62023CC0572
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MACIEJA SZPUNARA
od 4. rujna 2025. (
1
)
Predmet C‑572/23 P
Carles Puigdemont i Casamajó,
Antoni Comín i Oliveres,
Clara Ponsatí i Obiols
protiv
Europskog parlamenta
„Žalba – Institucionalno pravo – Članovi Europskog parlamenta – Povlastice i imuniteti – Zahtjev za ukidanje imuniteta podnesen u okviru kaznenog postupka – Ispitivanje zahtjeva koje provodi Parlament – Nepristranost – Kriteriji za ukidanje imuniteta – Diskrecijska ovlast Parlamenta – Odluka o ukidanju imuniteta zastupnika – Tužba za poništenje – Daljnje postojanje žaliteljeva pravnog interesa nakon isteka njegova mandata zastupnika”
I. Uvod
1.
Carles Puigdemont i Casamajó, Antoni Comín i Oliveres te Clara Ponsatí i Obiols žalbom traže ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 5. srpnja 2023., Puigdemont i Casamajó i dr./Parlament (T‑272/21, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2023:373), kojom je taj sud odbio njihovu tužbu za poništenje odluka Europskog parlamenta P9_TA(2021)0059, P9_TA(2021)0060 i P9_TA(2021)0061 od 9. ožujka 2021. o zahtjevu za ukidanje njihova imuniteta (u daljnjem tekstu: sporne odluke) (
2
).
2.
U prilog svojim zahtjevima žalitelji ističu deset žalbenih razloga. U skladu sa zahtjevom Suda, u ovom ću se mišljenju usredotočiti na treći, peti i šesti žalbeni razlog. Osim toga, predložit ću Sudu da po službenoj dužnosti ispita imaju li žalitelji pravni interes i nakon 15. srpnja 2024., odnosno nakon isteka njihovih mandata kao zastupnika u devetom sazivu.
II. Pravo Unije
3.
Člankom 9. Protokola (br. 7) o povlasticama i imunitetima Europske unije (
3
), koji je priložen UEU‑u i UFEU‑u (u daljnjem tekstu: Protokol br. 7), predviđa se:
„Tijekom zasjedanja Europskog parlamenta njegovi članovi uživaju:
(a)
na državnom području svoje države, imunitet priznat članovima parlamenta te države;
(b)
na državnom području bilo koje druge države članice, imunitet od svake mjere zadržavanja i od sudskih postupaka.
Na isti se način imunitet primjenjuje na članove tijekom putovanja do mjesta ili iz mjesta sastajanja Europskog parlamenta.
Ako je član zatečen u počinjenju kaznenog djela, nije moguće pozivanje na imunitet te u tom slučaju Europski parlament može ostvariti svoje pravo na skidanje imuniteta jednom od svojih članova.”
4.
Člankom 18. Protokola br. 7, u poglavlju VII., naslovljenom „Opće odredbe”, predviđa se:
„Institucije Unije surađuju s odgovornim tijelima zainteresiranih država članica radi primjene ovog Protokola.”
5.
Unutarnja organizacija Parlamenta uređuje se njegovim Poslovnikom. Člankom 5. Poslovnika primjenjivog na deveti saziv (2019. – 2024.) (
4
) (u daljnjem tekstu: Poslovnik), naslovljenim „Povlastice i imuniteti”, predviđa se:
„1.   Zastupnici uživaju povlastice i imunitete utvrđene u Protokolu br. 7 […]
2.   Izvršavajući svoje ovlasti u vezi s povlasticama i imunitetima Parlament djeluje tako da očuva svoj integritet kao demokratska zakonodavna skupština i osigurava nezavisnost zastupnika u obnašanju njihovih dužnosti. Parlamentarni imunitet nije osobna povlastica zastupnika već jamstvo neovisnosti Parlamenta kao cjeline i njegovih zastupnika.
[…]”
6.
Člankom 6. Poslovnika, naslovljenim „Ukidanje imuniteta”, predviđa se:
„1.   Svi zahtjevi za ukidanje imuniteta ocjenjuju se u skladu s člancima 7., 8. i 9. Protokola br. 7 […] i načelima iz članka 5. stavka 2. ovog Poslovnika.
[…]”
7.
Člankom 9. Poslovnika, naslovljenim „Postupci u vezi s imunitetom”, predviđa se:
„1.   Svaki zahtjev za ukidanje imuniteta zastupnika koji nadležno tijelo države članice uputi predsjedniku [Parlamenta], ili zahtjev za zaštitu povlastica i imuniteta koji zastupnik ili bivši zastupnik uputi predsjedniku, objavljuje se u Parlamentu i upućuje nadležnom odboru.
[…]
3.   Odbor razmatra zahtjeve za ukidanje imuniteta ili zahtjeve za zaštitu povlastica i imuniteta i imuniteta bez odgode, ali uzimajući u obzir njihovu relativnu složenost.
4.   Nadležni odbor podnosi prijedlog obrazložene odluke u kojem preporučuje prihvaćanje ili odbijanje zahtjeva za ukidanje imuniteta ili zahtjeva za zaštitu imuniteta i povlastica. Amandmani nisu dopušteni. Ako se prijedlog odbije, smatra se da je donesena suprotna odluka.
5.   Odbor može tražiti da mu nadležno tijelo pruži informacije ili objašnjenja koje smatra neophodnim za stvaranje mišljenja o tome treba li imunitet oduzeti ili zaštititi.
6.   Dotični zastupnik ima mogućnost da bude saslušan i može priložiti dokumente ili druge pisane dokaze koje smatra relevantnima.
Dotični zastupnik neće biti prisutan za vrijeme rasprave o zahtjevu za ukidanje ili zaštitu svog imuniteta, osim na samom saslušanju.
[…]
7.   Ako zahtjev za ukidanje ili zaštitu imuniteta sadrži više točaka, o svakoj točki može se donijeti odvojena odluka. U iznimnim slučajevima u izvješću odbora moguće je predložiti da se ukidanje ili zaštita imuniteta primijeni isključivo u postupku kaznenog progona i da do pravomoćnosti presude zastupnik zadržava imunitet od bilo kojeg oblika uhićenja ili zatvaranja te od bilo koje druge mjere koja bi mu onemogućila izvršavanje dužnosti koje proizlaze iz mandata.
8.   Odbor može dati obrazloženo mišljenje o nadležnosti dotičnog tijela i o dopuštenosti zahtjeva, ali se ni pod kojim uvjetima ne može izjasniti o zastupnikovoj krivnji niti se izjasniti o tome opravdavaju li mišljenja ili postupci zastupnika koji mu se pripisuju kazneni progon, čak ni u slučaju da odbor prilikom razmatranja zahtjeva stekne podrobna saznanja o činjenicama slučaja.
[…]
11.   Odbor s navedenim predmetima i zaprimljenim dokumentima postupa strogo povjerljivo. Zahtjeve koji se odnose na postupke povezane s imunitetom odbor uvijek razmatra na sjednici zatvorenoj za javnost.
[…]
13.   Odbor utvrđuje načela za primjenu ovog članka.
14.   Svaki upit o opsegu povlastica i imuniteta zastupnika koji podnese nadležno tijelo razmatra se u skladu s gore navedenim odredbama.”
III. Okolnosti spora, pobijana presuda, postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka
A.
Okolnosti spora
8.
Okolnosti spora navedene su u točkama 2. do 19. pobijane presude. One se mogu sažeti kako slijedi.
9.
C. Puigdemont i Casamajó (u daljnjem tekstu: prvi žalitelj) bio je predsjednik Generalitata de Cataluña (katalonska vlada, Španjolska), a A. Comín i Oliveres (u daljnjem tekstu: drugi žalitelj) i C. Ponsatí i Obiols (u daljnjem tekstu: treća žaliteljica) bili su članovi Gobierna autonómico de Cataluña (Autonomna vlada Katalonije, Španjolska) u trenutku donošenja Leya 19/2017 del Parlamento de Cataluña, reguladora del referéndum de autodeterminación (Zakon 19/2017 Katalonskog parlamenta o referendumu o samoodređenju) od 6. rujna 2017. (
5
) i Leya 20/2017 del Parlamento de Cataluña, de transitoriedad jurídica y fundacional de la República (Zakon 20/2017 Katalonskog parlamenta o pravnom i konstituirajućem prijelazu u Republiku) od 8. rujna 2017. (
6
), kao i u trenutku održavanja referenduma o samoodređenju 1. listopada 2017. koji je predviđen prvim od tih dvaju zakona, čije su odredbe u međuvremenu suspendirane odlukom Tribunala Constitucional (Ustavni sud, Španjolska).
10.
Nakon donošenja tih zakona i održavanja tog referenduma, Ministerio fiscal (Državno odvjetništvo, Španjolska), Abogado del Estado (Glavni državni odvjetnik, Španjolska) i politička stranka VOX pokrenuli su kazneni postupak protiv, među ostalim, žaliteljâ, kojima se stavljalo na teret da su počinili, među ostalim, kaznena djela „poticanja na pobunu” i „zlouporabe javnih sredstava”. Rješenjem od 9. srpnja 2018. Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) utvrdio je da su se žalitelji odbili pojaviti nakon napuštanja Španjolske te je prekinuo kazneni postupak dok ih se ne pronađe.
11.
Žalitelji su se nakon toga kandidirali na izborima za Parlament koji su se u Španjolskoj održali 26. svibnja 2019., nakon čega su prvi i drugi žalitelj izabrani na mjesto zastupnika s učinkom od 2. srpnja 2019.
12.
Istražni sudac kaznenog odjela Tribunala Supremo (Vrhovni sud) izdao je 14. listopada 2019. nacionalni uhidbeni nalog, europski uhidbeni nalog i međunarodni uhidbeni nalog protiv prvog žalitelja kako bi mu se moglo suditi u okviru predmetnog kaznenog postupka. Isti je sudac 4. studenoga 2019. izdao jednake uhidbene naloge protiv drugog žalitelja i treće žaliteljice.
13.
Predsjednik Tribunala Supremo (Vrhovni sud) 13. siječnja 2020. obavijestio je Parlament o zahtjevu od 10. siječnja 2020., upućenom pod okriljem predsjednika kaznenog odjela tog suda, koji proizlazi iz rješenja istražnog suca tog odjela od istog dana, čiji je cilj ukidanje parlamentarnog imuniteta prvog i drugog žalitelja.
14.
Parlament je 10. veljače 2020., nakon povlačenja Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije 31. siječnja 2020., priznao izbor treće žaliteljice na mjesto zastupnice s učinkom od 1. veljače 2020.
15.
Istog je dana predsjednik Tribunala Supremo (Vrhovni sud) obavijestio Parlament o zahtjevu od 4. veljače 2020., upućenom pod okriljem predsjednika kaznenog odjela tog suda, koji proizlazi iz rješenja istražnog suca tog vijeća od istog dana, čiji je cilj ukidanje imuniteta trećoj žaliteljici.
16.
Potpredsjednik Parlamenta na plenarnoj je sjednici obavijestio članove o zahtjevima za ukidanje imuniteta i te ih je uputio Odboru Parlamenta za pravna pitanja (u daljnjem tekstu: odbor JURI).
17.
Žalitelji su podnijeli očitovanja Parlamentu. Odbor JURI također ih je saslušao 14. siječnja 2021.
18.
Odbor JURI donio je 23. veljače 2021. izvješća A 9 – 0020/2021, A 9 – 0021/2021 i A 9 – 0022/2021 o zahtjevima za ukidanje imuniteta žaliteljima.
19.
Spornim odlukama Parlament je prihvatio zahtjeve iz točaka 13. i 15. ovog mišljenja.
B.
Pobijana presuda
20.
Žalitelji su 19. svibnja 2021. Općem sudu podnijeli tužbu za poništenje spornih odluka.
21.
U prilog svojim tužbama žalitelji su istaknuli osam tužbenih razloga. Četiri tužbena razloga (
7
) relevantna u okviru ovog mišljenja u biti su se temeljila na povredi načela nepristranosti i pravičnosti postupka koju je navodno počinio Parlament (treći tužbeni razlog), na povredi načela pravne sigurnosti i lojalne suradnje, prava na djelotvornu sudsku zaštitu i pravâ obrane zbog nedovoljne jasnoće spornih odluka (peti tužbeni razlog), na povredi članka 343. UFEU‑a, članka 9. Protokola br. 7 i članka 5. stavka 2. Poslovnika jer je Parlament povrijedio granice svoje ovlasti ukidanja imuniteta svojim članovima (šesti tužbeni razlog) i na povredi načela dobre uprave i jednakog postupanja jer je Parlament bez opravdanja odbacio svoju raniju praksu ili je počinio očitu pogrešku u ocjeni (sedmi tužbeni razlog).
22.
Rješenjem potpredsjednika Suda od 24. svibnja 2022., Puigdemont i Casamajó i dr./Parlament i Španjolska (C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413), suspendirana je primjena spornih odluka.
23.
U pobijanoj je presudi Opći sud odbio osam tužbenih razloga koje su istaknuli žalitelji.
24.
Kad je riječ o trećem tužbenom razlogu za poništenje, Opći sud odbio je, kao prvo, prva tri dijela koja se odnose na imenovanje samo jednog izvjestitelja za tri predmeta o imunitetu (točka 238. pobijane presude), na nedostatak nepristranosti imenovanog izvjestitelja (točka 257. te presude) i na nedostatak nepristranosti predsjednika odbora JURI (točka 262. navedene presude). Kao drugo, smatrao je da zbog odbijanja tih triju dijelova nije potrebno ocijeniti četvrti dio tog tužbenog razloga, koji se odnosi na povjerljivost rada odbora JURI (točka 262. te presude).
25.
Kad je riječ o petom tužbenom razlogu za poništenje, Opći sud utvrdio je da su sporne odluke dovoljno jasne kad je riječ o postupcima na temelju kojih je ukinut imunitet (točka 97. pobijane presude) i da članak 9. drugi stavak Protokola br. 7 ne daje žaliteljima zaštitu koja je samostalna u odnosu na onu na koju su imali pravo na temelju članka 9. prvog stavka tog protokola (točka 107. te presude).
26.
Kad je riječ o šestom i sedmom tužbenom razlogu za poništenje, Opći sud odbio je, kao prvo, u točki 143. pobijane presude šesti tužbeni razlog, u dijelu u kojem se temelji na povredi članka 343. UFEU‑a, članka 9. Protokola br. 7 i članka 5. stavka 2. Poslovnika i određenih temeljnih prava žaliteljâ. Kao drugo, u točki 187. te presude odbio je šesti tužbeni razlog, u dijelu u kojem se temelji na pogreškama koje se tiču činjenica i prava koje sadržava ispitivanje fumus persecutionis koje je proveo Parlament, i sedmi tužbeni razlog.
C.
Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka
27.
Žalitelji su 15. rujna 2023. podnijeli žalbu protiv pobijane presude. Parlament i Kraljevina Španjolska, kojoj je odobrena intervencija u potporu zahtjevu Parlamenta u predmetu pred Općim sudom, podnijeli su svoje odgovore na žalbu. Odlukom predsjednika Suda strankama je dopušteno podnošenje replike i odgovora na repliku.
28.
Žalitelji u žalbi od Suda zahtijevaju da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
poništi sporne odluke ili, podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno suđenje, i
–
naloži Parlamentu i Kraljevini Španjolskoj snošenje troškova ili, podredno, da o troškovima odluči naknadno.
29.
Parlament i Kraljevina Španjolska od Suda zahtijevaju da:
–
odbije žalbu i
–
naloži žaliteljima snošenje troškova.
30.
Sud je odlučio presuditi u predmetu bez održavanja rasprave.
IV. Analiza
A.
O žalbi
31.
U prilog svojoj žalbi žalitelji ističu deset žalbenih razloga. Kao što sam to naveo i u skladu sa zahtjevom Suda, u ovom ću se mišljenju usredotočiti na treći, peti i šesti žalbeni razlog koji se redom temelje na nedostatku nepristranosti i pravičnosti postupka ukidanja imuniteta pred Parlamentom (treći žalbeni razlog), nedostatku jasnoće spornih odluka (peti žalbeni razlog) i pogreškama u tumačenju i primjeni pravila koja se odnose na odluku o ukidanju parlamentarnog imuniteta, osobito kad je riječ o ocjeni fumus persecutionis koju je proveo Parlament (šesti žalbeni razlog). Najprije ću razmotriti treći, zatim šesti te, naposljetku, peti žalbeni razlog.
32.
