62007CC0538
ĢENERĀLADVOKĀTA JANA MAZAKA [JÁN MAZÁK]
SECINĀJUMI,
sniegti 2009. gada 10. februārī (
1
)
Lieta C-538/07
Assitur Srl
pret
Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Milano
“Direktīva 92/50/EEK — 29. panta pirmā daļa — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Valsts tiesiskais regulējums, kas neļauj vienā un tajā pašā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā kā konkurentēm piedalīties sabiedrībām, kuru starpā ir kontroles vai būtiskas ietekmes attiecības”
I — Ievads
1.
Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia [Lombardijas Reģionālā administratīvā tiesa] lūdz Tiesai noteikt, vai Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu [pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanai (
2
) (turpmāk tekstā — “Direktīva 92/50”) 29. pantā, kurā ir paredzēti septiņi pamati aizliegumam piedalīties pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, ir izsmeļošs uzskaitījums, tādējādi aizliedzot valsts tiesiskajā regulējumā noteikt aizliegumu piedalīties konkursā vienlaicīgi uzņēmumiem, kuru starpā pastāv Itālijas Civilkodeksa (turpmāk tekstā — “Civilkodekss”) 2359. pantā definētās kontroles attiecības.
II — Atbilstošās tiesību normas
A — Kopienu tiesiskais regulējums
2.
Direktīvas 92/50 VI sadaļas 2. nodaļā ar nosaukumu “Kvalitātes kritēriji, atlasot piedāvājumus” iekļautajā 29. pantā ir paredzēts:
“Piedalīties līgumā var liegt jebkuram pakalpojumu sniedzējam:
a)
kas ir bankrotējis vai atrodas likvidācijas stadijā, kuram tiesa iecēlusi administratoru, kas noslēdzis mierizlīgumu ar kreditoriem, pārtraucis uzņēmējdarbību vai ir kādā līdzīgā stāvoklī, ko saskaņā ar valsts normatīviem aktiem rada līdzīgas procedūras;
b)
uz ko attiecas tiesvedība, lai atzītu par bankrotējušu, tiesas lēmums par piespiedu likvidāciju vai administratora iecelšanu, vai mierizlīgums ar kreditoriem, vai arī saskaņā ar valsts normatīviem aktiem uzsāktas kādas līdzīgas procedūras;
c)
kas ar tiesas spriedumu, kuram ir res judicata spēks, atzīts par vainīgu pārkāpumā saistībā ar viņa profesionālo darbību;
d)
kas ir vainīgs smagā pārkāpumā saistībā ar profesionālo darbību, kurš pierādīts ar jebkādiem līdzekļiem, ko līgumslēdzējas iestādes var pieņemt;
e)
kas nav izpildījis saistības, kuras attiecas uz sociālās apdrošināšanas iemaksām saskaņā ar tiesību aktiem tajā valstī, kurā viņš reģistrēts, vai arī līgumslēdzējas iestādes valstī;
f)
kas saskaņā ar līgumslēdzējas iestādes valsts tiesību normām nav izpildījis pienākumus, kas saistīti ar nodokļu samaksu;
g)
kas ir vainīgs nopietnā tādas informācijas sagrozīšanā vai nesniegšanā, kas prasīta saskaņā ar šo nodaļu.
[..]”
B — Itālijas tiesiskais regulējums
3.
Ar 1995. gada 17. marta Likumdošanas dekrētu Nr. 157, ar kuru tika transponēta Direktīva 92/50/EEK par pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem (“Attuazione della direttiva 92/50/CEE in materia di appalti publici di servizi”) (turpmāk tekstā — “Likumdošanas dekrēts Nr. 157/1995”) (
3
), nav aizliegts piedalīties [pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā] uzņēmumiem, kuru starpā pastāv kontroles attiecības.
4.
1994. gada 11. februāra Likuma Nr. 109 “Pamatlikums par valsts būvdarbiem” (“Legge Quadro in materia di lavori pubblici”) (
4
) 10. panta 1.a punktā (turpmāk tekstā — Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkts) ir paredzēts:
“Vienā un tajā pašā konkursā nevar piedalīties uzņēmumi, kas savā starpā atrodas kādā no Civilkodeksa 2359. pantā paredzētajām kontroles situācijām.”
5.
Civilkodeksa 2359. pantā ar nosaukumu “Kontrolētās sabiedrības un saistītās sabiedrības” ir paredzēts:
“Par kontrolētām sabiedrībām uzskata:
1)
sabiedrības, kurās kādai citai sabiedrībai pieder balsu vairākums, kuru var izmantot vispārējā akcionāru kopsapulcē;
2)
sabiedrības, kurās kādai citai sabiedrībai pieder tāds balsu skaits, kas ir pietiekams, lai izmantotu dominējošo ietekmi vispārējā akcionāru kopsapulcē;
3)
sabiedrības, kuras ir pakļautas kādas citas sabiedrības dominējošajai ietekmei saskaņā ar īpašām līgumtiesiskām saitēm ar to.
