61990CJ0196_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-196/90
har Hof van Cassatie i Belgien till domstolen gett in en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget i det mål som pågår vid den nationella domstolen mellan
Fonds voor Arbeidsongevallen,
och
Madeleine De Paep.
Begäran avser tolkningen av artiklarna 48 och 51 i EEG-fördraget samt av artiklarna 3.1, 13.2 b och 14.2 c i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen (EGT nr L 149, s. 2, fransk version; svensk specialutgåva, del 05, volym 01), i dess lydelse i februari 1980 (senare kodifierad och offentliggjord i EGT nr C 138, s. 1).
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden G.F. Mancini samt domarna T.F. O'Higgins, C.N. Kakouris, F. Schockweiler och P.J.G. Kapteyn,
generaladvokat: G. Tesauro,
justitiesekreterare: H.A. Rühl, avdelningsdirektör,
som beaktat de skriftliga yttrandena från kommissionen, genom B.J. Drijber, rättstjänsten, i egenskap av ombud
som beaktat förhandlingsrapporten,
som hört kommissionens muntliga yttrande avgivet vid sammanträde den 4 juni 1991, och
som hört generaladvokatens förslag till avgörande, framlagt vid sammanträde den 9 juli 1991,
meddelar följande
Domskäl
dom
1 Genom dom av den 18 juni 1990, som inkom till domstolen den 28 juni 1990, har Hof van Cassatie i Belgien, i enlighet med artikel 177 i EEG-fördraget, ställt två frågor om tolkningen av artiklarna 48 och 51 i EEG-fördraget samt av artiklarna 3.1, 13.2 b och 14.2 c i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen (EGT nr L 149, s. 2, fransk version; svensk specialutgåva, del 05, volym 01), i dess lydelse i februari 1980 (senare kodifierad och offentliggjord i EGT nr C 138, s. 1).
2 Dessa frågor har uppkommit inom ramen för en tvist mellan den offentliga belgiska institutionen Fonds voor Arbeidsongevallen (nedan kallad "Fonds"), som ansvarar för utbetalning av ersättning på grund av arbetsolyckor och som är sökande i målet om upphävande, och Madeleine De Paep, motpart i målet om upphävande, angående Fonds beslut att inte bevilja Madeleine De Paep livränta som skadeståndsersättning till följd av sonen Piet Ackx' död.
3 Det framgår av handlingarna i målet att Piet Ackx vid olyckstillfället arbetade tillsammans med Madeleine De Paeps make, Germain Ackx, ombord på fartyget "Hosanna". Fartyget tillhörde företaget De Pax som har sitt säte i Knokke-Heist (Belgien) och som Madeleine De Paep var direktör för. När fartyget gick på grund den 20 juli 1979 åsamkades det betydande skador och förklarades därför vara icke iståndsättligt. Enligt belgisk lagstiftning kunde förbudet mot att använda fartyget bara hävas efter det att vederbörligt godkända reparationer hade utförts. Fartyget blev emellertid inte reparerat.
4 Den 29 januari 1980 såldes fartyget till det brittiska bolaget Minerva Fisheries Ltd, som lät registrera det i Förenade kungariket. Madeleine De Paep och hennes make Germain Ackx ägde hälften av aktierna i det bolaget.
5 Natten mellan den 15 och den 16 februari 1980 förliste fartyget. Germain Ackx, som var fartygets kapten, och Piet Ackx, som var medlem av besättningen, anmäldes som saknade. De dödförklarades officiellt genom ett beslut av den 15 september 1981 av Rechtbank van eerste annleg te Brugge. Vid olyckstillfället avlönades Piet Ackx fortfarande av företaget De Pax.
6 Eftersom Fonds vägrade bevilja den livränta som Madeleine De Paep krävde som skadeståndsersättning till följd av sin sons död väckte hon talan vid Arbeidsrechtbank i Brugge. Genom dom av den 28 december 1982 biföll den domstolen Madeleine De Paeps talan.
7 Fonds överklagade den domen till Arbeidshof i Gent. Genom dom av den 9 juni 1988 fastslog Arbeidshof att enligt lagvalsreglerna i förordning nr 1408/71 skulle den belgiska lagstiftningen om arbetsolyckor tillämpas i det föreliggande fallet och tillerkände följaktligen Madeleine De Paep en livränta motsvarande 20 % av hennes sons årslön.
8 Fonds överklagade Arbeidshofs dom till Hof van Cassatie i Belgien, som därefter måste ta ställning till två problem. För det första konstaterade Hof van Cassatie att enligt artikel 89.2 i den belgiska lagen av den 5 juni 1928, som reglerar anställningskontrakt i samband med tjänstgöring till sjöss (Moniteur belge av den 26 juli 1928), upphör anställningskontraktet, oavsett karaktär, bland annat om fartyget officiellt förklaras vara icke sjövärdigt. På grund av det faktum att fartyget "Hosanna" hade förklarats icke iståndsättligt drog Hof van Cassatie slutsatsen att enligt belgisk lagstiftning omfattades inte Piet Ackx av något anställningskontrakt vid olyckstillfället. Hof van Cassatie frågade sig emellertid om ett anställningskontrakts giltighet eller förekomsten av ett anställningsförhållande mellan en sjöman och det företag som avlönar honom, vid tillämpningen av artiklarna 13.2 b och 14.2 c i förordning nr 1408/71, skall bedömas på grundval av lagstiftningen i det land där företaget har sitt säte.
