62022CJ0584
DOMSTOLENS DOM (Anden Afdeling)
29. februar 2024 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer – direktiv (EU) 2015/2302 – artikel 12, stk. 2 – en rejsendes ret til at opsige en aftale om pakkerejser uden at betale et opsigelsesgebyr – uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder – spredning af covid-19 – som væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, eller som i væsentlig grad berører befordringen af passagerer til destinationen – forudsigeligheden af disse konsekvenser på tidspunktet for opsigelsen – begivenheder, der indtræffer efter opsigelsestidspunktet, men inden pakkerejsens begyndelse«
I sag C-584/22,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland) ved afgørelse af 2. august 2022, indgået til Domstolen den 5. september 2022, i sagen:
QM
mod
Kiwi Tours GmbH,
har
DOMSTOLEN (Anden Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, A. Prechal (refererende dommer), og dommerne F. Biltgen, N. Wahl, J. Passer og M.L. Arastey Sahún,
generaladvokat: L. Medina,
justitssekretær: fuldmægtig K. Hötzel,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 7. juni 2023,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
QM ved Rechtsanwälte J. Kummer og P. Wassermann,
–
Kiwi Tours GmbH ved Rechtsanwältin S. Bergmann,
–
den græske regering ved A. Dimitrakopoulou, C. Kokkosi, S. Trekli og E. Tsaousi, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved J. Jokubauskaitė, B.-R. Killmann og I. Rubene, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 21. september 2023,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 12, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2302 af 25. november 2015 om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer samt om ændring af forordning (EF) nr. 2006/2004 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU og om ophævelse af Rådets direktiv 90/314/EØF (EUT 2015, L 326, s. 1).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem QM og Kiwi Tours GmbH angående retten til fuld tilbagebetaling af de indbetalinger, som den pågældende rejsende har foretaget i overensstemmelse med dennes aftale om en pakkerejse, herunder godtgørelse af opsigelsesgebyrer, som denne er blevet pålagt som følge af den rejsendes opsigelse af aftalen på grund af den sundhedsfare, der var forbundet med spredningen af covidD-19.
Retsforskrifter
EU-retten
3
29.-31. betragtning til direktiv 2015/2302 har følgende ordlyd:
»(29)
Under hensyntagen til de særlige forhold ved aftaler om pakkerejser bør der træffes bestemmelse om aftaleparternes rettigheder og forpligtelser i perioden før og efter pakkerejsens begyndelse, navnlig når pakkerejsen ikke leveres i overensstemmelse med aftalen, eller der sker en ændring i visse omstændigheder.
(30)
Da pakkerejser ofte købes lang tid i forvejen, kan der indtræde uforudsete begivenheder. Den rejsende bør derfor under visse betingelser have ret til at overdrage en aftale om en pakkerejse til en anden rejsende. I disse situationer bør rejsearrangøren kunne kræve sine udgifter betalt, f.eks. hvis en underleverandør opkræver et gebyr for at ændre navnet på den rejsende eller for at annullere en billet til befordring og udstede en ny.
(31)
Rejsende bør også kunne opsige aftalen om en pakkerejse når som helst inden pakkerejsens begyndelse mod betaling af et passende og begrundet opsigelsesgebyr under hensyntagen til forventede omkostningsbesparelser og indtægter fra afsættelse af rejseydelserne til anden side. De bør også have ret til at opsige aftalen om en pakkerejse uden betaling af et opsigelsesgebyr, når leveringen af pakkerejsen vil blive væsentligt berørt af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder. Dette kan f.eks. omfatte krigsførelse, andre alvorlige sikkerhedsproblemer såsom terrorisme, betydelige risici for menneskers sundhed såsom udbrud af en alvorlig sygdom på rejsedestinationen eller naturkatastrofer såsom oversvømmelser, jordskælv eller vejrforhold, der gør det umuligt at rejse sikkert til destinationen som fastsat i aftalen om pakkerejsen.«
4
Direktivets artikel 1 med overskriften »Genstand« fastsætter:
»Formålet med dette direktiv er at bidrage til det indre markeds funktion og til opnåelse af et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, der er så ensartet som muligt, ved at tilnærme visse forhold i medlemsstaternes love og administrative bestemmelser vedrørende aftaler, der indgås mellem rejsende og erhvervsdrivende, om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer.«
5
Nævnte direktivs artikel 3 med overskriften »Definitioner« bestemmer:
»I dette direktiv forstås ved: [...]
