61976CJ0041_SV
Parter
Föremål för talan
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål 41/76
har Cour d'appel i Douai till domstolen gett in en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget i det mål som pågår vid den nationella domstolen mellan,
Suzanne Donckerwolcke, gift Criel, direktör, bosatt i Heusden, Belgien, och
Henri Schou, exportör och direktör, bosatt i Saint-Denis-Westrem, Belgien,
å ena sidan,
och
Procureur de la République vid Tribunal de grande instance i Lille och Directeur général des douanes et des droits indirects, Paris,
å andra sidan.
Föremål för talan
Begäran avser tolkningen av begreppet åtgärder med motsvarande verkan som kvantitativa restriktioner i den mening som avses artikel 30 och följande i EEG-fördraget.
Domskäl
1 Genom dom av den 7 april 1976 som inkom till domstolens kansli den 13 maj samma år, har Cour d'appel i Douai i enlighet med artikel 177 i EEG-fördraget ställt två frågor som särskilt rör tolkningen av artiklarna 9, 30 och 115 i fördraget i den mån dessa artiklar rör avskaffandet av restriktionerna för fri rörlighet för varor inom gemenskapen vad gäller varor från tredje land som har övergått till fri omsättning i en av medlemsstaterna.
2 Av domen om hänskjutande framgår att de tilltalade i målet vid den nationella domstolen, som är näringsidkare etablerade i Belgien, under 1969 och 1970 importerade syntetisk textil och packsäckar från Libanon och Syrien till Frankrike. Dessa varor hade i vederbörlig ordning övergått till fri omsättning i Belgien och därefter importerats till Frankrike inom ramen för EEG-varucertifikat DD1 som utställts av de belgiska tullmyndigheterna.
3 Det är klarlagt att dessa varucertifikat, som intygar att varan i vederbörlig ordning har övergått till fri omsättning enligt artikel 9.2 i fördraget, inte innehåller någon angivelse om varifrån varan ursprungligen kommer.
4 Vid importen till Frankrike angavs på ett nationellt franskt tulldokument kallat D 3 att varorna kom från den belgisk-luxemburgska ekonomiska unionen, där de hade övergått till fri omsättning.
5 Sedan de franska myndigheterna hade fastställt varifrån de ifrågavarande varorna ursprungligen kom, dömdes klagandena genom dom av den 19 juni 1975 av Tribunal correctionnel i Lille för överträdelse av tullagstiftningen till villkorliga fängelsestraff på 1 respektive 3 månader, till böter motsvarande värdet av de importerade varorna i stället för förverkande av varorna som inte hade kunnat beslagtas, och till tilläggsböter motsvarande varornas dubbla värde.
6 Av handlingarna framgår att den franska lagstiftningen, vad gäller varor som ännu inte omfattas av den gemensamma handelspolitiken, föreskriver tullmässiga övervakningsåtgärder som omfattar en förpliktelse för importören att för varor som är i fri omsättning till följd av bestämmelserna i fördraget, på formulär D3 inte endast ange den stat i vilken varorna har övergått till fri omsättning utan även ursprungslandet.
7 Dessa angivelser, i förbindelse med utfärdandet av importlicenser, gör det möjligt för de nationella myndigheterna att följa importutvecklingen för de varor som omfattas av detta övervakningsförfarande och därmed få reda på eventuella omläggningar av handeln, i syfte att från kommissionen få tillstånd till skyddsåtgärder enligt artikel 115 i fördraget.
8 Det är till följd av denna faktiska och rättsliga situation som Cour d'appel har ställt följande frågor:
"1.
Utgör en importerande medlemsstats krav på angivelse av ursprungsland i tulldeklarationen för de produkter som är i fri omsättning och vars gemenskapsstatus har intygats genom ett EEG-varucertifikat en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ restriktion?
2.
Utgör en nationell reglering som underkastar importen av sådana textilvaror från och i fri omsättning i en medlemsstat som ursprungligen kommer från tredje land en ansökan om licens i syfte att artikel 115 i Fördraget om upprättandet av europeiska ekonomiska gemenskapen eventuellt senare skall tillämpas, en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ restriktion
a)
under övergångstiden,
b)
efter övergångstidens utgång och särskilt mellan den 1 januari och 2 juni 1970?"
9 Dessa frågor skall i första hand prövas mot bakgrund av den ordning som gäller efter övergångstidens utgång.
Ordningen efter övergångstidens utgång
10 De frågor som har ställts rör den ordning som gäller för varor med ursprung i tredje land som ännu inte omfattas av gemensamma handelspolitiska bestämmelser och som, efter att ha övergått till fri omsättning i en medlemsstat, återexporteras till en annan medlemsstat.
