62019CC0056
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2020. július 9. (
1
)
C‑56/19. P. sz. ügy
RFA International, LP
kontra
Európai Bizottság
„Fellebbezés – Dömping – Oroszországból származó ferroszilícium behozatala – 1225/2009/EK rendelet – A 11. cikk (9) és (10) bekezdése – A megfizetett dömpingellenes vámok visszatérítése iránti kérelmek elutasítása – Vizsgálati módszer – A körülményeknek az eredeti vizsgálathoz, illetve a közbenső visszatérítési vizsgálatokhoz és az időközi felülvizsgálatokhoz képest történő változása – Számtanilag képzett exportár – A megfizetett dömpingellenes vámok levonása – Döntő bizonyíték”
1.
A Tanács 2008‑ban elfogadta (
2
) a többek között Oroszországból származó ferroszilícium (a vas és acél gyártása során alkalmazott ötvözet) behozatalára kivetett végleges dömpingellenes vámról szóló 172/2008/EK rendeletet. (
3
)
2.
Az említett rendeletben a Tanács (22,7%‑os) dömpingellenes vámot határozott meg két oroszországi vállalat (
4
) – amelyek kapcsolt vállalkozása az RFA International, LP (a továbbiakban: RFA) (
5
) – által gyártott termékek uniós határparitáson számított, vámkezelés előtti, nettó árai tekintetében.
3.
Az eredeti rendelet dömpingellenes intézkedései által érintett vállalkozások egymást követően eljárást indítottak az intézkedések részleges megsemmisítése, felülvizsgálata vagy a megfizetett dömpingellenes vám visszatérítése iránt.
4.
Az RFA különösen a 2010. október 1. és 2012. december 31. közötti időszak alatt dömpingellenes vámok címén kifizetett összegek tekintetében kérte az említett visszatérítést.
5.
2014. december 18‑án a Bizottság elutasította ezt a visszatérítés iránti kérelmet a C(2014) 9805 final, a C(2014) 9806 final, a C(2014) 9807 final, a C(2014) 9808 final, a C(2014) 9811, final, a C(2014) 9812 final és a C(2014) 9816 final határozattal (a továbbiakban: vitatott határozatok).
6.
2015. március 4‑én az RFA a hivatkozott határozatok ellen megsemmisítés iránti keresetet nyújtott be a Törvényszékhez, arra hivatkozva, hogy azok sértik az 1225/2009/EK rendelet (
6
) több rendelkezését.
7.
A Törvényszék a 2018. november 15‑i ítéletével (
7
) elutasította az RFA keresetét, amely ítélet ellen a jelen fellebbezés irányul.
I. Jogi háttér. Az 1225/2009 rendelet
8.
A 11. cikk szerint:
„[…]
(8)   A (2) bekezdés rendelkezéseitől eltérően, az importőr a beszedett vámok visszatérítését kérheti, ha bizonyítható, hogy a vám megfizetésének alapjául szolgáló dömpingkülönbözet megszűnt, vagy olyan szintre csökkent, amely az érvényben levő vám szintje alatt van.
A dömpingellenes vám visszatérítésének igénylésekor az importőrnek kérelmet kell benyújtania a Bizottsághoz. A kérelmet azon tagállamon keresztül kell benyújtani, amelynek a területén a termékeket szabad forgalomba bocsátották, és attól az időponttól számított hat hónapon belül, amikor az illetékes hatóságok a kivetendő végleges vámok összegét jogszerűen megállapították, vagy amikor az átmeneti vám által biztosított összeg beszedéséről végleges döntés született. A tagállamok a kérelmet haladéktalanul továbbítják a Bizottsághoz.
A visszatérítési kérelem csak akkor tekinthető bizonyítékokkal kellően alátámasztottnak, ha pontos információkat tartalmaz a dömpingellenes vámok visszaigényelt összegére vonatkozóan, és ha az ezen összeg kiszámításával és kifizetésével kapcsolatos összes vámokmányt csatolják. A kérelemnek bizonyítékot kell tartalmaznia továbbá, egy reprezentatív időszakra nézve, a rendes értékekről és a Közösségbe irányuló exportárakról azon exportőr vagy gyártó vonatkozásában, amelyre a vámot alkalmazni kell. Abban az esetben, ha az importőr nem áll üzleti kapcsolatban (associated = társult) az érintett exportőrrel vagy gyártóval, és ilyen információ nem áll azonnal rendelkezésre, illetve ha az exportőr vagy a gyártó nem hajlandó azt az importőr rendelkezésére bocsátani, a kérelemnek az exportőr vagy a gyártó arról szóló nyilatkozatát kell tartalmaznia, hogy a jelen cikkben meghatározottak szerint a dömpingkülönbözet csökkent vagy megszűnt, és hogy az azt alátámasztó vonatkozó bizonyítékokat ismertetni fogja a Bizottsággal. Ha az exportőr vagy a gyártó ezeket a bizonyítékokat ésszerű időn belül nem nyújtja be, a kérelmet el kell utasítani.
A tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően a Bizottság határoz arról, hogy a kérelemnek helyt ad‑e, és ha igen, milyen mértékben, vagy bármikor határozhat úgy, hogy időközi felülvizsgálatot indít, amely esetben az ilyen felülvizsgálatokra vonatkozó rendelkezésekkel összhangban lefolytatott felülvizsgálatból származó információkat és megállapításokat annak megállapítására kell felhasználni, hogy indokolt‑e és milyen mértékben indokolt a visszatérítés. […]
(9)   Változatlan körülmények esetén a Bizottságnak az e cikkben foglaltak szerint lefolytatott felülvizsgálatok vagy visszatérítési vizsgálatok mindegyike során ugyanazt a módszert kell alkalmaznia, mint amelyet a vám megállapítását eredményező vizsgálat alkalmával használt, kellőképpen figyelembe véve a 2. cikket, és különösen annak (11) és (12) bekezdését, valamint a 17. cikket.
(10)   Az e cikk értelmében lefolytatott vizsgálatok során a Bizottságnak a 2. cikkel összhangban meg kell vizsgálnia az exportárak megbízhatóságát. Amennyiben azonban olyan döntés születik, hogy az exportárat a 2. cikk (9) bekezdésének megfelelően kell képezni, az exportárat a kifizetett dömpingellenes vám összegének levonása nélkül kell kiszámítani, amennyiben döntő bizonyítékok vannak arra nézve, hogy a vám megfelelő módon megjelenik a viszonteladói árakban és az azt követő eladási árakban a Közösség területén.”
II. A jogvita előzményei
9.
A tényállás jobb megértése céljából célszerű emlékeztetni azon eljárási szakaszokra, amelyekben az RFA‑nak (illetve az RFA kapcsolt vállalkozásainak) e dömpingellenes vámokkal kapcsolatos kérelmei helyt kaptak, amelyekre a Törvényszéknek és a Bíróságnak is választ kellett adnia.
A. A megsemmisítés iránti (első) kereset
10.
2008‑ban, az eredeti rendelet elfogadását követően a CHEMK és a KF keresetet terjesztett elő a Törvényszékhez, és a rendelet részleges semmisségének megállapítását kérte.
11.
A Törvényszék elutasította az említett keresetet a 2011. október 25‑i ítéletében, (
8
) amellyel szemben a felperes társaságok fellebbezést nyújtottak be.
12.
A Bíróság 2013. november 28‑i ítéletével (
9
) elutasította a fellebbezést.
B. Az első felülvizsgálati eljárás és a megsemmisítés iránti (második) kereset
13.
2009. november 30‑án a CHEMK és a KF az eredeti rendelet időközi felülvizsgálatát kérte.
14.
Ez az eljárás a 60/2012/EU végrehajtási rendelet (
10
) elfogadásával zárult, amely megerősítette az eredeti dömpingellenes intézkedést.
15.
A CHEMK és a KF keresetet nyújtott be a Törvényszékhez, és a 60/2012 végrehajtási rendelet részleges semmisségének megállapítását kérte.
16.
A Törvényszék az említett keresetet 2015. április 28‑i ítéletével (
11
) elutasította, amely ellen a felperes társaságok fellebbezést nyújtottak be.
17.
A Bíróság a 2016. június 9‑i végzésével (
12
) elutasította a szóban forgó fellebbezést.
C. Az egymást követő visszatérítési eljárások
1.
Az első és második visszatérítési vizsgálati időszak és a megsemmisítés iránti (harmadik) kereset
18.
2009. július 30. és 2010. december 10. között a CHEMK és a KF több kérelmet nyújtott be a 2009. január 7. és 2010. december 10. között megfizetett dömpingellenes vámok visszatérítése iránt.
19.