Prije nego što započnem analizu triju predmetnih žalbenih razloga, čini mi se da je potrebno iznijeti nekoliko napomena, s jedne strane, o daljnjem postojanju pravnog interesa žaliteljâ nakon završetka devetog saziva i, s druge strane, o procesnom parlamentarnom imunitetu iz članka 9. Protokola br. 7 i sudskom nadzoru odluke o ukidanju tog imuniteta.
B.
Daljnje postojanje pravnog interesa žaliteljâ
33.
Nije sporno da Sud u okviru žalbe treba po službenoj dužnosti ispitati dopuštenost pravnog lijeka, uključujući daljnje postojanje pravnog interesa žaliteljâ (
8
). U ovom slučaju smatram da bi Sud trebao provesti takvo ispitivanje po službenoj dužnosti, uzimajući u obzir promjenu situacije žaliteljâ nakon isteka njihovih mandata zastupnika nakon završetka devetog saziva 15. srpnja 2024. Ističem da stranke nisu mogle razmotriti to pitanje u okviru pisanog dijela postupka jer je on zatvoren 2. srpnja 2024., prije završetka devetog saziva.
34.
U tom pogledu podsjećam na to da je pravni interes bitna i primarna pretpostavka svake tužbe koju je podnijela fizička ili pravna osoba (
9
). Taj interes mora postojati u stadiju podnošenja tužbe, inače je tužba nedopuštena, te mora i dalje postojati sve do donošenja sudske odluke, inače se postupak obustavlja (
10
). Takav pravni interes pretpostavlja da poništenje pobijanog akta može samo po sebi imati pravne posljedice i da tužba tako može svojim rezultatom donijeti korist osobi koja ju je podnijela (
11
).
35.
U tom kontekstu ističem, s jedne strane, da od 16. srpnja 2024. prvi žalitelj i treća žaliteljica više nisu uživali imunitete predviđene člankom 9. Protokola br. 7. jer su njihovi mandati zastupnika istekli. Stoga im eventualno poništenje spornih odluka koje se na njih odnose ne bi donijelo nikakvu korist. S druge strane, napominjem da je, u okviru postupka pred Općim sudom, potpredsjednik Suda rješenjem od 24. svibnja 2022. (
12
) naložio suspenziju primjene spornih odluka, da to rješenje nije bilo ukinuto prije objave pobijane presude, i da, nakon objave pobijane presude, unatoč izostanku primjene privremenih mjera u okviru postupka pred Sudom, sporne odluke ni u kojem slučaju nisu bile provedene prije isteka mandatâ zastupnikâ.
36.
U tim okolnostima smatram da prvi žalitelj i treća žaliteljica više nemaju interes za poništenje spornih odluka koje se na njih odnose (odluke P9_TA(2021)0059 i P9_TA(2021)0061) jer su njihovi mandati zastupnika istekli i njihova je žalba stoga postala bespredmetna. Slijedom toga, s obzirom na to da ova žalba svojim ishodom ne može osigurati korist tim žaliteljima, valja smatrati da o toj žalbi nije potrebno odlučiti u odnosu na njih. U tim okolnostima predlažem Sudu da u skladu s člankom 149. Poslovnika Suda obustavi postupak koji se odnosi na žalbu koju su podnijeli prvi žalitelj i treća žaliteljica.
37.
Kad je riječ o drugom žalitelju, situacija je drukčija. Naime, iz spisa Općeg suda u predmetu Comín i Oliveres/Parlament (T‑477/24) proizlazi da je taj žalitelj 9. lipnja 2024. ponovno izabran za člana Parlamenta u desetom sazivu. Međutim, njegovo se ime ne navodi na popisu kandidata izabranih u Španjolskoj koji je španjolsko Središnje izborno povjerenstvo dostavilo Parlamentu. To je povjerenstvo obavijestilo Parlament da drugi žalitelj nije položio prisegu ili dao obećanje da će poštovati španjolski Ustav, tako da je proglasilo slobodnim zastupničko mjesto koje mu je dodijeljeno u Parlamentu i privremeno suspendiralo sve ovlasti povezane s njegovim dužnostima dok ne položi prisegu ili dâ to obećanje (
13
). To podrazumijeva da, s obzirom na presudu Junqueras Vies (
14
), treba smatrati da drugi žalitelj još uživa imunitet na temelju članka 9. Protokola br. 7 te da i dalje ima interes za poništenje sporne odluke koja se odnosi na njega (odluka P9_TA(2021)0060).
38.
S obzirom na daljnje postojanje pravnog interesa drugog žalitelja, i za slučaj da se Sud ne složi s mojim stajalištem o nedostatku pravnog interesa prvog žalitelja i treće žaliteljice, ispitat ću treći, peti i šesti žalbeni razlog.
C.
Nepovredivost i sudski nadzor odluke o ukidanju imuniteta
39.
Slijedeći tradiciju kontinentalnog prava ukorijenjenu u Francuskoj revoluciji (
15
), Protokolom br. 7 predviđaju se dva oblika parlamentarnog imuniteta, odnosno neodgovornost (za iznesena mišljenja ili glasanja u izvršavanju parlamentarnih dužnosti) (članak 8. tog protokola) i nepovredivost (zaštita od svake mjere zadržavanja i od sudskih postupaka za sve druge radnje) (članak 9. navedenog protokola). U ovom je predmetu riječ o tom drugom obliku.
40.
Iako se u Protokolu br. 7 izričito predviđa da se nepovredivost, za razliku od neodgovornosti, može ukinuti, ipak se ne pojašnjava koje materijalne kriterije treba ispuniti za donošenje takve odluke, koji, osim toga, nisu izričito predviđeni ni primarnim pravom ni pravno obvezujućim aktima sekundarnog prava. Jedino je sigurno da je za ukidanje parlamentarnog imuniteta nadležan Parlament.
41.
U tim se okolnostima javlja pitanje opsega ovlasti Parlamenta kojem je podnesen zahtjev za ukidanje imuniteta jednom od njegovih članova i opsega sudskog nadzora njegove odluke. Budući da u tom pogledu u zakonodavnim tekstovima ne postoje smjernice, odgovor valja potražiti u svrsi parlamentarnog imuniteta, kako je se tumači u sudskoj praksi.
42.
U tom pogledu Sud je već odlučio, pri čemu se oslonio na sudsku praksu Europskog suda za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP) (
16
), da je cilj imuniteta predviđenih u korist članova Europskog parlamenta osigurati neovisnost te institucije u obavljanju njezinih zadaća (
17
). Kao što sam to već naveo u svojem mišljenju u predmetu Junqueras Vies, iako parlamentarni imunitet postoji u obliku zaštite koja se dodjeljuje osobno svakom članu Parlamenta, on nije ni povlastica zastupnika namijenjena tomu da ga se izuzme od primjene zajedničkog zakona, nego mehanizam zaštite Parlamenta u cijelosti (
18
). U tom kontekstu, iz sudske prakse ESLJP‑a proizlazi i da imunitet od sudskih postupaka predstavlja iznimku od općeg prava kojim se uređuju progon i suđenje za navodna kaznena djela, zbog čega države trebaju osigurati da ima jasno utvrđen restriktivan opseg kako se politički predstavnici ne bi mogli njime koristiti za izbjegavanje pravde (
19
).
43.
S obzirom na svrhu nepovredivosti kao mehanizma čiji je cilj zaštititi sam Parlament, nenavođenje u primarnom pravu materijalnih kriterija koje treba ispuniti za ukidanje parlamentarnog imuniteta i činjenicu da je odluka o ukidanju imuniteta u nadležnosti Parlamenta, valja smatrati, prema mojem mišljenju, da ta institucija raspolaže širokom diskrecijskom ovlasti kad je riječ o ispitivanju zahtjeva za ukidanje imuniteta. To podrazumijeva ovlast za određivanje primjenjivih postupovnih pravila i materijalnih kriterija za ukidanje imuniteta i ovlast slobodnog odlučivanja o podnesenom zahtjevu.
44.
Točno je da široka diskrecijska ovlast kojom raspolaže Parlament ne može isključiti sudski nadzor njegovih odluka o ukidanju imuniteta. Naime, takva odluka utječe, s jedne strane, na pravni položaj zastupnika o kojem je riječ i koji bi trebao moći ostvariti svoja prava. S druge strane, utječe na pravo na djelotvornu sudsku zaštitu pojedinaca koji su oštećeni djelima koja je počinio taj zastupnik.
45.
Međutim, s obzirom na široku diskrecijsku ovlast Parlamenta, suglasan sam sa sudskom praksom Općeg suda (
20
) prema kojoj u okviru sudskog nadzora odluke o ukidanju imuniteta sud Unije u načelu treba samo provjeriti poštovanje postupovnih pravila, materijalnu točnost činjenica koje je utvrdila institucija, nepostojanje očite pogreške u ocjeni tih činjenica ili nepostojanje zlouporabe ovlasti (
21
). Naime, Parlament je jedini nadležan ocijeniti, s obzirom na sve relevantne činjenice, ugrožava li ukidanje imuniteta njegovu neovisnost u obavljanju njegovih zadaća.
46.
Prema mojem mišljenju, upravo s obzirom na ta načela valja ispitati tri žalbena razloga.
D.
Treći žalbeni razlog
47.
Trećim žalbenim razlogom žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je zaključio da nije povrijeđeno njihovo pravo na to da Parlament njihove predmete obradi nepristrano i pravično. Taj je žalbeni razlog podijeljen na četiri dijela, od kojih se prvi temelji na odluci o imenovanju samo jednog izvjestitelja za tri predmeta o imunitetu, drugi na nepristranosti tog izvjestitelja, treći na nepristranosti predsjednika odbora JURI i četvrti na povjerljivosti postupka pred odborom JURI.
48.
Najprije napominjem da se postupak kojim se uređuje ispitivanje zahtjeva za ukidanje imuniteta koje provodi Parlament uređuje Poslovnikom, konkretno njegovim člankom 9., naslovljenim „Postupci u vezi s imunitetom”. U skladu s člankom 9. stavkom 13. tog poslovnika, odbor JURI utvrđuje načela za primjenu tog članka. Tijekom devetog saziva ta su načela bila navedena u Obavijesti članovima (11/2019) od 19. studenoga 2019. o načelima koja se primjenjuju na zahtjeve za ukidanje imuniteta (u daljnjem tekstu: Obavijest br. 11/2019).
49.
U tom pogledu napominjem da je Sud već odlučio da jedna od obavijesti koje je zamijenila Obavijest br. 11/2019, odnosno Obavijest br. 11/2003 od 6. lipnja 2003. koju je donio Odbor Parlamenta za pravna pitanja i unutarnje tržište, nije pravno obvezujuća (
22
). Smatram da isto vrijedi za Obavijest br. 11/2019. Naime, riječ je o internom aktu organizacije rada odbora JURI koji ne obvezuje Parlament. Međutim, to ne isključuje mogućnost da se taj akt uzme u obzir prilikom ocjene pravilnosti postupka u kojem je donesena odluka o ukidanju imuniteta. Naime, u Obavijesti br. 11/2003 utvrđuje se praksa odbora JURI, koji je odgovoran za ispitivanje zahtjeva za ukidanje imuniteta i pripremu nacrta odluke Parlamenta. Osim toga, ta je obavijest upućena zastupnicima i stoga ne predstavlja samo izvor informacija o načinu na koji odbor JURI postupa s predmetima o imunitetu, nego i dokument zbog kojeg im mogu nastati legitimna očekivanja u pogledu njihovih postupovnih prava.
50.
Pravila predviđena u Poslovniku i Obavijesti br. 11/2019 te način na koji ih Parlament primjenjuje moraju biti u skladu s primarnim pravom. U tom pogledu podsjećam na to da se pravom na dobru upravu, propisanim u članku 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), predviđa da svatko ima pravo, među ostalim, da institucije Unije njegove predmete obrađuju nepristrano i pravično. Prema mojem mišljenju, ne može se isključiti primjena te odredbe na postupke ukidanja imuniteta (
23
).
51.
Kad je riječ o zahtjevu nepristranosti, on obuhvaća, s jedne strane, subjektivnu nepristranost, u smislu da nijedan član institucije u pitanju koji je zadužen za predmet ne smije pokazati pristranosti ili osobne predrasude te, s druge strane, objektivnu nepristranost, u smislu da ta institucija mora pružiti dovoljno jamstva da isključi svaku legitimnu sumnju u tom pogledu (
24
).
52.
Međutim, kad je riječ o predmetima o imunitetu, smatram da u okviru utvrđivanja točnog sadržaja prava na to da se predmeti obrade nepristrano valja uzeti u obzir svrhu postupka i vezu koja po definiciji postoji između osoba zaduženih za postupanje s predmetima i osobe na koju se odnosi postupak. U tom pogledu valja najprije napomenuti da u svakom postupku ukidanja imuniteta po definiciji postoji posebna veza između osobe na koju se odnosi postupak i osoba koje djeluju u ime institucije nadležne za donošenje odluke. Naime, u tim je predmetima Parlament, od kojeg se traži da odluči o pravu jednog od svojih zastupnika, institucija koja ima političku, a ne sudsku prirodu. Obilježje je Parlamenta da se njegovi članovi, koji pripadaju različitim klubovima zastupnika, ideološki razilaze i da se u tom smislu neprestano sukobljavaju u pogledu političkih pitanja. Nadalje, odluke o ukidanju parlamentarnog imuniteta donosi isključivo Parlament. Stoga ih treba donijeti u skladu s pravilima kojima se uređuje način na koji ta institucija donosi odluke, odnosno glasanjem svih članova Parlamenta. Iz toga slijedi da čak i zastupnici koji su u sukobu koji nije politički mogu sudjelovati u donošenju konačne odluke o ukidanju imuniteta članu Parlamenta.
53.
Prema tome, na zastupnike uključene u postupanje s predmetima o imunitetu nije moguće primijeniti isti kriterij nepristranosti kao što je kriterij koji se primjenjuje na sudove ili upravna tijela zadužena za predmete pojedinaca. Naime, kad bi se zastupnicima zaduženima za pripremu odluke o ukidanju imuniteta naložili zahtjevi usporedivi sa zahtjevima koji se, kad je riječ o objektivnoj nepristranosti, nalažu sudovima ili osobama koje djeluju u ime upravnih tijela, time se ne bi uzela u obzir specifičnost Parlamenta i priroda postupka ukidanja imuniteta.
54.
U toj situaciji smatram da isključivo političke sukobe između osoba zaduženih za postupak ukidanja imuniteta i osoba na koje se ti postupci odnose treba smatrati nerelevantnima u okviru ocjene objektivne nepristranosti prvonavedenih osoba. Isto vrijedi i kad je riječ o osobama zaduženima za ispitivanje zahtjeva za ukidanje imuniteta ili organizaciju rada odbora JURI. Naime, od tih se osoba ne traži da odluče o takvom zahtjevu, nego su zadužene za to da s ostalim članovima odbora JURI pripreme prijedlog odluke koji se zatim podnosi Parlamentu na raspravu i glasanje. Iako nije predviđeno da se zastupnici koji su u političkom sukobu izuzmu od glasanja u Parlamentu o zahtjevu za ukidanje imuniteta zastupnika, sukob takve prirode ne može a fortiori opravdati izuzeće zastupnika zaduženih za ispitivanje takvog zahtjeva i organizaciju rada odbora JURI.
1. Prvi dio trećeg žalbenog razloga
a) Argumentacija stranaka
55.
Žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava jer je u točkama 229. do 238. pobijane presude smatrao da nisu povrijeđene nepristranost i pravičnost postupka unatoč tomu što je za tri predmeta o imunitetu imenovan samo jedan izvjestitelj. Prema njihovu mišljenju, Parlament je tako povrijedio točke 6. i 8. Obavijesti br. 11/2019 te članak 41. stavak 1. i članak 39. stavak 2. Povelje, osobito s obzirom na nedostatak nepristranosti osobe koja je imenovana kao izvjestitelj. Tvrde da je jedini dokument priložen Obavijesti br. 1/2020 bila presuda Tribunala Supremo (Vrhovni sud) od 14. listopada 2019. i da je Opći sud iskrivio dokaze time što je tu presudu kvalificirao kao „bilješku o prosljeđivanju”. Osim toga, žalitelji kritiziraju utvrđenja Općeg suda iz točke 237. pobijane presude, prema kojima se točkama 6. i 8. Obavijesti br. 11/2019 ne utvrđuje pravo u korist članova Parlamenta. U tom pogledu tvrde da bi barem jedan od izvjestitelja bio nepristran da je za svaki predmet o imunitetu imenovan drugi izvjestitelj. Prema njihovu mišljenju, u skladu s člankom 52. stavkom 1. Povelje, samo izričita odredba donesena na temelju članka 9. stavka 13. Poslovnika omogućuje Parlamentu da imenuje samo jednog izvjestitelja.
