61999CC0207_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 I förevarande överklagande begärs att domstolen skall pröva lagenligheten i det förfarande som kommissionen inrättat för befordran av sina tjänstemän till en högre lönegrad.
Kommissionen har yrkat att domstolen skall upphäva förstainstansrättens dom av den 25 mars 1999(1) till den del det i denna dom fastställdes att det omstridda förfarandet inte säkerställde en "jämförelse av kandidaternas kvalifikationer" i enlighet med artikel 45 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna (nedan kallade tjänsteföreskrifterna).
I - Tillämpliga bestämmelser
2 I artikel 45.1 i tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande:
"En tjänstemans befordran skall beslutas av tillsättningsmyndigheten. Detta skall ske genom att tjänstemannen placeras i den närmast högre lönegraden i den kategori eller i den tjänstegrupp som han tillhör. Befordran skall ske uteslutande genom ett urval bland de tjänstemän som fullgjort en minimiperiod i sin lönegrad och efter en jämförelse av kvalifikationerna för de tjänstemän som kan komma i fråga för befordran och av rapporterna om dessa.
För tjänstemän som placerats i begynnelselönegraden inom sin tjänstegrupp eller kategori skall denna minimiperiod vara sex månader från den dag då de tillsattes på fast tjänst; för övriga tjänstemän skall den vara två år."
3 I november 1998 publicerade kommissionen en Praktisk handledning för befordringsförfarandet avseende tjänstemän vid Europeiska gemenskapernas kommission (nedan kallad handledningen).(2) Enligt denna handledning sker den årliga befordran av kommissionens tjänstemän enligt ett förfarande som innehåller fem etapper. De kan beskrivas enligt följande.(3)
Under den första etappen publicerar administrationen en lista över tjänstemän som är befordringsbara under befordringsförfarandet i fråga i Administrativa meddelanden. Denna publicering har till syfte att möjliggöra för berörda parter att informera administrationen om eventuella felaktigheter eller utelämnanden.
Under den andra etappen gör varje generaldirektör vid kommissionen en jämförelse av kvalifikationerna för befordringsbara tjänstemän på sin avdelning enligt sitt eget interna förfarande. Generaldirektören fastställer sina förslag till befordran och gör en rangordning som meddelas befordringskommittén.
Under den tredje etappen väljer befordringskommittén ut de mest kvalificerade tjänstemännen genom att göra en jämförelse av kandidaternas kvalifikationer enligt en bedömningsmetod som är anpassad till lönegraden i fråga. Befordningskommittén gör så upp ett förslag till "förteckning över mest förtjänstfulla tjänstemän" som tillställs tillsättningsmyndigheten. Detta förslag till förteckning innehåller i allmänhet ett större antal tjänstemän än vad budgetmedlen tillåter att befordra.
Under den fjärde etappen fastställer tillsättningsmyndigheten förteckningen över de mest förtjänstfulla tjänstemännen vilken publiceras i bokstavsordning i Administrativa meddelanden.
Under den sista etappen beslutar tillsättningsmyndigheten om befordran utifrån den ovannämnda listan och undertecknar individuella beslut. Administrationen offentliggör sedan förteckningen över befordrade tjänstemän i Administrativa meddelanden.
II - Bakgrund och förfarande
4 Av handlingarna i målet(4) följer att Claudine Hamptaux(5) - sökande i första instans - tillsattes som tjänsteman vid kommissionen den 1 juni 1973. Hon tjänstgör vid generaldirektoratet för personal och administration (GD IX) och är placerad i lönegrad B 3 sedan den 1 april 1992.
5 Under befordringsförfarandet år 1997 föreslogs sökanden bli befordrad till lönegrad B 2 av sitt generaldirektorat. Hon rangordnades av GD IX som nr 13 av totalt 14 kandidater.(6)
6 Sökanden erhöll emellertid inte den önskade befordringen. Hon uppfördes varken på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän(7) eller på förteckningen över befordrade tjänstemän under befordringsförfarandet år 1997.(8)
Under detta befordringsförfarande befordrade tillsättningsmyndigheten tio tjänstemän från DG IX. Bland dessa fanns två kandidater - B och D - på förteckningen över de tjänstemän som ansetts mest kvalificerade för befordring vid det förra befordringsförfarandet, men som inte befordrats. De övriga åtta kandidaterna hade samtliga föreslagits föregående år av GD IX men inte förts upp på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän.