A visszatérítési vizsgálat a 2008. október 1. és 2010. szeptember 30. közötti időszakra irányult, amelyet a Bizottság két további időszakra osztott: az „első visszatérítési vizsgálati időszak”2008. október 1‑jétől 2009. szeptember 30‑ig, a „második visszatérítési vizsgálati időszak” pedig 2009. október 1‑jétől 2010. szeptember 30‑ig terjed.
20.
2012. augusztus 10‑én a Bizottság elfogadta a C(2012) 5577 final, a C(2012) 5585 final, a C(2012) 5588 final, a C(2012) 5595 final, a C(2012) 5596 final, a C(2012) 5598 final és a C(2012) 5611 final határozatot, amelyekben helyt adott a visszatérítési kérelmeknek az első vizsgálati időszak tekintetében, és elutasította a második időszakra vonatkozó kérelmeket.
21.
Az RFA az említett határozatokat megtámadta a Törvényszék előtt, amely a 2015. március 17‑i ítélettel (
13
) elutasította a keresetét.
22.
Az RFA fellebbezést nyújtott be a Törvényszék 2015. március 17‑i ítéletével szemben. A Bíróság 2017. május 4‑i ítéletével (
14
) elutasította a fellebbezést.
2.
A harmadik és negyedik visszatérítési vizsgálati időszak és a megsemmisítés iránti (negyedik) kereset
23.
2011. március 1. és 2013. június 26. között az RFA a dömpingellenes vámok visszatérítése iránti újabb kérelmeket nyújtott be, ezúttal a 2010. október 1. és 2012. december 31. közötti időszakra.
24.
A Bizottság – miután ezen időszakon belül két további időszakot különböztetett meg („harmadik visszatérítési vizsgálati időszak”2010. október 1‑jétől 2011. december 31‑ig és „negyedik visszatérítési vizsgálati időszak”2012. január 1‑jétől 2012. december 31‑ig) – a vitatott határozatokban elutasította az RFA kérelmeit.
25.
Az RFA 2015. március 4‑én benyújtotta a Törvényszékhez a megsemmisítés iránti (negyedik) keresetet, amelyben vitatta a hivatkozott határozatokat. Miután a 2018. november 15‑i ítélet elutasította a kérelmeit, az RFA benyújtotta a jelen fellebbezést az ítélet ellen.
D. A második felülvizsgálati eljárás és a megsemmisítés iránti (ötödik) kereset
26.
Az eredeti rendeletben elfogadott dömpingellenes intézkedések hatályvesztése okán a Bizottság hatályvesztési felülvizsgálatra irányuló eljárást indított, amely a 360/2014/EU végrehajtási rendelet (
15
) elfogadásával zárult, amely fenntartotta az eredeti rendelet által meghatározott 22,7%‑os dömpingellenes vámot.
27.
A CHEMK és a KF megtámadta a 360/2014 végrehajtási rendeletet a Törvényszék előtt, amely a 2018. november 15‑i ítélettel elutasította a keresetüket. (
16
) Ez az ítélet jogerőssé vált.
III. A Törvényszék előtti eljárás
28.
Az RFA által 2015. március 4‑én a vitatott határozatokkal szemben benyújtott megsemmisítés iránti kereset három jogalapot tartalmazott, amelyekből most csak azon második jogalap bír jelentőséggel, amely szerint az említett határozatok sértik az alaprendelet 11. cikkének (9) és (10) bekezdését.
29.
Az RFA és a Bizottság e jogalappal kapcsolatos érveléseit illetően a megtámadott ítélet 58–68. pontjára hivatkozom, amelyekben a Törvényszék összefoglalja mindkét fél érveit.
30.
Ennélfogva csupán a megtámadott ítélet 69–75. és 77–79. pontját veszem át, amelyekben a Törvényszék kifejti e megsemmisítési jogalap elutasításának okát. A Törvényszék a következőképpen fogalmazza meg érveit:
„69.
E tekintetben mindenekelőtt ki kell emelni, hogy az alaprendelet 11. cikke (10) bekezdésének alkalmazását illetően indokolt, hogy az érintett áruk előállítási költségeinek a korábban figyelembe vett vizsgálati időszak és az új vizsgálati időszak között való jelentős emelkedése esetén a Bizottság – annak meghatározása során, hogy a dömpingellenes vámok megfelelően megjelennek‑e a hivatkozott áruk uniós viszonteladási árában ez utóbbi időszak alatt – ne az első időszak során megállapított viszonteladási árakat, hanem az új vizsgálati időszak alatt megállapított költségeket vegye figyelembe. E megállapítások akkor is érvényesek, ha megállapítható, hogy az előző vizsgálat keretében használt módszerhez képest módszerváltás történt, ahogy arra a jelen ügyben sor került, ellentétben a Bizottság által a megtámadott határozatokban elsődlegesen tett megállapításokkal, ahogy azt a fenti 22. pont tárgyalja.
70.
A hivatkozott gyakorlat szerint biztosítani kell az elemzés megalapozottságát az összetett gazdasági helyzetek összehasonlítása során annak érdekében, hogy ne csak a dömpingellenes szabályozás szerint hozott intézkedések indokoltságát igazolják, hanem biztosítsák az egyenlő bánásmód általános uniós jogi elvének tiszteletben tartását azon gazdasági szereplők között, amelyek ezen intézkedések tárgyát képezhetik. Márpedig, bár a gazdasági elemzésben a két időszak közötti helyzet összehasonlítása helytállóságának biztosítása elviekben indokolttá teszi ugyanazon módszer alkalmazását, nem ez a helyzet akkor, ha a releváns paraméterek kellő mértékben megváltoztak ahhoz, hogy az előzetesen használt módszer alkalmazását alkalmatlanná tegyék egy megbízható eredmény adására, ebben az esetben annak az értékelésére, hogy a dömpingellenes vámok megfelelően megjelentek‑e, vagy sem, a viszonteladási árakban és a későbbi eladási árakban az Unió területén (lásd ebben az értelemben analógia útján: 2014. szeptember 18‑iValimar ítélet, C‑374/12, EU:C:2014:2231, 50. és 59. pont). Amint arra a Bizottság hivatkozik, noha az előállítási költségek jelentősen nőttek a két összehasonlított időszak között, az Unión belüli viszonteladási árak – ugyan jelentős – növekedése nem biztosítja szükségszerűen a dömpingellenes vámok megfelelő megjelenését, azaz a teljes megjelenését ezen árak képzésében. Az előállítási költségek többet is emelkedhetnek az áraknál. Ebben az esetben, noha az új árak meghaladják a dömpingellenes vámokkal megemelt régi árakat, az érdekeltek az előállítási költségek növekedése miatt nem hárítják át megfelelően a dömpingellenes vámokat.
71.
A felperes által a jelen ügyben megfogalmazott érvelések nem vonják kétségbe az említett elemzést. Először is, a felperes által lényegében állítottakkal ellentétben, az alaprendelet 11. cikkének (10) bekezdése – amennyiben azon kérdésre vonatkozik, hogy »a vám megfelelő módon megjelenik[‑e] a viszonteladói árakban« – egyáltalán nem foglalja magában, hogy kizárólag a dömpingellenes vám megfelelőjének kell az új viszonteladási árban megjelennie a korábban alkalmazott viszonteladási ár mellett azért, hogy pozitív választ lehessen kapni. Ugyanis a szokásosan felmerülő költségekhez képest egy kiegészítő vám csak akkor »[jelenik meg] megfelelő módon«, ha hozzáadják e más költségekhez. Márpedig, ha e más költségek emelkednek, a viszonteladási ár azonban kevesebbet emelkedik, akkor valójában a vámot csak részlegesen vagy egyáltalán nem adják hozzá e más költségekhez, még ha a vám megfelelőjét hozzá is adták a korábban alkalmazott viszonteladási árhoz. A felperes által hivatkozott és a fenti 58. pontban idézett, a dömpingellenes vámok visszatérítéséről szóló bizottsági közlemény szövege egyáltalán nem mond ellent ezen elemzésnek. Ugyanez vonatkozik a felperes által hivatkozott, 2015. november 18‑iEinhell Germany és társai kontra Bizottság ítéletre (T‑73/12, EU:T:2015:865). Különösen ezen ítéletnek a szövegösszefüggésében értelmezett 155. pontja rámutat, hogy az Unióban a dömpingellenes vámok kivetése előtt és után alkalmazott viszonteladási árak összehasonlításától eltérő más módszer is megfelelő lehet annak meghatározásához, hogy e vámok megjelennek‑e, vagy sem, az új uniós viszonteladási árakban.
72.
