RJEŠENJE SUDA (osmo vijeće)
27. rujna 2022.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Zračni prijevoz – Uredba (EZ) br. 261/2004 – Opća pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku – Članak 5. stavak 1. točka (c) – Pravo na odštetu u slučaju otkazivanja leta – Ugovor o prijevozu sklopljen posredstvom putničke agencije koja djeluje na internetu – Obavještavanje o otkazivanju leta putem adrese elektroničke pošte koju je putnička agencija automatski izradila – Izostanak stvarnog obavještavanja putnika”
U predmetu C‑307/21,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Landgericht Kleve (Zemaljski sud u Kleveu, Njemačka), odlukom od 25. ožujka 2021., koju je Sud zaprimio 14. svibnja 2021., u postupku
AB i dr.
protiv
Ryanair DAC,
SUD (osmo vijeće),
u sastavu: N. Jääskinen, predsjednik vijeća, M. Safjan (izvjestitelj) i N. Piçarra, suci,
nezavisni odvjetnik: P. Pikamäe,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani postupak,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–        za AB i dr., C. Jansen, Rechtsanwalt,
–        za Ryanair DAC, S. Hensel, Rechtsanwältin,
–        za Europsku komisiju, G. Braun, K. Simonsson i G. Wilms, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči obrazloženim rješenjem, u skladu s člankom 99. Poslovnika Suda,
donosi sljedeće
Rješenje
1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 5. stavka 1. točke (c) i članka 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.).
2        Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe AB kao i više drugih putnika, s jedne strane, i društva Ryanair DAC, zračnog prijevoznika, s druge strane, u vezi s odbijanjem ovog potonjeg da tim putnicima isplati odštetu povodom otkazivanja njihova leta.
Pravni okvir
3        Uvodne izjave 1., 7. i 12. Uredbe br. 261/2004 određuju:
„(1)      Aktivnost [Europske nije] u području zračnog prijevoza usmjerena je, pored ostalih stvari, na osiguravanje visoke razine zaštite putnika. Uz to, u potpunosti bi trebalo voditi računa o obvezama zaštite potrošača općenito.
[…]
(7)      Kako bi se osigurala djelotvorna primjena ove Uredbe, obveze koje ona propisuje trebali bi izvršavati zračni prijevoznici koji izvode ili namjeravaju izvesti let, bez obzira izvode li navedeno svojim vlastitim zrakoplovom, zrakoplovom u zakupu bez posade ili zakupom zrakoplova s posadom, ili na temelju bilo koje druge osnove.
[…]
(12)      Problemi i neugodnosti, koje putnici imaju zbog otkazivanja leta, trebali bi također biti reducirani. To bi se trebalo postići poticanjem prijevoznika na to da o otkazivanju leta putnike izvijeste pravovremeno, odnosno prije vremena polaska predviđenog redom letenja i uz to im ponude prihvatljivo preusmjeravanje kako bi putnici mogli izvršiti druge pripreme. Ako putnici ne uspiju izvršiti navedeno, zračni prijevoznici su im dužni isplatiti nadoknadu, osim u slučajevima kada je do otkazivanja leta došlo zbog izvanrednih okolnosti koje se nije moglo izbjeći niti uz poduzimanje svih odgovarajućih [razumnih] mjera.”
4        Člankom 2. te uredbe, naslovljenim „Definicije”, određeno je:
„Za potrebe ove Uredbe:
[…]
(b)      ‚stvarni zračni prijevoznik’ znači zračni prijevoznik koji izvodi ili namjerava izvesti let ugovoren s putnicima ili u ime neke druge osobe, pravne ili fizičke, koja ima ugovor s tim putnikom;
[…]”
5        Članak 3. navedene uredbe, naslovljen „Područje primjene”, određuje u stavku 5.:
„Ova se Uredba primjenjuje na bilo kojeg zračnog prijevoznika koji osigurava prijevoz putnika obuhvaćenog stavcima 1. i 2. U slučajevima kada [stvarni] zračni prijevoznik koji nema ugovor s putnikom obavlja obveze propisane ovom Uredbom, smatrat će se kao da to radi u ime osobe koja ima ugovor s putnikom.”
