61997CC0346_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 Denne praejudicielle forelaeggelse fra en svensk domstol angaar spoergsmaalet om, hvorvidt det er foreneligt med faellesskabsbestemmelserne om harmoniserede punktafgifter - specielt med hensyn til mineralolier (dvs. benzin- og petroleumprodukter) - at opkraeve en miljoeafgift af motorbraendstof til luftfartoejer, der benyttes i indenrigsluftfart, i betragtning af kravet om, at mineralolier, der leveres til anvendelse som motorbraendstof til luftfartoejer, skal vaere fritaget for afgift, medmindre der er tale om »ikke-forretningsmaessig privatflyvning«.
I - De relevante retsregler og sagens faktiske omstaendigheder
A - De nationale retsregler og de faktiske omstaendigheder
2 I henhold til en svensk lov af 1988 om miljoeafgift af indenrigsluftfart (lag om miljoeskatt paa inrikes flygtrafik, herefter »1988-loven«) (1) blev der i Sverige fra den 1. marts 1989 til den 31. december 1996 opkraevet en afgift, som i forelaeggelseskendelsen omtales som »en ny punktafgift«. Afgiften skulle kun svares af indenrigsluftfart.
3 Braathens Sverige AB (tidligere Transwede Airways AB, herefter »sagsoegeren«) blev i henhold til 1988-loven afkraevet afgift for perioden fra januar 1995 til juni 1996. For aarene 1995 og 1996 blev afgiften beregnet i henhold til 1988-lovens § 6 som aendret ved en lov, der var traadt i kraft den 1. januar 1991, og i overensstemmelse med en generel forhoejelse af kuldioxidafgifterne, som var blevet gennemfoert ved endnu en aendring, der fik virkning fra den 1. januar 1993. I henhold til den aendrede affattelse af § 6, stk. 1, blev afgiften som udgangspunkt beregnet ud fra de oplysninger, som Luftfartsverket raadede over om braendstofforbrug og emission af kulbrinter og kvaelstofilte for den paagaeldende flytype paa en gennemsnitligt beregnet flystraekning. Efter 1988-lovens § 6, stk. 2, i den aendrede affattelse skulle afgiften svares for hver flyvning med 1 SEK pr. kg. forbrugt flybraendstof og med 12 SEK pr. kg udledte kulbrinter og kvaelstofilte. For det tilfaelde, at paalidelige oplysninger om emission af kulbrinter og kvaelstofilte, som omhandlet i § 6, stk. 1, ikke forelaa, skulle afgiften tilsyneladende i henhold til § 7 - i hvert fald i forbindelse med disse emissioner - beregnes ud fra flyets hoejeste tilladte startvaegt. Med virkning fra den 1. januar 1997 blev 1988-loven formelt ophaevet ved lov 1996:1407 (2). Fra dette tidspunkt har flybenzin og flypetroleum vaeret fritaget for energi- og kuldixodidafgift i Sverige i henhold til den svenske energiafgiftslov af 1994 (lag om skatt paa energi) (3).
B - Faellesskabsbestemmelserne
4 I henhold til artikel 1, stk. 1, i Raadets direktiv 92/12/EOEF (4) har direktivet til formaal at fastlaegge »ordningen for varer, der paalaegges punktafgifter og andre indirekte skatter, der direkte eller indirekte paalaegges forbruget af disse varer, dog bortset fra moms og afgifter, som er indfoert af Det Europaeiske Faellesskab«. I direktivets artikel 1, stk. 2, bestemmes det, at »de saerlige bestemmelser vedroerende strukturerne og afgiftssatserne for de varer, der paalaegges punktafgift, vil fremgaa af specifikke direktiver«. I henhold til artikel 3, stk. 1, finder det generelle direktiv anvendelse paa »mineralolier«, »alkohol og alkoholholdige drikkevarer« samt »forarbejdede tobaksvarer«.
