62005CJ0027_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C-27/05,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, som framställts av Finanzgericht Hamburg (Tyskland), genom beslut av den 5 januari 2005, som inkom till domstolen den 27 januari 2005, i målet
Elfering Export GmbH
mot
Hauptzollamt Hamburg-Jonas,
meddelar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden P. Jann samt domarna K. Schiemann, K. Lenaerts, E. Juhász (referent) och E. Levits,
generaladvokat: C. Stix-Hackl,
justitiesekreterare: handläggaren C. Strömholm,
efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 19 januari 2006,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
– Elfering Export GmbH, genom O. Wenzlaff och U. Schrömbges, Rechtsanwälte,
* Rättegångsspråk: tyska.
– Hauptzollamt Hamburg-Jonas, genom S. Plenter, i egenskap av ombud,
– Europeiska gemenskapernas kommission, genom J.C. Schieferer, i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 5.4 och 51.2 i kommissionens förordning (EG) nr 800/1999 av den 15 april 1999 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT L 102, s. 11, och rättelse i EGT L 180, s. 53) (nedan kallad förordning nr 800/1999).
2. Begäran har framställts i ett mål mellan Elfering Export GmbH (nedan kallat Elfering Export eller bolaget) och Hauptzollamt Hamburg‑Jonas (tysk tullmyndighet) (nedan kallat Hauptzollamt) rörande en sanktion som denna myndighet påfört Elfering Export efter en ansökan om exportbidrag.
Tillämpliga gemenskapsbestämmelser
3. I skälen 4, 12, 63 och 64 i förordning nr 800/1999 anges följande:
”Med exportdag bör avses den dag då tullmyndigheterna tar emot den handling i vilken den uppgiftslämnande tillkännager sin avsikt att exportera produkter för vilka denne ansöker om exportbidrag. Denna handling syftar framför allt till att uppmärksamma tullmyndigheterna på att den ifrågavarande transaktionen genomförs med hjälp av gemenskapsmedel så att dessa skall kunna genomföra lämpliga kontroller. När detta mottagande sker skall produkterna ställas under tullkontroll fram till den faktiska exporten. Detta datum skall ligga till grund för fastställandet av mängden av den exporterade produkten, dess slag och egenskaper.
…
De åtgärder som föreskrivs i denna förordning kan endast tillåtas för produkter som kan omsättas fritt och som i förekommande fall har sitt ursprung i gemenskapen. ...
…
Enligt de gällande gemenskapsbestämmelserna beviljas exportbidrag enbart på grundval av objektiva kriterier som särskilt rör den exporterade produktens art och kvantitet, dess egenskaper och geografiska destination. Erfarenheten visar att det finns behov av förstärkta insatser för att bekämpa oegentligheter, särskilt bedrägerier, som drabbar gemenskapens budget. Det bör fastställas att felaktigt utbetalda belopp skall indrivas och det bör införas sanktioner för att stimulera exportörerna att iaktta gemenskapens bestämmelser.
…
För att säkerställa att systemet med exportbidrag fungerar korrekt bör sanktioner tillämpas utan hänsyn till den subjektiva skulden. Det är icke desto mindre lämpligt att avstå från sanktioner i vissa fall, särskilt när det gäller ett uppenbart fel som erkänns av den behöriga myndigheten, men att när det föreligger uppsåt bestämma om en strängare sanktion. Dessa åtgärder är nödvändiga och de bör vara väl avvägda och ha en tillräckligt avskräckande verkan samt tillämpas enhetligt i alla medlemsstater.”
4. I artikel 5 i samma förordning föreskrivs följande:
”1. Med exportdag avses den dag då tullmyndigheten tar emot den exportdeklaration i vilken det anges att en bidragsansökan kommer att lämnas in.
2. Dagen för mottagandet av exportdeklarationen skall ligga till grund för fastställandet av
a) bidragssatsen, om bidraget inte har fastställts i förväg,
b) eventuella ändringar av bidragssatsen, om bidraget har fastställts i förväg,
c) mängden av den exporterade produkten, dess slag och egenskaper.
3. Alla handlingar som har samma rättsverkan som ett mottagande av en exportdeklaration skall jämställas med ett sådant mottagande.
