62022CJ0167_RES
Lieta C‑167/22
Eiropas Komisija
pret
Dānijas Karalisti
Tiesas (otrā palāta) 2023. gada 21. decembra spriedums
Valsts pienākumu neizpilde – Kravu starptautiskie autopārvadājumi – Regula (EK) Nr. 1072/2009 – 8. un 9. pants – Regula (EK) Nr. 561/2006 – Atpūtas laiki – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko ievieš maksimālo 25 stundu stāvēšanas laiku publiskās atpūtas vietās dalībvalsts automaģistrāļu tīklā – Šķērslis autopārvadājumu pakalpojumu sniegšanas brīvībai – Pierādīšanas pienākums
Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Līguma noteikumi – Piemērošanas joma – Pakalpojumi transporta jomā LESD 58. panta 1. punkta izpratnē – Savienības tiesību akts, ar kuru LESD 56. pantā nostiprinātais pakalpojumu sniegšanas brīvības princips tiek padarīts piemērojams transporta nozarei – Apjoms
(LESD 56. pants un 58. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1072/2009 2. un 4. apsvērums, 1. panta 1. un 4. punkts un 2. panta 6. punkts)
(skat. 39.–42. punktu)
Prasība sakarā ar pienākumu neizpildi – Valsts pienākumu neizpildes pierādījums – Komisijas pienākums – Pierādījumu, kas parāda valsts pienākumu neizpildi, iesniegšana – Prezumpcijas – Nepieļaujamība – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko ievieš stāvēšanas laika publiskās atpūtas vietās attiecīgas dalībvalsts automaģistrāļu tīklā 25 stundu ierobežojumu – Regulā Nr. 561/2006 paredzēto atpūtas laiku ievērošana – Prasība, kas vērsta uz to, lai tiktu konstatēts šķērslis autotransporta pakalpojumu sniegšanas brīvībai, kura aptverta ar Regulu Nr. 1072/2009 – Prasība, kas balstīta uz pieņēmumiem – Pierādījumu neesamība – Prasības noraidīšana
(LESD 258. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 561/2006 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 4., 6. un 8. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1072/2009 8. un 9. pants)
(skat. 43.–57. punktu)
Rezumējums
Regula Nr. 1072/2009 par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz piekļuvi starptautisko kravas autopārvadājumu tirgum (
1
) ir vērsta uz to, lai ieviestu vienotu transporta politiku, ar ko tiek atcelti visi transporta pakalpojumu sniedzējiem noteiktie ierobežojumi valstspiederības dēļ vai tā dēļ, ka tie veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā jāsniedz pakalpojumi.
2018. gada 1. jūlijā Dānijas Karaliste ieviesa noteikumu, ar kuru maksimālais stāvēšanas laiks publiskās atpūtas vietās tās automaģistrāļu tīklā tika ierobežots ar 25 stundām (turpmāk tekstā – “25 stundu noteikums”) (
2
).
Pēc tam, kad Eiropas Komisija bija nosūtījusi Dānijas Karalistei informācijas pieprasījumu, Komisija, pamatojoties uz LESD 258. pantu, nolēma uzsākt pārkāpuma procedūru par pienākuma nodrošināt transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību, kāda garantēta ar Regulu Nr. 1072/2009, neizpildi. Tā būtībā norādīja, ka, lai gan 25 stundu noteikums tieši nerada diskrimināciju, tas tomēr ir transporta pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums, jo Dānijas autopārvadātājus un ārvalstu autopārvadātājus tas neietekmē vienādi. Dānijas Karaliste apstrīdēja jebkādu šajā ziņā izdarītu pārkāpumu un sniedza Komisijas pieprasīto papildu informāciju. Uzskatīdama, ka šī atbilde nav pārliecinoša, tā nosūtīja šai dalībvalstij argumentētu atzinumu, uz kuru tā atbildēja, nemainot savu nostāju par 25 stundu noteikuma atbilstību Savienības tiesībām. Tā kā Dānijas valdības izvirzītie argumenti Komisiju joprojām nepārliecināja, tā vērsās Tiesā ar prasību sakarā ar pienākumu neizpildi, lai tiktu konstatēts, ka, ieviešot 25 stundu noteikumu, Dānijas Karaliste nav izpildījusi Regulas Nr. 1072/2009 1., 8. un 9. pantā paredzētos pienākumus saistībā ar transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību. Proti, Komisija uzskata, ka šis noteikums vairāk ietekmē ārvalstu pārvadātājus un no tā izrietošais šķērslis pakalpojumu sniegšanas brīvībai nav attaisnots ne ar vienu no šīs dalībvalsts izvirzītajiem primārajiem sabiedrības interešu apsvērumiem.