56.
Parlament, koji u tom pogledu podupire Kraljevina Španjolska, zahtijeva da se odbaci taj dio trećeg žalbenog razloga i smatra da je on nedopušten zbog nedostatnog obrazloženja jer žalitelji nisu naveli što je bilo pogrešno u rasuđivanju Općeg suda, nego su samo iznijeli vlastito tumačenje. Prema mišljenju Parlamenta, taj dio, kad bi bio dopušten, ne bi bio osnovan zbog pogreške koja se tiče prava koju je počinio Opći sud. Usto, Parlament smatra da su utvrđenja Općeg suda navedena u točki 237. pobijane presude podredna i da je zbog toga bespredmetan argument koji se odnosi na tu točku.
b) Ocjena
57.
Najprije, Opći je sud u točki 232. pobijane presude iznio sadržaj točaka 6. i 8. Obavijesti br. 11/2019. Iz toga proizlazi da se u točki 6. te obavijesti predviđa da nadležni odbor imenuje izvjestitelja za „svaki zahtjev za ukidanje imuniteta”. U skladu s točkom 7. te obavijesti, na svakom klubu zastupnika je da imenuje zastupnika koji djeluje kao stalni izvjestitelj za pitanja imuniteta i koji obavlja dužnost koordinatora „kako bi osigurao da predmete povezane s imunitetom obrađuju iskusni zastupnici”. U točki 8. navedene obavijesti u prvoj rečenici navodi se da se za svaki zahtjev za ukidanje imuniteta predviđa da uloga izvjestitelja podliježe ravnopravnoj rotaciji među klubovima zastupnika (
25
).
58.
Nadalje, Opći sud utvrdio je, s jedne strane, u točki 236. pobijane presude, da se načelo ravnopravne rotacije funkcije izvjestitelja predviđeno u točki 8. Obavijesti br. 11/2019 ne može tumačiti na način da predstavlja prepreku tomu da se samo jedan izvjestitelj imenuje za ispitivanje više povezanih predmeta imuniteta kada se, kao u ovom slučaju, zahtjevi za ukidanje imuniteta odnose na zastupnike na koje se odnosi isti kazneni postupak. S druge strane, u točki 237. te presude podredno je osobito napomenuo da se u točki 8. Obavijesti br. 11/2019 ne propisuje pravo u korist zastupnikâ.
59.
Suprotno onomu što tvrdi Parlament, smatram da je prvi dio trećeg žalbenog razloga dopušten u dijelu u kojem se odnosi na pogrešku koja se tiče prava koju je Opći sud počinio prilikom tumačenja točaka 6. i 8. Obavijesti br. 11/2019. Naime, kada žalitelj osporava tumačenje ili primjenu prava Unije od strane Općeg suda, o pravnim pitanjima ocijenjenima u prvom stupnju može se ponovno raspravljati tijekom žalbenog postupka (
26
). Suprotno tomu, taj dio nije osnovan ako je točno tumačenje tih točaka koje je utvrdio Opći sud.
60.
Ističem da u okviru prvog dijela žalitelji tvrde, među ostalim, da je dodjela njihovih predmeta samo jednom izvjestitelju dovela do povrede nepristranosti postupka. Međutim, u žalbi ne uspostavljaju vezu između imenovanja samo jednog izvjestitelja i nepristranosti postupka, nego samo ističu argumente koji se odnose na nedostatak nepristranosti imenovane osobe, na što se ne odnosi prvi dio trećeg žalbenog razloga. Ti su argumenti bespredmetni u okviru tog žalbenog razloga. Suprotno tomu, ništa se ne protivi tomu da se odluka o dodjeli triju predmeta samo jednom izvjestitelju ocijeni s obzirom na pravičnost postupka.
61.
U tom pogledu smatram da Opći sud u točki 236. pobijane presude nije počinio pogrešku koja se tiče prava. Suglasan sam s njegovom ocjenom, prema kojoj se točkama 6. i 8. Obavijesti br. 11/2019 ne protivi to da se samo jedan izvjestitelj imenuje za više predmeta koji se odnose na zahtjev za ukidanje imuniteta. Budući da se tim točkama predviđa da se izvjestitelj imenuje za svaki predmet o imunitetu i da se predmeti izvjestiteljima dodjeljuju po načelu ravnopravne rotacije, njima se ne uspostavlja strog sustav dodjele predmeta, nego opće pravilo za organizaciju rada unutar odbora JURI. Iz toga konkretno ne proizlazi zabrana da se istom izvjestitelju dodijele usko povezani predmeti o imunitetu zbog njihove međusobne povezanosti i napominjem da činjenica da se postupanje s takvim predmetima povjerava istom izvjestitelju omogućuje da se u okviru postupka osigura jednako postupanje prema osobama koje se nalaze u sličnoj, odnosno istoj situaciji.
62.
Konačno, kad je riječ o navodnom iskrivljavanju dokaza istaknutom u okviru ovog dijela, smatram da je taj argument bespredmetan jer se ne odnosi na imenovanje samo jednog izvjestitelja, nego na njegovu nepristranost. Kao što sam to istaknuo (
27
), argument koji se temelji na nedostatku nepristranosti osobe koja je imenovana kao izvjestitelj bespredmetan je za potrebe ovog dijela.
63.
Kad je riječ o argumentu koji se odnosi na točku 237. pobijane presude, valja ga odbiti u dijelu u kojem sadržava podredno izneseno razmatranje. Naime, Sud odmah odbija prigovore protiv sporednog obrazloženja iz presude Općeg suda jer oni ne mogu dovesti do njezina poništenja (
28
).
64.
S obzirom na prethodno navedeno, prvi dio trećeg žalbenog razloga treba odbiti.
2. Drugi dio trećeg žalbenog razloga
a) Argumentacija stranaka
65.
Žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava jer je u točkama 244. do 257. pobijane presude odbio kao neosnovan njihov argument koji se temelji na nedostatku nepristranosti izvjestitelja i da je time povrijedio članak 41. stavak 1. i članak 39. stavak 2. Povelje te načela koja proizlaze iz točke 8. Obavijesti br. 11/2019. U okviru tog dijela ističu pet prigovora.
66.
Prvim prigovorom žalitelji tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer je u točkama 245. i 246. pobijane presude zaključio da činjenica da izvjestitelj pripada istom klubu zastupnika kao i stranka VOX, koja je protiv njih pokrenula kazneni progon, nije dovoljna da objektivno izazove legitimne sumnje u eventualnu pristranost tog izvjestitelja.
67.
Drugim prigovorom žalitelji tvrde da je Opći sud u točkama 247. do 251. pobijane presude pogrešno odbio priznati da činjenica da je izvjestitelj predsjedao javnim sastankom u okviru Parlamenta na kojem je podržao slogan „Puigdemont u zatvoru!” pokazuje njegovu pristranost ili barem izaziva legitimne sumnje u nju. To odbijanje rezultat je iskrivljavanja dokaza.
68.
Trećim prigovorom žalitelji prigovaraju Općem sudu da je u točkama 253. i 254. pobijane presude pogrešno odbacio kao nedopušten dokaz, odnosno intervju s izvjestiteljem u bugarskom časopisu, uz obrazloženje da nisu opravdali njegovo nepravodobno podnošenje. U tom pogledu Opći sud povrijedio je i svoju obvezu obrazlaganja jer nije naveo zašto je odlučio da je nedostatno objašnjenje žalitelja prema kojem su za taj intervju saznali tek nakon što su podnijeli tužbe za poništenje.
69.
Četvrtim prigovorom žalitelji tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer je u točki 255. pobijane presude zaključio da se na temelju elemenata koji se u njoj navode, kao i ostalih prethodno navedenih elemenata, ne može utvrditi nedostatak nepristranosti izvjestitelja, što također predstavlja iskrivljavanje dokaza.
70.
Petim prigovorom žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava jer je u točki 256. pobijane presude tvrdio da nisu naveli „osobni” interes izvjestitelja.
71.
Parlament, koji podupire Kraljevina Španjolska, zahtijeva da se odbije taj dio trećeg žalbenog razloga. Konkretno, najprije smatra da pripadnost izvjestitelja klubu koji je politički suprotstavljen zastupniku na kojeg se odnosi zahtjev za ukidanje imuniteta ne omogućuje da se dovede u pitanje nepristranost tog izvjestitelja. Nadalje, ta institucija tvrdi da je drugi prigovor nedopušten jer se zapravo odnosi na novu ocjenu činjenica i u svakom slučaju nije osnovan. Usto, Parlament zahtijeva da se odbije treći prigovor, koji se odnosi na odbijanje dokaza koji čini predmetni intervju i na povredu obveze obrazlaganja. Naposljetku, ta institucija također smatra da su četvrti i peti prigovor nedopušteni i, u svakom slučaju, neosnovani.
b) Ocjena
72.
Na prvom mjestu, kad je riječ o prvom prigovoru, u točkama 245. i 246. pobijane presude Opći sud utvrdio je da članstvo izvjestitelja u europskoj političkoj skupini europskih konzervativaca i reformista načelno ne utječe na ocjenu njegove nepristranosti unatoč tomu što tom klubu zastupnika pripadaju zastupnici političke stranke VOX, koja je pokrenula kazneni postupak na kojem se temelje zahtjevi za ukidanje imuniteta.
73.
Smatram da Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom ocjene tog prigovora. Naime, s jedne strane, Parlament nije povrijedio nijedno interno pravilo o ispitivanju zahtjeva za ukidanje imuniteta time što je kao izvjestitelja imenovao osobu koja pripada klubu zastupnika koji nije onaj kojem pripadaju zastupnici na koje se odnosi takav zahtjev. Što je još važnije, tim imenovanjem nije povrijedio drugu rečenicu točke 8. Obavijesti br. 11/2019 u skladu s kojom, kao što to proizlazi iz pobijane presude, izvjestitelj u predmetu o imunitetu ne mora biti član istog kluba zastupnika kao zastupnik na kojeg se odnosi zahtjev niti biti izabran u istoj državi članici. To pravilo ne znači da je zabranjeno kao izvjestitelja imenovati osobu koja je član kluba zastupnika suprotstavljenog klubu kojem pripada zastupnik o kojem je riječ. Kad bi to bio slučaj, i s obzirom na političku prirodu sukoba koji po definiciji postoji između zastupnika koji pripadaju različitim klubovima zastupnika, tada bi u određenim slučajevima postojala opasnost da se nijedan od stalnih izvjestitelja ne može smatrati prikladnim za obavljanje te dužnosti.
74.
S druge strane, točno je da se argumenti žalitelja ne temelje na pukoj pripadnosti izvjestitelja suprotstavljenom klubu zastupnika, nego na pripadnosti istom klubu kao i stranka VOX, koja je bila jedan od pokretača kaznenog progona protiv žaliteljâ na kojem se temelje zahtjevi za ukidanje imuniteta. Međutim, smatram da Opći sud nije počinio pogrešku time što je smatrao da ta okolnost sama po sebi nije dovoljna da se utvrdi povreda zahtjeva nepristranosti izvjestitelja. Naime, ne može se smatrati da među različitim nacionalnim strankama iz istog kluba zastupnika u Parlamentu postoje tako čvrste veze da mišljenje koje o žaliteljima ima izvjestitelj koji pripada istom klubu zastupnika kao stranka VOX treba smatrati odlučujućim za odnos između tih žalitelja i stranke VOX. Stoga se, prema mojem mišljenju, ne može smatrati da politički interes stranke VOX da se žalitelje kazneno goni predstavlja okolnost koja izaziva posebne sumnje u nepristranost izvjestitelja.
75.
Na drugom mjestu, kad je riječ o drugom i četvrtom prigovoru, u točki 249. pobijane presude Opći sud utvrdio je, s jedne strane, da je izvjestitelj 6. ožujka 2019., u okviru Parlamenta, organizirao govor glavnog tajnika političke stranke VOX na temu „Cataluña es España” (Katalonija je Španjolska) i da je na njemu sudjelovao. Taj je tajnik završio govor izrazom „Viva España, viva Europa y Puigdemont a prisión” (Živjela Španjolska, živjela Europa i Puigdemont u zatvoru). U točkama 250. i 251. te presude Opći sud utvrdio je i da se tijekom tog događaja, iako je (budući) izvjestitelj bio prisutan za stolom govornikâ, on nije usmeno očitovao i da to izražavanje njegova stajališta o političkoj situaciji u Kataloniji ne može biti dovoljno da se utvrdi povreda načela nepristranosti. S druge strane, u točki 255. navedene presude smatrao je da se na temelju različitih reakcija političke stranke VOX koje su iznesene nakon donošenja spornih odluka ili činjenice da je izvjestitelju izrečena upravna sankcija ne može se utvrditi nedostatak nepristranosti tog izvjestitelja.
76.
U okviru drugog i četvrtog prigovora žalitelji u biti iznose vlastito tumačenje određenih činjenica. Ocjena činjenica ne predstavlja, osim u slučaju iskrivljavanja dokaza podnesenih Općem sudu, pravno pitanje koje, kao takvo, može biti predmet nadzora Suda (
29
). Iskrivljavanje dokaza pak postoji kada je, bez izvođenja novih dokaza, ocjena postojećih dokaza očito pogrešna ili očito suprotna njihovu tekstu. To iskrivljavanje mora jasno proizlaziti iz dokumenata u spisu a da pritom nije potrebno provoditi novu ocjenu činjenica i dokaza (
30
).
77.
U ovom slučaju, iako žalitelji formalno prigovaraju Općem sudu da je iskrivio dokaze, valja utvrditi da oni pod krinkom tog navoda zapravo žele ishoditi preispitivanje argumenata koji su u tom pogledu izneseni u prvostupanjskom postupku a da se pritom ne navodi na koji je način Opći sud očito pogrešno ocijenio činjenice i dokaze. Ti su prigovori stoga nedopušteni.
78.
Točno je da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi, Sud na temelju članka 256. UFEU‑a nadležan za to da, nakon što je Opći sud utvrdio ili ocijenio činjenice, nadzire njihovu pravnu kvalifikaciju i pravne posljedice koje je Opći sud iz njih izveo (
31
). U tom pogledu smatram da kvalifikacija činjenica koju je utvrdio Opći sud nije pogrešna. Kao prvo, puka pripadnost istom klubu zastupnika kao i stranka VOX nije dovoljna da se dovede u pitanje nepristranost izvjestitelja. Kao drugo, ističem, kao što to ističe Parlament, da je sastanak o kojem je riječ održan još tijekom osmog saziva, više od dva mjeseca prije izbora na kojima su žalitelji izabrani i više od šest mjeseci prije izdavanja uhidbenih naloga navedenih u zahtjevima za ukidanje imuniteta. Osim činjenice da je izvjestitelj sudjelovao na sastanku povezanom s političkom situacijom u Kataloniji zbog, doista, činjenica na koje se odnosi kazneni postupak na kojem se temelje zahtjevi za ukidanje imuniteta, kontekst tog događaja nije povezan sa statusom žaliteljâ kao članova Parlamenta. Naposljetku, kao treće, smatram, kao i Opći sud, da se na temelju reakcija članova političke stranke VOX nakon donošenja spornih odluka ili činjenice da je izvjestitelju izrečena upravna sankcija ne može utvrditi nedostatak nepristranosti tog izvjestitelja.
79.
Na trećem mjestu, kad je riječ o petom prigovoru, u točki 256. pobijane presude Opći sud utvrdio je da žalitelji nisu tvrdili da je izvjestitelj bio u sukobu interesa niti su naveli osobni interes izvjestitelja koji bi mogao utjecati na njegovu nepristranost u obavljanju njegovih dužnosti. Isto tako, žalitelji nisu naveli nikakvu izjavu izvjestitelja koja bi otkrila da je svoju dužnost obavljao s osobnom predrasudom, odvojivom od svoje političke ideologije.
80.
Žalitelji ne navode nijedan argument u potporu svojim prigovorima, tvrde da je nedostatak objektivne nepristranosti dovoljan za potrebe članka 41. stavka 1. i članka 39. stavka 2. Povelje te samo upućuju na okolnosti istaknute u okviru drugih prigovora. Taj je prigovor stoga nedopušten jer nije dovoljno obrazložen.
81.
Na četvrtom i posljednjem mjestu, u točkama 253. i 254. pobijane presude Opći sud odbacio je kao nedopušten dokaz, odnosno intervju s izvjestiteljem u bugarskom časopisu, pri čemu je naveo da je taj intervju podnesen u replici a da žalitelji pritom nisu opravdali njegovo nepravodobno podnošenje iako je objavljen dan nakon donošenja spornih odluka, dakle prije podnošenja tužbe.