A jelen ügy konkrét körülményeit illetően, a 2012. évre vonatkozó negyedik visszatérítési vizsgálati időszak tekintetében meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozatokban, például a C(2014) 9805 final határozat (85) preambulumbekezdésében, a Bizottság anélkül állapította meg az előállítási áraknak az eredeti vizsgálati időszakhoz viszonyított 109%‑os mértékű jelentős növekedését, hogy e tekintetben a felperes érdemben ellentmondott volna, különösen a jelen keresetben. E körülmények között annak meghatározásához, hogy a dömpingellenes vámok megfelelően megjelentek‑e a felperes által az Unió területén a CHEMK és a KF javára alkalmazott viszonteladási árakban a visszatérítési vizsgálat negyedik időszaka alatt, a Bizottság indokoltan a 2012‑ben megállapított előállítási költségeket vette figyelembe az eredeti vizsgálat során megállapított viszonteladási árak helyett.
73.
Márpedig egy olyan helyzetben, amint arra a Bizottság a megtámadott határozatokban, például a C(2014) 9805 final határozat (84) preambulumbekezdésében rámutatott, amikor a viszonteladási árak csak az esetek 1%‑ában fedezik az áruk költségét – a dömpingellenes vámokat is beleértve –, messze nem bizonyított, hogy azokban e vámok ténylegesen, megfelelően megjelennek.
74.
Még a felperes által hivatkozott, az eredeti vizsgálati időszak és a negyedik visszatérítési vizsgálati időszak között a viszonteladási árak több mint 100%‑os emelkedése is elégtelen ebben az összefüggésben annak bizonyítására, hogy a dömpingellenes vámok teljesen megjelentek a második időszakban. Ugyanis – amint az lényegében a fenti 70. pontban is szerepel – az előállítási költségeknek az alkalmazott árak növekedését meghaladó emelkedése elegendő ahhoz, hogy ezen árakban ne jelenjenek meg megfelelően a dömpingellenes vámok az előállítási költségek változása miatt. Márpedig ezt a priori bizonyítja a Bizottság által hivatkozott azon körülmény, hogy az esetek 99%‑ában az áruk költségét, beleértve a dömpingellenes vámokat is, nem fedezték az uniós viszonteladási árak 2012‑ben.
75.
A Bizottság tehát helyesen vonta le a dömpingellenes vámot az első független, uniós vásárló számára történő viszonteladási árból ahhoz, hogy a visszatérítési vizsgálat negyedik időszakára a képzett exportárat meghatározza, mivel nem bizonyították, hogy a dömpingellenes vám megfelelő módon megjelent az első árban.
[…]
77.
A Bizottság azonban helyesen érvel úgy – ahogy azt a megtámadott határozatokban, például a C(2014) 9805 final határozat (78) preambulumbekezdésében kifejti –, hogy az uniós viszonteladási árak elemzését a dömpingellenes vámok megjelenése mértékének meghatározása során a szóban forgó vámok megfizetését követő forgalmazási szakaszban kell elvégezni, azaz lényegében véve a forgalmazás olyan szakaszában, amelyben az ár figyelembe veszi az »üzemből« árak vagy CIF‑árak [CIF‑ár (Cost, Insurance and Freight. Költség, biztosítás és fuvardíj)] szakaszában megállapított költségekhez képest felmerülő többletköltségeket. Hangsúlyozni kell e tekintetben, hogy amikor az alaprendelet előírja, hogy bizonyos árakat ki kell igazítani az alkalmazási szintjüktől eltérő kereskedelmi szinten, ez azon árak tisztességes összehasonlításának biztosítása céljából történik, amelyek nem feltétlenül ugyanazon szolgáltatásokra vonatkoznak. Így az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének d) pontja [jelenleg az (EU) 2016/1036 rendelet[ (
17
)] 2. cikke (10) bekezdésének d) pontja] előírja, hogy az exportár és a rendes érték közötti tisztességes összehasonlítás olyan kiigazításokat igényelhet, amelyek figyelembe veszik a szóban forgó árakat alkalmazó különböző kereskedelmi szinteket. Nem ez a helyzet áll fenn azonban, ha kizárólag az uniós viszonteladási áraknak az alaprendelet 11. cikkének (10) bekezdésével összefüggésben történő értékeléséről van szó, amely rendelkezés nem ír elő ilyen kiigazítást. Másfelől, amennyiben indokolt, hogy a hivatkozott rendelkezés alkalmazása tekintetében a jelen ügyhöz hasonló, meghatározott helyzetben a Bizottság úgy vizsgálja a viszonteladási árakat, hogy figyelembe veszi az e viszonteladás előtt felmerült összes költséget, ahogy arra a fenti 69. pont emlékeztet, az »üzemből« árak vagy CIF‑árak szintjén meghatározott árak vizsgálata nem lenne helyénvaló, még ha ezen árakat mesterségesen ki is egészítenék a dömpingellenes vámokkal, ahogy az a felperes állítása szerint történt, azaz az említett viszonteladás előtt felmerült bizonyos költségek figyelembevétele nélkül. Ilyen helyzetekben egyébként nem kell összehasonlítani az uniós viszonteladási árakat két, egymást követő időszak között, amely összehasonlítás esetén – ahogyan a jelen ügyben is – hiányozhat az időbeli homogén jelleg azon kereskedelmi szinteknél, amelyeken az érintett áruk importőrei az Unión belül az első független vevők részére számláztak. Ezzel szemben feltétlenül meg kell vizsgálni, hogy a szóban forgó importőr által szolgáltatott információk bizonyítják‑e, hogy az említett vevők által a vizsgált időszak alatt ténylegesen kifizetett árban megfelelő módon megjelennek a dömpingellenes vámok. E tekintetben a megtámadott határozatok rámutattak arra – anélkül, hogy a felperes azt vitatta volna –, hogy a hivatkozott időszakban a felperes elsősorban a »vámfizetéssel leszállítva« ár alapján értékesítette az árukat, azaz az átadás előtt keletkezett valamennyi költséget beleértve, ami elősegíthette a fent említett vizsgálatot.
78.
Következésképpen a felperes nem támaszkodhatott az »üzemből« árak vagy a CIF‑árak szintjén alkalmazott árak alakulására, még a dömpingellenes vámokkal megemelt árakra sem, annak igazolása céljából, hogy a harmadik visszatérítési vizsgálati időszak alatt a dömpingellenes vámok megjelentek a felperes uniós viszonteladási áraiban. A felperesnek olyan információt kellett volna nyújtania, amely bizonyítja, hogy a hivatkozott időszak alatt általa alkalmazott »vámfizetéssel leszállítva« árak fedezték a szóban forgó árukat illetően az említett szinten felmerülő valamennyi költséget, beleértve a dömpingellenes vámokat, amit azonban nem tett meg. A Bizottság ezért helytállóan vonta le a dömpingellenes vámot az első független uniós vevővel szemben alkalmazott viszonteladási árból, a számtanilag képzett exportár meghatározása céljából a harmadik visszatérítési vizsgálati időszakot illetően, mivel nem bizonyították, hogy a dömpingellenes vám kellően megjelent volna a viszonteladási árban. Következésképpen nem kell megvizsgálni a felek által az »üzemből« árak vagy CIF‑árak megbízhatóságával vagy számítási módjával kapcsolatban előterjesztett érveléseket. A felperes által a válaszában tett azon állítást illetően, miszerint még a viszonteladási áraknak a »vámfizetéssel leszállítva« szintjén történő összehasonlítása is olyan eredménnyel járna, amelynek a vámok részleges visszatérítéséhez kellett volna vezetnie, meg kell jegyezni, hogy az semmiképpen nem kellően megalapozott ahhoz, hogy figyelembe lehessen venni a megtámadott határozatok jogszerűségének vizsgálata során (lásd e tekintetben: 2015. március 17‑iRFA International kontra Bizottság ítélet, T‑466/12, EU:T:2015:151, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
79.
A fentiekből következik, hogy a felperes által az alaprendelet 11. cikke (9) és (10) bekezdésének az exportár számítása során történő megsértésére alapított második jogalap szintén megalapozatlan.”
IV. A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
31.
A fellebbezési kérelem 2019. január 25‑én érkezett a Bíróság Hivatalához.
32.
Az RFA azt kéri a Bíróságtól, hogy helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és érdemben döntse el a jogvitát, ha azt a per állása megengedi. Másodlagosan azt kéri, hogy utalja vissza az ügyet határozathozatalra a Törvényszék elé. Kéri, hogy mindenképpen a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
33.
A Bizottság azt kéri a Bíróságtól, hogy utasítsa el a fellebbezést, és az RFA‑t kötelezze a költségek viselésére.
34.
A 2020. március 25–ére kitűzött tárgyalást felváltották a Bíróság által a felekhez intézett, írásban megválaszolandó kérdések.
V. A fellebbezés vizsgálata
A. Előzetes megfontolások
35.