4. Det dokument som används vid exporten för att styrka att produkterna berättigar till bidrag måste innehålla all information som är nödvändig för att beräkna bidragsbeloppet, särskilt:
a) I fråga om produkter:
– en, eventuellt förenklad, beskrivning av produkterna enligt exportbidragsnomenklaturen samt koden i bidragsnomenklaturen, och även uppgifter om produkternas sammansättning eller en hänvisning till en sådan, om detta behövs för att beräkna bidragets storlek,
– uppgifter om produkternas nettovikt, eller, i förekommande fall, kvantiteten uttryckt i den måttenhet som skall användas vid beräkningen av bidraget.
b) I fråga om varor skall bestämmelserna i förordning (EG) nr 1222/94 tillämpas.
…”
5. Artikel 11 i denna förordning har följande lydelse:
”1. Oaktat om en produkts förpackning uppfyller tullkraven, skall bidrag endast beviljas för produkter som
– har sitt ursprung och är i fri omsättning inom gemenskapen, eller
– är i fri omsättning inom gemenskapen, eller
– är i fri omsättning inom gemenskapen, men för vilka bidraget högst får uppgå till ett belopp motsvarande den avgift vid import som erlades då produkterna importerades.
De olika gemensamma marknadsordningarnas bestämmelser är avgörande för hur en produkt bedöms med hänsyn till bestämmelserna i första stycket.
2. Om det ställs som villkor för bidraget att produkten skall ha sitt ursprung i gemenskapen, måste exportören deklarera ursprunget enligt definitionen i andra och tredje styckena, i enlighet med gällande gemenskapslagstiftning.
För beviljande av bidraget skall produkterna vara av gemenskapsursprung om de i sin helhet framställts i gemenskapen eller om de genomgick sin sista väsentliga bearbetning eller behandling i gemenskapen i enlighet med bestämmelserna i artiklarna 23 eller 24 i förordning (EEG) nr 2913/92.
Utan att det påverkar punkt 5, skall produkter som framställts av följande inte anses uppfylla kraven för att omfattas av bidrag:
– Material med ursprung i gemenskapen.
– Sådant från tredje land importerat jordbruksmaterial som omfattas av de förordningar som avses i artikel 1 och som inte genomgått en väsentlig bearbetning i gemenskapen.
4. Uppgifterna i punkterna 2 och 3 skall kontrolleras på samma sätt som andra uppgifter i exportdeklarationen.
…”
6. I artikel 51 i förordning nr 800/1999 föreskrivs följande:
”1. Om det konstateras att en exportör i avsikt att få exportbidrag har ansökt om ett bidrag som är större än det som vederbörande har rätt till, skall bidraget för exporten i fråga vara lika med det bidrag som gäller för den faktiska exporten, minskat med ett belopp motsvarande
a) hälften av skillnaden mellan det begärda bidraget och det bidrag som gäller för den faktiska exporten,
b) två gånger skillnaden mellan det begärda bidraget och det bidrag som gäller för den faktiska exporten, om exportören med avsikt har lämnat felaktiga upplysningar.
2. Det begärda bidraget skall anses vara det belopp som erhålls vid en beräkning på grundval av de upplysningar som lämnats enligt artikel 5 eller artikel 26.2. Om bidragssatsen varierar beroende på destination, skall den differentierade delen av det begärda bidraget beräknas på grundval av de uppgifter beträffande kvantitet, vikt och destination som lämnats enligt artikel 49.
3. Den sanktion som avses i punkt 1 a skall inte tillämpas
a) vid fall av force majeure,
b) i undantagsfall då exportören på eget initiativ och snarast efter att ha upptäckt att det begärda bidraget var för stort skriftligen underrättar de behöriga myndigheterna om detta, om inte den behöriga myndigheten har informerat exportören om att den har för avsikt att undersöka ansökan, eller exportören på annat sätt har fått kännedom om denna avsikt eller den behöriga myndigheten redan har konstaterat att det begärda bidraget var oriktigt,
c) när det föreligger ett uppenbart fel beträffande det begärda beloppet som erkänns av den behöriga myndigheten,
d) i de fall då bidragsansökan är i överensstämmelse med förordning (EG) nr 1222/94, särskilt artikel 3.2 i denna, och har beräknats på grundval av de genomsnittliga kvantiteter som använts under en närmare angiven period,
e) i fall där vikten justeras, när viktavvikelsen beror på den vägningsmetod som har tillämpats.