82.
U tom pogledu ističem, suprotno tvrdnjama žaliteljâ, da iz članka 85. stavaka 1. i 2. Poslovnika Općeg suda proizlazi da je na stranci da opravda kašnjenje ako nepravodobno podnese dokaz (
32
). Naime, sud Unije ima ovlast preispitati osnovanost razloga kašnjenja u podnošenju dokaza i, ako to nepravodobno podnošenje nije u dovoljnoj mjeri opravdano ili utemeljeno, ovlast odbiti dokaz (
33
). Obrazloženje koje dotična stranka navodi omogućuje mu da provede to preispitivanje. U ovom su se slučaju, u svojoj replici, žalitelji ograničili na izjavu, u okviru iznošenja sadržaja dokaza koji su podnijeli, da su za predmetni intervju doznali nakon podnošenja tužbe za poništenje. Ako bi se ta izjava smatrala opravdanjem za kašnjenje u podnošenju predmetnog dokaza, valja utvrditi da ona ne sadrži elemente koji omogućuju preispitivanje osnovanosti razloga za kašnjenje. Riječ je, međutim, o dokazu koji postoji od dana nakon donošenja spornih odluka i koji je dostupan široj javnosti.
83.
Zbog toga smatram da Opći sud nije počinio pogrešku kad je dostavljeni dokaz proglasio nedopuštenim. Kao što to proizlazi iz točke 254. pobijane presude, Opći sud nije povrijedio ni svoju obvezu obrazlaganja jer je naveo da kašnjenje u podnošenju tog dokaza nije bilo opravdano i da je datum intervjua prethodio datumu podnošenja tužbe.
84.
S obzirom na prethodno navedeno, drugi dio trećeg žalbenog razloga treba odbiti.
3. Treći dio trećeg žalbenog razloga
a) Argumentacija stranaka
85.
Žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 259. do 261. pobijane presude odbio njihov argument koji se temelji na nedostatku nepristranosti predsjednika odbora JURI. Tvrde da su u točkama 144. i 145. svoje tužbe za poništenje u dovoljnoj mjeri utvrdili sve relevantne elemente. Prema njihovu mišljenju, zbog toga što nije uzeo u obzir elemente opisane u prilozima tužbi za poništenje i što nije konkretno objasnio koji su njihovi argumenti nedopušteni, Opći sud iskrivio je dokaze, povrijedio pravo na djelotvornu sudsku zaštitu i prava obrane te je povrijedio svoju obvezu obrazlaganja.
86.
Parlament, koji u tom pogledu podupire Kraljevina Španjolska, zahtijeva da se odbije taj dio trećeg žalbenog razloga i smatra da su argumenti nedopušteni ili neosnovani. Podredno, traži od Suda da odbije argumente žaliteljâ koji se odnose na razmatranja Općeg suda iz točke 261. pobijane presude i da zamijeni obrazloženje te tvrdi, suprotno onomu što je Opći sud smatrao u točki 260. te presude, da u tužbi nisu dovoljno razrađeni argumenti koji se temelje na strategiji koju je navodno provodio predsjednik odbora JURI kako bi spriječio žalitelje da zasjedaju u Parlamentu.
b) Ocjena
87.
Na prvom mjestu, u točki 259. pobijane presude Opći sud odbacio je kao nedopuštene argumente žaliteljâ koji se odnose na nedostatak nepristranosti predsjednika odbora JURI. Iako su ti argumenti izneseni u prilozima tužbi, oni se ipak izričito ne navode u samoj tužbi. To je konkretno slučaj s argumentom koji se odnosi na španjolsko državljanstvo tog predsjednika i s argumentima koji se odnose na njegovo ponašanje.
88.
Smatram da Opći sud time nije počinio nikakvu pogrešku koja se tiče prava.
89.
Naime, ističem da su u točki 144. tužbe za poništenje žalitelji samo utvrdili da predsjednik odbora JURI nije pružio nikakvo jamstvo nepristranosti zbog razloga detaljno navedenih u pisanim očitovanjima iz priloga A.31, A.32 i A.33 te iz priloga A.44 točaka 267. do 281. tužbe.
90.
S obzirom na sadržaj te točke tužbe za poništenje podsjećam na to da iz sudske prakse Suda proizlazi da, u smislu članka 21. Statuta Suda Europske unije, koji se na Opći sud primjenjuje na temelju članka 53. prvog stavka tog Statuta, i članka 76. točke (d) Poslovnika Općeg suda, pojam „sažeti prikaz tužbenih razloga”, koji mora biti naveden u svakoj tužbi, znači da se u tužbi mora izričito navoditi od čega se sastoji tužbeni razlog na kojem se temelji. Stoga je, kako bi tužba pred Općim sudom bila dopuštena, osobito nužno da bitni činjenični i pravni elementi na kojima se ona temelji – makar i sažeto, ali suvislo i razumljivo – proizlaze iz samog njezina teksta. Čisto dokazna i pomoćna funkcija priloga podrazumijeva da, u dijelu u kojem oni sadržavaju pravne ili činjenične elemente na kojima se tužbeni razlozi istaknuti u tužbi zasnivaju, ti se elementi moraju nalaziti u samom tekstu te tužbe ili barem moraju biti u njoj dostatno identificirani (
34
).
91.
U tom je kontekstu, s obzirom na to da žalitelji u svojoj tužbi nisu naveli razloge zbog kojih, prema njihovu mišljenju, predsjednik odbora JURI nije pružio nikakvo jamstvo nepristranosti, Opći sud pravilno odbacio te argumente kao nedopuštene. Treba odbiti i njihove argumente koji se temelje na iskrivljavanju dokaza, povredi njihova prava na djelotvornu sudsku zaštitu i pravâ obrane te na povredi obveze obrazlaganja koju je počinio Opći sud zbog toga što nisu ispitani elementi navedeni u prilozima o kojima je riječ.
92.
Na drugom mjestu, u točki 261. pobijane presude Sud je odbio kao neosnovan argument koji se temelji na navodnoj netrpeljivosti predsjednika odbora JURI i koji se odnosi na strategiju koja je provedena kako bi se žalitelje spriječilo da preuzmu svoje mjesto u Parlamentu. Prema mišljenju Općeg suda, te navodne inicijative ne potječu od predsjednika, nego od njegove stranke.
93.
Ta točka pobijane presude odnosi se na točku 145. tužbe za poništenje, u kojoj su žalitelji samo tvrdili da su predsjednik odbora JURI i njegova stranka prema pokazali izrazitu netrpeljivost u odnosu na njih te su naveli da je predsjednik provodio strategiju s ciljem da ih se spriječi da preuzmu svoje mjesto europskog zastupnika.
94.
Dijelim mišljenje Parlamenta, prema kojem su tvrdnje žaliteljâ iz točke 145. tužbe za poništenje vrlo šture i nisu dovoljno razrađene da bi bile dopuštene. Stoga se postavlja pitanje treba li prihvatiti zahtjev za zamjenu obrazloženja koji je podnio Parlament.
95.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, dopuštenost zahtjeva za izmjenu obrazloženja pretpostavlja postojanje pravnog interesa, u smislu da predmetni zahtjev mora svojim ishodom moći osigurati korist stranci koja ga je podnijela. To može biti slučaj kada zahtjev za izmjenu obrazloženja predstavlja obranu protiv žalbenog razloga žalitelja (
35
).
96.
Budući da Parlament ima takav interes, predlažem Sudu da zamijeni obrazloženje pobijane presude i da smatra da su i argumenti žaliteljâ iz točke 145. tužbe za poništenje nedopušteni jer nisu dovoljno razrađeni u tužbi. Slijedom toga, prigovor koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja zbog toga što nisu jasno navedeni nedopušteni elementi treba odbiti kao bespredmetan jer sve elemente treba odbaciti kao nedopuštene.
97.
Za slučaj da se Sud ne složi s mojim prijedlogom o tom pitanju dodajem da eventualne radnje predsjednika odbora JURI i njegove stranke s ciljem sprečavanja žalitelja da preuzmu svoje mjesto u Parlamentu proizlaze, prema mojem mišljenju, iz sukoba koji je posve političke prirode, čije postojanje nije dovoljno da se utvrdi povreda načela nepristranosti (
36
).
98.
S obzirom na prethodno navedeno, treći dio trećeg žalbenog razloga treba odbiti.
4. Četvrti dio trećeg žalbenog razloga
a) Argumentacija stranaka
99.
Žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava, koja je uključivala i pogrešku u rasuđivanju te povredu prava na djelotvornu sudsku zaštitu i pravâ obrane, time što je pogrešno tumačio četvrti dio trećeg tužbenog razloga te ga odbio. Prema njihovu mišljenju, taj je dio neovisan o dvama prethodnim dijelovima. Naime, tvrde da su u tužbi za poništenje naveli, s jedne strane, da je članak 9. stavak 11. Poslovnika nezakonit, da je neproporcionalan i da se njime povređuju načela javnosti i transparentnosti predviđena člankom 15. UFEU‑a te, s druge strane, da zbog odluke da se sjednice odbora JURI zatvore za javnost nisu mogli prikupiti dokaze o zlouporabi ovlasti.
100.
Parlament, koji podupire Kraljevina Španjolska, zahtijeva da se taj dio odbije. Konkretno, ponavlja argument koji je istaknuo u odgovoru na tužbu pred Općim sudom i tvrdi da se zastupnik o čijem je imunitetu riječ ne može odreći pravila o povjerljivosti tih postupaka jer se člankom o kojem je riječ ne nastoje zaštititi samo interesi tog zastupnika, nego i interesi trećih osoba te interesi državnog odvjetništva i pravosudnih tijela.
b) Ocjena
101.
U točki 262. pobijane presude Opći sud smatrao je da, s obzirom na to da su tvrdnje o pristranosti iznesene protiv izvjestitelja i predsjednika odbora JURI odbijene, nije potrebno ocijeniti četvrti dio koji se odnosi na činjenicu da povjerljivost rada tog odbora predstavlja prepreku u utvrđivanju dokaza o utjecaju njihove navodne pristranosti na sporne odluke.
102.
Utvrđujem da je četvrti dio trećeg tužbenog razloga iznesen u točkama 147. do 162. tužbe za poništenje, u odijelu IV. odjeljku 3. pododjeljku 4., naslovljenom „Učinci povjerljivosti postupka. Povreda članka 15. UFEU‑a, u vezi s člancima 47. i 48. Povelje. Nezakonitost članka 9. stavka 11. Poslovnika”. Točno je da žalitelji u točkama 147. do 151. tužbe na povjerljivost postupka ne upućuju in abstracto i općenito, nego u kontekstu poteškoća s kojima su se suočili prilikom utvrđivanja utjecaja koji su predsjednik odbora JURI i izvjestitelj imali na ishod tog postupka.
103.
Međutim, žalitelji su u sljedećim točkama tužbe iznijeli opće napomene o valjanosti članka 9. stavka 11. Poslovnika te su u točki 162. drugoj rečenici istaknuli da povjerljivost postupka predstavlja povredu članka 15. UFEU‑a i članka 47. Povelje, u vezi s pravima obrane.
104.
Opći sud nije izričito odgovorio na argument koji se temelji na nevaljanosti članka 9. stavka 11. Poslovnika. Međutim, s obzirom na to da je riječ o isključivo pravnom razlogu, Sud u svakom slučaju može ispraviti propust Općeg suda (
37
).
105.
U tom pogledu, na prvom mjestu, podsjećam na to da se člankom 9. stavkom 11. Poslovnika predviđa da zahtjeve koji se odnose na postupke povezane s imunitetom odbor JURI uvijek razmatra na sjednici zatvorenoj za javnost. Točno je da iz članka 15. stavka 1. UFEU‑a, kojim se propisuje načelo transparentnosti, proizlazi da institucije Unije pri svome radu koliko je god to moguće poštuju načelo otvorenosti djelovanja. Međutim, tom se odredbom ne predviđa potpuna transparentnost cjelokupnog rada institucija. Već iz članka 15. stavka 2. UFEU‑a proizlazi da Parlament zasjeda javno, što ne podrazumijeva javnost rada svih njegovih odbora. Člankom 232. UFEU‑a priznaje se autonomija Parlamenta u pogledu njegove unutarnje organizacije, što podrazumijeva pravo te institucije da odredi ograničenja za javnost rada odborâ.
106.
Kao što to proizlazi iz odgovora Parlamenta na tužbu, članak 9. stavak 11. Poslovnika rezultat je odvagivanja Parlamenta između načela transparentnosti i drugih legitimnih interesa koje treba zaštititi, osobito zaštite povjerljivosti kaznenih postupaka tijekom istražne faze. Konkretno, Parlament ističe da je cilj te odredbe zaštititi ne samo interese zastupnika o kojem je riječ, nego i interese trećih osoba, kao i interese državnog odvjetništva i pravosudnih tijela. U tom kontekstu napominjem da je rješenje koje je primijenio Parlament u skladu s preporukama Venecijanske komisije, koja predlaže da nadležni odbor zahtjeve za ukidanje imuniteta ispituje na sjednicama zatvorenima za javnost, u odsutnosti parlamentarnog zastupnika o kojem je riječ (
38
). U tim okolnostima, ne pronalazim nijedan element koji može utjecati na valjanost članka 9. stavka 11. Poslovnika s obzirom na članak 15. UFEU‑a.
107.
Na drugom mjestu, žalitelji u svojoj tužbi za poništenje ističu da članak 9. stavak 11. Poslovnika predstavlja nezakonito zadiranje u njihova prava propisana člancima 47. i 48. Povelje. Međutim, u tom pogledu ne iznose nikakvo obrazloženje. Zbog toga te argumente treba odbiti.
108.
Podredno ističem da, ako bi trebalo shvatiti da žalitelji smatraju da su njihova prava obrane povrijeđena člankom 9. stavkom 11. Poslovnika, taj bi argument trebalo odbiti kao bespredmetan. Naime, tom odredbom i člankom 15. UFEU‑a ne ograničavaju se prava stranaka u postupku ukidanja imuniteta, nego pravo šire javnosti da pristupi informacijama. Prava obrane stranke u postupku stoga ne mogu biti ograničena odredbama koje predviđaju rješavanje predmeta zatvoreno za javnost, ali to mogu biti, eventualno, odredbama kojima se uređuje odvijanje postupka i sudjelovanje stranaka, kao što je u ovom slučaju članak 9. stavak 6. drugi podstavak Poslovnika, kojim se predviđa da dotični zastupnik neće biti prisutan za vrijeme rasprava odbora JURI, osim na samom saslušanju. Žalitelji se na tu odredbu prvi put pozivaju u žalbi i ne pružaju nikakvo objašnjenje. Stoga je nije potrebno ispitati.
109.
S obzirom na prethodno navedeno, četvrti dio trećeg žalbenog razloga treba odbiti.
5. Zaključak o trećem žalbenom razlogu
110.
S obzirom na razmatranja koja sam upravo iznio, smatram da treći žalbeni razlog treba odbiti.
E.
Šesti žalbeni razlog
111.
Šestim žalbenim razlogom žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je odbio šesti (
39
) i sedmi tužbeni razlog za poništenje (
40
), odnosno time što je odstupio od vlastite prakse ili počinio pogrešku u ocjeni.
112.
Žalbeni razlog podijeljen je na dva dijela. Prvim dijelom žalitelji u biti prigovaraju Općem sudu da je počinio pogreške koje se tiču prava prilikom utvrđivanja i primjene kriterija za ukidanje imuniteta, a drugim dijelom da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je zaključio da Parlament nije počinio pogrešku u ocjeni fumus persecutionis. U prvom dijelu žalitelji ističu devet zasebnih prigovora (
41
).
1. Prvi i drugi prigovor iz prvog dijela
a) Argumentacija stranaka
113.
Prvi prigovor iz prvog dijela šestog žalbenog razloga temelji se na povredi članka 343. UFEU‑a jer je Opći sud u točki 122. pobijane presude zaključio da se tom odredbom Parlamentu ne nalaže nijedno ograničenje bilo koje vrste kad je riječ o njegovu pravu na ukidanje imuniteta svojim članovima. Žalitelji ističu da, iako provođenje postupka, uključujući kazneni postupak, protiv člana Parlamenta općenito nije prepreka izvršavanju njegova mandata, to ne vrijedi u predmetima koji se odnose na određivanje pritvora zastupnicima o kojima je riječ, kao što je onaj o kojem je riječ u ovom slučaju. Žalitelji tvrde da su se upravo u tom kontekstu u svojoj tužbi u više navrata pozvali na načelo proporcionalnosti, koje Opći sud nije uzeo u obzir.