A jogvita előzményeinek áttekintése rámutat, hogy a dömpingellenes vámoknak az eredeti rendelet által történő bevezetésétől kezdve e vámokkal kapcsolatban különböző események történtek (megsemmisítés iránti keresetek, a kivetett vámok visszatérítése iránti kérelmek és mind időközi, mind hatályvesztési felülvizsgálatok), amelyeket nem lehet figyelmen kívül hagyni e fellebbezés elbírálása során.
36.
E körülmény indokolja, hogy a fellebbezési jogalapok tanulmányozása előtt emlékeztessek arra, hogy a dömpingellenes vámok kivetését követően elvileg hogyan valósítható meg azok felülvizsgálata, illetve hogyan kérhető azok visszatérítése az alaprendelet előírásai szerint.
37.
A Bíróság a felülvizsgálatot illetően a 2014. szeptember 18‑i ítéletben (
18
) e megállapításokat tette: „[…] a megszűnő intézkedéseknek az alaprendelet 11. cikkének (2) bekezdése szerinti felülvizsgálatát illetően lényegében annak mérlegeléséről van szó, hogy az eredeti dömpingellenes intézkedések megszüntetése valószínűsíthetően a dömping és a kár folytatódásával vagy megismétlődésével jár‑e. […] az e rendelet 11. cikkének (3) bekezdése szerinti időközi felülvizsgálat keretében a Bizottság egyebek mellett megvizsgálhatja, hogy a dömpinggel és a kárral kapcsolatos körülmények jelentősen megváltoztak‑e, illetve hogy a meglévő intézkedések elérik‑e a kívánt hatást a korábban megállapított kár elhárítását illetően, annak érdekében, hogy javasolják az eredeti vizsgálat végén megállapított dömpingellenes vám hatályon kívül helyezését, módosítását vagy fenntartását.”
38.
A visszatérítési eljárás, bár az időközi felülvizsgálathoz nagyon hasonló (az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének negyedik albekezdése ugyanis lehetővé teszi az egyesítésüket), csak a tényleges dömpingkülönbözet vizsgálatát teszi lehetővé, nem pedig a kárral kapcsolatos általános kérdés ismételt vizsgálatát.
39.
A felülvizsgálati eljárásokra és a beszedett vámok visszatérítésére irányuló eljárásokra vonatkozó közös jellemzőket az alaprendelet 11. cikkének (9) és (10) bekezdése tartalmazza, amelyek pontosan megegyeznek azon bekezdésekkel, amelyeket az RFA szerint a Törvényszék megsértett:
–
a (9) bekezdés a felülvizsgálatok vagy visszatérítési vizsgálatok során alkalmazandó módszerre vonatkozik. A szabály szerint e vizsgálatok során ugyanazt a módszert „kell alkalmazni[…], mint amelyet a vám megállapítását eredményező vizsgálat” során alkalmaztak, kivéve ha a körülmények megváltoztak;
–
a (10) bekezdés a számtanilag képzett exportárral foglalkozik. A jelen ügy vonatkozásában releváns rendelkezése szerint ezen ár „a kifizetett dömpingellenes vám összegének levonása nélkül” határozható meg azon feltételek mellett, amelyeket a későbbiekben részletezni fogok.
B. A fellebbezési jogalapok
40.
Az RFA pontosítja, hogy fellebbezése „a Törvényszék azon megállapításainak vitatására korlátozódik, amelyek a felperes által az elsőfokú eljárásban hivatkozott második jogalappal kapcsolatosak, és konkrétan a megtámadott ítélet 69–75. és 77–79. pontját vitatja”. (
19
)
1.
Első jogalap: „a Törvényszék tévesen értelmezte az alaprendelet 11. cikkének (9) bekezdését és a vonatkozó ítélkezési gyakorlatot, valamint tárgyilag téves ténymegállapításokat tett”
41.
A jogalap két részre osztható.
a)
Első rész: az indokolás hiánya
1) A fellebbező és a Bizottság érvelése
42.
Az RFA az indokolás állítólagos hiányával kapcsolatban szűkszavúan érvel. Annak állítására szorítkozik, hogy „a Törvényszék nem vizsgálta meg a felperes által előadott, a körülmények változásának hiányával kapcsolatos érvet”. (
20
)
43.
A Bizottság rámutat arra, hogy a Törvényszék nem köteles kimerítő jellegű választ adni a fellebbező minden egyes érvelésére, és elegendő egy, a határozat indokolásában rejlő hallgatólagos indok.
2) Értékelés
44.
Az RFA e kérdéssel kapcsolatos kritikája nehezen érthető, tekintettel arra, hogy a fellebbező elismerte, hogy „a Törvényszék úgy vélte, hogy az előállítási költségek növekedése a körülményekben bekövetkezett olyan változásnak minősül, amely indokolja az exportár számítási módszerének változását az alaprendelet 11. cikkének (9) bekezdése alapján”. (
21
)
45.
A Törvényszék ugyanis a megtámadott ítélet indokolásában kifejti, hogy véleménye szerint miért volt kellően indokolt az, hogy a Bizottság módosítsa a számítási módszerét.
46.
Konkrétan az említett ítélet 70. pontja kiemeli, hogy ugyanazon módszer alkalmazása figyelmen kívül hagyható, „ha a releváns paraméterek kellő mértékben megváltoztak ahhoz, hogy az előzetesen használt módszer alkalmazását alkalmatlanná tegyék egy megbízható eredmény adására”.
47.
Ezen előfeltevésből kiindulva a Törvényszék hangsúlyozza, hogy a jelen ügyben megváltoztak az említett paraméterek, különösen az előállítási költségek. Kétségtelen (és ebből adódhat némi zavar), hogy az előállítási költségek ilyen változása a dömpingellenes vámok mellőzésének értékelésére irányadó közös elemnek minősül az exportárnak az alaprendelet 11. cikkének (10) bekezdése alapján történő kiszámítása során. Ez azonban nem akadályozza azt, hogy a Törvényszék érvelésében érdemben az előállítási költségek emelkedése egyébként a körülmények változása tekintetében olyan meghatározó tényezőnek minősüljön, amely indokolta az alkalmazott módszer változását.
48.
Ebben az esetben a Törvényszék nem sérti meg az indokolási kötelezettséget, ami a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezéséhez vezethetne. Az ismertetett indokolás – még ha téves is – fennáll, és elegendő ahhoz, hogy a fellebbező megértse a tartalmát, amellyel érdemben nem ért egyet.
49.
Figyelembe kell venni továbbá, hogy a Bizottság a vitatott határozatokban kiemelte az eredeti vizsgálathoz képest a folyamatban lévő vizsgálat alatt történt számos ténybeli módosulást és fontos változást, amelyek indokolták a módszerváltást.
50.
A Törvényszék az említett módosulások közül az előállítási költségek növekedésére fordított figyelmet, ami logikus, mivel az RFA is erre hivatkozott keresetében, annak ellenére, hogy egyéb tényezők is fennálltak. (
22
)
51.
Végezetül, mivel a Bíróságnak a 2017. május 4‑i ítéletében (
23
) lehetősége nyílt állást foglalni az RFA által előadott hasonló érveléssel kapcsolatban, elegendő annyit megjegyezni, hogy a Bíróság által fellebbezés keretében végzett felülvizsgálat különösen annak vizsgálatára irányul, hogy a Törvényszék elégséges választ adott‑e a fellebbező által felhozott érvek összességére. A jelen ügyben ez így történt.
52.
Mindenképpen meg kell jegyeznem, hogy bár a megtámadott ítélet 69. és 78. pontja valamely részletének olvasata első benyomásként azt sugallhatja, hogy a Törvényszék által előadott okfejtés túllép a Bizottság érvelésén, ettől még nem változtatta meg (hanem pusztán kiegészítette) a vitatott határozatok indokolását. Ebből következően, az RFA az első fellebbezési jogalapjában helytállóan nem hivatkozik az indokolás nyilvánvaló megváltoztatására.
b)
Második rész: a feltételezett téves jogalkalmazás és a tárgyilag téves ténymegállapítások
1) A fellebbező és a Bizottság érvelése
53.
Az RFA az alábbiak szerint foglalja össze érveit: „[…] A dömpingellenes vámoknak a viszonteladási árban való megjelenésére vonatkozó értékelésében a Bizottság ezt nem az eredeti rendelet elfogadásához vezető vizsgálat alkalmával azonosított viszonteladási ár tekintetében elemezte, hanem az oroszországi előállítás folyó költségei vonatkozásában. Ez az alaprendelet 11. cikkének (9) bekezdése értelmében vett módszertani változásnak minősül. A Bizottság kifejtette, hogy az eredeti vizsgálat óta jelentősen megváltoztak a körülmények, konkrétabban az orosz exportőrök előállítási költségei megközelítőleg 100%‑kal emelkedtek. Márpedig a költségnövekedések fennálltak és már ismertek voltak a 2008 és 2010 közötti visszatérítési vizsgálati időszakok alatt is.”