6        Članak 5. iste uredbe, naslovljen „Otkazivanje leta”, određuje u svojim stavcima 1. i 4.:
„1.      U slučaju otkazivanja leta, dotični putnici:
[…]
(c)      imaju pravo na odštetu od strane stvarnog zračnog prijevoznika u skladu s člankom 7., osim ako:
i.      su obaviješteni o otkazivanju leta najmanje dva tjedna prije vremena polaska predviđenog redom letenja; ili
[…]
4.      Teret dokaza je li i kada putnik obaviješten o otkazivanju leta, leži na [stvarnom] zračnom prijevozniku.”
7        Članak 7. Uredbe br. 261/2004, naslovljen „Pravo na odštetu”, predviđa u stavku 1.:
„Pozivanjem na ovaj članak, putnici ostvaruju pravo na odštetu u iznosu od:
[…]
(b)      400 EUR za sve letove unutar Zajednice, duže od 1500 km i za sve druge letove dužine između 1500 km i 3500 km;
[…]”
8        Članak 13. te uredbe, naslovljen „Pravo regresa”, određuje:
„U slučajevima gdje stvarni zračni prijevoznik plaća odštetu ili izvršava druge obveze koje proizlaze iz ove Uredbe, niti jedna odredba iz ove Uredbe ne može se protumačiti na način koji bi ograničavao njegovo pravo da zatraži regres od bilo koje osobe, uključujući treću stranu u skladu s primjenljivim pravom. Posebno se ovom Uredbom, ni na koji način, ne ograničava pravo stvarnog zračnog prijevoznika da traži nadoknadu od tour operatora ili od druge osobe s kojom zračni prijevoznik ima ugovor. Sukladno tome, niti jedna odredba iz ove Uredbe ne može se protumačiti na način koji bi ograničavao prava tour operatora ili treće osobe, ako ta treća osoba nije putnik, a s kojom zračni prijevoznik ima ugovor, da potražuje nadoknadu ili odštetu od zračnog prijevoznika u skladu s relevantnim primjenljivim propisima.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
9        Osoba AB i drugi tužitelji u glavnom postupku potražuju od društva Ryanair, stvarnog zračnog prijevoznika, odštetu u iznosu od 400 eura po tužitelju uvećanu za kamate na temelju članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 261/2004 zbog otkazivanja njihova leta koji je izvodio taj zračni prijevoznik.
10      Ti su tužitelji izvršili rezervaciju kod navedenog prijevoznika posredstvom putničke agencije kiwi.com za let predviđen za 6. travnja 2019. od Düsseldorf‑Weezea (Njemačka) do Tangera (Maroko).
11      Prilikom rezervacije zračnom prijevozniku priopćeni su telefonski broj i adresa elektroničke pošte kojoj navedeni tužitelji nisu imali pristup i koju je putnička agencija kiwi.com vjerojatno automatski izradila. Na tu je adresu stvarni zračni prijevoznik dostavio 14. prosinca 2018. poruku elektroničke pošte u kojoj je bilo navedeno da je let koji su isti tužitelji rezervirali otkazan.
12      U prvom stupnju tužitelji u glavnom postupku istaknuli su da su prilikom rezervacije naveli svoju vlastitu adresu elektroničke pošte kao i telefonski broj. Nisu znali da je putnička agencija dostavila stvarnom zračnom prijevozniku drugu adresu elektroničke pošte.
13      Budući da putnička agencija nije proslijedila niti jednu poruku stvarnog zračnog prijevoznika, ti su tužitelji tek 5. travnja 2019., kada su se na internetu pokušali prijaviti za let, saznali da je njihov let bio otkazan.
14      Presudom od 29. srpnja 2020. Amtsgericht Geldern (Općinski sud u Geldernu, Njemačka) odbio je tužbu navedenih tužitelja uz obrazloženje da je stvarni zračni prijevoznik u dovoljnoj mjeri ispunio svoju obvezu obavještavanja na temelju članka 5. stavka 1. točke (c) podtočke i. Uredbe br. 261/2004, kada je informaciju o otkazivanju leta dostavio na adresu elektroničke pošte danu prilikom rezervacije.
15      Budući da su tužitelji u glavnom postupku podnijeli žalbu protiv te presude pred Landgerichtom Kleve (Zemaljski sud u Kleveu, Njemačka), sudom koji je uputio zahtjev, on se pita je li u situaciji poput one u glavnom postupku stvarni zračni prijevoznik ispunio svoju obvezu obavještavanja na temelju Uredbe br. 261/2004. Konkretnije, taj se sud pita je li za ispunjavanje pretpostavki utvrđenih u članku 5. stavku 1. te uredbe relevantno pitanje je li zračnom prijevozniku bilo poznato postojanje posrednika ili je tom odredbom prije predviđena vrsta objektivne odgovornosti za zračnog prijevoznika.
