megoldható‑e hatékony és gazdaságos módon, hogy olyan egyéb halászati eszközöket használjanak a szardíniák halászatára, amelyek csekélyebb hatást gyakorolnak a tengeri erőforrásokra.
50. Álláspontom szerint annak értékeléséhez, hogy a kisméretű kerítőhálók (és ezáltal a szardíniafogó hálók) használatának tilalma e tilalom céljának tükrében alkalmas‑e, a kérdést előterjesztő bíróságnak valamennyi rendelkezésre álló bizonyíték alapján és az elővigyázatosság elvének fényében meg kell vizsgálnia, hogy van‑e okozati összefüggés az ilyen hálóknak a parti övezeten belüli használata és a tengeri erőforrások pusztulása, az állományok csökkenése között. E vonatkozásban a kérdést előterjesztő bíróságnak azt is meg kell vizsgálnia, hogy az 1987‑ben bevezetett tilalom a jelenlegi körülmények között is alkalmas maradt‑e, tekintettel többek között a tilalom korábbi feloldásából származó káros hatásokra vonatkozó esetleges múltbeli tapasztalatokra is.(23)
51. Továbbá, mivel a felperes halászok kérelme a kavalai öbölben történő szardíniahalászatra korlátozódik, és mivel ebben a térségben állítólag bőséges szardíniaállományok vannak, ezért a kérdést előterjesztő bíróságnak azt is meg kell vizsgálnia, hogy a kisméretű kerítőhálókra (és ezáltal a szardíniafogó hálókra) vonatkozó országos tilalom megfelel‑e az e térségben fennálló körülményeknek. Ugyanakkor – bár a felperes halászok a szardíniafogó hálók használatának engedélyezését csak a szardíniahalászat vonatkozásában kérik – a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell vizsgálnia e háló használatának valamennyi tengeri erőforrásra (és nem csupán a szardíniaállományokra) gyakorolt hatását.
52. A kérdést előterjesztő bíróságnak azt is meg kell vizsgálnia, hogy a szóban forgó intézkedés célja elérhető‑e más, kevésbé korlátozó eszközökkel, úgymint a fogások korlátozása,(24) vagy a szardíniahálókkal való halászat meghatározott halászati időszakra való korlátozása. Annak értékelése során, hogy egy meghatározott halászati eszköz teljes tilalmánál kevésbé korlátozó intézkedések alkalmazhatók‑e anélkül, hogy az a tengeri erőforrások megóvásának célját veszélyeztetné, a kérdést előterjesztő bíróságnak azt is figyelembe kell vennie, hogy ezek az intézkedések hatékonyan ellenőrizhetők‑e.
VI – Végkövetkeztetések
53. Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság a következő választ adja a Simvoulio tis Epikratias által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre:
A földközi‑tengeri halászati erőforrások védelme érdekében bizonyos technikai intézkedések megállapításáról szóló, 1994. június 27‑i 1626/94/EK tanácsi rendelet 1. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az mérlegelési jogkört biztosít a tagállamok számára a rendelet hatálybalépése előtt elfogadott olyan kiegészítő intézkedések fenntartása vonatkozásában, amelyek olyan halászati eszközök használatának teljes tilalmát írják elő, amelyek nem szerepelnek a rendelet 2. cikkének (3) bekezdése és 3. cikkének (1) és (1a) bekezdése szerint tiltott eszközök között, és amelyek használatát a szóban forgó rendelet rendelkezései főszabály szerint megengedik. A tagállamoknak e mérlegelési jogkör gyakorlása során tiszteletben kell tartaniuk a közös halászati politikát és a közösségi jog általános elveit, közöttük az egyenlő bánásmód és az arányosság elvét.
(1) .
(2)  –	HL 1994. L 171., 1. o.; magyar nyelvű könkiadás 4. fejezet, 2. kötet, 166. o.
(3)  –	HL 2002. L 358., 59. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 5. kötet, 460. o.
(4)  –	HL 1994. L 171., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 2. kötet, 173. o.