Ar šo spriedumu Tiesa noraida Komisijas prasību. Ņemot vērā pastāvīgo judikatūru, tā atgādina, ka prasības sakarā ar valsts pienākumu neizpildi ietvaros Komisijai ir pienākums pierādīt šādas pienākumu neizpildes esamību un tā nevar pamatoties ne uz kādiem pieņēmumiem. Tiesa uzskata, ka šajā lietā Komisija nav juridiski pietiekami pierādījusi savus apgalvojumus.
Tiesas vērtējums
Noraidījusi Dānijas Karalistes izvirzīto iebildi par nepieņemamību, Tiesa izskata lietu pēc būtības un vispirms atgādina, ka uz pakalpojumiem, kas atbilst kvalifikācijai “pakalpojums transporta jomā”, attiecas LESD 58. panta 1. punkts, kas ir speciālā tiesību norma, ar kuru tie ir izslēgti no LESD 56. panta par pakalpojumu sniegšanas brīvību vispārīgi piemērošanas jomas (
3
). Tas, protams, neliedz, ka Savienības tiesību akts, kas pieņemts, pamatojoties uz Līgumu tiesību normām par transportu (
4
), ciktāl tajā tas ir noteikts, var padarīt LESD 56. pantā nostiprināto pakalpojumu sniegšanas brīvības principu piemērojamu transporta nozarei.
Šajā lietā Tiesa norāda, ka Regula Nr. 1072/2009 ir piemērojama starptautiskiem kravu komercpārvadājumiem ar autotransportu Savienības teritorijā, kā arī kabotāžas pārvadājumiem, proti, iekšzemes kravu komercpārvadājumiem ar autotransportu, ko pagaidu kārtā veic ārvalstu pārvadātājs (
5
). Šajā ziņā Regulas Nr. 1072/2009 9. panta 2. punktā tostarp precizēts, ka valsts tiesību normas, kas minētas šī panta 1. punktā, piemēro ārvalstu pārvadātājiem ar tādiem pašiem noteikumiem, kādus piemēro pārvadātājiem, kuri veic uzņēmējdarbību uzņēmējā dalībvalstī, lai novērstu jebkādu diskrimināciju attiecībā uz valstspiederību vai uzņēmējdarbības veikšanas vietu.
Saistībā ar Dānijas Karalistes argumentu par to, ka kompetence paredzēt noteikumus par stāvēšanas ilgumu publiskās atpūtas vietās ir dalībvalstīm, Tiesa atgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru dalībvalstīm sava kompetence jāīsteno, ievērojot Savienības tiesības, un tātad šajā gadījumā it īpaši – Regulas Nr. 1072/2009 nozīmīgās normas. Šajā kontekstā dalībvalstīm turklāt ir jāņem vērā noteikumi par transportlīdzekļa vadīšanas laikposmiem, pārtraukumiem un atpūtas laikposmiem, kuri saskaņā ar Regulu Nr. 561/2006 (
6
) jāievēro transportlīdzekļu vadītājiem, kas veic kravu pārvadājumus ar transportlīdzekļiem, kuru maksimālā pieļaujamā masa pārsniedz 3,5 tonnas (
7
) (turpmāk tekstā – “attiecīgie transportlīdzekļi”). Šo atpūtas laikposmu ievērošana citastarp var būt atkarīga no atpūtas vietu pieejamības gar automaģistrālēm. Šajā ziņā Tiesa konstatē, ka jau savas būtības dēļ tāds noteikums kā 25 stundu noteikums izraisa to, ka šīs atpūtas vietas kļūst nepieejamas, lai ievērotu dažādos Regulā Nr. 561/2006 paredzētos atpūtas laikus (
8
). No tā izriet, ka šāds noteikums a priori var konkrēti ietekmēt ārvalstu pārvadātāju tiesību veikt pārvadājumus, it īpaši kabotāžas pārvadājumus, īstenošanu un skart šos pēdējos minētos vairāk nekā Dānijas pārvadātājus.
