62015CC0177
MICHAL BOBEK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2016. június 22. (
1
)
C‑177/15. sz. ügy
Nelsons GmbH
kontra
Ayonnax Nutripharm GmbH
Bachblütentreff Ltd.
(a Bundesgerichtshof [szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Közegészség — Élelmiszerekkel kapcsolatos, egészségre vonatkozó állítások — A »több mint 1,2 térfogatszázalék alkoholt tartalmazó italok« fogalma — A több mint 27 térfogatszázalék alkoholt tartalmazó, spray vagy csepp formájú folyadékok e fogalomba való tartozása — Tudományos bizonyítékok szolgáltatására vonatkozó követelmény — A létező védjegyekre vonatkozó átmeneti rendszer”
I – Bevezetés
1.
A Nelsons GmbH (a továbbiakban: Nelsons vagy fellebbező) Bach virágtermékeket forgalmaz Németországban. Ezek közé tartoznak a 10 ml‑es és 20 ml‑es pipettás üvegcsében, valamint spray formájában értékesített „RESCUE” termékek (a továbbiakban: RESCUE termékek). A RESCUE termékek alkoholtartalma 27 térfogatszázalék.
2.
Az 1924/2006/EK rendelet (
2
) meghatároz bizonyos szabályokat élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokat illetően. E szabályok közé tartozik a több mint 1,2 térfogatszázalék alkoholt tartalmazó „italokkal” kapcsolatos, egészségre vonatkozó állítások általános tilalma.
3.
A Nelson RESCUE termékei az 1924/2006 rendelet értelmében „italnak” minősülnek‑e? Amennyiben igen, akkor a RESCUE termékek alkoholtartalma miatt főszabály szerint tilos azokon bármiféle egészségre vonatkozó állítást feltüntetni. Amennyiben nem, milyen bizonyítékokkal kell alátámasztani az ilyen egészségre vonatkozó állításokat (ha alá kell egyáltalán)? Végezetül, a RESCUE termékek mentesülhetnek‑e az 1924/2006 rendelet alapján alkalmazandó általános szabályok alól amiatt, hogy Németországban régóta forgalmazzák azokat? A nemzeti bíróság ezeket a kérdéseket vetette fel ebben az ügyben.
II – Jogi háttér
A – Az uniós jog
1. Az 1924/2006 rendelet
4.
Az 1924/2006 rendelet meghatározza azokat a feltételeket, amelyek mellett az EU‑ban értékesített „élelmiszerekkel” (
3
) kapcsolatosan tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állítás tehető.
5.
Az 1924/2006 rendelet előírja, hogy egészségre vonatkozó állítás csak tudományos értékelést követően tehető ((23) preambulumbekezdés).
6.
A 1924/2006 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„Az élelmiszer címkéjén, megjelenítésén vagy reklámjában megjelenő – tápanyag‑összetételre vagy egészségre vonatkozó állításként értelmezhető – védjegy, márkanév vagy fantázianév anélkül alkalmazható, hogy azt az e rendeletben meghatározott engedélyezési eljárásoknak alávetnék, feltéve, hogy az élelmiszer címkéjén, megjelenítésén vagy reklámjában a tápanyag‑összetételre vagy egészségre vonatkozó, e rendelet előírásainak megfelelő kapcsolódó állítást is feltüntetnek.”
7.
A 1924/2006 irányelv 2. cikkének (2) bekezdése az „állítás” és az „egészségre vonatkozó állítás” fogalmát a következőképpen határozza meg:
„1.   »állítás«: olyan közlés vagy ábrázolás – beleértve a képi, grafikus vagy jelképes ábrázolás bármely formáját –, amely a közösségi vagy nemzeti jogszabályok szerint nem kötelező, és amely kijelenti, sugallja vagy sejteti, hogy az élelmiszer különleges jellemzőkkel rendelkezik;
[…]
5.   »egészségre vonatkozó állítás«: bármely olyan állítás, amely kijelenti, sugallja vagy sejteti, hogy az adott élelmiszer, élelmiszercsoport vagy annak valamely alkotóeleme és az egészség között összefüggés van”
8.
E rendelet 4. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Több mint 1,2 térfogatszázalék alkoholt tartalmazó italokon nem közölhetők egészségre vonatkozó állítások.”
9.
Az 1924/2006 rendelet nem tartalmazza az „ital” fogalmának meghatározását. Ugyanakkor a (13) preambulumbekezdés megállapítja, hogy a 2002/46/EK irányelvben (
4
) meghatározott folyékony formájú, 1,2 térfogatszázaléknál több alkoholt tartalmazó „étrend‑kiegészítők”nem tekintendők italnak.
10.
Az 5. cikk (1) bekezdésének a) pontja előírja, hogy egészségre vonatkozó állítások alkalmazása csak akkor megengedett, ha:
„általánosan elfogadott tudományos bizonyítékok igazolják, hogy az állítás tárgyát képező tápanyag vagy egyéb anyag jelenléte, hiánya vagy csökkentett mennyisége az élelmiszerben vagy élelmiszercsoportban bizonyítottan kedvező táplálkozási vagy élettani hatással bír”.
11.
Az 5. cikk (1) bekezdésének b)–d) pontja azt is előírja, hogy az élelmiszernek az adott „tápanyagot vagy egyéb anyagot”, amelyre az állítás vonatkozik, kellő mennyiségben és a szervezet számára hasznosítható formában kell tartalmazni.
12.
A 6. cikk (1) bekezdése továbbá a következőképpen rendelkezik:
„A tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokat általánosan elfogadott tudományos bizonyítékokra kell alapozni, és azokkal kell alátámasztani.”
13.
A 10. cikk a következőképpen határozza meg azokat a konkrét feltételeket, amelyeket az egészségre vonatkozó állításoknak szintén teljesíteniük kell:
„(1)   Tilos az egészségre vonatkozó állítások alkalmazása, kivéve ha azok a II. fejezetben foglalt általános követelményeknek és az e fejezetben foglalt különös követelményeknek megfelelnek, ha azokat e rendelettel összhangban engedélyezik, és ha azok a 13. és 14. cikkben meghatározott engedélyezett állítások listáján szerepelnek.
[…]
(3)   A tápanyag vagy az élelmiszer – általában az egészségre vagy az egészséggel kapcsolatos jó közérzetre gyakorolt – általános, nem részletezett [helyesen: nem egyedi] kedvező hatásaira való hivatkozás csak akkor közölhető, ha azt a 13. vagy 14. cikkben meghatározott listában szereplő egészségre vonatkozó egyedi állítás is kíséri.”
14.
A 13. cikk előírja, hogy a Bizottság elfogadja az engedélyezett állítások listáját. (
5
) Az engedélyezett állítások 13. cikk szerinti listáját először a 432/2012/EU (
6
) rendelet mellékleteként fogadták el, és azóta több alkalommal módosították.
15.
A 14. cikk az állítások egy konkrét típusára vonatkozik. (
7
) A 15–17. és 19. cikk a cikkekben megállapított eljárásnak megfelelően benyújtott kérelmet követően létrehozandó állításokat tartalmazó listáról rendelkezik. Az engedélyezett állítások 14. cikk szerinti listáját először a 983/2009/EK (
8
)rendelet mellékleteként fogadták el, és azóta több alkalommal módosították.
16.
A 28. cikk (2) bekezdése a következő átmeneti intézkedéseket írja elő:
„Az olyan, 2005. január 1‑je előtt létező védjegyet vagy márkanevet viselő termékeket, amelyek nem felelnek meg e rendeletnek, 2022. január 19‑ig továbbra is forgalomba lehet hozni, amely időpontot követően e rendelet rendelkezéseit kell alkalmazni.”
2. A 110/2008/EK rendelet (
9
)
17.
A 110/2008 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése a „szeszes ital” fogalmát bizonyos jellemzőkkel bíró „alkoholtartalmú italként” határozza meg. A 9. cikk előírja, hogy a külön megjelöléssel (brandy, whisky stb.) nem rendelkező szeszes italokat „szeszes ital” megnevezéssel kell címkézni.
III – A tényállás, az eljárás és az előterjesztett kérdések
A – A fellebbező RESCUE termékei
18.
A Nelsons Németországban gyógyszertárakon keresztül forgalmaz Bach virág termékeket. Ezek közé tartoznak az úgynevezett „RESCUE” termékek, amelyeket 10 vagy 20 ml‑es pipettás üvegcsékben és spray formájában értékesítenek. Ezeken a „Spirituose” („szeszes ital”) megjelölés szerepel, és e termékek 27 térfogatszázalék alkoholt tartalmaznak. Az adagolási útmutató szerint a napi javasolt adag négycseppnyi vagy kétfújásnyi.