114.
Drugi prigovor iz tog dijela temelji se na povredi članka 5. stavka 2. Poslovnika jer je Opći sud zaključio, konkretno u točkama 117. do 122. i 126. pobijane presude, da je postojanje ili nepostojanje fumus persecutionis jedini kriterij koji je Parlament trebao uzeti u obzir. U tom pogledu, žalitelji smatraju da iz te odredbe proizlazi da Parlament treba očuvati svoj integritet kao demokratska zakonodavna skupština i osigurati nezavisnost zastupnika u obnašanju njihovih dužnosti.
115.
Parlament, koji podupire Kraljevina Španjolska, zahtijeva da se ti prigovori odbiju jer smatra da se neki od njih temelje na pogrešnom tumačenju pobijane presude, dok su drugi nedopušteni ili neosnovani.
b) Ocjena
116.
Opći sud oslonio se na točku 76. presude Junqueras Vies te je u točki 122. pobijane presude odlučio da se članak 343. UFEU‑a ne može tumačiti na način da se imunitet člana Parlamenta nikada ne može ukinuti ako nastavak postupka na temelju kojeg je zatraženo ukidanje imuniteta može biti prepreka izvršavanju njegova mandata ili čak, po završetku tog postupka, dovesti do njegova gubitka. Prema njegovu mišljenju, takvim bi se tumačenjem lišilo svakog korisnog učinka članak 9. treći stavak Protokola br. 7.
117.
Kad je riječ o članku 5. stavku 2. Poslovnika, u točkama 119. i 120. pobijane presude Opći sud utvrdio je da je Parlament, prilikom primjene kriterija fumus persecutionis, uzimajući u obzir cilj očuvanja njegove neovisnosti i dobrog funkcioniranja te nužno poštovanje načela lojalne suradnje, odbio da postoji fumus persecutionis te je stoga nužno smatrao da ukidanje imuniteta žaliteljima ne ugrožava njegove interese te osobito njegovo dobro funkcioniranje i neovisnost.
118.
Smatram da Opći sud nije počinio nijednu pogrešku u navedenim točkama pobijane presude.
119.
S jedne strane, kad je riječ o prigovoru koji se odnosi na točku 122. pobijane presude, ističem da, kao što to proizlazi iz mojeg sažetka te točke (
42
), suprotno onomu što tvrde žalitelji, Opći sud nije naveo da se člankom 343. UFEU‑a ne nalaže nijedno ograničenje prava Parlamenta da ukine imunitet svojim članovima ili da se načelo proporcionalnosti ne primjenjuje na odluku o ukidanju imuniteta. Suprotno tomu, naveo je da opasnost od prepreke izvršavanju mandata, osobito gubitka tog mandata, po završetku postupka na temelju kojeg je zatraženo ukidanje imuniteta ne sprečava to ukidanje imuniteta. Prema tome, taj prigovor proizlazi iz pogrešnog tumačenja točke 122. te presude i stoga ga treba odbiti kao neosnovan. Osim toga, utvrđenje Općeg suda u toj točki je točno.
120.
S druge strane, kad je riječ o drugom prigovoru, napominjem da je članak 5. stavak 2. Poslovnika opća odredba kojom se utvrđuju ciljevi koje Parlament nastoji postići pri izvršavanju svojih ovlasti u vezi s povlasticama i imunitetima. U toj se odredbi ne navodi nijedan kriterij koji treba uzeti u obzir prilikom donošenja odluke o zahtjevu za ukidanje imuniteta. Međutim, takav je kriterij naveden u točki 43. Obavijesti br. 11/2019, kojom se predviđa da se imunitet ukida osim ako se ne pokaže da je svrha kaznenog progona nanijeti štetu zastupnikovoj političkoj aktivnosti i stoga neovisnosti Parlamenta (fumus persecutionis). Upotreba tog kriterija od strane Parlamenta dio je široke diskrecijske ovlasti kojom on raspolaže kad je riječ o ukidanju imuniteta (
43
) te je uostalom preporučuje Venecijanska komisija (
44
). Prema mojem mišljenju, valja shvatiti da to što je odbor JURI primijenio to načelo proizlazi iz utvrđenja prema kojem primjena kriterija fumus persecutionis omogućuje da se osigura postizanje ciljeva iz članka 5. stavka 2. Poslovnika. S obzirom na prethodno navedeno, drugi prigovor stoga također treba odbiti.
2. Treći prigovor iz prvog dijela
a) Argumentacija stranaka
121.
Žalitelji tvrde da je Opći sud, time što je u točkama 128. do 131. pobijane presude tvrdio da oni nisu dokazali da uživaju imunitet dodijeljen člankom 9. prvim stavkom točkom (a) Protokola br. 7, iskrivio dokaze, počinio pogrešku koja se tiče prava i povrijedio pravo na djelotvornu sudsku zaštitu. Osim toga, u točkama 132. i 133. te presude Opći sud također je pogrešno zaključio da su žalitelji neosnovano tvrdili da su sporne odluke donesene protivno članku 9. drugom stavku tog protokola.
122.
Parlament, koji podupire Kraljevina Španjolska, zahtijeva da se taj prigovor odbije. Prema njegovu mišljenju, žalitelji nemaju pravni interes za osporavanje razmatranja koja je Opći sud iznio u točkama 128. i 131. pobijane presude. Naime, eventualna pogreška u tim razmatranjima ne može dovesti do poništenja spornih odluka, koje se odnose samo na ukidanje imuniteta žaliteljima na temelju članka 9. prvog stavka točke (b) Protokola br. 7. Podredno, Parlament smatra da argumente žaliteljâ valja odbiti kao neosnovane.
b) Ocjena
123.
Kad je riječ o opsegu i dosegu imuniteta koji zastupnici uživaju na svojem državnom području, u točki 130. pobijane presude Opći sud odlučio je da žalitelji neosnovano tvrde da je Parlament počinio pogrešku koja se tiče prava time što je uputio na nacionalno pravo, kako ga tumače nacionalni sudovi. U skladu s tim tumačenjem, parlamentarno odobrenje nije potrebno za nastavak kaznenog postupka protiv osobe koja je optužena prije nego što je stekla svojstvo španjolskog parlamentarnog zastupnika. Usto, kad je riječ o argumentu žaliteljâ prema kojem se imunitet predviđen člankom 9. prvim stavkom točkom (b) Protokola ne može ukinuti a da se pritom ne ukine i imunitet predviđen njegovim člankom 9. drugim stavkom, u točki 133. te presude Opći sud smatrao je da su u okolnostima ovog slučaja žalitelji neosnovano tvrdili da su sporne odluke donesene protivno članku 9. drugom stavku tog protokola, osobito s obzirom na to da im je Kraljevina Španjolska priznala svojstvo zastupnika.
124.
Na prvom mjestu, smatram, poput Parlamenta, da je prigovor koji se odnosi na tumačenje članka 9. prvog stavka točke (a) Protokola br. 7 koje je utvrdio Parlament bespredmetan u dijelu u kojem se odnosi na obrazloženje pobijane presude koje ne utječe na njezinu izreku (
45
). Naime, sporne odluke ne odnose se na ukidanje imuniteta iz članka 9. prvog stavka točke (a) tog protokola.
125.
Podredno podsjećam na to da se člankom 18. iz poglavlja VII. Protokola br. 7 predviđa da institucije Unije surađuju s odgovornim tijelima zainteresiranih država članica radi primjene tog protokola. Stoga se Parlament pravilno oslonio na tumačenje španjolskih sudova kako bi utvrdio da žalitelji ne uživaju imunitet predviđen člankom 9. prvim stavkom točkom (a) navedenog protokola, s obzirom na to da su optuženi prije nego što su izabrani u Parlament.
126.
Na drugom mjestu, kad je riječ o argumentu koji se odnosi na članak 9. drugi stavak Protokola br. 7, iz presude Junqueras Vies proizlazi da, iako se člankom 9. prvim stavkom tog protokola predviđaju imuniteti koje članovi Europskog parlamenta na jednak način uživaju tijekom cijelog zasjedanja određenog saziva Parlamenta (
46
), njegovim se člankom 9. drugim stavkom, suprotno tomu, predviđa da oni uživaju taj imunitet i prije početka svojeg mandata (
47
). Stoga prvi i drugi stavak članka 9. navedenog protokola imaju drukčije vremenske dosege (
48
), s obzirom na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, treba smatrati da Parlament zasjeda čak i ako sjednica nije stvarno u tijeku (
49
). Slijedom toga, zastupnik koji je nakon otvaranja prve sjednice saziva već stvarno preuzeo dužnosti ima pravo samo na zaštitu predviđenu člankom 9. prvim stavkom Protokola br. 7. Iz toga slijedi da Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava time što je odlučio da su žalitelji neosnovano tvrdili da su sporne odluke donesene protivno članku 9. drugom stavku tog protokola.
127.
S obzirom na prethodno navedeno, treći prigovor treba odbiti.
3. Četvrti prigovor iz prvog dijela
a) Argumentacija stranaka
128.
U okviru uvodnog prigovora (
50
) žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 112. pobijane presude zaključio da Parlament raspolaže širokom diskrecijskom ovlasti u pogledu toga treba li prihvatiti zahtjev za ukidanje imuniteta. Naime, donošenjem spornih odluka može se ugroziti nekoliko temeljnih prava.
129.
U okviru četvrtog prigovora iz prvog dijela šestog žalbenog razloga žalitelji tvrde da, s jedne strane, suprotno onomu što se navodi u točkama 135. do 143. pobijane presude, sporne odluke predstavljaju zadiranje u njihova temeljna prava propisana člankom 6., člankom 39. stavkom 2. i člankom 45. Povelje. S druge strane, prigovaraju Općem sudu da je u točkama 126. i 127. te presude smatrao da zakonitost europskih uhidbenih naloga izdanih protiv njih nije imala nikakav utjecaj na ispitivanje zahtjeva za ukidanje imuniteta čiji je cilj bio omogućiti izvršenje tih naloga. Žalitelji u tom pogledu tvrde da je Parlament bio dužan procijeniti opasnost od povrede njihovih temeljnih prava, kao što to pravosudna tijela izvršenja čine u kontekstu postupaka predaje na temelju Okvirne odluke 2002/584/PUP (
51
).
130.
Parlament, koji podupire Kraljevina Španjolska, zahtijeva da se taj prigovor odbije. Tvrdi da su neki argumenti nedopušteni, a neki bespredmetni i da nijedan ni u kojem slučaju nije osnovan. Kad je riječ o argumentu koji se odnosi na točke 126. i 127. pobijane presude, Parlament zahtijeva da ga se odbije jer se temelji na njihovu pogrešnom tumačenju.
b) Ocjena
131.
U točki 112. pobijane presude Opći sud napomenuo je da, s obzirom na to da se u članku 9. trećem stavku Protokola br. 7 ne navode uvjeti pod kojima Parlament treba ocijeniti je li potrebno ukinuti imunitet, ta institucija raspolaže vrlo širokom diskrecijskom ovlasti u pogledu načina na koji će sročiti odluku donesenu povodom zahtjeva za ukidanje imuniteta zbog političke prirode takve odluke. Opći sud zatim je u točkama 113. i 114. te presude naveo da materijalni kriteriji za ispitivanje zahtjevâ za ukidanje imuniteta ne proizlaze iz Poslovnika, konkretno iz njegova članka 5. stavka 2., nego pak iz točaka 41. do 44. Obavijesti br. 11/2019, u skladu s kojima se imunitet predviđen člankom 9. Protokola br. 7 ukida, osim ako Parlament utvrdi da postoji fumus persecutionis. Osim toga, u točki 115. navedene presude Opći sud podsjetio je na to da se imuniteti dodjeljuju isključivo u interesu Unije.
132.
Kao što to jasno proizlazi iz tog sažetka točaka 112. do 115. pobijane presude, uvodni prigovor temelji se na pogrešnom tumačenju te točke 112. Suprotno onomu što tvrde žalitelji, ni iz navedene točke 112. ni iz sljedećih točaka te presude uopće ne proizlazi da, prema mišljenju Općeg suda, vrlo široka diskrecijska ovlast kojom raspolaže Parlament podrazumijeva da se njegovom odlukom ne mogu povrijediti njihova temeljna prava. Argument koji se temelji na tome da široka diskrecijska ovlast institucije podrazumijeva da ona nije dužna poštovati temeljna prava stoga je očito pogrešan. Prema mojem mišljenju, taj prigovor stoga treba odbiti jer se temelji na pogrešnom tumačenju točke 112. navedene presude.
133.
U točki 138. pobijane presude Opći sud odlučio je da imunitet ne može biti temeljno pravo priznato europskim zastupnicima jer se dodjeljuje isključivo u interesu Parlamenta. Okolnost da se odlukom o ukidanju imuniteta mijenja pravni položaj zastupnika nije relevantna u tom pogledu. Opći sud zatim je u točkama 140. i 141. te presude smatrao da ukidanje parlamentarnog imuniteta samo po sebi nema nikakav utjecaj na izvršavanje mandata ni na slobodu žaliteljâ, osobito na kretanje, niti ugrožava njihovo pravo na poštovanje pretpostavke nedužnosti. Naposljetku, u točki 142. navedene presude Opći sud zaključio je da je, posljedično, argument kojim se nastoji utvrditi da se tim zadiranjem ne poštuju zahtjevi iz članka 52. stavka 1. Povelje bespredmetan i da ga treba odbiti zbog tog razloga.
134.
Valja utvrditi da Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava u tim točkama pobijane presude. Žalitelji ne ističu nijedan pravni argument kojim bi se dovela u pitanje utvrđenja Općeg suda, nego ih samo osporavaju. U potpunosti dijelim stajalište Općeg suda prema kojem ukidanje parlamentarnog imuniteta kao takvo nema učinak gubitka zastupnikova mandata i ne utječe na njegovu slobodu kretanja jer imunitet sam po sebi nije zastupnikovo temeljno pravo.
135.
U točkama 126. i 127. pobijane presude Opći sud utvrdio je da Parlament nije dužan ocijeniti zakonitost, s jedne strane, akata koje su donijela pravosudna tijela tijekom postupka povodom zahtjeva za ukidanje imuniteta jer je to pitanje u isključivoj nadležnosti nacionalnih tijela te, s druge strane, nacionalnih i europskih uhidbenih naloga donesenih u okviru kaznenog postupka o kojem je riječ.
136.
Kao što sam na to podsjetio (
52
), člankom 18. iz poglavlja VII. Protokola br. 7 predviđa se da institucije Unije surađuju s odgovornim tijelima zainteresiranih država članica radi primjene tog protokola. Iz toga proizlazi da je Parlament, kad mu se podnese zahtjev za ukidanje imuniteta, radi utvrđivanja relevantnih činjenica u načelu dužan osloniti se na informacije koje je nacionalno nadležno tijelo dostavilo u pogledu predmeta i stanja napretka sudskog postupka za čije potrebe treba ukinuti imunitet. Osim toga, ako određene informacije nedostaju ili nisu jasne, odbor JURI može zatražiti od dotičnog tijela da mu dostavi informacije i pojašnjenja u skladu s člankom 9. stavkom 5. Poslovnika. Suprotno tomu, Parlament nije nadležan za ispitivanje zakonitosti odluka donesenih u okviru nacionalnog postupka.
137.
Isto tako, Parlament nije nadležan odlučivati o opasnosti od povrede temeljnih prava koja proizlazi iz izvršenja europskih uhidbenih naloga kao što to čine pravosudna tijela koja trebaju odlučiti o njihovu izvršenju. Ne samo da mu nije dodijeljena takva nadležnost, nego njegova odluka ne dovodi do toga da se drugim tijelima uskrati ovlast za provođenje potrebnog nadzora tih naloga. Naime, odluka o ukidanju parlamentarnog imuniteta ne zamjenjuje odluku pravosudnih tijela o izvršenju europskog uhidbenog naloga, u okviru koje su ta tijela dužna ispitati taj nalog i, konkretno, ocijeniti postoje li eventualni uvjeti predviđeni Okvirnom odlukom 2002/584 kako bi se prihvatilo ili odbilo njegovo izvršenje. Usto, odluka Parlamenta ne obvezuje tijela izvršenja da provedu europski uhidbeni nalog. Iz toga slijedi da nije zadaća Parlamenta da dovede u pitanje takav nalog koji su izdala nacionalna tijela niti da ispita eventualni utjecaj njegova izvršenja na temeljna prava žaliteljâ.
138.
U tom kontekstu napominjem da Venecijanska komisija u svojem izvješću naglašava da parlamentarno tijelo koje ispituje zahtjev za ukidanje imuniteta ne smije provoditi ispitivanje koje je suštinski sudske prirode i da konkretno ni u kojem slučaju ne smije odlučiti o svrsishodnosti pokretanja kaznenog progona (
53
).