1. punkta 1) un 2) apakšpunkta piemērošanas nolūkā ir jāņem vērā arī balsis, uz kurām ir tiesības kontrolētajām sabiedrībām, trastu kompānijām un starpniekiem; nav ņemamas vērā balsis, uz kurām ir tiesības trešām personām.
Par saistītām sabiedrībām uzskata sabiedrības, kurās kādai citai sabiedrībai ir ievērojama ietekme. Par ietekmi runā, kad vispārējā akcionāru kopsapulcē šai sabiedrībai pieder vismaz piektā daļa no balsīm vai, ja sabiedrības akcijas kotējas regulētajos tirgos, desmitā daļa no balsīm.”
6.
Jaunā publisko iepirkumu kodeksa, kurš ir apstiprināts ar 2006. gada 12. aprīļa Likumdošanas dekrētu Nr. 163/06 (“Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE”) (
5
) (turpmāk tekstā — “Likumdošanas dekrēts Nr. 163/06”) (kas šai lietai nav piemērojams ratione temporis), 34. panta pēdējā punktā attiecībā uz visām publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām ir noteikts, ka “vienā un tajā pašā konkursā nevar piedalīties pretendenti, kas savā starpā atrodas kādā no Civilkodeksa 2359. pantā paredzētajām kontroles situācijām. Līgumslēdzējas iestādes arī izslēdz no konkursa pretendentus, par kuriem tās, pamatojoties uz neapstrīdamiem pierādījumiem, ir pārliecinātas, ka attiecīgos piedāvājumus ir iesniedzis viens lēmējsubjekts”.
III — Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
7.
Ar 2003. gada 30. septembra uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Milano (turpmāk tekstā — “CCIAAM”) izsludināja atklātu konkursu, lai, pamatojoties uz zemākās cenas kritēriju, piešķirtu tiesības noslēgt pasta pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu trīs gadu periodam no 2004. līdz 2006. gadam par labu tostarp CCIAAM, nosakot līguma pamatsummu EUR 530000 bez PVN apmērā.
8.
Pēc pretendentu iesniegto administratīvo dokumentu izvērtēšanas iesniegt piedāvājumus tika atļauts SDA Express Courier Spa (turpmāk tekstā — “SDA”), Poste Italiane Spa (turpmāk tekstā — “Poste Italiane”) un Assitur Srl (turpmāk tekstā — “Assitur”).
9.
2003. gada 12. novembrīAssitur prasīja, lai, piemērojot konkursa noteikumus, kas aizliedza individuāliem uzņēmumiem piedalīties konkursā arī grupas veidā, SDA un Poste Italiane tiktu izslēgtas, ņemot vērā starp tām pastāvošo ciešo saistību.
10.
Norādījusi, ka SDA un Poste Italiane bija piedalījušās konkursā atsevišķi, konkursa komisija atvēra piedāvājumus. Pēc tam tā par procesu atbildīgajai personai noteica pienākumu pārbaudīt, vai starp SDA un Poste Italiane pastāv kāda saistība, kas var būt šķērslis to dalībai konkursā.
11.
No pārbaudes rezultātiem izrietēja, ka visa SDA akciju pakete piederēja Attività Mobiliari Spa., kura savukārt pilnībā piederējaPoste Italiane. Taču konkursa komiteja norādīja, ka Likumdošanas dekrēts Nr. 157/1995, ar kuru Itālijā tika transponēta Direktīva 92/50, neparedz nekādu aizliegumu piedalīties uzņēmumiem, kuru starpā pastāv kontroles attiecības. Tāpat konkursa komiteja norādīja, ka nebija minēti nopietni un atbilstoši pierādījumi, kas ļautu šaubīties par konkurences principa un piedāvājumu aizklātuma principa pārkāpumu. Līdz ar to konkursa komisija piedāvāja piešķirt pakalpojumu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības SDA, kas bija iesniegusi piedāvājumu par viszemāko cenu.
12.
Ar 2003. gada 2. decembra Lēmumu Nr. 712 CCIAAM piešķīra minētā pakalpojumu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības SDA.
13.
Prasībā, kas celta iesniedzējtiesā, Assitur prasa cita starpā atcelt 2003. gada 2. decembra Lēmumu, kā arī atzīt to par konkursā uzvarējušo pretendentu. Assitur tostarp apgalvo, ka ar konkursa procedūru tika pārkāpts Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkts un konkursa noteikumi. Assitur it īpaši norāda, ka līgumslēdzējai iestādei, pamatojoties uz Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punktu, kas, pēc tās domām, ir piemērojams arī attiecībā uz pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem, bija jāizslēdz no konkursa uzņēmumi, uz kuriem ir attiecināma viena no Civilkodeksa 2359. pantā minētajām kontroles situācijām.
14.
