A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE1993. november 24.(*)„Áruk szabad mozgása – Veszteséges viszonteladás tilalma”A C‑267/91. és C‑268/91. sz. egyesített ügyekben_a
Bírósághoz a Tribunal de grande instance de Strasbourg (Franciaország)
által az EGK‑Szerződés 177. cikke alapján benyújtott, az e bíróság
előttBernard KeckésDaniel Mithouardellen
folytatott büntetőeljárásban az EGK‑Szerződésnek a Közösségen belüli
versennyel és szabad mozgással kapcsolatos szabályainak értelmezésére
vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában_A BÍRÓSÁG_tagjai:
O. Due elnök, G. F. Mancini, J. C. Moitinho de
Almeida, M. Díez de Vealsco és D. A. O. Edward
tanácselnökök, C. N. Kakouris, R. Joliet,
F. A. Schockweiler, G. C. Rodríguez Iglesias,
F. Grévisse, M. Zuleeg, P. J. G. Kapteyn és
J. L. Murray bírák_főtanácsnok: W. Van Gerven_hivatalvezető: D. Louterman-Hubeau főtanácsos_figyelembe véve a következők által előterjesztett írásbeli észrevételeket:–        D. Mithouard
képviseletében M. Meyer, a strasbourgi ügyvédi kamara tagja_–        B. Keck
képviseletében J.‑P. Wachsmann, a strasbourgi ügyvédi kamara tagja_–        a
francia kormány képviseletében Ph. Pouzoulet, a külügyminisztérium
jogi igazgatóságának helyettes igazgatója és H. Duchêne, ugyanezen
minisztérium jogi igazgatóságának külügyi titkára, meghatalmazotti
minőségben_–        a
görög kormány képviseletében F. P. Georgakopoulos, az állami
jogi tanács helyettes jogtanácsosa, meghatalmazotti minőségben, –        az
Európai Közösségek Bizottságának képviseletében R. Wainwrigth,
jogtanácsos, és V. Melgar, a jogi szolgálat rendelkezésére
bocsátott nemzeti köztisztviselő, meghatalmazotti minőségben, segítőjük:
H. Lehman, a párizsi ügyvédi kamara tagja_tekintettel a tárgyalásra készített jelentésre_D. Mithouard
(képviselik: M. Meyer és Huet úr, a strasbourgi ügyvédi kamara
tagja), a francia kormány, valamint a Bizottság szóbeli észrevételeinek
az 1993. április 28‑i tárgyaláson történt meghallgatását
követően_meghozta a következőÍtéletet1        1991. június 27‑i
két ítéletével, amelyek 1991. október 16‑án érkeztek a
Bírósághoz, a Tribunal de grande instance de Strasbourg az EGK-Szerződés
177. cikke alapján előzetes döntéshozatal céljából két, ugyanezen
Szerződésnek a Közösségen belüli versennyel és szabad mozgással
kapcsolatos szabályainak értelmezésére vonatkozó kérdést terjesztett a
Bíróság elé.2        E
kérdések a B. Keck és D. Mithouard ellen indított büntetőeljárás során
merültek fel, akiket azzal gyanúsítanak, hogy megsértették az 1963.
július 2-i, 63-628. sz. francia törvény 1. cikkét, annak az 1986.
december 1-jei, 86-1243. sz. rendelet 32. cikkével módosított
változatában, mivel egyes termékeket változatlan formában olcsóbban
adtak el azok beszerzési áránál.3        B.
Keck és D. Mithouard védekezéséül előadták, hogy a veszteséges
viszonteladás általános tilalma, ahogyan azt az említett rendelkezések
előírják, összeegyeztethetetlen a Szerződés 30. cikkével, valamint a
személyek, a szolgáltatások, a tőke Közösségen belüli szabad mozgásának
elvével és a szabad versennyel.4        Mivel
a Tribunal de grande instance de Strasbourg úgy ítélte meg, hogy a
közösségi jog bizonyos rendelkezéseinek értelmezésére van szükség,
mindkét eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából a
következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:„A
veszteséges viszonteladásnak az 1986. december 1-jei, 86-1243. sz.