139.
S obzirom na prethodno navedeno, četvrti prigovor treba odbiti.
4. Peti prigovor iz prvog dijela
a) Argumentacija stranaka
140.
U okviru petog prigovora žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je odbio njihove argumente koji se temelje na načelu proporcionalnosti i da na taj način nije povrijedio samo to načelo, nego i svoju obvezu obrazlaganja.
141.
Parlament tvrdi da je ta tvrdnja nedopuštena jer nije dovoljno precizna. Kraljevina Španjolska pak ističe da taj prigovor nije povezan ni s jednom točkom pobijane presude i da stoga nije relevantan.
b) Ocjena
142.
Prema mojem mišljenju, peti prigovor je nedopušten u dijelu u kojem se odnosi na to da je Opći sud počinio navodnu povredu načela proporcionalnosti. Naime, taj prigovor, tumačen na taj način, nije obrazložen te se njime samo upućuje na tužbu za poništenje.
143.
Kad je riječ o tvrdnji žaliteljâ prema kojoj Opći sud nije odgovorio na njihove argumente o poštovanju načela proporcionalnosti, podsjećam na to da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da žalbeni razlog koji se temelji na izostanku odgovora Općeg suda na argumente iz prvostupanjskog postupka u biti čini pozivanje na povredu obveze obrazlaganja koja proizlazi iz članka 36. Statuta Suda Europske unije, primjenjivog na Opći sud na temelju njegova članka 53. prvog stavka, kao i članka 117. Poslovnika Općeg suda (
54
).
144.
Međutim, iz ustaljene sudske prakse također proizlazi da obveza obrazlaganja ne nalaže Općem sudu dužnost davanja obrazloženja kojim bi se iscrpno i pojedinačno osvrnuo na sve tvrdnje koje su iznijele stranke u sporu i da obrazloženje Općeg suda stoga može biti implicitno, pod uvjetom da ono zainteresiranim osobama omogućava da se upoznaju s razlozima zbog kojih Opći sud nije prihvatio njihove argumente, a Sudu da raspolaže s dovoljno informacija za provođenje nadzora (
55
).
145.
U tom kontekstu, prema mojem mišljenju, nema nikakve dvojbe da je Opći sud, iako samo implicitno, odbio prigovor koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti jer su žalitelji u okviru šestog tužbenog razloga za poništenje tvrdili da je odobrenje njihova uhićenja bilo neproporcionalno, uzimajući u obzir, kao prvo, povredu njihovih temeljnih prava koja iz toga proizlazi i, kao drugo, stadij kaznenog postupka (
56
). Kad je riječ o tom prvom argumentu, kao što to proizlazi iz moje analize četvrtog prigovora, Opći sud ga je pravilno odbio. Kad je riječ o drugom argumentu, u točki 126. pobijane presude Opći sud odlučio je da nije na Parlamentu da ocjenjuje zakonitost akata koje su donijela pravosudna tijela tijekom predmetnog postupka jer je to pitanje u isključivoj nadležnosti nacionalnih tijela. Stoga valja utvrditi da se u okviru šestog žalbenog razloga u toj presudi nije propustila donijeti odluka niti nedostaje obrazloženje u tom pogledu. Naime, obrazloženje navedene presude omogućava zainteresiranim osobama da se upoznaju s razlozima zbog kojih njihovi argumenti nisu prihvaćeni.
146.
S obzirom na prethodno navedeno, peti prigovor treba odbiti.
5. Šesti prigovor iz prvog dijela
a) Argumentacija stranaka
147.
U okviru šestog prigovora, žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 141. do 143. pobijane presude u načelu tvrdio da odluka o ukidanju imuniteta europskom zastupniku i postupak u kojem je donesena ne ugrožavaju (i ne mogu ugroziti) pravo na poštovanje pretpostavke nedužnosti. U tom pogledu, u točki B spornih odluka navodi se rješenje Tribunala Supremo (Vrhovni sud) od 25. listopada 2018., iako se ono ne odnosi na žalitelje, nego na njihove suoptuženike. Usto, s obzirom na to da je jedini dokument koji je podnesen članovima odbora JURI bila presuda Tribunala Supremo (Vrhovni sud) od 14. listopada 2019., kojom su osuđene druge osobe, donošenje spornih odluka temeljilo se na pretpostavki da su žalitelji krivi, čime se povrijedilo pravo na pretpostavku nedužnosti. Isti je zaključak neminovan s obzirom na činjenicu da, prema njihovu mišljenju, Opći sud nije ispitao njihove argumente koji se temelje na zlouporabi ovlasti i postojanju prikrivene namjere, a koji su istaknuti u okviru šestog tužbenog razloga za poništenje, te je time povrijedio svoju obvezu obrazlaganja.
148.
Parlament, koji podupire Kraljevina Španjolska, zahtijeva da se taj prigovor odbije. Osobito ističe da se taj prigovor temelji na pogrešnom tumačenju točke 141. pobijane presude, u kojoj je Opći sud samo utvrdio da ukidanje imuniteta parlamentarnom zastupniku kao takvo ne ugrožava njegovo pravo na poštovanje pretpostavke nedužnosti. Osim toga, kad je riječ o argumentu koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja, Parlament smatra da ga treba odbaciti kao nedopušten i, u svakom slučaju, odbiti kao neosnovan.
b) Ocjena
149.
U točki 141. pobijane presude Opći sud odlučio je da odluka o ukidanju imuniteta ne ugrožava pravo na poštovanje pretpostavke nedužnosti. Prema njegovu mišljenju, pitanje jesu li ispunjeni uvjeti za ukidanje parlamentarnog imuniteta na temelju članka 9. Protokola br. 7, u trenutku podnošenja zahtjeva, različito je od pitanja koje se sastoji u utvrđivanju toga jesu li činjenice koje se stavljaju na teret zastupnicima o kojima je riječ utvrđene, koje je u nadležnosti tijelâ države članice.
150.
Kao što to ističe Parlament, šesti prigovor temelji se na pogrešnom tumačenju pobijane presude i zbog toga ga treba odbiti kao neosnovan.
151.
Čini mi se da žalitelji tim prigovorom zapravo prigovaraju Općem sudu da nije odgovorio na njihove argumente istaknute u tužbi za poništenje, koji se odnose na to da je Parlament uzeo u obzir sudske odluke koje se mogu shvatiti na način da dokazuju njihovu krivnju, iako se nisu odnosile na njih. Činjenica da se, prema njihovu mišljenju, Parlament oslonio na te odluke relevantna je u pogledu njihovih argumenata o zlouporabi ovlasti i postojanju prikrivene namjere.
152.
Kao što sam na to upravo podsjetio (
57
), s jedne strane, žalbeni razlog koji se temelji na izostanku odgovora Općeg suda na argumente iz prvostupanjskog postupka u biti čini pozivanje na povredu obrazlaganja i, s druge strane, obveza obrazlaganja ne nalaže Općem sudu dužnost davanja obrazloženja kojim bi se iscrpno i pojedinačno osvrnuo na sve tvrdnje koje su iznijele stranke u sporu.
153.
U tom kontekstu valja utvrditi da je Opći sud doista ispitao, s jedne strane, točku B spornih odluka (
58
) i, s druge strane, eventualan utjecaj netočnih formulacija iz te točke na odluku Parlamenta o ukidanju imuniteta. Stoga je taj argument neosnovan.
154.
Kad je riječ o argumentima koji se odnose na zlouporabu ovlasti i postojanje prikrivene namjere, treba ih odbaciti kao nedopuštene jer žalitelji u žalbi ne iznose nikakvo obrazloženje kojim bi ih potkrijepili i općenito upućuju na tužbu za poništenje.
6. Sedmi i osmi prigovor iz prvog dijela
a) Argumentacija stranaka
155.
U okviru sedmog i osmog prigovora iz prvog dijela šestog žalbenog razloga, žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 147. do 161. pobijane presude ocijenio da su netočne tvrdnje Parlamenta iz točaka S i B spornih odluka koje se odnose na svrhu parlamentarnog imuniteta predviđenog člankom 9. Protokola br. 7, odnosno na stanje napretka kaznenog postupka koji se vodi protiv njih. Te netočne tvrdnje utjecale su na odluku Parlamenta o ukidanju imuniteta jer su njegove članove dovele u zabludu.
156.
Naime, žalitelji smatraju da bi, s jedne strane, bilo relativno razumno pretpostaviti da bi glasovi članova Europskog parlamenta koji su podržali sporne odluke bili drukčiji da su znali da je, kad je riječ o imunitetima predviđenima člankom 9. Protokola br. 7, točka S tih odluka očito pogrešna. S druge strane, da je Parlament znao za činjenicu da, suprotno onomu što je navedeno u točki B navedenih odluka, istražna faza u odnosu na žalitelje nije bila okončana, mogao je smatrati da je neproporcionalno izdati europski uhidbeni nalog protiv njih prije okončanja istražne faze. Usto, točka 159. pobijane presude sadržava pogrešku koja se tiče prava, koja se odnosi na iskrivljavanje odredbi španjolskog Leya de Enjuiciamiento Criminal (Zakonik o kaznenom postupku).
157.
Parlament, koji podupire Kraljevina Španjolska, zahtijeva da se ta dva prigovora odbiju. Prema mišljenju Parlamenta, argument koji se temelji na tome da se njegova odluka o ukidanju imuniteta žaliteljima temelji isključivo na razlogu navedenom u točki S spornih odluka proturječan je njegovim očitovanjima iz točaka T do W tih odluka i treba ga odbiti kao neosnovan. Osim toga, argument koji se temelji na iskrivljavanju odredbi španjolskog Zakonika o kaznenom postupku treba odbaciti kao nedopušten jer ga žalitelji prvi put ističu u okviru žalbe. Taj argument u svakom slučaju treba odbiti kao neosnovan. Kraljevina Španjolska tvrdi da je osmi prigovor bespredmetan jer za prihvaćanje zahtjeva za ukidanje imuniteta nije važno je li okončana istražna faza.
b) Ocjena
158.
U točki 148. pobijane presude Opći sud podsjetio je na to da se u točki S spornih odluka ponavlja načelo iz točke 3. Obavijesti br. 11/2019, prema kojem je „[c]ilj parlamentarnog imuniteta zaštititi Parlament i njegove zastupnike od sudskih postupaka koji se odnose na aktivnosti koje se provode u izvršavanju parlamentarnih dužnosti i koje su neodvojivo povezane s tim dužnostima”. U tom pogledu, u točki 149. te presude Opći sud odlučio je da je nesporno da su žalitelji bili obuhvaćeni imunitetom predviđenim u članku 9. prvom stavku točki (b) Protokola br. 7, iako se predmetni kazneni postupak odnosi na aktivnosti koje nisu povezane s obnašanjem parlamentarnih dužnosti. Međutim, u točki 152. navedene presude utvrdio je da opća tvrdnja iz točke S spornih odluka nije provedena u smislu da zahtjev za ukidanje imuniteta članu Parlamenta treba prihvatiti ako se on odnosi na sudski postupak koji se odnosi na činjenice koje nisu povezane s obnašanjem parlamentarnih dužnosti.
159.
Opći sud zatim je u točki 155. pobijane presude podsjetio na tekst točke B spornih odluka te je u točki 157. te presude utvrdio da su žalitelji osnovano tvrdili da točka B spornih odluka sadržava pogrešku koja se tiče činjenica ili barem nejasnoću u pogledu pitanja je li istražna faza predmetnog kaznenog postupka bila okončana u odnosu na njih. Međutim, u točki 160. navedene presude zaključio je da ta pogreška ili, barem, ta nejasnoća, nije utjecala na ispitivanje zahtjeva za ukidanje imuniteta.
160.
Stoga je Opći sud pravilno utvrdio da su određene formulacije iz točaka B i S spornih odluka netočne. Međutim, zatim je zaključio, suprotno onomu što su tvrdili žalitelji, da te netočnosti nisu mogle utjecati na odluku Parlamenta o ukidanju imuniteta.
161.
Smatram da zaključak Općeg suda nije pogrešan. Naime, obrazloženje spornih odluka nije izneseno samo u njihovim točkama B i S. Kako bi se ocijenio utjecaj tih netočnih formulacija, valja uzeti u obzir kontekst i obrazloženje tih odluka u cijelosti. U okviru šestog žalbenog razloga žalitelji nisu iznijeli nijedan argument koji dokazuje da su netočnosti u formulacijama iz točaka B i S bile takve da bi odluka Parlamenta o ukidanju imuniteta bila drukčija da su te formulacije bile točne. Osobito dijelim mišljenje Kraljevine Španjolske prema kojem, kad je riječ o odluci o ukidanju imuniteta, nije važno je li istražna faza u kaznenom predmetu okončana.
162.
Podredno, kad je riječ o argumentu žaliteljâ prema kojem je Parlament mogao smatrati da je izdavanje europskih uhidbenih naloga protiv njih prije okončanja istražne faze bilo neproporcionalno, podsjećam na to da (
59
) ocjena proporcionalnosti uhićenja žalitelja s obzirom na stadij kaznenog postupka koji se vodi protiv njih ni u kojem slučaju nije obuhvaćena područjem nadležnosti Parlamenta.
163.
U tom kontekstu, smatram da su argumenti koji se temelje na odredbama španjolskog Zakonika o kaznenom postupku bespredmetni.
164.
S obzirom na prethodno navedeno, sedmi i osmi prigovor treba odbiti.
7. Deveti prigovor iz prvog dijela
a) Argumentacija stranaka
165.
U okviru devetog prigovora iz prvog dijela šestog žalbenog razloga, žalitelji prigovaraju Općem sudu da je, na prvom mjestu, počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 162. do 172. pobijane presude zaključio da Parlament nije povrijedio načela jednakog postupanja i dobre uprave. Naime, Parlament nije slijedio svoju ustaljenu praksu koja uključuje odbijanje ukidanja imuniteta zastupniku u slučajevima navedenima u točkama 162. i 163. te presude. Na drugom mjestu, Opći sud također je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 166. navedene presude zaključio da elementi navedeni u okviru njihova šestog i sedmog tužbenog razloga za poništenje, koji se odnose na prakse i načine postupanja Parlamenta u području imuniteta, više nisu relevantni, u skladu s točkom 53. Obavijesti br. 11/2019, kojom se predviđa da ona zamjenjuje prethodne obavijesti. Na trećem mjestu, Opći sud iskrivio je dokaze time što je smatrao da žalitelji nisu dokazali „po čemu” se navedenim odlukama može utvrditi postojanje određene prakse. Na četvrtom mjestu, u točkama 166. do 172. te presude Opći sud također je iskrivio dokaze i počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije uzeo u obzir sve presedane koje su istaknuli žalitelji, kao ni argumente koji se na njih odnose, kako bi utvrdio fumus persecutionis.
166.
Parlament, koji podupire Kraljevina Španjolska, zahtijeva da se taj prigovor odbije kao neosnovan. Parlament tvrdi da mu se ni načelom dobre uprave ni načelom jednakog postupanja ne zabranjuje da prilagodi i izmijeni svoju raniju praksu. Usto, argumenti koji se temelje na tome da je Opći sud iskrivio dokaze nedopušteni su jer žalitelji ne navode konkretne počinjene pogreške ili iskrivljene dokaze. U svakom slučaju, ti su argumenti neosnovani.
b) Ocjena
167.
U točkama 162. i 163. pobijane presude Opći sud sažeo je tvrdnje žaliteljâ koje se odnose na elemente navodne prakse Parlamenta koje je on povrijedio.
168.
U točki 166. pobijane presude Opći sud istaknuo je da, kako bi se utvrdilo postojanje prakse Parlamenta koja se sastoji od odbijanja ukidanja imuniteta zastupniku kada se protiv njega vodi postupak zbog njegovih političkih aktivnosti, kada je taj progon pokrenuo politički protivnik ili kada su predmetna nacionalna tijela zatražila sankcije koje će služiti kao primjer u odnosu na tog zastupnika, žalitelji su se pozvali na Obavijest br. 11/2003 od 6. lipnja 2003. Tu je obavijest sastavio Odbor Parlamenta za pravna pitanja i unutarnje tržište, koji je tada bio zadužen za pitanja imuniteta, te ona predstavlja sažetak ranije prakse Parlamenta u odlučivanju. Opći sud iznio je sažetak relevantnih odlomaka te obavijesti i zatim napomenuo da je ona 19. studenoga 2019. zamijenjena Obaviješću br. 11/2019.
169.