16      U tim je okolnostima Landgericht Kleve (Zemaljski sud u Kleveu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 5. stavak 1. točku (c) i članak 7. Uredbe [br. 261/2004] tumačiti na način da stvarni zračni prijevoznik treba platiti odštetu u slučaju otkazivanja leta o kojem putnik nije obaviješten najmanje dva tjedna prije vremena polaska predviđenog redom letenja i u slučaju da je zračni prijevoznik pravodobno prije isteka dva tjedna poslao obavijest na jedinu adresu elektroničke pošte koja mu je priopćena u okviru rezervacije a da pritom nije znao da je rezervacija izvršena preko posrednika, odnosno preko njegove internetske platforme i da se preko adrese elektroničke pošte koja je priopćena na platformi za rezervaciju u najboljem slučaju moglo stupiti u kontakt s posrednikom, a ne izravno s putnikom?”
O prethodnom pitanju
17      Na temelju članka 99. Poslovnika Suda, kad se odgovor na pitanje postavljeno u prethodnom postupku može jasno izvesti iz sudske prakse, ili kad odgovor na takvo pitanje ne ostavlja mjesta nikakvoj razumnoj sumnji, Sud može, u svakom trenutku, na prijedlog suca izvjestitelja te nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, odlučiti obrazloženim rješenjem.
18      U ovom predmetu valja primijeniti tu odredbu.
19      Svojim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita, u biti, treba li članak 5. stavak 1. točku (c) i članak 7. Uredbe br. 261/2004 tumačiti na način da je stvarni zračni prijevoznik dužan isplatiti odštetu predviđenu tim odredbama u slučaju otkazivanja leta o kojem putnik nije bio obaviješten najmanje dva tjedna prije vremena polaska predviđenog redom letenja, kada je taj prijevoznik pravovremeno dostavio informaciju samo na adresu elektroničke pošte koja mu je priopćena prilikom rezervacije, iako pri tome nije znao da se putem te adrese može kontaktirati jedino putničku agenciju preko koje je rezervacija izvršena, a ne kontaktirati izravno putnika i da ta putnička agencija nije pravovremeno dostavila informaciju putniku.
20      U tom pogledu članak 5. stavak 1. točka (c) Uredbe br. 261/2004 određuje da u slučaju otkazivanja leta dotični putnici imaju pravo na odštetu od strane stvarnog zračnog prijevoznika u skladu s člankom 7. te uredbe, osim ako su obaviješteni o otkazivanju leta pod pretpostavkama predviđenima u toj točki (c).
21      U skladu s člankom 5. stavkom 4. navedene uredbe teret dokaza je li i kada putnik obaviješten o otkazivanju leta, leži na stvarnom zračnom prijevozniku.
22      Iz nedvosmislenog teksta tih odredbi proizlazi da je stvarni zračni prijevoznik, s obzirom na to da ne može dokazati da je dotični putnik bio obaviješten o otkazivanju njegova leta barem dva tjedna prije predviđenog vremena polaska, dužan isplatiti odštetu u skladu s člankom 7. Uredbe br. 261/2004 (presuda od 21. prosinca 2021., Airhelp, C‑263/20, EU:C:2021:1039, t. 51.).
23      U tom pogledu Sud je već presudio da takvo tumačenje vrijedi ne samo onda kada je ugovor o prijevozu sklopljen izravno između dotičnog putnika i zračnog prijevoznika, nego i u slučaju u kojem je on sklopljen posredstvom treće osobe, kao što je to u glavnom postupku internetska platforma (presude od 11. svibnja 2017., Krijgsman, C‑302/16, EU:C:2017:359, t. 26., i od 21. prosinca 2021., Airhelp, C‑263/20, EU:C:2021:1039, t. 52.).
24      Naime, kao što to proizlazi iz članka 3. stavka 5. Uredbe br. 261/2004 i njezinih uvodnih izjava 7. i 12., stvarni zračni prijevoznik koji izvodi ili namjerava izvesti let jedini je obveznik naknade štete putnicima zbog povrede obveza proizišlih iz te uredbe, među kojima je i obveza obavješćivanja iz njezina članka 5. stavka 1. točke (c) (presude od 11. svibnja 2017., Krijgsman, C‑302/16, EU:C:2017:359, t. 27., i od 21. prosinca 2021., Airhelp, C‑263/20, EU:C:2021:1039, t. 53.).