[...]
12) »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder«: en situation, som den part, der påberåber sig en sådan situation, ikke har nogen indflydelse på, og hvis konsekvenser ikke kunne afværges, selv hvis der var blevet truffet alle rimelige foranstaltninger
[...]«
6
Direktivets artikel 12 med overskriften »Opsigelse af aftalen om en pakkerejse og fortrydelsesret inden pakkerejsens begyndelse« fastsætter følgende i stk. 1-4:
»1.   Medlemsstaterne sikrer, at den rejsende når som helst kan opsige aftalen om en pakkerejse inden pakkerejsens begyndelse. Hvis den rejsende opsiger aftalen om en pakkerejse i henhold til dette stykke, kan den rejsende være forpligtet til at betale et passende og begrundet opsigelsesgebyr til rejsearrangøren. Der kan i aftalen om pakkerejsen fastsættes rimelige, standardiserede opsigelsesgebyrer under hensyn til tidspunktet for opsigelsen af aftalen inden pakkerejsens begyndelse og de forventede sparede omkostninger og indtægter fra afsættelse af rejseydelserne til anden side. Er der ikke fastsat standardiserede opsigelsesgebyrer, skal opsigelsesgebyret svare til pakkerejsens pris minus de sparede omkostninger og indtægterne fra afsættelse af rejseydelserne til anden side. Rejsearrangøren forelægger på den rejsendes anmodning en begrundelse for opsigelsesgebyrernes størrelse.
2.   Uanset stk. 1 har den rejsende ret til at opsige aftalen om pakkerejsen inden pakkerejsens begyndelse uden at betale noget opsigelsesgebyr i tilfælde af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, der indtræffer på rejsedestinationen eller i umiddelbar nærhed heraf, og som væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, eller som i væsentlig grad berører befordringen af passagerer til destinationen. I tilfælde af opsigelse af aftalen om pakkerejsen i henhold til dette stykke har den rejsende ret til fuld refusion af alle betalinger for pakkerejsen, men har ikke ret til yderligere kompensation.
3.   Rejsearrangøren kan opsige aftalen om pakkerejsen og give den rejsende fuld refusion af alle betalinger for pakkerejsen, men hæfter ikke for yderligere kompensation, hvis:
[...]
b)
rejsearrangøren er forhindret i at opfylde aftalen på grund af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder og underretter den rejsende om opsigelsen af kontrakten snarest muligt inden pakkerejsens begyndelse.
4.   Rejsearrangøren foretager de refusioner, der kræves i henhold til stk. 2 og 3, eller, for så vidt angår stk. 1, refunderer alle betalinger, som er foretaget af eller på vegne af den rejsende for pakkerejsen minus et passende opsigelsesgebyr. Sådanne refusioner skal ske til den rejsende hurtigst muligt og under alle omstændigheder senest 14 dage efter, at aftalen om pakkerejsen er opsagt.«
7
Artikel 23, stk. 2, i direktiv 2015/2302 bestemmer:
»Rejsende kan ikke give afkald på de rettigheder, der tilkommer dem i henhold til de nationale foranstaltninger, der gennemfører dette direktiv.«
Tysk ret
8
§ 651h i Bürgerliches Gesetzbuch (borgerlig lovbog) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »borgerlig lovbog«), med overskriften »Opsigelse inden pakkerejsens begyndelse« bestemmer:
»1.   Den rejsende kan til enhver tid opsige aftalen inden pakkerejsens begyndelse. Hvis den rejsende opsiger aftalen, har rejsearrangøren ikke længere ret til den aftalte pris for pakkerejsen. Rejsearrangøren kan dog kræve en passende kompensation.
2.   I aftalen kan der, også i form af standardiserede aftalevilkår, fastsættes rimelige opsigelsesgebyrer under hensyn til følgende:
1)
tidsrummet mellem meddelelsen af opsigelse og pakkerejsens begyndelse
2)
de udgifter, som rejsearrangøren forventes at spare, og
3)
den forventede fortjeneste ved anden anvendelse af rejsetjenesteydelserne.
Såfremt der ikke fastsættes opsigelsesgebyrer i aftalen, beregnes kompensationens størrelse som rejsens pris fratrukket værdien af rejsearrangørens sparede omkostninger samt fratrukket rejsearrangørens fortjeneste ved anden anvendelse af rejsetjenesteydelserne. Rejsearrangøren er forpligtet til på den rejsendes anmodning at forelægge en begrundelse for kompensationens størrelse.
