62021CC0832
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
JEANA RICHARDA DE LA TOURA
od 23. ožujka 2023. (
1
)
Predmet C‑832/21
Beverage City & Lifestyle GmbH,
MJ,
Beverage City Polska sp. z o.o.,
FE
protiv
Advance Magazine Publishers Inc.
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Visoki zemaljski sud u Düsseldorfu, Njemačka))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Posebne nadležnosti – Članak 8. točka 1. – Postojanje više tuženika – Žig Europske unije – Uredba (EU) 2017/1001 – Članci 122. i 125. – Međunarodna nadležnost za povrede i valjanost – Tužba zbog povrede žiga Europske unije usmjerena protiv više tuženika s domicilom u različitim državama članicama – Nadležnost suda prema domicilu direktora tuženog društva – Nadležnost suda pred kojim se vodi postupak u odnosu na sutuženike s domicilom izvan države članice u kojoj se vodi postupak – Zahtjevi koji su tako usko povezani da ih je brže za saslušati i o njima odlučiti zajedno – Pojam ‚toliko bliska veza’ – Odnos između dobavljača i njegova klijenta”
I. Uvod
1.
Zahtjev za prethodnu odluku Oberlandesgerichta Düsseldorf (Visoki zemaljski sud u Düsseldorfu, Njemačka) odnosi se na tumačenje članka 8. točke 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 (
2
) koju treba tumačiti u vezi s člankom 122. Uredbe (EU) 2017/1001 (
3
).
2.
Taj je zahtjev upućen u okviru spora između nositelja žiga Europske unije sa sjedištem u Sjedinjenim Američkim Državama, s jedne strane, te distributera i njegova dobavljača proizvodâ koji imaju domicil u Njemačkoj i Poljskoj, u vezi s njihovom navodnom povredom tog žiga.
3.
U posebnom kontekstu te tužbe koja podliježe vlastitim kriterijima za sudsku nadležnost, Sud je pozvan dopuniti svoju sudsku praksu o pretpostavkama za primjenu posebnog pravila predviđenog u članku 8. točki 1. Uredbe br. 1215/2012, na temelju kojeg se više tuženika s domicilom u različitim državama članicama može tužiti pred sudom domicila samo jednog od njih, iako su zahtjevi podneseni sudu koji je uputio zahtjev usmjereni protiv različitih društava i njihovih direktora, koji nisu tuženi samo u svojstvu njihova zakonskog zastupnika, nego i u osobnom svojstvu.
4.
Izložit ću razloge zbog kojih držim da nositelj žiga Europske unije koji se smatra žrtvom povređujućih radnji može pokrenuti postupak pred samo jednim sudom koji će biti nadležan za odlučivanje o svim tužbenim zahtjevima koji se odnose na radnje koje su počinili različiti počinitelji povrede i odnose se na iste proizvode, osobito u okviru isključivog ugovora o opskrbi, pod uvjetom da se prilikom podnošenja tužbe opravda uloga osnovnog tuženika u lancu povređujućih radnji.
II. Pravo Unije
A.
Uredba br. 1215/2012
5.
Članak 8. točka 1. Uredbe br. 1215/2012 predviđa:
„Osoba koja ima domicil u državi članici, može također biti tužena:
1.
ako je ona jedan od više tuženika, pred sudom mjesta u kojem jedan od njih ima domicil, ako su tužbeni zahtjevi međusobno tako usko povezani da ih je brže za saslušati i o njima odlučiti zajedno, kako bi se izbjegla opasnost od proturječnih sudskih odluka koje bi nastale u odvojenim.”
B.
Uredba o žigu
6.
Članak 1. Uredbe o žigu, naslovljen „Žig Europske unije”, određuje u svojem stavku 2.:
„Žig EU‑a ima jedinstveni karakter. Ima jednak učinak u cijeloj Uniji: ne smije se registrirati, ne smije se prenositi ili ne smije ga se odreći, ne smije biti predmetom odluke kojom se opozivaju prava nositelja žiga ili odluke kojom se žig proglašava ništavim i njegova se uporaba ne smije zabraniti, osim u odnosu na cijelu Uniju. To se načelo primjenjuje, osim ako je drukčije određeno u ovoj Uredbi.”
7.
Članak 17. Uredbe o žigu, naslovljen „Dopunska primjena nacionalnog zakonodavstva o povredi prava”, određuje:
„1.   Učinci žigova EU‑a uređuju se isključivo odredbama ove Uredbe. Učinci žigova EU‑a uređuju se isključivo odredbama ove Uredbe. U svakom drugom smislu, povreda žiga EU‑a uređuje se nacionalnim zakonodavstvom koje se odnosi na povredu nacionalnog žiga u skladu s odredbama poglavlja X. [osobito člancima 129. i 130.].
2.   Ova Uredba ne sprečava podnošenje tužbi u pogledu žiga EU‑a u okviru pravnih propisa država članica, osobito u vezi s građanskopravnom odgovornošću i nepoštenim tržišnim natjecanjem.
3.   Pravila postupanja koja će se primijeniti određuju se u skladu s odredbama poglavlja X.”
8.
Poglavlje X. Uredbe o žigu, naslovljeno „Nadležnosti i sudski postupci koji se odnose na žigove EU‑a”, obuhvaća članke 122. do 135. U skladu s člankom 125., naslovljenim „Međunarodna nadležnost”:
„1.   Podložno odredbama ove Uredbe kao i odredbama Uredbe [br. 1215/2012] koje se primjenjuju na temelju članka 122., postupci koji se odnose na tužbe i tužbene zahtjeve iz članka 124. [osobito tužbe zbog povrede] pokreću se pred sudovima države članice u kojoj tuženik ima domicil ili, ako nema domicil ni u jednoj državi članici, u državi članici u kojoj ima poslovni nastan.
[…]
5.   Postupci povodom tužbi i tužbenih zahtjeva iz članka 124., uz iznimku tužbi za utvrđivanje nepostojanja povrede žiga Europske unije, mogu se pokretati i pred sudovima države članice u kojoj je povreda počinjena ili u kojoj prijeti opasnost od povrede, ili u kojoj je poduzeta radnja iz članka 11. stavka 2.”
III. Činjenice u glavnom postupku i prethodno pitanje
9.
Društvo Advance Magazine Publishers, Inc. nositelj je većeg broja žigova Europske unije koji sadržavaju verbalni element „Vogue” i za koje ističe da je riječ o poznatim žigovima.
10.
Beverage City Polska sp. z o.o. je društvo poljskog prava sa sjedištem u Krakovu (Poljska), čiji direktor, osoba FE, ima domicil u istom gradu. Proizvodi energetsko piće pod nazivom „Diamant Vogue” i također osigurava njegovu promidžbu i distribuciju.
11.
Beverage City & Lifestyle GmbH je društvo njemačkog prava sa sjedištem u Schorfheideu u saveznoj zemlji Brandenburg (Njemačka). Njegov direktor, osoba MJ, ima domicil u saveznoj zemlji Sjeverna Rajna‑Vestfalija (Njemačka). To je društvo bilo povezano s društvom Beverage City Polska na temelju ugovora o isključivoj distribuciji za Njemačku i od njega je u Poljskoj kupovalo odgovarajuće označeno energetsko piće. Ta dva društva nisu povezana pripadnošću istom koncernu unatoč sličnosti svojih naziva.
12.
Budući da se smatrao žrtvom radnji kojima se povređuju njegovi žigovi, tužitelj je podnio (
4
) protiv tih društava i njihovih direktora pred sudom za žigove Europske unije, nadležnim za saveznu zemlju Sjeverna Rajna‑Vestfalija, Landgerichtom Düsseldorf (Zemaljski sud u Düsseldorfu), tužbu za prestanak povrede na cijelom području Unije kao i za pružanje informacija, financijskih izvještaja i utvrđenje obveze na naknadu štete. Slijedom navedenog, ti su spojeni tužbeni zahtjevi bili ograničeni na radnje u Njemačkoj.
13.