I artikel 3, stk. 2, der er en central bestemmelse i denne sag, bestemmes det imidlertid, at de naevnte varer »kan paalaegges andre former for indirekte beskatning i saerligt oejemed, saafremt der ved den paagaeldende beskatning iagttages de regler for afgiftspaalaeggelse, der gaelder for punktafgifter og moms for saa vidt angaar bestemmelse af afgiftsgrundlaget, afgiftsberegning, afgiftens forfald og kontrol med beskatningen«.
5 De »specifikke direktiver«, som naevnes i det generelle direktivs artikel 1, stk. 2, og som er udstedt om mineralolier, er Raadets direktiv 92/81/EOEF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier (herefter »mineraloliedirektivet«) (5) og Raadets direktiv 92/82/EOEF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnaermelse af punktafgiftssatserne for mineralolier (herefter »afgiftssatsdirektivet«) (6). I henhold til mineraloliedirektivets artikel 1 »paalaegger [medlemsstaterne] mineralolier en harmoniseret punktafgift ...«. De enkelte mineralolier, direktivet omfatter, beskrives i direktivets artikel 2, stk. 1, generelt under henvisning til en lang raekke koder i Faellesskabets kombinerede toldnomenklatur. Det fremgaar imidlertid af artikel 2, stk. 2, at medmindre der er fastsat en specifik afgiftssats i afgiftssatsdirektivet, skal der af benzin- eller petroleumprodukter »svares punktafgift, hvis de er bestemt til at anvendes, afsaettes eller anvendes som braendsel eller som motorbraendstof«. Punktafgiftssatsen er i saa fald den sats, der gaelder for tilsvarende braendsel eller motorbraendstof, for hvilket der er fastsat en sats i afgiftssatsdirektivet. Der er enighed om, at de benzin- eller petroleumprodukter, den foreliggende sag angaar, var bestemt til anvendelse som, og blev anvendt som motorbraendstof inden for erhvervsmaessig luftfart. Som udgangspunkt er saadanne produkter dermed undergivet den harmoniserede punktafgiftsordning.
6 Mineraloliedirektivets artikel 8 indeholder bl.a. nogle undtagelser fra den netop omtalte pligt til at opkraeve punktafgift. De relevante bestemmelser i denne sag er bestemmelserne i artikel 8, stk. 1, litra b), der har foelgende ordlyd:
»1. Ud over de i direktiv 92/12/EOEF fastsatte almindelige bestemmelser om fritagne anvendelsesformaal for afgiftspligtige varer (7) og uden at andre EF-bestemmelser herved beroeres, fritager medlemsstaterne nedennaevnte varer for den harmoniserede punktafgift paa betingelser, som de fastsaetter med henblik paa at sikre en korrekt og ukompliceret anvendelse af disse fritagelser og undgaa svig, unddragelse og misbrug:
...
b)
mineralolier, der leveres til anvendelse som motorbraendstof til luftfartoejer, medmindre der er tale om ikke-forretningsmaessig privatflyvning.
I dette direktiv forstaas ved ikke-forretningsmaessig privatflyvning ejerens eller en fysisk eller juridisk persons anvendelse af et luftfartoej, som den paagaeldende har raadighed over enten ved leje eller paa anden maade, til ikke-erhvervsmaessige formaal, navnlig andre formaal end personbefordring og godstransport eller levering af tjenesteydelser mod vederlag eller til offentlige formaal.
Medlemsstaterne kan begraense anvendelsesomraadet for denne fritagelse til alene at gaelde for levering af jetpetroleum (KN-kode 2710 00 51).«
II - Sagens behandling ved den nationale ret
7 Sagsoegeren paaklagede afgiftsansaettelsen, men fik ikke medhold og anlagde derefter sag ved den nationale ret. Da sagens udfald var uvis, besluttede retten, Laensraetten i Dalarnas laen (herefter »den nationale ret«), at give udsaettelse med afgiftsbetalingen.
8 Sagsoegeren gjorde for den nationale ret gaeldende, at det i det hele klart fremgik, at afgiften var en punktafgift paa kommercielt flybraendstof, og at Sverige ikke laengere havde den fornoedne lovgivningskompetence til at opretholde en saadan afgift.