Iesniedzējtiesa uzskata, ka Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punktā ir skaidri paredzēts izslēgt uzņēmumus, uz kuriem ir attiecināma viena no Civilkodeksa 2359. pantā minētajām kontroles situācijām. Runa ir par neapstrīdamu prezumpciju, ka kontrolētais uzņēmums zina kontroli īstenojošā uzņēmuma piedāvājumu. Turklāt iesniedzējtiesa uzskata, ka saskaņā ar valsts judikatūru šajā jautājumā Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkts ir norma, kas aizsargā svarīgas sabiedrības intereses (“norma di ordine pubblico”), kas līdz ar to ir piemērojama ne tikai attiecībā uz būvdarbu publiskā iepirkuma līgumiem, bet arī uz pakalpojumu un piegādes publiskā iepirkuma līgumiem. Iesniedzējtiesa uzskata, ka līdz ar to konkursa komisijai vajadzēja uzreiz prasīt SDA un Poste Italiane izslēgšanu, jo ir acīmredzami, ka starp tām pastāv Civilkodeksa 2359. pantā paredzētās kontroles attiecībās.
15.
Iesniedzējtiesa uzskata, ka iepriekš minēto valsts tiesību normu interpretācija tomēr nav skaidra attiecībā uz to saderību ar Kopienu tiesībām, it īpaši Direktīvas 92/50 29. pantu, kā to Tiesa interpretējusi lietā La Cascina u.c.  (
6
). Šajā lietā Tiesa, norādījusi, ka Direktīvas 92/50 29. pantā ir paredzēti septiņi pamati aizliegumam pretendentiem piedalīties publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, atzina, ka dalībvalstis var paredzēt tikai šajā tiesību normā minētos aizlieguma piedalīties pamatus.
16.
Tomēr iesniedzējtiesa atzīmē, ka Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punktā paredzētā noteikuma, kura piemērošanas apjoms tika paplašināts ar Likumdošanas dekrētu Nr. 163/06, mērķis ir sodīt cieši saistītu uzņēmumu slēptu rīcību konkursa procedūrā. Šis noteikums tādējādi veicina brīvas konkurences principa piemērošanu un faktiski nav pretrunā Direktīvas 92/50 29. pantam.
17.
Pamatojoties uz šiem apsvērumiem, Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia ar 2006. gada 5. decembra lēmumu nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālo jautājumu:
“Vai Direktīvas 92/50/EEK 29. pants, kurā ir paredzēti septiņi pamati aizliegumam piedalīties pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, ietver izsmeļošu aizlieguma piedalīties pamatu uzskaitījumu un tāpēc nepieļauj Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punktā (šobrīd aizstāts ar Likumdošanas dekrēta Nr. 163/06 34. panta pēdējo punktu) noteikt aizliegumu konkursā vienlaicīgi piedalīties uzņēmumiem, kuru starpā ir kontroles attiecības?”
IV — Tiesvedība Tiesā
18.
CCIAAM, SDA, Poste Italiane, Itālijas Republika un Komisija iesniedza rakstveida un mutvārdu apsvērumus. Turklāt 2008. gada 4. decembra tiesas sēdē Assitur sniedza mutvārdu paskaidrojumus.
V — Pieņemamība
19.
CCIAAM un SDA uzskata, ka Tiesai uzdotais prejudiciālais jautājums ir nepieņemams. CCIAAM uzskata, ka no lēmuma par prejudiciālā jautājuma uzdošanu skaidri izriet, ka iesniedzējtiesa uzskata, ka Direktīvas 92/50 29. panta tekstā ir izlaidums, jo tajā nav paredzēts izslēgt saistītus uzņēmumus. Tādējādi iesniedzējtiesa vēlas nevis noskaidrot, kā interpretēt Direktīvas 92/50 29. pantu, bet drīzāk papildināt šo noteikumu ar jauniem elementiem. SDA uzskata, ka, tā kā iesniedzējtiesa nav konstatējusi saikni starp SDA un Poste Italiane, kas radītu šķēršļus konkursam, tā nevar prasīt Tiesai lemt par šo jautājumu. Būtībā ar prejudiciālo jautājumu tiek prasīts tikai konstatēt faktus, kas ir tikai un vienīgi valsts tiesas kompetencē.
20.
Jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, Tiesai un valsts tiesām sadarbojoties atbilstoši EKL 234. pantam, tikai valsts tiesai, kas izskata prāvu un kas ir atbildīga par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpašo raksturu, jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu atbilstība. Tādējādi, tā kā uzdotie prejudiciālie jautājumi ir par Kopienu tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir jāpieņem lēmums (
7
).
21.
Tomēr Tiesa ir arī nospriedusi, ka izņēmuma veidā, lai pārbaudītu savu kompetenci, tai ir jāpārbauda apstākļi, kādos valsts tiesa pie tās ir vērsusies. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesa var atteikties pieņemt lēmumu par valsts tiesas uzdotu prejudiciālo jautājumu tikai tad, ja ir acīmredzams, ka prasītajai Kopienu tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamata prāvā pastāvošo faktisko situāciju vai tās priekšmetu, ja problēma ir hipotētiska vai ja Tiesai nav darīti zināmi faktiskie vai tiesiskie apstākļi, kas vajadzīgi, lai atbilstoši atbildētu uz tai uzdotajiem jautājumiem (
8
).
22.
Jāatgādina, ka šāds gadījums nav izskatāmajā lietā.
23.