25      Samo se takvim tumačenjem može ostvariti cilj osiguravanja visoke razine zaštite putnika, utvrđen u uvodnoj izjavi 1. Uredbe br. 261/2004 jer putniku koji je let rezervirao posredstvom treće osobe prije nego je on otkazan omogućuje da odredi tko mu je dužan naknaditi štetu u skladu s člankom 5. stavkom 1. točkom (c) i člankom 7. te uredbe (presuda od 11. svibnja 2017., Krijgsman, C‑302/16, EU:C:2017:359, t. 28.).
26      To tumačenje ne može se dovesti u pitanje okolnošću da stvarni zračni prijevoznik nije znao da prilikom slanja informacije o otkazivanju dotičnog leta nije komunicirao izravno s putnikom. Naime, bitno je to da putnik nije bio pravovremeno obaviješten o otkazivanju svojeg leta. U takvom slučaju i kao što je to istaknuto u točkama 24. i 25. ovog rješenja, stvarni zračni prijevoznik jedini je obveznik naknade štete koja se mora platiti putniku zbog povrede obveze obavješćivanja.
27      Tek ako putnik izričito ovlasti posrednika da primi informacije koje mu je dostavio stvarni zračni prijevoznik i ako je ta dozvola poznata tom prijevozniku, moći će se smatrati da su pretpostavke utvrđene u članku 5. stavku 1. točki (c) Uredbe br. 261/2004 ispunjene kada stvarni zračni prijevoznik dostavi informaciju o izmjenama na letu posredniku, a da je taj posrednik ne proslijedi potom putniku (vidjeti u tom smislu presudu od 21. prosinca 2021., Airhelp, C‑263/20, EU:C:2021:1039, t. 44.). No, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da takva dozvola ne postoji u glavnom postupku.
28      S obzirom na to, valja istaknuti da ispunjenje obveza stvarnog zračnog prijevoznika na temelju Uredbe br. 261/2004 ne dovodi u pitanje njegovo pravo da u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom zahtijeva naknadu štete od bilo koje osobe koja je uzrokovala njegovo neispunjenje obveza, uključujući i treće osobe, kako je to predviđeno u članku 13. navedene uredbe (presude od 11. svibnja 2017., Krijgsman, C‑302/16, EU:C:2017:359, t. 29. i navedena sudska praksa, i od 21. prosinca 2021., Airhelp, C‑263/20, EU:C:2021:1039, t. 54.).
29      Budući da se u tom članku 13. izričito navode treće osobe, iz toga proizlazi da se Uredbom br. 261/2004 ne uvjetuje pravo stvarnog zračnog prijevoznika da zahtijeva odštetu postojanjem ugovora koji povezuje potonjeg i posrednika kojem se putnik obratio kako bi rezervirao svoj let (presuda od 21. prosinca 2021., Airhelp, C‑263/20, EU:C:2021:1039, t. 55.).
30      S obzirom na prethodna razmatranja, na prethodno pitanje valja odgovoriti da članak 5. stavak 1. točku (c) i članak 7. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti na način da je stvarni zračni prijevoznik dužan isplatiti odštetu predviđenu tim odredbama u slučaju otkazivanja leta o kojem putnik nije bio obaviješten najmanje dva tjedna prije vremena polaska predviđenog redom letenja, kada je taj prijevoznik pravovremeno dostavio informaciju samo na adresu elektroničke pošte koja mu je priopćena prilikom rezervacije, iako pri tome nije znao da se putem te adrese može kontaktirati jedino putničku agenciju preko koje je rezervacija izvršena, a ne kontaktirati izravno putnika i da ta putnička agencija nije pravovremeno dostavila informaciju putniku.
Troškovi
31      Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (osmo vijeće) odlučuje:
Članak 5. stavak 1. točku (c) i članak 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91,
treba tumačiti na način da je:
stvarni zračni prijevoznik dužan isplatiti odštetu predviđenu tim odredbama u slučaju otkazivanja leta o kojem putnik nije bio obaviješten najmanje dva tjedna prije vremena polaska predviđenog redom letenja, kada je taj prijevoznik pravovremeno dostavio informaciju samo na adresu elektroničke pošte koja mu je priopćena prilikom rezervacije, iako pri tome nije znao da se putem te adrese može kontaktirati jedino putničku agenciju preko koje je rezervacija izvršena, a ne kontaktirati izravno putnika i da ta putnička agencija nije pravovremeno dostavila informaciju putniku.
Potpisi
*      Jezik postupka: njemački