62003CC0295_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievads
1. Šī apelācijas sūdzība ir vērsta pret Pirmās instances tiesas 2003. gada 10. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T‑93/00 un T‑46/01 Alessandrini
u.c./Komisija ( Recueil, II‑1635. lpp.), ar kuru tika noraidītas prasības atcelt konkrētas Komisijas vēstules, ar kurām tika atteikti vairāku Latīņamerikas izcelsmes tradicionālo banānu importētāju pieteikumi šo Āfrikas, Karību un Klusā okeāna valstu (turpmāk tekstā – “ĀKK”) izcelsmes augļu importa licenču izmantošanai importam no citām trešām valstīm.
2. Tādējādi tiek skarti vairāki no Padomes 1998. gadā izdarītajām izmaiņām izrietošās banānu tirgus kopīgās organizācijas aspekti. Komisijai īstenojot minētās izmaiņas, tika atcelts līdz tam importa licenču piešķiršanā izmantotais iedalījums atkarībā no (ĀKK vai trešo valstu) izcelsmes.
3. Pirmās instances tiesā prasītājas pārmeta konkrēti, ka Komisijas pieņemtie ieviešanas noteikumi esot pretrunā pamata tiesiskajam regulējumam un, atbildētājai iestādei neveicot pārejas pasākumus, kurus tai vajadzēja veikt, tām esot nodarīti materiāli zaudējumi.
Tiesā apelācijas sūdzības iesniedzējas aprobežojas ar apgalvoti ciesto zaudējumu atlīdzības pieprasīšanu.
II – Atbilstošais tiesiskais regulējums
Regula (EEK) Nr. 404/93
4. Padomes 1993. gada 13. februāra Regulas (EEK) Nr. 404/93 par banānu tirgus kopīgo organizāciju (2) IV nodaļā ir noteikts, ka, sākot ar 1993. gada 1. jūliju, tiek ieviests kopējais tirdzniecības režīms ar trešām valstīm dažādu valsts režīmu vietā. Tiek noteikts iedalījums “Kopienas banānos”, kas ievākti Kopienā, “ĀKK valstu izcelsmes banānos” un “trešo valstu banānos, kas nav ĀKK”. Otrajā kategorijā “tradicionālie ĀKK banāni” atbilst eksportēto banānu apjomam, kas nepārsniedz parasto apjomu, savukārt “netradicionālie ĀKK banāni” ir tie, kas pārsniedz šo parasto apjomu, kā noteikts Regulas Nr. 404/93 pielikumā.
5. Atbilstoši Regulas Nr. 404/93 17. panta pirmajai daļai uz jebkuru banānu importu Kopienā attiecas prasība uzrādīt importa licenci. Šo licenci izsniedz dalībvalstis pēc jebkuras ieinteresētās personas pieprasījuma neatkarīgi no tās reģistrācijas vietas Kopienā, neierobežojot īpašos nosacījumus, kas izstrādāti 18. un 19. panta īstenošanai.
6. Regulas Nr. 404/93 18. panta 1. punkta sākotnējā redakcijā tika paredzēta divu miljonu tonnu (tīrsvars) gadā tarifu kvotas atvēršana trešo valstu banānu un netradicionālo ĀKK banānu importam. Šīs tarifu kvotas ietvaros uz trešo valstu banānu importu attiecas nodoklis – ECU 100 par tonnu, bet uz netradicionālo ĀKK banānu importu – nulles nodokļa likme. Tās pašas regulas 18. panta 2. punkta sākotnējā redakcijā tika paredzēts, ka netradicionālo ĀKK banānu importam un trešo valstu banānu importam tiek uzlikts nodoklis – attiecīgi ECU 750 un ECU 850 par tonnu.
7. Regulas Nr. 404/93 19. panta 1. punktā tika noteikts tarifu kvotu iedalījums, atverot 66,5 % tirgus dalībnieku kategorijai, kas laida tirgū trešo valstu un/vai netradicionālos ĀKK banānus (A kategorija), 30 % tirgus dalībnieku kategorijai, kas laida tirgū Kopienas un/vai tradicionālos ĀKK banānus (B kategorija), un 3,5 % tirgus dalībnieku kategorijai, kas uzsāka citu, nevis Kopienas un/vai tradicionālo ĀKK banānu laišanu tirgū pēc 1992. gada (C kategorija).
8. Regulas Nr. 404/93 19. panta 2. punktā noteikts:
“Balstoties uz atsevišķu aprēķinu katrai [A un B] operatoru [uzņēmēju] kategorijai, katrs operators [uzņēmējs] iegūst importa licenci, balstoties uz vidējo banānu daudzumu, ko viņš ir pārdevis pēdējo trīs gadu laikā, par kuriem ir pieejami rādītāji.”
Regula (EEK) Nr. 1442/93
9. 1993. gada 10. jūnijā Komisija pieņēma Regulu (EEK) Nr. 1442/93 par banānu importēšanas Kopienā režīma piemērošanas noteikumiem (3) (turpmāk tekstā – “1993. gada režīms”). Šis režīms bija spēkā līdz 1998. gada 31. decembrim.
10. Atbilstoši Regulas Nr. 1442/93 5. panta 1. punkta pirmās daļas noteikumiem kompetentajām dalībvalstu iestādēm katru gadu katram reģistrētajam A un B kategorijas operatoram ir jānosaka vidējais daudzums, kāds tika pārdots trīs gadu laikā pirms tā gada, kas sekoja kvotas atvēršanas gadam, kur kvota tika sadalīta pēc operatora veikto funkciju būtības atbilstoši tās pašas regulas 3. panta 1. punktam. Šis vidējais rādītājs tiek saukts par “references daudzumu”.
11. Regulas Nr. 1442/93, kas grozīta ar Komisijas 1994. gada 10. oktobra Regulu (EK) Nr. 2444/94 (OV L 261, 3. lpp.), 14. panta 2. punkts paredz, ka “importa licences pieteikums ir jāiesniedz jebkuras dalībvalsts kompetentajai iestādei pirmo septiņu dienu laikā no tā ceturkšņa pēdējā mēneša, kas bija pirms tā ceturkšņa, par kuru šī licence tiek izsniegta”.
Regula (EEK) Nr. 1637/98
12. Padomes 1998. gada 20. jūlija Regula (EK) Nr. 1637/98, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 404/93 (OV L 210, 28. lpp.), sākot ar 1999. gada 1. janvāri ir ieviesusi būtiskus grozījumus tirgus kopējā organizācijā banānu nozarē. Šie grozījumi attiecas tostarp uz Regulas Nr. 404/93 IV nodaļas 16.–20. pantu.
13. Regulas Nr. 404/93 18. panta 1. punkts, grozījumi kurā izdarīti ar Regulu Nr. 1637/98, paredz tarifu kvotas atvēršanu katru gadu 2,2 miljonu tonnu apmērā (tīrsvars) trešo valstu banānu importam un netradicionālo ĀKK banānu importam. Tarifu kvotas ietvaros uz trešo valstu banānu importu attiecas nodoklis – ECU 75 par tonnu, bet uz netradicionālo ĀKK banānu importu – nulles nodokļa likme.