Manuprāt, no lēmuma par prejudiciālā jautājuma uzdošanu izriet, ka Tiesai tiek lūgts noskaidrot, vai iesniedzējtiesa saskaņā ar Kopienu tiesībām un it īpaši saskaņā ar Direktīvas 92/50 29. pantu un ar to saistīto judikatūru nedrīkst piemērot valsts tiesību aktus, kuros ir paredzēts izslēgt no konkursa uzņēmumus, kuru starpā ir kontroles attiecības.
24.
Tiesvedībā iesniedzējtiesā Assitur apgalvo, ka atbilstoši Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punktam CCIAAM bija jāizslēdz no konkursa tie uzņēmumi, kuru starpā pastāvēja Civilkodeksa 2359. pantā paredzētās kontroles attiecības. Turpretim CCIAAM, SDA un Poste Italiane apgalvo, ka saskaņā ar Tiesas spriedumu lietā La Cascina u.c. (
9
) dalībvalstis var paredzēt tikai Direktīvas 92/50 29. pantā minētos aizlieguma piedalīties pamatus. CCIAAM, SDA un Poste Italiane atzīmē, ka Direktīvas 92/50 29. pantā ietvertajā izsmeļošajā aizlieguma piedalīties pamatu sarakstā nav iekļauti uzņēmumi, kuru starpā pastāv kontroles attiecības. Taču iesniedzējtiesa uzskata, ka, tā kā Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkta mērķis ir sodīt uzņēmumu slēptu rīcību, tas veicina brīvas konkurences principa pienācīgu piemērošanu un tādējādi ir saskaņā ar EKL 81. pantu un turpmākajiem pantiem.
25.
Līdz ar to ir acīmredzami, ka uzdotajam jautājumam ir saistība ar iesniedzējtiesas norādīto pamata prāvas priekšmetu, un atbilde uz šo jautājumu var šai tiesai noderēt, ļaujot tai izlemt, vai aizliegums uzņēmumam piedalīties saskaņā ar Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punktu attiecīgajā konkursā atbilst Kopienu tiesībām.
26.
Turklāt pretēji SDA apgalvotajam uzdotā jautājuma mērķis, manuprāt, nav konstatēt, vai un kādā mērā SDA un Poste Italiane ir faktiski saistītas. Kā SDA pareizi uzsvēra — šī jautājuma izskatīšana ietilpst vienīgi valsts tiesas kompetencē.
27.
Šādos apstākļos es uzskatu, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesai būtu jāuzskata par pieņemamu.
VI — Lietas būtība
A — Tiesai iesniegtie apsvērumi
28.
2008. gada 4. decembra tiesas sēdē Assitur apgalvoja, ka Direktīvas 92/50 29. pantā ietvertais saraksts nav izsmeļošs. Tādā gadījumā kā šajā, kad konkursā piedalās divi uzņēmumi un vienu no viņiem 100% pārvalda otrs, viņu dalība ir jāuzskata par nelikumīgu, jo ar to neapšaubāmi tiek pārkāpts konkurences princips, kas ir jāaizsargā.
29.
Saskaņā ar CCIAAM teikto, tā kā nav tiesību normas, kas aizliedz kontrolētajiem uzņēmumiem piedalīties publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, vai tā kā nebija attiecīgas norādes paziņojumā par konkursu, Poste Italiane un SDA nevarēja tikt automātiski izslēgtas no procedūras minētā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanai. Turklāt līgumslēdzēja iestāde pārliecinājās, ka attiecības starp SDA un Poste Italiane nebija tādas, kas varētu ietekmēt konkursa procedūras pārskatāmību un pareizu norisi. Ja nav konstatēta funkcionāla saistība, tad saskaņā ar Kopienu tiesībām ar to vien, ka uzņēmumam pieder cita uzņēmuma kapitāldaļas, nepietiek, lai izslēgtu no konkursa.
30.
SDA, Poste Italiane un Itālijas Republika uzskata, ka saskaņā ar lietu La Cascina u.c. (
10
) Direktīvas 92/50 29. pants, kurā ir paredzēti septiņi pamati aizliegumam pretendentiem piedalīties publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, nodrošina, ka dalībvalstis var paredzēt tikai šajā tiesību normā minētos aizlieguma piedalīties pamatus. Saskaņā ar SDA teikto Direktīvas 92/50 29. pants līdz ar to liedz pieņemt tādas valsts tiesību normas kā Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkts.
31.
Arī Poste Italiane uzskata, ka Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkts, ieviešot absolūtu prezumpciju par slepenu vienošanos gadījumos, kad starp uzņēmumiem ir kontroles attiecības, drīzāk kavē nekā veicina konkurences principus. Šī tiesību norma liedz piedalīties konkursā vienlaicīgi uzņēmumiem, kuru starpā pastāvošās kontroles attiecības faktiski nenozīmē slepenu vienošanos, tādējādi ierobežojot pretendentu skaitu.
32.