(5)  –	Lásd ezzel szemben például az 1626/94 rendelet 2. cikkében foglalt halászati eszközöket.
(6)  –	Lásd analógiaként a 2371/2002 rendelet 9. és 10. cikkét.
(7)
–	A halászati erőforrások megóvását biztosító egyes technikai intézkedésekről szóló, 1997. április 29‑i 894/97/EK tanácsi rendelet foglalta egységes szerkezetbe. (HL 1997. L 132., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 3. kötet, 156. o.)
(8)  –	HL 1986. L 288., 1. o.
(9)  –	A „módosítás” kifejezés a már meglévő nemzeti kiegészítő intézkedések fenntartásának céljára utal.
(10)
–	Lásd többek között a C‑136/04 sz. Deutsches Milch‑Kontor ügyben hozott ítélet (EBHT 2005., I‑10095. o.) 32. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(11)  –	COM (1992) 533 végleges, HL 1993. C 306., 10. o.
(12)  –	Lásd az 1626/94 rendelet 2. cikkét, 3. cikkének (1) és (1a) bekezdését.
(13)  –	Az 1626/94 rendelet területi hatályát a rendelet 1. cikkének (1) bekezdése határozza meg.
(14)  –	Lásd a 204/87. sz. Bekaert‑ügyben hozott ítélet (EBHT 1988., 2029. o.) 5. pontját.
(15)  –	Lásd analógia útján a C‑496/04. sz. Slob‑ügyben hozott ítélet (EBHT 2006., I‑8257. o.) 39–41. pontját.
(16)  –	Lásd a 2371/2002 rendelet 2. cikkét.
(17)  –	Lásd különösen a C‑44/94. sz., National Federation of Fishermen’s Organisations és társai ügyben hozott ítélet (EBHT 1995., I‑3115. o.) 46. pontját.
(18)  –	Lásd fent a 25. pontot.
(19)  –	Lásd analógia útján a C‑535/03. sz., Unitymark és North Sea Fishermen’s Organisation ügyben hozott ítélet (EBHT 2006., I‑2689. o.) 63. pontját és a C‑34/08. sz., Azienda Agricola Disaró Antonio és társai ügyben hozott ítélet (EBHT 2009., I‑4023. o.) 69. és 70. pontját. Jóllehet az 1626/94 rendelet negyedik preambulumbekezdése valóban azt rögzíti, hogy a parti övezetet fenn kell tartani a kisebb mennyiségeket halászó, igényes felszereléseket használó, kisipari jellegű halászok számára, ez azonban nem gátolja valamely tagállamot szükségszerűen abban, hogy az ezen halászok által használt meghatározott eszköz használatát tiltsa, ha megállapítható, hogy a tilalom objektív szempontokon alapul, és összhangban van a közösségi joggal és a közös halászati politikával.
(20)  –	Lásd a C‑13/91. és C‑113/91. sz. Debus egyesített ügyekben hozott ítélet (EBHT 1992., I‑3617. o.) 16. pontját és a C‑180/96. sz., Egyesült Királyság kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 1998., I‑2265. o.) 96. pontját.
(21)  –	Lásd analógia útján a C‑510/99. sz. Tridon‑ügyben hozott ítélet (EBHT 2001., I‑7777. o.) 58. pontját.
(22)  –	Lásd analógia útján a 2371/2002 rendelet 2. cikkének (1) bekezdését, amely megköveteli, hogy a Közösség az elővigyázatosság elvét alkalmazza azon intézkedések meghozatalakor, amelyek az élő vízi erőforrások védelmére és megőrzésére vonatkoznak, továbbá a 20. lábjegyzetben hivatkozott Egyesült Királyság kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 99. pontját.
(23)  –	Lásd fent a 18. és 19. pontot.
(24)  –	A fogások korlátozása elérhető lenne többek között a szardíniafogó hálókkal történő halászatra vonatkozó engedélyek számának korlátozása révén, feltéve hogy az engedélyek kiadása átláthatóan, hátrányos megkülönböztetés nélkül történik.