Društvo Beverage City Polska i njegov direktor, osoba FE, osporavaju (
5
) u žalbi pred Oberlandesgerichtom Düsseldorf (Viši zemaljski sud u Düsseldorfu) odluku Landgerichta Düsseldorf (Zemaljski sud u Düsseldorfu), koji je, prije prihvaćanja tužiteljevih tužbenih zahtjeva, zasnovao svoju međunarodnu nadležnost u odnosu na njih na članku 8. točki 1. Uredbe br. 1215/2012, pozvavši se na načela utvrđena u presudi od 27. rujna 2017., Nintendo (
6
).
14.
Pred sudom koji je uputio zahtjev tvrde da su djelovali i robu svojim klijentima isporučivali isključivo u Poljskoj. Presuda Nintendo ne može se primijeniti na njihovu situaciju zbog razloga što ne postoji relevantna veza između njih i društva Beverage City & Lifestyle kao i njegova direktora.
15.
Sud koji je uputio zahtjev naglašava, s jedne strane, da se međunarodna nadležnost Landgerichta Düsseldorf (Zemaljski sud u Düsseldorfu) zasniva, na temelju članka 125. stavku 1. Uredbe o žigu, na mjestu u kojem je domicil direktora njemačkog društva, kojeg kvalificira kao osnovnog tuženika (
7
).
16.
S druge strane, glede sutuženikâ s domicilom u Poljskoj, rješenje iz presude Nintendo počiva na činjenici da su u predmetu povodom kojeg je ta presuda donesena tuženici bili povezani pripadnošću istoj grupi društava, što ovdje nije slučaj. Naime, između društava Beverage City & Lifestyle i Beverage City Polska postoji samo odnos isporuke. Budući da su direktori tih društava tuženi kao odnosni zastupnici tih pravnih osoba, ne postoji, dakle, odnos između osnovnog tuženika i tuženikâ s domicilom u Poljskoj. Postavlja se, stoga, pitanje je li dovoljna činjenična povezanost u obliku opskrbnog lanca.
17.
Sud koji je uputio zahtjev smatra, usto, da u obzir valja uzeti činjenicu da se spor odnosi na iste žigove i proizvode kojima se čini povreda, tako da, ako se postupci vode pred različitim sudovima, postoji opasnost od proturječnih sudskih odluka u slučaju razlike u ocjeni distribucije kao povređujuće radnje. Također smatra da bi se takva opasnost mogla utvrditi ako se isti proizvodi koji se distribuiraju u Uniji, kupe od treće strane. Taj sud naglašava, također, da pretpostavke za primjenu članka 8. točke 1. Uredbe br. 1215/2012 ne smiju lišiti biti pravilo o nadležnosti utvrđeno u članku 125. Uredbe o žigu.
18.
U tim je okolnostima Oberlandesgericht Düsseldorf (Visoki zemaljski sud u Düsseldorfu) odlučio prekinuti postupak i uputiti sljedeće prethodno pitanje:
„Postoji li između tužbi ‚toliko bliska veza’ da se one smatraju povezanima na način da postoji interes da se postupci odvijaju zajedno i da bude donesena jedna sudska odluka kako bi se izbjegla opasnost od proturječnih sudskih odluka, u smislu članka 8. točke 1. Uredbe 1215/2012, ako se u slučaju tužbe podnesene povodom povrede žiga Europske unije povezanost sastoji u tome da je tuženik sa sjedištem u jednoj državi članici (u ovom predmetu: Poljska) proizvodima kojima se povređuje žig Europske unije opskrbljivao tuženika sa sjedištem u drugoj državi članici (u ovom predmetu: Njemačka), čiji je zakonski zastupnik, koji je također optužen za povredu, osnovni tuženik, ako stranke međusobno povezuje samo čisti odnos opskrbe i, osim toga, nema druge pravne ili činjenične povezanosti?”
19.
Tužitelj, društvo Beverage City Polska i osoba FE, poljska i portugalska vlada te Europska komisija podnijeli su pisana očitovanja. Na raspravi koja se održala 12. siječnja 2023. društva Beverage City & Lifestyle i Beverage City Polska, tužitelj i Komisija podnijeli su svoja usmena očitovanja te su usmeno odgovorili na pitanja koja je postavio Sud.
IV. Analiza
20.
Svojim jedinim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev nastoji doznati, u biti, može li se članak 8. točka 1. Uredbe br. 1215/2012, u vezi s člankom 122. Uredbe o žigu, tumačiti na način da se više tuženika s domicilom u različitim državama članicama može tužiti pred sudom domicila jednog od njih, kojemu je, u okviru tužbe zbog povrede, tužbene zahtjeve protiv njih podnio nositelj žiga Europske unije, kada se tuženicima stavlja na teret činjenično istovjetna povreda tog žiga počinjena svakom od njihovih radnji u okviru opskrbnog lanca.
21.
U području tužbi zbog povrede koje se odnose na prava intelektualnog vlasništva, sudska praksa Suda već pruža korisna mjerila. S tim u vezi treba podsjetiti na to da tumačenje Suda glede odredbi Uredbe (EZ) br. 44/2001 (
8
) vrijedi također za odredbe Uredbe br. 1215/2012 koje se mogu okvalificirati kao „istovjetne” (
9
). Isto vrijedi u pogledu Uredbe (EZ) br. 207/2009 (
10
) koja je sa svojim izmjenama kodificirana Uredbom o žigu (
11
).
22.
U glavnom postupku sudu koji je uputio zahtjev podnesena je u svojstvu suda za žig Europske unije tužba zbog povrede takvih žigova usmjerena protiv prodavatelja proizvoda u Njemačkoj kojima se navodno čini povreda, društva Beverage City & Lifestyle sa sjedištem u Njemačkoj, i protiv proizvođača, društva Beverage City Polska sa sjedištem u Poljskoj, kao i njihovih odnosnih direktora.
23.
Slijedom navedenog, pitanje tog suda koje se odnosi na njegovu međunarodnu nadležnost u odnosu na ovog potonjeg tuženika i njegova direktora, uređena je člancima 122., 124., 125. i 126. Uredbe o žigu.
24.
Te odredbe imaju narav lex specialisa u odnosu na pravila utvrđena Uredbom br. 1215/2012 (
12
).
25.
Tako sudovi za žig Europske unije imaju u skladu s člankom 124. točkom (a) Uredbe isključivu nadležnost za povrede.
26.
U slučaju tužbi zbog povrede, članak 125. stavak 1. Uredbe o žigu predviđa međunarodnu nadležnost suda države članice u kojoj tuženik ima domicil (
13
).
27.
To nije jedina osnova nadležnosti koja je predviđena Uredbom o žigu. Sud države članice u
kojoj je povreda počinjena može također biti nadležan u skladu s člankom 125. stavkom 5. Uredbe o žigu (
14
).
28.
U tom pogledu treba naglasiti da zbog tog posebnog pravila članak 122. stavak 2. točka (a) Uredbe o žigu izrijekom isključuje primjenu članka 7. stavka 2. Uredbe br. 1215/2012 koji predviđa kriterij za posebnu nadležnost u stvarima povezanim s deliktima ili kvazideliktima (
15
).
29.
S druge strane, niti jedna posebna odredba Uredbe o žigu ne zabranjuje primjenu članka 8. Uredbe br. 1215/2012 (
16
) koji u točki 1. predviđa pravilo o izvedenoj nadležnosti u slučaju većeg broja tuženika s domicilom u različitim državama članicama. Njih se na temelju te odredbe može tužiti pred sudom mjesta u kojem jedan od njih ima domicil (
17
). On se može, kao u glavnom postupku, ponekad označiti kao osnovni tuženik (
18
).
30.
Kao i pred svakim drugim sudom države članice, ta mogućnost otvorena tužitelju podliježe uvjetu utvrđenom u članku 8. točki 1. Uredbe br. 1215/2012, to jest da su „tužbeni zahtjevi međusobno tako usko povezani da ih je brže za saslušati i o njima odlučiti zajedno, kako bi se izbjegla opasnost od proturječnih sudskih odluka koje bi nastale u odvojenim postupcima”.