Itālijas Republika uzskata, ka Direktīvas 92/50 29. pantā paredzēts izslēgt uzņēmumus uz to subjektīvās (un vispārīgās) situācijas pamata, turpretim Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punktā objektīvi regulēti dažādi piedāvājumi, izslēdzot tos, kurus patiesībā ir iesniedzis viens un tas pats lēmējsubjekts un kuriem tāpēc trūkst vajadzīgā neatkarība, atbilstība un uzticamība. Šīs tiesību normas mērķis ir dot iespēju līgumslēdzējai iestādei nodrošināt konkursā efektīvu konkurenci un nepieļaut nekādas slepenas vienošanās. Tāpēc Itālijas Republika uzskata, ka Direktīvas 92/50 29. pants neliedz dalībvalstīm pieņemt noteikumus attiecībā uz aizliegumu piedalīties, lai tajos ietvertu citas objektīvas situācijas, kurās piedāvājumu lielais skaits nenodrošina efektīvu konkurenci šo piedāvājumu vidū.
33.
Komisija uzskata, ka saskaņā ar spriedumu lietā La Cascina u.c. Direktīvas 92/50 29. pantā ir paredzēts izsmeļošs saraksts, kurā ir ietverti septiņi pamati aizliegumam kandidātiem piedalīties publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, kas ir saistīti ar kandidātu profesionālo godīgumu, maksātspēju un uzticamību. Tādējādi dalībvalstis nevar paredzēt citus aizlieguma piedalīties pamatus, balstoties uz pretendentu profesionālo godīgumu, maksātspēju un uzticamību. Tomēr 29. pants neliedz dalībvalstīm noteikt citus aizlieguma piedalīties pamatus, kuri ir saistīti nevis ar kandidātu profesionālo godīgumu, maksātspēju un uzticamību, bet gan ar nepieciešamību nodrošināt konkursa pareizu norisi un it īpaši vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošanu. Ņemot vērā, ka uzņēmuma, kuru kontrolē cits uzņēmums, piedāvājums noteikti ir zināms un, iespējams, ka pēdējais minētais to pat “kontrolē”, Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkta mērķis ir nodrošināt efektīvu konkurenci un vienlīdzīgu attieksmi pret pretendentiem. Tāpat Komisija uzsver, ka uzņēmumu grupa ar saskaņotiem piedāvājumiem var ietekmēt nesamērīgi zemas cenas sliekšņa noteikšanu konkursa piedāvājumiem, tādējādi veicinot grupā neietilpstošo pretendentu izslēgšanu.
34.
Kaut arī Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkta leģitīmais mērķis ir nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi, Komisija uzskata, ka šī tiesību norma pēc savas būtības nav samērīga, jo neļauj pretendentiem, kuru starpā ir kontroles attiecības, pierādīt, ka savus piedāvājumus tie patiesībā izstrādāja neatkarīgi un ka kontroli īstenojošais uzņēmums nav informēts par to saturu. Tāpēc Komisija uzskata, ka Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punktā ietvertā neapgāžamā prezumpcija patiesībā nevar veicināt konkurenci.
B — Vērtējums
35.
Manuprāt, no sprieduma lietā La Cascina u.c. skaidri izriet, ka Direktīvas 92/50 29. pantā izsmeļošā veidā ir uzskaitīti septiņi pamati, uz kuriem dalībvalsts var (
11
) atsaukties, lai izslēgtu kandidātus no dalības pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, pamatojoties uz kritērijiem attiecībā uz to profesionalitāti, proti, profesionālo godīgumu, maksātspēju un uzticamību (
12
).
36.
Tāpēc saskaņā ar Direktīvas 92/50 29. pantu dalībvalstis nevar paredzēt vēl citus aizlieguma piedalīties pamatus, kas ir saistīti ar kandidāta profesionālo godīgumu, maksātspēju un uzticamību (
13
).
37.
Šādu pieeju Tiesa pavisam nesen apstiprināja lietā Michaniki (
14
) attiecībā uz Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras [būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras], 24. pantu (
15
). Arī Direktīvas 93/37 24. pantā, atspoguļojot Direktīvas 92/50 29. pantā ietvertos pamatus, ir paredzēti septiņi pamati aizliegumam kandidātiem piedalīties publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā saistībā ar to profesionālo godīgumu, maksātspēju un uzticamību.
38.
Taču Direktīvas 92/50 29. pantā ietvertie septiņi pamati neliedz dalībvalstīm saglabāt vai pieņemt citas tiesību normas, kuru mērķis ir it īpaši nodrošināt vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principu ievērošanu publiskā iepirkuma līgumu jomā. Šie principi, kas ir direktīvu par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām pamatā, ir jāievēro līgumslēdzējām iestādēm visās šāda līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās, un tie nozīmē it īpaši, ka pretendentiem ir jāatrodas vienlīdzīgā situācijā, gan sagatavojot piedāvājumus, gan tad, kad šos piedāvājumus novērtē līgumslēdzēja iestāde. Tādējādi dalībvalsts neatkarīgi no Direktīvas 92/50 29. pantā izsmeļoši uzskaitītajiem septiņiem aizlieguma piedalīties pamatiem, kas ir saistīti ar objektīviem apsvērumiem par profesionalitāti, var paredzēt aizlieguma piedalīties pasākumus, kuru mērķis ir nodrošināt vienlīdzīgas attieksmes principa attiecībā pret visiem pretendentiem un procedūras pārskatāmības principa ievērošanu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās (
16
).