14. Tās pašas regulas 18. panta 2. punkts, kas grozīts ar Regulu Nr. 1637/98, paredz, ka katru gadu tiek atvērta papildu tarifu kvota 353 000 tonnu apmērā (tīrsvars) trešo valstu un netradicionālo ĀKK banānu importam. Uz trešo valstu banānu importu šīs tarifu kvotas ietvaros attiecas ECU 75 nodoklis par tonnu, bet uz netradicionālo ĀKK banānu importu – nulles nodokļa likme.
15. Saskaņā ar Regulas Nr. 404/93, grozījumi kurā izdarīti ar Regulu Nr. 1637/98, 20. panta d) punktu Komisija atbilstoši banānu tirgus vadības komitejas procedūrai, kas ir paredzēta [šās regulas] 27. pantā, ir tiesīga par tarifu kvotām, kuras paredzētas [šās regulas] 18. pantā, pieņemt noteikumus, kas ietver tostarp “konkrētus noteikumus, kas vajadzīgi, lai sekmētu pārcelšanos [pāreju] no importa kārtības [režīma], kas ir piemērojama, sākot ar 1993. gada 1. jūliju, uz kārtību [režīmu], kas ieviesta [Regulas Nr. 404/93] IV nodaļā”.
Regula (EEK) Nr. 2362/98
16. 1998. gada 28. oktobrī Komisija pieņēma Regulu (EK) Nr. 2362/98, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Regulas Nr. 404/93 piemērošanai attiecībā uz banānu importēšanas kārtību [importa režīmu] Kopienā (4), atbilstoši kuras 31. pantam, sākot ar 1999. gada 1. janvāri, tika atcelta Regula Nr. 1442/93 . Jaunās tiesību normas par importa licenču izsniegšanas kontroli tarifu kvotu ietvaros ir iekļautas Regulas Nr. 2362/98 I, II un IV nodaļā (turpmāk tekstā – “1999. gada režīms”).
17. Atšķirībā no 1993. gada režīma 1999. gada režīms:
a) vairs neietver iedalījumu pēc uzņēmēju veiktajām funkcijām;
b) ņem vērā importēto banānu daudzumu;
c) paredz importa licenču izsniegšanu bez atsauces uz banānu izcelsmes valsti (ĀKK valstis vai trešās valstis);
d) palielina tarifu kvotas un jaunajiem uzņēmējiem piešķiramo kvotu.
18. Regulas Nr. 2362/98 2. pants tostarp paredz, ka tarifu kvotas saskaņā ar Regulas Nr. 404/93 18. panta 1. un 2. punktu un [attiecībā uz] tradicionālajiem ĀKK banāniem minētās regulas 16. panta izpratnē atbilstoši grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 1637/98, tiek atvērtas šādā apmērā:
– 92 % tradicionāliem uzņēmējiem, kas ir definēti [Regulas Nr. 2362/98] 3. pantā;
– 8 % jauniem uzņēmējiem, kas ir definēti [Regulas Nr. 2362/98] 7. pantā.
19. Regulas Nr. 2362/98 4. panta 1. punkts norāda, ka katrs tradicionālais uzņēmējs, kas ir reģistrēts dalībvalstī, katram gadam par katru no šās regulas I pielikumā minētajām izcelsmes vietām iegūst vienotu references daudzumu, kas tiek noteikts, pamatojoties uz banānu daudzumu, ko tas ir importējis atskaites periodā. Atbilstoši tās pašas regulas 4. panta 2. punktam 1999. gadā veiktā importa atskaites periods bija 1994., 1995. un 1996. gads.
20. [Regulas] 6. panta 1. punkts paredz, ka “katru gadu ne vēlāk kā 30. septembrī nepieciešamo kontroles un pārbaudes pasākumu beigās kompetentās iestādes atbilstoši šās regulas 3., 4. un 5. pantam nosaka katram tradicionālajam uzņēmējam vienotu pagaidu references daudzumu, vadoties no banānu vidējā daudzuma, kas atskaites perioda laikā tika importēts no I pielikumā minētajām izcelsmes valstīm”. Atskaites daudzums tiek noteikts atbilstoši trīs gadu vidējam rādītājam pat tad, ja uzņēmējs nav veicis importu kādā atskaites perioda posmā. Saskaņā ar regulas 6. panta 2. punktu atbildīgās iestādes katru gadu nosūta Komisijai tajās reģistrēto tradicionālo uzņēmēju sarakstu, kā arī [ziņas par] to pagaidu references daudzumu.
21. Importa licenču izsniegšanas noteikumus nosaka Regulas Nr. 2362/98 14.–22. pants.
22. [Regulas] 14. panta 1. punkts paredz, ka “pirmajiem trim gada ceturkšņiem references daudzums, kas izteikts nemainīgos procentos no daudzuma, kas ir pieejams katrai I pielikumā minētajai izcelsmes vietai, var tikt noteikts importa licenču izsniegšanai”.
23. Saskaņā ar 15. panta 1. punktu “importa licenču pieteikumi tiek iesniegti par katru ceturksni atbildīgajām iestādēm tajā dalībvalstī, kurā operators [uzņēmējs] ir reģistrēts, tā mēneša pirmo septiņu dienu laikā, kas ir pirms ceturkšņa, par kuru ir izsniedzama licence”.
24. [Regulas] 17. pants paredz, ka, “ja ceturksnim un vienai vai vairākām I pielikumā minētajām izcelsmes valstīm daudzums, kas ir licences pieteikuma priekšmets, būtiski pārsniedz references daudzumu, kas vajadzības gadījumā noteikts, piemērojot 14. pantu, vai pārsniedz pieejamo daudzumu, pieteikumam ir piemērojams samazinājuma procents”.
25. [Regulas] 18. panta redakcija ir šāda:
“1. Ja, piemērojot 17. pantu, ir noteikts samazinājuma procents vienai vai vairākām dotajām izcelsmes vietām, operators [uzņēmējs], kas iesniedzis importa licences pieteikumu [licences saņemšanai] par attiecīgo/‑ām izcelsmes vietu/‑ām, tostarp var:
a) atteikties no licences lietošanas, nosūtot paziņojumu par licenču izsniegšanu kompetentajai iestādei desmit darba dienu laikā, sākot ar datumu, kad tika publicēta regula, kurā noteikts samazinājuma procents, nekavējoties atbrīvojot garantiju par attiecīgo licenci, vai
b) iesniegt vienu vai vairākus jaunus pieteikumus licencēm par izcelsmes vietām, par kuru pieejamo daudzumu Komisija publicēja informāciju, līdz pat daudzumam, kas ir vienāds vai mazāks par pieteikumā norādīto daudzumu, bet uz ko neattiecas sākotnēji izsniegtā licence. Šāds pieteikums ir iesniedzams termiņā, kas norādīts a) punktā un ir pakļaujams visiem nosacījumiem, kas piemērojami licences pieteikuma iesniegšanai.