11 De rör särskilt huruvida övervakningsåtgärder som den importerande staten ensidigt inför innan den enligt artikel 115 första stycket andra meningen har bemyndigats till undantag från bestämmelserna om fri rörlighet inom gemenskapen är förenliga med fördraget.
12 De ifrågavarande övervakningsåtgärderna består av en förpliktelse för importören att ange varifrån den importerade varan ursprungligen kommer och av utfärdandet av en importlicens.
13 Svaret på dessa frågor måste härledas ur fördragets bestämmelser om tullunionen och de härmed nära förbundna bestämmelserna om den gemensamma handelspolitiken.
14 Enligt artikel 9 i fördraget skall gemenskapen grunda sig på en tullunion som skall omfatta all handel med varor mellan medlemsstaterna.
15 Enligt artikel 9.2 skall de bestämmelser som antas för att liberalisera handeln inom gemenskapen på samma sätt tillämpas på varor med ursprung i medlemsstaterna samt på varor som kommer från tredje land och som är i "fri omsättning" i medlemsstaterna.
16 Med varor som är i fri omsättning avses sådana varor som kommer från tredje land och som i vederbörlig ordning har importerats någon av medlemsstaterna i enlighet med kraven i artikel 10.
17 Av artikel 9 framgår att vad gäller den fria rörligheten för varor inom gemenskapen är de varor som är i "fri omsättning" slutgiltigt och fullständigt likställda med varor med ursprung i medlemsstaterna.
18 Av denna likställighet följer att bestämmelserna i artikel 30 om avskaffande av kvantitativa restriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan utan åtskillnad är tillämpliga på varor med ursprung i gemenskapen och på sådana som, oavsett varifrån de ursprungligen kommer, har övergått till fri omsättning i någon av medlemsstaterna.
19 De enligt fördraget förbjudna åtgärderna med motsvarande verkan som kvantitativa restriktioner omfattar varje handelsreglering som medlemsstaterna antar som riskerar att direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, hindra handeln med varor inom gemenskapen.
20 Denna bestämmelse hindrar tillämpningen av en sådan nationell lagstiftning på handeln med varor inom gemenskapen som, även om rent formellt, upprätthåller kravet på importlicenser eller varje annat liknande förfarande.
21 Artikel 9.2 utesluter dessutom varje administrativt förfarande som syftar till att upprätta en skillnad i reglerna om rörlighet mellan varor med ursprung i gemenskapen och varor som kommer från tredje land och som har övergått till fri omsättning i en medlemsstat, eftersom de två kategorierna av varor utan åtskillnad omfattas av samma ordning med fri rörlighet.
22 Varucertifikat DD1, som skapats genom kommissionens beslut av den 5 december 1960 (EGT 1961, s. 29, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå) och som är avsett att omfatta handeln med de varor som uppfyller de förutsättningar som krävs för tillämpning av fördragets bestämmelser om avskaffandet av tull och kvantitativa restriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan mellan medlemsstaterna, innehåller följaktligen inte någon angivelse av varornas ursprung.
23 Enligt gemenskapens rättsordning skall detta dokument i sig självt och utan tillägg av någon nationell åtgärd, för dess innehavare säkerställa fri rörlighet för de varor som den avser.
24 Av fördragets ordning följer dock att tillämpningen av ovan nämnda principer är beroende av genomförandet av en gemensam handelspolitik.
25 Likställigheten mellan varor med ursprung i medlemsstaterna och varor som är i "fri omsättning" kan nämligen endast få full verkan om de senare varorna omfattas av samma tull- och affärsmässiga importvillkor, oavsett i vilken stat de har övergått i fri omsättning.
26 Enligt artikel 113 i fördraget skulle denna harmonisering ha uppnåtts vid övergångstidens utgång tack vare genomförandet av en gemensam handelspolitik grundad på enhetliga principer.
27 Bland annat den omständigheten att den gemensamma handelspolitiken inte var fullständigt genomförd vid övergångstidens utgång medför att handelspolitiska olikheter, som riskerar att orsaka en omläggning av handeln eller medföra ekonomiska svårigheter i vissa medlemsstater, kan fortbestå mellan medlemsstaterna.
28 Artikel 115 gör det möjligt att hindra svårigheter av detta slag genom att den ger kommissionen befogenhet att bemyndiga medlemsstaterna att vidta skyddsåtgärder, bl.a. i form av undantag från principen om fri rörlighet inom gemenskapen för varor med ursprung i tredje land som har övergått till fri omsättning i en av medlemsstaterna.
29 Eftersom de undantag som tillåts enligt artikel 115 inte enbart avviker från bestämmelserna i artiklarna 9 och 30 i fördraget, vilka är grundläggande för den gemensamma marknadens funktion, utan även hindrar genomförandet av den gemensamma handelspolitik som föreskrivs i artikel 113, skall de dock tolkas och tillämpas restriktivt.
