62005CJ0173_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C‑173/05,
angående en talan om fördragsbrott enligt artikel 226 EG, som väckts den 19 april 2005,
Europeiska gemenskapernas kommission,
företrädd av E. Traversa och J. Hottiaux, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
sökande,
mot
Republiken Italien,
företrädd av I.M. Braguglia, i egenskap av ombud, biträdd av A. Cingolo, avvocato dello Stato, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
meddelar
DOMSTOLEN (andra avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden C.W.A. Timmermans samt domarna R. Schintgen, P. Kūris, J. Makarczyk (referent) och L. Bay Larsen,
generaladvokat: P. Léger,
justitiesekreterare: R. Grass,
efter det skriftliga förfarandet,
och efter att den 5 oktober 2006 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Europeiska gemenskapernas kommission har yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 23 EG, 25 EG, 26 EG och 133 EG samt artiklarna 4 och 9 i samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Folkrepubliken Algeriet, vilket undertecknades i Alger den 26 april 1976 och godkändes på gemenskapens vägnar genom rådets förordning (EEG) nr 2210/78 av den 26 september 1978 (EGT L 263, s.1; svensk specialutgåva, område 11, volym 5 s. 57) (nedan kallat samarbetsavtalet), genom att införa och behålla den miljöavgift på gasledningar som föreskrivs i artikel 6 i den regionala lagen för regionen Sicilien nr 2 om bestämmelser och ekonomiska program för år 2002, (legge n. 2, Disposizioni programmatiche e finanziarie per l’anno 2002), av den 26 mars 2002 (GURS nr 14, av den 27 mars 2002, del I, s. 1) (nedan kallad den sicilianska lagen).
Tillämpliga bestämmelser
Den gemenskapsrättsliga lagstiftningen
Samarbetsavtalet
2. Artikel 1 i samarbetsavtalet har följande lydelse:
”Förevarande avtal mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Algeriet har till syfte att främja övergripande samarbete mellan parterna till avtalet för att bidra till Algeriets ekonomiska och sociala utveckling och stärka förbindelserna mellan parterna. För detta ändamål kommer föreskrifter och åtgärder att antas och genomföras på områdena ekonomiskt, tekniskt och finansiellt samarbete samt inom handeln och det sociala området.”
3. Enligt artikel 4.1 i nämnda avtal skall syftet med samarbetet mellan gemenskapen och Demokratiska folkrepubliken Algeriet vara att främja särskilt följande:
”…
– Saluförande och marknadsföring av algeriska exportvaror.
– …
– Vad gäller energi, deltagande av gemenskapsaktörer i arbetsprogram för exploatering, bearbetning och förädling av Algeriets naturtillgångar och i alla verksamheter som kan utveckla dessa på platsen, och ansträngningar att få långtidsavtal mellan aktörerna om leverans av råolja, gas eller petroleumprodukter att fungera väl.
…”
4. I artikel 9.1 i samarbetsavtalet föreskrivs att ”varor med ursprung i Algeriet, andra än de som är förtecknade i bilaga II till Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen [skall] importeras till gemenskapen utan kvantitativa restriktioner och åtgärder med motsvarande verkan och utan tullar och avgifter med motsvarande verkan”.
5. Metangas är en av de varor som omfattas av artikel 9 i samarbetsavtalet.
Den nationella lagstiftningen
6. I artikel 6 i den sicilianska lagen föreskrivs följande:
”…
1. En miljöavgift införs i syfte att finansiera investeringar för att minska och avvärja de hot mot miljön som uppstår genom förekomsten av gasledningar innehållande metangas som anlagts i regionen Sicilien. Intäkterna skall finansiera initiativ för att bevara, skydda och förbättra miljön, särskilt inom de områden som rörledningarna passerar.
…
3. … Avgiftsskyldigheten är knuten till äganderätten till gasledningar som innehåller gas, som går genom regionen Sicilien.
4. Ägare till gasledningar som är klassificerade som rörledningar av typ 1 enligt stycke 3 är skyldiga att erlägga avgift om de bedriver minst en av följande verksamheter: transport, distribution, försäljning eller inköp.
5. Beträffande avgiftsskyldigheten avses med gasledningar samtliga rörledningar med delar, anslutningar, ventiler och andra särskilda komponenter som tillsammans används för att transportera och distribuera naturgas.
6. Avgiften beräknas på grundval av volymen mätt i kubikmeter på gasledningar som är klassificerade som rörledningar av typ 1 i den mening som avses i ministerdekretet av den 24 november 1984 som i syfte att skydda säkerheten reglerar anläggningar för transport och distribution av naturgas via rörledningar.
7. Avgiften skall fastställas per taxeringsår på de grunder som anges i punkt 6.
…
10. Avgiften skall tas ut per kalenderår av dem som enligt punkt 4 är skyldiga att erlägga avgift, i proportion till de antal månader som deras ägande varat.