2. Komisija nekavējoties nosaka daudzumu, kuram licences var tikt izsniegtas attiecībā uz vienu vai vairākām attiecīgajām izcelsmes vietām.”
26. [Regulas] 19. panta 1. punktā tiek precizēts, ka “kompetentās iestādes izsniedz importa licences nākamajam ceturksnim ne vēlāk kā katra ceturkšņa pēdējā mēneša 23. datumā”.
27. [Regulas] 20. panta 1. punktā noteikts, ka “neizmantotais daudzums, uz kuru attiecas licence, ir atkārtoti piešķirams tam pašam uzņēmējam – vai nu licences īpašniekam vai tās pārņēmējam, – pēc tā lūguma par nākamo ceturksni, tomēr aizvien tajā gadā, kad tika izsniegta sākotnējā licence. Garantija paliek piešķirta proporcionāli neizmantotajam daudzumam”.
28. Pašas Regulas Nr. 2362/98 V nodaļā ir ietvertas noteiktas pārejas tiesību normas 1999. gadam. Saskaņā ar 28. panta 1. punktu reģistrācijas pieteikumi 1999. gadam uzņēmējiem ir jāiesniedz vēlākais 1998. gada 13. novembrī, tradicionālo uzņēmēju gadījumā tiem pievienojot datus par faktiski importēto banānu daudzumu par katru no 1994. līdz 1996. atskaites gadiem, visu licenču un licenču izrakstu, kas tika izmantoti šim importam, sēriju numurus, kā arī atsauces, kas apkopo visu dokumentāciju, kas pierāda nodokļu nomaksu.
29. Regulas Nr. 2362/98 I pielikumā ir noteikta Regulas Nr. 404/93 18. panta 1. un 2. punktā norādīto tarifu kvotu pārdale, kā arī tradicionālo ĀKK daudzums (857 000 tonnu).
2001. gada režīms
30. 2001. gada 29. janvārī Eiropas Savienības Padome pieņēma Regulu (EK) Nr. 216/2001, kuras 1. pants groza Regulas Nr. 404/93 (5) 16.–20. pantu.
31. Regulas Nr. 404/93 IV nodaļas piemērošanas noteikumi, kas tādējādi tika grozīti, tika noteikti Komisijas 2001. gada 7. maija Regulā (EK) Nr. 896/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EEK) Nr. 404/93 piemērošanai attiecībā uz banānu importēšanas kārtību Kopienā (6) . Šie noteikumi atbilstoši Regulas Nr. 896/2001 32. pantam ir piemērojami, sākot ar 2001. gada 1. jūliju.
III – Fakti
32. Apelācijas sūdzības iesniedzējas ir Latīņamerikas izcelsmes banānu importētājas. Pēc tam, kad tās reģistrējās kā tradicionālie tirgus dalībnieki kompetentajās valsts iestādēs (Itālijā un, attiecībā uz London Fruit Ltd, – Apvienotajā Karalistē), šīs iestādes tām piešķīra individuālo pagaidu references daudzumu 1999. gadam. Tādējādi tās saņēma arī trešo valstu banānu importa licenci par minētā gada pirmajiem trim ceturkšņiem.
33. Prāvas rašanās fakti lietā T‑93/00 attiecas uz 1999. gada ceturto ceturksni. Šim ceturksnim apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniedza kompetentajām valsts iestādēm importa licenču pieteikumus par atlikumu no tām individuāli piešķirtā pagaidu references daudzuma, kas tika apstiprināti trešo valstu banānu importa pieejamā daudzuma robežās (7) .
34. Par daļu no šiem pieteikumiem, kas netika apstiprināti, apelācijas sūdzības iesniedzējām vēl bija iespēja atkārtoti iesniegt importa licenču pieteikumus par 308 978,252 tonnu tradicionālo ĀKK banānu daudzumu (8) . Tādējādi tās iesniedza pieteikumu ĀKK banānu importa licencēm par atlikušo daudzumu, uz ko tās varēja pretendēt atbilstoši Regulas Nr. 2362/98 18. panta 1. punktam un kuru attiecīgais references daudzums tika sadalīts šādi:
Alessandrini Srl 						2 050 kg
Anello Gino di Anello Luigi & C. Snc 			1 859 kg
Arpigi SpA 							757 kg
Bestfruit Srl 							2 637 kg
Co‑frutta SpA 							209 392 kg
Co‑frutta Soc. coop. Arl 					30 207 kg
Dal Bello Sife Srl 						1 533 kg
Frigofrutta Srl 						2 990 kg
Garletti Snc 							4 419 kg
London Fruit Ltd 						286 004 kg
35. 1999. gada 13. oktobrī kompetentās valsts iestādes izsniedza apelācijas sūdzības iesniedzējām importa licences ĀKK banāniem par visu pieprasīto daudzumu, tomēr, neņemot vērā atkārtotus mēģinājumus, apelācijas sūdzības iesniedzējas nav varējušas saņemt to piegādi.
36. Šādos apstākļos 1999. gada 18. novembrī apelācijas sūdzības iesniedzējas, atsaucoties uz EKL 232. pantu, lūdza Komisiju:
1) veikt vajadzīgos pasākumus, lai licences, kas izsniegtas par ceturto ceturksni importam no ĀKK valstīm, prasītājas varētu izmantot banānu importam no Latīņamerikas vai citām trešajām valstīm;
2) jebkurā gadījumā atbrīvot garantijas attiecībā uz šīm licencēm tādēļ, ka licenču saņēmējas nav vainīgas pie tā, ka tās netiek izmantotas.
37. Nesaņemot atbildi uz šo lūgumu, apelācijas sūdzības iesniedzējas 1999. gada 22. decembrī, nosūtot vēstuli pa faksu, vērsa Komisijas uzmanību uz to, ka attiecīgo licenču derīguma termiņš beigsies 2000. gada 7. janvārī, un šajā sakarā aicināja to pieņemt nostāju.
38. 2000. gada 26. janvāra vēstulē Nr. 02418, kas tika adresēta apelācijas sūdzības iesniedzēju pārstāvjiem, Komisija norādīja:
“Jūsu 1999. gada 22. decembra vēstulē Jūs atsaucāties uz grūtībām, kas dažiem uzņēmējiem radušās banānu importa licences, kas tika izsniegtas par 1999. gada ceturto ceturksni, izmantošanā, it īpaši to banānu importam, kuru izcelsmes valstis ir ĀKK valstis.