30 Det är mot bakgrund av denna tolkning som förenligheten av ovan nämnda "övervakningsåtgärder" med bestämmelsena om fri rörlighet för varor inom gemenskapen skall bedömas.
31 Vad gäller tillämpningsområdet för sådana bestämmelser skall först och främst framhållas att enligt bestämmelserna i artikel 115 kan begränsningar av den fria rörligheten inom gemenskapen för varor som är i fri omsättning endast införas till följd av handelspolitiska åtgärder som den importerande medlemsstaten vidtagit i överensstämmelse med fördraget.
32 Eftersom behörigheten på området för handelspolitik i sin helhet överfördes till gemenskapen genom artikel 113.1 är handelspolitiska åtgärder av nationell karaktär efter övergångstidens utgång endast tillåtna i kraft av ett särskilt bemyndigande från gemenskapen.
33 Inom de på detta sätt definierade ramarna är medlemsstaterna inte förbjudna att kräva att importören anger varifrån den ifrågavarande varan ursprungligen kommer, även om det rör sig om en vara som har övergått till fri omsättning i en annan medlemsstat och som omfattas av ett EEG-varucertifikat.
34 Under dessa omständigheter kan det accepteras att kännedom om detta ursprung är nödvändigt både för den berörda medlemsstaten, för att den skall kunna bestämma räckvidden av de handelspolitiska åtgärder som den enligt fördraget är bemyndigad att vidta, och för kommissionen, för att kunna utöva den kontroll- och beslutanderätt som den är förbehållen enligt artikel 115.
35 Medlemsstaterna kan dock endast kräva att importören i detta sammanhang anger varornas ursprung i den mån han känner till eller rimligen kan förväntas känna till detta.
36 Dessutom kan det förhållande att importören inte iakttar förpliktelsen att ange varifrån en vara ursprungligen kommer inte medföra tillämpning av påföljder som är oproportionerliga med hänsyn till överträdelsens rent administrativa karaktär.
37 I detta avseende skulle beslagtagandet av varan eller varje bötespåföljd som fastställs i förhållande till varans värde utan tvekan vara oförenligt med bestämmelserna i fördraget eftersom detta skulle motsvara ett hinder för den fria rörligheten för varor.
38 I allmänhet skall varje administrativ eller straffrättslig åtgärd som överskrider ramarna för vad som är strängt nödvändigt för den importerade medlemsstaten i syfte att erhålla rimligt fullständiga och korrekta uppgifter om handelsflödet för varor som omfattas av särskilda handelspolitiska åtgärder anses som en enligt fördraget förbjuden åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ restriktion.
39 I all synnerhet är det oförenligt med bestämmelserna i fördraget att kräva en importlicens för import till en medlemsstat av varor som har övergått till fri omsättning i en annan medlemsstat, såvida inte dessa varor omfattas av ett undantag som i vederbörlig ordning bemyndigats av kommissionen enligt artikel 115 första stycket andra meningen.
40 Av detta följer att en vägran att utfärda ett importtillstånd som en skyddsåtgärd i syfte att eventuellt tillämpa artikel 115 utgör en restriktion som är oförenlig med artikel 30 i fördraget.
41 Svaret på den första frågan blir alltså följande. Den importerande medlemsstatens krav på att ursprungsland skall anges i tulldeklarationen för varor som är i fri omsättning och vars gemenskapsstatus har styrkts genom ett EEG-varucertifikat utgör i sig självt inte en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ restriktion under förutsättning att de ifrågavarande varorna omfattas av handelspolitiska åtgärder som den staten vidtagit i överensstämmelse med fördraget.
42 Ett sådant krav skulle dock omfattas av förbudet i artikel 30 i EEG-fördraget om man krävde av importören att ange, vad gäller ursprung, något som han inte känner till eller rimligen kan förväntas känna till, eller en underlåten eller oriktig uppgift medför påföljder som är oproportionerliga i förhållande till en överträdelse av rent administrativ karaktär.
43 Svaret på den andra frågan blir följande. En nationell reglering som underkastar importen av sådana varor från och i fri omsättning i en medlemsstat som ursprungligen kommer från tredje land tilldelningen av en licens i syfte att artikel 115 i fördraget eventuellt senare skall tillämpas, utgör under alla omständigheter en enligt artikel 30 i fördraget förbjuden kvantitativ restriktion.