…”
7. Enligt del 1, punkt 1.3 i bilagan till ministerdekret av den 24 november 1984 (ordinarie tillägg till GURI nr 12, av den 15 januari 1985) är rörledningar av typ 1 rörledningar vilkas tryck överstiger 24 bar.
Det administrativa förfarandet
8. Under åren 2002 och 2003 begärde kommissionen förtydliganden från de italienska myndigheterna angående tillämpningsföreskrifterna för den miljöavgift som införts genom den sicilianska lagen.
9. Genom skrivelse av den 9 september 2003 meddelade Republiken Italien kommissionen att miljöavgiften inte hade varit föremål för någon konkret tillämpning i den italienska rättsordningen, eftersom den regionala förvaltningsdomstolen i Lombardiet hade fastställt att denna lag strider mot bestämmelserna i gemenskapsrätten.
10. Kommissionen fann att ovannämnda yttrande varken var uttömmande i sak eller hade någon rättslig grund. Den skickade därför den 19 december 2003 en formell underrättelse till Republiken Italien i vilken den anförde att den aktuella avgiften strider mot artiklarna 23 EG, 25 EG, 26 EG och 133 EG samt artiklarna 4 och 9 i samarbetsavtalet.
11. Eftersom kommissionen inte fick något svar efter denna formella underrättelse, trots en förlängning av tidsfristen, riktade den ett motiverat yttrande till Republiken Italien den 9 juli 2004 med en uppmaning att inom två månader från delgivningen av yttrandet vidta nödvändiga åtgärder för att följa detta.
12. Republiken Italien inkom inte med något svar på yttrandet. Som en följd härav beslutade kommissionen att väcka förevarande talan.
Talan
Parternas argument
13. Kommissionen har gjort gällande att det i regionen Sicilien endast finns en infrastruktur av gasledningar för transport av naturgas som motsvarar avgiftsvillkoren i den italienska lagstiftningen. Denna anläggning, som är ansluten till gasledningar i Medelhavsområdet, transporterar naturgas från Algeriet som är avsedd att dels distribueras och användas i Italien, dels exporteras till andra medlemsstater.
14. Kommissionen har hävdat att det verkliga syftet med den aktuella avgiften, mot bakgrund av den sicilianska lagens ordalydelse, är att den skall belasta inte endast infrastrukturen som sådan utan även den vara som transporteras, nämligen metangas. Av den sicilianska lagstiftningen framgår nämligen dels att avgiftsskyldigheten är knuten till äganderätten till gasledningar som innehåller gas, dels att det är de ägare till gasledningar som bedriver minst en av verksamheterna transport, försäljning eller köp av gas som är skyldiga att erlägga avgiften. Kommissionen har vidare angett att avgiften beräknas på grundval av den volym gas som finns i ledningarna.
15. Enligt kommissionen beläggs följaktligen varor med ursprung i tredje land som är i fri omsättning eller i transit genom Italien med en avgift som utgör en avgift med motsvarande verkan som en importtull (för det fall gasen importeras till gemenskapen) eller exporttull (för det fall gasen transporteras till andra medlemsstater). Det framgår dock av fast rättspraxis att det är förbjudet att införa nya avgifter eller åtgärder med motsvarande verkan på varor som importeras direkt från tredje land (dom av den 13 december 1973 i de förenade målen 37/73 och 38/73, Indiamex och De Belder, REG 1973, s. 1609, punkterna 10–18, svensk specialutgåva, volym 2, s. 187, och av den 16 mars 1983 i mål 266/81, SIOT, REG 1983, s. 731, punkt 18, svenska specialutgåva, volym 7, s. 65).
16. Kommissionen har även gjort gällande att det framgår av tullunionssystemet att tullar är förbjudna oberoende av alla hänsyn till det ändamål för vilket de införts. Begreppet avgift med motsvarande verkan som en tull är nämligen ett objektivt juridiskt begrepp i gemenskapsrätten (dom av den 14 september 1995 i de förenade målen C‑485/93 och C‑486/93, Simitzi, REG 1995, s. I‑2655, punkt 14).
17. Kommissionen har hävdat att införandet av miljöavgiften är oförenligt med den gemensamma tulltaxan och följaktligen med artiklarna 23 EG, 25 EG, 26 EG och 133 EG, i den mån avgiften inverkar menligt på utjämningen av nivån på de avgifter som tas ut vid gemenskapens yttre gränser på varor som importeras från tredje land, och därigenom riskerar att orsaka förskjutningar i handeln mellan dessa länder och snedvridningar av den fria rörligheten för varor eller av konkurrensförhållandena mellan medlemsstaterna (dom av den 22 april 1999 i mål C‑109/98, CRT France international, REG 1999, s. I‑2237, punkterna 22 och 23 och där angiven rättspraxis).
