62012CC0507
NILS WAHL
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2013. december 12. (
1
)
C‑507/12. sz. ügy
Jessy Saint Prix
kontra
Secretary of State for Work and Pensions
(A Supreme Court of the United Kingdom [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Munkavállalók szabad mozgása — EUMSZ 45. cikk — Állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés — Nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés — A 2004/38/EK irányelv — A 7. cikk (1) és (3) bekezdése — A »munkavállaló« fogalma — Tartózkodási jog — Olyan uniós polgár, aki a terhesség, valamint a szülést közvetlenül követő időszak korlátai miatt ideiglenesen felhagyott a munkával — Jövedelemtámogatás — Elegendő források — Arányosság”
1.
A saját tagállamától eltérő tagállamban tartózkodó és dolgozó uniós polgár a terhesség előrehaladott szakasza, valamint a szülést közvetlenül követő időszak által okozott korlátok miatt ideiglenesen felhagyott a munkával. Ezt követően különös, nem járulékalapú pénzbeli ellátást kért arra az időszakra, amikor a fogadó tagállam szerinti állampolgársággal rendelkező nők nem kötelesek dolgozni, illetve aktívan munkát keresni. Az illetékes nemzeti hatóságok elutasították kérelmét. Ilyen körülmények között az EUMSZ 45. cikk szerinti „munkavállalónak” kell‑e őt tekinteni, pontosabban a 2004/38/EK irányelv (
2
) (a továbbiakban: polgárságról szóló irányelv) 7. cikkének hatálya alá tartozik‑e?
2.
Számomra egyértelmű, hogy e kérdésre igenlő választ kell adni. Amint annak ábrázolására az alábbiakban kísérletet teszek, a polgárságról szóló irányelv 7. cikkének bármely más értelmezése nem csupán az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét hagyná figyelmen kívül, de a nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét is, amely elvek kétségtelenül alkotmányos jogállással rendelkeznek az uniós jogban.
I – A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
3.
J. Saint Prix francia állampolgár 2006. július 10. óta folyamatosan az Egyesült Királyságban tartózkodik. 2006 szeptemberétől 2007 augusztusáig több munkahelyen is dolgozott, főleg segédtanárként. Ezt követően beiratkozott egy, a korábbi munkaköréhez kapcsolódó, oktatási területtel összefüggő posztgraduális képzésre. 2008 februárjában abbahagyta a képzést, mert teherbe esett.
4.
J. Saint Prix ezt követően középiskolákban keresett állást. Mivel ilyen állás nem állt rendelkezésre, néhány hónapig óvodákban kellett munkát vállalnia ügynökségen keresztül. 2008. március 12‑én – azaz amikor a szülés várható időpontjáig már csak 12 hét volt hátra – az óvodás gyermekek ellátása túl kimerítővé vált számára, és abbahagyta a munkát. Pár napig eredménytelenül keresett könnyebb munkát.
5.
2008. március 18‑án kezelőorvosának javaslatára jövedelemtámogatás, azaz különös, nem járulékalapú pénzbeli ellátás iránti kérelmet nyújtott be. (
3
) Kérelmét elutasították, mivel a vonatkozó nemzeti jog értelmében elvesztette „az Egyesült Királyságban való tartózkodás jogát”, amely a jövedelemtámogatás biztosításának előfeltétele. Az eljárásban részt vevő valamennyi fél egyetérteni látszik abban, hogy kérelmét a szülés várható időpontjától számított 11 héten belül terjesztette elő.
6.
J. Saint Prix gyermeke 2008. május 21‑én született. J. Saint Prix a szülést követően körülbelül három hónappal munkába állt.
7.
J. Saint Prix jövedelemtámogatási kérelmének elutasításával szemben fellebbezést nyújtott be a First Tier Tribunal előtt. A 2008. szeptember 4‑i határozattal fellebbezésének helyt adtak. Ezt a határozatot azonban a Secretary of State for Work and Pensions megtámadta az Upper Tribunal előtt, amely 2010. május 7‑én helyt adott a Secretary of State fellebbezésének. J. Saint Prix ezt követően az Upper Tribunal határozatával szemben fellebbezést nyújtott be a Court of Appeal előtt. Amikor ez utóbbi 2011. július 13‑án elutasította fellebbezését, felülvizsgálati kérelmet terjesztett a Supreme Court of the United Kingdom elé (az Egyesült Királyság legfelsőbb bírósága; a továbbiakban: Supreme Court).
8.
A Supreme Court – mivel kétsége merült fel a polgárságról szóló irányelv 7. cikkének helyes értelmezését illetően – úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1.
Úgy kell‑e értelmezni a polgárságról szóló irányelv 7. cikkében a »munkavállalók« számára biztosított tartózkodási jogot, mint amely csak azokra alkalmazandó, akik i. fennálló munkaviszonnyal rendelkeznek, ii. (legalábbis bizonyos körülmények között) munkát keresnek, vagy iii. a 7. cikk (3) bekezdésben foglalt kiterjesztések alá tartoznak, vagy a cikket úgy kell értelmezni, mint amely nem zárja ki olyan további személyek elismerését, akik annak alkalmazásában »munkavállalók« maradnak?
2.
i.
Az utóbbi válasz esetén kiterjed‑e arra a nőre, aki a terhesség előrehaladott szakasza (valamint a szülés) által okozott fizikai korlátok miatt ésszerű okokból felhagy a munkával vagy a munkakereséssel?
ii.
Ha kiterjed, esetében alkalmazható‑e a nemzeti jog arra vonatkozó előírása, hogy mikortól ésszerű felhagynia ezekkel?”
9.
Írásbeli észrevételeket J. Saint Prix, az AIRE Centre (
4
) és az EFTA Felügyeleti Hatóság, valamint a lengyel kormány, az Egyesült Királyság Kormánya és a Bizottság terjesztett elő, és – a lengyel kormány kivételével – a 2013. november 14‑én megtartott tárgyaláson valamennyien előterjesztették szóbeli észrevételeiket.
II – Elemzés
A – A J. Saint Prix helyzetében lévő uniós polgárnak meg kell tartania munkavállalói jogállását
10.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat kifejti, hogy az Egyesült Királyság joga értelmében az – Egyesült Királyság állampolgárságával rendelkező – várandós nő a szülés várható időpontja előtt 11 héttel már nem köteles dolgozni, illetve aktívan munkát keresni. A szülést követően a munkaerőpiacról való távolmaradás elfogadott időszaka 15 hét. (
5
) Az Egyesült Királyság állampolgára – amennyiben megfelel a vonatkozó követelményeknek – ezen időszak alatt jövedelemtámogatásra is jogosult.
11.