Vispirms ir svarīgi noteikt, ka problēmas lielākoties ir komerciāla rakstura un ka šajā sakarā tās ir saistītas ar ekonomisko uzņēmēju darbību. Attiecīgā problēma ir saistīta ar tādu tirdzniecības partneru atrašanu, no kuriem iegādāties un kas piegādātu noteiktas preces un it īpaši šajā gadījumā – banānus, kuru izcelsmes valstis ir ĀKK valstis. Diemžēl tas, ka Jūsu klienti nevarēja noslēgt līgumus par ĀKK banānu piegādi, ir komerciālā riska sastāvdaļa, ko uzņēmēji parasti apzinās.
Visbeidzot, ir jāņem vērā, ka šīs grūtības radās tikai noteiktiem uzņēmējiem, kuru raksturīgās īpašības nav precizētas, un ka pastāv risks, ka Komisijas iejaukšanās rezultātā šiem uzņēmējiem tiks sniegtas priekšrocības, kas nav labvēlīgas citiem, kuri ir rēķinājušies ar risku, kas ir saistīts ar pienākumiem, ko tie uzņēmušies.”
39. Turklāt kompetentās valsts iestādes saglabāja apelācijas sūdzības iesniedzēju sniegtās garantijas pēc tam, kad tās ieņēma nostāju, ka pamatojums, uz ko atsaucas apelācijas sūdzības iesniedzējas, lai saņemtu šīs garantijas atpakaļ, nav uzskatāms par force majeure
gadījumu, kas ir vienīgais gadījums, kad šāda atgūšana ir pieļaujama.
40. Prāvas rašanās fakti lietā T‑46/01 attiecas uz 2000. gada ceturto ceturksni. Šajā ceturksnī atlikušais daudzums no to attiecīgā references daudzuma katrai apelācijas sūdzības iesniedzējai bija šāds:
Alessandrini Srl 						5 667 kg
Anello Gino di Anello Luigi & C. Snc 			5 140 kg
Agripi SpA 							5 792 kg
Bestfruit Srl 							7 290 kg
Co‑frutta SpA 							236 746 kg
Co‑frutta Soc. coop. arl 					80 301 kg
Dal Bello Sife Srl 						4 110 kg
Frigofrutta Srl 						8 266 kg
Garletti Snc 							7 329 kg
London Fruit Ltd 						324 124 kg
41. Tā kā licenču pieteikumi trešo valstu banāniem pārsniedza pieejamo daudzumu, Regulā (EK) Nr. 1971/2000(9) Komisija noteica banānu daudzumu, kas vēl ir pieejams importam 2000. gada ceturtajā ceturksnī. Atbilstoši šās regulas pielikumam importa licences tradicionālajiem ĀKK banāniem vēl varēja tikt izsniegtas līdz 329 787,675 tonnām, lai arī apelācijas sūdzības iesniedzējas tās nepieprasīja.
42. 2000. gada 10. oktobrī apelācijas sūdzības iesniedzējas, atsaucoties uz EKL 232. pantu, lūdza Komisiju, pirmkārt, veikt pasākumus atbilstoši Regulas Nr. 404/93 20. panta d) punktam, ļaujot apelācijas sūdzības iesniedzējām saņemt licences 2000. gada ceturtajam ceturksnim trešo valstu banānu importam tām piešķirtā individuālā references daudzuma atlikumam. Pakārtoti tās lūdza Komisiju atlīdzināt atrauto peļņu, kas radās tādēļ, ka šos banānus nebija iespējams importēt un laist tirgū.
43. 2000. gada 8. decembra vēstulē Nr. AGR 030905, kas adresēta apelācijas sūdzības iesniedzēju pārstāvjiem, Komisija šos pieteikumus noraidīja šādi:
“Jūsu 2000. gada 10. oktobra vēstulē Jūs informējāt Komisiju par grūtībām, kas radās noteiktiem uzņēmējiem, – iegādāties banānus tā, lai ceturtajā ceturksnī pilnībā izmantotu references daudzumu, kas tiem tika piešķirts par 2000. gadu, importa tarifu kvotu režīma ietvaros.
Grūtības, uz kurām Jūs atsaucaties, ir lielākoties komerciāla rakstura grūtības. Diemžēl mums ir jāuzsver, ka Kopienas tiesiskais regulējums nepiešķir Komisijai nekādas pilnvaras šajā jomā. Turklāt Jūs pašas šo situāciju atzīstat, apgalvojot, ka uzņēmējiem, kuriem nav ilgstošu attiecību ar ĀKK banānu ražotājiem, rodas grūtības iegādāties attiecīgās preces.
Turklāt Jūs apgalvojat, ka uzņēmēji, kurus Jūs pārstāvat, nevar pilnībā izmantot references daudzumu, kas tiem tika piešķirts.
Ir jāprecizē, ka no juridiskā viedokļa references daudzums sniedz uzņēmējiem vienīgi iespējas un ka tas tiek noteikts, pamatojoties uz uzņēmēju iepriekšējo darbību, piemērojot Kopienas tiesisko regulējumu, un tas nepiešķir ieinteresētajām personām ko vairāk nekā tiesības iesniegt pieteikumus importa licenču saņemšanai, lai varētu veikt komercdarījumus, par kuriem tās ir vienojušā ar ražotāju valstu piegādātājiem.
Visbeidzot, ir jāpiebilst, ka, pamatojoties uz informāciju, ko Jūs iesniedzāt Komisijai, šķiet, ka grūtībām, uz kurām Jūs atsaucaties, nav “pārejas rakstura”, t.i., tās nerodas pārejas dēļ no režīma pirms 1999. gada uz to, kas tiek piemērots kopš šā datuma. Līdz ar to Regulas [..] Nr. 404/93 20. panta d) punkta noteikumi neļauj Komisijai veikt konkrētus pasākumus, kurus Jūs pieprasāt.”
IV – Pirmās instances tiesā celtā prasība atcelt tiesību aktu
44. Attiecīgās sabiedrības Pirmās instances tiesā cēla prasības pret iepriekš minēto Komisijas 2000. gada 26. janvāra vēstuli (lieta T‑93/00) un 2000. gada 8. decembra vēstuli (lieta T‑46/01).
45. Ceļot iebildi par tiesību akta nelikumību saskaņā ar EKL 241. pantu, katrā prasībā tās izvirzīja trīs pamatus attiecībā uz Regulas Nr. 404/93 pārkāpumu, īpašuma tiesību un brīvības veikt saimniecisko darbību pārkāpumu un vienlīdzīgas attieksmes principa neievērošanu.
V – Pārsūdzētais spriedums
46. Pirmās instances tiesas 2003. gada 10. aprīļa spriedumā vispirms tika izskatīta Komisijas izvirzītā iebilde par nepieņemamību prasītāju prasības celšanas tiesību neesamības dēļ.
47. Lai arī katrā no apstrīdētajām vēstulēm uz lūgumiem tika sniegta atšķirīga atbilde (10), Pirmās instances tiesa uzskatīja, ka tās abas attiecās uz Komisijas iespēju veikt pasākumus saskaņā ar Regulas Nr. 404/93 20. panta d) punktu. Lēmums šīs pilnvaras neizmantot tieši un individuāli skāra tā adresātus, jo skāra viņu intereses, būtiski mainot viņu tiesisko stāvokli (11) .