4. Om den minskning som avses i 1 a eller 1 b leder till ett negativt belopp, skall exportören betala det negativa beloppet.
5. Om de behöriga myndigheterna konstaterar att det begärda bidraget var oriktigt, att exporten inte har genomförts och att bidraget därför inte kan minskas, skall exportören betala det sanktionsbelopp som avses i punkt 1 a eller b och som skulle gälla om exporten hade genomförts. Om bidragssatsen varierar beroende på destination skall det, utom när det är fråga om en obligatorisk destination, vid beräkningen av det begärda bidraget och av det bidrag som gäller tas hänsyn till den lägsta positiva satsen eller till den sats som följer av destinationsangivelsen i enlighet med artiklarna 24.2 eller 26.4, om denna sats är högre.
6. Den betalning som avses i punkterna 4 och 5 skall äga rum senast 30 dagar efter mottagandet av betalningskravet. Om denna frist inte uppfylls, skall exportören betala ränta för den period som börjar 30 dagar efter datum för mottagandet av betalningskravet och slutar dagen före datum för betalning av kravet till den räntesats som avses i artikel 52.1.
7. Sanktionerna skall inte tillämpas enbart på grund av att det begärda beloppet är högre än det bidrag som gäller enligt artiklarna 4.2, 18.3, 35.2 och/eller 50.
8. Sanktionerna skall tillämpas utan att detta påverkar tillämpningen av andra sanktioner som fastställs på nationell nivå.
9. Medlemsstaterna får avstå från att tillämpa sanktionsbelopp på 60 euro eller mindre per exportdeklaration.
10. Om den produkt som anges på export- eller betalningsdeklarationen inte omfattas av licensen skall inget bidrag utgå och bestämmelserna i punkt 1 skall inte gälla.
11. Om bidraget är förutfastställt skall sanktionsbeloppet beräknas på grundval av de bidragssatser som gäller den dag då licensansökan lämnas in utan beaktande av det förlorade bidraget enligt artikel 4.1 eller det nedsatta bidraget enligt artiklarna 4.2 och 18.3. Om så är nödvändigt skall dessa bidragssatser anpassas den dag då exportdeklarationen eller betalningsdeklarationen tas emot.”
7. I artikel 33 i rådets förordning (EG) nr 1254/1999 av den 17 maj 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (EGT L 160 s. 21) föreskrivs följande:
”…
6. Exportbidrag beviljas endast efter ansökan och efter framläggande av gällande exportlicens.
…
9. Exportbidrag skall utbetalas efter framläggande av bevis på att
– produkterna har sitt ursprung inom gemenskapen,
– produkterna har exporterats från gemenskapen,
…
10. Utan att det påverkar tillämpningen av första strecksatsen i punkt 9, och om undantag inte har beviljats i enlighet med förfarandet i artikel 43, skall exportbidrag inte beviljas för produkter som importeras från tredje land och återexporteras till tredje land.
…”
Bakgrund till målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
8. I en exportdeklaration av den 30 augusti 2000 till Hauptzollamt Münster – Zollamt Coesfeld – deklarerade Elfering Export 6 090,50 kilogram fryst nötkött för export till Ryssland, och ansökte därvid om ett exportbidrag. I sin exportdeklaration gav Elfering Export upplysningar enligt vilka de varor som omfattades av ansökan hade sitt ursprung i Tyskland.
9. Hauptzollamt avslog denna ansökan genom beslut av den 24 januari 2001, med motiveringen att de exporterade varorna inte var av ”sund, god och marknadsmässig kvalitet” i den mening som avses i artikel 21.1 i förordning (EG) nr 800/1999. Den tulltekniska prövnings- och utbildningsanstalten vid Oberfinanzdirektion Hamburg (regionala skattemyndigheten i Hamburg) hade nämligen konstaterat tydligt synlig frysbränna i de prover som tagits av de deklarerade varorna.