54.
A Bizottság a 11. cikk (9) bekezdésének szövege alapján azt állítja, hogy kizárólag az eredeti rendeletre lehet érvényesen hivatkozni, mivel ez a „vám megállapítását eredményező” rendelet.
2) Értékelés
55.
Ahogy azt már kifejtettem, az alaprendelet 11. cikkének (9) bekezdése egyfelől a „vám megállapítását eredményező vizsgálatra”, másfelől pedig a felülvizsgálatokra vagy visszatérítési vizsgálatokra utal. E két utóbbi vizsgálat során az első esetében használt módszert kell alkalmazni, kivéve ha a körülmények megváltoztak.
56.
A feltehetően megsértett rendelkezés tehát csupán arra kötelez, hogy később „ugyanazt a módszert [alkalmazzák], mint amelyet a vám megállapítását eredményező vizsgálat alkalmával használt[ak]”. Mivel a jelen ügyben a dömpingellenes vámot az eredeti rendelet vezette be, a jogszabály szövege ahhoz vezet, hogy az eredeti vizsgálatban követett módszert használják viszonyítási tényezőként, nem pedig a bármely más időpontban követett módszert.
57.
Ezen előfeltevés alapján (amelyet – ahogy azt a Bizottság a viszonválaszában megjegyzi – az RFA válaszának 9. pontjában késedelmesen fogadott el, szemben azzal, ami a fellebbezésének 25. pontjából kitűnt) nem lehet helyt adni az első fellebbezési jogalap e második részének.
58.
Az RFA fellebbezésében azzal érvelt, hogy a Bizottságnak ugyanazt a módszert kellett volna alkalmazni, mint amelyet a 2008‑ban a dömpingellenes vámok megállapításához vezető vizsgálatot követő későbbi egyéb vizsgálatoknál használtak. Konkrétan azt kifogásolta, hogy a Bizottság (és a Törvényszék az előbbi álláspontjának támogatásával) nem azt a módszert választotta, amelyet már alkalmazott a korábbi időszakoknak megfelelő dömpingellenes vámok visszatérítésével kapcsolatos állásfoglalásakor. (
24
)
59.
Nem zárható ki, hogy az RFA álláspontjának elvileg más jogalapja legyen, mint a saját maga által választott jogalap (az alaprendelet 11. cikke (9) bekezdésének megsértése). Márpedig, az egyetlen olyan jogi rendelkezés, amelyet az RFA a fellebbezési kérelemben (amelyet a Bíróságnak el kell bírálnia) úgy tekint, hogy azt megsértették, az alaprendelet hivatkozott 11. cikkének (9) bekezdése, amelynek téves értelmezését az RFA felrója a Törvényszékkel szemben.
60.
E körülmények között az első fellebbezési jogalap kudarcra van ítélve, mivel – ismétlem – az RFA által támogatott értelmezés – a Törvényszék által adott értelmezéssel szemben – nem egyeztethető össze a hivatkozott rendelkezés szövegével.
61.
Mindenesetre, ahogy azt a Törvényszék kiemeli, a korábbi vizsgálatoknál alkalmazott módszertől eltérő új módszer alkalmazása akkor lenne megalapozott, ha a körülmények változását állapítanák meg. Ezen eshetőségre vonatkozik a megtámadott ítélet 70. pontja: „bár a gazdasági elemzésben a két időszak közötti helyzet összehasonlítása helytállóságának biztosítása elviekben indokolttá teszi ugyanazon módszer alkalmazását, nem ez a helyzet akkor, ha a releváns paraméterek kellő mértékben megváltoztak ahhoz, hogy az előzetesen használt módszer alkalmazását alkalmatlanná tegyék egy megbízható eredmény adására”. A Törvényszék az idézett részben megerősíti azt, amit a Bíróság a Valimar ítéletben már megállapított.
62.
Márpedig annak tisztázása, hogy a körülmények ténylegesen megváltoztak‑e, vagy sem, olyan értékelésnek minősül, amely – az RFA által a Törvényszékkel szemben felrótt többi, állítólag „tárgyilag pontatlan ténymegállapításhoz” hasonlóan – nem szolgálhat fellebbezés megalapozására, amely nem ténykérdésekre, hanem jogkérdésekre korlátozódik.
63.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis a Bíróság nem rendelkezik hatáskörrel sem a tényállás megállapítására, sem – főszabály szerint – a Törvényszék által az e tényállás alátámasztására elfogadott bizonyítékok megvizsgálására. (
25
) A megtámadott ítélet ténymegállapításai tehát nem fellebbezhetők meg, kivéve ha a bizonyítékok elferdítéséről van szó, ami az ügy iratai között szereplő dokumentumokból nyilvánvalóan kitűnik, a jelen ügyben azonban nem ez a helyzet.
64.
Mindenesetre, mivel a vita a dömpingellenes vámok utólagos áthárítására összpontosul (amely valóban a jogvita központi kérdése), az alaprendelet 11. cikkének (9) bekezdése a jogvita megoldására alkalmatlan rendelkezés. Az eredeti vizsgálat során nem beszélhetünk a dömpingellenes vámok áthárításának vagy az áthárításuk hiányának pontos meghatározására alkalmas módszerről: az említett adat szükségszerűen hiányzik bármely eredeti vizsgálatból, amely éppen a dömpingellenes vám bevezetésére irányul.
65.
Következésképpen jellegénél fogva nem létezhet olyan egységes módszer, amely közös lenne az eredeti vizsgálat és az egymást követő visszatérítési vizsgálatok tekintetében, az Unió területén a dömpingellenes vámoknak az áruk viszonteladási árára gyakorolt hatását illetően. Ugyanígy nem beszélhetünk módszerváltásról, mivel – hangsúlyozom – az eredeti vizsgálatoknál tulajdonképpen nincs semmilyen módszer annak ellenőrzésére, hogy egy addig nem létező dömpingellenes vám milyen hatást gyakorol a viszonteladási árakra.
66.
A módszer változtathatatlanságának kritériuma (a körülmények változását kivéve), amelyet az alaprendelet 11. cikkének (9) bekezdése állapít meg, ilyen esetekben tehát nem alkalmazható.
2.
Második fellebbezési jogalap
67.
Az RFA az alábbiak szerint foglalja össze a második fellebbezési jogalapját: „A Törvényszék tévesen értelmezte az alaprendelet 11. cikkének (10) bekezdését, mivel téves jogi kritériumot alkalmazott. A Törvényszék által felállított jogi kritérium szerint a dömpingellenes vámoknak az exportárakban való megjelenésére vonatkozó bizonyíték csak a DDP‑árak adatai alapján nyújtható, és annak alátámasztása útján, hogy nemcsak a dömpingellenes vámok jelentek meg az új árakban, hanem az összes felmerülő termelési költség is. Sem az alaprendelet 11. cikkének (10) bekezdése, sem a dömpingellenes vámok visszatérítéséről szóló bizottsági közlemény[ (
26
)] nem tartalmaz ilyen követelményt”.
a)
Első rész: A dömpingellenes vámok és az előállítási költségek egyaránt történő figyelembevétele az exportár számítása során
1) A fellebbező és a Bizottság érvelése
68.
Az RFA kifogásolja a megtámadott ítélet 72–75. pontjának tartalmát, fenntartva, hogy az alaprendelet 11. cikkének (10) bekezdése csak azt írja elő, hogy a gyártó döntő bizonyítékokat nyújtson be arról, hogy az Unió területén a vám megfelelően megjelent az eladási árakban.
69.
Az RFA szerint elegendő az, hogy a viszonteladási árak kellően emelkedtek az eredeti vizsgálat során megállapított árakhoz viszonyítva. Ha az előállítási költségek figyelembevétele e tekintetben releváns lenne, a Bizottságnak úgy kellett volna kialakítania a dömpingellenes vámok visszatérítéséről szóló bizottsági közlemény 4.1. pontjának b) alpontját, (
27
) hogy az az említett költségeket figyelembe vegye.
70.
A Bizottság azt állítja, hogy a kérelmezőnek nemcsak a viszonteladási árak bekövetkezett növekedését kell igazolnia, hanem azt is, hogy a vám „megfelelő módon megjelenik” az említett árakban.
2) Értékelés
71.
Az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének első albekezdése értelmében a visszatérítés iránti eljárások annak bizonyításán alapulnak, hogy a vám megfizetésének alapjául szolgáló dömpingkülönbözet megszűnt, vagy olyan szintre csökkent, amely az érvényben levő vám szintje alatt van.