Ez a lehetőség kizárólag akkor illeti meg más tagállam állampolgárát – amilyen J. Saint Prix is –, ha az uniós polgároknak a valamely másik tagállam területén három hónapot meghaladó időtartamú tartózkodáshoz való jogát szabályozó polgárságról szóló irányelv 7. cikkének (
6
) hatálya alá tartozik. A 7. cikk (1) bekezdésében szereplő körülmények (köztük a munkavállalók és önálló vállalkozók tartózkodási joga) mellett itt különös jelentőséggel bírnak a 7. cikk (3) bekezdésében felsorolt körülmények. Ezek azok a helyzetek, amelyekben a munkavállalónak vagy önálló vállalkozónak nem minősülő uniós polgár mindenképpen megtartja ezt a jogállását. E körülmények között szerepel a baleset vagy betegség következtében kialakult ideiglenes munkaképtelenség. A 7. cikk (3) bekezdése azonban nem utal a terhességre. A kérdést előterjesztő bíróság szerint J. Saint Prix – aki az alapügyben vizsgált időszakban várandós volt – következésképpen csak akkor részesülhet jövedelemtámogatásban, ha a kérdéses időszakban munkavállalónak minősül.
12.
A fentiek alapján arra a következtetésre jutottam, hogy előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arról szeretne megbizonyosodni, hogy a polgárságról szóló irányelv 7. cikkének alkalmazásában munkavállalónak tekinthető‑e a J. Saint Prix helyzetében lévő nő.
13.
E kérdés megválaszolását azzal kezdem, hogy feltérképezem a Bíróságnak a munkavállalók szabad mozgásának területén kialakított releváns ítélkezési gyakorlatában szereplő alapelveket. Ezt követően – az ítélkezési gyakorlat fényében – megvizsgálom a polgárságról szóló irányelv 7. cikkének helyes értelmezését azzal, hogy megvizsgálom különösen az Egyesült Királyság Kormánya által előterjesztett érveket.
1. A Bíróság ítélkezési gyakorlata
14.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a munkavállaló fogalmát kiterjesztően kell értelmezni. (
7
) Ez azért van így, mert a Szerződés által biztosított egyik alapvető szabadság határait szabja meg. (
8
)
15.
Ennek megfelelően a fogadó tagállamban foglalkoztatott migráns munkavállalót az EUMSZ 45. cikk hatálya alá tartozónak kell tekinteni. (
9
) Következésképpen valamely személy munkaviszonyának időtartama alatt alapvetően munkavállalónak minősül. (
10
) A Bíróság azonban következetesen megállapította azt is, hogy a migráns munkavállalóknak biztosított jogok nem kapcsolódnak szükségszerűen a munkaviszony tényleges vagy folyamatos fennállásához. A migráns munkavállalók részére ugyanis akkor is garantálnak a munkavállalói jogállásból eredő bizonyos jogokat, ha már nem állnak ilyen jogviszonyban. E jogok magukban foglalják a fogadó tagállam társadalombiztosítási ellátásaira való jogosultságot. (
11
)
16.
E ponton emlékeztetnék arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az EUMSZ 45. cikk – és különösen (3) bekezdésének d) pontja – a foglalkoztatás megszűnését követően biztosítja a munkavállalónak a tagállam területén maradásának jogát. Így a Lair‑ügyben hozott ítéletében (
12
) a Bíróság megállapította, hogy munkavállalónak minősül a korábbi foglalkoztatási tevékenységéhez kapcsolódó egyetemi tanulmányok folytatása céljából munkáját önként abbahagyó migráns munkavállaló. A Bíróság – szem előtt tartva az önhibáján kívül munkanélkülivé vált munkavállalónak az új munkahely keresése során felmerülő problémáit – azt is megállapította, hogy nem lehet alkalmazni a szóban forgó foglalkoztatási tevékenység és a folytatott tanulmányok közötti kapcsolat fennállására irányuló kritériumot, amennyiben az átképzés szükségessége nem az érintett személy önkéntes választásán alapul. (
13
)
17.
Talán még érdekesebb, hogy a Bíróság az Orfanopoulos‑ügyben hozott ítéletében (
14
) megerősítette, hogy a fogadó tagállamban dolgozó, ennélfogva ott migráns munkavállaló jogállást szerző munkavállaló a börtönben letöltött büntetése időtartama alatt továbbra is a jelenlegi EUMSZ 45. cikk és az az alapján elfogadott jogszabályok hatálya alá tartozik. Következésképpen a szabadságvesztése előtt foglalkoztatott, szabadságvesztését töltő elítélt esetében alapvetően nem tekinthető úgy, hogy már nem áll rendelkezésre a fogadó tagállam munkaerőpiacán, feltéve, hogy szabadon bocsátását követően ésszerű időn belül gondoskodik foglalkoztatásáról. (
15
)
18.
A jelen ügyben nem vitatott, hogy J. Saint Prix a polgárságról szóló irányelv 7. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti munkavállaló volt 2008 márciusáig, amikor is a terhesség okozta korlátozottsága miatt felhagyott a munkával. J. Saint Prix mindazonáltal továbbra is a fogadó tagállam területén maradt azon időszak alatt, amikor nem dolgozott, és három hónappal a szülést követően ismét munkába állt. Ahogyan a Bíróság előtt észrevételeket előterjesztő valamennyi fél – az Egyesült Királyság Kormánya kivételével – kifejtette, e körülmények között az EUMSZ 45. cikk és a polgárságról szóló irányelv 7. cikkének feltűnően szűk értelmezését igényelné J. Saint Prix munkavállalói jogállástól való megfosztása. Ez ellentétes lenne a fentiekben felvázolt ítélkezési gyakorlatban a Bíróság által elfogadott megközelítéssel.
19.
Egyet kell értenem ezzel az érveléssel. J. Saint Prix munkavállalói jogállástól való megfosztása a hatályos jogszabály olyan értelmezését is jelentené, amely ellentétes a polgárságról szóló irányelv azon céljával, hogy megkönnyítse és elősegítse a tagállamok területén való szabad mozgás és tartózkodás alapvető és egyéni jogának a gyakorlását, amelyet közvetlenül a Szerződés ruház valamennyi uniós polgárra. (
16
) Következésképpen számomra egyértelműnek tűnik, hogy J. Saint Prix‑nek abban az időszakban is munkavállalónak kell minősülnie, amikor nem dolgozott. Hiszen valóban élt a szabad mozgáshoz való jogával, és teherbe esése előtt dolgozott a fogadó tagállamban.
20.