7 Den 8 oktober 1997 inkom sökanden med klagomål i enlighet med artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna som avslogs genom ett beslut av kommissionen den 30 januari 1998.
8 Claudine Hamptaux väckte talan vid förstainstansrätten den 13 maj 1998. Hon yrkade ogiltigförklaring av de två rättsakterna, det vill säga tillsättningsmyndighetens beslut att inte föra upp sökandens namn på förteckningen över de tjänstemän som bedömts som mest lämpliga för befordring till lönegrad B 2 vid befordringsförfarandet för år 1997 samt tillsättningsmyndighetens beslut att inte befordra henne till lönegrad B 2 vid befordringsförfarandet för år 1997 (nedan kallade de omtvistade besluten).(9)
III - Den överklagade domen
9 Sökande gjorde inför förstainstansrätten gällande att kommissionen åsidosatt bestämmelserna i artikel 45.1 i tjänsteföreskrifterna genom att fatta de omstridda besluten.(10) Hon påstod att tillsättningsmyndigheten underlåtit att göra en egentlig jämförande bedömning av de befordringsbara kandidaternas kvalifikationer.(11)
10 Kommissionen hävdade i sitt svaromål att befordringsförfarandet år 1997 skett i enlighet med det förfarande som fastställs i handledningen.(12)
Kommissionen erinrade om att, bland de tio tjänstemän som befordrats till lönegrad B 2, två kandidater redan hade varit upptagna på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän under befordringsförfarandet år 1996, men utan att ha befordrats. Kommissionen erinrade också om att de övriga åtta kandidaterna redan föreslagits av GD IX vid det föregående befordringsförfarandet, men utan att ha förts upp på vare sig förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän eller förteckningen över befordrade tjänstemän.
Kommissionen tillade att dessa tio tjänstemän hade ett sorts "företräde" framför sökanden. Enligt handledningen framgår nämligen att:
- de kandidater som finns uppförda på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän vid ett befordringsförfarande, men som inte kunnat befordras vid detta förfarande,(13) automatiskt förs upp på nästa års förteckning över mest förtjänstfulla tjänstemän och automatiskt befordras såvida de inte "blivit mindre förtjänstfulla", och att
- de kandidater som föreslagits av sitt generaldirektorat vid ett befordringsförfarande, men som inte förts upp på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän, automatiskt förs upp på sitt generaldirektorats förteckning över föreslagna kandidater påföljande år, såvida det inte anförs "berättigad skäl för motsatsen".
11 Sökanden ansåg att en sådan motivering inte kunde godtas med avseende på bestämmelserna i artikel 45.1 i tjänsteföreskrifterna.(14) Hon ansåg att en jämförelse, vid ett visst befordringsförfarande, av kandidaternas kvalifikationer inte kan vara beroende av huruvida kandidaterna redan föreslagits för befordran vid ett tidigare befordringsförfarande.
12 I den överklagade domen gjorde förstainstansrätten följande bedömning:
"35 Förstainstansrätten erinrar för det första [om] att det följer av fast rättspraxis att tillsättningsmyndigheten, vid beslut om befordran, enligt tjänsteföreskrifterna har rätt att göra ett urval på grundval av en jämförelse av de befordringsbara kandidaternas kvalifikationer enligt den metod som tillsättningsmyndigheten anser mest lämplig ...
36 Tillsättningsmyndigheten har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning för att bedöma de kvalifikationer som skall beaktas i ett beslut om befordran i enlighet med artikel 45 i tjänsteföreskrifterna. Gemenskapsdomstolarnas kontroll skall, med hänsyn till de tillvägagångssätt och skäl som lett fram till administrationens bedömning, begränsas till huruvida administrationen hållit sig inom skäliga gränser och inte använt sin befogenhet på ett uppenbart felaktigt sätt. Förstainstansrätten kan således inte ersätta tillsättningsmyndighetens bedömning av kandidaternas kvalifikationer och förtjänst med sin egen bedömning ...