72.
Az alaprendelet 11. cikkének (10) bekezdése lehetővé teszi, hogy az exportár kiszámítása során (a 2. cikk (9) bekezdésével összhangban) ne vonják le a kifizetett dömpingellenes vám összegét. E lehetőség azonban csak annyiban áll fenn, „amennyiben döntő bizonyítékok vannak arra nézve, hogy a vám megfelelő módon megjelenik a viszonteladói árakban és az azt követő eladási árakban a Közösség területén”.
73.
A fellebbezés a jelen pontban olyan problémára mutat rá, amelyet az egyéb ügyekre gyakorolt esetleges hatása miatt általánosságban kell vizsgálni ahhoz, hogy a továbbiakban kifejezetten a jelen ügy körülményeit vizsgálhassuk.
i) A viszonteladási ár megállapítása: kizárólag az a kérdés vizsgálható‑e, hogy áthárították‑e a dömpingellenes vámot?
74.
Az RFA többször ismételt álláspontja szerint, a döntő bizonyítékok benyújtását követően, annak vizsgálata során, hogy a dömpingellenes vámokat beépítették‑e (illetve azok megjelennek‑e) a viszonteladási árban, nem értékelhető egyéb tényezők hatása, ahogy azt a Törvényszék a Bizottsággal összhangban elismeri. Elegendő tehát, hogy az új árak meghaladják a régi áraknak a dömpingellenes vámmal megemelt összegét, ahhoz, hogy azt beépítettnek kelljen tekinteni.
75.
Nem osztom ezt a nézetet. Véleményem szerint logikusabb (és a hivatkozott szabály átfogó értelmezésének jobban megfelel) az az állítás, miszerint az Unión belül a viszonteladási áraknak az eredeti árakhoz viszonyított növekedése nem vonja automatikusan maga után, hogy a dömpingellenes vámok megfelelő módon és teljes mértékben megjelentek e végső árakban.
76.
Levonható ugyanis az a következtetés, hogy az új árak, bár magasabbak, mint a régiek, nem jelenítik meg megfelelő módon (azaz nem foglalják magukba) a dömpingellenes vámokat, ha: a) a kezdő és a végső időpont közötti időszakban az előállítási költségek jelentősen megnőttek; és b) az új viszonteladási árak nem mutatják e költségnövekedést.
77.
A Törvényszék lényegében véve ezt az érvelést alkalmazza, amelynek helyességével kapcsolatban nincsenek kétségeim: „az alaprendelet 11. cikkének (10) bekezdése – amennyiben azon kérdésre vonatkozik, hogy »a vám megfelelő módon megjelenik[‑e] a viszonteladói árakban« – egyáltalán nem foglalja magában, hogy kizárólag a dömpingellenes vám megfelelőjének kell az új viszonteladási árban megjelennie a korábban alkalmazott viszonteladási ár mellett azért, hogy pozitív választ lehessen kapni. Ugyanis a szokásosan felmerülő költségekhez képest egy kiegészítő vám csak akkor »[jelenik meg] megfelelő módon«, ha hozzáadják e más költségekhez. Márpedig, ha e más költségek emelkednek, a viszonteladási ár azonban kevesebbet emelkedik, akkor valójában a vámot csak részlegesen vagy egyáltalán nem adják hozzá e más költségekhez, még ha a vám megfelelőjét hozzá is adták a korábban alkalmazott viszonteladási árhoz”. (
28
)
78.
Hozzáteszem, hogy mindenesetre, és ahogy azt a Bizottság helytállóan kijelenti, az ezen intézmény által követett közigazgatási gyakorlat alkalmatlan az uniós intézmények által elfogadott kötelező jogszabályok módosítására.
ii) E kritérium alkalmazása a megtámadott ítéletben
79.
A Törvényszék megindokolta, hogy a felperes azon hivatkozása, hogy a viszonteladási árak több mint 100%‑kal növekedtek az első vizsgálati időszak és a negyedik visszatérítési vizsgálati időszak között, miért nem volt elegendő annak bizonyításához, hogy a dömpingellenes vámok teljes egészében megjelentek az említett árakban.
80.
A Törvényszék szerint „[…] az előállítási költségeknek az alkalmazott árak növekedését meghaladó emelkedése elegendő ahhoz, hogy ezen árakban ne jelenjenek meg megfelelően a dömpingellenes vámok az előállítási költségek változása miatt. Márpedig ezt a priori bizonyítja a Bizottság által hivatkozott azon körülmény, hogy az esetek 99%‑ában az áruk költségét, beleértve a dömpingellenes vámokat is, nem fedezték az uniós viszonteladási árak 2012‑ben” (
29
).
81.
A Törvényszék megállapította, hogy az RFA nem szolgáltatott „döntő bizonyítékot” arról, hogy a dömpingellenes vám megjelent a viszonteladási árban, valamint hogy ebből következően nem kell levonni a megfizetett dömpingellenes vámok összegét. Ahogy azt később kifejtem, nem vitatott, hogy az említett levonás mellőzésére irányuló bizonyítási teher a gazdasági szereplőre hárul, nem pedig a Bizottságra, amelynek az a feladata, hogy a gazdaság szereplő által benyújtott bizonyítékok megcáfolhatóságának mértékét értékelje.
82.
Ismét hangsúlyoznom kell, hogy a tényállás bizonyításával kapcsolatban a Törvényszék által tett megállapítások fellebbezési eljárásban csak az általam fent hivatkozott korlátozott eszközök útján vizsgálhatók felül. (
30
) A jelen ügyben egyébként a fellebbező féllel szemben különösen magas szintű bizonyítási követelmény érvényesült, mivel olyan bizonyítékokat kellett benyújtania, amelyek megcáfolhatatlanul bizonyítják a vitatott tényállást.
83.
Ha a Törvényszék e követelmény alapján kellő indokolással előadja, hogy miért véli úgy, hogy az RFA‑nak nem sikerült bizonyítania a hivatkozott tényállást, a Bíróság nehezen vizsgálhatja felül az említett értékelést a fellebbezési eljárás során. A jelen ügyben egyik kivételes indok sem áll fenn (a tényállás nyilvánvaló elferdítése az iratok között fellelhető dokumentumokkal alátámasztva).
84.
Figyelembe kell venni továbbá, hogy a Bizottság által figyelembe vett bizonyítékok vizsgálata során a Törvényszéknek meg kell felelnie azon kritériumnak, hogy „a közös kereskedelempolitika és különösen a kereskedelempolitikai védintézkedések területén az uniós intézmények széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek az általuk vizsgálandó gazdasági, politikai és jogi helyzetek összetettségéből adódóan” (
31
).
85.
Az említett kritériumnak a jelen ügyre való alkalmazása a Bizottság álláspontjának fenntartását támasztja alá, és a fellebbezőre a vitatott határozatok jogalapjainak megkérdőjelezése tekintetében még súlyosabb terhet hárít. (
32
)
86.
Végül nem szabad elfelejteni, hogy a negyedik visszatérítési vizsgálati időszak megegyezik a hatályvesztési felülvizsgálat során figyelembe vett időszakkal, amely felülvizsgálat a 360/2014 végrehajtási rendelet elfogadásához vezetett. Ahogy azt már kifejtettem, a CHEMK és a KF (az RFA kapcsolt vállalkozásai) által e rendelettel szemben indított keresetet a Törvényszék 2018. november 15‑i ítéletével (
33
) elutasította, amely ítélet jogerőssé vált.
87.
A hivatkozott keresetben a módszerváltást is vizsgálták az időközi felülvizsgálattal kapcsolatban, valamint az előállítási költségek növekedése is hangsúlyt kapott – az exportár számítása során a dömpingellenes vámok levonása szempontjából meghatározó tényezőként –, és ugyanazon következtetések levonására került sor, mint a jelen ügyben megtámadott ítéletben. A jelen üggyel való közelség igen jelentős, és a Törvényszék a második fellebbezési jogalap e részére adott válaszommal megegyező következtetésre jutott.
b)
Második rész: a DDP‑árakra vonatkozó adatok kizárólagos elfogadása annak bizonyítékaként, hogy a dömpingellenes vámok megjelentek az exportárakban
1) A fellebbező és a Bizottság érvelése
88.
Az RFA kifogásolja, hogy a megtámadott ítélet 77. és 78. pontjában a Törvényszék kizárólag a DDP‑árak bemutatásának lehetőségét fogadta el a dömpingellenes vámok viszonteladási árakban való megjelenésének bizonyítékaként.
89.