9 För det andra påpekade Hof van Cassatie att enligt artikel 58.1.1 i den belgiska lagen av den 10 april 1971 om arbetsolyckor (Moniteur belge, 1971, s. 5201), i dess lydelse vid tidpunkten för olyckan, har Fonds i uppgift att utbetala skadeståndsersättning till följd av arbetsolyckor som drabbar sjöfolk, men enligt artikel 76.1 i samma lag avses emellertid med termen "sjöfolk": "4o besättningen på belgiska fiskefartyg". Med tanke på att det berörda fartyget vid olyckstillfället förde brittisk flagg drog Hof van Cassatie slutsatsen att den belgiska lagen om arbetsolyckor inte kunde vara tillämplig. Den frågade sig emellertid i vilken mån det fanns anledning att tillämpa förordning nr 1408/71, mot bakgrund av att den ifrågavarande personen avlönades av ett företag med säte i Belgien.
10 På grund av dessa omständigheter har Hof van Cassatie i Belgien ställt följande frågor till domstolen:
"Om en person som är bosatt i Belgien och anställd ombord på ett fiskefartyg, som för brittisk flagg, samt avlönas av ett företag med säte i Belgien drabbas av en arbetsolycka ombord på det fartyget:
1)
Skall artiklarna 13.2 b [numera c] och 14.2 c [numera 14b] i förordning (EEG) nr 1408/71 tolkas så, att det anställningsförhållande som förelåg mellan den ifrågavarande personen och det företag som avlönar honom skall bedömas på grundval av lagstiftningen i det land där företaget har sitt säte?
2)
Skall de gemenskapsrättsliga bestämmelserna om fri rörlighet och likabehandling av arbetstagare från medlemsstaterna, särskilt artiklarna 48 och 51 i EEG-fördraget och artiklarna 3.1, 13.2 b [numera c] och 14.2 c [numera artikel 14b], tolkas så, att de utgör hinder för att det behöriga landets lagstiftning om anställningskontrakt och om skadeståndsersättning till följd av arbetsolyckor får den verkan att den berörda personen inte kan göra gällande dessa lagstiftningar i förhållande till det företag som avlönar honom och att han och hans rättsinnehavare inte kan göra dem gällande i förhållande till försäkringsgivaren för arbetsolyckor, på grund av att fartyget inte var utrustat under den statens flagg där företaget har sitt säte?"
11 För en utförligare redogörelse för omständigheterna i tvisten vid den nationella domstolen, rättegångens förlopp och de till domstolen ingivna yttrandena hänvisas till förhandlingsrapporten. Handlingarna i målet i dessa delar återges i det följande endast i den mån domstolens argumentation kräver det.
Den första frågan
12 Det är i detta hänseende tillräckligt att påpeka att det följer av artikel 4.1 i förordning nr 1408/71 att den förordningen gäller för medlemsstaternas lagstiftning om olika grenar av social trygghet. Lagvalsreglerna i avdelning II i förordningen, däribland artiklarna 13 och 14, hänför sig följaktligen endast till sådana lagstiftningar.
13 Svaret på den första frågan måste därför bli följande. Förordning nr 1408/71 innehåller inte några lagvalsregler angående tillämplig lagstiftning på det föreliggande anställningsförhållandet mellan arbetstagaren och arbetsgivaren.
Den andra frågan
14 Det skall inledningsvis påpekas att det fall som den nationella domstolen har att ta ställning till rör en arbetstagare som är anställd ombord på ett fartyg som för en medlemsstats flagg och som avlönas för detta arbete av ett företag som har sitt säte i en annan medlemsstat på vars territorium arbetstagaren är bosatt.
15 Enligt artikel 14.2 c i förordning nr 1408/71, i den lydelse som var i kraft vid tidpunkten för omständigheterna i målet vid den nationella domstolen, är det socialförsäkringslagstiftningen i den medlemsstat där företaget har sitt säte som är tillämplig i ett sådant fall.
16 Enligt den hänskjutande domstolen är den lagstiftning som med stöd av denna bestämmelse är tillämplig i föreliggande fall den tidigare nämnda belgiska lagen av den 10 april 1971 om arbetsolyckor. Enligt artikel 76.1.4 i den lagen är det en förutsättning för att omfattas av det i den lagen fastställda socialförsäkringssystemet att det fartyg som arbetstagaren är anställd ombord på för belgisk flagg. Detta villkor får således den verkan att en arbetstagare som är anställd ombord på ett fartyg som för en annan medlemsstats flagg än Belgiens inte omfattas av lagen, även om det företag som avlönar honom har sitt säte i Belgien och han själv är bosatt där.