18. Kommissionen har vidare påpekat att när ett förbud mot avgifter med motsvarande verkan förekommer i bilaterala och multilaterala avtal, slutna mellan gemenskapen och ett eller flera tredje länder, som har till ändamål att undanröja handelshindren, har detta samma tillämpningsområde som vid handel inom gemenskapen (dom av den 5 oktober 1995 i mål C‑125/94, Aprile, REG 1995, s. I‑2919, punkterna 38 och 39).
19. Kommissionen har vidare anmärkt att enligt fast rättspraxis kan en medlemsstat inte tillämpa transitavgifter eller någon annan avgift för genomfart av varor då dessa avgifter har en motsvarande verkan som en exporttull (domen i det ovannämnda målet SIOT, punkterna18, 19 och 23, och dom av den 27 februari 2003 i mål C‑389/00, kommissionen mot Tyskland, REG 2003, s. I‑2001, punkterna 50 och 51).
20. Den italienska regeringen har hävdat att den omtvistade avgiften inte kan anses vara en avgift med motsvarande verkan som en tull.
21. Nämnda regering anser att kommissionen inte har beaktat miljöavgiftens syfte som skall anses vara att genomföra de principer som omnämns i EG‑fördraget när det gäller miljön, särskilt försiktighetsprincipen.
22. Den italienska regeringen har vidare gjort gällande att den omtvistade avgiften har egna och särskilda egenskaper som är hänförliga till iakttagandet av försiktighetsprincipen.
23. Den italienska regeringen har tillagt att avgiften i fråga skall erläggas endast om gasen faktiskt finns i infrastrukturen och om ägaren bedriver en verksamhet avseende transport, distribution, försäljning eller inköp av gas. Ett sådant förfarande stämmer således överens med den regionala lagstiftarens vilja att avgiften endast skall erläggas i de fall då det finns en möjlig risk för skada på miljön.
24. Den italienska regeringen har påpekat att inkomsterna från den aktuella avgiften är avsedda att finansiera investeringar i syfte att minska och förhindra de eventuella riskerna för miljön till följd av den infrastruktur som finns i regionen Sicilien. De omtvistade avgifterna har endast till syfte att skydda miljön, vilket utgör ett av de grundläggande syftena enligt gemenskapsrätten. Denna inneboende koppling mellan den omtvistade avgiften och dess syfte utgör ett obestridligt bevis för att avgiften inte är en tull.
25. Den italienska regeringen har även angett att miljöavgiften inte belastar varorna utan endast infrastrukturen. Sambandet mellan avgiftsbeloppet och volymen av den transporterade gasen utgör en enkel teknisk parameter för att upprätta ett samband med den faktiska storleken på det hot som uppstår mot miljön. Återverkningarna av avgiften på priset på varan är enbart hypotetiska och avhängiga viljan hos gasledningens ägare.
26. Mot bakgrund av det ovanstående har den italienska regeringen yrkat att talan skall ogillas.
Domstolens bedömning
Inledande synpunkter
27. Domstolen erinrar om, innan talan prövas i sak, att enligt artikel 23.1 EG skall gemenskapen grunda sig på en tullunion, som skall omfatta all handel med varor. Denna union skall innebära dels att tullar på import och export samt alla avgifter med motsvarande verkan skall vara förbjudna mellan medlemsstaterna, dels att en gemensam tulltaxa gentemot tredje land skall införas.
28. En avgift med motsvarande verkan i den mening som avses i artiklarna 23 EG och 25 EG utgörs av varje avgift, oavsett benämning eller utformning, som åläggs ensidigt och som tas ut på varor på grund av att dessa passerar en gräns, om den inte är en tull i egentlig mening, även om den inte tas ut till förmån för staten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 november 2005 i mål C‑293/02, Jersey Produce Marketing Organisation, REG 2005, s. I‑9543, punkt 55, och av den 8 juni 2006 i mål C‑517/04, Koornstra, REG 2006, s. I‑5015, punkt 15).
29. Vad gäller Gemensamma tulltaxan är dess syfte att genomföra en utjämning av de tullar som vid gemenskapens gränser tas ut på produkter som importeras från tredje land, för att undvika en snedvridning av den interna fria rörlighete n för varor eller av konkurrensvillkoren (domen i det ovannämnda förenade målen Indiamex och De Belder, punkt 9, och dom av den 7 november 1996 i mål C‑126/94, Cadi Surgelés m.fl., REG 1996, s. I‑5647, punkt 14).
30. Såväl gemenskapens tullområde, som utgör en enhet, som den enhetliga gemensamma handelspolitiken skulle nämligen lida allvarlig skada om medlemsstaterna ägde att ensidigt påföra avgifter med motsvarande verkan som tull på import från tredje land (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Aprile, punkt 34).