39.
Tā kā katra dalībvalsts pati spēj vislabāk noteikt, ņemot vērā valstij raksturīgos vēsturiskos, juridiskos, ekonomikas vai sociālos apsvērumus, situācijas, kurās varētu tikt pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes pret visiem pretendentiem un publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras pārskatāmības principi, Tiesa lietā Michaniki apstiprināja, ka dalībvalstīm tādējādi ir piešķirta zināma rīcības brīvība, lai pieņemtu pasākumus, kuru mērķis ir nodrošināt šo principu ievērošanu. Tomēr saskaņā ar samērīguma principu, kas ir Kopienu tiesību vispārējs princips, šādi pasākumi nevar pārsniegt to, kas vajadzīgs, lai sasniegtu šo mērķi (
17
).
40.
No lēmuma par prejudiciālā jautājuma uzdošanu izriet, ka Itālijas likumdevējs, pieņemot Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punktu, vēlējās nodrošināt publiskā iepirkuma procedūru pareizu un pārskatāmu norisi (
18
). Saskaņā ar iesniedzējtiesas teikto Itālijas likumdevējs uzskata, ka brīva konkurence un sāncensība tiks nelabojami un neatgriezeniski ietekmēta, ja tiks iesniegti piedāvājumi, kuriem, kaut arī tos ir iesnieguši divi vai vairāk juridiski neatkarīgi uzņēmumi, ir atrodams viens interešu centrs. Kā norādīts lēmumā par prejudiciālā jautājuma uzdošanu, Itālijas likumdevējs uzskata, ka šāda situācija parādās gadījumos, kad uzņēmumi tiek kontrolēti vai var tikt būtiski ietekmēti, kā paredzēts Civilkodeksa 2359. pantā. Līdz ar to kontrolētie uzņēmumi nevar tikt uzskatīti par trešām personām attiecībā pret uzņēmumiem, kas tos kontrolē, un tāpēc nav tiesīgi iesniegt citu piedāvājumu vienā un tajā pašā konkursā (
19
).
41.
Manuprāt, no iepriekš minētā izriet, ka Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkts neattiecas uz kandidātu profesionālo godīgumu, maksātspēju un uzticamību. Neņemot vērā dažus Komisijas izteikumus 2008. gada 4. decembra tiesas sēdē, es neuzskatu, ka Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkta mērķis ir izslēgt kandidātus, kuri saskaņā ar Direktīvas 92/50 29. panta d) punktu “[..] ir vainīg[i] smagā pārkāpumā saistībā ar profesionālo darbību, kurš pierādīts ar jebkādiem līdzekļiem, ko līgumslēdzējas iestādes var pieņemt”. Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkts faktiski neattiecas uz kandidātu rīcību, bet gan cenšas novērst situācijas, kurās attiecības starp dažiem uzņēmumiem, kas piedalās konkursos, var izkropļot procedūru (
20
).
42.
Tāpēc es, pamatojoties uz iesniedzējtiesas sniegto informāciju, uzskatu, ka Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkta mērķis ir nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi pret visiem pretendentiem un publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru pārskatāmību un ka Kopienu tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās principā neaizliedz pieņemt šādus valsts pasākumus. Tomēr attiecīgajam pasākumam ir jāatbilst samērīguma principam (
21
).
43.
Saskaņā ar iesniedzējtiesas teikto Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punktā ir paredzēts izslēgt no konkursa uzņēmumus, kuru starpā pastāv kontroles attiecības. Turklāt aizliegums piedalīties, kas ir automātisks, ir balstīts uz prezumpciju, ka kontrolētā uzņēmuma piedāvājums ir zināms kontroli īstenojošajam uzņēmumam. Šo prezumpciju nevar apstrīdēt un līdz ar to nevar atspēkot pat ar pierādījumu, ka kontrolētā sabiedrība savu piedāvājumu sagatavoja pilnīgi neatkarīgi.
44.
Manuprāt, tāds valsts pasākums kā šajā pamata prāvā, kurš paredz noteiktu pretendentu automātisku izslēgšanu no konkursa, pēc savas būtības ir nesamērīgs, jo tas neļauj pretendentiem, kuri atrodas kontroles attiecībās, pierādīt, ka to piedāvājumi patiesībā tika sagatavoti tādā veidā, kas faktiski neliktu šķēršļus vienlīdzīgai attieksmei pret pretendentiem un publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru pārskatāmībai (
22
).