48. Pēc tam, kad tā bija noraidījusi minēto iebildi par nepieņemamību, Pirmās instances tiesa izskatīja trīs pamatus, ko toreizējās prasītājas izvirzīja attiecībā uz Regulas Nr. 2362/98 nelikumību attiecīgi par: pamata tiesiskā regulējuma, proti, Padomes Regulas Nr. 404/93 pārkāpumu, īpašuma tiesību un brīvības veikt saimniecisko darbību principa, kā arī nediskriminācijas principa pārkāpumu.
49. Pārsūdzētajā spriedumā šie pamati tika noraidīti, uzskatot, ka prasītājas nav pierādījušas tiešas juridiskas saites pastāvēšanu starp 2000. gada 26. janvāra un 2000. gada 8. decembra vēstulēm, no vienas puses, un Regulas Nr. 2362/98 tiesību normām, no otras puses (12) .
50. Prasītājas uzskatīja, ka saskaņā ar Regulas Nr. 404/93 20. panta d) punktu Komisijai esot bijusi jāņem vērā faktiskā nespēja saņemt ĀKK banānu piegādes un jāatļauj tos importēt no citām trešām valstīm to neizmantoto references daudzumu apmērā (13) .
Tādējādi Pirmās instances tiesa izvērtēja Komisijas plašo rīcības brīvību, nosakot “konkrētus vajadzīgus pasākumus”, lai veicinātu pāreju no 1993. gada režīma uz 1999. gada [režīmu], to izmantošanas likumības uzraudzību vēršot tikai uz novērtējumu, vai ir pieļauta acīmredzama kļūda. Tomēr Pirmās instances tiesa uzskatīja, ka zaudējumi, uz ko prasītājas varētu atsaukties, izriet nevis tieši no minētās pārejas, bet gan no to nespējas nodrošināt ĀKK banānu piegādes 1999. gada ceturtajā ceturksnī (lietas T‑93/00 gadījumā) vai to atteikšanās iegūt attiecīgo ĀKK banānu importa licences 2000. gada ceturtajā ceturksnī (lietas T‑46/01 ietvaros) (14) .
Šādos apstākļos spriedumā tika konstatēts, ka, atsacīdamās veikt pasākumu saskaņā ar Regulas Nr. 404/93 20. panta d) punktu, Komisija nav pārkāpusi savas rīcības brīvības robežas, un tādēļ pamats tika pilnībā noraidīts (15) .
51. Tomēr lietā T‑93/00 Pirmās instances tiesa atzina – lai arī varētu atzīt, ka prasītāju nespēja atrast piegādātājus būtu saistāma ar 1999. gada režīma stāšanos spēkā, tās nav pietiekami uzskatāmi pierādījušas, ka Komisija būtu acīmredzami kļūdījusies novērtējumā, atsakot tām attiecīgos pasākumus saskaņā ar Regulas Nr. 404/93 20. panta d) punktu (16) .
52. Visbeidzot, Pirmās instances tiesa izskatīja prasītāju sabiedrību prasījumus par zaudējumu atlīdzību sakarā ar Komisijas prettiesisku rīcību, apvienojot tarifu kvotu kontroli attiecībā gan uz trešām valstīm, gan ĀKK, kā arī, it īpaši, apvienojot references daudzumus un neveicot pasākumus tās kaitīgo seku novēršanai.
53. Pārsūdzētajā spriedumā tika apstiprināts Komisijas apgalvojums, saskaņā ar kuru no Regulas Nr. 2362/98 izrietošo izmaiņu un ĀKK banānu piegādes nodrošināšanā prasītāju ciesto grūtību starpā nepastāv cēloņsakarība.
54. Pirmās instances tiesa uzskata, ka “lietā T‑93/00 iespējamo zaudējumu cēlonis ir saistīts ar apstākli, ka prasītājas nevarēja atrast piegādātājus, lai nodrošinātos ar ĀKK banāniem 1999. gada ceturtā ceturkšņa laikā. Attiecībā uz lietu T‑46/01 – atrautā peļņa, par kuru sūdzas prasītājas, ir tieši saistīta ar to, ka pašas nav bijušas pietiekami rūpīgas. Tās nav centušās iegūt importa licenci ĀKK banāniem 2000. gada ceturtajam ceturksnim atbilstoši Regulā Nr. 1971/2000 paredzētajiem noteikumiem, tiklīdz trešo valstu banānu krājumi bija izsmelti. Turklāt, neskatoties uz problēmām, kas radās 1999. gada ceturtā ceturkšņa laikā, tās nav centušās izveidot kontaktus ar ĀKK banānu piegādātājiem 2000. gadā, lai tie varētu veikt piegādi minētā gada ceturtajā ceturksnī” (17) .
VI – Apelācijas sūdzības analīze
55. Apelācijas sūdzības priekšmets ir:
– daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu daļā par to prasījumiem par ciesto zaudējumu un kaitējuma atlīdzību;
– piespriest Komisijai atlīdzināt to zaudējumus, ko apelācijas sūdzības iesniedzējas cieta tādēļ, ka netika piešķirta licence trešo valstu banānu importam;
– piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar visu tiesvedību kopumā.
56. Kopienu iestāde savukārt lūdz apelācijas sūdzību atzīt par nepieņemamu un, ja tas netiek darīts, to noraidīt; ja pārsūdzētais spriedums tiek atcelts daļā, atdot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai, lai tā lemj pēc būtības, jebkurā gadījumā piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējām atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.
57. Iebilde par nepieņemamību tiek pamatota ar apgalvotu apelācijas sūdzības iesniedzēju izdarīto mutatio litis, mēģinot panākt, lai Tiesa spriestu tieši par Komisijas ārpuslīgumisko atbildību, to nelūdzot pirmajā instancē.
58. Ņemot vērā šīs apelācijas sūdzības iesniegšanas apstākļus, jautājumu par prasības par atbildību pieņemamību vajadzētu iztirzāt, izskatot lietu pēc būtības.
59. Apelācijas sūdzības iesniedzējas pārmet, ka Pirmās instances tiesa neesot izskatījusi izvirzīto argumentu kopumu, ar ko pamatota to prasība par zaudējumu atlīdzību, nepareizi uzskatīdama, ka to ciestie zaudējumi radušies tādēļ, ka tās nav spējušas importēt ĀKK banānus, neatzīstot neiespēju iegūt importa licences trešo valstu banānu importam atbilstošam references daudzumam, uz ko tām bija tiesības. Tās piebilst, ka, ja Komisija nebūtu apvienojusi tarifu kvotas un references daudzumus, tās būtu varējušas iegūt minētās licences.
Tās uzskata, ka to prasības pamatmērķis bija pierādīt, ka to ciesto zaudējumu tiešais cēlonis bija Regula Nr. 2362/98.