A fellebbező e tekintetben a dömpingellenes vámok visszatérítéséről szóló bizottsági közlemény 4.1. pontjának b) alpontjára hivatkozik, és hozzáteszi, hogy az alkalmazandó jogi rendelkezések közül egyik sem szabályozza, hogy DDP‑árakat kell‑e bemutatni, vagy EXW‑, illetve CIF‑árakra kell‑e hivatkozni, amelyek a dömpingellenes vámokat tartalmazzák.
90.
A Bizottság ezzel szemben úgy érvel, hogy az alaprendelet 11. cikkének (10) bekezdése alapján az a szabály, hogy az exportár képzése során le kell vonni a vámot, és ahhoz, hogy a levonást mellőzzék, döntő bizonyítékkal kell szolgálni annak a viszonteladási árakban való megjelenéséről.
91.
A Bizottság szerint a Törvényszék nem korlátozta a fellebbező bizonyítási eszközeit, hanem felhasználta az általa szolgáltatott információkat. Megismétli továbbá, hogy nem elegendő a viszonteladási árak ingadozása, hanem azt kell bizonyítani, hogy a dömpingellenes vám megjelenik a viszonteladási árakban.
2) Értékelés
92.
Az RFA állításával szemben a Törvényszék a megtámadott ítéletben nem korlátozta a fellebbező rendelkezésére álló bizonyítási eszközöket. Ellenben ragaszkodott az Einhell Germany és társai kontra Bizottság ítéletben már meghatározott feltételhez: „a dömpingellenes vámoknak az Unió területén a viszonteladói árakban és az azt követő eladási árakban való megjelenésével kapcsolatos bizonyítékot – amennyiben az döntő – bármilyen módon […] [elő lehet adni]”. (
34
)
93.
A megtámadott ítélet – hangsúlyozom – nem korlátozza azon bizonyítási eszközök körét, amelyeket az RFA‑nak be kellett nyújtania. Csupán azt indokolja meg, hogy az e vállalkozás által benyújtott eszközök miért nem voltak megfelelőek a jelen ügyben az azon bizonyíték döntő jellegére vonatkozó feltétel teljesítéséhez, hogy a dömpingellenes vám megjelent a viszonteladási árakban.
94.
Olyan tényállásról van szó, amelyet az adott eset körülményeitől függően kell vizsgálni. A Bizottság kifejtette, hogy a korábbi vizsgálatok során miképp tudott következtetéseket levonni az összegyűjtött bizonyítékokkal kapcsolatban, ideértve a viszonteladási árak alakulásának elemzését, és ezt követően azonnal olyan különböző adatokat taglalt, amelyek alapján úgy vélte, hogy a benyújtott információk nem megbízhatók.
95.
Az, hogy adott helyzetre sikerül megoldást találni, nem azt jelenti, hogy eltérő helyzetben ugyanazt az eredményt kell elérni. Éppen ezért az új visszatérítési vizsgálati időszakokra vonatkozó körülményekre kellett összpontosítani, ahogy ez meg is történt.
96.
Az RFA bizonyítékként egy olyan táblázatra hivatkozott, amely tartalmazta a fellebbező EXW‑ és CIF‑árai súlyozott átlagának alakulását az eredeti vizsgálattól a negyedik vizsgálati időszakig, amellyel bizonyítani próbálta, hogy a viszonteladási árai magukba foglalják a dömpingellenes vámot.
97.
A vitatott határozatok különböző érveket tartalmaztak, amelyekben a Bizottság előadta, hogy az RFA által szolgáltatott említett adatok nem megbízhatók. A megsemmisítés iránti kereset a fellebbező állításainak – további vizsgálat nélküli – elfogadását kérte, amit a Bizottság megtagadott.
98.
A Törvényszék a bizonyítékok vizsgálata során (amelyek értékelését a fent hivatkozott feltételek szerint kellett elvégeznie) megerősítette a Bizottságnak a bizonyítékokra vonatkozó értékelését, és a megtámadott ítélet ezen okfejtése – ahogy azt megjegyeztem – nem támadható meg fellebbezéssel, a bizonyítottnak tekintett tények elferdítésének korlátozott eseteit kivéve, ami a jelen ügyben nem történt meg.
3) Másodlagos értékelés
99.
A Törvényszék előtt fenntartott állításával ellentétben (
35
) az RFA nem foglalta bele a fellebbezésébe azt a kifogást, miszerint, ha úgy vélték, hogy a költségekkel kapcsolatos néhány információ nem megbízható, a Bizottságnak az információk kijavítása céljából tájékoztatnia kellett volna őt erről az ellenőrző látogatások során vagy amint lehetséges.
100.
E kifogásnak a fellebbezésből történő mellőzése okán a Bíróságnak értelemszerűen nem kell azzal foglalkoznia.
101.
E tekintetben minden kétség kizárása céljából azonban érdemes lehet emlékeztetni arra, hogy az alaprendelet 11. cikke (10) bekezdésének összefüggésében a Bizottság nem köteles hivatalból eljárni, hanem csak a visszatérítési vizsgálatot kérelmező fél által szolgáltatott döntő bizonyítékokat kell értékelnie. (
36
) A kérelmezőre és nem pedig a Bizottságra hárul a döntő melléknévvel járó magas szintű követelmény révén az arra vonatkozó bizonyítási teher, hogy a vám megfelelő módon megjelenik a viszonteladási árakban.
102.
A második fellebbezési jogalapnak tehát nem lehet helyt adni, ami az első jogalap elutasításával együtt az egész fellebbezési kérelem elutasításához vezet.
103.
A Bíróság eljárási szabályzata 138. cikkének (1) bekezdése értelmében az RFA‑t kell kötelezni a költségek viselésére.
VI. Végkövetkeztés
104.
A fenti megállapításokra tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy:
1)
A fellebbezést utasítsa el.
2)
Az RFA International, LP‑t kötelezze a költségek viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	Az eljárás a ferroötvözeti iparág összekötő bizottsága (Euroalliages) által 2008. február 25‑én benyújtott panasz alapján indult.
(
3
)	A Kínai Népköztársaságból, Egyiptomból, Kazahsztánból, Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaságból és Oroszországból származó ferroszilícium behozatalára kivetett végleges dömpingellenes vámról, valamint a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről szóló, 2008. február 25‑i tanácsi rendelet (HL 2008. L 55., 6. o.; a továbbiakban: eredeti rendelet).
(
4
)	A Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (a továbbiakban: CHEMK) és a Kuzneckie Ferrsplavy OAO (a továbbiakban: KF) társaságról volt szó.
(
5
)	Az RFA egy svájci fiókteleppel rendelkezik, amely a CHEMK és a KF különösen az Európai Unióba irányuló exportértékesítéseivel foglalkozik.
(
6
)	Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30‑i tanácsi rendelet (HL 2009. L 343., 51. o.; helyesbítések: HL 2010. L 7., 22. o.; HL 2016. L 44., 20. o.; a továbbiakban: alaprendelet).
(
7
)	RFA International kontra Bizottság ítélet (T‑113/15, nem tették közzé, EU:T:2018:783; a továbbiakban: megtámadott ítélet).
(
8
)	CHEMK és KF kontra Tanács ítélet (T‑190/08, EU:T:2011:618).
(
9
)	CHEMK és KF kontra Tanács ítélet (C‑13/12 P, nem tették közzé, EU:C:2013:780).
(
10
)	A többek között Oroszországból származó ferroszilícium behozatalára kivetett dömpingellenes vámra vonatkozó, az 1225/2009/EK rendelet 11. cikkének (3) bekezdése szerinti részleges időközi felülvizsgálat lezárásáról szóló, 2012. január 16‑i tanácsi végrehajtási rendelet (HL 2012. L 22., 1. o.).
(
11
)	CHEMK és KF kontra Tanács ítélet (T‑169/12, EU:T:2015:231).
(
12
)	CHEMK és KF kontra Tanács végzés (C‑345/15 P, nem tették közzé, EU:C:2016:433).
(
13
)	RFA International kontra Bizottság ítélet (T‑466/12, EU:T:2015:151).
(
14
)	RFA International kontra Bizottság ítélet (C‑239/15 P, nem tették közzé, EU:C:2017:337).
(
15
)	A Kínai Népköztársaságból és Oroszországból származó ferroszilícium behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vámnak az 1225/2009/EK tanácsi rendelet 11. cikkének (2) bekezdése szerinti hatályvesztési felülvizsgálatot követő kivetéséről szóló, 2004. április 9‑i bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2014. L 107., 13. o.).
(
16
)	CHEMK és KF kontra Bizottság ítélet (T‑487/14, EU:T:2018:792).
(
17
)	Az Európai Unióban tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2016. június 8‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2016. L 176., 21. o.).