31.
Taj zahtjev, uveden prvi put u članku 6. točki 1. Uredbe br. 44/2001, potječe iz odluke koju je Sud donio u svojoj presudi od 27. rujna 1988., Kalfelis (
19
). On doprinosi provedbi jednog od glavnih ciljeva te uredbe pojačanog u Uredbi br. 1215/2012 (
20
) u vidu osiguranja dobrog protoka sudskih odluka unutar Unije. Taj cilj nalaže da se izbjegavaju usporedni postupci (
21
).
32.
Budući da to pravilo o nadležnosti odstupa od općeg pravila zasnovanog na tuženikovu domicilu, Sud je presudio da njegovo tumačenje ne smije prekoračiti granice slučajeva koji su izrijekom predviđeni tim uredbama (
22
).
33.
Sud je naglasio da je na sudu koji je uputio zahtjev da na temelju zadanog cilja u vidu izbjegavanja proturječnih odluka ocijeni povezanost među tužbenim zahtjevima (
23
). U tom je pogledu pojasnio da su proturječne različite odluke koje se odnose na „istu činjeničnu i pravnu situaciju” (
24
).
A.
Pojam „ista pravna situacija”
34.
Primjećujem da sud koji je uputio zahtjev ne izražava dvojbu o tom pitanju. Međutim, smatram da njegov zahtjev za prethodnu odluku predstavlja priliku da se pojasni doseg presude Nintendo (
25
) o kojemu stranke raspravljaju u svojim pisanim očitovanjima.
35.
Naime, u presudi Nintendo, čiji je predmet bila tužba zbog povrede dizajna Zajednice, Sud je kao kriterij za postojanje iste pravne situacije prihvatio kriterij priznavanja isključivog prava korištenja takvih dizajna na temelju Uredbe br. 6/2002. Budući da to isključivo pravo proizvodi iste učinke na području Unije, irelevantna je okolnost da nacionalni sud primjenjuje nacionalno pravo radi donošenja određenih odluka (
26
).
36.
U presudi Nintendo Sud je također naglasio razliku u pristupu u odnosu na onaj prihvaćen u području patenata u njegovoj presudi od 13. srpnja 2006., Roche Nederland i dr. (
27
), u kojoj je presudio da razlika u pravnim osnovama zahtjeva ne utječe na ocjenu opasnosti od proturječnih odluka (
28
).
37.
Slijedom navedenog, s obzirom na okolnosti glavnog postupka, čini mi se svrsishodnim da Sud pojasni da zbog usklađenosti odredaba članka 19. Uredbe br. 6/2002, na kojima se zasniva presuda Nintendo, s onima iz članka 9. Uredbe o žigu koje se odnose na prava nositelja žiga Europske unije, treba prihvatiti analizu po analogiji.
38.
Konkretno, obveza nadležnog suda da primijeni nacionalno pravo, kako je to predviđeno u člancima 129. i 130. Uredbe o žigu Europske unije (
29
), kao i u člancima 88. i 89. Uredbe 6/2002, nije prepreka utvrđenju postojanja iste pravne situacije zbog sljedećih razloga:
–
u stavcima 1. i 2. tog članka 9. Uredbe o žigu utvrđeno je isključivo pravo dodijeljeno nositelju žiga Europske unije na temelju njegove registracije kao i pravo zabraniti svakoj trećoj strani da se njime koristi bez njegove suglasnosti, što su prava koja taj nositelj nastoji zaštititi tužbom zbog povrede, i
–
takav žig ima iste učinke u cijeloj Uniji na temelju članka 1. stavka 2. Uredbe o žigu.
B.
Pojam „ista činjenična situacija”
39.
Sud koji je uputio zahtjev ističe činjenicu da između društava Beverage City & Lifestyle i Beverage City Polska postoji samo odnos isporuke i da, za razliku od društava u predmetu povodom kojeg je donesena presuda Nintendo, ta dva tužena društva ne pripadaju istoj grupi.
40.
Iako on naglašava, usto, u razlozima svojeg zahtjeva za prethodnu odluku da ne postoji odnos između tuženikâ s domicilom u Poljskoj i osnovnog tuženika (direktora društva Beverage City & Lifestyle s domicilom u Njemačkoj), on, ipak, pojašnjava u svojem pitanju da je taj direktor „također optužen za povredu”.
41.
Budući da bi sud koji je uputio zahtjev želio, u biti, doznati je li u tim okolnostima postojanje opskrbnog lanca dostatan kriterij kako bi primijenio članak 8. točku 1. Uredbe br. 1215/2012, Sud je pozvan dopuniti svoje tumačenje pojma „ista činjenična situacija”.
42.
Čini mi se da se neki elementi ocjene mogu izvesti iz sudske prakse Suda.
43.
Naime, u području autorskog prava Sud je u presudi od 1. prosinca 2011., Painer (
30
), presudio da za ocjenu opasnosti od proturječnih odluka ako se o tužbenim zahtjevima zasebno presudi „može biti relevantna činjenica jesu li tuženici kojima nositelj autorskog prava stavlja na teret činjenično istovjetne povrede svojeg prava djelovali neovisno” (
31
).
44.
U području patenata Sud je u presudi Solvay (
32
), presudio da radi ocjene postojanja povezanosti među različitim zahtjevima iznesenim pred njega nacionalni sud mora osobito uzeti u obzir to da su većem broju društava sa sjedištem u različitim državama članicama stavljene na teret, svakom zasebno, iste povređujuće radnje u pogledu istih proizvoda.
45.
U području dizajna Zajednice Sud je u presudi Nintendo istaknuo ponajprije da „tužitelj u glavnom postupku pripisuje slične odnosno istovjetne radnje kojima se povređuju [isti] zaštićeni dizajni i koji se odnose na istovjetne navodno krivotvorene proizvode, koje je proizvelo društvo majka koje ih prodaje za vlastiti račun u određenim državama članicama i također ih prodaje svojem društvu kćeri kako bi ih ono prodavalo u drugim državama članicama” (
33
).
46.
Potom je Sud podsjetio na to da je „već smatrao da slučaj u kojem su tužena društva koja pripadaju istoj grupaciji postupala isto ili slično, sukladno zajedničkoj politici koju je razvilo samo jedno od njih, treba smatrati jednakom činjeničnom situacijom (vidjeti osobito presudu od 13. srpnja 2006., Roche Nederland i dr., C‑539/03, EU:C:2006:458, t. 34.)” (
34
).
47.
Naposljetku, on je iz toga zaključio da „postojanje iste činjenične situacije mora u takvim okolnostima […] obuhvatiti sva djelovanja različitih tuženika, uključujući isporuke koje je izvršilo društvo majka za vlastiti račun, a ne ograničiti se na njihove određene aspekte ili elemente” (
35
).
48.
Smatram da iz toga proizlazi, posebno zbog općenitog izričaja tog razloga koji treba usporediti s onim iz točka 67. iste presude (
36
), da se provjere nacionalnog suda moraju ponajprije odnositi na odnos koji postoji među svim činjenicama počinjene povrede, umjesto na organizacijske ili kapitalne veze između društava o kojima je riječ, a koje poljska vlada i tuženici s domicilom u Poljskoj smatraju ključnim.
49.
Naime, kako bi ispunio cilj u vidu izbjegavanja donošenja proturječnih odluka, koji je zadan člankom 8. točkom 1. Uredbe br. 1215/2012, i to osobito u području žiga Europske unije koji ima iste učinke u cijeloj Uniji, čini mi se opravdanim da se kao prvi kriterij prihvati kriterij zajedničkog korištenja znaka istovjetnog ili sličnog tom zaštićenom žigu koje obilježava navodnu povredu (
37
). Tako se ističe izvor povrede ranijeg prava kojoj su tuženici doprinijeli različitim radnjama.
50.