Nem tudok egyetérteni azonban a polgárságról szóló irányelv 7. cikkének J. Saint Prix, az AIRE Centre és a Bizottság által javasolt értelmezésével. Lényegében azzal érvelnek, hogy – az Orfanopoulos‑ügy alapjául szolgáló tényálláshoz hasonlóan – a J. Saint Prix helyzetében lévő nő nem hagyta el tartósan a munkaerőpiacot, következésképpen a három hónapot meghaladó tartózkodásra vonatkozó általános szabály hatálya alá kell tartoznia (ahogyan ez a 7. cikk (1) bekezdésének a) pontjában szerepel). Míg kétségkívül vonzónak tűnik az Orfanopoulos‑ügyben hozott ítéletben a Bíróság által tett megállapítások jelen ügyre történő közvetlen alkalmazása, álláspontom szerint nem lehet figyelmen kívül hagyni a jogszabályi környezetben azóta bekövetkezett változásokat. Míg az említett ügy tényállásának időpontjában nem létezett olyan egységes másodlagos jogi eszköz, amely a szabad mozgás jogának gyakorlására irányadó feltételeket kívánta volna szabályozni, jelenleg létezik ilyen eszköz (a polgárságról szóló irányelv). (
17
) A valamely másik tagállamban három hónapot meghaladó tartózkodás jogára kifejezetten a polgárságról szóló irányelv 7. cikke az irányadó.
21.
Bár J. Saint Prix bizonyosan ideiglenesen volt távol a munkaerőpiactól, ez idő alatt érdemben semmilyen gazdasági tevékenységet nem folytatott (mint ahogyan a beteg vagy balesetet elszenvedett személyt sem tette volna ezt). Ezért hiszem azt, hogy a J. Saint Prix helyzetében lévő nő helyzetének értékelése során a legmegfelelőbb hivatkozási pont a főszabály alóli kivételben található, amelyet a 7. cikk (3) bekezdésének a baleset vagy betegség miatt bekövetkező ideiglenes munkaképtelenségre hivatkozó a) pontja tartalmaz.
22.
Ez azonban felveti a következő kérdést: hogyan egyeztethető össze ez az álláspont azzal, hogy a polgárságról szóló irányelv 7. cikkének (3) bekezdése – amely a munkavállalói jogállás megtartásának feltételeivel foglalkozik abban az esetben, amikor az érintett személy már nem munkavállaló vagy önálló vállalkozó – nem említi kifejezetten a terhességet? E kérdés megválaszolása érdekében most az Egyesült Királyság Kormányának kifogásaival foglalkozom.
2. Az Egyesült Királyság Kormánya által felhozott kifogások
23.
Az észrevételeket előterjesztő többi féllel szemben az Egyesült Királyság Kormánya különös jelentőséget tulajdonít két tényezőnek, amelyek – álláspontja szerint – szemben állnak azzal, hogy J. Saint Prix munkavállalónak minősülhessen. Egyrészt azzal érvel, hogy J. Saint Prix helyzetét azonosnak kell tekinteni a Dias‑ügybeli (
18
) körülményekkel, amely ügyben (a jelen ügytől eltérően) a Bíróság a polgárságról szóló irányelv 16. cikke (
19
) szerinti huzamos tartózkodási jog megszerzésének feltételeit vizsgálta. Bár a Dias‑ügyben a Bíróság előtti eljárásban ez a kérdés nem merült fel, a fogadó tagállamban a felperes nem minősült munkavállalónak – ezt a kérdést a Bíróság előtt kifejezetten nem vitatták meg – azon időszak tekintetében, amikor kiskorú gyermekének gondozása miatt nem dolgozott, amely időszak a szülési szabadságát követően kezdődött. (
20
)
24.
Nem tudok egyetérteni azzal, hogy a Dias‑ügy analóg lenne a jelenleg vizsgált üggyel. A két ügyet valójában a tényállások alapján viszonylag könnyen meg lehet egymástól különböztetni. A Dias‑ügyben az anya munkából való távolmaradása túlment azon az időszakon, amikor egészségügyi okból nem tért vissza dolgozni. Ahogyan azt a kérdést előterjesztő bíróság észrevételezi, a gyermekek gondozása céljából nők és férfiak egyaránt otthon maradhatnak. A kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügyben azonban olyan helyzettel szembesülünk, amikor egy nő valamely egyértelműen körülírt időszakban, a terhesség okozta fizikai és szellemi korlátozottság miatt hagy fel a munkával. (
21
) Ez az időszak ráadásul egybeesik azzal az időszakkal, amelynek során a fogadó tagállam állampolgárságával rendelkező várandós nők nem kötelesek dolgozni, illetve aktívan munkát keresni. (
22
)
25.
Másrészt az Egyesült Királyság Kormánya külön hangsúlyt fektet arra is, hogy a polgárságról szóló irányelv 7. cikkének (3) bekezdése kifejezetten olyan helyzetekre hivatkozik, amelyekben az érintett személy baleset vagy betegség következtében ideiglenesen munkaképtelenné válik, a terhességre azonban nem hivatkozik. Álláspontja szerint az, hogy az irányelv e tekintetben kifejezetten nem kínál védelmet a terhességgel és gyermekszüléssel összefüggésben, a jogalkotó részéről annak érdekében szándékosan megtett lépésre utal, hogy megakadályozza az ilyen védelem e rendelkezésbe való beleértését. Az Egyesült Királyság Kormánya szerint ez különösen azért nyilvánvaló, mert az Európai Parlament előtti bizottsági szakaszban megpróbáltak a terhességre való hivatkozást beilleszteni a Bizottság javaslata 7. cikkének (3) bekezdésébe, az Európai Parlament azonban hallgatott e tekintetben. (
23
)
26.
Tartózkodnék attól, hogy ebből bármilyen végleges következtetést vonjak le.
27.
E tekintetben szeretném hangsúlyozni, hogy – amint ez a Bizottság polgárságról szóló irányelvre vonatkozó javaslatából (
24
) is kitűnik –, az irányelv célja nem csupán a más irányelvekben, pontosabban a 68/360/EGK irányelvben (
25
) már megállapított rendelkezések megismétlése volt. Ez különösen igaz a polgárságról szóló irányelv 7. cikkére. Az új irányelv – ahogyan azt maga az Egyesült Királyság észrevételezi – többek között arra irányult, (
26
) hogy jogszabályi alapokra helyezze a Bíróságnak az uniós polgárság területén kialakított ítélkezési gyakorlatát (akkori állapotában). A munkavállaló fogalma hatályának és az ahhoz szervesen kapcsolódó, a fogadó tagállamban való tartózkodás jogának meghatározásával összefüggésben ez az ítélkezési gyakorlat nem érintette a terhesség konkrét kérdését (és ami azt illeti, a 68/360 irányelv sem tette ezt).
28.