3.   Uanset stk. 1, tredje punktum, har rejsearrangøren ikke krav på kompensation, hvis der på rejsedestinationen eller i umiddelbar nærhed heraf indtræffer uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, som væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, eller som i væsentlig grad berører befordringen af passagerer til destinationen. Der anses for at være tale om uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, hvis den part, som omstændighederne påberåbes af, ikke har kontrol over dem, og hvis deres konsekvenser ikke ville have kunnet undgås, selv om alle rimelige forholdsregler var blevet truffet.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
9
I januar 2020 bestilte QM en pakkerejse til Japan til sig selv og sin hustru hos Kiwi Tours, som skulle finde sted i perioden fra den 3. til den 12. april 2020. Pakkerejsens samlede pris beløb sig til 6148 EUR, hvoraf QM betalte et forskud på 1230 EUR.
10
Efter en række foranstaltninger vedrørende spredningen af covid-19, som de japanske myndigheder havde vedtaget, opsagde QM ved skrivelse af 1. marts 2020 aftalen om pakkerejse på grund af den sundhedsrisiko, som covid-19 udgjorde.
11
Kiwi Tours udstedte herefter en opsigelsesfaktura på 307 EUR, som QM betalte.
12
Den 26. marts 2020 udstedte Japan et forbud mod indrejse. QM anmodede derfor Kiwi Tours om godtgørelse af disse opsigelsesgebyrer, hvilket sidstnævnte afslog.
13
Amtsgericht (byret, Tyskland), for hvilken QM havde anlagt sag med påstand om tilbagebetaling, pålagde Kiwi Tours at tilbagebetale ham det fulde opsigelsesgebyr, som var blevet betalt. Kiwi Tours iværksatte appel ved Landgericht (regional appeldomstol, Tyskland), som frifandt selskabet angående påstanden om tilbagebetaling, idet den fandt, at det på tidspunktet for opsigelsen af den i hovedsagen omhandlede aftale om pakkerejse ifølge en forudgående undersøgelse ikke var muligt at fastslå, at der forelå »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder« som omhandlet i den borgerlige lovbogs § 651h, stk. 3. QM var derfor ikke berettiget til at opsige aftalen uden at skulle betale et opsigelsesgebyr.
14
Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland), for hvilken QM har iværksat kassationsanke, og som er den forelæggende ret, har anført, at Landgericht (regional appeldomstol) med rette i appelsagen fastslog, at de betingelser, der i den borgerlige lovbogs § 651h, stk. 3 – en bestemmelse, som er vedtaget med henblik på gennemførelsen af artikel 12 i direktiv 2015/2302 i national ret – regulerer retten til at opsige en aftale om en pakkerejse uden at betale et opsigelsesgebyr, bl.a. var opfyldt, når gennemførelsen af denne rejse ifølge en »prognose« foretaget inden den pågældende rejses begyndelse ville indebære betydelige sundhedsrisici for den rejsende. Den vurdering, som Landgericht (regional appeldomstol) foretog i det foreliggende tilfælde af, om der forelå en sådan risiko, er imidlertid behæftet med retlige fejl. Det er således ikke udelukket, at Landgericht (regional appeldomstol) ved at foretage en korrekt vurdering af denne risiko ville være nået frem til den konklusion, at en rejse til Japan allerede på tidspunktet for opsigelsen af den i hovedsagen omhandlede rejseaftale indebar betydningsfulde og alvorlige risici for de rejsendes helbred.
15
Den forelæggende ret har præciseret, at den derfor i henhold til tysk procesret principielt skal hjemvise sagen til samme Landgericht (regional appeldomstol), for at denne kan træffe afgørelse om dette spørgsmål. Den kan imidlertid selv træffe afgørelse i den appel, der er iværksat til prøvelse af Amtsgerichts (byretten) dom, og forkaste den, såfremt omstændigheder, der først er opstået efter opsigelsen af den i hovedsagen omhandlede rejseaftale, ligeledes er af betydning for vurderingen af, om QM har ret til at opsige sin rejseaftale uden at betale opsigelsesgebyrer. Det er nemlig ubestridt, at gennemførelsen af denne rejse i sidste ende ikke var mulig på grund af de japanske myndigheders vedtagelse af foranstaltningen om forbud mod indrejse i landet den 26. marts 2020, henset til spredningen af covid-19.