U tom pogledu nije bitno da su radnje istovjetne, poput, primjerice, okolnosti da jedan od tuženika iste proizvode kojima se čini povreda prodaje drugom koji ih preprodaje (
38
). Kao i Komisija i portugalska vlada, mislim da se također može tvrditi, kako bi se dokazala ista činjenična situacija, da postoji lanac povređujućih radnji koji obuhvaća različite činjenice, od proizvodnje do stavljanja na tržište proizvoda kojima se čini povreda, uz pomoć posrednika ili bez nje.
51.
Osim toga, čini mi se da se druga dva argumenta u prilog pretpostavci, prema kojoj nepostojanje organizacijskih veza između tuženih društava ne smije biti prepreka objedinjavanju tužbenih zahtjeva pred samo jednim sudom, mogu izvesti iz presude Nintendo.
52.
Kao prvo, smatram da se mora naglasiti da je u toj presudi Sud morao odgovoriti na pitanje, može li se nadležnost suda koji je uputio zahtjev odnositi na isporuke koje je izvršilo samo jedno društvo (
39
).
53.
Kao drugo, glede kriterija usklađenog djelovanja koji se prema stajalištu poljske vlade mora primijeniti, ako ga, naime, Sud, istakne s obzirom na konkretan slučaj, nije razvidno da je on bio prihvaćen kao posebna pretpostavka.
54.
Suprotno bi rješenje, s jedne strane, dovelo do ograničenja poštovanja ciljeva Uredbe o žigu, to jest:
–
prema uvodnoj izjavi 4., osigurati u okviru ujednačavanja prava Unije u području žigova Europske unije jedinstvenu zaštitu njihovih učinaka u svim državama članicama, i
–
prema njezinim uvodnim izjavama 31. do 33., izbjegavati proturječne odluke sudova kao i narušavanje jedinstvenog karaktera tih žigova putem odluka sudova za žig Europske unije koje „imaju učinak na i pokrivaju čitavo područje Unije” (
40
).
55.
S druge strane, ono bi omogućilo zaobilaženje posebnih i kogentnih pravila Uredbe o žigu. No, ističem, prvo, da je u uvodnoj izjavi 33. te uredbe zakonodavac Unije obuhvatio postupke u koje su uključene iste stranke i koji se vode u istoj državi članici. Pojašnjeno je da „kada se postupci vode u različitim državama članicama, odredbe donesene po uzoru na pravila o lis pendens i povezanim postupcima iz prethodno spomenute Uredbe [br. 1215/2012] čine [se] primjerenima” (
41
).
56.
Drugo, Sud je već uzeo u obzir posebnost sporova o žigovnom pravu kada je protumačio pojam „države članice u kojoj je povreda počinjena ili prijeti opasnost od povrede” (
42
).
57.
Isto tako, u presudi od 18. svibnja 2017. Hummel Holding (
43
) Sud je odlučio da pojam „poslovni nastan” prihvaćen u Uredbi br. 207/2009 nije nužno istovjetan onom koji je prihvaćen za Uredbu br. 44/2001 zbog razloga što ciljevi tih uredbi nisu isti. Čini mi se da se takva analitička metoda može primijeniti na Uredbu br. 1215/2012 i Uredbu o žigu.
58.
Treće, odabir autonomnog tumačenja radi djelotvorne zaštite jedinstvenog karaktera žiga Europske unije u slučaju povrede, koje bi išlo u smjeru razvoja sudske prakse Suda, od presude 27. rujna 1988., Kalfelis (
44
), do presude Nintendo (
45
), mogao bi se usporediti s onim koji je naveo Sud kako bi utvrdio rješenja prilagođena određenim okolnostima u području radnji u okviru tržišnog natjecanja (
46
). Naime, taj odabir slijedi istu logiku kojom se nastoji dati prednost sankcioniranju nezakonitih poslovnih praksi i obeštećenju gospodarskih subjekata koji su njihove žrtve, tako da se zajamči dobro sudovanje (
47
).
59.
Međutim, čini mi se da u tom kontekstu također ima primarnu važnost odvagnuti posebnost tih pravila o nadležnosti sa zahtjevima koji se obično navode u području međunarodne nadležnosti i na koje su se s pravom pozvali poljska vlada i tuženici s domicilom u Poljskoj, to jest s olakšanim korištenjem pravima obrane kao i predvidljivošću pravila o nadležnosti (
48
).
60.
To je razlog zbog kojega bi, kao što to Komisija predlaže, valjalo obratiti posebnu pozornost na narav ugovornih odnosa koji postoje između klijenta i dobavljača. Ona može ne samo učvrstiti postojanje povezanosti između tužiteljevih tužbenih zahtjeva u vezi s povredom nego i otkriti potpunu predvidljivost obveze da se odgovori na navode o povređujućim radnjama koje imaju isti izvor (
49
).
61.
Smatram da je to očito slučaj s istim ili sličnim korištenjem (
50
) žiga Europske unije koji ima učinke u cijeloj Uniji u okviru ugovora o isključivoj opskrbi na tržištu druge države članice.
62.
U ovom slučaju ističem, kao i Komisija, da je sud koji je uputio zahtjev utvrdio da su tužena društva sa sjedištem u Njemačkoj i Poljskoj bila povezana isključivim karakterom opskrbe u prvonavedenoj državi članici. Ta društva nisu mogla ne znati za opasnost da se takva činjenična situacija okvalificira kao istovjetna kako bi se opravdala nadležnost samo jednog suda za odlučivanje o tužbenim zahtjevima usmjerenima protiv svih počiniteljâ iste navodne povrede.
63.
Usto, kako iz sadržaja spisa dostavljenog Sudu tako i iz odgovora stranaka u glavnom postupku na njegova pitanja na raspravi proizlazi da se može smatrati da se uska međusobna suradnja društava očituje također i u radu dviju internetskih stranica (
51
) čije domene pripadaju samo jednom od sutuženika i putem kojih se sporni proizvodi prodaju međusobnim preusmjeravanjem na tim stranicama.
64.
Stoga predlažem Sudu da zaključi da utvrđenje suda o tome da su tužbeni zahtjevi koji su mu podneseni usmjereni protiv različitih dionika od kojih je svaki doprinio istoj povredi žiga Europske unije u okviru lanca povređujućih radnji može biti dovoljno da opravda njegovu nadležnost u odnosu na sutuženike na temelju članka 8. točke 1. Uredbe br. 1215/2012.
65.
Posljedično, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, na sudu koji je uputio zahtjev će biti da ocijeni različita činjenična pitanja koja je društvo tužitelj iznijelo (
52
). Ovom bi se prilikom moglo naglasiti, s jedne strane, da se u stadiju provjere nadležnosti ona ne smije odnositi na meritum predmeta ili se smije odnositi na njega na vrlo ograničen način.
66.
S druge strane, sud pred kojim se vodi postupak mora osigurati da primjena članka 8. točke 1. Uredbe br. 1215/2012 ne omogući tužitelju da podnese tužbeni zahtjev usmjeren protiv više tuženika samo s ciljem uskraćivanja jednom od tih tuženika nadležnosti suda države članice u kojoj ima domicil (
53
).
67.
U tom pogledu smatram da prethodno pitanje koje je postavio sud koji je uputio zahtjev, kako je formulirano (
54
), nudi Sudu priliku da dopuni svoj odgovor pojašnjenjima o osnovnom tuženiku.
C.
Pojašnjenja o osnovnom tuženiku
68.
Posljedice proširenja nadležnosti suda pred kojim se vodi postupak na druge tuženike, a koja je predviđena člankom 8. točkom 1. Uredbe br. 1215/2012, navode me da naglasim da bi se, zato što služe za ograničenje opasnosti od zlouporabe sudske nadležnosti, provjere o uskoj vezi među tužbenim zahtjevima trebale obvezno odnositi prije svega na tužbene zahtjeve usmjerene protiv osnovnog tuženika.
69.