60. Visbeidzot, tās iebilst pret pārsūdzētā sprieduma 56. un 58. punktu, – kuros tiek izklāstīts lietas dalībnieku prasījumu kopsavilkums – tiktāl, ciktāl nepatiesi tajos norādīts, ka ciestie zaudējumi esot saistīti ar 2000. gada 26. janvāra un 2000. gada 8. decembra vēstulēm.
61. Komisija uzskata, ka apelācijas sūdzība esot nepieņemama visā kopumā tāpēc, ka tā aprobežojas ar prasījumu par zaudējumu atlīdzību, neapstrīdot Pirmās instances tiesas lēmumu jautājumā par apgalvoto Regulas Nr. 2362/98 nelikumību.
62. Jautājumā par pārsūdzētā sprieduma daļēju atcelšanu Komisija apgalvo, ka zināmus apgalvoto zaudējumu aspektus – proti, nespējas izmantot sev pienākošos references daudzumus – apelācijas sūdzības iesniedzējas jaucot ar vajadzīgo cēloņsakarību starp minētajiem zaudējumiem un par prettiesisku uzskatīto rīcību, kas ir to cēlonis.
63. Kas attiecas uz pārmetumu par nepilnībām pirmās instances sprieduma 56. un 58. punkta redakcijā, Komisija uzskata, ka tajos esot pareizi rezumētas lietas dalībnieku debates, ņemot vērā gan rakstiski, gan tiesas sēdē izvirzītos argumentus.
64. Komisija turklāt paskaidro, ka, ja tiesa a quo
nospriestu, ka prasījums par zaudējumu atlīdzību tika pamatots vienīgi ar abām attiecīgajām vēstulēm, kuru likumību tā ir iepriekš atzinusi, tā neizvērtētu cēloņsakarību, jo, ja nebūtu veikta prettiesiska rīcība, neiestātos atbildība.
65. Apelācijas sūdzības iesniedzējas savu stratēģiju vērš uz to, lai pierādītu, ka Pirmās instances tiesai, izskatot to prasījumus par zaudējumu atlīdzību, esot bijusi jāizvērtē Regulas Nr. 2362/98 likumība, jo tā ne vien esot pretrunā Padomes Regulas Nr. 404/93 noteikumiem, bet arī pārkāpjot īpašuma pamattiesības un brīvību veikt saimniecisko darbību, kā arī nediskriminācijas principu.
66. Atsaukdamās uz Regulas Nr. 404/93 20. panta d) punktā noteiktā pienākuma neizpildi, tās apgalvo, ka 1999. gadā veikto režīma izmaiņu dēļ tika mazinātas to iespējas veikt trešo valstu izcelsmes banānu piegādes atbilstoši sev piekrītošajiem references daudzumiem.
67. Pārsūdzētajā spriedumā, ciestos zaudējumus saistot ar prasītāju rīcību, netiekot pārbaudīts, vai apgalvojumi par to, ka nespēja atrast ĀKK banānu piegādātājus bija saistīta ar 1999. gada režīma piemērošanas kārtību, atbilst patiesībai. Pirmās instances spriedumā patiešām tiekot pareizi uzskaitīti ar apelācijas sūdzības iesniedzēju ciesto materiālo zaudējumu rašanos tieši saistītie cēloņi, proti, nespēja nodrošināt piegādes un iegūt importa licences 1999. gada un, attiecīgi, 2000. gada pēdējiem ceturkšņiem. Tomēr tajā netiekot izvērtēts šādu disfunkciju pirmcēlonis: Regulas Nr. 2362/98 ietekme uz operatoru komercdarbības praksi.
68. Eiropas Cilvēktiesību tiesa jautājumā par lietas taisnīgu izskatīšanu ir noteikusi, ka 1950. gada 4. novembra Romas Konvencijas 6. panta 1. punktā tiesām netiek prasīts sīki atbildēt uz katru no lietas dalībnieku izvirzītajiem argumentiem. Tomēr, kad, ņemot vērā konkrētā strīda apstākļus, pamatu vai iebildi formulē skaidri un precīzi, to pamato neapstrīdami pierādījumi un tam/tai ir noteicoša loma prāvas iznākumā, tas/tā ir jāiztirzā, jo pretējā gadījumā tiktu radīta neskaidrība attiecībā uz šādiem argumentiem, it īpaši jautājumā par to, vai nav aizmirsts tos izskatīt, vai tie ir noraidīti un, galvenokārt, kādi ir viena vai cita risinājuma pamatā esošie iemesli (18) .
69. Prasības pieteikumos esot ne vien uzsvērta apgalvotā Regulas Nr. 2362/98 nelikumība, bet arī izskaidrota minētās tiesību normas ietekme uz nozares saimniecisko darbību un ar trešo valstu banānu importēšanu parasti nodarbojošos uzņēmumu iespējām nodrošināt ĀKK izcelsmes augļu krājumus.
70. Apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskata, ka, apvienojot tarifu kvotu kontroli un references daudzumus, esot saglabāts un nostiprināts ĀKK banānu importētāju privileģētais stāvoklis. Saskaņā ar 1993. gada režīmu uzņēmēji, kas specializējušies darbam ar trešām valstīm, varēja brīvi piekļūt ĀKK banānu tirgum, savukārt jaunā sistēma tiem liek izmantot savus references daudzumus.
71. Tās uzskata, ka apstāklis, ka nav tikusi izmantota vairāk nekā viena trešdaļa ĀKK tradicionālo banānu daudzuma, apliecina, ka jaunais mehānisms ĀKK uzņēmējus nostāda labvēlīgākā stāvoklī salīdzinājumā ar importētājiem no trešām valstīm.
72. Apelācijas sūdzības iesniedzēju paskaidrojumi nav nedz gluži skaidri, nedz pārliecinoši. Šķiet, ka jaunā references daudzumu apvienošanas kārtība un vienota tarifu kvotu kontrole ir izraisījušas importēšanas pieprasījuma novirzi no ĀKK banāniem uz trešo valstu banāniem, šīs pēdējās kategorijas kvotai tiekot izsmeltai priekšlaicīgi.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas nesniedz papildu informāciju par grūtībām, ar kurām tās saskārušās, mēģinot nodrošināt ĀKK banānu piegādes 1999. gada ceturtajā ceturksnī. Pārsūdzētā sprieduma 33. punktā konstatēts, ka prasītājas, “neskatoties uz atkārtotiem mēģinājumiem, [..] nav varējušas nodrošināties ar ĀKK banāniem”.
Šim faktam – kas liecina par skarto uzņēmumu nolaidības neesamību – esot bijis jāmudina Pirmās instances tiesu noskaidrot citu zaudējumu cēloņu izskaidrojumu iespējamību un vajadzības gadījumā izvērtēt jautājumu par Regulas Nr. 2362/98 likumību.