U točki 167. pobijane presude Opći sud naveo je argument Parlamenta prema kojem je on napustio svoju praksu, kako je sažeta u Obavijesti br. 11/2003, u smislu ograničenja slučajeva u kojima odbija ukinuti imunitet.
170.
U točki 168. pobijane presude Opći sud napomenuo je da nije sporna praksa Parlamenta koja uključuje odbijanje ukidanja imuniteta ako je cilj sudskog postupka o kojem je riječ prepreka obnašanju parlamentarnih dužnosti zastupnika. Zatim je utvrdio da su se žalitelji, kad je riječ o slučajevima u kojima Parlament odbija ukinuti imunitet jednom od svojih članova, samo pozvali na određene odluke Parlamenta a da pritom nisu dokazali po čemu se njima može utvrditi postojanje takve prakse. Osim toga, Opći sud istaknuo je da je većina odluka na koje su se pozvali žalitelji donesena od 1982. do 2003.
171.
Smatram da Opći sud nije počinio nijednu pogrešku u točkama pobijane presude o kojima je riječ.
172.
Kao što to proizlazi iz točke 53. Obavijesti br. 11/2019, njome su zamijenjene sve prethodne obavijesti i svi ostali dokumenti odbora JURI koji se odnose na prakse i načine postupanja Parlamenta u području imunitetâ. To dokazuje jasnu namjeru Parlamenta da izmijeni svoju raniju praksu. Uzimajući u obzir marginu prosudbe kojom Parlament raspolaže u pogledu ukidanja parlamentarnog imuniteta, smatram da je imao pravo postupiti na taj način, tim više jer je izmjena njegove prakse bila opravdana analizom sudske prakse.
173.
Taj zaključak potvrđuje Sud, koji je već imao priliku utvrditi da Obavijest br. 11/2003 više nije primjenjiva nakon objave Obavijesti br. 11/2019 i da je Opći sud stoga nije dužan uzeti u obzir (
60
). Budući da se argumentacija žaliteljâ temelji na ranijoj praksi Parlamenta, sažetoj u Obavijesti br. 11/2003, utvrđenje Suda a fortiori vrijedi za sve prakse Parlamenta koje su prethodile Obavijesti br. 11/2019.
174.
S obzirom na te okolnosti, valja utvrditi da su argumenti žaliteljâ koji se temelje na ranijoj praksi Parlamenta neosnovani.
175.
Podredno, kad je riječ o argumentima koji se temelje na tome da je Opći sud navodno iskrivio dokaze, smatram da su nedopušteni jer žalitelji ne navode precizno dokaze koji su iskrivljeni i ne dokazuju pogreške u analizi Općeg suda koje su, prema njihovoj procjeni, dovele do tog iskrivljavanja (
61
). Naime, oni samo apstraktno i općenito upućuju na dokaze podnesene u prilog njihovoj tužbi za poništenje. Time zapravo traže od Suda da ocijeni dokaze priložene tužbi za poništenje.
176.
U tim okolnostima, deveti prigovor treba odbiti.
8. Drugi dio šestog žalbenog razloga
a) Argumentacija stranaka
177.
Drugi dio šestog žalbenog razloga temelji se na pogreški koja se tiče prava koju je Opći sud počinio time što je zaključio da Parlament nije počinio pogrešku u ocjeni fumus persecutionis.
178.
Na prvom mjestu, žalitelji prigovaraju Općem sudu da je povrijedio svoju obvezu obrazlaganja. Ponovno osporavaju (
62
) načelo navedeno u točki 112. pobijane presude, prema kojem Parlament raspolaže širokom marginom prosudbe u pogledu načina na koji će sročiti odluku donesenu povodom zahtjeva za ukidanje imuniteta.
179.
Na drugom mjestu, Opći sud nije ispunio svoju obvezu obrazlaganja te je povrijedio pravo na djelotvornu sudsku zaštitu „time što nije zauzeo stajalište o primijenjenom kriteriju nadzora” i time što nije primijenio kriterije nadzora koji se navode u tužbi za poništenje.
180.
Na trećem mjestu, Opći sud iskrivio je dokaze, počinio pogreške koje se tiču prava, nije ispunio svoju obvezu obrazlaganja te je povrijedio pravo na djelotvornu sudsku zaštitu „time što nije ispitao većinu argumenata koje su zbog njihove relevantnosti za potrebe utvrđivanja fumusa persecutionis iznijeli u okviru svojeg šestog, sedmog i osmog tužbenog razloga za poništenje”. Žalitelji u tom pogledu upućuju na svoje argumente koje su iznijeli u tužbi za poništenje. Tvrde i da je netočna formulacija iz točke S spornih odluka utjecala na ocjenu fumus persecutionis.
181.
Na četvrtom mjestu, u točkama 174. do 186. pobijane presude Opći sud iskrivio je dokaze i počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom ocjene pogreški koje je Parlament, prema mišljenju žaliteljâ, počinio u okviru utvrđivanja fumus persecutionis.
182.
Konkretno, žalitelji osporavaju, kao prvo, ocjenu Općeg suda u pogledu toga da na utvrđivanje fumus persecutionis ne utječe, s jedne strane, datum izdavanja europskih uhidbenih naloga (točka 174. te presude) i, s druge strane, nepostojanje europskih uhidbenih naloga koji su vrijedili u razdoblju od srpnja 2018. do listopada ili studenoga 2019. (točke 175. do 178. navedene presude); kao drugo, utvrđenje Općeg suda iz točaka 179. do 182. te presude prema kojem su bespredmetni argumenti koji se temelje na istinitosti činjenica koje im se stavljaju na teret, njihove kvalifikacije s obzirom na španjolski kazneni zakon i pitanje opravdavaju li te činjenice kazneni progon; kao treće, ocjenu Općeg suda iz točaka 183. i 184. pobijane presude u pogledu relevantnosti elemenata koje je Parlament uzeo u obzir prilikom ocjene fumus persecutionis; kao četvrto, pogrešku koja se tiče prava koju je Opći sud počinio time što je u točki 185. te presude smatrao da Parlament nije dužan ocijeniti zakonitost akata koje su donijela pravosudna tijela tijekom kaznenog postupka o kojem je riječ. Nakon svakog osporavanja žaliteljâ slijedi njihova ocjena relevantnosti navedenih elemenata za ocjenu fumus persecutionis, upućivanje na druge žalbene razloge ili puko utvrđenje da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava.
183.
Parlament, koji podupire Kraljevina Španjolska, zahtijeva da se argumenti žaliteljâ odbace kao nedopušteni ili odbiju kao neosnovani.
b) Ocjena
184.
Opći je sud u točki 183. pobijane presude najprije utvrdio da se Parlament, kako bi zaključio da fumus persecutionis ne postoji, oslonio na nekoliko elemenata, razmatranih zajedno, odnosno na okolnost da su inkriminirana djela počinjena 2017., dok su žalitelji stekli svojstvo člana Parlamenta 13. lipnja 2019., i na činjenice da su, s jedne strane, žalitelji optuženi 21. ožujka 2018., odnosno na datum kada je njihovo stjecanje statusa europskog zastupnika još bila mogućnost, i, s druge strane, da se ta optužnica odnosila i na druge osobe koje nisu bile članovi Parlamenta.
185.
Opći sud zatim je u točki 186. pobijane presude smatrao da žalitelji nisu dokazali da je Parlament počinio očitu pogrešku u ocjeni time što se oslonio na okolnosti o kojima je riječ (navedene u prethodnoj točki) kako bi isključio postojanje fumus persecutionis. U tom pogledu, prema mišljenju Općeg suda, taj se zaključak ne može dovesti u pitanje činjenicama da se, kao prvo, protiv žalitelja vodi postupak zbog njihovih nacionalnih političkih aktivnosti, kao drugo, da bi oni u okviru ili po završetku predmetnog kaznenog postupka mogli biti privremeno spriječeni u izvršavanju svojeg mandata ili, ovisno o slučaju, izgubiti ga, kao treće, da je španjolska stranka VOX podnijela actio popularis u predmetnom kaznenom postupku i, kao četvrto, da se na njih odnose određene negativne javne izjave kojima se, među ostalim, zahtijeva izricanje sankcija koje će služiti kao primjer. Isto vrijedi i za tvrdnje žaliteljâ kojima se nastoji dovesti u pitanje nepristranost pravosudnih tijela koja su intervenirala u okviru predmetnog kaznenog postupka. Usto, kako bi se utvrdilo postojanje te očite pogreške u ocjeni koju je počinio Parlament, žalitelji se ne mogu s uspjehom pozivati na događaje koji su uslijedili nakon spornih odluka, kao što su objava Komunikacije Središnjeg izbornog povjerenstva od 3. studenoga 2022. i činjenica da su španjolska tijela špijunirala njih i njihove savjetnike.
186.
Smatram da Opći sud nije počinio pogrešku u svojoj analizi ocjene fumus persecutionis koju je proveo Parlament. Osobito dijelim njegovo mišljenje prema kojem Parlament, s obzirom na sve relevantne okolnosti, raspolaže širokom diskrecijskom ovlasti kako bi utvrdio da postoji fumus persecutionis i da se njegova odluka može poništiti samo u slučaju očite pogreške u toj ocjeni (
63
). Smatram da ocjena Općeg suda prema kojoj Parlament nije počinio takvu očitu pogrešku nije pogrešna.
187.
Podredno, na prvom mjestu, kad je riječ o argumentima žaliteljâ sažetima u točki 178. ovog mišljenja, smatram da su oni neosnovani. Iako žalitelji formalno navode povredu obveze obrazlaganja, ipak smatram da tim argumentima zapravo osporavaju načelo navedeno u točki 112. pobijane presude na koje se Opći sud oslonio u svojoj ocjeni. Već sam analizirao te argumente u okviru prvog dijela šestog žalbenog razloga, u kontekstu navodne povrede temeljnih prava žaliteljâ (
64
). S općenitijeg gledišta, kao što sam to već naveo, točno je utvrđenje iz točke 112. te presude (
65
).
188.
Na drugom mjestu, kad je riječ o argumentima sažetima u točkama 179. i 180. ovog mišljenja, smatram da su oni nedopušteni jer su neprecizni i odnose se na ponovno ispitivanje argumenata iz tužbe za poništenje. Podsjećam na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, žalba u kojoj se samo ponavljaju ili od riječi do riječi preuzimaju tužbeni razlozi i argumenti koji su bili izneseni pred Općim sudom ne ispunjava zahtjeve obrazlaganja koji proizlaze iz članka 256. UFEU‑a, članka 58. prvog stavka Statuta Suda Europske unije te članka 168. stavka 1. točke (d) i članka 169. Poslovnika Suda (
66
). Naime, to je slučaj s argumentima navedenima u točkama 179. i 180. ovog mišljenja jer žalitelji samo općenito upućuju na argumente iz tužbe za poništenje.
189.
Kad je riječ, konačno, o argumentima sažetima u točkama 181. i 182. ovog mišljenja, žalitelji samo iznose svoje mišljenje o utjecaju određenih elemenata koje Parlament smatra relevantnima ili nerelevantnima (točke 174. do 182. pobijane presude) ili upućuju na tužbene razloge za poništenje (točke 183. i 184. te presude) ili pak tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava (točke 185. i 186. navedene presude). Slijedom toga, i ti su argumenti nedopušteni jer žalitelji ne navode pogrešku u rasuđivanju Općeg suda.
190.
Neovisno o tome, pod pretpostavkom da su ti argumenti dopušteni, valjalo bi ih odbiti kao neosnovane jer se njima ne može dovesti u pitanje moje utvrđenje iz točke 186. ovog mišljenja.
191.
S obzirom na prethodno navedeno, drugi dio šestog žalbenog razloga treba odbiti.
9. Zaključak o šestom žalbenom razlogu
192.
S obzirom na razmatranja koja sam upravo iznio, smatram da šesti žalbeni razlog treba odbiti.
F.
Peti žalbeni razlog
193.
Petim žalbenim razlogom žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je odbio peti tužbeni razlog za poništenje, koji se temeljio na povredi načela pravne sigurnosti zbog nedovoljne jasnoće spornih odluka. U tom pogledu, Opći sud nije uzeo u obzir činjenicu da Parlament, s jedne strane, nikada nije ispitivao zahtjev za ukidanje imuniteta koji se odnosi na nastavak postupka predaje na temelju poglavlja 2. Okvirne odluke 2002/584 i, s druge strane, da prvi put ukida samo jedan od imuniteta predviđenih člankom 9. Protokola br. 7. Taj je žalbeni razlog podijeljen na dva dijela.
1. Prvi dio petog žalbenog razloga
a) Argumentacija stranaka
194.
Prvim dijelom petog žalbenog razloga žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da sporne odluke nisu nedovoljno jasne kad je riječ o postupcima na temelju kojih je ukinut imunitet. U tom pogledu osporavaju tumačenje spornih odluka koje je Opći sud iznio u točkama 94. do 97. pobijane presude i koje, prema njihovu mišljenju, nije jedino moguće tumačenje. Konkretno tvrde da je jedini cilj zahtjeva za ukidanje imuniteta koji se odnose na njih bio nastavak postupaka predaje koji su bili u tijeku, odnosno postupaka izvršenja europskih uhidbenih naloga u Belgiji i Ujedinjenoj Kraljevini.
195.
Parlament, koji podupire Kraljevina Španjolska, zahtijeva da se taj dio odbaci odnosno odbije pri čemu tvrdi da su argumenti nedopušteni ili bespredmetni i da su, u svakom slučaju, neosnovani.
b) Ocjena
196.
Opći sud analizirao je sporne odluke u točkama 95. i 96. pobijane presude. S jedne strane, naveo je da se, kao što to proizlazi iz točke 1. njihove izreke, tim odlukama ukida imunitet žaliteljâ predviđen u članku 9. prvom stavku točki (b) Protokola br. 7, odnosno imunitet koji se dodjeljuje na državnom području bilo koje države članice osim Kraljevine Španjolske a da pritom nije proveden nikakav odabir tih država. S druge strane, Opći sud naveo je odlomke navedenih odluka koji upućuju na to da je ukidanje imuniteta zatraženo kako bi se otklonile prepreke izvršenju europskih uhidbenih naloga izdanih protiv žaliteljâ. Tako je Opći sud zaključio da sporne odluke, tumačene neovisno ili u vezi sa zahtjevima za ukidanje imuniteta, nisu nedovoljno jasne.
197.
Slažem se sa zaključkom Općeg suda. Tumačenje zahtjevâ za ukidanje imuniteta koje predlažu žalitelji, prema kojem se ti zahtjevi odnose isključivo na izvršenje europskih uhidbenih naloga u Belgiji i Ujedinjenoj Kraljevini, ne može se prihvatiti ako se ne uzmu u obzir samo određeni elementi izvađeni iz konteksta, kao što to čine žalitelji, nego i sporne odluke u cijelosti.
198.
Točno je da se člankom 9. stavkom 1. Okvirne odluke 2002/584 predviđa mogućnost da pravosudno tijelo koje izdaje europski uhidbeni nalog izravno pošalje taj nalog pravosudnom tijelu izvršenja ako je poznato mjesto na kojem se nalazi tražena osoba. Međutim, to slanje ne dovodi do ograničenja dosega europskog uhidbenog naloga na državnom području države članice potonjeg tijela. Taj se europski uhidbeni nalog i dalje može izvršiti u svim državama članicama. Stoga, budući da se u zahtjevima za ukidanje imuniteta o kojima je riječ ne navode izričite formulacije iz kojih proizlazi da je Parlament trebao ukinuti imunitet samo u pogledu izvršenja europskih uhidbenih naloga u Belgiji i Ujedinjenoj Kraljevini, tumačenje tih zahtjeva i spornih odluka koje su iznijeli žalitelji treba odbiti kao pogrešno. Slijedom toga, Opći sud nije počinio pogrešku time što je zaključio da iz spornih odluka proizlazi da je Parlament odlučio ukinuti imunitet žaliteljima na državnom području svih država članica, osim na španjolskom državnom području.
199.
S obzirom na prethodno navedeno, smatram da prvi dio petog žalbenog razloga treba odbiti.
2. Drugi dio petog žalbenog razloga
a) Argumentacija stranaka
200.