(
18
)	Valimar ítélet (C‑374/12, EU:C:2014:2231; a továbbiakban: Valimar ítélet), 52. és 55. pont. A Bizottság által az időközi felülvizsgálattal kapcsolatban végzett ellenőrzést illetően a Bíróság hozzátette, hogy az „nemcsak a vizsgált helyzet alakulásának utólagos – a kárt okozó dömping ellensúlyozása érdekében, az eredeti végleges intézkedés fenntartása vagy módosítása szükségességének értékelése céljából, az intézkedés bevezetésének időpontjától kezdődő – elemzésének lefolytatását eredményezheti, hanem az említett intézkedés megszüntetése vagy módosítása valószínű hatásának értékelése céljából a helyzet várható, a felülvizsgálati intézkedés elfogadásától kezdődő alakulásának a jövőre vonatkozó elemzését is”.
(
19
)	Fellebbezés, 16. pont.
(
20
)	Ugyanott, 28. pont.
(
21
)	Ugyanott, 22. pont.
(
22
)	A C(2014) 9805 final határozat (amelyre a Törvényszék a megtámadott ítéletben mintaként tekint) 21. pontjával együttesen értelmezett 19. pontja rámutat arra, hogy a két orosz gyártó‑importőr költségei az eredeti vizsgálathoz képest jelentősen (közel 100%‑kal) emelkedtek, és hogy: i. a csoport belső értékesítéseinek szerkezetét felülvizsgálták röviddel az eredeti vizsgálat lezárását követően; ii. az orosz gyártó‑exportőrök kiviteli kereskedelmi forgalma megváltozott; iii. az eredeti vizsgálat alatt a gyártó‑exportőr az érintett terméket elsősorban FOB alapon (Free On Board [költségmentesen a hajó fedélzetére]: az eladó a terméket a berakodási kikötőben egy hajón adja át. Innentől kezdve az összes kockázatot és költséget a vevő viseli) és DDP alapon (Delivered Duty Paid [vámfizetéssel leszállítva]: tartalmazza az összes olyan költséget, amely az árunak a vevő részére az importáló országban a megnevezett leszállítási helyen történő átadásáig felmerül) exportálta. Az eredeti vizsgálat után EXW szerint kezdtek értékesíteni (EXW‑ár [Ex Works. Üzemből]: az árut az átruházó létesítményeiben adják át, és a szerző fél vállal minden kockázatot [és költséget] a rendeltetési helyig); iv. az eredeti vizsgálat során az uniós vevők számára a termékértékesítések EXW, CIF (az átruházó viseli a biztosítási költséget és a fuvardíjat, a szerző fél pedig a megnevezett rendeltetési kikötőben a hajó fedélzetén veszi át az árut, és innentől kezdve vállalja a kockázatot [és a költségeket]) és DDP alapon történtek. Az eredeti vizsgálatot követően a viszonteladás elsősorban DDP alapon történt; v. a kérelmezőt és az Am General LLC – Mishawaka, USA (AMG) társaságot az eredeti vizsgálat után alapították. A kérelmező lett az áru egyetlen vevője, és azt különösen az Európai Unióba exportálta. Az AMG olyan adminisztratív szolgáltatásokat nyújtott a kérelmezőnek, mint a vételi és értékesítési megrendelések feldolgozása, ideértve a szállítások logisztikáját, a raktárkezelést és a számlázást. A kérelmező az AMG‑t e feladatok elvégzésével különösen a csoport exporttevékenysége keretében bízta meg; és vi. az eredeti vizsgálat alatt érvényesülő piaci feltételek szintén jelentősen megváltoztak.
(
23
)	RFA International kontra Bizottság ítélet (C-239/15 P, EU:C:2017:337), 27. pont.
(
24
)	A jelen ügyben megtámadott ítélettel azonos dátumú, T‑487/14. sz., CHEMK és KF kontra Bizottság ügyben hozott (jogerős) ítéletben (EU:T:2018:792) a Törvényszék egy hasonló keresetet utasított el, amelyet a CHEMK és a KF nyújtott be az említett dömpingellenes vámok hatályvesztésének felülvizsgálatára vonatkozó eljárást lezáró határozat ellen. Az említett ítélet 61. pontja szerint: „[j]elen esetben a felperesek azonban nem kérik, hogy az intézkedések hatályvesztési felülvizsgálatához ugyanazt a módszert alkalmazzák, mint az eredeti vizsgálatban, hanem ugyanannak a módszernek az alkalmazását, amelyet az időközi rendelethez vezető felülvizsgálatban használtak. Ugyanis a szóban forgó dömpingellenes vámok hatásának kérdéséről van szó, amelyek magától értetődően nem voltak hatályban az eredeti vizsgálat időszaka alatt” (kiemelés tőlem).
(
25
)	Lásd többek között: 2020. február 27‑iLitván Köztársaság kontra Bizottság ítélet (C‑79/19 P, EU:C:2020:129): „az EUMSZ 256. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből és az Európai Unió Bíróságának alapokmánya 58. cikkének első bekezdéséből az következik, hogy a Bíróságnak nincs hatásköre a tényállás megállapítására és főszabályként a Törvényszék által az e tényállás alátámasztására elfogadott bizonyítékok vizsgálatára. Amennyiben ugyanis a bizonyítékok megszerzése szabályszerűen történt, valamint az általános jogelveket, és a bizonyítási teherre és a bizonyításfelvételre vonatkozó eljárási szabályokat tiszteletben tartották, kizárólag a Törvényszék feladata annak mérlegelése, hogy a hozzá benyújtott bizonyítékoknak milyen bizonyító erőt tulajdonít. E mérlegelés tehát – eltekintve e bizonyítékok elferdítésétől – nem minősül a Bíróság felülvizsgálati jogkörébe tartozó jogkérdésnek”.
(
26
)	HL 2014. C 164., 9. o.
(
27
)	A dömpingellenes vámok visszatérítéséről szóló bizottsági közlemény 4.1. pontjának b) alpontja („Az alaprendelet 11. cikke (10) bekezdésének végrehajtása”) így szól: „Amennyiben az exportárat az alaprendelet 2. cikke (9) bekezdésének megfelelően határozzák meg, a Bizottság az exportárat a kifizetett dömpingellenes vám összegének levonása nélkül számítja ki, amennyiben döntő bizonyítékok vannak arra nézve, hogy a vám megfelelő módon megjelenik a viszonteladói árakban és az azt követő eladási árakban az Unió területén. A Bizottság megvizsgálja, hogy a független uniós fogyasztók felé kínált értékesítési árak növekedése az eredeti és a visszatérítési vizsgálati időszak között magában foglalja‑e a dömpingellenes vámokat”.
(
28
)	A megtámadott ítélet 71. pontja. E pont megegyezik a 2018. november 15‑iCHEMK és KF kontra Bizottság jogerős ítélet (T‑487/14, EU:T:2018:792) 64. pontjával.
(
29
)	Ugyanott, 74. pont.
(
30
)	Lásd a 63. pontot és a Bíróság ítélkezési gyakorlatára történő hivatkozást.
(
31
)	Valimar ítélet, 51. pont, hivatkozással a 2007. szeptember 27‑iIkea Wholesale ítéletre (C‑351/04, EU:C:2007:547), 40. és 41. pont, valamint a 2012. február 16‑iTanács és Bizottság kontra Interpipe Niko Tube és Interpipe NTRP ítéletre (C‑191/09 P és C‑200/09 P, EU:C:2012:78), 63. pont.
(
32
)	A Valimar ítélet az intézmények által végzett értékelés bírói felülvizsgálatának hatályát „az eljárási szabályok betartásának, a vitatott módszer végrehajtásához kiválasztott adatok tényszerű pontosságának, ezen adatok értékelése során a nyilvánvaló hiba kizárásának, illetve a hatáskörrel való visszaélés kizárásának ellenőrzésére […] korlátoz[za]” (51. pont).
(
33
)	CHEMK és KF kontra Bizottság ítélet (T‑487/14, EU:T:2018:792).
(
34
)	2015. november 18‑i ítélet (T‑73/12, EU:T:2015:865), 155. pont.
(
35
)	A kereset 94. pontja.
(
36
)	A 2012. március 22‑iGLS ítélet (C‑338/10, EU:C:2012:158) 32. pontjában a Bíróság megállapította, hogy „a Bizottság köteles hivatalból megvizsgálni minden rendelkezésre álló információt, mivel a dömpingellenes vizsgálatban nem az a szerepe, hogy olyan döntőbíróként járjon el, akinek mindössze arra van hatásköre, hogy […] kizárólag a vizsgálatban részt vevő felek által szolgáltatott tájékoztatások és bizonyítékok alapján határozzon”. E megállapítás eltérő körülmények között született, mivel olyan jogvitáról volt szó, amely a rendes értéknek az eredeti vizsgálat során történő meghatározására vonatkozott.