9 Sagsoegte i sagen for den nationale ret, Riksskatteverket, gjorde gaeldende, at der maatte sondres mellem energiafgifter og afgifter paa forurening af miljoeet, og at det forhold, at afgiftsberegningen bl.a. skete paa grundlag af det forbrugte antal liter braendstof, ikke i sig selv kunne indebaere, at afgiften skulle betragtes som en punktafgift paa mineralolier.
10 I forelaeggelseskendelsen oplyses det, at 1988-loven blev indfoert for at tilskynde til udvikling af mere miljoevenlige flymotorer. Afgiften blev dog kun paalagt indenrigsluftfarten paa grund af Sveriges forpligtelser bl.a. i henhold til Chicago-konventionen af 1944, hvorefter de kontraherende parter ikke saerskilt maa opkraeve nationale afgifter af international flytrafik (8). Den nationale ret laegger til grund, at medlemsstaterne ifoelge mineraloliedirektivet skal undtage mineralolier, der leveres til kommerciel anvendelse som motorbraendstof til luftfartoejer. Den har dog paa baggrund af de forskellige opfattelser, der er gjort gaeldende for den med hensyn til den omtvistede afgifts egentlige karakter, og under hensyn til, at der ikke findes nogen EF-retspraksis, og at parterne baade er uenige om, hvorvidt direktivet har direkte virkning, og om, hvorvidt afgiftsordningen kan opdeles i en del, der er uforenelig med faellesskabsretten, og en del, der ikke er det, besluttet at forelaegge foelgende spoergsmaal for Domstolen:
»1) Er den i sagen omhandlede afgiftspaalaeggelse - i medfoer af lag (1988:1567) om miljoeskatt paa inrikes flygtrafik - i strid med Raadets direktiv 92/81/EOEF (mineraloliedirektivet), der i artikel 8, stk. 1, litra b), bestemmer, at medlemsstaterne fra den harmoniserede punktafgift undtager mineralolier, der leveres til anvendelse som motorbraendstof til luftfartoejer, medmindre der er tale om ikke-forretningsmaessig privatflyvning?
2) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, kan mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b), da antages at have direkte virkning, saaledes at bestemmelsen kan paaberaabes for en national domstol af en borger over for en statslig myndighed?
3) Saafremt mineraloliedirektivet skal anvendes i det foreliggende tilfaelde, kan den i sagen omhandlede afgiftspaalaeggelse da opdeles i en del, der er i overensstemmelse med faellesskabsretten, og en del, der ikke er det, under hensyn til, at den svenske miljoeafgift til dels beregnes ud fra braendstofforbruget og til dels ud fra emissionerne af kulbrinter og kvaelstofilte?«
III - Stillingtagen
11 Der er afgivet skriftlige og mundtlige indlaeg af sagsoegeren og af Kommissionen, mens Riksskatteverket har afgivet mundtligt indlaeg.
12 Det er klart, at det grundlaeggende spoergsmaal i den foreliggende sag er, om det er i strid med mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b), at opkraeve en national afgift, som den omtvistede svenske »miljoeafgift«. Kun hvis dette spoergsmaal besvares bekraeftende, opstaar de to andre spoergsmaal. Det tredje praejudicielle spoergsmaal gaar i det vaesentlige ud paa, om det med hensyn til afgiftspaalaeggelsen er muligt at sondre mellem en del, der er i overensstemmelse med faellesskabsretten, og en del, der ikke er det, og dermed skal spoergsmaalet kun behandles, hvis en afgift som miljoeafgiften i det mindste delvis kan betragtes som forenelig med faellesskabsbestemmelserne.