16
I denne henseende er den forelæggende ret tilbøjelig til at fastslå, at der i overensstemmelse med artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 også skal tages hensyn til omstændigheder, der først er opstået efter ophævelsen af den pågældende pakkerejseaftale.
17
Selv om dette direktivs artikel 12, stk. 2, for det første formelt fastsætter et andet opsigelsestilfælde end det, der er fastsat i denne artikels stk. 1, har en sådan sondring kun materiel betydning for fastlæggelsen af de retlige konsekvenser af den pågældende opsigelse, idet denne artikel 12, stk. 2, som en undtagelse til denne artikels stk. 1 bestemmer, at der ikke skal betales et opsigelsesgebyr. Disse retlige konsekvenser afhænger imidlertid i medfør af nævnte artikel 12, stk. 2, ikke af de grunde, som den pågældende rejsende har anført for at aflyse sin rejse, men udelukkende af, om der faktisk foreligger omstændigheder, som væsentligt berører gennemførelsen af rejsen.
18
Dernæst bekræfter formålet med betaling af opsigelsesgebyret en sådan fortolkning, uanset om disse omkostninger anses for at være en »ydelse, der svarer til erstatning«, eller for at være en »erstatning for prisen for den pågældende rejse«. I det tilfælde, hvor det efter opsigelsen af den indgåede aftale om en pakkerejse viser sig, at gennemførelsen af denne rejse er bragt i fare, og at arrangøren af den nævnte rejse således under alle omstændigheder ville have været forpligtet til at tilbagebetale hele prisen for den samme rejse, selv om den pågældende rejsende ikke havde opsagt sin rejseaftale, ville der hverken være tale om et tab forårsaget af denne ophævelse eller ret til betaling af et alternativ til prisen for den pågældende rejse, idet en sådan ret kun har en eksistensberettigelse, for så vidt som denne rejsearrangør uden den nævnte opsigelse ville have haft ret til betaling af rejsens pris.
19
Endelig taler hensynet til forbrugerbeskyttelse ligeledes for, at der tages hensyn til omstændigheder, der først er opstået efter opsigelsen af den pågældende aftale om en pakkerejse. Ifølge den forelæggende ret kræver et højt beskyttelsesniveau for de rejsende, at selv i tilfælde af tidlig opsigelse af den pågældendes rejseaftale er den pågældende rejsende ikke forpligtet til at betale for en rejse, hvis gennemførelse efterfølgende viser sig at være i fare. I modsat fald kunne rejsende i situationer med uvished foranlediges til at afstå fra at gøre brug af deres ret til tidlig opsigelse. Desuden ville en sådan mulighed for opsigelse uden betaling af et gebyr ikke have den virkning, at de nævnte rejsende kunne spekulere i, om en begyndende krise ville vare ved. Hvis denne opsigelsesret blev gjort afhængig af tidspunktet for opsigelsen uden at betale et gebyr, ville dette derimod netop tilskynde til at anlægge en spekulativ adfærd, bl.a. hos den pågældende rejsearrangør, som kunne se sig foranlediget til at afstå fra at opsige rejseaftalen indtil kort tid før dennes begyndelse, og således give mulighed for, at rejsende trods alt opsagde deres rejse, samtidig med at de betalte opsigelsesgebyrer, hvilket ville være økonomisk gunstigt for rejsearrangøren.
20
Den forelæggende ret er af den opfattelse, at de ovennævnte argumenter ikke drages i tvivl af den omstændighed, at den maksimale frist for tilbagebetaling er på 14 dage, efter at aftalen om pakkerejsen er blevet opsagt, som fastsat i artikel 12, stk. 4, i direktiv 2015/2302. Det kan nemlig ikke udledes af denne bestemmelse, at opsigelsesgebyret skal være endeligt fastsat senest ved udløbet af denne frist. Den forelæggende ret er ligeledes af den opfattelse, at dette direktivs artikel 12, stk. 1 og 2, ikke skal fortolkes således, at de fastsætter henholdsvis en regel og en undtagelse, idet disse stykker snarere har til formål at finde en rimelig balance mellem rejsearrangørens legitime interesse i at modtage vederlag og formålet om et højt beskyttelsesniveau for de rejsende.