VII — Secinājumi
45.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai atbildēt Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia šādi:
—
Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu [pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanai 29. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir ietverts izsmeļošs saraksts ar pamatiem, kas ir balstīti uz objektīviem profesionalitātes apsvērumiem un ar kuriem var attaisnot pretendenta izslēgšanu no dalības būvdarbu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanā. Tomēr ar šīs direktīvas 29. pantu dalībvalstij nav aizliegts paredzēt citus pasākumus attiecībā uz aizliegumu piedalīties ar mērķi garantēt vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem un pārskatāmības principu ievērošanu, ja vien šādi pasākumi nepārsniedz to, kas vajadzīgs, lai sasniegtu šo mērķi;
—
Kopienu tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās aizliedz pieņemt tādu valsts tiesību normu, kas, neraugoties uz tās likumīgo mērķi — nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi pret pretendentiem un publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru pārskatāmību —, paredz automātiski izslēgt no konkursa pretendentus, kuru starpā ir kontroles attiecības, kasf ir definētas valsts likumā, nedodot tiem iespēju pierādīt, ka attiecīgajos apstākļos šādu attiecību pastāvēšana nav izraisījusi vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem un pārskatāmības principu pārkāpumu.
(
1
)	Oriģinālvaloda — angļu.
(
2
)	OV L 209, 1. lpp.
(
3
)	1995. gada 6. maijaGURI Nr. 104 parastais pielikums.
(
4
)	1994. gada 19. februāraGURI Nr. 41 parastais pielikums.
(
5
)	2006. gada 2. maijaGURI Nr. 100, parastais pielikums Nr. 107.
(
6
)	2006. gada 9. februāra spriedums apvienotajās lietās C-226/04 un C-228/04 (Krājums, I-1347. lpp.).
(
7
)	Tiesas 2005. gada 12. aprīļa spriedums lietā C-145/03 Keller (Krājums, I-2529. lpp., 33. punkts) un Tiesas spriedums lietā C-119/05 Lucchini (Krājums, I-6199. lpp., 43. punkts).
(
8
)	2001. gada 13. marta spriedums lietā C-379/98 PreussenElektra (Recueil, I-2099. lpp., 39. punkts), spriedums lietā C-390/99 Canal Satélite Digital (Recueil, I-607. lpp., 19. punkts) un spriedums lietā C-11/07 Eckelkamp u.c. (Krājums, I-6845. lpp., 28. punkts).
(
9
)	Minēts 6. zemsvītras piezīmē.
(
10
)	Minēta iepriekš 6. zemsvītras piezīmē.
(
11
)	Dalībvalstīm nav pienākuma pieņemt šādus aizlieguma piedalīties pamatus, jo vārda “var atsaukties” (vārda “jāatsaucas” vietā) izmantošana Direktīvas 92/50 29. pantā norāda, ka šo pamatu pieņemšana nav obligāta. Kaut arī varētu būt grūti vienlaicīgi pieņemt, ka šādu aizlieguma piedalīties pamatu pieņemšana dalībvalstīm nav obligāta un to, ka šiem pamatiem ir izsmeļošs uzskaitījums, Tiesa lietā La Cascina u.c. apstiprināja, ka “[..] Direktīvas 92/50 29. pantā nav noteikta tajā norādīto aizlieguma piedalīties gadījumu vienveidīga piemērošana Kopienas līmenī, jo dalībvalstīm ir tiesības nepiemērot visus šos aizlieguma piedalīties gadījumus par labu tam, lai līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās piedalītos lielāks skaits kandidātu, vai arī integrēt šos noteikumus valsts tiesību aktos pietiekami striktā līmenī, ko varētu mainīt atkarībā no situācijas saskaņā ar valstī pastāvošajiem tiesiskās kārtības, ekonomikas vai sociāliem apsvērumiem. Šajā sakarā dalībvalstīm ir tiesības pieņemt elastīgākus vai atvieglot Direktīvas 92/50 29. pantā noteiktos kritērijus”. Skat. 23. punktu.
(
12
)	Pēc analoģijas skat. iepriekš 6. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā La Cascina u.c., 21. punkts.
(
13
)	Turpat, 22. punkts.
(
14
)	2008. gada 16. decembra spriedums lietā C-213/07 (Krājums, I-9999. lpp., 41.–43. punkts).
(
15
)	OV L 199, 54. lpp. Šī direktīva ir grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 13. oktobra Direktīvu 97/52/EK (OV L 328, 1. lpp.; turpmāk tekstā — “Direktīva 93/37”).