17 Den nationella domstolens andra fråga måste alltså anses gå ut på om artikel 14.2 c i förordning nr 1408/71, i den lydelse som var i kraft i februari 1980, skall tolkas så, att den innebär att det är uteslutet att i förhållande till de personer som omfattas av förordningen eller deras rättsinnehavare tillämpa: a) en bestämmelse i en medlemsstats tillämpliga lagstiftning enligt vilken det som villkor för att omfattas av det ifrågavarande socialförsäkringssystemet föreskrivs att det fartyg som arbetstagaren är anställd ombord på skall föra den medlemsstatens flagg, eller b) varje annan bestämmelse i den medlemsstatens lagstiftning som föreskriver att ett anställningskontrakt är ogiltigt, i den mån bestämmelsen förhindrar att den lagvalsregel som fastställs i nämnda artikel 14.2 c får full verkan.
18 Det finns i detta hänseende anledning att påpeka att enligt domstolens rättspraxis utgör bestämmelserna i avdelning II i förordning nr 1408/71, där artikel 14 ingår, ett fullständigt och enhetligt system av lagvalsregler (se bland annat dom av den 10 juli 1986 i mål 60/85 Luijten, Rec. 1986, s. 2365). Syftet med dessa bestämmelser är inte enbart att undvika att flera nationella lagstiftningar tillämpas samtidigt och de komplikationer detta kan leda till, utan även att förhindra att personer som omfattas av tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71, på grund av att inte någon lagstiftning är tillämplig på dem, blir utan skydd på socialförsäkringsområdet. Särskilt de villkor som en medlemsstat fastställer när det gäller en persons anslutning till ett socialförsäkringssystem får inte innebära att man från den ifrågavarande lagstiftningens tillämpning utestänger personer på vilka den lagstiftningen är tillämplig enligt förordning nr 1408/71 (dom av den 3 maj 1990 i mål C-2/89 Kits van Heijningen, punkterna 12 och 20, Rec. 1990, s. I-1755).
19 Följaktligen skulle artikel 14.2 c i förordning nr 1408/71 förlora all ändamålsenlig verkan om det villkor för anslutning som rör fartygets flagg som föreskrivs i den medlemsstats lagstiftning på vars territorium det företag som avlönar arbetstagaren har sitt säte skulle kunna göras gällande i förhållande till personer som omfattas av artikel 14.2 c.
20 Denna tolkning är lika giltig när det gäller bestämmelser i nationell lagstiftning om anställningskontrakts giltighet. Sådana bestämmelser får inte innebära ett hinder för tillämpningen av de lagvalsregler som fastställs i förordning nr 1408/71.
21 Mot bakgrund av övervägandena ovan måste svaret på den andra frågan bli följande. Artikel 14.2 c i förordning nr 1408/71, i den lydelse som var i kraft i februari 1980, skall tolkas så, att den innebär att det är uteslutet att i förhållande till de personer som omfattas av förordningen eller deras rättsinnehavare tillämpa: a) en bestämmelse i en medlemsstats tillämpliga lagstiftning enligt vilken det som villkor för att omfattas av det ifrågavarande socialförsäkringssystemet föreskrivs att det fartyg som arbetstagaren är anställd ombord på skall föra den medlemsstatens flagg, eller b) varje annan bestämmelse i den medlemsstatens lagstiftning som föreskriver att ett anställningskontrakt är ogiltigt, i den mån bestämmelsen förhindrar att den lagvalsregel som fastställs i nämnda artikel 14.2 c får full verkan.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
22 De kostnader som har förorsakats Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)
-angående de frågor som genom beslut av den 18 juni 1990 förts vidare av Hof van Cassatie i Belgien - följande dom:
1)
Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen innehåller inte några lagvalsregler angående tillämplig lagstiftning på det föreliggande anställningsförhållandet mellan arbetstagaren och arbetsgivaren.
2)
Artikel 14.2 c i förordning (EEG) nr 1408/71, i den lydelse som var i kraft i februari 1980, skall tolkas så, att den innebär att det är uteslutet att i förhållande till de personer som omfattas av förordningen eller deras rättsinnehavare tillämpa: a) en bestämmelse i en medlemsstats tillämpliga lagstiftning enligt vilken det som villkor för att omfattas av det ifrågavarande socialförsäkringssystemet föreskrivs att det fartyg som arbetstagaren är anställd ombord på skall föra den medlemsstatens flagg, eller b) varje annan bestämmelse i den medlemsstatens lagstiftning som föreskriver att ett anställningskontrakt är ogiltigt, i den mån bestämmelsen förhindrar att den lagvalsregel som fastställs i nämnda artikel 14.2 c får full verkan.