21
Under disse omstændigheder har Bundesgerichtshof (forbundsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen det følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal […] artikel 12, stk. 2, [i direktiv 2015/2302] fortolkes således, at kun uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, som allerede er indtruffet på tidspunktet for opsigelsen [af den pågældende pakkerejseaftale], er afgørende for vurderingen af, om opsigelsen er berettiget, […] eller således, at der også skal tages hensyn til uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, som faktisk indtræffer efter opsigelsen, men inden rejsens planlagte begyndelsestidspunkt?«
Det præjudicielle spørgsmål
22
Den forelæggende ret ønsker med sit spørgsmål nærmere bestemt oplyst, om artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 skal fortolkes således, at der med henblik på at afgøre, om der er indtrådt »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder«, som »væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, eller som i væsentlig grad berører befordringen af passagerer til destinationen« som omhandlet i denne bestemmelse, alene skal tages hensyn til den situation, der foreligger på det tidspunkt, hvor den rejsende opsagde sin rejseaftale, eller ligeledes til uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, der indtræder efter dette tidspunkt, men inden den pågældende pakkerejses begyndelse.
23
Det skal i denne henseende erindres, at artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 bestemmer, at den rejsende har ret til at opsige aftalen om pakkerejse inden pakkerejsens begyndelse uden at betale noget opsigelsesgebyr og ret til fuld refusion af alle betalinger for pakkerejsen »i tilfælde af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, der indtræffer på rejsedestinationen eller i umiddelbar nærhed heraf, og som væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, eller som i væsentlig grad berører befordringen af passagerer til destinationen«.
24
Begrebet »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder« som omhandlet i artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 er defineret i dette direktivs artikel 3, nr. 12), som »en situation, som den part, der påberåber sig en sådan situation, ikke har nogen indflydelse på, og hvis konsekvenser ikke kunne afværges, selv hvis der var blevet truffet alle rimelige foranstaltninger«.
25
I 31. betragtning til direktivet præciseres rækkevidden af dette begreb, hvoraf det fremgår, at »[d]ette [f.eks.] kan […] omfatte krigsførelse, andre alvorlige sikkerhedsproblemer såsom terrorisme, betydelige risici for menneskers sundhed såsom udbrud af en alvorlig sygdom på rejsedestinationen eller naturkatastrofer såsom oversvømmelser, jordskælv eller vejrforhold, der gør det umuligt at rejse sikkert til destinationen som fastsat i aftalen om pakkerejsen«.
26
For det første følger det af ordlyden af artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302, at retten til at opsige aftalen om en pakkerejse uden at betale et opsigelsesgebyr nødvendigvis udøves »inden pakkerejsens begyndelse«.
27
For så vidt som udøvelsen af denne ret er underlagt den betingelse, at »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder [...] væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, eller […] i væsentlig grad berører befordringen af passagerer til destinationen«, skal denne betingelse nødvendigvis være opfyldt på tidspunktet for en sådan opsigelse, dvs. »inden pakkerejsens begyndelse«.
28
Med henblik på at vurdere, om den nævnte betingelse er opfyldt, skal der således ud fra et tidsmæssigt synspunkt tages udgangspunkt i tidspunktet for opsigelsen af den pågældende aftale om en pakkerejse.
29
Følgelig skal betingelsen for det første, for så vidt som den kræver, at der indtræder »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder«, anses for at være opfyldt, når sådanne omstændigheder faktisk er indtrådt på tidspunktet for ophævelsen af den pågældende aftale om en pakkerejse, hvilket indebærer, at der på dette tidspunkt foreligger en situation, der svarer til definitionen af begrebet »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder« som defineret i artikel 3, nr. 12), i direktiv 2015/2302 og illustreret i 31. betragtning hertil.
30
Eftersom det for det andet kræves, at disse omstændigheder »væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, eller […] i væsentlig grad berører befordringen af passagererne til destinationen«, idet disse konsekvenser først endeligt kommer til udtryk på det tidspunkt, der er fastsat for udførelsen af den pågældende pakkerejse, er vurderingen af disse nødvendigvis fremadrettet.
31
Det følger heraf, at denne vurdering skal baseres på en prognose for så vidt angår sandsynligheden for, at de uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, som den berørte rejsende påberåber sig, »væsentligt berører leveringen af pakkerejsen« som omhandlet i artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302.