Álláspontom szerint a polgárságról szóló irányelvre vonatkozó eredeti bizottsági javaslat egyértelműen kimondott célja – a hatályos jogszabályi rendelkezéseknek és a Bíróság ítélkezési gyakorlatának új rendelkezésbe foglalása – segít annak kifejtésében, hogy miért nem javasolta a 7. cikk (3) bekezdésében a terhességre való kifejezett hivatkozást, mint (a 7. cikk (1) bekezdésének a) pontjában szereplő) azon főszabály alóli kivételt, hogy a munkavállalói jogállás megtartása a munkaviszony fennállását feltételezi. (
27
) E cél alapján nem meglepő, hogy nem irányozták elő a helyzetek szélesebb körét. Mindazonáltal az Egyesült Királyság Kormánya által előterjesztett érvek vitathatatlanul meggyőzőbbek lennének, ha az eredeti bizottsági javaslat kifejezetten hivatkozott volna a terhességre, és a későbbi jogalkotási eljárás során vették volna ezt ki onnan.
29.
Itt hangsúlyozni kell továbbá, hogy bár a polgárságról szóló irányelv célja a fentiek értelmében a szabad mozgáshoz való jog gyakorlására irányadó feltételek meghatározása, mégis tény, hogy a másodlagos jog valamely eszköze nem változtathat a munkavállalónak a valamely elsődleges jogi rendelkezésben, az EUMSZ 45. cikkben szilárdan gyökerező fogalmának jelentésén. Az ilyen jogi eszköz elfogadása ezen túlmenően nem akadályozhatja meg a Bíróságot abban, hogy az új helyzeteknek való megfelelés érdekében értelmezze és alkalmazza a „munkavállaló” EUMSZ 45. cikkben szereplő fogalmát.
30.
Egyszerűen fogalmazva, végső soron az elsődleges joggal összefüggő kérdés az, hogy valakit munkavállalónak kell‑e tekinteni, illetve hogy milyen körülmények között tartja meg ezt a jogállását. A másodlagos jog valamely rendelkezése nem korlátozhatja érdemben a választ. Köztudott ugyanis, hogy a másodlagos jogot – amennyire lehetséges – az elsődleges joggal összhangban kell értelmezni. (
28
) Ennek célja a másodlagos jogi rendelkezések érvényességének befolyásolására alkalmas ellentmondások orvoslása. Ily módon annak meghatározása során, hogy J. Saint Prix‑nek meg kellene‑e tartania a polgárságról szóló irányelv 7. cikke szerinti munkavállalói jogállását, a releváns hivatkozási pont különösen a Bíróság jelenlegi EUMSZ 45. cikkhez kapcsolódó ítélkezési gyakorlata.
31.
Az EUMSZ 45. cikk oly módon történő értelmezésének elkerülése érdekében, hogy az a jogértelmezés során a munkavállalók új kategóriáját hozza létre, feltétlenül szükségesnek tartom azt, hogy a J. Saint Prix helyzetében lévő várandós nő kezelését a polgárságról szóló irányelv 7. cikkéhez is kapcsoljuk. Ahogyan utaltam rá, itt különös jelentőséggel bír az irányelv 7. cikke (3) bekezdésének a) pontja, mivel kifejezetten hivatkozik a baleset vagy betegség miatt bekövetkező ideiglenes munkaképtelenségre.
32.
Igaz, hogy a Webb‑ügyben hozott ítéletből (
29
) eredő értelmezési gyakorlat egyértelművé teszi, hogy a terhességet nem lehet betegségként kezelni. Erre a különbségtételre azonban a várandós nők jogellenes elbocsátástól való védelmével összefüggésben került sor. A Bíróság ugyanis – kétségtelenül a várandós nők különös védelmének biztosítása és az alapvető egyenlőség előmozdítása érdekében (
30
) – következetesen megállapította, hogy a betegségtől eltérően a terhesség önmagában nem igazolhatja az elbocsátást (vagy a munkahelyen a megkülönböztető jellegű bánásmód egyéb típusait). (
31
)
33.
A jelen ügyben ellenben olyan helyzetről van szó, ahol az, ha a terhességet nem tekintjük egyenértékűnek a betegséggel, azt eredményezné, hogy az uniós jog betegség esetére védelmet biztosít, terhesség esetére azonban nem. Ez egyértelműen a nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértését jelentené.
34.
Az érvelés kedvéért képzeljük el, hogy J. Saint Prix – vagy adott esetben egy ügynökségeken keresztül munkát vállaló férfi munkavállaló – nem terhesség, hanem betegség miatt volt ideiglenesen munkaképtelen. E betegség miatt több hónapig volt munkaképtelen, de amint állapota lehetővé tette, visszatért a munkába. Ilyen körülmények között aligha kétséges, hogy J. Saint Prix a polgárságról szóló irányelv 7. cikke (3) bekezdésének a) pontja értelmében munkavállalónak minősülne a felépülése időtartama alatt. Az Egyesült Királyság Kormánya szerint nem igaz ugyanez akkor, amikor a nő nem beteg (vagy akár baleset elszenvedője), hanem várandós.
35.
Mivel csak nők eshetnek teherbe, a polgárságról szóló irányelv 7. cikke (3) bekezdésének az EUMSZ 45. cikk fényében való olyan értelmezése, amely a munkától való ideiglenes távollét esetében a munkavállalói jogállás elvesztését eredményezné a terhesség előrehaladott szakasza, valamint a szülést közvetlenül követő időszak által okozott fizikai hatások miatt (amely hatások álláspontom szerint meglehetősen könnyedén tekinthetők azonosnak a nőket és férfiakat egyaránt érintő számos betegség hatásaival), a gyakorlatban gyengébb védelmet nyújtana a nőknek, mint a férfiaknak. Az ilyen megközelítés nem utolsósorban az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 23. cikke miatt a nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvébe ütközik. Ez nevezetesen azon megszilárdult elv következtében van így, hogy a terhességen alapuló kevésbé előnyös bánásmód – összehasonlítható helyzetben lévő férfi azonosításának szükségessége nélkül – nemen alapuló hátrányos megkülönböztetést képez. (
32
)
36.
Ezt követően döntő fontosságú egyértelműen meghatározni a várandós nőknek a polgárságról szóló irányelv 7. cikkének (3) bekezdése értelmében biztosítandó védelem hatályát.
3. A várandós nőknek biztosított védelem terjedelmének körülhatárolása
37.
Az olyan helyzet elkerülése érdekében, amikor a munkavállalói jogállás a szülést megelőzően és azt követően korlátlan időtartamig fennáll, úgy vélem, hogy a terhességből és a szülésből fakadó ideiglenes korlátozottságnak a polgárságról szóló irányelv 7. cikke (3) bekezdésének hatálya alá kell tartoznia azon időszak tekintetében, amikor az érintett nő fizikai állapota nyíltan kizárja a munkavégzést. Ha nem így lenne, az a polgárságról szóló irányelv szabad mozgáshoz való jog gyakorlására irányuló feltételek meghatározására irányuló céljának figyelmen kívül hagyását eredményezné.