Drugi dio tog žalbenog razloga temelji se na pogreški koja se tiče prava koju je Opći sud počinio time što je u točkama 98. do 109. pobijane presude smatrao da sporne odluke nisu nedovoljno jasne u pogledu mjera koje se mogu donijeti u okviru izvršenja europskih uhidbenih naloga. Stoga žalitelji tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je utvrdio pogrešno tumačenje dosega imuniteta predviđenih člankom 9. prvim stavkom točkom (a) i člankom 9. drugim stavkom Protokola br. 7 te time što je utvrdio da je samo imunitet predviđen u članku 9. prvom stavku točki (b) tog protokola prepreka uhićenju žaliteljâ i njihovoj predaji španjolskim tijelima. Time je Opći sud iskrivio dokaze. Osim toga, žalitelji ponovno ističu argumente koji su predmet četvrtog dijela trećeg žalbenog razloga.
201.
Parlament, koji podupire Kraljevina Španjolska, zahtijeva da se taj dio odbije i ističe da su prigovori koje su istaknuli žalitelji bespredmetni jer su se zahtjevi za ukidanje imuniteta odnosili samo na imunitet iz članka 9. prvog stavka točke (b) Protokola br. 7. Prema mišljenju te institucije, prigovori koji se odnose na točke 103. i 106. do 109. pobijane presude temelje se na pogrešnom tumačenju tih točaka.
b) Ocjena
202.
U točkama 101. do 105. pobijane presude Opći sud iznio je sadržaj spornih odluka i zaključak Parlamenta, u skladu s kojim je samo imunitet predviđen u članku 9. prvom stavku točki (b) Protokola br. 7 prepreka uhićenju žaliteljâ. Usto, u točkama 106. do 108. te presude odlučio je da se člankom 9. drugim stavkom tog protokola žaliteljima ne daje zaštita koja je samostalna u odnosu na onu na koju su imali pravo na temelju njegova članka 9. prvog stavka.
203.
Najprije valja napomenuti da su, s obzirom na to da su se zahtjevi za ukidanje imuniteta odnosili samo na imunitet iz članka 9. prvog stavka točke (b) Protokola br. 7, bespredmetni prigovori žaliteljâ koji se odnose na eventualna očitovanja Općeg suda o dosegu njihova imuniteta na španjolskom državnom području. Naime, s jedne strane, ti se prigovori odnose na obrazloženje koje ne utječe na izreku pobijane presude (
67
). S druge strane, kao što je to pravilno istaknuo Parlament, u točkama 100. do 105. te presude Opći sud ponovio je sadržaj nekoliko točaka spornih odluka i zaključke koje je iznio Parlament te se u tim točkama pobijane presude ni u kojem slučaju ne navodi njegovo tumačenje dosega imuniteta predviđenog člankom 9. prvim stavkom točkom (a) tog protokola.
204.
Na prvom mjestu, kad je riječ o argumentima žaliteljâ koji se temelje na imunitetu predviđenom u članku 9. drugom stavku Protokola br. 7, koji je samostalan u odnosu na imunitet predviđen prvim stavkom tog članka, smatram da ih treba odbiti kao neosnovane. Kao što sam to naveo u okviru svoje analize šestog žalbenog razloga (
68
), nakon otvaranja prve sjednice saziva i stvarnog preuzimanja zastupničkih dužnosti, zastupnik ima pravo samo na zaštitu predviđenu člankom 9. prvim stavkom tog protokola. U ovom slučaju, imunitet predviđen člankom 9. prvim stavkom točkom (b) navedenog protokola ukinut je nakon što su žalitelji stvarno preuzeli zastupničke dužnosti. U toj fazi, oni istodobno više nisu imali pravo na zaštitu predviđenu člankom 9. drugim stavkom tog protokola. Stoga, kako bi se osigurala zaštita predviđena člankom 9. drugim stavkom Protokola br. 7, nije bilo potrebno da se u spornim odlukama navedu mjere koje se mogu donijeti u okviru izvršenja europskih uhidbenih naloga.
205.
Na drugom mjestu, kad je riječ o argumentima koji se temelje na iskrivljavanju dokaza, smatram da ih valja odbiti. S jedne strane, oni koji se odnose na doseg imuniteta žaliteljâ predviđenog člankom 9. prvim stavkom točkom (a) Protokola br. 7 bespredmetni su jer je, kao što sam to upravo naveo (
69
), bespredmetna argumentacija koja se zasniva na navodnoj pogreški Općeg suda. S druge strane, oni koji se odnose na imunitet predviđen člankom 9. prvim stavkom točkom (b) tog protokola neosnovani su jer Opći sud nije počinio pogrešku prilikom tumačenja presude Junqueras Vies.
206.
Na trećem mjestu, kad je riječ o argumentu koji se temelji na povjerljivosti postupka koji se vodi pred odborom JURI, njega sam već ispitao (
70
).
207.
S obzirom na prethodno navedeno, drugi dio petog žalbenog razloga treba odbiti.
3. Zaključak o petom žalbenom razlogu
208.
S obzirom na razmatranja koja sam upravo iznio, smatram da peti žalbeni razlog treba odbiti.
G.
Troškovi
209.
Kad je riječ o žalbi koju su podnijeli prvi žalitelj i treća žaliteljica, u skladu s člankom 142. Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. primjenjuje na žalbeni postupak, Sud u tom slučaju slobodno odlučuje o troškovima. U ovom slučaju, s obzirom na to da okolnosti kojima se opravdava obustava postupka povodom žalbe ne ovise o strankama, valja odlučiti da će svaka stranka snositi vlastite troškove.
210.
Kad je riječ o žalbi koju je podnio drugi žalitelj, s obzirom na to da se ovo mišljenje odnosi samo na analizu trećeg, petog i šestog žalbenog razloga, neću iznijeti prijedlog koji se odnosi na troškove jer rješenje u tom pogledu ovisi o ishodu ostalih žalbenih razloga, u skladu s člankom 138. Poslovnika.
V. Zaključak
211.
S obzirom na sva prethodno navedena razmatranja, predlažem Sudu da:
–
utvrdi da se obustavlja postupak po žalbi koju su podnijeli Carles Puigdemont i Casamajó te Clara Ponsatí i Obiols;
–
kad je riječ o žalbi koju su podnijeli Carles Puigdemont i Casamajó te Clara Ponsatí i Obiols, svakoj stranci naloži snošenje vlastitih troškova;
–
odbije treći, peti i šesti žalbeni razlog koji je istaknuo Antoni Comín i Oliveres.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	Napominjem, kao što to proizlazi iz točke 54. pobijane presude, da su te tri odluke gotovo iste, osim imena dotičnih zastupnika, datuma donošenja određenih sudskih akata i, kad je riječ o C. Ponsatí i Obiols, okolnosti njezina izbora u Parlament i činjenice da je se u okviru predmetnog kaznenog postupka progoni samo zbog navodnog kaznenog djela poticanja na pobunu.
(
3
)	SL 2016., C 326, str. 266.
(
4
)	SL 2019., L 302, str. 1., u verziji koja je prethodila izmjeni odlukom Parlamenta od 17. siječnja 2023.
(
5
)	DOGC br. 7449A od 6. rujna 2017., str. 1.
(
6
)	DOGC br. 7451A od 8. rujna 2017., str. 1.
(
7
)	Odnosno treći, peti, šesti i sedmi tužbeni razlog.
(
8
)	Presuda od 6. rujna 2018., Bank Mellat/Vijeće (C‑430/16 P, EU:C:2018:668, t. 49. i navedena sudska praksa)
(
9
)	Presuda od 17. rujna 2015., Mory i dr./Komisija (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, t. 58. i navedena sudska praksa)
(
10
)	Presuda od 13. srpnja 2023., D & A Pharma/EMA (C‑136/22 P, EU:C:2023:572, t. 44. i navedena sudska praksa)
(
11
)	Presuda od 18. listopada 2018., Gul Ahmed Textile Mills/Vijeće (C‑100/17 P, EU:C:2018:842, t. 37. i navedena sudska praksa)
(
12
)	Vidjeti točku 22. ovog mišljenja.
(
13
)	U tom pogledu napominjem da je 12. rujna 2024. drugi žalitelj Općem sudu podnio tužbu na temelju članka 263. UFEU‑a, upisanu pod brojem T‑477/24, za poništenje odluke Europskog parlamenta da mu se ne prizna svojstvo izabranog člana Parlamenta za saziv 2024. – 2029. Nakon što je taj žalitelj odustao od tužbe, taj je predmet izbrisan rješenjem predsjednika osmog vijeća Općeg suda od 14. studenoga 2024., Comín i Oliveres/Parlament (T‑477/24, EU:T:2024:836).
(
14
)	Presuda od 19. prosinca 2019. (C‑502/19, u daljnjem tekstu: presuda Junqueras Vies, EU:C:2019:1115, izreka)
(
15
)	Vidjeti moje mišljenje u predmetu Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:958, t. 3. i 4.).
(
16
)	Vidjeti u tom pogledu presudu ESLJP‑a od 17. svibnja 2016., Karácsony i drugi protiv Mađarske (CE:ECHR:2016:0517JUD004246113, t. 138.) i presudu ESLJP‑a od 20. prosinca 2016., Uspaskich protiv Litve (CE:ECHR:2016:1220JUD001473708, t. 98.), koje je Sud naveo u presudi Junqueras Vies.
(
17
)	Presuda Junqueras Vies (t. 84. i navedena sudska praksa)
(
18
)	Vidjeti moje mišljenje u predmetu Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:958, t. 5.).
(
19
)	Presuda ESLJP‑a od 20. prosinca 2016., Uspaskich protiv Litve, CE:ECHR:2016:1220JUD001473708, t. 91.
(
20
)	Vidjeti osobito presude od 17. siječnja 2013., Gollnisch/Parlament (T‑346/11 i T‑347/11, EU:T:2013:23, t. 60.); od 8. studenoga 2018., Troszczynski/Parlament (T‑550/17, EU:T:2018:754, t. 44.); od 1. prosinca 2021., Jalkh/Parlament (T‑230/21, EU:T:2021:848, t. 24.) i od 26. lipnja 2024., Fest/Parlament (T‑305/23, EU:T:2024:422, t. 24.).
(
21
)	Opći sud kvalificira odluke o ukidanju imuniteta kao „odluke političke prirode”. U tom pogledu iz Izvješća o opsegu i ukidanju parlamentarnih imuniteta koje je Venecijanska komisija donijela na svojem 98. plenarnom zasjedanju (Venecija, 21. – 22. ožujka 2014.) (u daljnjem tekstu: izvješće Venecijanske komisije) proizlazi da ta kvalifikacija odgovara kvalifikaciji utvrđenoj u određenim nacionalnim pravima (točka 135. izvješća Venecijanske komisije). Neovisno o izrazu kojim se opisuje priroda te odluke, najvažnija je široka diskrecijska ovlast Parlamenta tijekom njezina donošenja.
(
22
)	Presuda od 17. rujna 2020., Troszczynski/Parlament (C‑12/19 P, EU:C:2020:725, t. 25.)
(
23
)	Vidjeti u tom smislu rješenje potpredsjednika Suda od 24. svibnja 2022., Puigdemont i Casamajó i dr./Parlament i Španjolska (C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413, t. 193. i 194.).
(
24
)	Presuda od 1. veljače 2024., Scania i dr./Komisija (C‑251/22 P, EU:C:2024:103, t. 70. i navedena sudska praksa)
(
25
)	Druga rečenica točke 8. Obavijesti br. 11/2019 nije relevantna s obzirom na problematiku na koju se odnosi prvi dio trećeg žalbenog razloga. Suprotno tomu, relevantna je za analizu drugog dijela tog žalbenog razloga te je navedena u sljedećem odjeljku.
(
26
)	Presuda od 22. prosinca 2022., Parlament/Moi (C‑246/21 P, EU:C:2022:1026, t. 35. i navedena sudska praksa)
(
27
)	Vidjeti točku 60. ovog mišljenja.
(
28
)	Presuda od 7. ožujka 2024., Nevinnomysskiy Azot i NAKAzot/Komisija (C‑725/22 P, EU:C:2024:217, t. 94. i navedena sudska praksa)
(
29
)	Presuda od 12. prosinca 2024., DD/FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, t. 34. i navedena sudska praksa)
(
30
)	Presuda od 12. prosinca 2024., DD/FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, t. 35. i navedena sudska praksa)
(
31
)	Presuda od 11. prosinca 2019., Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon (C‑332/18 P, EU:C:2019:1065, t. 149. i navedena sudska praksa)
(
32
)	Vidjeti presudu od 16. rujna 2020., BP/FRA (C‑669/19 P, EU:C:2020:713, t. 41. i navedena sudska praksa).
(
33
)	Vidjeti presudu od 16. rujna 2020., BP/FRA (C‑669/19 P, EU:C:2020:713, t. 41. i navedena sudska praksa)
(
34
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 3. ožujka 2022., WV/SEAE (C‑162/20 P, EU:C:2022:153, t. 67. do 69. i navedena sudska praksa).
(
35
)	Presuda od 9. studenoga 2017., TV2/Danmark/Komisija (C‑649/15 P, EU:C:2017:835, t. 61. i navedena sudska praksa)
(
36
)	Vidjeti točku 54. ovog mišljenja.
(
37
)	Presuda od 9. rujna 2003., Kik/OHIM (C‑361/01 P, EU:C:2003:434, t. 101.)
(
38
)	Vidjeti točku 194. izvješća Venecijanske komisije.
(
39
)	Koji se temelji na povredi imuniteta iz članka 343. UFEU‑a i članka 9. Protokola br. 7, u vezi s člankom 6., člankom 39. stavkom 2. i člankom 45. Povelje te člankom 5. stavkom 2. Poslovnika.
(
40
)	Koji se temelji na povredi načelâ dobre uprave i jednakog postupanja.
(
41
)	Devet prigovora iz prvog dijela prethodi uvodni prigovor koji se odnosi na povredu temeljnih prava žaliteljâ. Budući da se na to pitanje odnosi četvrti prigovor, nije ga potrebno smatrati zasebnim prigovorom te ću ga stoga ispitati u okviru četvrtog prigovora.
(
42
)	Vidjeti točku 116. ovog mišljenja.
(
43
)	Vidjeti točku 43. ovog mišljenja.
(
44
)	Vidjeti točke 162., 188. i 190. izvješća Venecijanske komisije.
(
45
)	Presuda od 27. travnja 2023., Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro i dr./Komisija (C‑549/21 P, EU:C:2023:340, t. 80. i navedena sudska praksa)
(
46
)	Presuda Junqueras Vies, t. 78.
(
47
)	Presuda Junqueras Vies, t. 80.
(
48
)	Presuda Junqueras Vies, t. 79.
(
49
)	Presuda od 10. srpnja 1986., Wybot (149/85, EU:C:1986:310, t. 27.)
(
50
)	Vidjeti bilješku 41. ovog mišljenja.
(
51
)	Okvirna odluka Vijeća od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83. i ispravak SL 2013., L 222, str. 14.)
(
52
)	Vidjeti točku 125. ovog mišljenja.
(
53
)	Vidjeti točku 168. izvješća Venecijanske komisije.
(
54
)	Presuda od 28. rujna 2023., Changmao Biochemical Engineering/Komisija (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, t. 185. i navedena sudska praksa)
(
55
)	Presuda od 4. listopada 2024., Mylan IRE Healthcare/Komisija (C‑237/22 P, EU:C:2024:850, t. 84. i navedena sudska praksa)
(
56
)	Točke 339. do 365. tužbe za poništenje
(
57
)	Vidjeti točke 143. i 144. ovog mišljenja.
(
58
)	Vidjeti sljedeći odjeljak ovog mišljenja.
(
59
)	Vidjeti točke 138. i 145. ovog mišljenja.
(
60
)	Rješenje od 22. prosinca 2022., Jalkh/Parlament (C‑82/22 P, EU:C:2022:1039, t. 38.)
(
61
)	Vidjeti u tom pogledu presudu od 12. prosinca 2024., DD/FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, t. 35. i navedena sudska praksa).
(
62
)	Vidjeti točku 128. ovog mišljenja.
(
63
)	Vidjeti u tom pogledu dio IV. odjeljak C ovog mišljenja, konkretno točke 43. do 45.
(
64
)	Vidjeti dio IV. odjeljak E pododjeljak 1. ovog mišljenja.
(
65
)	Vidjeti dio IV. odjeljak C ovog mišljenja, konkretno točke 43. do 45.
(
66
)	Presuda od 22. prosinca 2022., Parlament/Moi (C‑246/21 P, EU:C:2022:1026, t. 34. i navedena sudska praksa)
(
67
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 27. travnja 2023., Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro i dr./Komisija (C‑549/21 P, EU:C:2023:340, t. 80. i navedena sudska praksa).
(
68
)	Vidjeti točku 126. ovog mišljenja.
(
69
)	Vidjeti točku 203. ovog mišljenja.
(
70
)	Vidjeti dio IV. odjeljak D pododjeljak 4. ovog mišljenja.