Doduše, budući da pretpostavke o odabiru osnovnog tuženika nisu predviđene u toj uredbi (
55
), Sud je presudio da je radi isključenja pretpostavke prema kojoj bi tužitelj mogao podnijeti tužbeni zahtjev protiv više tuženika samo s ciljem uskraćivanja jednom od njih nadležnosti suda države članice u kojoj ima domicil dovoljno da postoji bliska veza među tužbenim zahtjevima podnesenima protiv svakog od tuženika (
56
).
70.
Međutim, Sud je također presudio da unatoč povlačenju tužbe od strane tužitelja samo u odnosu na jednog od više tuženika koji ima domicil u državi članici u kojoj se nalazi sud pred kojim se vodi postupak, on ostaje nadležan u pogledu drugih tuženika, osim ako nije utvrđeno postojanje tajnog dogovora između tužitelja i navedenog tuženika s ciljem umjetnog stvaranja ili održavanja uvjeta primjene članka 6. točke 1. Uredbe br. 44/2001 na dan podnošenja te tužbe (
57
).
71.
Neovisno o tim posebnim okolnostima, smatram da okolnosti glavnog postupka dočaravaju interes za pažljivim ispitivanjem tužbenih zahtjeva podnesenih protiv osnovnog tuženika i onih usmjerenih protiv sutuženikâ jer su pukim tužiteljevim odabirom oni lišeni (
58
) načelnog pravila o međunarodnoj nadležnosti povezanog s njihovim domicilom i jer oni osporavaju sâmo postojanje veza između sebe i osnovnog tuženika (
59
).
72.
U konkretnom slučaju, iako međunarodna nadležnost suda koji je uputio zahtjev u Njemačkoj ne predstavlja poteškoće kako zbog mjesta u saveznoj zemlji u kojem je sjedište njemačkog društva koje distribuira proizvode u toj državi članici tako i domicila njegova direktora, osnovnog tuženika, u drugoj saveznoj zemlji (
60
), posebnu pažnju zaslužuje činjenica da je ta osoba tužena u osobnom svojstvu, a ne u svojstvu zakonskog zastupnika tog društva. Naime, jedino se na tom odabiru zasniva međunarodna i teritorijalna nadležnost suda koji je uputio zahtjev.
73.
Očito se ne radi o bavljenju primjenom pravila kojima je ustrojena teritorijalna nadležnost ili objedinjavanje sporova (
61
) koji nisu obuhvaćeni niti Uredbom o žigu (
62
) niti Uredbom br. 1215/2012, nego o isticanju da bi se ipak sud pred kojim se vodi postupak morao uvjeriti da tužbeni zahtjevi usmjereni protiv osnovnog tuženika počivaju na uvjerljivim razmatranjima (
63
).
74.
Primjera radi (
64
) može se istaknuti da je glede zakonskog zastupnika društva sa sjedištem u Njemačkoj i domicilom unutar područja nadležnosti suda koji je uputio zahtjev, taj sud pojasnio u glavnom postupku, i to samo u prethodnom pitanju, da je on „također optužen za povredu”.
75.
Smatram da se na temelju tog bitnog činjeničnog elementa može opravdati to da je od podnošenja tužbenog zahtjeva on bio dovoljno potkrijepljen glede uloge zakonskog zastupnika tuženog društva jer treća strana neuobičajeno traži utvrđivanje
osobne odgovornosti
tog zakonskog zastupnika u okviru tužbe kako za prestanak i zabranu povrede prava o kojemu je riječ tako i za naknadu štete (
65
).
76.
Ako takva pojašnjenja ne postoje, smatram da bi bilo opravdano upitati se o pretpostavkama pod kojima se dobrim sudovanjem opravdava to da se nadležnost suda države članice zasnovana na mjestu osobnog domicila direktora društva proširi na tužbene zahtjeve usmjerene protiv drugog društva i njegova direktora, tuženog kako u svojstvu zakonskog zastupnika tako i u osobnom svojstvu, a koji imaju domicil u drugoj državi članici.
77.
Čini mi se da u takvim postupcima čiji je predmet povreda jedinstvenog žiga Europske unije postoji u praksi mogućnost da se sud pred kojim se vodi postupak uvjeri prilikom podnošenja tužbe u to da je u njoj dokazana opravdanost odabira suda pred kojim se vodi postupak na temelju osobne uključenosti zakonskog zastupnika društva u povređujuće radnje, tako da se podnese dokaz o korištenju znaka istog ili sličnog tom žigu u komercijalnom kontekstu (ili o propuštanju da se povreda spriječi (
66
) ili okonča) ili o tome da je za osnovnog tuženika osnovano pretpostaviti da je morao znati da sudjeluje u izvršenju povrede (
67
).
78.
S druge strane, čini mi se da obveza tužitelja da odredi svoj odabir suda tako da istraži tko je poticatelj na povredu prava nositelja zaštićenog žiga Europske unije nadilazi puku provjeru ab initio da su pretpostavke za primjenu članka 8. točke 1. Uredbe br. 1215/2012 bile umjetno stvorene.
79.
Doduše, takva bi se mogućnost mogla osloniti, po analogiji u žigovnom pravu, na odluku Suda u presudi Nintendo koja se odnosi na određivanje mjerodavnog prava na temelju članka 8. stavka 2. Uredbe br. 864/2007 (
68
), što je utvrđenje koje se pokazuje nužnim kada se tužba tužitelja odnosi na različite radnje povrede počinjene u različitim državama članicama (
69
). Sud je presudio da sud pred kojim se vodi postupak mora općenito procijeniti ponašanje tuženika kako bi se odredilo mjesto gdje je prvotno počinjenje povrede koje je dovelo do pripisanog ponašanja bilo počinjeno ili postoji opasnost da se počini (
70
).
80.
Međutim, Sud je također smatrao da tumačenje pravila u području sudske nadležnosti nije povezano s tumačenjem odredaba o pravu mjerodavnom za tužbe za naknadu štete (
71
).
81.
Usto, nametanje tužitelju u stadiju podnošenja tužbenog zahtjeva obveze da istraži tko je pokretač lanca povređujućih radnji izložilo bi ga preteškom teretu dokazivanja te bi moglo ugroziti cilj Uredbe o žigu u vidu zaštite prava nositelja žiga Europske unije u okviru koji može biti vrlo širok ovisno o njegovu postupovnom odabiru (
72
).
82.
Slijedom navedenog, predlažem Sudu da u svoj odgovor sudu koji je uputio zahtjev doda to da će na njemu biti da provjeri i elemente koji su omogućili da se prilikom podnošenja tužbenih zahtjeva utvrdi sudjelovanje direktora njemačkog društva u povređujućim radnjama koje dovodi do nastanka njegove osobne odgovornosti.
V. Zaključak
83.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodno pitanje koje je uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Visoki zemaljski sud u Düsseldorfu, Njemačka) odgovori na sljedeći način:
Članak 8. točku 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, u vezi s člankom 122. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije,
treba tumačiti na način da se:
više tuženika s domicilom u različitim državama članicama može tužiti pred sudom domicila jednog od njih, kojemu je, u okviru tužbe zbog povrede, tužbene zahtjeve protiv njih podnio nositelj žiga Europske unije, kada se tuženicima stavlja na teret činjenično istovjetna povreda tog žiga počinjena svakom od njihovih radnji u okviru opskrbnog lanca. Na sudu pred kojim se vodi postupak je da ocijeni postoji li opasnost od proturječnih sudskih odluka koje bi nastale u odvojenim postupcima, uzimajući u obzir sve relevantne elemente spisa.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. i ispravci SL 2014., L 160, str. 40. i SL 2016., L 202, str. 57.)
(
3
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1., u daljnjem tekstu: Uredba o žigu)
(
4
)	Dana 19. rujna 2018., kao što je to određeno u presudi Landgerichta Düsseldorf (Zemaljski sud u Düsseldorfu, Njemačka) koju je dostavio sud koji je uputio zahtjev. Uredba br. 1215/2012 je stoga primjenjiva u skladu sa svojim člankom 66. Vidjeti u tom pogledu presudu AMS Neve i dr. (C‑172/18, u daljnjem tekstu: presuda AMS Neve i dr., EU:C:2019:674, t. 34. i 36., i navedena sudska praksa).