73. Ja kaut vai aiz dialektiskiem apsvērumiem pieņemtu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas, veltīdamas saprātīgas pūles, neatrada ĀKK banānu piegādātājus 1999. gada ceturtajam ceturksnim, būtu attaisnojams, ka nākamā gada pēdējā ceturkšņa sākumā tās neatsāka veltīt tik veltīgus pūliņus.
Turklāt jāņem vērā arī grūtības pierādīt tādu negatīvu faktu kā saprātīgas cerības trūkumu noteiktā brīdī atrast komerciālas sadarbības partneri.
74. Tādējādi no tā secinu, ka lietā T‑93/00 un, lai gan mazākā mērā, arī lietā T‑46/01 apelācijas sūdzības iesniedzējas ir izvirzījušas pietiekami skaidru un uz lietu attiecināmu pamatu, kas pelnījis vismaz skaidru noraidījumu pirmajā instancē.
75. Tā kā tas netika izdarīts, pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta kļūda tiesībās, kas radusies, neievērojot vienu no lietas taisnīgas izskatīšanas prasībām. Tādēļ uzskatu, ka tas ir jāatceļ tiktāl, ciktāl 108. punktā tiek tikai noteikts, ka vienīgais zaudējumu cēlonis esot apelācijas sūdzības iesniedzēju rīcība, neizvērtējot līdz ar Regulas Nr. 2362/98 spēkā stāšanos ieviestā jaunā režīma īstenošanas sekas.
VII – Lietas būtības vērtējums
76. Saskaņā ar EK Tiesas Statūtu 54. pantu “ja apelācija ir pamatota, Tiesa atceļ Pirmās instances tiesas lēmumu. Tā var pati pieņemt galīgo spriedumu attiecīgā lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija, vai nodot lietu atpakaļ sprieduma pieņemšanai Pirmās instances tiesā”. Viens no gadījumiem, kad var izmantot minētajā tiesību normā paredzēto iespēju, ir kļūda in iudicando, ja vien faktu izklāsts ir pilnīgs un pietiekams, lai lietu varētu izspriest galīgi, un nav vajadzības iesniegt kādus pierādījumus. Tāda šķiet esam izpratne Tiesas judikatūrā, lai arī tajā nekad nav izklāstīts iemesls, kā tiesvedības stadija tai ļauj to izspriest pašai, aprobežojoties ar tādu lakonisku apgalvojumu kā, piemēram, “tā tas ir šajā gadījumā” (19) . Kopumā Tiesai pienākas izskatīt lietu pēc būtības, kad no lietas materiāliem var secināt, ka lieta ir iztiesājamā stadijā un tādēļ vismaz īsumā jāizskata prasītāju celtās prasības par zaudējumu atlīdzību pamatelementi, un šīs lietas ietvaros jāizskata konkrētie pamati, kas izvirzīti, lai pamatotu Regulas Nr. 2362/98 atcelšanu. Citādā ziņā, lai nodrošinātu prasītāju procesuālās tiesības, lietas dalībnieki tika aicināti tiesas sēdē koncentrēt savus argumentus uz jautājumu par iespējamo minētās regulas nelikumību.
77. Tādējādi, atsaukdamās uz pirmajā instancē izvirzītajiem argumentiem saistībā ar iebildi par nelikumību, apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza trīs dažādus atcelšanas pamatus.
78. Tās uzskata, ka Regula Nr. 2362/98 esot prettiesiska ne vien tāpēc, ka tā esot pretrunā Regulai Nr. 404/93 ar grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Regulu Nr. 1637/98 (pirmais atcelšanas pamats), bet arī tāpēc, ka ar to tiekot pārkāptas īpašuma pamattiesības un brīvība veikt saimniecisko darbību (otrais pamats), kā arī vienlīdzīgas attieksmes princips (trešais pamats).
79. Minētajā pirmajā atcelšanas pamatā tās, pirmkārt, sūdzas par trīs gadu laika perioda, proti, no 1994. līdz 1996. gadam, noteikšanu par atskaites periodu kvotu sadalei.
80. Strīdā aplūkotā laika perioda izvēle ietekmē individuāli atļaujamo daudzumu aprēķinu, jo katram operatoram piešķir kvotu atbilstoši tā vidējam attiecīgo trīs saimniecisko gadu laikā importētā daudzuma rādītājam. Tomēr, kā apelācijas tiesvedības ietvaros tiesas sēdē atzina apelācijas sūdzības iesniedzēju procesuālais pārstāvis, šajā tiesvedībā izvirzītais prasījums par zaudējumu atlīdzību ir pamatots ar nespēju iegūt importa licences apelācijas sūdzības iesniedzējām piešķirtajiem daudzumiem. Debates jautājumā par agrāku references daudzumu sadales kārtību uz lietu neattiecas. Tādēļ šis arguments jānoraida kā tāds, kas acīmredzami neattiecas uz lietu.
81. Apelācijas sūdzības iesniedzējas turklāt pārmet, ka vienotās tarifu kvotu kontroles metodes ieviešana kopā ar references daudzumu apvienošanu esot nostiprinājusi ĀKK banānu importētāju privileģēto stāvokli.
82. Komisija uzskata, ka, apvienojot kvotas, tiek veicināta tirdzniecība un operatoriem piešķirta lielāka brīvība. ĀKK banānu importētājus nenošķirot no trešo valstu banānu importētājiem, gan vieniem, gan otriem tiekot dota iespēja piegādāt jebkādas izcelsmes augļus.
83. Pietiek ar norādi uz to, ka Regulas Nr. 404/93 19. pants ar tajā izdarītajiem grozījumiem saistībā ar pamata tiesiskā regulējuma ieviešanu piešķir Komisijai plašu rīcības brīvību, kas pakārtota vienīgi nosacījumam, ka izvēlētajai metodei jāņem vērā tradicionālās tirdzniecības plūsmas. Turklāt tā paša tiesību akta 20. panta e) punktā ar tajā izdarītajiem grozījumiem tai tiek uzlikts pienākums veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu saistību ievērošanu atbilstoši līgumiem, ko Kopiena noslēgusi saskaņā ar Līguma 228. pantu (jaunajā redakcijā – EKL 300. pants).
84. Jāatgādina, ka lauksaimniecības jomā Komisijai ir atļauts veikt visus vajadzīgos vai derīgos piemērošanas pasākumus, lai piemērotu pamata tiesisko regulējumu, ar noteikumu, ka tiem ir jāatbilst attiecīgajiem spēkā esamības kritērijiem (20) .
85. Neviens no apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvojumiem neliek secināt, ka, izvēloties nospraustajiem mērķiem atbilstošu kontroles metodi, Kopienu iestāde būtu acīmredzami pārsniegusi tai Padomes piešķirtās rīcības brīvības robežas.
86. Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka nespēja iegūt importa licences trešo valstu banāniem esot to īpašuma tiesību un brīvības veikt saimniecisko darbību aizskārums.