31. Tullunionen förutsätter dessutom med nödvändighet att den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna säkerställs. Denna frihet skulle inte kunna vara fullständig om medlemsstaterna hade möjlighet att på något sätt hindra eller störa transitvarutrafiken. Det är därför, som en följd av tullunionen och i medlemsstaternas ömsesidiga intresse, nödvändigt att som en allmän princip erkänna principen om transiteringsfrihet för varor inom gemenskapen (domen i det ovannämnda målet SIOT, punkt 16).
32. Medlemsstaterna bryter mot grundprincipen om fri gemenskapstransitering om de för varor i transit på deras territorium tillämpar transiteringsavgifter eller andra avgifter med anledning av transiteringen (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet SIOT, punkterna 18 och 19).
33. Det saknas för övrigt skäl att tolka förbudet mot avgifter med motsvarande verkan som tullar på olika sätt, beroende på om det är handeln inom gemenskapen eller handeln med tredje länder som regleras av sådana avtal som samarbetsavtalet (se domen i det ovannämnda målet Aprile, punkt 39).
34. Saken skall prövas mot bakgrund av dessa principer.
Prövning i sak
35. I förevarande mål är det ostridigt att en avgift har införts enligt den sicilianska lagen, avsedd att finansiera investeringar i syfte att minska och förhindra de eventuella riskerna för miljön till följd av de gasledningar med metangas som finns i regionen Sicilien. Den aktuella tranporten och distributionen av metangas sker i gasledningar som är klassificerade som rörledningar av typ 1, i den mening som avses i ministerdekretet av den 24 november 1984, och som är anslutna till gasledningar i Medelhavsområdet vilka transporterar sådan gas från Algeriet.
36. Enligt artikel 6.3 i den sicilianska lagen är avgiftsskyldigheten knuten till äganderätten till de gasledningar innehållande gas som går genom regionen Sicilien.
37. Den italienska regeringen har i sitt yttrande bekräftat att miljöavgiften inte avser varorna utan endast infrastrukturen. Den omtvistade avgiften skall emellertid, enligt den italienska regeringen, erläggas endast om gasen faktiskt finns i infrastrukturen.
38. Denna regering har inte heller bestritt att den enda anläggning som uppfyller kraven för att avgiften skall erläggas enligt den sicilianska lagen är den anläggning som är ansluten till gasledningar i Medelhavsområdet som transporterar naturgas från Algeriet.
39. Den avgift som införts genom den sicilianska lagen utgör följaktligen en skatt som belastar en vara som importerats från tredje land, nämligen Demokratiska folkrepubliken Algeriet, som är avsedd att dels distribueras och användas i Italien, dels exporteras till andra medlemsstater.
40. Såsom framgår av den rättspraxis som anges i punkterna 28–33 i förevarande dom strider en sådan avgift på varor som importeras från tredje land, i förevarande fall Algeriet, mot artiklarna 23 EG och 133 EG samt artikel 9 i samarbetsavtalet.
41. Det skall för övrigt noteras att i den mån som den algeriska gasen, som belastas med en avgift enligt den sicilianska lagen, importeras till Italien och därefter exporteras till andra medlemsstater kan den omtvistade avgiften påverka handeln inom gemenskapen i strid med artikel 25 EG.
42. Slutligen, vad gäller den italienska regeringens argument, enligt vilket kommissionens talan är ogrundad eftersom den omtvistade avgiften införts enbart i syfte att skydda miljön med beaktande av bland annat försiktighetsprincipen, skall det erinras om att domstolen redan har fastslagit att tullar och avgifter med motsvarande verkan är förbjudna oberoende av för vilket ändamål de införts eller vart de inkomster som de ger skall gå (se, dom av den 9 september 2004 i mål C‑72/03, Carbonati Apuani, REG 2004, s. I‑8027, punkt 31).
43. Vad gäller artikel 26 EG och artikel 4 i samarbetsavtalet innehåller dessa, i sig själva, inga tillräckligt precisa rättsliga kriterier för att bedöma den avgift som införts genom den sicilianska lagen.
44. Mot bakgrund av det ovan anförda konstaterar domstolen att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 23 EG, 25 EG och 133 EG samt artikel 9 i samarbetsavtalet genom att införa en miljöavgift som belastar metangas från Algeriet.
Rättegångskostnader
45. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Republiken Italien skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Italien i huvudsak har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
1) Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 23 EG, 25 EG och 133 EG samt artikel 9 i samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Folkrepubliken Algeriet, vilket undertecknades i Alger den 26 april 1976 och godkändes på gemenskapens vägnar genom rådets förordning (EEG) nr 2210/78 av den 26 september 1978, genom att införa en miljöavgift som belastar metangas från Algeriet.
2) Talan ogillas i övrigt.
3) Republiken Italien skall ersätta rättegångskostnaderna.