Šajā ziņā Tiesa tomēr atgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesvedībā sakarā ar pienākumu neizpildi Komisijai ir jāpierāda, ka pastāv apgalvotā pienākumu neizpilde, un jāiesniedz Tiesā pierādījumi, lai tā varētu pārbaudīt, vai šāda pienākumu neizpilde pastāv, un Komisija nevar pamatoties ne uz kādiem pieņēmumiem. Šajā lietā Dānijas Karaliste pirmstiesas procesā un savā iebildumu rakstā ir iesniegusi datus par to stāvvietu skaitu, kas paredzētas attiecīgajiem transportlīdzekļiem, tostarp par tām, kuras nodrošina privātais sektors, un ir sniegusi precizējumus par šiem datiem tiesas sēdē. Prasības pieteikumā Komisija ir vienīgi apgalvojusi, ka nepastāv pietiekama tādu alternatīvu stāvvietu kapacitāte, kas būtu izvietotas gar Dānijas automaģistrāļu tīklu, un replikas rakstā ir vienīgi norādījusi, ka Dānijas Karalistes aizstāvībai iesniegtie dati negroza tās šajā ziņā izdarītos secinājumus.
Komisija savukārt nav iesniegusi nekādus objektīvus datus, kas pierādītu alternatīvo stāvvietu nepietiekamību, lai ievērotu atpūtas laikposmus, kuri pārsniedz 25 stundas. Tomēr bez šādiem objektīviem datiem, ja nepamatojas uz pieņēmumiem, nevar pierādīt, ka 25 stundu noteikums patiešām var radīt šķērsli kabotāžas pārvadājumu darbībai, ko veic ārvalstu pakalpojumu sniedzēji, nostādot tos nelabvēlīgā stāvoklī salīdzinājumā ar Dānijas pakalpojumu sniedzējiem. Tādējādi tas vien, ka Dānijas automaģistrāļu tīkla publiskās atpūtas vietās pastāv kapacitātes problēmas, un tas, ka attiecīgā dalībvalsts identificē izaicinājumus attiecībā uz stāvvietu kapacitāti, kas bija viens no galvenajiem iemesliem 25 stundu noteikuma ieviešanai, neļauj secināt, ka tā būtu pārkāpusi Regulu Nr. 1072/2009. Tas pats attiecas uz faktu, ka privātā sektora nodrošinātā stāvvietu kapacitāte ir mazāka nekā tā, kas pieejama publiskās atpūtas vietās, jo 25 stundu laikposma robežās šo transportlīdzekļu novietošana šajās stāvvietās joprojām ir atļauta.
Visbeidzot, Komisija šajā lietā nav arī objektīvi pierādījusi, ka privātā sektora nodrošināto alternatīvo vietu atrašanās vieta un to sadalījums teritorijā, vai arī tas, ka dažas no šīm vietām ir par maksu, varētu radīt šķēršļus pārvadājumu darbībai par sliktu ārvalstu pakalpojumu sniedzējiem, bet šajā ziņā ir vienīgi pamatojusies uz pieņēmumiem.
Tādējādi Tiesa uzskata, ka Komisija nav juridiski pietiekami pierādījusi savus apgalvojumus, saskaņā ar kuriem 25 stundu noteikums ir šķērslis pārvadājumu pakalpojumu, kuriem ir piemērojama Regula Nr. 1072/2009, sniegšanas brīvībai. Līdz ar to tā noraida Komisijas prasību sakarā ar pienākumu neizpildi.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1072/2009 (2009. gada 21. oktobris) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz piekļuvi starptautisko kravas autopārvadājumu tirgum (OV 2009, L 300, 72. lpp.).
(
2
)	Šo noteikumu ceļu satiksmes iestāde īstenoja saskaņā ar færdselsloven (Dānijas Ceļu kodekss) 92. panta 1. punktu.
(
3
)	Spriedumi, 2017. gada 20. decembris, Asociación Profesional Elite Taxi (C‑434/15, EU:C:2017:981, 44. punkts), un 2020. gada 8. decembris, Polija/Parlamenta un Padome (C‑626/18, EU:C:2020:1000, 145. punkts).
(
4
)	Proti, LESD trešās daļas VI sadaļa, kurā ietverts LESD 90.–100. pants.
(
5
)	Saskaņā ar Regulas Nr. 1072/2009 1. panta 1. un 4. punktu, lasot kopsakarā ar šīs regulas 2. panta 6. punktu.
(
6
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 561/2006 (2006. gada 15. marts), ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 (OV 2006, L 102, 1. lpp.).
(
7
)	Šie noteikumi ir tieši minēti Regulas Nr. 1072/2009 13. apsvērumā un 9. panta 1. punkta d) apakšpunktā.
(
8
)	Regulārus iknedēļas atpūtas laikposmus (vismaz 45 stundas) un saīsinātus iknedēļas atpūtas laikposmus (mazāk nekā 45 stundas, ko, ievērojot Regulas Nr. 561/2006 8. panta 6. punktā paredzētos nosacījumus, var saīsināt līdz – mazākais – 24 secīgām stundām), izņemot vienīgi saīsinātos iknedēļas atpūtas laikposmus no 24 līdz 25 stundām.