19.
A Nelsons már 2005. január 1‑je (
10
) előtt forgalmazta Németországban a RESCUE termékeket. Az említett időszak alatt a termék összetétele nem változott, és 2005. január 1‑je óta a „RESCUE” közösségi védjegy használatával értékesítették azokat.
20.
A Nelsons RESCUE termékeit kezdetben gyógyszerként forgalmazták és a RESCUE védjegyet gyógyszerekre (nem élelmiszerre) vonatkozóan vették lajstromba. 2007‑ben a Nelsons a „RESCUE” megjelölést élelmiszerre vonatkozó közösségi védjegyként is lajstromoztatta. 2008 februárjában, egy olyan eljárást követően, amelyben a Nelsons félként nem vett részt, az Oberlandesgericht Hamburg (tartományi legfelsőbb bíróság, Hamburg) arra a következtetésre jutott, hogy a Nelson versenytársai által forgalmazott, hasonló Bach virágtermékek nem gyógyszernek, hanem élelmiszernek minősülnek. (
11
) Az Oberlandesgericht Hamburg ezen határozatát követően a Nelson élelmiszerként kezdte forgalmazni Németországban a RESCUE termékeket.
B – Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet megalapozó ügy
21.
Az alapügy alperesei – az Ayonnax Nutripharma GmbH és a Bachblütentreff Ltd (a továbbiakban: alperesek) – Németországban saját Bach virágtermékeiket forgalmazzák, melyek versenyben állnak a Nelson RESCUE termékeivel.
22.
Az alperesek keresetet indítottak a Nelsons ellen a német bíróságokon. A jelen ügy szempontjából releváns tényállás szerint a Nelsonst tisztességtelen versennyel vádolták, amely alapvetően abban nyilvánult meg, hogy alkoholtartalmú italokat egészségre vonatkozó állítások feltüntetésével forgalmazott. Az állítólagos egészségre vonatkozó állítás a „RESCUE” szó, amely állítólag arra utal, hogy a Nelsons termékeinek használóit e termékek valamiképpen „megmentik” az egészséggel kapcsolatos problémáktól.
23.
A felperesek keresetükben azt kérték, hogy a Nelsonst tiltsák el attól, hogy termékeit a „RESCUE” elnevezéssel forgalmazza.
24.
Az alperesek keresetét a bíróság első fokon túlnyomórészt elutasította. Másodfokon azonban helyt adtak az eltiltásra irányuló kérelemnek azon az alapon, hogy a RESCUE termékek az 1924/2006 rendelet 4. cikkének (3) bekezdése alapján „italnak” minősülnek. Következésképpen azokon nem tüntethetők fel egészségre vonatkozó állítások.
25.
Az eltiltást kimondó másodfokú határozatot azonban a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság) előtt megtámadták. A Bundesgerichtshof abból indult ki, hogy a RESCUE termékek esetében használt „RESCUE” szó egészségre vonatkozó állításnak minősül. Ugyanakkor kifejezte az iránti kételyeit, hogy a RESCUE termékek „italnak” minősülnének. Amennyiben az említett termékek nem minősülnének „italnak”, a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság) azt a kérdést is felvetette, hogy hogyan kell alkalmazni a jelen ügyben az egészségre vonatkozó állításokat alátámasztó, az 1924/2006 rendelet 5. és 6. cikkében szereplő tudományos bizonyítékra vonatkozó követelményeket. Végezetül a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság) kételyeit fejezte ki az 1924/2006 rendelet 28. cikkében szereplő átmeneti rendelkezésekkel és azoknak az olyan, 2005. január 1‑je előtti védjegyekre való alkalmazásával kapcsolatban, amelyek esetében az adott terméket az említett időpontban gyógyszerként forgalmazták.
26.
A nemzeti bíróság ezért felfüggesztette az eljárást, és a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1.
Az 1924/2006/EK rendelet 4. cikkének (3) bekezdése szerinti, több mint 1,2 térfogatszázalék alkoholt tartalmazó italoknak minősülnek‑e a 10 vagy 20 ml‑es pipettás üvegcsékben és sprayként gyógyszertárakban forgalmazott, 27 térfogatszázalék alkoholt tartalmazó, szeszes italnak nevezett folyadékok akkor, ha a csomagolásukon feltüntetett adagolási útmutatók értelmében
a)
négy csepp folyadékot kell egy pohár vízbe cseppenteni, és egész napra elosztva meginni, vagy szükség esetén hígítatlanul négy cseppet kell bevenni,
b)
a spray formájában forgalmazott folyadékból két fújásnyit kell a nyelvre fújni?
2.
Az 1.a) és b) kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
Az 1924/2006/EK rendelet 10. cikkének (3) bekezdése szerinti általános, nem egyedi kedvező hatásokra való hivatkozások esetében is léteznie kell‑e a hivatkozott rendelet 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja és 6. cikkének (1) bekezdése szerinti bizonyítékoknak?
3.
Alkalmazandó‑e az 1924/2006/EK rendelet 28. cikke második bekezdésének első fele akkor, ha az érintett terméket a márkaneve alatt nem élelmiszerként, hanem gyógyszerként forgalmazták 2005. január 1‑je előtt?”
27.
Az alapeljárás felei, valamint Görögország és a Bizottság írásbeli észrevételt terjesztett elő. Görögország kivételével a felek a 2016. április 6‑i tárgyaláson előadták szóbeli érveiket.
IV – Értékelés
A – „Italnak
” minősülnek‑e a RESCUE termékek?
28.
Első kérdésével a nemzeti bíróság annak tisztázását kéri, hogy a RESCUE termékekhez hasonló jellemzőkkel rendelkező termékek az 1924/2006 rendelet szerinti „ital” fogalmába tartoznak‑e.
29.
Véleményem szerint nem.
30.
Az 1924/2006 rendelet nem tartalmazza az „ital” fogalmának pozitív meghatározását. Ugyanakkor az említett rendelet (13) preambulumbekezdése egyértelművé teszi, hogy a folyékony formájú, 1,2 térfogatszázaléknál több alkoholt tartalmazó étrend‑kiegészítők nem tekintendők italnak. (
12
)
31.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatának (
13
) megfelelően azon kifejezések értelmét és terjedelmét, amelyekre az uniós jog semmilyen meghatározást nem ad, (
14
) az általános nyelvhasználatban elfogadott szokásos jelentés szerint kell meghatározni, figyelembe véve azon szövegkörnyezetet, amelyben a kifejezéseket használják, és azon szabályozás célkitűzéseit, amelynek e kifejezések részét képezik.
32.
Az „ital” szótári meghatározása általában igen tág, magában foglalva mindent, ami elméletileg elfogyasztható, és ami gyakorlatilag nem folyékony vagy gáz halmazállapotú. (
15
) Ugyanakkor a köznapi használatban az „ital” egyértelműen nem ilyen tág értelemben használatos: például az ecet egy olyan folyadék, amely fogyasztható, ugyanakkor a szokásos szóhasználatban nem valószínű, hogy „italként” említenék. Hasonlóképpen, egy leheletfinom torokspray a nyelven vagy a szájpadláson folyékony cseppekké csapódhat ki és fogyasztható, de egy köznapi beszélgetésben senki nem „inná meg”.
33.
Ezenfelül a szövegkörnyezetet és a célt tekintve több olyan elem is van, amely azt erősítené meg, hogy a 4. cikk (3) bekezdésében az „ital” nem minden folyadékot foglal magában, hanem csak azokat a folyadékokat, amelyeket jelentős mennyiségben történő fogyasztásra szánnak (vagyis több mint pár cseppnyi vagy néhány fújásnyi).
34.
Először is, az 1924/2006 rendelet 4. cikkének (3) bekezdésében szereplő tilalom arra szolgál, hogy az alkohol egészségre gyakorolt negatív hatásai ellen védjen. (
16
) Azonban ahhoz, hogy az ilyen hatások megmutatkozzanak, az alkoholt nem elhanyagolható mennyiségben kell elfogyasztani. A jelen ügyben a szóban forgó folyadék nagyon kis mennyisége a fogyasztás módjával együtt (szájba csepegtetés, más folyadékkal vegyítés, permetfújás) véleményem szerint általában véve azt jelenti, hogy azok az egészségi problémák, amelyekre az 1924/2006 rendelet 4. cikkének (3) bekezdésében utal, általában nem merülnek fel a Nelsons RESCUE termékeivel kapcsolatban. (
17
)
35.