(
5
)	Sud koji je uputio zahtjev pojasnio je da su društvo Beverage City & Lifestyle i njegov direktor, osoba MJ, povukli žalbu koju su prvotno podnijeli.
(
6
)	C‑24/16 i C‑25/16, u daljnjem tekstu: presuda Nintendo, EU:C:2017:724
(
7
)	Taj izraz označava onog sutuženika čiji domicil opravdava nadležnost suda pred kojim se postupak vodi. Za njegovu upotrebu kao presedana vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Jääskinena u predmetu CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2014:2443, t. 56.).
(
8
)	Uredba Vijeća od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001., L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.)
(
9
)	Vidjeti presudu od 30. lipnja 2022., Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, t. 20. i navedenu sudsku praksu).
(
10
)	Uredba Vijeća od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)
(
11
)	Za povijesni pregled uredbi nakon stvaranja žiga Zajednica na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL 1994., L 11, str. 1.) vidjeti presudu AMS Neve i dr. (t. 3.).
(
12
)	Vidjeti presudu AMS Neve i dr. (t. 34. i navedena sudska praksa).
(
13
)	Taj odabir utječe na opseg nadležnosti suda za žig Europske unije pred kojim se vodi postupak. Članak 126. stavak 1. točka (a) Uredbe o žigu određuje da je on nadležan za počinjene povrede ili prijetnje povrede na državnom području bilo koje države članice. Glede nadležnosti suda za dizajn Zajednice za određivanje mjera nužnih za sankcioniranje povrede na cijelom području Unije, a ne samo za štetu pretrpljenu u mjestu na kojem se zasniva njegova nadležnost zbog domicila osnovnog tuženika, vidjeti po analogiji presudu Nintendo (t. 61. do 67.).
(
14
)	O alternativnom karakteru sudske nadležnosti navedene u tom stavku vidjeti presudu AMS Neve i dr. (t. 41.) koja se odnosi na istovjetne odredbe Uredbe br. 207/2009 kodificirane Uredbom o žigu. Taj postupovni odabir određuje opseg teritorijalnog područja primjene suda za žig Europske unije jer je ono ograničeno na počinjene povrede ili prijetnje povrede na državnom području države članice u kojoj se nalazi sjedište tog suda, u skladu s člankom 126. stavkom 2. Uredbe o žigu. Glede istovjetnih odredbi vidjeti presudu AMS Neve i dr. (t. 40.).
(
15
)	Vidjeti presudu od 5. lipnja 2014., Coty Germany (C‑360/12, EU:C:2014:1318, t. 36.).
(
16
)	Niti članak 122. stavak 2. Uredbe o žigu niti nijedna druga njezina odredba ne upućuje na taj članak ili pravilo o nadležnosti koje sadržava. Kao što to proizlazi iz članka 122. stavka 1. te uredbe, ako njome nije predviđeno isključenje, podredno se primjenjuje Uredba br. 1215/2012. Isto vrijedi za Uredbu Vijeća (EZ) br. 6/2002 od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice (SL 2002., L 3, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 24., str. 45. i ispravak SL 2020., L 415, str. 89.). Osim toga, valja podsjetiti na to da iako se Uredbom br. 1215/2012 nastoji odrediti opći okvir, ona ipak sadržava važnu iznimku u području intelektualnog vlasništva. Naime, članak 24. točka 4. te uredbe predviđa pravilo o isključivoj nadležnosti u slučaju da se valjanost prava intelektualnog vlasništva osporava tužbom ili prigovorom. Međutim, s tim u vezi Uredba o žigu sadržava posebna pravila: pretpostavka valjanosti žiga Europske unije utvrđena je u članku 127., osim ako se njegova valjanost osporava protutužbom pod pretpostavkama predviđenima u članku 128.
(
17
)	Za podsjetnik na taj zahtjev vidjeti presudu od 27. listopada 1998., Réunion européenne i dr. (C‑51/97, EU:C:1998:509, t. 44. do 46.). Usto, svi tuženici moraju imati domicil u Uniji (vidjeti presudu od 11. travnja 2013., Sapir i dr. (C‑645/11, EU:C:2013:228, t. 52.)). Primjećujem da Konvencija o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, koja je potpisana u Luganu 30. listopada 2007. i čije je sklapanje odobreno u ime Europske zajednice Odlukom Vijeća 2009/430/EZ od 27. studenoga 2008. (SL 2009., L 147, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 128.), tzv. Luganska konvencija II., sadržava istovjetnu odredbu u članku 6. točki 1.
(
18
)	On to ostaje unatoč odvijanju postupka. Stoga okolnost da je žalbu koju je on prvotno podnio, kao u ovom slučaju, povuklo društvo koje zastupa (vidjeti bilješku 5. ovog mišljenja), nema nikakva utjecaja na nužnost da se provjeri postojanje bliske veze među tužbenim zahtjevima prilikom njihova podnošenja. Glede stadija postupka u kojem valja ocijeniti postojanje takve veze među tužbenim zahtjevima vidjeti presudu od 21. svibnja 2015., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, u daljnjem tekstu: presuda CDC Hydrogen Peroxide, EU:C:2015:335, t. 28. i 29.), kao i mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Jääskinena CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2014:2443, t. 78. i 79.). Prije je u presudi od 13. srpnja 2006., Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, t. 27. i 33.) Sud presudio da unutarnje pravo država članica, na temelju kojeg je tužba protiv sutuženika nedopuštena, nema učinka na primjenu članka 6. točke 1. Uredbe br. 44/2001 koja je postala članak 8. točka 1. Uredbe br. 1215/2012. U vezi s nadležnošću suda za žig Europske unije kojemu je podnesena tužba zbog povrede zasnovana na takvom žigu čija se valjanost osporava putem protutužbe za ništavost, a koja i dalje postoji za odlučivanje o valjanosti tog žiga unatoč povlačenju glavne tužbe, vidjeti također presudu od 13. listopada 2022., Gemeinde Bodman‑Ludwigshafen (C‑256/21, EU:C:2022:786, t. 55. i 58.), kao i mišljenje nezavisnog odvjetnika G. Pitruzzelle u predmetu Gemeinde Bodman‑Ludwigshafen (C‑256/21, EU:C:2022:366, t. 66. do 73.) za podrobni pregled slučajeva primjene načela perpetuatio fori.
(
19
)	189/87, EU:C:1988:459. Kao podsjetnik na zakonodavnu povijest vidjeti presudu od 11. listopada 2007., Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:595, t. 53.).
(
20
)	Vidjeti uvodnu izjavu 26. te uredbe.
(
21
)	Vidjeti uvodnu izjavu 21. Uredbe br. 1215/2012. Bitno je također zajamčiti izvršenje odluka. Vidjeti u tom pogledu članak 45. stavak 1. točku (c) te uredbe koja predviđa da se priznavanje sudske odluke odbija na zahtjev zainteresirane stranke, ako je sudska odluka proturječna sudskoj odluci između istih stranaka u zamoljenoj državi članici.
(
22
)	Vidjeti presude od 11. listopada 2007., Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:595, t. 35.), od 1. prosinca 2011., Painer (C‑145/10, EU:C:2011:798, t. 74.), od 12. srpnja 2012., Solvay (C‑616/10, u daljnjem tekstu: presuda Solvay, EU:C:2012:445, t. 21.), od 11. travnja 2013., Sapir i dr. (C‑645/11, EU:C:2013:228, t. 41.), i CDC Hydrogen Peroxide (t. 18.).
(
23
)	Vidjeti, osobito, presudu Solvay (t. 23.). Osim toga, u presudi od 13. srpnja 2006., Roche Nederland i dr. (C‑539/03, EU:C:2006:458, t. 26.), Sud je pojasnio da „kako bi se odluke mogle smatrati proturječnima, nije dovoljno da postoji razlika u rješenju spora”. Naime, u praksi je u stadiju podnošenja tužbenog zahtjeva teže ocijeniti taj element, nego istu činjeničnu i pravnu situaciju.