10. Genom ett annat beslut av den 20 mars 2000 påförde Haupzollamt, med stöd av artikel 51.1 a i förordning (EG) nr 800/1999, Elfering Export ett sanktionsbelopp om 1 910,41 DEM, med motiveringen att detta bolag hade begärt ett bidrag som var större än vad det hade rätt till.
11. Efter att utan framgång ha begärt omprövning väckte Elfering Export den 13 mars 2003 talan vid Finanzgericht Hamburg och yrkade att Hauptzollamt skulle förpliktas att bevilja exportbidraget och att sanktionsbeslutet av den 20 mars 2001 skulle upphävas.
12. Under förfarandet gjorde Hauptzollamt gällande att det faktum att Elfering Export inte hade styrkt att varorna som var föremål för ansökan om exportbidrag hade sitt ursprung i gemenskapen även utgjorde hinder för denna ansökan. Mot denna bakgrund beslutade Finanzgericht den 20 december 2004 att målet skulle delas upp i två mål.
13. I det första målet ogillade Finanzgericht talan i den del den avsåg yrkandet att Hauptzollamt skulle förpliktas att bevilja exportbidrag. Rätten ansåg i sin dom av den 20 december 2004 att även om det förhållandet att konstaterandet av frysbränna i de undersökta proverna inte utgjorde hinder för bolagets bidragsansökan, eftersom dessa provresultat i förevarande fall inte innebar att de aktuella varorna inte kunde anses ha en ”sund, god och marknadsmässig” kvalitet, skulle talan däremot ogillas på grund av att Elfering Export inte hade styrkt att de produkter som den hade exporterat hade sitt ursprung i gemenskapen.
14. Vad gäller det andra målet, som rör sanktionen och som fortfarande pågår vid den hänskjutande domstolen, har Elfering Export yrkat att nämnda sanktionsbeslut skall upphävas, medan Hauptzollamt har yrkat att talan skall ogillas.
15. Finanzgericht anser att en tolkning av gemenskapsrätten är nödvändig för att kunna avgöra målet. Den har därför beslutat att vilandeförklara målet och hänskjuta följande tolkningsfråga till domstolen:
”Hör förklaringen i exportdeklarationen om att exportbidragsprodukten har sitt ursprung i gemenskapen till de upplysningar som vid äventyr av sanktioner måste lämnas enligt artikel 51.2 jämförd med artikel 5.4 i förordning (EG) nr 800/1999?”
Prövning av tolkningsfrågan
16. Det följer av lydelsen av artikel 11 i förordning nr 800/1999 och den av artikel 33.9 i förordning nr 1254/1999 att i nötköttssektorn är gemenskapsursprung ett materiellt villkor för exportbidrag.
17. Detta framgår även av en systematisk analys av förordning nr 800/1999 då artikel 11 i denna förordning återfinns i kapitel I i avdelning II med rubriken ”Rätt till bidrag”. Det är i detta kapitel som de materiella villkoren för rätten till bidrag definieras.
18. För att detta materiella villkor skall vara uppfyllt måste gemenskapsursprunget deklareras och styrkas. Enligt artikel 33.9 i förordning nr 1254/1999 skall exportbidrag utbetalas efter framläggande av bevis på att produkterna har sitt ursprung inom gemenskapen. Såsom domstolen redan har slagit fast vad gäller artikel 13 i rådets förordning (EEG) nr 805/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (EGT L 148, s. 24; svensk specialutgåva, område 3, volym 2, s. 63), i dess senaste lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1633/98 av den 20 juli 1998 (EGT L 210, s. 17), råder det ingen tvekan om att det är exportören som skall framlägga ovannämnda bevis, och detta gäller även för tillämpningen av förordning nr 1254/1999, genom vilken – enligt skäl 38 och artikel 49 i densamma – förordning nr 805/68 i ändrad lydelse konsolideras och upphävs (se för ett liknande resonemang, dom av den 1 december 2005 i mål C-309/04, Fleisch-Winter, REG 2005, s. I-0000, punkt 26).
19. De nationella myndigheternas kontroll av exportdeklarationen enligt artikel 11.4 i förordning nr 800/1999 undantar inte exportören från skyldigheten att styrka att produkterna har sitt ursprung i gemenskapen. Tvärtom är det i samband med detta förfarande som det i allmänhet visar sig nödvändigt att begära att exportören framlägger bevis om detta.