Másodszor, az 1924/2006 rendelet (13) preambulumbekezdése egyértelművé teszi, hogy folyékony, 1,2 térfogatszázaléknál több alkoholt tartalmazó étrend‑kiegészítők e rendelet alapján nem tekintendők italnak. A Tanács közös álláspontjára válaszul adott, és a (13) preambulumbekezdésben szereplő pontosítással egyetértő bizottsági közlemény kifejezetten kimondja, hogy a (13) preambulumbekezdést az az indok támasztja alá, hogy „az efféle élelmiszerek fogyasztásához kötődő alkoholtartalom elhanyagolható” (
18
). Ezt értelmezhetjük úgy, hogy azok az egészségi problémák, amelyekre az 1924/2006 rendelet 4. cikkének (3) bekezdésében utal, nem merülnek fel a rendkívül kis mennyiségben fogyasztott folyadékokkal kapcsolatban, ezért ilyen esetekben az egészségre vonatkozó állítások elfogadhatók.
36.
Harmadszor, az 1169/2011/EU rendelet (az általános címkézési rendelet) XIII. melléklete (
19
) szerint az italokban a vitaminok és ásványi anyagok alacsonyabb koncentrációban is elfogadhatók, mint az egyéb termékek esetében. Ahogy arra a Bizottság írásbeli beadványában rámutatott, ezt felfoghatjuk úgy, mint ami arra utal, hogy az „italokat” általában nagyobb mennyiségben való fogyasztásra szánják, mint az élelmiszereket. (
20
)
37.
A fent meghatározott indokok alapján úgy vélem, hogy az „ital” kifejezésbe nem tartoznak bele azok a termékek, amelyek a nemzeti bíróság kérdésében feltüntetett jellemzőkkel rendelkeznek. Az 1924/2006 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének célját, valamint a kontextuson alapuló és szisztematikus értelmezést tekintve szükség van tehát az ital tág szótári fogalmának teleologikus szűkítésére. A fogalomba helyesen csak az 1,2 térfogatszázalékot meghaladó alkoholtartalmú folyadékok tartoznak, amelyek rendes és szokásos módon történő fogyasztás mellett alkalmasak arra, hogy az emberi egészségre negatív hatást fejtsenek ki.
38.
Hangsúlyozni kell, hogy amint az már az előbbi érvekből is következik, a nemzeti bíróság által feltett első kérdésnek a csepp vagy spray formájában forgalmazott ugyanazon folyadékra vonatkozó a) és b) részére azonos válasz adandó. Valójában, amint azt már a nemzeti bíróság által feltett kérdés is sugallja, a termék lényege ugyanaz marad (folyadék), csak a megjelenési forma változik.
39.
Az „ital” jelentésére vonatkozó végső észrevételként számos fél utalt arra a tényre, hogy a RESCUE termékeket „szeszes italként” címkézik.
40.
Lehetséges, hogy ez a címkézés a 110/2008 rendeletet kívánta végrehajtani (amely előírja, hogy az „alkoholos italokat”„szeszes italokként” címkézzék).
41.
Ez azonban nem változtat a következtetésemen. Még ha a RESCUE termékek a 110/2008 rendelet értelmében véve technikailag „szeszes italnak” minősülnének is, ez nyilvánvalóan nem jelentené azt, hogy az 1924/2006 rendelet értelmében véve automatikusan „italnak” minősülnének. Nincsenek ugyanis konkrét szabályok a két rendelet közötti koordinációra vagy közös fogalmak használatára. (
21
)
42.
A fentiek alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a nemzeti bíróság által feltett első kérdést úgy válaszolja meg, hogy az 1924/2006 rendelet 4. cikkének (3) bekezdése értelmében nem minősülnek „italnak” az alapeljárásban szereplő termékekhez hasonló jellemzőkkel rendelkező, 27 térfogatszázalék alkoholt tartalmazó, szeszes italnak nevezett, 10 vagy 20 ml‑es pipettás üvegcsékben és sprayként gyógyszertárakban forgalmazott folyadékok, amelyeket az azokhoz mellékelt adagolási útmutatók értelmében csepp vagy spray formájában, nagyon kis mennyiségben kell bevenni.
B – Az általános, nem egyedi kedvező hatásokat alá kell‑e támasztani tudományos bizonyítékkal?
1. Bevezetés
43.
Második kérdésével a nemzeti bíróság azt kérdezi, hogy az általános, nem egyedi kedvező hatásokra való hivatkozást az említett rendelet 5. cikke (1) bekezdése a) pontjának, valamint 6. cikke (1) bekezdésnek értelmében vett tudományos bizonyítékokkal alá kell‑e támasztani.
44.
Az alábbi indokok alapján úgy vélem, hogy az ilyen hivatkozásokhoz nem kell közvetlen tudományos bizonyítékokat csatolni. Ugyanakkor a 10. cikk (3) bekezdésének egyértelmű megfogalmazása értelmében az ilyen hivatkozásokat egészségre vonatkozó „egyedi” állításnak kell kísérnie. Ezeket az egyedi állításokat az 5. cikk (1) bekezdése a) pontjának, valamint 6. cikk (1) bekezdésnek értelmében vett tudományos bizonyítékokkal alá kell támasztani. Ennek következtében az általános, nem egyedi kedvező hatásokra való hivatkozást legalábbis közvetetten mindig alá kell támasztani tudományos bizonyítékokkal.
2. Az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (3) pontja
45.
Az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (3) bekezdése két állítástípusra hivatkozik: a) „általános, nem egyedi kedvező hatásaira való hivatkozás” és b) „egészségre vonatkozó egyedi állítás. Mielőtt a nemzeti bíróságnak a bizonyítékokra vonatkozó követelményével kapcsolatos kérdése megválaszolásra kerülne, meg kell vizsgálni e két fogalom értelmét és terjedelmét, amit az 1924/2006 rendelet nem határoz meg.
46.
Az „egyedi” jelző miatt az „egészségre vonatkozó egyedi állítás” köznapi jelentése szűkebb, mint (a rendeletben meghatározott) „egészségre vonatkozó állítás” fogalma. Az valamely adott termék egészségre gyakorolt hatására vonatkozó pontosabb állításokra utal. Más szavakkal, az „egészségre vonatkozó egyedi állítások” az „egészségre vonatkozó állítások” alkategóriája.
47.
Ezzel szemben az „általános, nem egyedi kedvező hatásokra való hivatkozások […]” az „egészségre” vagy a „egészséggel kapcsolatos jó közérzetre” gyakorolt pozitív hatásról szóló tágabb állítások. Nem teljesen nyilvánvaló, hogy az ilyen „általános, nem egyedi kedvező hatásokra való hivatkozások” a rendelet 2. cikke (2) bekezdésének 5. pontjában szereplő egészségre vonatkozó állítások fajtái lennének.
48.
A 10. cikk (3) bekezdésének egyik lehetséges értelmezése kétségkívül az, hogy az említett rendelkezés az „egészségre vonatkozó állításokkal” kapcsolatos szabályokat határoz meg, és hatálya megegyezik az 1924/2006 rendelet 2. cikke (2) bekezdése 5. pontjának hatályával. Ugyanakkor, szemben a 2. cikk (2) bekezdésének 5. pontjával, a 10. cikk (3) bekezdése különbséget tesz az „egészségre vonatkozó egyedi állítás” két különböző fajtája, vagyis (a rendeletben „általános, nem egyedi kedvező hatás[okra] való hivatkozásként” említett) „egészségre vonatkozó általános állítás” és az „egészségre vonatkozó egyedi állítás” között.
49.
A 10. cikk (3) bekezdésének pontos értelme ezért homályos marad. Ezért meg kell vizsgálni az említett rendelkezés kontextusát és célját.
50.
Az 1924/2006 rendelet jogalkotási története tanulságos. A 10. cikkre vonatkozó eredeti bizottsági javaslat (
22
) meghatározta azokat a különös feltételeket, amely alapján az egészségre vonatkozó állítások megengedettek. Ezzel szemben a 11. cikk számos olyan egészségre vonatkozó állítást sorolt fel, amely nem megengedett. Egyebek mellett a 11. cikk (1) bekezdésének a) pontja előírta, hogy „[a]z alábbi egészségre vonatkozó burkolt állítások nem megengedettek: a) az adott tápanyag vagy élelmiszer általános jó egészégre vagy közérzetre gyakorolt általános, nem konkrét jótékony hatására utaló állítások […]”.
51.
Az első olvasat után az Európai Parlament elutasította a 11. cikk (1) bekezdésének a) pontjában szereplő teljes tilalmat és törölte a rendelkezést. (
23
) Ezt a törlést a Tanács közös álláspontjában elfogadta (
24
) Egy új 10. cikk (3) bekezdése került beillesztésre a végső változatban is szereplő szöveggel. Indokolásában (
25
) a Tanács kifejtette, hogy egyetértett a Bizottság javaslata szerinti, bizonyos állításokra vonatkozó tilalommal, azonban úgy döntött, hogy más állításokat bizonyos feltételek mellett engedélyez, és ezzel kapcsolatban kifejezetten utalt a 10. cikk (3) bekezdésére.