38.
A polgárságról szóló irányelv 7. cikke (3) bekezdésének az EUMSZ 18. cikk (1) bekezdésével és a Charta 21. cikkének (2) bekezdésével – amelyek tiltják az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés valamennyi formáját – összhangban történő értelmezésének biztosítása céljából, úgy tűnik, hogy a munkaerőpiacról való távolmaradás – a Bíróság által az Orfanopoulos‑ügyben hozott ítéletben (
33
) szereplő fogalommal élve – ésszerűnek minősíthető időtartamának meghatározása során az egyetlen alkalmas mérték a nemzeti jogban, pontosabban az azon időszakot szabályozó nemzeti jogban található, amikor a várandós nő nem köteles dolgozni, illetve aktívan munkát keresni, valamint a nőknek az ebben az időszakban biztosított szociális támogatásra vonatkozó szabályokban található. (
34
)
39.
Ezen a ponton hangsúlyoznom kell azt, hogy állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetést képezne, ha a migráns munkavállalóknak nem biztosítanának összehasonlítható védelmet. Ugyanis, mivel az Egyesült Királyság állampolgára a szülés várható időpontját megelőző 11 hétben (és a terhesség végét követő 15 hétig) nemcsak mentesül a munkavégzés vagy az aktív munkakeresés alól, hanem bizonyos feltételek mellett jövedelemtámogatásra is jogosult ebben az időszakban, ugyanezen szabályokat azonos módon kell alkalmazni a J. Saint Prix helyzetében lévő nőre is.
40.
Köztudott azonban, hogy a terhesség hatásai néha a terhesség korábbi szakaszaiban is kizárják a munkavégzést. Ilyen helyzetekben vélelmezni kell, hogy a terhességének hatásai miatt ideiglenesen munkaképtelen érintett munkavállalót azonosnak tekintenék a betegekkel (feltéve, hogy betartja az annak – például orvosi igazolás bemutatásával történő – bizonyítására alkalmazandó nemzeti eljárásokat, hogy tényleg ez a helyzet), és automatikusan a polgárságról szóló irányelv 7. cikke (3) bekezdésének a) pontja alá tartozna. Ha ez nem így lenne, akkor a terhesség puszta ténye nem tenné lehetővé az e rendelkezésre való hivatkozást. A jog ilyen értelmezése, ismétlem, a nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének durva figyelmen kívül hagyását vonná maga után.
41.
Ezek alapján azt a következtetést vonom le, hogy a polgárságról szóló irányelv 7. cikke (3) bekezdésének az EUMSZ 45. cikkel összefüggésben értelmezett a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a terhesség előrehaladott szakasza okozta korlátozottság miatt ideiglenesen munkaképtelennek tekinthető nő megtartja munkavállalói jogállását. Munkavállalói jogállását mindaddig megőrzi, amíg gyermekének születését követően ésszerűvé nem válik a munkába való visszatérés vagy a munkakeresés. Az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmára vonatkozó elv betartásának biztosítása érdekében ez az időszak nem lehet rövidebb annál, mint amelyet az azon időszakra irányadó nemzeti jog biztosít, amely időszak során a várandós nő nem köteles dolgozni, illetve aktívan munkát keresni.
42.
Mindezek kifejtését követően a további kiegészítő észrevételeket teszem.
B – Az uniós polgár munkavállalói jogállása elvesztésének következménye
43.
Úgy tűnik, a kérdést előterjesztő bíróság abból a feltételezésből indul ki, hogy ha J. Saint Prix a polgárságról szóló irányelv 7. cikkének alkalmazásában nem minősül „munkavállalónak”, akkor nem kérhet vagy kaphat jövedelemtámogatást arra az időszakra, amikor nem dolgozott. Úgy tűnik, ez azért van, mert már nem rendelkezik az Egyesült Királyságban való tartózkodás jogával. Bár e kérdés nem közvetlenül releváns a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügyben, a Bíróság előtti tárgyaláson részletesen megvitatták azt.
44.
Nem tudom fenntartások nélkül osztani a kérdést előterjesztő bíróság feltételezését.
45.
Elsőként emlékeztetnék arra, hogy önmagában az a tény, hogy valamely uniós polgár elvesztette munkavállalói jogállását, nem jelenti azt, hogy automatikusan és azonnal megszűnik az e jogálláshoz kapcsolódó valamennyi jog. Ezt mutatja a Trojani‑ügyben hozott ítélet (
35
), amelyben a Bíróság többek között megállapította, hogy a fogadó tagállam jelentős mérlegelési mozgástérrel rendelkezik annak megállapítására, hogy valamely másik tagállam állampolgára, aki a szociális biztonsági rendszer által biztosított ellátásért folyamodott, megfelel‑e a tartózkodási jog megszerzéséhez szükséges feltételeknek. (
36
) Az uniós polgárságnak az európai integrációban betöltött alapvető szerepére tekintettel mindazonáltal a Bíróság ebben az ítéletben azt is megállapította, hogy azt az uniós polgárt, akit a fogadó tagállamban a jelenlegi EUMSZ 45. cikk alapján nem illet meg tartózkodási jog, a jelenlegi EUMSZ 21. cikk (1) bekezdése közvetlen alkalmazásával, pusztán uniós polgársága alapján illeti meg a tartózkodási jog. Bizonyosan, míg e jog gyakorlása függ az említett rendelkezés szerinti „korlátozásoktól és feltételektől”, az illetékes hatóságoknak biztosítaniuk kell, hogy az említett korlátozások és feltételek alkalmazása az uniós jog általános elveinek – különösen az arányosság elvének tiszteletben tartásával – történjék. (
37
)
46.
Ezt a megszilárdult elvet újabban megismételte a Brey‑ügyben hozott ítélet, (
38
) amelyben a Bíróság a valamely másik tagállam gazdaságilag inaktív állampolgárától bizonyos ellátást megtagadó nemzeti jogszabály összeegyeztethetőségét vizsgálta. A Brey‑ügyben hozott ítéletben a Bíróság különös jelentőséget tulajdonított a személyek szabad mozgásának joga mint az uniós jog alapelve által a külföldi uniós polgárok tekintetében a tagállamok rendelkezésére álló mérlegelési mozgástérre (beleértve az ország területéről való kiutasítás jogát) kifejtett korlátozásoknak.
47.