A - Raekkevidden af forpligtelsen til at fritage motorbraendstof til luftfartoejer for afgift
i) Den omtvistede afgifts karakter
13 Det fremgaar af indlaeggene vedroerende det foerste praejudicielle spoergsmaal, at to aspekter skal tages i betragtning. For det foerste er der uenighed om, hvorvidt afgiften kun af navn er en miljoeafgift - som sagsoegeren haevder under henvisning til, at der i virkeligheden er tale om en afgift, der umiddelbart skal svares af motorbraendstof til luftfartoejer - eller om afgiften, som anfoert af Riksskatteverket tjener et reelt miljoeformaal, idet det, der skal svares afgift af, er emissioner fra flymotorer. For det andet skal der - for det tilfaelde, at afgiften skal opfattes som en afgift paa forbrug af motorbraendstof til luftfartoejer - tages stilling til, om afgiften er forenelig med mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b), paa baggrund af medlemsstaternes befoejelse i henhold til det generelle direktivs artikel 3, stk. 2, til at paalaegge andre former for indirekte beskatning.
14 Der er enighed om, at miljoebeskyttelse kan udgoere et »saerligt oejemed«, der i henhold til det generelle direktivs artikel 3, stk. 2, kan begrunde, at medlemsstaterne paalaegger en indirekte beskatning. Kommissionen har imidlertid stoettet sagsoegerens argumentation ved at anfoere, at det - paa grund af den uundgaaelige sammenhaeng mellem paa den ene side emission af kulbrinter og kvaelstofilte og paa den anden side forbruget af motorbraendstof til luftfartoejer - er forbruget af motorbraendstof, der skal svares afgift af i dette tilfaelde. Riksskatteverket har under retsmoedet gjort gaeldende, at det ikke kan bevirke, at afgiften ikke skulle have karakter af en miljoeafgift, at man har benyttet oplysninger om braendstofforbruget og specielt oplysninger om det gennemsnitlige forbrug for de enkelte flystraekninger som grundlag for at beregne emissionsniveauet. Da afgiften blev ophaevet, skete det ikke kun som en reaktion paa Kommissionens skrivelse af 21. februar 1996, men ogsaa ud fra et oenske om at traeffe mere effektive miljoebeskyttelsesforanstaltninger.
15 Om afgiften tjener et »saerligt oejemed« i form af miljoebeskyttelse, som Riksskatteverket haevder, afhaenger af, om selve afgiftsstrukturen, og specielt afgiftsberegningen, er udformet paa en saadan maade, at den tilskynder til brug af mindre forurenende flymotorer. Det foerste led i beregningen er en afgiftssats paa 1 SEK pr. kg forbrugt flybraendstof - tilsyneladende (i henhold til 1988-lovens § 6, stk. 1), ud fra Luftfartsverkets oplysninger om braendstofforbruget paa en gennemsnitligt beregnet flystraekning. Det andet led, som er en sats paa 12 SEK pr. kg udledte kulbrinter og kvaelstofilte, beregnes ogsaa ud fra Luftfartsverkets oplysninger om saadanne emissioner fra den paagaeldende flytype paa en gennemsnitligt beregnet flystraekning. Der er ikke fremlagt oplysninger for Domstolen om arten og omfanget af disse oplysninger og specielt ikke om, i hvilket omfang de kan danne grundlag for en betydningsfuld sondring mellem mere eller mindre forurenende flymotorer. Kun den nationale ret kan derfor afgoere, om afgiften reelt og i vaesentligt omfang er udformet saaledes, at den fremmer det miljoemaessige formaal at tilskynde til anvendelse af mindre forurenende fly. Det synes klart at fremgaa af forelaeggelseskendelsen, at afgiften blev beregnet paa grundlag af 1988-lovens § 6, stk. 1 og 2, og ikke paa grundlag af flyets hoejeste tilladte startvaegt i henhold til § 7. Det maa efter min opfattelse vaere de nationale myndigheder, der skal godtgoere, at afgiften reelt tjener et miljoeformaal.