(
16
)	Šajā sakarā skat. sprieduma lietā Michaniki 44.–47. punktu un tajos minēto judikatūru. Sprieduma lietā Michaniki 47. punktā Tiesa norādīja, ka “tādējādi dalībvalstij ir pilnvaras papildus aizlieguma piedalīties pamatiem, kas ir attaisnoti ar objektīviem profesionalitātes apsvērumiem, kas ierobežoti uzskaitīti Direktīvas 93/37 24. panta pirmajā daļā, paredzēt papildu pasākumus attiecībā uz aizliegumu piedalīties, kas vērsti uz to, lai nodrošinātu vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošanu attiecībā uz visiem pretendentiem, kā arī pārskatāmības principa ievērošanu saistībā ar publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām” (pievienots izcēlums). Manuprāt, vārda “papildus” lietošana minētajā punktā var ļaut domāt, ka papildus Direktīvas 93/37 24. pantā un pēc analoģijas Direktīvas 92/50 29. pantā ietvertajiem septiņiem aizlieguma piedalīties pamatiem var paredzēt arī citus pamatus. Tāds noteikti nebija Tiesas nolūks. Es šajā punktā lietoju vārdus “neatkarīgi no” tāpēc, lai uzsvērtu, ka pasākumi attiecībā uz aizliegumu piedalīties, kuru mērķis ir nodrošināt vienlīdzīgas attieksmes pret visiem pretendentiem un pārskatāmības principu ievērošanu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, pēc sava veida atšķiras no Direktīvas 93/37 24. pantā un Direktīvas 92/50 29. pantā paredzētajiem aizlieguma piedalīties pamatiem. To, ka Direktīvas 93/37 24. pantā un Direktīvas 92/50 29. pantā ir paredzēts izsmeļošs saraksts pamatiem, kas ļauj izslēgt kandidātus saistībā ar to profesionalitāti, apstiprina, manuprāt, Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras] (OV L 134, 114. lpp.), 45. pants. Direktīvas 2004/18 45. panta 2. punktā ir pārņemti septiņi pamati attiecībā uz profesionalitāti, kas ir ietverti gan Direktīvas 93/37 24. pantā, gan Direktīvas 92/50 29. pantā. Taču pilnīgi jauna un atšķirīga kandidātu obligāto izslēgšanas pamatu kategorija ir pievienota Direktīvas 2004/18 45. panta 1. punktā, kas cita starpā ir balstīta uz to, vai kandidāts ir tiesāts par līdzdalību organizētā noziegumā, par korupciju vai krāpšanu.
(
17
)	Šajā sakarā skat. sprieduma lietā Michaniki (iepriekš minēts 14. zemsvītras piezīmē) 55., 56. un 48. punktu un tajos minēto judikatūru. Kaut arī lieta Michaniki attiecas uz valsts tiesību normu, ar ko ir noteikta vispārīga nesavienojamība starp publisko būvdarbu jomu un mediju jomu un kuras rezultātā no būvdarbu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas tiek izslēgti publisko būvdarbu uzņēmēji, kas vienlaikus ir iesaistīti mediju jomā, ratio vai tiesību principi, kas ir šī sprieduma pamatā, manuprāt, ir vispārīgi piemērojami publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru jomā un nekādā ziņā nav raksturīgi vai ierobežoti tikai ar mediju sektoru. Tādējādi valsts tiesību normas, kuru mērķis ir nodrošināt vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principu ievērošanu un kuras pēc sava rakstura ir samērīgas, principā nav pretrunā Kopienu tiesību normām, kuras regulē publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, un nav nekādā veidā raksturīgas vai attiecināmas tikai uz mediju jomu. Tādējādi valsts tiesību normas, kuru mērķis ir ieviest vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principus un kuras ir samērīgas, principā nav pretrunā Kopienu tiesību normām, kas regulē publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras.
(
18
)	Iesniedzējtiesa lēmumā par prejudiciālā jautājuma uzdošanu skaidri norādīja, ka Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkts ir tiesību norma, kas paredzēta svarīgu sabiedrības interešu aizsardzībai (“norma di ordine pubblico”). Saskaņā ar iesniedzējtiesas teikto Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkts ir piemērojams vispārīgi un tādējādi arī pakalpojumu un piegādes līgumiem neatkarīgi no tā, vai līgumslēdzēja iestāde ir īpaši piemērojusi šo tiesību normu (skat. iepriekš 14. punktu).
(
19
)	Tiesas sēdē Itālijas Republika atsaucās uz faktu, ka attiecīgais valsts pasākums tika pieņemts pēc vairākiem strīdiem, kas radās publiskā iepirkuma jomā. Turklāt savos rakstveida un mutvārdu apsvērumos Komisija minēja piemērus veidiem, kādos uzņēmums, kas kontrolē citu uzņēmumu, var izkropļot konkursu, kurā piedalās abi uzņēmumi.
(
20
)	Pieņemot, ka iesniedzējtiesa ir veikusi pārbaudi, nešķiet, ka Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkts attiecas uz slepenu rīcību EKL 81. panta izpratnē. Drīzāk šķiet, ka Likuma Nr. 109/94 10. panta 1.a punkts attiecas uz situācijām, kurās divi vai vairāki formāli neatkarīgi uzņēmumi, kas patiesībā, ir viena ekonomiska vienība, vienlaicīgi piedalās konkursā, tādējādi liekot šķēršļus vienlīdzīgai attieksmei pret visiem pretendentiem un publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru pārskatāmībai. Ja nav tostarp aizliegtas vienošanās vai saskaņotas rīcības starp uzņēmumiem, EKL 81. pants nav piemērojams (skat. 1996. gada 24. oktobra spriedumu lietā C-73/95 P Viho/Komisija, Recueil, I-5457. lpp., 48.–51. punkts).
(
21
)	Skat. iepriekš 39. punktu.
(
22
)	Šāda valsts pasākuma piemērošanas sekas patiešām var būt tādas, ka konkursos var tikt liegts piedalīties personām pat tādā gadījumā, ja to dalība procedūrā nekādā veidā neapdraud vienlīdzīgu attieksmi pret pretendentiem un publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru pārskatāmību.