Fontos, hogy ezt a mérlegelési mozgásteret nem lehet úgy alkalmazni, hogy veszélyeztesse a polgárságról szóló irányelv fő célját – amely többek között az uniós polgároknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való alapvető joga gyakorlásának megkönnyítése és elősegítése –, valamint hatékony érvényesülését. (
39
) Igaz természetesen, hogy a valamely másik tagállamban való tartózkodás jogának gyakorlása korlátozható az állam jogos érdekei (például a költségvetés védelme) által igazolt módon. A Bíróság mindazonáltal határozottan elutasította az ilyen jogos érdekek személyek szabad mozgásának alapelvét veszélyeztető módon való alkalmazásának lehetőségét. Ezt az alapelvet veszélyeztetné a polgárságról szóló irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szereplő feltételek kiterjesztő jellegű értelmezése. (
40
) E rendelkezéssel összhangban a gazdaságilag inaktív uniós polgárok (azaz azok, akik a fogadó tagállamban nem dolgoznak vagy nem önálló vállalkozók) rendelkeznek a tartózkodási joggal a fogadó tagállamban, feltéve hogy elegendő forrásokkal rendelkeznek ahhoz, hogy ne jelentsenek indokolatlan terhet a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszerére tartózkodásuk időtartama alatt.
48.
A Brey‑ügyben hozott ítéletében a Bíróság azt is megállapította, hogy az illetékes nemzeti hatóságoknak átfogóan meg kell vizsgálniuk az egyes egyedi esetek ténybeli körülményeit – az arányosság elvére figyelemmel – annak biztosítása érdekében, hogy a szociális ellátás biztosítása a polgárságról szóló irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti indokolatlan terhet jelenthet‑e a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszereinek egészére. A Bíróság megismételte azt a bevett elvet, amely szerint a polgárságról szóló irányelv azon a feltételezésen alapul, hogy a szociális segítségnyújtás területén a különböző tagállamok állampolgárai között fennáll bizonyos szintű szolidaritás. (
41
) Valójában önmagában az a tény, hogy valamely tagállam állampolgára szociális segítségnyújtási ellátásban részesül, nem elegendő annak bizonyításához, hogy e személy indokolatlan terhet jelent a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszerére. (
42
)
49.
Ezen érvelésből kiindulva – és a kérdést előterjesztő bíróság vizsgálatára is figyelemmel – úgy vélem, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat alapját képező körülmények esetében, azaz amennyiben a J. Saint Prix helyzetében lévő nő terhesség miatt ideiglenesen munkaképtelennek tekinthető, és ezért a jövedelemtámogatáshoz hasonló különös, nem járulékalapú pénzbeli ellátást igényel, ideiglenes pénzügyi nehézségei következményeként nem veszítheti el automatikusan a tartózkodási jogát. Figyelembe véve a Brey‑ügyben hozott ítéletben e tekintetben a Bíróság által tett megállapítást, azt is meg kell állapítanom, hogy pusztán abból a tényből, hogy valamely várandós nő jövedelemtámogatáshoz hasonló ellátást igényel, még nem következik automatikusan az, hogy már nem rendelkezik elegendő forrásokkal ahhoz, hogy a fogadó tagállamban tartózkodjon. Ez annál is inkább igaz, mivel a J. Saint Prix esetében felmerült megélhetési problémák ideiglenes jellegűek voltak, és végeredményben csak rövid időre kérte a szociális támogatást, amely éppen megfelelt az Egyesült Királyság állampolgáraira vonatkozó rendes szülési szabadságnak, amely időszak alatt nem kötelesek dolgozni, illetve aktívan munkát keresni.
50.
A kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügy körülményeivel ellentétben álláspontom szerint nem lehet hasonló következtetésre jutni a Brey‑ügyben hozott ítéletből. Ez azért van így, mert a releváns ellátás kifizetésére határozatlan ideig ismétlődően került volna sor olyan körülmények között, amikor is az érintett személy érdemben már nem volt gazdaságilag aktív. Ahogyan máshol (
43
) már kifejtettem, a polgárságról szóló irányelv 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának az a célja, hogy megakadályozza a gazdaságilag inaktív uniós polgárokat abban, hogy létfenntartásukhoz igénybe vegyék a fogadó tagállam jóléti rendszerét az abban a tagállamban való tartózkodásuk kezdeti időszakában.
51.
Szem előtt kell azonban tartani, hogy a nemzeti hatóságok feladata (átfogóan) értékelni azt, hogy mi jelenthet és mi nem jelenthet indokolatlan terhet a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszerének egészére. (
44
) A feladatoknak az Európai Unió és a tagállamok közötti ezen megosztása mellett el kell ismernem, hogy nehezen tudok elképzelni olyan helyzetet, amelyben ilyen terhet jelentene a jövedelemtámogatáshoz hasonló ellátás igénylése olyan nő részéről, aki hasonló helyzetben van, mint J. Saint Prix. Mivel a felmerült problémák ideiglenes jellegűek, az igényelt ellátással érintett időszak pedig korlátozott, valamennyi ettől eltérő végkövetkeztetés ellentétes lenne az arányosság elvével, amelyet megfelelően figyelembe kell venni ezen értékelés során.
52.
Ennek ellenére nem lehet kategorikusan kizárni azt, hogy az „ellátások igénybevételét célzó turizmus” elkerülése érdekében nagyobb mértékű korlátozás lehet indokolt azon gazdaságilag inaktív uniós polgárok esetében, akik munkavállalás és adófizetés révén soha nem alakítottak ki kapcsolatot a fogadó tagállam társadalmával. Nem hiszem azonban azt, hogy az ilyen korlátozás indokolt vagy akár arányos lehet akkor, amikor – a jelen ügyhöz hasonlóan – egy nő ténylegesen élt a szabad mozgáshoz való jogával, és valóban részt vett a fogadó tagállam gazdasági életében a teherbeesése előtt, valamint a munkaerőpiacra való visszatérése előtt, a korlátozott időszakra vonatkozó ellátás iránti kérelmét megelőzően.
III – Végkövetkeztetések
53.
A fenti megfontolások alapján azt javasolom, hogy a Bíróság a következő választ adja a Supreme Court (Egyesült Királyság) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre:
Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 7. cikke (3) bekezdésének az EUMSZ 45. cikkel összhangban értelmezett a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a terhesség előrehaladott szakasza okozta fizikai korlátozottság miatt ideiglenesen munkaképtelennek tekinthető nő megtartja munkavállalói jogállását. Munkavállalói jogállását mindaddig megőrzi, amíg gyermekének születését követően ésszerűvé nem válik a kérdéses nő számára a munkába való visszatérés vagy a munkakeresés. Az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmára vonatkozó elv betartásának biztosítása érdekében ez az időszak nem lehet rövidebb annál, mint amelyet az azon időszakra irányadó nemzeti jog biztosít, amely időszak során a várandós nő nem köteles dolgozni, illetve aktívan munkát keresni.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítés: HL L 274., 2009.10.20., 47. o.).