52.
A Bizottság elfogadta ezt a módosítást, (
26
) ahogyan a második olvasatot követően az Európai Parlament is. (
27
)
53.
Úgy vélem, hogy a jogalkotási történet ezen elemei a fent felvázolt értelmezést támasztják alá. Így, habár kifejezetten nincs kimondva, a 10. cikk (3) bekezdése az 1924/2006 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének 5. pontja szerinti egészségre vonatkozó állításokra utal. A 10. cikk (3) bekezdését ezért úgy kell értelmezni, hogy az különbséget tesz a) (a rendeletben „általános, nem egyedi kedvező hatásokra való hivatkozás(ok)ként említett) „egészségre vonatkozó általános állítások” és b) az „egészségre vonatkozó egyedi állítások” között.
54.
A 10. cikk (3) bekezdésének egy inkább kontextuson alapuló és szisztematikus értelmezése alighanem megerősíti ugyanezt az értelmezést, vagy legalábbis nem mond annak ellen.
55.
E tekintetben egyértelmű párhuzam mutatkozik a rendelet 10. cikkének (3) bekezdése és 1. cikkének (3) bekezdése között. Az 1. cikk (3) bekezdése előírja, hogy az egészségre vonatkozó állításként értelmezhető (engedélyezést nem igénylő) védjeggyel együtt egy egészségre vonatkozó, kapcsolódó állítást is feltüntetnek (amelynek meg kell felelnie az 1924/2006 rendeletnek).
56.
Mind a 10. cikk (3) bekezdése, mind pedig az 1. cikk (3) bekezdése azon potenciális problémára kíván választ adni, hogy bizonyos fajta egészségre vonatkozó állítások olyan formában jelennek meg, amely révén nehezebb megfelelni az 1924/2006 rendeletnek, és ezért a rendelet (egyes) rendelkezései alól mentességet biztosít. A 10. cikk (3) bekezdése és az 1. cikk (3) bekezdése meglátásom szerint nem kíván egy új kategóriát megadni a termékeken megjelenő állításokra, hanem inkább elismeri az egészségre vonatkozó állítások két, más‑más bánásmódot igénylő konkrét típusát – az általános és az egyedi állításokat.
57.
Ezért szerintem a 10. cikk (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az „általános, nem egyedi kedvező [hatásokra] való hivatkozás”„egészségre vonatkozó általános állításként” értelmezhető, amely különbözik az „egészségre vonatkozó egyedi állításoktól”. A bizonyítékokra vonatkozó kötelezettségről szóló további elemzésem során ezt a kifejezést használom a nehézkesebb „általános, nem egyedi kedvező hatásokra való hivatkozás […]” helyett.
3. A 10. cikk (3) bekezdése szerinti általános, nem egyedi kedvező hatásokra való hivatkozásokkal kapcsolatos bizonyítékokra vonatkozó kötelezettségek
58.
Az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (3) bekezdése előírja azt a kötelezettséget, hogy az egészségre vonatkozó általános állítást az említett rendelet 13. vagy 14. cikkében meghatározott listában szereplő egészségre vonatkozó egyedi állítás is kísérje.
59.
Ebből egyértelműen az következik, hogy az egészségre vonatkozó általános állításokra nem vonatkozik a 13. vagy 14. cikkben meghatározott listába való felvétel követelménye. Ebből azonban nem következik automatikusan az, hogy az egészségre vonatkozó általános állítások mentesülnek a rendelet minden más követelménye alól is (ideértve az 5. cikk (1) bekezdésének a) pontjában vagy a 6. cikk (1) bekezdésében foglalt követelményeket is). Tulajdonképpen maga a 10. cikk alapján joggal érvelhetünk az ellenkezője mellett.
60.
Az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy az egészségre vonatkozó állításoknak meg kell felelniük (az 5. és 6. cikket is tartalmazó) II. fejezetben szereplő általános követelményeknek. A 10. cikk (3) bekezdése mentességet biztosít a 10. cikk (1) bekezdése alól, és ezért szűken kell értelmezni. A 10. cikk (3) bekezdésének a 13. és a 14. cikkben meghatározott listába való felvétel követelménye alóli mentességen túlmenő kiterjesztése alapos indoklást kívánna meg. (
28
)
61.
Az 5. cikk (1) bekezdésének a) pontjában és a 6. cikk (1) bekezdésében előírt, bizonyítékra vonatkozó követelmény pontos hatályának a megértése érdekében, közelebbről meg kell vizsgálni a hivatkozott rendelkezéseket.
62.
Mit árul el az 5. cikk (1) bekezdése a) pontjának és 6. cikke (1) bekezdésének köznapi jelentése az egészségre vonatkozó általános állításokra való alkalmazhatóságukról?
63.
Sem az 5. cikk (1) bekezdésének a) pontja, sem pedig a 6. cikk (1) bekezdése nem tesz kifejezetten különbséget az egészségre vonatkozó általános állításokra, illetve az egészségre vonatkozó egyedi állításokra vonatkozó tudományos bizonyítékok között.
64.
Az 1924/2006 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja általánosan elfogadott tudományos bizonyítékokat ír elő az „állítás tárgyát képező tápanyag vagy egyéb anyag” kedvező hatásának alátámasztására. (
29
) Véleményem szerint e szavak köznapi értelme az, hogy legalább a „tápanyaggal vagy egyéb anyaggal” kapcsolatos állításokra vonatkozóan tudományos bizonyítékokra van szükség. Az azonban nem egyértelmű, hogy az ilyen követelmény ugyanolyan módon vonatkozik‑e (vagy vonatkozhat‑e) azon egészségre vonatkozó állításokra is, amelyek általánosabban kapcsolódnak a termékhez, és amelyek nem vezethetők vissza konkrét „tápanyagra vagy egyéb anyagra).
65.
A rendelet 6. cikkének (1) bekezdése általánosabban azt írja elő, hogy az egészségre vonatkozó állításokat általánosan elfogadott tudományos bizonyítékokra „kell alapozni, és azokkal kell alátámasztani”. Az említett rendelkezés köznapi értelme szerint ez az egészségre vonatkozó általános és egyedi állításokra is vonatkozik. Mindamellett nem teljesen egyértelmű, hogy a bizonyítékra vonatkozó követelménynek pontosan ugyanúgy kell‑e teljesülni az egészségre vonatkozó általános és egyedi állítások esetén (vagy ez egyáltalán lehetséges‑e).
66.
A fentiek alapján az 1924/2006 rendelet 5. cikke (1) bekezdése a) pontjának, 6. cikk (1) bekezdésének és 10. cikke (3) bekezdésének köznapi jelentése alapján nem lehet teljes biztonsággal következtetni az egészségre vonatkozó általános állításokra alkalmazandó bizonyítékokra vonatkozó kötelezettség hatályára. Ugyanakkor véleményem szerint ezek a rendelkezések nem alkotnak teljes és általánosan alkalmazandó mentességet az egészségre vonatkozó általános állítások alátámasztására szolgáló valamilyen formájú tudományos bizonyíték szolgáltatásának kötelezettsége alól.
67.
E kérdést szisztematikus és teleologikus elemzéssel lehet tisztázni. Először is az 1924/2006 rendelet több rendelkezése is azt az egyértelmű üzenetet közvetíti, hogy az egészségre vonatkozó állítások a fogyasztók megtévesztésének veszélyét hordozzák, és ezért azokat tudományosan alá kell támasztani (lásd például a (9), (14), (16), (17) és (23) preambulumbekezdést). Itt megint csak nincs megkülönböztetés az egészségre vonatkozó általános és egyedi állítások között. Ugyanakkor ez az elvi megállapítás nem képezi az akadályát annak, hogy a tudományos bizonyítékokra vonatkozó követelményt az egészségre vonatkozó általános és egyedi állításokra vonatkozóan különböző módon lehessen teljesíteni.
68.
Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság megállapította, és a Nelsons és a Bizottság az írásbeli észrevételeiben szintén megjegyezte, hogy vannak olyan egészségre vonatkozó általános állítások, amelyek a gyakorlatban túl általánosak ahhoz, hogy azokat értékelni lehessen, és ezért eleve alkalmatlanok arra, hogy azokat tudományos bizonyítékokkal támasszák alá. (
30
) Következésképpen lehet azzal érvelni, hogy ha az egészségre vonatkozó általános állításokra az általánosan elfogadott tudományos bizonyítékokkal való bizonyítás követelményét írjuk elő, ez de facto az ilyen állítások tilalmát jelentené. Ez ellentétes lenne azzal, hogy az Európai Parlament és a Tanács kifejezetten elutasította az egészségre vonatkozó általános állítások feltüntetésének teljes tilalmát (lásd a fenti 51. pontot).