37 Det framgår av [den praktiska] handledningen [för befordringsförfarandet avseende tjänstemän vid Europeiska gemenskapernas kommission] samt av de förklaringar kommissionen gett vid sammanträdet att de tjänstemän som redan föregående år fanns upptagna på den förteckning över mest förtjänstfulla tjänstemän som tillsättningsmyndigheten upprättat, men som inte kunnat befordras, automatiskt finns med på följande års förteckning såvida de inte blivit mindre förtjänstfulla. Kommissionen har tillagt att dessa tjänstemän automatiskt befordras under dessa omständigheter.
38 Det skall prövas huruvida detta förfarande åsidosatt sökandens rättigheter vid befordringsförfarandet.
39 I artikel 45.1 i tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande:
...
40 Det är mot bakgrund av ovanstående som förstainstansrätten kommer att pröva sökandens första grund om bristande jämförelse av meriter.
41 Det följer av artikel 45.1 första stycket i tjänsteföreskrifterna att varje befordringsbar tjänsteman, det vill säga en tjänsteman som fullgjort en minimiperiod i sin lönegrad, har rätt att begära att tillsättningsmyndigheten gör en jämförande bedömning av hans kvalifikationer och de rapporter han varit föremål för....
42 Härav följer att sökanden i det omstridda befordringsförfarandet hade rätt att begära att tillsättningsmyndigheten gjorde en jämförande bedömning av hennes kvalifikationer samt av de rapporter hon varit föremål för.
43 I artikel 45.1 i tjänsteföreskrifterna görs ingen skillnad mellan de tjänstemän som redan föregående år fanns upptagna på den förteckning över mest förtjänstfulla tjänstemän som tillsättningsmyndigheten upprättat och andra tjänstemän. I artikel 45.1 nämns inga andra krav utöver kravet på att tjänstemannen skall ha fullgjort en minimiperiod i sin lönegrad ...
44 Det framgår såväl av kommissionens skriftliga inlagor som av dennas förklaringar vid sammanträdet att de tjänstemän som fanns upptagna på den förteckning över mest förtjänstfulla tjänstemän som tillsättningsmyndigheten upprättat föregående år, men som inte befordrats, automatiskt upptas på följande års förteckning över mest förtjänstfulla tjänstemän och automatiskt befordras såvida de inte blivit mindre förtjänstfulla. Tillsättningsmyndigheten har följaktligen, i strid med artikel 45.1 i tjänsteföreskrifterna, underlåtit att i det omstridda befordringsförfarandet jämföra sökandens kvalifikationer samt de rapporter hon varit föremål för med kvalifikationerna och rapporterna för de två tjänstemän som redan föregående år fanns upptagna på den förteckning över mest förtjänstfulla tjänstemän som tillsättningsmyndigheten upprättat, och därigenom åsidosatt en obestridlig rättighet för sökanden i befordringsförfarandet.
45 Under sammanträdet motiverade kommissionen detta förfaringssätt genom att hävda att sökandens kvalifikationer jämförts med samtliga hennes kollegers kvalifikationer föregående år. Kommissionen tillade att föregående års förslag skapat en berättigad förväntning hos de föreslagna tjänstemännen och underströk slutligen med eftertryck att den omständigheten att en tjänsteman förts upp på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän av tillsättningsmyndigheten anses av kommissionen som en förvärvad rättighet för de mest förtjänstfulla tjänstemän som inte befordrats föregående år och som inte blivit mindre förtjänstfulla.
46 Förstainstansrätten erinrar härvid om att tjänstemännen har en rätt att kräva att tillsättningsmyndigheten gör en jämförelse av deras kvalifikationer samt deras rapporter i varje befordringsförfarande. Denna rätt är desto viktigare eftersom de mest förtjänstfulla tjänstemännen ett år inte nödvändigtvis är desamma påföljande år. Kommissionen har inte heller påvisat att sökandens kvalifikationer vid befordringsförfarandet år 1996 jämförts med kvalifikationerna för 1996 års mest förtjänstfulla tjänstemän.