32
For at vurdere sandsynligheden for og betydningen af disse konsekvenser skal der i øvrigt tages udgangspunkt i en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet, gennemsnitlig rejsendes perspektiv i den forstand, at en sådan rejsende med rimelighed kunne antage, at de uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, som den pågældende rejsende påberåber sig, sandsynligvis væsentligt vil berøre leveringen af pakkerejsen eller i væsentlig grad vil berøre befordringen af passagererne til destinationen (jf. i denne retning dom af 29.2.2024, Tez Tour, C-299/22, EU:C:2024:xxx, præmis 71).
33
Hvad for det andet angår den betydning, som »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder« som omhandlet i artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302, der indtræder efter aftalens ophævelse, kan have i denne sammenhæng, skal det fastslås, at sådanne omstændigheder ikke kan tages i betragtning.
34
I denne henseende skal det for det første bemærkes, at i modsætning til hvad den forelæggende ret synes at antyde, kan retten til at opsige en aftale om en pakkerejse uden at betale et opsigelsesgebyr, som er fastsat i denne artikel 12, stk. 2, ikke selvstændigt afhænge af såvel den situation, der forelå på tidspunktet for opsigelsen af denne aftale, som den situation, der forelå på et tidspunkt, der lå efter denne opsigelse, og før pakkerejsens begyndelse.
35
En hensyntagen til situationen på disse forskellige tidspunkter kan nemlig føre til modstridende eller uoverensstemmende resultater. Ifølge en sådan tilgang kan retten til at opsige en aftale om en pakkerejse uden at betale et gebyr først erhverves af den pågældende rejsende på tidspunktet for opsigelsen af den pågældende aftale for derefter at vise sig at være bortfaldet med tilbagevirkende kraft på grund af begivenheder, der efterfølgende indtræffer. Omvendt kan denne ret indledningsvis nægtes den rejsende på førnævnte tidspunkt og dernæst, som følge af sådanne begivenheder, indrømmes vedkommende, således som generaladvokaten ligeledes har anført i punkt 44 i forslaget til afgørelse.
36
Den sammenhæng, hvori artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 indgår, bekræfter i øvrigt den fortolkning af denne bestemmelse, som er nævnt i nærværende doms præmis 33, idet forholdet mellem stk. 2 og stk. 1 i artikel 12 bekræfter, at en løsning som den, der er omhandlet i nærværende doms foregående præmis, er usammenhængende. Selv om disse to bestemmelser giver den rejsende to forskellige opsigelsesrettigheder, kan en og samme opsigelse af den pågældende aftale om en pakkerejse alt efter udviklingen efter opsigelsen af denne rejseaftale således henhøre skiftevis under den første eller den anden af de to bestemmelser.
37
Der skal derfor tages hensyn til et bestemt tidspunkt med henblik på at vurdere, om opsigelsen af den pågældende aftale om en pakkerejse er sket under »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder« som omhandlet i artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302.
38
For det andet er dette tidspunkt, således som det fremgår af konstateringen i nærværende doms præmis 29, tidspunktet for opsigelsen af den pågældende rejseaftale.
39
For det tredje er en fortolkning af artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302, hvorefter et tidspunkt, der ligger senere end opsigelsen af den pågældende rejseaftale, kan tages i betragtning, i denne sammenhæng nødvendig af flere grunde.
40
Hvis det for det første anerkendes, at den berørte rejsendes udøvelse af retten til at opsige en aftale om en pakkerejse uden at betale et opsigelsesgebyr, der er fastsat i denne bestemmelse, er underlagt en betingelse, vedrørende hvilken det i sidste ende kun kan konstateres efterfølgende, om den er opfyldt, vil det svare til, at den forbindelse, som den nævnte bestemmelse skaber mellem en sådan opsigelse og indtrædelsen af »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder« som omhandlet i samme bestemmelse, bliver usikker.
41
Dernæst pålægger artikel 12, stk. 4, i direktiv 2015/2302 rejsearrangøren en forpligtelse til uden unødig forsinkelse og »under alle omstændigheder« senest 14 dage efter denne opsigelse at give den pågældende rejsende fuld refusion af de betalinger, der er foretaget for pakkerejsen, bl.a. efter opsigelse uden gebyr som omhandlet i dette direktivs artikel 12, stk. 2. Den omhandlede frist har til formål at sikre, at den berørte rejsende kort tid efter opsigelsen af den pågældende aftale på ny frit kan disponere over det beløb, som vedkommende har betalt for pakkerejsen (dom af 8.6.2023, UFC – Que choisir og CLCV, C-407/21, EU:T:2023:449, præmis 30).