16 Hvis der ved 1988-loven ikke reelt blev paalagt afgift paa emissioner, men derimod paa braendstofforbrug, er loven umiddelbart i strid med afgiftsfritagelsen for motorbraendstof til luftfartoejer i henhold til mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b). Det er derfor noedvendigt at tage stilling til, om det generelle direktivs artikel 3, stk. 2, giver medlemsstaterne adgang til at paalaegge en saadan afgift, og i denne forbindelse til raekkevidden af den harmoniserede afgiftsordning og begrebet punktafgifter.
ii) Stillingtagen til den harmoniserede afgiftsordning
a) Begrebet punktafgift
17 Det generelle direktiv definerer ikke punktafgifter, men fastlaegger, som det fremgaar af direktivets artikel 1, stk. 1, kun »ordningen for varer, der paalaegges punktafgifter og andre indirekte skatter ...« (min fremhaevelse). Dette har foert til, at nogle forfattere har beskrevet fremgangsmaaden som baseret paa et nyt »generelt og fleksibelt harmoniseringsbegreb« eller paa den »laveste faellesnaevner« af de mulige harmoniseringsformer (9). Ordlyden af det generelle direktivs artikel 1 omfatter ogsaa »andre indirekte skatter« paa de varer, der er omfattet af den harmoniserede ordning. Medlemsstaternes ret til at paalaegge (eller fortsat at paalaegge) saadanne indirekte skatter eller ikke-harmoniserede punktafgifter er reguleret i direktivets artikel 3, stk. 2. Det foerste praejudicielle spoergsmaal angaar rettens omfang og graenser.
18 Der findes ingen almindeligt antaget definition af begrebet »punktafgift«. Punktafgifter, som i de seneste aar har faaet betydelig mindre udbredelse, er i de fleste tilfaelde en specifik indirekte beskatning af produktion, salg eller forbrug af varer, oftest luksusartikler (10). Selv om sondringen mellem punktafgifter og omsaetningsafgifter er betydningsfuld, eftersom sjette momsdirektivs artikel 33 forbyder medlemsstaterne at paalaegge nationale omsaetningsafgifter, »... synes sondringen mellem punktafgifter og andre former for indirekte beskatning ikke at kunne have betydning« (11). Det er blevet haevdet om punktafgifter, at de »... udgoer en af de aeldste beskatningsformer, muligvis fordi afgiftsansaettelsen og afgiftsopkraevningen er forholdsvis ukompliceret, [og at] de tidligere er blevet opkraevet af en lang raekke forskellige produkter, men de vigtigste punktafgifter i nyere tid er afgifter paa alkoholholdige drikkevarer, tobaksvarer, motorbraendstof og motorkoeretoejer« (12).
19 Den nationale ret har beskrevet den afgift, den foreliggende sag angaar, som en punktafgift. Paa baggrund af arten af de varer, der kan paalaegges punktafgift, og den her omhandlede afgifts kendetegn er der ingen grund til at stille spoergsmaalstegn ved denne karakteristik.
b) Spoergsmaalet, om afgiften er forenelig med faellesskabsretten
20 Ved foerste oejekast synes mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b), og det generelle direktivs artikel 3, stk. 2, at vaere indbyrdes modstridende. Ifoelge den sidstnaevnte bestemmelse kan medlemsstaterne paalaegge ikke-harmoniserede punktafgifter i saerligt oejemed, mens de efter den foerstnaevnte bestemmelse skal fritage anvendelse af motorbraendstof til luftfartoejer fra afgift. Jeg er imidlertid overbevist om, at de to bestemmelser kan bringes i overensstemmelse med hinanden.
21 Det er vaerd at laegge maerke til, at Kommissionens oprindelige forslag var, at de varer, som var omfattet af, hvad der skulle blive til det generelle direktiv, »[ikke] paalaegges ... anden afgift end punktafgift og mervaerdiafgift« (13). Raadet insisterede imidlertid paa, at medlemsstaterne skulle bevare en residuel afgiftskompetence, dog saaledes naturligvis, at de »regler for afgiftspaalaeggelse, der gaelder for punktafgifter« iagttages (14). Det springende punkt i den foreliggende sag er, om de afgiftsregler, der henvises til i direktivets artikel 3, stk. 2, skal antages at omfatte den afgiftsfritagelse, der er hjemmel for i mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b).