47 Förstainstansrätten kan inte heller godta kommissionens argument att principen om berättigade förväntningar är tillämplig i förevarande fall. Varje enskild person som befinner sig i en situation av vilken det framgår att gemenskapsadministrationen, genom att ge tydliga försäkringar, har väckt grundade förhoppningar, har rätt till skydd för berättigade förväntningar... Löften som strider mot bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna kan emellertid inte anses ge upphov till några berättigade förväntningar hos den som löftena riktas till ...
48 Även om kommissionen gjort utfästelser till de tjänstemän som fanns upptagna på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän föregående år, är dessa utfästelser följaktligen uppenbart rättsstridiga och kan inte ge upphov till några berättigade förväntningar hos nämnda tjänstemän. Kommissionen har för övrigt inte påstått att den gett dessa tjänstemän några 'tydliga försäkringar' som kunnat ge upphov till berättigade förväntningar. Det är tvärtom utrett att det åtminstone vid denna förtecknings offentliggörande år 1997 fanns en varning om att 'tjänstemän som vid den tidpunkten inte befordrats kommer inte automatiskt att föras över till kommande förteckningar' (se Administrativa meddelanden nr 998 av den 8 augusti 1997, s. 4).
49 Vad gäller argumentet att tjänstemän som föregående år fanns upptagna på den förteckning över mest förtjänstfulla tjänstemän som tillsättningsmyndigheten upprättat skulle ha en förvärvad rättighet att befordras påföljande år såvida de inte blivit mindre förtjänstfulla, erinrar förstainstansrätten om att tjänsteföreskrifterna inte ger någon rätt till befordran, inte ens för tjänstemän som uppfyller samtliga villkor för att kunna befordras ...
50 Det följer av vad som ovan framförts att det omstridda befordringsförfarandet är behäftat med ett väsentligt fel, eftersom sökandens kvalifikationer inte jämförts med kvalifikationerna för de två tjänstemän som fanns upptagna på den förteckning över mest förtjänstfulla tjänstemän som tillsättningsmyndigheten upprättade föregående år, vilket krävs enligt artikel 45.1 i tjänsteföreskrifterna ..."
13 Följaktligen ogiltigförklarade förstainstansrätten kommissionens beslut att inte befordra sökanden till lönegrad B 2 under befordringsförfarandet år 1997, utan att pröva de övriga anmärkningar som sökanden anfört.(15)
IV - Överklagandet
14 Kommissionen har i sitt överklagande yrkat att den överklagade domen skall upphävas samt att domstolen själv skall avgöra målet i sak och ogilla sökandens talan om ogiltigförklaring. I andra hand har kommissionen yrkat att målet skall återförvisas till förstainstansrätten och att beslut om rättegångskostnader skall meddelas senare.
15 Claudine Hamptaux har yrkat att överklagandet skall ogillas och att kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna i denna instans.
16 Till stöd för sitt överklagande har kommissionen åberopat en enda grund om en bristande motivering av den överklagade domen och en felaktig rättstillämpning.
Den enda grunden: Bristande motivering och felaktig rättstillämpning
Kommissionens argument
17 Kommissionen har påstått att den överklagade domen innehåller en motsägelsefull motivering och en felaktig rättstillämpning. Det föreligger nämligen enligt kommissionen en motsägelse mellan
a) förstainstansrättens påstående(16) att det förfarande som definieras i handledningen inte uppfyller kravet på en jämförande bedömning av befordringsbara tjänstemäns kvalifikationer, eftersom "restkandidaterna" automatiskt förs upp på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän, och
b) förstainstansrättens konstaterande(17) att "restkandidaterna", med stöd av det omstridda förfarandet, upptas på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän endast under förutsättning att de inte blivit mindre förtjänstfulla.
Kommissionen har preciserat att uttrycket "blivit mindre förtjänstfull" innebär att det inte längre vore berättigat att vederbörande förs upp på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän i samma prioritetsordning. I övrigt har kommissionen svårt att förstå hur den skulle kunna avgöra om en tjänsteman blivit mindre förtjänstfull utan att göra en jämförelse med kvalifikationerna hos övriga befordringsbara kandidater. På så vis påminner prövningen av huruvida en tjänsteman blivit mindre förtjänstfull om en "jämförelse av kvalifikationerna" i den mening som följer av artikel 45 i tjänsteföreskrifterna.