rendelet 32. cikkével bevezetett tilalma Franciaországban
összeegyeztethető-e a közös piacon a személyek, a szolgáltatások és a
tőke szabad mozgásának, a letelepedés és a verseny szabadságának,
valamint az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés
tilalmának elveivel, amelyeket az EGK-t létrehozó 1957. március 25-i
Szerződés, és különösen annak 3. és 7. cikke ír elő, tekintettel arra,
hogy a francia szabályozás alkalmas lehet a verseny torzítására, mivel:a)      egyrészt
csak a veszteséges viszonteladást tiltja és kizárja a tilalom hatálya
alól a gyártót, aki az általa előállított, átalakított vagy kijavított
terméket szabadon eladhatja a piacon az önköltségnél, még ha kevéssel
is, de alacsonyabb áron;b)      másrészt
torzítja a verseny árait, különösen a határövezetben, a különböző
gazdasági szereplők állampolgársága és letelepedésének helye szerint.”5        Az
alapeljárás tényállása, az eljárás, valamint a Bírósághoz benyújtott
írásbeli észrevételek részletesebb bemutatását a tárgyalásra készített
jelentés tartalmazza. Az ügy iratainak e részei a továbbiakban csak a
Bíróság érveléséhez szükséges mértékben kerülnek ismertetésre.6        Bevezetésként
meg kell jegyezni, hogy a Szerződésnek a személyek, a szolgáltatások és
a tőke Közösségen belüli szabad mozgására vonatkozó rendelkezései nem
relevánsak a veszteséges viszonteladás általános tilalmának
vonatkozásában, amely az áruk forgalomba hozatalával kapcsolatos, ezért e
rendelkezések nem érintik az alapeljárás tárgyát.7        Ami
a Szerződés 7. cikkében meghatározott, hátrányos megkülönbözetés
tilalmának elvét illeti, az előzetes döntéshozatalra utaló ítéletekből
kiderül, hogy a nemzeti bíróságnak kétségei vannak arra vonatkozóan,
hogy azzal összeegyeztethető-e a veszteséges viszonteladásról szóló
rendelkezés tilalma, mivel e tilalom hátrányosan érintheti azokat a
vállalkozásokat, amelyekre nézve kötelező, azokkal a versenytársakkal
szemben, amelyek olyan tagállamokban működnek, ahol a veszteséges
viszonteladást megengedik.8        E
tekintetben meg kell jegyezni, hogy az a tény, hogy a különböző
tagállamokban értékesítést folytató vállalkozásokra különböző
jogszabályok vonatkoznak, amelyek közül egyesek tiltják a veszteséges
viszonteladást, mások viszont nem, a Szerződés 7. cikke értelmében nem
jelent hátrányos megkülönböztetést, mivel az alapeljárásban szereplő
nemzeti jogszabály a tagállam területén folytatott valamennyi
értékesítési tevékenységre vonatkozik, az azt folytató személyek
állampolgárságától függetlenül (lásd a 308/86. sz. Lambert-ügyben 1988.
július 14-én hozott ítéletet [EBHT 1988., 4369. o.]).9        Végül
az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésből kiderül, hogy a
kérdést feltevő bíróság iránymutatást kíván kapni a kérdéses szabályozás
esetleges versenyellenes hatásairól a Közösségnek a Szerződés 3.
cikkében megfogalmazott alapjaira utalva, anélkül azonban, hogy a
Szerződés ez utóbbiakat a verseny területén végrehajtó különleges
szabályára hivatkozna.10      Ilyen
körülmények között, tekintettel a kifejtett érvekre és a Bíróság előtti
tárgyalásra, és annak érdekében, hogy a kérdést feltevő bíróságnak
megfelelő választ lehessen adni, a veszteséges viszonteladás tilalmát az
áruk szabad mozgása szempontjából kell megvizsgálni.11      A
Szerződés 30. cikke értelmében tilos a tagállamok között a behozatalra
vonatkozó mennyiségi korlátozás, valamint minden azonos hatású
intézkedés. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint mennyiségi
korlátozásokkal azonos hatású intézkedést képez minden olyan intézkedés,
amely közvetlenül vagy közvetve, ténylegesen vagy potenciálisan
akadályozhatja a Közösségen belüli kereskedelmet.12      Meg
kell állapítani, hogy a veszteséges viszonteladást általánosságban
tiltó nemzeti jogszabálynak nem célja a tagállamok közötti kereskedelem
szabályozása.13      Igaz
ugyan, hogy egy ilyen jogszabály csökkentheti az értékesítések
mennyiségét, és ennek következtében a más tagállamokból érkező termékek
értékesítésének mennyiségét is abban az értelemben, hogy megfosztja a
piaci szereplőket az értékesítés növelésének egyik módszerétől.