(
24
)	Vidjeti, osobito, presude CDC Hydrogen Peroxide (t. 20. i navedena sudska praksa) i Nintendo (t. 45.).
(
25
)	Ta presuda pripada smjeru sudske prakse Suda o primjeni članka 8. točke 1. Uredbe br. 1215/2012 u određenim sporovima o povredi prava Unije u području patenata, tržišnog natjecanja i dizajna. U toj je sudskoj praksi uzet u obzir poseban karakter propisa u području intelektualnog vlasništva kojima se nastoji ustrojiti isključiva zaštita te nematerijalne imovine koja je lako dostupno svima. Vidjeti u tom smislu razmišljanja Kura, A., i Maunsbacha, U., „Choice of law and Intellectual Property Rights”, Oslo Law Review, 2019., sv. 6., br. 1., str. 43. do 61., osobito str. 44. Usto, razvoj odluka Suda oslanja se na razinu zaštite dodijeljene pravom Unije koja zahtijeva da se izbjegne rascjepkanost spora (s tim u vezi vidjeti Georgakoudi, N., Les compétences exclusives en matière civile et commerciale: étude de droit international privé, doktorski rad obranjen 9. prosinca 2021., osobito str. 204., kao i Muir Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S., i Sturua, D., „Article 8”, u Magnus, U., i Mankowski, P., European Commentaries on Private International Law, Brussels Ibis Regulation, 2. izd., Otto Schmidt, Köln, 2023., str. 359. do 392., osobito točku 1. (str. 361.), točku 3. (str. 362.) i točku 4. (str. 363.)). O povijesti usklađivanja materijalnog prava intelektualnog vlasništva vidjeti Kur, A. i Maunsbach, U., op.cit., str. 50. i 51.
(
26
)	Vidjeti presudu Nintendo (t. 49.).
(
27
)	C‑539/03, EU:C:2006:458
(
28
)	Vidjeti presudu Nintendo (t. 46. i 47.).
(
29
)	U skladu s člankom 17. Uredbe o žigu, u vezi s njezinim člankom 129. stavkom 2. i člankom 130. stavkom 2., zahtjevi za pružanje informacija, financijskih izvještaja i utvrđenje obveze na naknadu štete, kao i druge mjere ili nalozi, nisu autonomno uređeni tom uredbom, nego su obuhvaćeni primjenjivim nacionalnim pravom. Vidjeti, po analogiji, presudu Nintendo (t. 47.). Također se može podsjetiti na to da je pravo na naknadu štete predviđeno u članku 13. stavku 1. Direktive 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva (SL 2004., L 157, str. 45.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 74.). Usto, glede mjerodavnog prava valja se pozvati na članak 8. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 864/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o pravu koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze („Rim II”) (SL 2007., L 199, str. 40.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 73.). Tom uredbom, koja se primjenjuje u svim državama članicama, osim Kraljevine Danske, objedinjena su pravila o sukobu zakona koji se u građanskim i trgovačkim stvarima primjenjuju na izvanugovorne obveze a, posebno, obveze koje proizlaze iz kršenja jedinstvenog prava intelektualnog vlasništva i nastale su nakon 11. siječnja 2009. (vidjeti članak 32. navedene uredbe). U slučaju tužbe usmjerene protiv više tuženika zbog povređujućih radnji koje su počinjene u više država članica vidjeti presudu Nintendo (t. 98. i 104.). Vidjeti, također, presudu AMS Neve i dr. (t. 64.).
(
30
)	C‑145/10, EU:C:2011:798, t. 83.
(
31
)	Moje isticanje
(
32
)	Točka 29. O praktičnim posljedicama u slučaju neprimjene članka 6. točke 1. Uredbe br. 44/2001, vidjeti točku 28. te presude.
(
33
)	Presuda Nintendo (t. 51.). Moje isticanje
(
34
)	Presuda Nintendo (t. 51.). Moje isticanje
(
35
)	Presuda Nintendo (t. 52.). Moje isticanje
(
36
)	Sud je, naime, samo istaknuo da „drugi tuženik proizvodi i dostavlja prvome proizvode koji potonji prodaje”.
(
37
)	Vidjeti u tom pogledu članak 9. Uredbe o žigu iz kojeg se može izvesti definicija povređujućih radnji i, u tom smislu, presudu AMS Neve i dr. (t. 54.). O pojmu „korištenje” vidjeti, po analogiji, presudu Nintendo (t. 100., 103. i 104.).
(
38
)	Glede te okolnosti vidjeti presudu Solvay (t. 29.).
(
39
)	Vidjeti presudu Nintendo (t. 50. i 51.).
(
40
)	Vidjeti presudu od 18. svibnja 2017., Hummel Holding (C‑617/15, EU:C:2017:390, t. 28.).
(
41
)	Moje isticanje
(
42
)	Vidjeti presudu od 5. lipnja 2014., Coty Germany (C‑360/12, EU:C:2014:1318, t. 32., 34. i 37.) koja se odnosi na taj pojam u članku 93. stavku 5 Uredbe br. 40/94 koji je postao članak 125. stavak 5. Uredbe o žigu.
(
43
)	C‑617/15, EU:C:2017:390, t. 25., 27. i 28. Strogo tumačenje pojma „poslovni nastan” više nije opravdano jer je Uredbom o žigu predviđeno da tužitelj može birati između domicila tuženika i suda u mjestu povrede. Usto, svojstvo poslovnog nastana ne podliježe uvjetu da je tuženo društvo izravno ili neizravno sudjelovalo u počinjenju radnji od kojih spor potječe (točka 40. te presude).
(
44
)	189/87, EU:C:1988:459. Vidjeti točku 31. ovog mišljenja.
(
45
)	Vidjeti bilješku 25. ovog mišljenja. Valja primijetiti da nije potrebno uputiti na kasnije presude donesene u vezi s povređujućim radnjama (presude AMS Neve i dr. i od 3. ožujka 2022., Acacia (C‑421/20, EU:C:2022:152), u području dizajna Zajednice) jer su tužbe bile podnesene sudovima države članice na čijem je državnom području povreda bila počinjena. U vezi s tim alternativnim kriterijem za nadležnost u području žigova Europske unije vidjeti bilješku 14. ovog mišljenja.
(
46
)	Vidjeti presude CDC Hydrogen Peroxide (t. 16. i 23. do 25.) i od 15. srpnja 2021., Volvo i dr. (C‑30/20, EU:C:2021:604, t. 39. do 42.).
(
47
)	Prema uvodnoj izjavi 16. Uredbe br. 1215/2012 njome se želi, osim domicila tuženika, uvesti alternativne osnove nadležnosti temeljene na uskoj povezanosti između suda i tužbe ili zbog olakšavanja pravilnog sudovanja. Glede Uredbe br. 44/2001 vidjeti presudu Solvay (t. 19. i navedena sudska praksa).
(
48
)	Vidjeti uvodnu izjavu 15. Uredbe br. 1215/2012.
(
49
)	Usporedbe radi vidjeti presudu 1. građanskog vijeća Cour de cassation (Kasacijski sud, Francuska) od 4. srpnja 2018. (br. 17‑19.384) koja je navedena u Muir Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S., i Sturua, D., op.cit, bilješka 39. (str. 372.). Taj je sud odlučio da povezanost među tužbenim zahtjevima postoji kada se u okviru nekretninske transakcije utvrde isprepletanost radnji pripisanih određenim sutuženicima među kojima je i osnovni tuženik, njihovi odnosi kao i njihove odnosne uloge te odgovornost dvojice od njih.
(
50
)	Slučaj o kojem se ovdje radi jest korištenje znaka od strane tuženikâ pod istim uvjetima. Stoga se ne čini vjerojatnim da tuženik ne zna za povređujuće radnje svojih sutuženika. O važnosti pretpostavki pod kojima počinitelj povrede može znati da je povrijedio isto nacionalno pravo vidjeti Heinze, C., i Warmuth, C., „Intellectual property and the Brussels Ibis Regulation”, u Mankowski, P., Research Handbook on the Brussels Ibis Regulation, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2020., str. 147. do 171., osobito str. 167., dostupno na sljedećoj internetskoj adresi: https://www.elgaronline.com/display/edcoll/9781788110785/9781788110785.00011.xml.