(
3
)	A jövedelemtámogatás olyan támogatás, amelyet az Egyesült Királyságban tartózkodó személyek akkor kapnak, ha nincs jövedelmük, vagy jövedelmük nagyon alacsony, heti 16 óránál kevesebbet dolgoznak, és nem vették őket nyilvántartásba álláskeresőként. Az érintett személynek ezenfelül számos különös kategória valamelyikébe kell tartoznia. Az egyik kategória a várandós nőkre vonatkozik, néhány esetben pedig azokra a személyekre, akik betegség vagy fogyatékosság miatt munkaképtelenek.
(
4
)	Az AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe) olyan jótékonysági szervezet, amely ingyenes jogi tanácsadást biztosít az európai emberi jogokkal és az uniós joggal kapcsolatban. A Supreme Court előtt folyamatban lévő eljárásban engedélyezték részvételét.
(
5
)	Ez a 26 hét (a szülést megelőző 11 hét és az azt követő 15 hét) az Egyesült Királyságban megfelel a rendes szülési szabadságnak.
(
6
)	A 2004/38 irányelv 7. cikke értelmében: „(1) Valamennyi uniós polgárt megilleti a tartózkodás joga egy másik tagállam területén három hónapot meghaladó időtartamra, ha: a) munkavállalók vagy önálló vállalkozók a fogadó tagállamban; vagy b) elegendő forrásokkal rendelkeznek önmaguk és családtagjaik számára ahhoz, hogy ne jelentsenek indokolatlan terhet a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszerére tartózkodásuk időtartama alatt, és a fogadó tagállamban teljes körű egészségbiztosítással rendelkeznek […] (3) Az (1) bekezdés a) pontjának alkalmazásában az az uniós polgár, aki a továbbiakban már nem munkavállaló vagy önálló vállalkozó, megtartja munkavállaló vagy önálló vállalkozó jogállását a következő körülmények között: a) ha baleset vagy betegség következtében ideiglenesen munkaképtelenné vált; b) ha kényszerű, regisztrált munkanélkülivé vált azt követően, hogy egy évnél hosszabb ideig alkalmazásban állt, és a megfelelő [helyesen: illetékes] munkaügyi hivatal nyilvántartásba vette álláskeresőként [...].”
(
7
)	E szabály korai megállapításához lásd többek között a 139/85. sz. Kempf-ügyben 1986. június 3-án hozott ítélet (EBHT 1986., 1741. o.) 13. pontját; a 66/85. sz. Lawrie-Blum-ügyben 1986. július 3-án hozott ítélet (EBHT 1996., 2121. o.) 16. pontját. Lásd továbbá a 197/86. sz. Brown-ügyben 1988. június 21-én hozott ítélet (EBHT 1988., 3205. o.) 21. pontját; a C-292/89. sz. Antonissen-ügyben 1991. február 26-án hozott ítélet (EBHT 1991., I-745. o.) 11. pontját; a C-3/90. sz. Bernini-ügyben 1992. február 26-án hozott ítélet (EBHT 1998., I-1071. o.) 14. pontját; a C-413/01. sz. Ninni-Orasche-ügyben 2003. november 6-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-13187. o.) 23. pontját és újabban a C‑46/12. sz. L. N.‑ügyben 2013. február 12‑én hozott ítélet 39. pontját.
(
8
)	A Kempf‑ügyben hozott ítélet 13. pontja és a Lawrie‑Blum‑ügyben hozott ítélet 16. pontja.
(
9
)	Lásd a C‑379/11. sz. Caves Krier Frères ügyben 2012. december 13‑án hozott ítélet 26. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
10
)	A munkaviszony tényleges fennállásának meghatározása során releváns feltételek tekintetében lásd többek között az L. N.‑ügyben hozott ítélet 40. és 41. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
11
)	A 39/86. sz. Lair-ügyben 1988. június 21-én hozott ítélet (EBHT 1988., 3161. o.) 31–39. pontja. Újabban, a korábbi munkaviszonyból származó ellátások tekintetében lásd a C-228/07. sz. Petersen-ügyben 2008. szeptember 11-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-6989. o.) 49. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
12
)	Lásd a 11. lábjegyzetet.
(
13
)	A Lair‑ügyben hozott ítélet, különösen annak 37. és 39. pontja.
(
14
)	A C-482/01. és C-493/01. sz., Orfanopoulos és Oliveri egyesített ügyekben 2004. április 29-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-5257. o.).
(
15
)	Az Orfanopoulos és Oliveri egyesített ügyekben hozott ítélet 50. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat. Lásd továbbá analógia útján az Antonissen‑ügyben hozott ítélet 21. és 22. pontját.
(
16
)	Lásd legújabban a C‑140/12. sz. Brey‑ügyben 2013. szeptember 19‑én hozott ítélet 53. pontját. Lásd továbbá a C-127/08. sz., Metock és társai ügyben 2008. július 25-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-6241. o.) 59. és 82. pontját, a C-162/09. sz. Lassal-ügyben 2010. október 7-én hozott ítélet (EBHT 2010., I-9217. o.) 30. pontját és a C-434/09. sz. McCarthy-ügyben 2011. május 5-én hozott ítélet (EBHT 2011., I-3375. o.) 28. pontját.
(
17
)	A Brey‑ügyben hozott ítélet 53. pontja. Lásd továbbá a McCarthy‑ügyben hozott ítélet 33. pontját és a C-424/10. és C-425/10. sz., Ziolkowski és Szeja egyesített ügyekben 2011. december 21-én hozott ítélet (EBHT 2011., I-14035. o.) 36. és 40. pontját.
(
18
)	A C-325/09. sz. ügyben 2011. július 21-én hozott ítélet (EBHT 2011., I-6387. o.).
(
19
)	A 16. cikk értelmében: „(1) Azok az uniós polgárok, akik jogszerűen öt éven át folyamatosan tartózkodtak a fogadó tagállamban, huzamos tartózkodási jogot nyernek ott. […] (2) Az (1) bekezdést azokra a családtagokra is alkalmazni kell, akik nem valamelyik tagállam állampolgárai, és az uniós polgárral jogszerűen öt éven át folyamatosan tartózkodtak a fogadó tagállamban. (3) A tartózkodás folyamatosságát nem érinti […] a legfeljebb 12 egymást követő hónapig tartó egyszeri távollét, amelyre olyan fontos okokból kerül sor, mint terhesség és szülés, súlyos betegség, tanulmányok folytatása vagy szakképzés vagy másik tagállamba vagy harmadik országba történő kiküldetés. […]”
(
20
)	Lásd a Bíróság erre vonatkozó, az ítélet 39. pontjában tett megállapítását.