Kommissionen har anfört att förstainstansrätten under dessa omständigheter inte hade stöd för slutsatsen att "restkandidaterna" automatiskt förs upp på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän. Det framgår i stället, enligt kommissionen, av de faktiska omständigheter som förstainstansrätten själv medgivit att tillsättningsmyndigheten i varje enskilt fall prövar om restkandidaterna inte blivit mindre förtjänstfulla från ett förfarande till ett annat.
18 Kommissionen har tillagt att restkandidater åtnjuter en "presumtion som kan hävas" vad gäller deras återuppförande på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän.
I merparten fall har tjänstemän, enligt kommissionen, en relativt jämn prestationsnivå under åren och det är ovanligt att en kandidat som ansetts mer förtjänstfull än en annan vid ett befordringsförfarande plötsligt blir mindre förtjänstfull påföljande år. En befordringsbar kandidats kvalifikationer kan dessutom inte bedömas enbart avseende ett år, utan måste bedömas under en längre period för att inte otillbörligen gynna tjänstemän som endast gör punktvisa ansträngningar under de befordringsförfaranden då de kan hoppas på att bli befordrade.
Kommissionen anser följaktligen att det är motiverat, och till och med nödvändigt, att tillsättningsmyndigheten, då den jämför kvalifikationer i enlighet med artikel 45 i tjänsteföreskrifterna, beaktar att en kandidat i föregående befordringsförfarande redan varit uppförd på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän.
Bedömning
19 Det kan inledningsvis observeras att de två invändningar som kommissionen åberopat till stöd för sitt överklagande - en motsägelsefull motivering och en felaktig rättstillämpning - är baserade på samma argumentation.
Kommissionen klandrar huvudsakligen förstainstansrätten för att ha fastställt att det förfarande som definieras i handledningen inte uppfyller kraven i artikel 45 i tjänsteföreskrifterna med motiveringen att restkandidaterna automatiskt förs upp på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän och automatiskt befordras såvida de inte blivit mindre förtjänstfulla. Kommissionen har påstått att denna slutsats är felaktig och motsägelsefull, eftersom tillsättningsmyndigheten enligt handledningen i varje enskilt fall prövar om restkandidaterna inte blivit mindre förtjänstfulla. Kommissionen anser att prövningen av om en kandidat blivit mindre förtjänstfull är detsamma som en "jämförelse av kandidaternas kvalifikationer".(18)
20 Enligt artikel 45.1 i tjänsteföreskrifterna har tillsättningsmyndigheten en betydande skyldighet vid varje befordringsförfarande. I artikeln föreskrivs att administrationen skall göra en jämförelse av kvalifikationerna för de tjänstemän som kan komma i fråga för befordran och av rapporterna om dessa.
Användningen av begreppet jämförelse i artikel 45 förutsätter att administrationen gör en helhetsbedömning av kvalifikationerna hos de befordringsbara kandidaterna för att få fram likheter, överensstämmelser och skillnader mellan kandidaterna. Begreppet innebär således att det, utöver en ingående bedömning av varje kandidats kompetens, skall göras en jämförelse mellan kandidaternas kvalifikationer och rapporter för att identifiera den eller de tjänstemän som det är motiverat att befordra. Enligt artikel 45 i tjänsteföreskrifterna är tillsättningsmyndigheten således skyldig att vid varje befordringsförfarande bedöma varje kandidats kvalifikationer i förhållande till kvalifikationerna hos övriga befordringsbara kandidater.
21 Kravet på en jämförelse av kvalifikationerna hindrar inte att tillsättningsmyndigheten beaktar den omständigheten att en kandidat redan varit uppförd på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän vid ett tidigare befordringsförfarande.