(
51
)	Vidjeti u tom pogledu presudu AMS Neve i dr. (t. 47. i 54.).
(
52
)	Vidjeti bilješku 23. ovog mišljenja kao i presudu Nintendo (t. 52.).
(
53
)	Vidjeti, osobito, presudu CDC Hydrogen Peroxide (t. 27. do 29. i 31. kao i navedena sudska praksa).
(
54
)	Vidjeti točke 18. i 74. ovog mišljenja.
(
55
)	Osim toga, među sutuženicima ili tužbenim zahtjevima nije uspostavljena nikakva hijerarhija. O idejama koje u pravnoj teoriji postoje u vidu strožeg pristupa vidjeti P., „Article 8”, u Requejo Isidro, M., Brussels I bis: A Commentary on Regulation (EU) no 1215/2012, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2022., str. 166. do 190., osobito točku 8.17., bilješka 45. (str. 172.), kao i Gaudemet‑Tallon, H., i Ancel, M.-E., Compétence et exécution des jugements en Europe, Règlements 44/2001 et 1215/2012, Conventions de Bruxelles (1968) et de Lugano (1998 et 2007), 6. izd., Librairie générale de droit et de jurisprudence, zbirka „Droit des affaires”, Pariz, 2018., bilješka 46. (str. 395.).
(
56
)	Vidjeti presudu od 11. listopada 2007., Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:595, t. 52. do 54. i navedena sudska praksa). O dosegu te presude vidjeti Siaplaouras, P., op. cit., t. 8.37. do 8.39. (str. 177. i 178.). Usporedbe radi vidjeti članak 8. točku 2. Uredbe 1215/2012 kojom je predviđeno da osoba koja ima domicil u državi članici može također biti tužena „kao treća strana u postupku zbog jamstva ili u bilo kojem postupku protiv treće strane, pred sudom na kojemu je pokrenut prvotni postupak, osim ako je postupak pokrenut isključivo s ciljem izuzimanja te osobe iz nadležnosti suda koji bi bio nadležan u njezinome slučaju” (moje isticanje).
(
57
)	Vidjeti presudu CDC Hydrogen Peroxide (t. 33.). O zahtjevu u pogledu pružanja dokaza o tajnom dogovoru među strankama vidjeti točku 32. te presude. Osim toga, neki su autori primijetili blagu promjenu u sudskoj praksi Suda. S tim u vezi vidjeti komentar u Siaplaouras, P., op. cit., t. 8.40. (str. 178.).
(
58
)	Vidjeti u tom smislu Muir Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S., i Sturua, D., op. cit., t. 22. (p. 371).
(
59
)	Vidjeti točku 14. ovog mišljenja.
(
60
)	Vidjeti točku 11. ovog mišljenja.
(
61
)	Vidjeti presudu od 30. lipnja 2022., Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, t. 39. i navedenu sudsku praksu). U tom pogledu valja pojasniti da su, kao i u članku 4. Uredbe br. 1215/2012, u članku 125. stavku 1. Uredbe o žigu označeni sudovi države članice u kojoj tuženik ima domicil.
(
62
)	U članku 123. stavku 1. Uredbe o žigu samo je predviđeno da „[d]ržave članice na svojem državnom području određuju što je moguće manji broj nacionalnih sudova i sudišta prvog i drugog stupnja, koji obavljaju funkcije koje su im dodijeljene ovom Uredbom”.
(
63
)	Dosljedno odlukama Suda u presudama od 11. listopada 2007., Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:595) i od 13. srpnja 2006., Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471), nije bitno predvidjeti da se ocjena suda pred kojim se vodi postupak odnosi na osnovanost tužbenih zahtjeva ili na njihovu dopuštenost na temelju nacionalnog prava. O tom pitanju vidjeti također upućivanja u bilješci br. 64. ovog mišljenja.
(
64
)	Za situaciju u kojoj su tužitelji zasnovali svoju tužbu na činjenici da se predmetna nesreća dogodila zbog nedostataka u dizajnu i proizvodnji helikoptera i tužili tuženika koji nije imao nikakve veze s tim kriterijima vidjeti presudu High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Commercial Court) (Visoki sud, Engleska i Wales, Odjel Queen's Bench, Trgovački sud, Ujedinjena Kraljevina) od 29. svibnja 2020., Senior Taxi Aereo Executivo LTDA & Ors v Agusta Westland S.p.A & Ors, dostupnu na sljedećoj internetskoj adresi: https://www.bailii.org/ew/cases/EWHC/Comm/2020/1348.html. Tu je odluku komentirao James, M., „Claims against anchor defendant subject to merits test under Recast Brussels Regulation (High Court)”, Practical Law UK, Thomas Reuters, 10. lipnja 2020.., u Muir Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S., i Sturua, D., op. cit., t. 20. (str. 370.), kao i Pertoldi, A., i Mcintosch, M., „High Court holds claim against anchor defendant must satisfy merits test if it is to be used to establish jurisdiction against co‑defendants under recast Brussels Regulation”, dostupno na sljedećoj internetskoj adresi: https://hsfnotes.com/litigation/2020/06/30/high‑court‑holds‑claim‑against‑anchor‑defendant‑must‑satisfy‑merits‑test‑if‑it‑is‑to‑be‑used‑to‑establish‑jurisdiction‑against‑co‑defendants‑under‑recast‑brussels‑regulation/. Vidjeti također presudu Cour de cassation (Kasacijski sud), odjel za trgovačke sporove, od 26. veljače 2020. (br. 18‑21.144), koja je navedena u Muir Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S., i Sturua, D., op. cit., t. 19. (str. 369.), i u kojoj je taj sud ukinuo presudu Cour d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu, Francuska) od 5. lipnja 2018. na temelju članka 4. stavka 1. i članka 8. točke 1. Uredbe br. 1215/2012 uz obrazloženje da protiv jednog od tuženika nije bio podnesen niti jedan tužbeni zahtjev.
(
65
)	Prema mojoj spoznaji Sud još nije morao odlučivati o takvoj situaciji. O pojmu „neizravni počinitelj” koji u njemačkom pravu omogućuje utvrđivanje osobne odgovornosti direktora vidjeti presudu od 22. lipnja 2021., YouTube i Cyando (C‑682/18 i C‑683/18, EU:C:2021:503, t. 120. do 123.). U takvom se slučaju može zahtijevati samo prestanak i zabrana povrede prava o kojemu je riječ.
(
66
)	Vidjeti, po analogiji, presudu od 23. ožujka 2010., Google France i Google (C‑236/08 do C‑238/08, EU:C:2010:159, t. 120.).
(
67
)	U tom pogledu vidjeti članak 13. stavak 1. Direktive 2004/48.
(
68
)	U skladu s tom odredbom „[u] slučaju izvanugovorne obveze nastale zbog kršenja jedinstvenog prava intelektualnog vlasništva Zajednice, pravo koje se primjenjuje na sva pitanja na koja se ne primjenjuju relevantni instrumenti Zajednice, pravo je one države u kojoj je došlo do kršenja”.
(
69
)	Za kratak prikaz tumačenja Suda vidjeti presudu od 3. ožujka 2022., Acacia (C‑421/20, EU:C:2022:152, t. 48.), a točku 49. iste presude glede njegove neprimjene kada nositelj zaštićenog prava odluči podnijeti ciljanu tužbu koja se odnosi na povrede počinjene samo u jednoj državi članici.
(
70
)	Vidjeti presudu Nintendo (t. 103.).
(
71
)	Vidjeti presudu AMS Neve i dr. (t. 63. i 64.).
(
72
)	Usporedbe radi vidjeti presude AMS Neve i dr. i od 3. ožujka 2022., Acacia (C‑421/20, EU:C:2022:152).