69.
Ettől függetlenül továbbra is fennáll, hogy problematikus lenne, ha az egészségre vonatkozó általános állítások teljesen és általános érvénnyel mentesülnének a tudományos bizonyíték szolgáltatásának kötelezettsége alól. Ez nemcsak a szöveg köznapi értelmével lenne ellentétes, hanem a rendelet fogyasztóvédelemre irányuló célkitűzésével is, konkrétan azzal, hogy megakadályozzák a félrevezető, köztük a tudományosan megalapozatlan állítások feltüntetését.
70.
A fentiekben kifejtettek alapján úgy vélem, hogy a 10. cikk (3) bekezdése egyszerűen nem értelmezhető úgy, hogy az általános felmentést nyújt a rendelet 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjában és 6. cikkének (1) bekezdésében szereplő, bizonyítékra vonatkozó követelmények alól.
71.
Ugyanakkor egyetértek a Bizottsággal abban, hogy az egészségre vonatkozó általános állítások alátámasztására nem szükséges közvetlen tudományos bizonyítékot szolgáltatni. Ehelyett az ilyen állításokat olyan egészségre vonatkozó egyedi állításoknak kell kísérniük, amelyeket alátámasztanak ilyen bizonyítékokkal. Ennek eredményeképpen az általános állítások alátámasztásául közvetett bizonyítékot szolgáltatnak.
72.
Ez az értelmezés összhangban van a rendelet szisztematikus értelmezésével, miközben tiszteletben tartja azt az egyértelmű jogalkotói szándékot, hogy az egészségre vonatkozó általános állításokra ne vonatkozzon teljes tilalom, de legyen követelmény azok tudományos igazolása, még ha csak közvetetten is.
73.
Végezetül megjegyzem, hogy a 10. cikk (3) bekezdésének fenti értelmezéséhez az szükséges, hogy az általános állítás és az azt kísérő egyedi állítás között kapcsolat legyen. E kapcsolat pontos természetének részletes megvitatása túlmutat a nemzeti bíróság kérdésének keretein, és a jelen ügyben nem kerül részletes tárgyalásra. Ugyanakkor a fenti indokolás alapján az általános és az egyedi állítások közötti kapcsolatnak olyannak kell lennie, hogy az egyedi állítást alátámasztó bizonyíték az általános állítás szempontjából releváns legyen, és alkalmas arra, hogy közvetetten alátámassza azt. (
31
)
4. Következtetések
74.
A fentiek alapján a nemzeti bíróság második kérdésére azt a választ javasolom, hogy az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (3) bekezdése értelmében vett, általános, nem egyedi kedvező hatásokra való hivatkozást az említett rendelet 5. cikke (1) bekezdése a) pontjának, valamint 6. cikke (1) bekezdésének értelmében vett tudományos bizonyítékokkal nem kell alátámasztani. Az ilyen hivatkozásokat azonban közvetett bizonyítékokkal kell alátámasztani, az azokat kötelezően kísérő egyedi állítást alátámasztó, általánosan elfogadott tudományos bizonyítékok formájában.
75.
Záró megjegyzésként, noha a nemzeti bíróság kérdései között kifejezetten nem merült fel, megjegyzem, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem azon az állásponton van, miszerint az a követelmény, hogy az egészségre vonatkozó általános állítást egészségre vonatkozó egyedi állításnak kell kísérnie, csak a 13. és 14. cikkben említett listák véglegesítését követően lép hatályba.
76.
Véleményem szerint a 10. cikk (3) bekezdésének ez nem helyes értelmezése. Az említett rendelkezés időbeli hatályának ilyen korlátozásáról nincs szó. Az szisztematikusabb vagy teleologikusabb értelmezésből sem vezethető le. Egyebek mellett az 1924/2006 rendelet 28. cikke kifejezetten előír számos átmeneti intézkedést. (
32
) Ezek között nem szerepel a 10. cikk (3) bekezdésében szereplő követelmények felfüggesztése. Általánosabban fogalmazva a 13. és 14. cikkben meghatározott listák jellegüknél fogva állandóan változnak, azok soha nem lesznek véglegesek. (
33
) Következésképpen úgy vélem, hogy a 10. cikk (3) bekezdésében szereplő követelmények már teljes mértékben alkalmazandók.
C – Releváns‑e a 28. cikk (2) bekezdésében foglalt kivétel, ha a terméket gyógyszerként forgalmazták?
1. Bevezetés
77.
Harmadik kérdésével a nemzeti bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a 28. cikk (2) bekezdésében foglalt kivétel alkalmazásához szükséges‑e, hogy az adott terméket 2005. január 1‑je előtt élelmiszerként forgalmazzák.
78.
E kérdés bevezetéseként hasznosnak tartom felidézni a jelen ügy egyes sajátos aspektusait.
79.
A RESCUE termékek ugyanazon fizikai formában és ugyanazon védjegy alatt léteztek már 2005. január 1. előtt. A RESCUE termékek forgalmazási módja és a védjegy bejegyzése szerinti termékkategóriák változtak meg.
80.
A RESCUE termékeket 2007‑ig gyógyszerként forgalmazták és a RESCUE védjegyet (egyebek mellett) gyógyszerekre vonatkozóan lajstromozták. 2007/2008 óta a RESCUE termékeket élelmiszerként forgalmazzák és a védjegyet élelmiszerekre lajstromozták. Ugyanakkor a forgalmazást érintő megközelítési mód megváltoztatását nem a felperes egyoldalú döntése idézte elő. Az valójában egy bíróság, az Oberlandesgericht Hamburg (tartományi legfelsőbb bíróság, Hamburg) ítéletét követte, amely szerint a forgalmazás felperes által alkalmazott korábbi megközelítése helytelen volt. Az adott termékeket nem gyógyszerként, hanem élelmiszerként kellett volna forgalmazni.
81.
Ezek a tényállásbeli elemek kiemelik a nemzeti bíróság harmadik kérdésének alapjául szolgáló problémát, vagyis azt, hogy a 28. cikk (2) bekezdésében foglalt mentesség alkalmazása szempontjából milyen 2005 előtti tényezők relevánsak (a termék fizikai jellemzői, [a forgalmazó vagy az illetékes hatóságok általi] jogi besorolás; forgalmazás stb.).
2. Elemzés
82.
A 28. cikk (2) bekezdése a szövege alapján az olyan, 2005. január 1‑je előtt létező védjegyet (vagy márkanevet) (
34
) viselő „termékekre” vonatkozik, amelyek nem felelnek meg az 1924/2006 rendeletnek.
83.
A 28. cikk (2) bekezdésének szövegéből nem derül ki egyértelműen, hogy minek kellett 2005. január 1‑je előtt „léteznie” (a terméknek, az adott védjegynek, vagy az adott védjegyet viselő termékeknek). Maga a „létező” szó is homályos. Úgy tűnik, nem utal a termék forgalmazásának valamely konkrét formájára (vagy a forgalmazásra egyáltalán).
84.
Ugyanakkor tisztán a szöveg alapján értelmezve egyértelmű, hogy a 2005 előtt forgalmazott, és szintén 2005 előtti védjegyet viselő gyógyszerek a „2005. január 1‑je előtt létező védjegyet vagy márkanevet viselő termékek” fogalma alá tartoznak.
85.
A 28. cikk (2) bekezdése további feltételként előírja, hogy a védjegyet viselő termékek „nem felelnek meg e rendeletnek”. A „megfelel” szó jelen időben van. Szöveg alapján értelmezve tehát nem az a feltétel, hogy a „védjegyet viselő termékek” ellentétesek voltak a rendelettel 2005. január 1‑jén, hanem az, hogy az átmeneti mentesség alkalmazásának pillanatában a meg nem felelés állapotában vannak. Ezen az alapon a 28. cikk (2) bekezdése megint csak alkalmazható lehet a nemzeti bíróság kérdésében leírthoz hasonló helyzetre, amelyben olyan termékekről van szó, amelyeket gyógyszerként forgalmaztak, de jelenleg élelmiszerként forgalmaznak, és amelyek jogilag is akként vannak besorolva.
86.