Mindamellett el kell gondolkodni azon, hogy ez az esetlegesség
elegendő-e ahhoz, hogy az érintett jogszabályt a behozatalra vonatkozó
mennyiségi korlátozással azonos hatású intézkedésnek lehessen
minősíteni.14      Tekintettel
arra, hogy a gazdasági szereplők egyre gyakrabban hivatkoznak a
Szerződés 30. cikkére kereskedelmi szabadságukat korlátozó hatású
jogszabályok elleni tiltakozásképpen, még olyan esetekben is, amikor e
jogszabályok nem másik tagállamból származó termékekre vonatkoznak, a
Bíróság szükségesnek tartja, hogy ismételten megvizsgálja, és pontosítsa
e téren kialakított ítélkezési gyakorlatát.15      Ebből
a szempontból emlékeztetni kell arra, hogy a Cassis de Dijon ítéletnek
megfelelően (120/78. sz. Rewe-Zentral ügyben 1979. február 20-án hozott
ítélet [EBHT 1979., 649. o.]) a 30. cikk által tiltott, azonos hatású
intézkedésnek számítanak az áruk szabad mozgásának olyan akadályai,
amelyek a jogszabályok harmonizálásának hiányában az árukra vonatkozó
feltételekkel kapcsolatos szabályok (mint amilyenek a megnevezésre, a
formára, a méretre, a súlyra, az összetételre, a kiszerelésre, a
címkézésre, a csomagolásra vonatkozó szabályok) más tagállamokból
származó, ott jogszerűen előállított és forgalmazott árukra történő
alkalmazásából erednek, még akkor is, ha e szabályok megkülönböztetés
nélkül minden termékre vonatkoznak, amennyiben e követelmények előírását
nem igazolja olyan közérdekű cél, amely előbbre való az áruk szabad
mozgásának követelményénél.16      Ugyanakkor
a korábban ítéltekkel ellentétben az értékesítés egyes módjait
korlátozó vagy megtiltó nemzeti jogszabályok más tagállamokból származó
termékekre történő alkalmazása nem alkalmas a Közösségen belüli
kereskedelemnek a Dassonville-ítélet (a 8/74. sz. ügyben 1974. július
11-én hozott ítélet [EBHT 1974., 837. o.]) értelmében vett közvetlen
vagy közvetett, tényleges vagy potenciális akadályozására, amennyiben e
jogszabályok minden olyan érintett gazdasági szereplőre vonatkoznak,
akik az adott állam területén tevékenykednek, és amennyiben mind
jogilag, mind ténylegesen ugyanúgy érintik a nemzeti termékek és a más
tagállamokból származó termékek forgalmazását.17      Amennyiben
ugyanis e feltételek teljesülnek, az ilyen típusú jogszabályok
alkalmazása a más tagállamból származó, az ezen állam által
meghatározott szabályoknak megfelelő termékek értékesítésére nem
akadályozza meg, vagy nehezíti jobban ezek piacra jutását, mint a
nemzeti termékek esetében. Ezek a jogszabályok tehát nem tartoznak a
Szerződés 30. cikkének alkalmazási körébe.18      Azt
kell tehát válaszolni a nemzeti bíróságnak, hogy az EGK-Szerződés 30.
cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem alkalmazandó valamely tagállam
olyan jogszabályára, amely általánosságban tiltja a veszteséges
viszonteladást. A költségekről19      A
Bíróságnál észrevételt előterjesztő francia és görög kormány, valamint
az Európai Közösségek Bizottsága részéről felmerült költségek nem
téríthetők meg. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek
számára a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát
képezi, ez a bíróság dönt a költségekről.A fenti indokok alapján_A BÍRÓSÁGa
Tribunal de grande instance de Strasbourg 1991. június 27‑i
két ítéletével hozzá intézett kérdésre válaszolva a következőképpen
határozott:Az EGK‑Szerződés
30. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem alkalmazandó valamely
tagállam olyan jogszabályára, amely általánosságban tiltja a veszteséges
viszonteladást.DueManciniMoitinho de AlmeidaDíez de VelascoEdwardKakourisJolietSchockweilerRodríguez IglesiasGrévisseZuleegKapteyn       Murray Kihirdetve Luxembourgban, az 1993. november 24‑i nyilvános ülésen.J.‑G. Giraud       O. Duehivatalvezető       elnök*	Az eljárás nyelve: francia.