87. Kopīgajā banānu tirgus organizācijā references daudzumi nav nekas vairāk kā atļauja importēt. Lai arī gan tiesības uz īpašumu, gan brīvība veikt saimniecisko un profesionālo darbību ir daļa no Kopienu tiesību vispārīgajiem principiem, tās tomēr nav uzskatāmas par absolūtām priekšrocībām, bet ir apskatāmas saistībā ar to sociālajām funkcijām. Līdz ar to tās var tikt ierobežotas, it īpaši tirgus kopīgās organizācijas ietvaros, ja šie ierobežojumi faktiski atbilst Kopienas vispārējo interešu mērķiem un nav nesamērīgi un nepieņemami, pārkāpjot garantēto tiesību būtību (21) .
88. Kopienu kvotas un to sadales kārtības ieviešana neskar trešo valstu banānu uzņēmēju īpašuma tiesības, jo neviens nevar atsaukties uz īpašuma tiesībām uz tirgus daļu, kas tam piederēja laikā, pirms tika ieviesta tirgu kopīgā organizācija, jo šāda tirgus daļa ir vienkārši tā brīža ekonomiskā situācija, kas ir pakļauta riskam, ka apstākļi mainīsies.
89. Turklāt uzņēmējs nevar atsaukties uz likumīgām tiesībām vai pat tiesisko paļāvību attiecībā uz esoša stāvokļa saglabāšanos, jo to var mainīt Kopienu iestāžu lēmumi, kas pieņemti to pilnvaru robežās (22) .
90. Neviens no apelācijas sūdzības iesniedzēju pārmetumiem neļauj secināt, ka ar Komisijas rīcību būtu pārkāpta kādu piesaukto pamattiesību pati būtība.
91. Treškārt un visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzējas sūdzas par to, ka ar regulu ieviestā sistēma pret importētājiem, kas parasti veic piegādes no trešām valstīm, un tiem, kas strādā ar ĀKK valstīm, paredz atšķirīgu attieksmi, radot pirmajiem nelabvēlīgāku situāciju.
92. Šis pārmetums ir jānoraida, to sīkāk neiztirzājot, jo apelācijas sūdzības iesniedzējas nav norādījušas uz saistību starp apgalvoto atšķirīgo attieksmi un apgalvotā zaudējumu atlīdzības pienākuma rašanos.
93. Kopumā, tā kā neviens no apelācijas sūdzības iesniedzēju pārmetumiem nespēj uzskatāmi pierādīt Regulas Nr. 2362/98 prettiesiskumu, jautājumu par pārējo prasībai par Kopienas ārpuslīgumisko atbildību izvirzīto nosacījumu esamību var neizskatīt.
VIII – Tiesāšanās izdevumi
94. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 118. pantu, lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Neņemot vērā pārsūdzētā sprieduma atcelšanu, apelācijas sūdzības iesniedzēju prasība ir noraidāma pēc būtības. Tādēļ tām jāpiespriež atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.
IX – Secinājumi
95. Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, ierosinu Tiesai:
1) atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2003. gada 10. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T‑93/00 un T‑46/01 Alessandrini u.c./Komisija;
2) prasību noraidīt;
3) piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
(1) .
(2)
–	OV L 47, 1. lpp.
(3)
–	OV L 142, 6. lpp.
(4)
–	OV L 293, 32. lpp.
(5)
–	OV L 31, 2. lpp.
(6)
–	OV L 126, 6. lpp.
(7)
–	Publicēts pielikumā Komisijas 1999. gada 20. augusta Regulai (EK) Nr. 1824/1999, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1623/1999 par banānu importa daudzuma noteikšanu Kopienā 1999. gada ceturtajā ceturksnī tarifu kvotu un tradicionālo ĀKK banānu daudzuma ietvaros (OV L 221, 6. lpp.).
(8)
–	Daudzums, ko nosaka Komisijas 1999. gada 17. septembra Regula (EK) Nr. 1998/1999 par banānu importa licenču izsniegšanu tarifu kvotu un tradicionālo ĀKK banānu ietvaros 1999. gada ceturtajam ceturksnim un uz jaunu pieteikumu pamata (OV L 247, 10. lpp.).
(9)
–	Komisijas 2000. gada 18. septembra Regula (EK) Nr. 1971/2000 par importa licenču izsniegšanu banāniem atbilstoši tarifu kvotām un tradicionālajiem ĀKK banāniem 2000. gada ceturtajam ceturksnim un iesniedzot jaunus pieteikumus (OV L 235, 10. lpp.).
(10)
–	Pirmajā apelācijas sūdzības iesniedzējas lūdza ļaut izmantot savas licences banānu importam no trešām valstīm 1999. gada ceturtajā ceturksnī un atbrīvot attiecīgās neizmantotās garantijas (pārsūdzētā sprieduma 34. punkts). Otrajā tās lūdza izsniegt licences banānu importēšanai no trešām valstīm 2000. gada ceturtajā ceturksnī atbilstoši neizmantotajiem individuālajiem references daudzumiem vai pretējā gadījumā – atlīdzināt atrauto peļņu (pārsūdzētā sprieduma 41. punkts).
(11)
–	Pirmās instances tiesas sprieduma 65. punkts.
(12)
–	Turpat, 81. punkts.
(13)
–	Turpat, 83. punkts.
(14)
– Turpat, 86.–95. punkts.
(15)
– Turpat, 91., 96. un 97. punkts.
(16)
–	Turpat, 92. punkts. Oriģināla teksts nav slīprakstā.
(17)
–	Turpat, 108. punkts.
(18)
–	Skat. Eiropas Cilvēktiesību tiesas 1994. gada 9. decembra spriedumu lietā Ruiz Torija pret Spāniju (sērija A, Nr. 303 A), 29. un 30. punkts, un spriedumu lietā Hiro Balani
pret Spāniju (sērija A, Nr. 303 B), 27. un 28. punkts.
(19)
–	1992. gada 20. februāra spriedums lietā C‑345/90 P Parlaments/ Hanning
( Recueil, I‑949. un turpmākās lpp., it īpaši I‑989. lpp.) un 1994. gada 15. jūnija spriedums lietā C‑137/92 P Komisija/ BASF  u.c. ( Recueil, I‑2555. lpp., 55. punkts).
(20)
–	1995. gada 17. oktobra spriedums lietā C‑478/93 Nīderlande/Komisija ( Recueil, I‑3081. lpp., 31. punkts) un 2003. gada 30. septembra spriedums lietā C‑239/01 Vācija/Komisija ( Recueil, I‑10333. lpp., 55. punkts).
(21)
–	1989. gada 11. jūlija spriedums lietā 265/87 Schräder
( Recueil, 2237. lpp., 15. punkts) un 1989. gada 13. jūlija spriedums lietā 5/88 Wachauf
( Recueil, 2609. lpp., 18. punkts).
(22)
–	1982. gada 28. oktobra spriedums lietā 52/81 Faust /Komisija ( Recueil, 3745. lpp., 27. punkts).