20. Då exportörens skyldighet att styrka gemenskapsursprunget är klar och entydig skall det undersökas huruvida bristande uppfyllelse av denna skyldighet medför en sådan sanktion som föreskrivs i artikel 51 i förordning nr 800/1999 eller ej.
21. Det är utrett att Elfering Export uppgav att de produkter som ansökan om exportbidrag avsåg hade sitt ursprung i Tyskland och att den hänskjutande domstolen redan funnit, i ett separat beslut, att Elfering Export inte styrkt att produkterna hade sitt ursprung i denna medlemsstat eller i gemenskapen.
22. Enligt artikel 51.1 i förordning nr 800/1999 skall exportören påföras ett sanktionsbelopp om denne ”har ansökt om ett bidrag som är större än det som vederbörande har rätt till”. Enligt andra punkten i denna artikel skall ”[d]et begärda bidraget … anses vara det belopp som erhålls vid en beräkning på grundval av de upplysningar som lämnats enligt artikel 5 eller artikel 26.2”.
23. Ett av Elfering Exports huvudargument består i att påpeka att artikel 51.2 i förordning nr 800/1999 hänvisar enbart till artikel 5 i samma förordning, eftersom artikel 26 i densamma inte är relevant för målet vid den nationella domstolen, och inte till artikel 11, i vilken föreskrivs vissa skyldigheter avseende exportbidragsproduktens ursprung. Bolaget har gjort gällande ståndpunkten att enbart felaktigheter i de upplysningar som räknas upp i artikel 5.4 a i denna förordning eller i vart fall enbart felaktigheter i upplysningar avseende produkternas fysiska egenskaper kan utlösa en sanktion och inte felaktiga upplysningar om produktens ursprung.
24. Denna ståndpunkt kan inte godtas.
25. Domstolen konstaterar för det första, i likhet med den hänskjutande domstolen och Europeiska gemenskapernas kommission, att uppräkningen av upplysningar i artikel 5.4 a i förordning nr 800/1999 inte är uttömmande. Detta har domstolen tidigare funnit vad gäller kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT L 351, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 24, s. 216), och detta gäller även för tillämpningen av förordning nr 800/1999, genom vilken förordning nr 3665/87 ersatts och upphävts (se domen i det ovannämnda målet Fleisch-Winter, punkt 29).
26. Enligt artikel 5.4 a i förordning nr 800/1999 krävs att exportören tillhandahåller all information som är nödvändig för att beräkna bidragsbeloppet, och ordet ”särskilt” innebär att gemenskapslagstiftaren uttryckligen endast angett vissa delar av denna information. Innebörden i uttrycket ”all information” kan inte begränsas till produktens fysiska egenskaper utan skall omfatta all information som avser villkoren för att beviljas exportbidrag.
27. Såsom kommissionen rätteligen har påpekat syftar den information som avses i denna bestämmelse inte enbart till en matematisk beräkning av det exakta bidragsbeloppet, utan snarare, och främst, till att fastställa om sökanden har rätt till detta bidrag eller ej. Således skall artikel 51.1 i förordning nr 800/1999 enligt vilken en sanktion skall påföras om ”en exportör … har ansökt om ett bidrag som är större än det som vederbörande har rätt till” tolkas så, att denna exportör skall anses ha ansökt om ett bidrag som är större än det som vederbörande har rätt till inte bara i de fall då denna skillnad beror på den information som exportören har lämnat, utan även i de fall då det framgår att rätt till bidrag saknas, det vill säga att bidragsbeloppet är lika med noll.
28. Det skall vidare framhållas att det följer av artikel 11.4 i förordning nr 800/1999 att uppgifterna i punkterna 2 och 3, bland annat uppgiften om gemenskapsursprung, kontrolleras på samma villkor som andra uppgifter i exportdeklarationen. Denna bestämmelse bekräftar att deklarationen om gemenskapsursprung omfattas av samma rättsregler som dessa uppgifter och att bristande uppfyllelse av informationsskyldigheten vad gäller den aktuella produktens gemenskapsursprung följaktligen omfattas av samma sanktionsregler som de som är tillämpliga på bristande uppfyllelse av denna skyldighet, vad gäller en uppgift som anges i artikel 5.4 i nämnda förordning.