Az alperesek és a Bizottság az észrevételeiben úgy véli, hogy a 28. cikk (2) bekezdése nem alkalmazható. A fő érvelési irányvonal lényegében az, hogy a 28. cikk (2) bekezdése élelmiszerekre vonatkozik. Csak az élelmiszeren szerepelhetnek egészségre vonatkozó állítások, és csak az élelmiszerekkel fordulhat elő, hogy ennek következtében nem felelnek meg a rendeletnek. A 28. cikk (2) bekezdése ezért nem alkalmazható a gyógyszerekre.
87.
Ezen okfejtéssel az a gond, hogy nem ad választ a jelen ügy konkrét problémájára, amely abban áll, hogy az adott termék jogi kategóriája megváltozott. Amennyiben a RESCUE termékeket továbbra is gyógyszerként forgalmazták volna és jogi kategóriája is ez lett volna, a 28. cikk (2) bekezdésében foglalt mentességet nem lehetne alkalmazni. Ebben az esetben azonban elvileg az egész rendelet irreleváns lenne.
88.
A fenti indokok alapján úgy vélem, hogy a 28. cikk (2) bekezdése a szövege alapján egyértelműen kiterjedhet az ilyen (nagyon sajátos) helyzetre. Ugyanakkor a 28. cikk (2) bekezdésében szereplő „termékek” szót a Bíróság a Green‑Swan‑ítéletben, (
35
) amelyre valamennyi fél hivatkozott, másképp értelmezte.
a) A Green‑Swan‑ügy és a „terméknek” a 28. cikk (2) bekezdésében szereplő fogalma
89.
A Green‑Swan‑ítéletben a Bíróság kimondta, hogy az 1924/2006 rendelet 28. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az csak azokra az élelmiszerekre vonatkozik, amelyek e rendelet értelmében tápanyag‑összetételre vagy egészségre vonatkozó állításként értelmezhető védjeggyel vagy márkanévvel rendelkeznek, és ebben a formában 2005. január 1‑je előtt léteztek. (
36
)
90.
A Green‑Swan‑ítéletben tehát úgy lehetett érteni, mintha a Bíróság a 28. cikk (2) bekezdésében a „termékeket”„élelmiszernek” értelmezte volna. Ezen ítéletre hivatkozva az alperesek és a Bizottság alapvetően azzal érvel, hogy egy olyan termék, amelyet korábban gyógyszerként forgalmaztak, soha nem tartozhat a 28. cikk (2) bekezdésében foglalt mentesség hatálya alá.
91.
Ezzel az érveléssel nem értek egyet. Az a következtetés, miszerint a „termékeket”„élelmiszernek” kell érteni, nem olyan egyértelmű, és véleményem szerint a Bíróság valójában nem kifejezetten ezt a döntést hozta a Green‑Swan‑ügyben.
92.
A valamely előzetes döntéshozatal iránti kérelemre adott válaszban a Bíróság által tett egyes állításokat a kontextusukban, és az ügy ténybeli hatályát figyelembe véve kell értelmezni. A Green‑Swan‑ítéletből származó, és az alperesek és a Bizottság által hivatkozott állítás pusztán egy pillanatnyi, a nemzeti bíróság által feltett konkrét kérdés megválaszolására megfogalmazott megállapítás. Ezen állítása szó szerint megismétli a nemzeti bíróság kérdését, amely maga is élelmiszerekre, nem pedig termékekre vonatkozott. Ugyanakkor az a kérdés, hogy a „termékek”„élelmiszereknek” minősülnek‑e, a Green‑Swan‑ügyben nem volt lényeges. Semmilyen részletességgel nem volt szó róla.
93.
Ebből kifolyólag a Green‑Swan‑ítéletre való hivatkozás a jelen ügy szempontjából csak korlátozott iránymutatást nyújthat.
94.
Általánosságban, a „termék” köznapi jelentése egyértelműen más és tágabb, mint az „élelmiszeré”. Szisztematikusan nézve, az „élelmiszert” több mint hetvenszer használják a rendeletben, egyebekben magában a 28. cikkben is. A „termék” kétszer jelenik meg – az (1) preambulumbekezdésben és a 28. cikk (2) bekezdésében. Feltételezhetjük tehát, hogy a jogalkotó tisztában volt azzal a terminológiai különbséggel, amelyet a rendelet megfogalmazásában meg kívánt valósítani, és ami valamennyi hivatalos nyelvben megjelenik. Mindezek fényében jóval részletesebb és hangsúlyosabb bírói indokolásra lenne szükség ahhoz, hogy a „termékeket”„élelmiszerekként” lehessen értelmezni.
95.
Ugyanakkor, és emellett úgy vélem, hogy még ha a „termékek” szót „élelmiszernek” is kellene értelmezni a 28. cikk (2) bekezdésében, ez nem zárná ki, hogy az említett rendelkezésnek a jelenlegihez hasonló ügyekre való alkalmazását.
96.
Ezzel összefüggésben hangsúlyozom, hogy ez az ügy egy nagyon sajátos helyzetre vonatkozik. A szóban forgó termékek valójában élelmiszerek, de gyógyszerként forgalmazták őket, míg egy nemzeti bíróság ítélete meghatározta a pontos jogi besorolást. Ez nem sokkal a 28. cikk (2) bekezdésében szereplő mentességben megjelenő 2005. január 1‑jei vízválasztó időpont után történt.
97.
Ezek a ténybeli körülmények rávilágítanak az alkalmazandó szabályozási rendszer sajátos jellemzőire. Az uniós jog értelmében annak, hogy valamely termék gyógyszernek vagy élelmiszernek minősül‑e, igen jelentős szabályozási következményei vannak. Ugyanakkor a gyakorlatban a gyógyszerek és az élelmiszerek közötti határvonal nem szükségszerűen mindig egyértelmű, és idővel vagy tagállamonként változhat. (
37
) Következésképpen a jelen ügyben annak a puszta megállapítása, hogy a 28. cikk (2) bekezdésében a „termékeket”„élelmiszernek” kell értelmezni, nem teljesen oldja meg a helyzetet. Felveti a kérdést: mikor és ki szerint élelmiszer?
98.
Ez egy olyan talány, amely csak nagyon sajátos körülmények miatt merül fel. A termékek gyógyszerként vagy élelmiszerként való jogi besorolása változhat, de ez a kivétel kell hogy legyen, nem a szabály. Más szavakkal a „mikor és ki szerint élelmiszer” kérdésnek csak ritka esetekben szabad felmerülnie.
99.
Az alábbiakban még visszatérek erre a kérdésre. E szakasz lezárásaként legyen elég annyi, hogy még ha a „termékeket”„élelmiszernek” kellene is értelmezni, ez ipso facto nem zárná ki a 28. cikk (2) bekezdésének azon termékekre való alkalmazását, amelyeket 2005 előtt gyógyszerként forgalmaztak, és amelyeket jelenleg élelmiszerként sorolnak be és akként forgalmaznak (és ugyanazon fizikai megjelölést és védjegyet viselik, mint korábban).
b) Tágabb kontextuális, szisztematikus és teleologikus értelmezés
100.
Az 1924/2006 rendelet (4) preambulumbekezdése megerősíti, hogy a rendeletet alkalmazni kell az olyan védjegyekre, amelyek egészségre vonatkozó állításként értelmezhetők. (
38
) A rendelet még két másik olyan rendelkezést tartalmaz, amely védjegyekkel foglalkozik. Először is, az 1. cikk (3) bekezdése, amely lényegében mentesít a rendelet engedélyezési követelményei alól minden olyan védjegyet, amely egészségre vonatkozó állításként értelmezhető, feltéve hogy a védjeggyel együtt egy egészségre vonatkozó, kapcsolódó, engedélyezett állítást is feltüntetnek. Másodszor pedig a 28. cikk (2) bekezdése szerinti mentesítés.
101.
Az 1. cikk (3) bekezdése és a 28. cikk (2) bekezdése együttesen értelmezve egyértelművé teszi, hogyan kell az 1924/2006 rendeletet alkalmazni a védjegyekre. Ezek a rendelkezések nem szerepeltek a rendeletre vonatkozó eredeti bizottsági javaslatban, amely a védjegyekre vonatkozóan nem írt elő megkülönböztetett bánásmódot. (
39
) Az Európai Parlament első és második olvasatában a védjegyeknek a rendeletből való teljes eltávolítását javasolta. Úgy ítélte meg, hogy a rendelet védjegyekre történő alkalmazása jogbizonytalanságot okozna és „hátrányt azoknak a meglévő márkanév‑tulajdonosnak, akik részben erősen függnek a márka elismerésétől”. (
40
) Ezt a teljes eltávolítást végül elutasították, és az 1. cikk (3) bekezdésében, valamint a 28. cikk (2) bekezdésében megjelenő kompromisszum lett a végeredmény.
102.
Ezen észrevételekből a 28. cikk (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozóan a következő általános következtetést vonom le.
103.
Először is az egészségre vonatkozó állításokként értelmezhető védjegyeket az 1924/2006 rendelet kifejezetten elismeri külön problémát jelentő kérdésként, így az általános rendszer nem alkalmazható pontosan ugyanolyan módon.
104.
Másodszor úgy vélem, hogy a fenti észrevételek azt erősítik meg, hogy a 28. cikk (2) bekezdése szerint az érintett terméknek és védjegynek is léteznie kellett 2005. január 1‑je előtt (szemben azzal, hogy csak a terméknek vagy csak a védjegynek kellett léteznie.).
105.
A jogalkotási történetből kiderül, hogy a 28. cikk (2) bekezdése némi átmeneti védelmet kíván adni a kialakult védjegyek számára. Azok a vállalkozások, amelyek befektettek valamely márkába, és a felhalmozódott beruházásra, valamint az ennek eredményeként kialakuló márkaelismertségére támaszkodnak a termékeik forgalmazása során, aránytalan következményekkel szembesülnének, ha a rendelet egyik napról a másikra megtiltaná az adott védjegy használatát.
106.
Ez véleményem szerint erősen azt mutatja, hogy a 28. cikk (2) bekezdése nem értelmezhető úgy, mint amely általános mentesítést nyújt az egészségre vonatkozó állításként értelmezhető és 2005. január előtt már fennálló védjegyek számára, függetlenül attól, hogy milyen termékeken használták őket. A 28. cikk (2) bekezdése ehelyett védelmet nyújt, ha valamely konkrét termék valamely érintett védjeggyel együtt (a továbbiakban: releváns termék/védjegy együttes) már 2005. január 1‑je előtt létezett. Másfelől a 2005. január 1‑je előtt létező védjegyek alkalmazhatók teljesen új termékeken az említett időpontot követően, és ennek ellenére élvezhetik a mentességet, még akkor is, ha ezekben az esetekben nem merülne fel nyilvánvaló aránytalanság vagy tisztességtelen hátrány.
107.
Ez a megközelítés a Green‑Swan‑ítélettel is összhangban van, amely kimondja, hogy az adott védjegyet viselő élelmiszereknek „ebben a formában” kellett létezniük 2005. január 1‑jén. A nemzeti bíróság Green‑Swan‑ügyben előterjesztett kérdéséből és a Bíróság válaszából egyértelműen kiderül, hogy az „ebben a formában”az adott védjegyet viselő élelmiszerekre vonatkozik (és nem csak az élelmiszerre (
41
) vagy csak a védjegyre).
108.
Harmadszor a 28. cikk (2) bekezdése előírja, hogy a releváns termék/védjegy együttes már 2005. január 1‑je előtt „létezett”. Véleményem szerint a „létezik” köznapi értelme ebben a szövegkörnyezetben az, hogy a releváns termék/védjegy együttes ugyanabban a fizikai formában létezett az adott időpontban. Álláspontom szerint az 1924/2006 rendelet kontextusában, rendszerében vagy céljában semmi nem indokol más értelmezést.
109.
Különösen nem látom igazoltnak a 28. cikk (2) bekezdése alkalmazásának az aszerinti változtatását, hogy a terméket hogyan forgalmazták a múltban, vagy hogy a forgalmazó nyilvánvalóan helytelen jogi besorolása alapján forgalmazták‑e azt.
110.
Negyedszer a 28. cikk (2) bekezdése meghatároz egy feltételt, miszerint a releváns termék/védjegy együttes „nem felel[…] meg” a rendeletnek. A rendelkezés céljára utalva, az megint csak arra irányul, hogy megelőzze azt az aránytalan hatást, amelyet a védjegy jogosultja tekintetében az említett védjegy amiatt történő hirtelen visszavonása eredményez, hogy nem felel meg a rendeletnek. A jelen ügyben valóban a rendeletnek való állítólagos meg nem felelés helyzete állt elő. (Értelmezésem szerint ez az alapja a fellebbező érvelésének). Véleményem szerint irreleváns, hogy a meg nem felelés helyzete a termék forgalmazásában vagy jogi besorolásában beállt változás eredményeként állt elő. Nem arról van szó, hogy valamely új termék/védjegy együttesét úgy hozták forgalomba, hogy az nem felelt meg a rendeletnek. A releváns termék/védjegy együttes már 2005. január 1‑je előtt, pontosan ugyanabban a fizikai formában forgalomban volt. Számomra úgy tűnik, hogy a 28. cikk (2) bekezdésében szereplő átmeneti mentesség pontosan az ilyen termékre irányul.
111.
Végezetül a 28. cikk (2) bekezdésében szereplő átmeneti mentesség hatályának értelmezése során általában nem csak azt a tényt kell figyelembe venni, hogy a kivételeket szigorúan kell értelmezni, hanem azt a tényt is, hogy a védjegy a tulajdon egy formája. (
42
) Amint az a fenti 101. cikkben felvázolt jogalkotási folyamatból már kiderült, ha a rendelet nem biztosítana semmiféle észszerű átmeneti rendelkezést, az szélsőséges helyzetekben a kisajátítás egy formájának is tekinthető.
3. Következtetések
112.
A fentiek alapján a nemzeti bíróság harmadik kérdésére azt a választ javaslom, hogy az 1924/2006/EK rendelet 28. cikke második bekezdésének első fele alkalmazható akkor, ha az érintett terméket a márkaneve alatt nem élelmiszerként, hanem gyógyszerként forgalmazták 2005. január 1‑je előtt. Ilyen esetekben a 28. cikk (2) bekezdése szerint a releváns terméknek az említett időpontban a) ugyanazon fizikai formában és b) ugyanazzal a védjeggyel kellett léteznie.
V – Végkövetkeztetések
113.
Azt javasolom a Bíróságnak, hogy a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság) által elé terjesztett kérdéseket a következőképpen válaszolja meg:
Az 1. kérdés
Az élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokról szóló, 2006. december 20‑i 1924/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 4. cikkének (3) bekezdése értelmében nem minősülnek „italnak” az alapeljárásban szereplő termékekhez hasonló jellemzőkkel rendelkező, 27 térfogatszázalék alkoholt tartalmazó, szeszes italnak nevezett, a 10 vagy 20 ml‑es pipettás üvegcsékben és sprayként gyógyszertárakban forgalmazott folyadékok, amelyeket az azokhoz mellékelt adagolási útmutatók értelmében csepp vagy spray formájában, nagyon kis mennyiségben kell bevenni.
A 2. kérdés
Az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (3) bekezdése értelmében vett, általános, nem egyedi kedvező hatásokra való hivatkozást az említett rendelet 5. cikke (1) bekezdése a) pontjának, valamint 6. cikke (1) bekezdésének értelmében vett tudományos bizonyítékokkal nem kell alátámasztani. Az ilyen hivatkozásokat azonban közvetett bizonyítékokkal kell alátámasztani, a hivatkozásokat kötelezően kísérő egyedi állítást alátámasztó, általánosan elfogadott tudományos bizonyítékok formájában.
A 3. kérdés
Az 1924/2006 rendelet 28. cikke második bekezdésének első fele alkalmazható akkor, ha az érintett terméket a márkaneve alatt nem élelmiszerként, hanem gyógyszerként forgalmazták 2005. január 1‑je előtt. Ilyen esetekben a 28. cikk (2) bekezdése szerint a releváns terméknek az említett időpontban a) ugyanazon fizikai formában és b) ugyanazzal a védjeggyel kellett léteznie.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Az élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokról szóló, 2006. december 20‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 404., 9. o.; helyesbítés: HL 2007. L 12., 3. o.).
(
3
)	Az élelmiszerjog általános elveiről és követelményeiről, az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság létrehozásáról és az élelmiszerbiztonságra vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 2002. január 28‑i 178/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 31., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 6. kötet 463. o., helyesbítés: HL 2014. L 327., 9. o.; HL 2016. L 11., 19. o.), 2. cikkének meghatározása szerint.
(
4
)	Az étrend‑kiegészítőkre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2002. június 10‑i 2002/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikkének a) pontja (HL L 183., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 490. o.).
(
5
)	A 13. cikk az egészségre vonatkozó állításokra vonatkozik, kivéve a betegségek kockázatának csökkentésével, illetve a gyermekek fejlődésével és egészségével kapcsolatos állításokat. Ez utóbbiakkal a 14. cikk foglalkozik.
(
6
)	A nem a betegségek kockázatának csökkentését, illetve a gyermekek fejlődését és egészségét érintő, élelmiszerekkel kapcsolatos, egészségre vonatkozó, engedélyezett állítások jegyzékének megállapításáról szóló, 2012. május 16‑i bizottsági rendelet (HL L 136., 1. o.).
(
7
)	A betegségek kockázatának csökkentésére, valamint a gyermekek egészségére és fejlődésére vonatkozó állítások.
(
8
)	Az élelmiszerekkel kapcsolatos, a betegségek kockázatának csökkentéséről, illetve a gyermekek fejlődéséről és egészségéről szóló, egészségre vonatkozó egyes állítások engedélyezéséről, illetve engedélyezésének elutasításáról szóló, 2009. október 21‑i bizottsági rendelet (HL L 277., 3. o.).
(
9
)	A szeszes italok meghatározásáról, megnevezéséről, kiszereléséről, címkézéséről és földrajzi árujelzőinek oltalmáról, valamint az 1576/89/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. január 15‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 39., 16. o.; helyesbítés: HL 2009. L 228., 47. o.; HL 2015. L 70., 65. o.).
(
10
)	Az 1924/2006 rendelet 28. cikkének (2) bekezdése alapján potenciálisan releváns időpont (lásd a fenti 16. pontot).
(
11
)	Az Oberlandesgericht Hamburg ítélete (2008. február 21. – 3 U 235/06).
(
12
)	A kérdést előterjesztő bíróság szerint a Bach virágtermékek a 2002/46 irányelv 2. cikke a) pontjának meghatározása alapján nem minősülnek étrend‑kiegészítőknek.
(
13
)	Lásd például: 2014. szeptember 3‑iDeckmyn és Vrijheidsfonds ítélet, C‑201/13, EU:C:2014:2132, 19. pont.
(
14
)	2008. április 3‑iEndendijk‑ítélet, C‑187/07, EU:C:2008:197, 15. o.; 2000. január 27‑iDIR International Film és társai kontra Bizottság ítélet, C‑164/98 P, EU:C:2000:48, 26. pont; 1988. január 27‑iDánia kontra Bizottság ítélet, 349/85, EU:C:1988:34, 19. pont.
(
15
)	Angolul: „a drink of any type” (Cambridge dictionary); németül: „zum Trinken zubereitete Flüssigkeit” (Duden); franciául: „tout liquid qui peut être bu” (Académie française); csehül: „tekutina určená k pití, k ukojení žízně” (Slovník spisovného jazyka českého).
(
16
)	E tekintetben lásd például: 2012. szeptember 6‑iDeutsches Weintor ítélet, C‑544/10, EU:C:2012:526, 48. pont és az azt követő pontok.
(
17
)	Ezt a következtetést alátámasztja továbbá az, hogy ezeket a termékeket gyógyszertárakon keresztül forgalmazzák.
(
18
)	COM(2006) 2 végleges.
(
19
)	A fogyasztók élelmiszerekkel kapcsolatos tájékoztatásáról, az 1924/2006/EK és az 1925/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról és a 87/250/EGK bizottsági irányelv, a 90/496/EGK tanácsi irányelv, az 1999/10/EK bizottsági irányelv, a 2000/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv, a 2002/67/EK és a 2008/5/EK bizottsági irányelv és a 608/2004/EK bizottsági rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. október 25‑i 1169/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 304., 18. o.; helyesbítés: HL 2014. L 331., 40. o., valamint HL 2015. L 50., 48. o.)
(
20
)	Ezenfelül, a XIII. melléklet kifejezetten olyan, italokon kívüli termékekre utal, amelyeket mililiterben mérnek, egyértelművé téve, hogy nem minden folyadék „ital”.
(
21
)	Vö. 2002/46 irányelv: az 1924/2006 rendeletet az említett irányelv „sérelme nélkül” kell alkalmazni (az 1924/2006 rendelet 1. cikke (5) bekezdésének d) pontja); vö. továbbá: különösen a 178/2002 rendelet, amelynek az „élelmiszerre” vonatkozó fogalommeghatározását az 1924/2006 rendelet átvette (az 1924/2006 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének a) pontja).
(
22
)	Az élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre vonatkozó javaslat, COM (2003) 424 végleges (HL 2004. C 96., 8. o.), 42. módosítás.
(
23
)	Az élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre vonatkozó javaslatról szóló jelentés, A6–0128/2005.
(
24
)	A 2005. december 8‑án elfogadott 3/2006/EK tanácsi közös álláspont (HL C 80E/43), lásd különösen a 3. és a 7. pontot.
(
25
)	Exposé des motifs du Conseil, 2005. december 8., 2003/0165 (COD), 7. o.
(
26
)	A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, COM(2006) 2 végleges, 4. o.
(
27
)	Az élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre vonatkozó javaslatról szóló jelentés, A6–0128/2005.
(
28
)	Ez különösen nyilvánvaló, ha végiggondoljuk a II. cikk néhány más kötelezettségének alapvető jellegét, amelyek alól mentesülést kérnek (például hogy az állítás alkalmazása nem lehet valótlan, félreérthető vagy megtévesztő, vagy nem ösztönözheti az élelmiszer túlzott fogyasztását). Lásd az 1924/2006 rendelet 3. cikkének a) és c) pontját.
(
29
)	Kiemelés tőlem. Ezek a szavak az 5. cikk (1) bekezdésének b), c) és d) pontjában is megjelennek.
(
30
)	Lásd még: az 1924/2006 európai parlamenti és tanácsi rendelet 10. cikke szerinti egészségre vonatkozó állítások különös feltételeinek végrehajtásáról szóló iránymutatások elfogadásáról szóló, 2013. január 24‑i bizottsági végrehajtási határozat (HL L 22., 25. o.) 28. oldalának utolsó bekezdése.
(
31
)	Lásd még a 2013/63 bizottsági végrehajtási határozatot, amely előírja, hogy az egészségre vonatkozó egyedi állításoknak „össze kell függniük” az általános állításokkal; az 1924/2006 rendelet 1. cikkének (3) bekezdése, amely hasonló a 10. cikk (3) bekezdéséhez (lásd a fenti 55. pontot), előírja, hogy az egészségre vonatkozó, engedélyezett állításnak a védjegyben szereplő állításhoz „kapcsolódó” állításnak kell lennie.
(
32
)	Ide tartozik a 28. cikk (5) bekezdése, amely a 13. cikk (3) bekezdésében említett lista elfogadásáig alkalmazandó átmeneti rendelkezésekről rendelkezik.
(
33
)	Ezzel kapcsolatban lásd még: Wathelet főtanácsnoknak az Ehrmann‑ügyre vonatkozó indítványát, C‑609/12, EU:C:2013:746, 97. pont.
(
34
)	Az egyszerűség kedvéért a továbbiakban csak a védjegyekre utalok.
(
35
)	2013. július 18‑iGreen–Swan Pharmaceuticals CR ítélet, C‑299/12, EU:C:2013:501.
(
36
)	A 37. pont.
(
37
)	A jelen ügy jól példázza ezt a helyzetet. Lásd például: 1991. március 21‑iDelattre‑ítélet, C‑369/88, EU:C:1991:137, 27. és 29. pont; 2005. június 9‑iHLH Warenvertrieb és Orthica ítélet, C‑211/03, C‑299/03 és C‑316/03–C‑318/03, EU:C:2005:370, 56. pont; 2009. március 5‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet, C‑88/07, EU:C:2009:123, 69. pont.
(
38
)	(4) preambulumbekezdés. „Ezt a rendeletet alkalmazni kell az olyan védjegyekre és egyéb márkanevekre is, amelyek tápanyag‑összetételre vagy egészségre vonatkozó állításként értelmezhetők.”
(
39
)	COM(2003) 424 végleges (HL 2004. C 96., 8. o.; magyar nyelven nem elérhető).
(
40
)	Az élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre vonatkozó javaslatról szóló jelentés, A6–0128/2005, 19. módosítás.
(
41
)	A Green‑Swan‑ügyben a nemzeti bíróság alapvetően azt kérdezte, hogy a 28. cikk (2) bekezdésben szereplő mentesség vonatkozott‑e a) az élelmiszerekre „ebben a formában” vagy b) „ebben a formában” védjegyet viselő élelmiszerekre.
(
42
)	Az Alapjogi Charta 17. cikkének (2); lásd általánosságban: 2015. július 16‑iCoty Germany ítélet, C‑580/13, EU:C:2015:485, 29. pont; lásd még: az Emberi Jogok Európai Bírósága Nagytanácsának 2007. január 11‑i ítélete, Anheuser‑Busch Inc. kontra Portugália (ECLI:CE:ECHR:2007:0111JUD007304901), 66–78. pont (amely az 1. sz.jegyzőkönyv 1. cikkében szereplő védelmet a védjegyek lajstromozási kérelmére is kiterjesztette)