22 Det fremgaar klart af femte betragtning i praeamblen til mineraloliedirektivet, at Raadet havde til hensigt »at fastsaette visse obligatoriske afgiftsfritagelser paa faellesskabsplan«, men der angives ingen naermere begrundelse herfor. Selv om det i direktivets artikel 2, stk. 2, kraeves, at mineralolier, der anvendes som motorbraendstof, undergives den harmoniserede afgiftssats, der gaelder ifoelge afgiftsdirektivet, stilles der i mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b), krav om afgiftsfritagelse for mineralolier, der anvendes som motorbraendstof til luftfartoejer. Jeg mener ikke, at den begraensning af medlemsstaternes forpligtelse i henhold til artikel 8, stk. 1, til at fritage de i litra a) til c) anfoerte mineralolier »for den harmoniserede punktafgift« - som ogsaa blev indsat af Raadet - skal opfattes saaledes, at formaalet var at paalaegge medlemsstaterne en mindre omfattende forpligtelse end i henhold til Kommissionens forslag (15). Det kan meget vel taenkes, at Raadet lod sig paavirke af Chicago-konventionen til at medtage den obligatoriske afgiftsfritagelse for motorbraendstof til luftfartoejer. Raadet valgte imidlertid at lade undtagelsen gaelde paa lige fod for baade international og indenlandsk kommerciel luftfart, men i sidste afsnit i artikel 8, stk. 1, litra b), gav det dog udtrykkeligt medlemsstaterne adgang til at »begraense« anvendelsesomraadet for fritagelsen for motorbraendstof til luftfartoejer til at gaelde for visse leverancer af jetpetroleum. At Raadet indsatte denne undtagelse, tyder ifoelge en modsaetningsslutning paa, at ingen anden undtagelse var tilsigtet (16).
23 Det er naturligvis muligt at indtage et snaevert standpunkt med hensyn til de »regler for afgiftspaalaeggelse«, som naevnes i det generelle direktivs artikel 3, stk. 2, og som medlemsstaterne skal iagttage, naar de indfoerer eller anvender en indirekte beskatning af de varer, der opregnes i artikel 3, stk. 1. Disse regler angaar »bestemmelse af afgiftsgrundlaget, afgiftsberegning, afgiftens forfald og kontrol med beskatningen«. Da bestemmelsen har karakter af en undtagelsesbestemmelse, synes den modsatte opfattelse dog at vaere naerliggende. Det generelle direktiv blev udstedt med hjemmel i traktatens artikel 99 af hensyn til det indre marked og som et led i en ordning, hvorefter der skulle udstedes specifikke direktiver om afgiftsstrukturerne og afgiftssatserne (artikel 1, stk. 2) (17). Der opstilles udtrykkeligt den dobbelte begraensning af medlemsstaternes befoejelse til at paalaegge andre former for indirekte beskatning, at en saadan beskatning skal ske i saerligt oejemed og at de naevnte »regler for afgiftspaalaeggelse« skal »iagttages«. Som allerede naevnt vil det vaere medlemsstaten, der skal godtgoere, at en saadan afgiftspaalaeggelse sker i det haevdede saerlige oejemed (18). Set paa denne baggrund maa artikel 3, stk. 2, skulle fortolkes strengt, og som foelge heraf skal der anlaegges en vid fortolkning af det krav, som opstilles med udtrykket »de regler for afgiftspaalaeggelse, der gaelder for punktafgifter«. Det maa under alle omstaendigheder vaere klart, at kravet skal omfatte de regler, der er opstillet i de specifikke direktiver, i dette tilfaelde i mineraloliedirektivet.
24 Afgiftsfritagelsen i henhold til mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b), gaelder ganske vist efter sin ordlyd udtrykkeligt kun for »den harmoniserede punktafgift« (min fremhaevelse), men jeg mener ikke, at Raadet herved har oensket at give medlemsstaterne ret til at opkraeve andre former for indirekte skatter eller punktafgifter. Det fremgaar saavel af artikel 1, stk. 1, som af artikel 3, stk. 2, i det generelle direktiv, at direktivet omfatter baade »punktafgifter og andre indirekte skatter«. Brugen af udtrykket »den harmoniserede punktafgift« i mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b), er velbegrundet i sammenhaengen, fordi mineraloliedirektivets artikel 1, stk. 1, taler om, at »mineralolier [paalaegges] en harmoniseret punktafgift«. Efter ordlyden af det generelle direktivs artikel 3, stk. 2, kan andre former for national indirekte beskatning i saerligt oejemed derimod kun paalaegges, saafremt der »iagttages de regler for afgiftspaalaeggelse, der gaelder for punktafgifter«, dvs. i dette tilfaelde reglen i mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b).