Ordningen under övergångstiden
44 Eftersom den import som ligger till grund för brottmålsdomen mot klagandena delvis genomfördes före den 1 januari 1970, som var dagen för övergångstidens utgång, har den nationella domstolen begärt ett klargörande av huruvida en nationell reglering som underkastar importen av sådana varor från och i fri omsättning i en medlemsstat som ursprungligen kommer från tredje land en ansökan om licens i syfte att artikel 115 i Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen eventuellt skall tillämpas under denna övergångstid utgör en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ restriktion.
45 Enligt artikel 30-35 i fördraget, jämförda med artikel 8.7, skulle kvantitativa restriktioner och åtgärder med motsvarande verkan gradvis avvecklas i handeln inom gemenskapen under en övergångstid, och de skulle vara helt avskaffade vid övergångstidens utgång.
46 Före övergångstidens utgång hade medlemsstaterna därmed rätt att upprätthålla, även om endast i begränsad omfattning, restriktiva åtgärder i handeln inom gemenskapen.
47 Eftersom fördraget ännu inte för den ifrågavarande perioden hade fastställt genomförandet av en gemensam handelspolitik som mål kunde olikheter lagenligt upprätthållas mellan de olika medlemsstaternas utrikeshandelspolitik.
48 I överensstämmelse med andan i dessa bestämmelser tillät artikel 115 andra stycket medlemsstaterna att under övergångstiden i brådskande fall själva vidta nödvändiga åtgärder för att hindra omläggningar av handeln, under förutsättning att de underrättade de övriga medlemsstaterna och kommissionen om detta och utan att det påverkade kommissionens rätt att kräva ändring eller upphävande av ensidigt vidtagna åtgärder.
49 I princip var det alltså förenligt med gemenskapsrättens dåvarande utvecklingsnivå att förpliktiga importören av en vara som övergått till fri omsättning i en annan medlemsstat att eventuellt förse sig med en importlicens.
50 Medlemsstaternas utrymme för egen bedömning var dock i detta avseende inte obegränsat under den ifrågavarande perioden.
51 Enligt artiklarna 31 och 32 i fördraget skulle medlemsstaterna inte införa nya kvantitativa restriktioner eller åtgärder med motsvarande verkan eller skärpa de ordningar som förekom när fördraget trädde i kraft.
52 Det ankommer därför på den nationella domstolen att pröva huruvida de åtgärder som gällde vid tiden för den omtvistade importen, i den mån denna genomfördes före övergångstidens utgång, eventuellt var mer restriktiva än de som gällde den 1 januari 1958, som var dagen för fördragets ikraftträdande.
53 Svaret på frågan blir alltså följande. Under övergångstiden utgjorde en nationell reglering som underkastade importen av sådana varor från och i fri omsättning i en medlemsstat som ursprungligen kommer från tredje land en ansökan om en licens i syfte att artikel 115 i fördraget eventuellt skall tillämpas, inte en enligt fördraget förbjuden kvantitativ restriktion, såvida inte detta krav innebar en skärpning av den ordning som förekom vid fördragets ikraftträdande.
Beslut om rättegångskostnader
54 De kostnader som har förorsakats Frankrikes regering och Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla.
55 Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid Cour d'appel i Douai utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
-angående de frågor som genom dom av den 7 april 1976 förts vidare av Cour d'appel i Douai - följande dom:
1)
Den importerande medlemsstatens krav på att ursprungsland skall anges i tulldeklarationen för varor som är i fri omsättning och vars gemenskapsstatus har styrkts genom ett EEG-varucertifikat utgör i sig självt inte en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ restriktion under förutsättning att de ifrågavarande varorna omfattas av handelspolitiska åtgärder som den staten vidtagit i överensstämmelse med fördraget.
Ett sådant krav skulle dock omfattas av förbudet i artikel 30 i EEG-fördraget om man krävde av importören att ange, vad gäller ursprung, något som han inte känner till eller rimligen kan förväntas känna till, eller om en underlåten eller oriktig uppgift medför påföljder som är oproportionerliga i förhållande till en överträdelse av rent administrativ karaktär.
2)
En nationell reglering som underkastar import av sådana varor från och i fri omsättning i en medlemsstat som ursprungligen kommer från tredje land tilldelningen av en licens i syfte att artikel 115 i EEG-fördraget eventuellt senare skall tillämpas, utgör under alla omständigheter en enligt artikel 30 i fördraget förbjuden kvantitativ restriktion.
Under övergångstiden utgjorde en nationell reglering som underkastade importen av sådana varor från och i fri omsättning i en medlemsstat som ursprungligen kommer från tredje land en ansökan om en licens i syfte att artikel 115 i EEG-fördraget eventuellt skall tillämpas, inte en enligt fördraget förbjuden kvantitativ restriktion, såvida inte detta krav innebar en skärpning av den ordning som förekom vid fördragets ikraftträdande.