29. Elfering Export har felaktigt hävdat att bristande uppfyllelse av kravet på ”sund, god och marknadsmässig” kvalitet i artikel 21 i förordning nr 800/1999 inte heller innebär att en sanktion påförs. Detta krav, liksom kravet på att styrka produktens gemenskapsursprung, har nämligen en likartad funktion i systemet i förordning nr 800/1999 och bristande uppfyllelse av dessa får i allmänhet samma följder för både rätten till bidrag och för sanktionstillämpningen.
30. I domen i det ovannämnda målet Fischer-Winter har domstolen redan prövat frågan om rätt till bidrag, tillsammans med frågan om sanktioner i samband med kravet på ”sund, god och marknadsmässig” kvalitet, vilket lett till slutsatser som är lika tillämpliga på båda dessa frågor. Även om domstolen i nämnda dom inte hade att uttala sig om huruvida en konkret rätt till bidrag förelåg eller huruvida en påförd sanktion var välgrundad, skall denna dom tolkas på så sätt, att om exportören inte har rätt till bidrag på grund av bristande uppfyllelse av kravet på ”sund, god och marknadsmässig” kvalitet skall han påföras en sanktion, om det inte föreskrivs ansvarsfrihetsgrunder i gemenskapsbestämmelserna.
31. Slutligen är syftet med förordning nr 800/1999 av väsentlig betydelse för att bedöma de aktuella bestämmelsernas räckvidd. Enligt skäl 63 i denna förordning är syftet med dessa bestämmelser att bekämpa oegentligheter, särskilt bedrägerier, som drabbar gemenskapens budget, och sanktionerna avser att stimulera exportörerna att iaktta gemenskapsbestämmelserna.
32. Bestämmelserna om sanktioner har till syfte att säkerställa att ”gemenskapsbestämmelserna” i allmänhet iakttas och inte enbart en del av dem eller vissa särskilda bestämmelser.
33. De sanktioner som skall påföras till följd av ett icke culpöst eller uppsåtligt handlande från exportörens sida anges gemensamt i artikel 51.1 i förordning nr 800/1999. Detta innebär att det saknas skäl att godta ståndpunkten att exportörens bristande uppfyllelse av de gemenskapsrättsliga krav som inte uttryckligen anges i artikel 5.4 a i förordning nr 800/1999, utan följer av artikel 11 (produkterna är inte av gemenskapsursprung) eller artikel 21 (produkterna är inte av sund, god och marknadsmässig kvalitet) i denna förordning, inte medför att artikel 51 skall tillämpas, eftersom detta skulle leda till det oacceptabla resultatet att exportören, även om han handlade uppsåtligen, skulle undgå sanktion.
34. Ståndpunkten att endast oriktigheter i de upplysningar som anges i artikel 5.4 a i förordning nr 800/1999 skulle medföra en sanktion, medan bristande uppfyllelse av de materiella villkoren i kapitel I i avdelning II i denna förordning inte skulle få sådana konsekvenser, skulle under dessa omständigheter strida mot syftet med nämnda förordning och allvarligt skada genomförandet av den gemensamma jordbrukspolitiken. Enligt denna ståndpunkt skulle inte enbart oegentligheter utan även bedrägerier undgå konsekvenser enligt gemenskapsrätten.
35. Mot denna bakgrund skall den hänskjutna frågan besvaras så att förklaringen i exportdeklarationen om att exportbidragsprodukten har sitt ursprung i gemenskapen hör till de upplysningar som vid äventyr av sanktioner måste lämnas enligt artikel 51.2 jämförd med artikel 5.4 i förordning nr 800/1999.
Rättegångskostnader
36. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:
Förklaringen i exportdeklarationen om att exportbidragsprodukten har sitt ursprung i gemenskapen hör till de upplysningar som vid äventyr av sanktioner måste lämnas enligt artikel 51.2 jämförd med artikel 5.4 i kommissionens förordning (EG) nr 800/1999 av den 15 april 1999 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter.