61996CJ0291_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-291/96,
angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget, från Amtsgericht Reutlingen (Tyskland), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga brottmålet mot
Martino Grado,
Shahid Bashir,
angående tolkningen av artikel 6 i EG-fördraget,
meddelar
DOMSTOLEN
(andra avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden R. Schintgen (referent) samt domarna G.F. Mancini och G. Hirsch,
generaladvokat: G. Tesauro,
justitiesekreterare: R. Grass,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- Staatsanwaltschaft Tübingen, genom åklagaren R. Kindsvater,
- Martino Grado, genom advokaten P. Jäcksch, Reutlingen,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom U. Wölker, rättstjänsten, i egenskap av ombud,
med hänsyn till referentens rapport,
och efter att den 12 juni 1997 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Amtsgericht Reutlingen har genom beslut av den 19 augusti 1996, som inkom till domstolen den 3 september samma år, begärt att domstolen enligt artikel 177 i EG-fördraget skall meddela ett förhandsavgörande avseende tolkningen av artikel 6 i detta fördrag.
2 Frågan har uppkommit i ett brottmål mot Martino Grado, italiensk medborgare, och Shahid Bashir, ej medborgare i gemenskapen.
3 Enligt § 407 i Strafprozessordnung (den tyska straffprocesslagen) kan åklagaren, om han anser att huvudförhandling inte är nödvändig, begära att den behörige ensamdomaren i ett brottmål skall fastställa ett strafföreläggande i den av åklagaren angivna lydelsen. Enligt § 408 är domaren skyldig att datera och underteckna föreläggandet såvida han inte anser att det finns rättslig grund för att inte bifalla ansvarsyrkandet. Det av domaren undertecknade föreläggandet gäller [även utan den misstänktes godkännande] med motsvarande verkan som en dom.
4 Den 9 april 1996 begärde åklagarmyndigheten i Tübingen, genom åklagaren på 35:e avdelningen, med stöd av dessa bestämmelser att Amtsgericht Reutlingen skulle fastställa ett strafföreläggande
"mot:
1) Martino Grado ...
2) Shahid Bashir ...",
omfattande bland annat ett yrkande om ansvar för obehörigt avvikande från trafikolycksplats.
5 Domaren vid Amtsgericht Reutlingen ansåg att strafföreläggandet stred mot principen om lika värde och likhet inför lagen som stadgas i §§ 1 och 3 i Grundgesetz (den tyska grundlagen) genom att namnen på de personer som avsågs i föreläggandet inte föregicks av titeln "herr", och begärde utan framgång att åklagaren skulle ändra lydelsen.
6 Domaren vid Amtsgericht Reutlingen ansåg att den tyska straffprocesslagen, enligt vilken brottmålsdomaren är skyldig att rätta sig efter åklagarens bedömning såvida det inte föreligger ett rättsligt hinder för detta, inte gav honom rätt att ändra eller komplettera föreläggandet och vägrade följaktligen att underteckna det.
7 Landgericht Tübingen godkände genom beslut av den 30 juli 1996 åklagarens handlande och fastslog att domaren vid Amtsgericht enligt lag inte var behörig att vägra fullfölja förfarandet.
8 Mot denna bakgrund har domaren vid Amtsgericht Reutlingen förklarat målet vilande och begärt att domstolen skall besvara följande tolkningsfråga:
"Är det förenligt med gemenskapsrätten eller strider det mot diskrimineringsförbudet i artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen att en åklagare i ett strafföreläggande, som skall undertecknas av domstolen, mot en utländsk arbetstagare (i den mening som avses i artikel 48-51 i fördraget om Europeiska unionen) från en medlemsstat i Europeiska unionen, uttryckligen vägrar att använda titeln 'herr', trots att det strider mot praxis vid åklagarmyndigheten, och även mot hur denne åklagare själv brukar förfara?"
9 I sitt beslut om hänskjutande har domaren vid Amtsgericht Reutlingen framhållit att åklagaren har vägrat att använda titeln "herr" med avseende på de tilltalade, vilka är utländska medborgare, medan han använder denna titel i andra mål som inte rör utländska medborgare.
10 Åklagaren i Tübingen har däremot gjort gällande att formuleringen i strafföreläggandet varierar beroende på om strafföreläggandet gäller en eller flera personer. I fråga om strafförelägganden som endast gäller en person används normalt titeln "herr" eller "fru", medan detta inte är möjligt av språkliga skäl när strafföreläggandet gäller mer än en tilltalad. Denna praxis saknar samband med de tilltalades nationalitet och överensstämmer med hur andra tyska åklagarmyndigheter och rättsinstanser brukar förfara.
11 Kommissionen har hävdat att den tolkning som begärts av gemenskapsrätten på ett uppenbart sätt saknar samband med det faktiska sakförhållandet eller med föremålet för tvisten vid den nationella domstolen. Vidare faller inte sådana frågor av straffrättslig och straffprocessrättslig karaktär som de som har ställts i målet vid den nationella domstolen inom gemenskapsrättens tillämpningsområde.
12 I detta hänseende finns det för det första anledning att erinra om att domstolen enligt fast rättspraxis inte kan avgöra en fråga som en nationell domstol har ställt, när det på ett uppenbart sätt framgår att den tolkning av en gemenskapsrättslig regels giltighet som den nationella domstolen begärt saknar samband med det faktiska sakförhållandet eller med föremålet för förfarandet vid den nationella domstolen, eller när frågan är hypotetisk och domstolen inte förfogar över de uppgifter om faktiska eller rättsliga omständigheter som är nödvändiga för att på ett ändamålsenligt sätt besvara de frågor som ställts till den (dom av den 15 december 1995 i mål C-415/93, Bosman, REG 1995, s. I-4921, punkt 61, och av den 16 januari 1997 i mål C-134/95, USSL nr 47 di Biella, REG 1997, s. I-195, punkt 12).
13 För det andra skall det understrykas att förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet som följer av artikel 6 i fördraget endast gäller inom detta fördrags tillämpningsområde.
14 I sitt beslut om hänskjutande har emellertid Amtsgericht Reutlingen inte tillhandahållit domstolen några uppgifter av vilka det framgår att den nationella domstolen i ett straffrättsligt förfarande avseende ett brott i samband med en trafikolycka skulle vara skyldig att tillämpa bestämmelser avsedda att säkerställa iakttagandet av gemenskapsrätten i allmänhet eller den fria rörligheten i synnerhet.
15 Även om det skulle vara så att praxis vid åklagarmyndigheten i Tübingen innebär en diskriminering av medborgare från andra medlemsstater framgår det inte att detta skulle inverka på förfarandet vid den nationella domstolen.
16 Mot denna bakgrund kan det i enlighet med fast rättspraxis (beslut av den 16 maj 1994 i mål C-428/93, Monin Automobiles, Rec. 1994, s. I-1707, punkt 15) fastslås att de frågor som den nationella domstolen ställt till domstolen inte avser en tolkning av gemenskapsrätten som motsvarar något objektivt behov för den nationella domstolens avgörande.
17 Följaktligen saknar domstolen behörighet att besvara den fråga som ställts av Amtsgericht Reutlingen.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
18 Den kostnad som har förorsakats Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(andra avdelningen)
- angående den fråga som genom beslut av den 19 augusti 1996 förts vidare av Amtsgericht Reutlingen - följande dom:
Domstolen saknar behörighet att besvara den fråga som har ställts av Amtsgericht Reutlingen.