42
Pålæggelsen af en sådan maksimal frist antyder imidlertid, at denne rejsearrangør i princippet skal være i stand til umiddelbart efter opsigelsen af den pågældende aftale om en pakkerejse og således uden at afvente situationens senere udvikling at fastslå, om den samme rejsendes påberåbelse af retten til at opsige sin aftale om en pakkerejse uden at betale opsigelsesgebyrer er begrundet eller ej, og i bekræftende fald at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at den fulde refusion af de betalinger, der er foretaget i henhold til pakkerejsen, finder sted inden for den fastsatte frist.
43
Endelig underbygger formålet med direktiv 2015/2302, som i henhold til direktivets artikel 1 bl.a. består i at sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, en sådan fortolkning.
44
For så vidt som dette direktivs artikel 12, stk. 2, i tilfælde af, at der indtræder »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder«, indrømmer den pågældende rejsende en selvstændig ret til opsigelse uafhængigt af den pågældende rejsearrangørers ret til opsigelse i henhold til nævnte direktivs artikel 12, stk. 3, er det for det første vigtigt, at den rejsende for at kunne påberåbe sig sin ret effektivt er i stand til på opsigelsestidspunktet at vurdere, om de betingelser, der regulerer udøvelsen af denne ret, er opfyldt.
45
Hvis muligheden for at udøve den nævnte ret derimod blev gjort afhængig af ændringer, der fandt sted efter opsigelsen, ville en usikker situation, som først ville forsvinde på det tidspunkt, der var fastsat for pakkerejsens begyndelse, bestå.
46
For det andet er det ganske vist korrekt, at den omstændighed, at udviklingen efter ophævelsen af aftalen om en pakkerejse, men inden pakkerejsens begyndelse, anses for afgørende med henblik på udøvelsen af retten til at opsige en aftale om en pakkerejse uden at betale et opsigelsesgebyr som fastsat i artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302, kan forbedre beskyttelsen af den pågældende rejsende i det tilfælde, hvor denne udvikling faktisk ender med at forhindre opfyldelsen af nævnte aftale. Det modsatte ville imidlertid også være sandt i det tilfælde, hvor det efter opsigelsen af samme kontrakt viser sig, at denne pakkerejse ikke desto mindre kan gennemføres som følge af en uventet forbedring af den pågældende situation. I sidstnævnte tilfælde ville denne rejsende nemlig blive frataget enhver ret til at opsige sin aftale om en pakkerejse uden at betale et opsigelsesgebyr, og dette selv om den rejsende på tidspunktet for opsigelsen af sin rejseaftale havde støttet sig på en rimelig prognose om sandsynligheden for en sådan hindring.
47
I det foreliggende tilfælde fremgår det af den forelæggende rets redegørelser, at det i tvisten i hovedsagen er ved at påberåbe sig den gradvise spredning af covid-19-pandemien som »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder« som omhandlet i artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302, at den pågældende rejsende har haft til hensigt at opsige sin aftale om en pakkerejse uden at betale et opsigelsesgebyr.
48
I denne henseende har Domstolen fastslået, at en global sundhedskrise som covid-19-pandemien som sådan skal anses for at kunne være omfattet af begrebet »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder« som omhandlet i artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 (dom af 8.6.2023, UFC – Que choisir og CLCV, C-407/21, EU:T:2023:449, præmis 45).
49
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 skal fortolkes således, at der med henblik på at afgøre, om der er indtrådt »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder«, som »væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, eller som i væsentlig grad berører befordringen af passagerer til destinationen«, som omhandlet i denne bestemmelse, alene skal tages hensyn til den situation, der forelå på det tidspunkt, hvor den rejsende opsagde sin rejseaftale.
Sagsomkostninger
50
Da sagernes behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i de sager, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra de nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:
Artikel 12, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2302 af 25. november 2015 om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer samt om ændring af forordning (EF) nr. 2006/2004 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU og om ophævelse af direktiv 90/314/EØF
skal fortolkes således, at
der med henblik på at afgøre, om der er indtrådt »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder«, som »væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, eller som i væsentlig grad berører befordringen af passagerer til destinationen«, som omhandlet i denne bestemmelse, alene skal tages hensyn til den situation, der forelå på det tidspunkt, hvor den rejsende opsagde sin rejseaftale.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.