(
21
)	Természetesen igaz, hogy amikor J. Saint Prix jövedelemtámogatást kért, még ismeretlen volt az az időszak, amelynek során támogatásra lesz szüksége. Ez azonban nem változtat azon, hogy a nemzeti eljárásban releváns időszak megfelel annak az időszaknak, amely során a hasonló helyzetben lévő, az Egyesült Királyság állampolgárságával rendelkező személy terhessége és a gyermek születése miatt nem köteles dolgozni, illetve aktívan munkát keresni.
(
22
)	A szülési szabadság célja pontosan a várandós nők szülést megelőző és azt követő fizikai és szellemi állapotának védelme. Lásd a C‑363/12. sz. Z.‑ügyre (a Bíróság előtt folyamatban lévő ügy) vonatkozó 2013. szeptember 26‑i indítványom 44. pontját.
(
23
)	A Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság ugyanis javasolta e tekintetben a terhességről való külön rendelkezést. Lásd az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre vonatkozó javaslatról szóló, 2003. január 23‑i jelentést (COM(2001) 257 – C5‑0336/2001 – 2001/0111(COD)), Állampolgári Jogi, Bel‑ és Igazságügyi Bizottság. Az azt követő jogalkotási folyamatban mindazonáltal nem követték ezt a javaslatot.
(
24
)	COM(2001) 257 végleges, 13. o.
(
25
)	A tagállami munkavállalók és családtagjaik Közösségen belüli mozgására és tartózkodására vonatkozó korlátozások eltörléséről szóló, 1968. október 15‑i tanácsi irányelv (HL L 257., 13. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 27. o.). A Ziolkowski és Szeja egyesített ügyekben hozott ítélet 37. pontja szerint: „A [2004/38] irányelv (3) és (4) preambulumbekezdéséből következik, hogy annak célja a szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jog ágazatonkénti és fragmentált megközelítésének meghaladása, és e jog gyakorlásának megkönnyítése egy egységes jogszabály megalkotásával, amely egységes szerkezetbe foglalja és felülvizsgálja az ezen irányelvet megelőző uniós jogszabályokat.”
(
26
)	COM(2001) 257 végleges, 13. o.
(
27
)	Ugyanott, 33. o.
(
28
)	A 218/82. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 1983. december 13-án hozott ítélet (EBHT 1983., 4063. o.) 15. pontja. Lásd még a C-305/05. sz., Ordre des barreaux francophones et germanophone és társai ügyben 2007. június 26-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-5305. o.) 28. pontját, valamint a C-402/07. és C-432/07. sz., Sturgeon és társai egyesített ügyekben 2009. november 19-én hozott ítélet (EBHT 2009., I-10923. o.) 48. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
29
)	A C-32/93. sz. ügyben 1994. július 14-én hozott ítélet (EBHT 1994., I-3567. o.).
(
30
)	A várandós nők számára az uniós jog, és különösen a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1992. október 19‑i 92/85/EGK tanácsi irányelv (tizedik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikke (1) bekezdésének értelmében) (HL L 348., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 110. o.; a továbbiakban: a várandós munkavállalókról szóló irányelv) alapján biztosított védelem hatályának részletesebb megvitatásáról lásd a Z.‑ügyre vonatkozó indítványom 44–46. pontját.
(
31
)	Lásd többek között a Webb‑ügyben hozott ítélet 26. pontját; a C-394/96. sz. Brown-ügyben 1998. június 30-án hozott ítélet (EBHT 1998., I-4185. o.) 18. pontját; a C-109/00. sz. Tele Danmark ügyben 2001. október 4-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-6993. o.) 26. és 27. pontját, valamint a C-460/06. sz. Paquay-ügyben 2007. október 11-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-8511. o.) 30. és 31. pontját. Lásd továbbá a C-191/03. sz. McKenna-ügyben 2005. szeptember 8-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-7631. o.) 45. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot. A Bíróság valóban megállapította, hogy a várandós nők elbocsátással szembeni védelme kiterjed a szülési szabadság teljes időszakára, de ezen időszak végével nem lehet különbséget tenni a terhességből vagy a szülésből eredő betegség és a többi betegség között, és erre a kórállapotra is a betegségre irányadó általános rendszer vonatkozik. Következésképpen az uniós jog nem tiltja a terhességből vagy szüléssel összefüggő betegségből következő távollét miatti elbocsátást.
(
32
)	Lásd különösen a C-506/06. sz. Mayr-ügyben 2008. február 26-án hozott ítélet (EBHT 2008., I-1017. o.) 46. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot. Ez az elv visszakövethető a Bíróság C-177/88. sz. Dekker-ügyben 1990. november 8-án hozott ítéletének (EBHT 1990., I-3941. o.) 12. pontjáig.
(
33
)	Lásd az Orfanopoulos és Oliveri egyesített ügyekben hozott ítélet 50. pontját.
(
34
)	Megjegyezném mindazonáltal, hogy a tagállamoknak biztosított mérlegelési mozgásteret egyértelműen körülhatárolja a várandós munkavállalókról szóló irányelv, különösen annak 8. cikke, amelynek értelmében egy elfogadott minimum alkalmazásával az irányelv hatálya alá tartozó munkavállalók jogosultak legalább 14 hetes folyamatos szülési szabadságra, amely a gyermekszülés előtt, illetve után vehető igénybe.
(
35
)	A C-456/02. sz. ügyben 2004. szeptember 7-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-7573. o.).
(
36
)	A Trojani‑ügyben hozott ítélet 45. pontja.
(
37
)	Ugyanott, 46. pont. Lásd továbbá a C-413/99. sz., Baumbast és R ügyben 2002. szeptember 17-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-7091. o.) 91. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a C-200/02. sz., Zhu és Chen ügyben 2004. október 19-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-9925. o.) 32. pontját.
(
38
)	Lásd a Brey‑ügyben hozott ítélet 70. pontját és a fenti 16. lábjegyzetet.
(
39
)	Ugyanott, 71. pont.
(
40
)	Ugyanott, 70. pont.
(
41
)	A Brey‑ügyben hozott ítélet 72. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat. Ezt a Bíróság valójában a C-184/99. sz. Grzelczyk-ügyben 2001. szeptember 20-án hozott ítéletének (EBHT 2001., I-6193. o.) 44. pontjában állapította meg. Érdemes megjegyezni azt is, hogy ezt a végkövetkeztetést a 2004/38 irányelv (16) preambulumbekezdése is megerősíti. Felsorolja az érintett uniós polgár által jelentett terhek indokolatlanságának meghatározásakor releváns feltételeket. Ezek közé tartozik a felmerülő nehézségek átmeneti jellege, a tartózkodás időtartama, a személyes körülmények, valamint a támogatás összege.
(
42
)	A Brey‑ügyben hozott ítélet 75. pontja.
(
43
)	Lásd a Brey‑ügyre vonatkozó indítványom 38. pontját.
(
44
)	A Brey‑ügyben hozott ítélet 77. pontja.