Det följer nämligen av fast rättspraxis att "... tillsättningsmyndigheten, vid undersökningen av sökandenas kvalifikationer enligt ovannämnda artikel 45 i tjänsteföreskrifterna, inte är skyldig att endast grunda sig på kandidaternas betygsrapporter utan kan även grunda sin bedömning på andra aspekter av deras kvalifikationer, såsom andra upplysningar om deras administrativa eller personliga situation ...".(19)
Den omständigheten att en kandidat varit uppförd på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän vid ett tidigare befordringsförfarande utgör uppenbarligen en av "aspekterna" på vederbörandes yrkeskompetens. En kandidats kvalifikationer kan dessutom, såsom kommissionen påpekat, inte bedömas enbart avseende ett år, utan måste rimligen bedömas under en längre period.
22 Jag anser emellertid till skillnad från kommissionen att prövningen av huruvida en tjänsteman blivit mindre förtjänstfull inom ramen för det förfarande som handledningen föreskriver inte är detsamma som en jämförelse av kandidaternas kvalifikationer i den mening som avses i artikel 45 i tjänsteföreskrifterna.
Uttrycket "blivit mindre förtjänstfull" förutsätter, liksom Claudine Hamptaux påpekat,(20) endast en individuell bedömning av kandidatens kompetens. Uttrycket medför en jämförelse av vederbörandes yrkesmässiga prestationer med dennes egna tidigare prestationer för att pröva om dennes kvalifikationer ligger på samma nivå som vid tidigare befordringsförfaranden. Prövningen av huruvida vederbörande blivit mindre förtjänstfull begränsas således till en separat bedömning av dennes eget beteende. Prövningen kräver inte att tillsättningsmyndigheten jämför restkandidatens kvalifikationer med övriga befordringsbara kandidaters kvalifikationer.
23 Kommissionens påstående att det omstridda förfarandet säkerställer en jämförelse av kandidaternas kvalifikationer finner inte stöd vare sig i ordalydelsen i handledningen eller i de faktiska omständigheterna i förevarande mål.
24 Handledningen innehåller inga anvisningar som ger stöd för att tillsättningsmyndigheten, då den prövar om en restkandidat eventuellt blivit mindre förtjänstfull, samtidigt jämför vederbörandes kvalifikationer med övriga befordringsbara kandidaters kvalifikationer.
Vad så gäller generaldirektörernas förslag till befordran (andra etappen i det omstridda förfarandet) anger handledningen endast:
"Det skall dessutom understrykas - och det gäller ett fastlagt tillvägagångssätt som befordringskommittéerna ställt krav på - att såvida inte berättigade skäl motiverar motsatsen uppförs de kandidater som föreslagits på generaldirektoratets lista men som inte befordrats i samma turordning påföljande år."(21)
Vad sedan gäller upprättande av utkast till förteckning över mest förtjänstfulla tjänstemän (tredje etappen i det omstridda förfarandet) anger den praktiska handledningen att befordringskommittéerna "... vanligtvis, och utan diskussion, för upp föregående års 'mest förtjänstfulla' tjänstemän som inte befordrats på följande års förteckning".(22)
De reservationer som uttrycks i handledningen - genom uttrycken "såvida inte berättigade skäl motiverar motsatsen" och "vanligtvis"- kan förvisso låta anta att kommissionen i varje enskilt fall prövar att restkandidaternas kvalifikationer inte minskat från ett år till ett annat. De ger däremot ingen garanti för att tillsättningsmyndigheten jämför restkandidaternas kvalifikationer med övriga kandidaters kvalifikationer i enlighet med artikel 45 i tjänsteföreskrifterna.
25 De faktiska omständigheterna i förevarande tvist bekräftar även avsaknaden av en "jämförelse av kvalifikationer" i det förfarande som föreskrivs i handledningen.
Jag vill erinra om att tillsättningsmyndigheten, i det omstridda förfarandet, befordrade tio tjänstemän från GD IX. Bland dem fanns två kandidater - B och D- som redan varit upptagna på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän från föregående befordringsförfarande utan att för den skull ha befordrats. Övriga åtta kandidater hade samtliga föreslagits av sitt generaldirektorat föregående år utan att föras upp på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän.
Det är emellertid ostridigt att tillsättningsmyndigheten fattat sina beslut om befordran utan att jämföra sökandens kvalifikationer med B:s och D:s kvalifikationer.
Kommissionen har inför förstainstansrätten på intet sätt bestridit avsaknaden av en jämförelse av sökandens respektive B:s och D:s kvalifikationer och rapporter.(23) Kommissionen har endast erinrat om att B och D, i enlighet med handledningen, automatiskt fördes upp på förteckningen över mest förtjänstfulla tjänstemän under 1997 års förfarande.(24)
Förstainstansrätten konstaterade för övrigt dessa faktiska omständigheter i punkt 44 i den överklagade domen enligt följande:
"Det framgår [av handlingarna] .... att de restkandidater som fanns upptagna på den förteckning över mest förtjänstfulla tjänstemän som tillsättningsmyndigheten upprättat föregående år, men som inte befordrats, automatiskt upptas på följande års förteckning över mest förtjänstfulla tjänstemän och automatiskt befordras såvida de inte blivit mindre förtjänstfulla. Tillsättningsmyndigheten har följaktligen, i strid med artikel 45.1 i tjänsteföreskrifterna, underlåtit att i det omstridda befordringsförfarandet jämföra sökandens kvalifikationer ... med kvalifikationerna och rapporterna för de två tjänstemän som redan föregående år fanns upptagna på ... förteckning[en] över mest förtjänstfulla tjänstemän ..."(25)
I punkt 50 i den överklagade domen fastställde förstainstansrätten att "...det omstridda befordringsförfarandet är behäftat med ett väsentligt fel, eftersom sökandens kvalifikationer inte jämförts med kvalifikationerna för de två tjänstemän som fanns upptagna på ... förteckning[en] över mest förtjänstfulla tjänstemän ...".(26)
26 Mot bakgrund av vad som ovan anförts anser jag att prövningen av om en tjänsteman blivit mindre förtjänstfull, såsom föreskrivs i handledningen, inte motsvarar en jämförelse av kandidaternas kvalifikationer i den mening som avses i artikel 45 i tjänsteföreskrifterna. Kommissionen har inte visat att tillsättningsmyndigheten jämför kvalifikationerna för de tjänstemän som kan komma i fråga för befordran då den prövar huruvida en restkandidat eventuellt blivit mindre förtjänstfull.
27 Mot bakgrund härav innehåller förstainstansrättens slutsats att det omstridda förfarandet inte uppfyller kraven i artikel 45 i tjänsteföreskrifterna varken en motstridig motivering eller en felaktig rättstillämpning.
28 Jag föreslår därför att domstolen ogillar överklagandet.
Rättegångskostnader
29 Enligt artiklarna 69.2 och 118 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har tappat målet och skall därför ersätta rättegångskostnaderna i enlighet med Claudine Hampteaux' yrkande.
Förslag till avgörande
30 Med hänsyn till vad som ovan anförts föreslår jag att domstolen
1) ogillar överklagandet,
2) förpliktar kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna i denna instans.
(1) - Dom av den 25 mars 1999 i mål T-76/98, Hamptaux mot kommissionen (REGP 1999, s. I-A-59 och II-303, nedan kallad den överklagade domen).
(2) - Bilaga 1 till kommissionens replik.
(3) - Den ifrågasatta domen innehåller ingen beskrivning av det omstridda förfarandet. Förstainstansrätten har emellertid beskrivit förfarandet i domar som avkunnats i andra mål, och särskilt i dom av den 10 juli 1992 i mål T-53/91, Mergen mot kommissionen (REG 1992, s. II-2041), punkt 27, av den 6 juni 1996 i mål T-262/94, Baiwir mot kommissionen (REGP 1996, s. I-A-257 och II-739), punkt 61, av den 21 november 1996 i mål T-144/95, Michaël mot kommissionen (REGP 1996, s. I-A-529 och II-1429), punkt 1, av den 22 februari 2000 i mål T-22/99, Rose mot kommissionen (REG 2000, s. II-0000), punkterna 2-4, samt av den 24 februari 2000 i mål T-82/98, Jacobs mot kommissionen (REG 2000, s. II-0000), punkt 2.
(4) - Se särskilt punkterna 1-13 samt punkt 32 i den ifrågasatta domen.
(5) - Även kallad sökanden.
(6) - Förteckningen över tjänstemän som föreslagits för befordran av generaldirektoraten under befordringsförfarandet år 1997 publicerades i Administrativa meddelanden nr 992 av den 16 maj 1997 (bilaga 7 till kommissionens svaromål i mål T-76/98).
(7) - Förteckning som publicerades i Administrativa meddelanden nr 998 av den 8 augusti 1997 (bilaga 11 till kommissionens svaromål i mål T-76/98).
(8) - Förteckning som publicerades i Administrativa meddelanden nr 999 av den 12 augusti 1997 (bilaga 12 till kommissionens svaromål i mål T-76/98).
(9) - Sökanden hade även yrkat att förstainstansrätten skulle förplikta kommissionen att erlägga ett skadeståndsbelopp om 833 000 BEF för den skada hon lidit på grund av diskriminering till följd av att hon är en så kallad "transkategoriell" tjänsteman. Förstainstansrätten ogillade detta yrkande i punkterna 54 och 55 i den överklagade domen.
(10) - Sökanden åberopade även en andra grund avseende bristande behörighet. Hon hävdade att den tjänsteman vid kommissionen som ansvarade för personalfrågor inte var rättsligt behörig att fatta och skriva under beslutet om avslag på hennes klagomål av den 8 oktober 1997 (punkterna 15-17 i den överklagade domen). Förstainstansrätten underkände emellertid denna grund (punkterna 19-25 i den överklagade domen).
(11) - Punkterna 27-29 i den överklagade domen.
(12) - Se punkterna 30-34 i den överklagade domen samt punkterna 32 och 33 i kommissionens svaromål i mål T-76/98.
(13) - I det språkbruk som används i personalmål kallas kandidater som uppförts på förteckningen över mest kvalificerade tjänstemän vid ett befordringsförfarande men som inte befordrats vid detta förfarande för "restkandidater" (se punkt 29 i den ifrågasatta domen).
(14) - Punkt 29 i den överklagade domen.
(15) - Till stöd för sin grund om åsidosättande av artikel 45.1 i tjänsteföreskrifterna hade Claudine Hamptaux även åberopat att kommissionen:
- hade använt andra kriterier än förtjänstfullheten hos de tjänstemän som kunde komma i fråga för befordran till lönegrad B 2 vid befordringsförfarandet år 1997, och - hade diskriminerat "transkategoriella" tjänstemän (det vill säga tjänstemän som tjänstgjort en del av sin karriär i en lägre tjänstekategori än den de tillhör nu) till förmån för andra tjänstemän (se punkt 26 i den överklagade domen).
(16) - Punkterna 37 och 44 i den överklagade domen.
(17) - Punkterna 37 och 44 i den överklagade domen.
(18) - Se punkt 8 i kommissionens replik.
(19) - Förstainstansrättens dom av den 5 mars 1998 i mål T-221/96, Manzo-Tafaro mot kommissionen (REGP 1998, s. I-A-115 och II-307), punkt 18, min kursivering. Se även förstainstansrättens dom av den 25 november 1993 i de förenade målen T-89/91, T-21/92 och T-89/92, X mot kommissionen (REG 1993, s. II-1235), punkterna 49 och 50, av den 21 oktober 1997 i mål T-168/96, Patronis mot rådet (REGP 1997, s. I-A-299 och II-833), punkt 35, samt av den 27 april 1999 i mål T-283/97, Thinus mot kommissionen (REGP 1999, s. I-A-69 och II-353), punkt 48.
(20) - Se punkt 11 i Claudine Hamptaux' svarsskrivelse samt punkt 5 i hennes duplik.
(21) - Praktisk handledning, s. 2 (min kursivering).
(22) - Idem (min kursivering).
(23) - Se punkterna 32 och 33 i kommissionens svaromål i mål T-76/98.
(24) - Inför förstainstansrätten har kommissionen däremot klart redogjort för skälen till att tillsättningsmyndigheten ansett att de övriga åtta kandidater som föreslagits av GD IX var mer kvalificerade än sökanden. Kommissionen bekräftade på så sätt att tillsättningsmyndigheten verkligen jämfört sökandens och de åtta ovannämnda kandidaternas kvalifikationer (se punkterna 34 och 35 i kommissionens svaromål i mål T-76/98).
(25) - Min kursivering
(26) - Min kursivering.