25 Paa denne baggrund vil jeg foreslaa, at Domstolen fastslaar, at en afgift som den, der er tale om i denne sag, skal betragtes som en punktafgift paa braendstof, og at det er uforeneligt med mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b), at paalaegge motorbraendstof til luftfartoejer inden for kommerciel luftfart en saadan afgift.
B - Direkte virkning
26 Med hensyn til det andet praejudicielle spoergsmaal er der efter min opfattelse ingen tvivl om, at mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b), kan paaberaabes umiddelbart af en afgiftspligtig, som haevder, at han i strid med bestemmelsen er blevet afkraevet en punktafgift. Det er Domstolens faste praksis, at direktivbestemmelser, naar de er tilstraekkelig praecise og ubetingede, kan paaberaabes af borgerne ved de nationale domstole. Som sagsoegeren har anfoert, paalaegger bestemmelsen medlemsstaterne en utvetydig forpligtelse til ikke at paalaegge motorbraendstof til luftfartoejer inden for kommerciel luftfart den harmoniserede afgift. Jeg kan ikke tilslutte mig Riksskatteverkets argument om, at mineraloliedirektivets afgiftsharmoniseringsformaal skulle begraense dets mulighed for at tillaegge borgerne rettigheder. Den betydningsfulde afgoerelse i sagen Becker mod Finanzamt Muenster-Innenstadt (19), som vedroerte virkningerne af sjette momsdirektiv (20), maa ogsaa gaelde for afgiftsdirektiver og andre harmoniseringsdirektiver. Desuden kan det forhold, at medlemsstaterne, naar de benytter undtagelsesmuligheden, kan fastsaette de »betingelser«, der er noedvendige »med henblik paa at sikre en korrekt og ukompliceret anvendelse« for at »undgaa svig, unddragelse og misbrug« - som Kommissionen med rette har anfoert - ikke i sig selv vaere til hinder for, at artikel 8, stk. 1, litra b), kan have direkte virkning. Domstolen har allerede i fast praksis fastslaaet - med hensyn til den tilsvarende affattelse af den indledende saetning i sjette momsdirektivs artikel 13, punkt A og B - at det »ikke paa nogen maade angaar fastlaeggelsen af indholdet af fritagelsen«, at medlemsstaterne bevarer en adgang hertil. Dette kan saaledes ikke medfoere, at den afgiftspligtige mister retten til umiddelbart at paaberaabe sig afgiftsfritagelsesbestemmelser, der i oevrigt er ubetingede og tilstraekkeligt praecise (21).
27 Herefter vil jeg foreslaa, at Domstolen besvarer det andet praejudicielle spoergsmaal med, at mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b), kan paaberaabes umiddelbart over for statslige myndigheder som Riksskatteverket.
C - Spoergsmaalet, om afgiften kan opdeles i forskellige dele
28 Med det tredje spoergsmaal oensker den nationale ret oplyst, om afgiften - for det tilfaelde at mineraloliedirektivet finder anvendelse paa den - kan opdeles i forskellige dele, som er eller ikke er i overensstemmelse med faellesskabsretten, idet afgiften kan opfattes saaledes, at den til dels opkraeves paa grundlag af emissioner af kulbrinter og kvaelstofilte. Efter min opfattelse skal der ikke tages stilling til det tredje spoergsmaal i denne sag, da alle relevante led i afgiften beregnes paa grundlag af oplysninger, som Luftfartsverket raader over med hensyn til braendstofforbrug og emissioner paa en gennemsnitligt beregnet flystraekning.
IV - Forslag til afgoerelse
29 Sammenfattende foreslaar jeg, at Domstolen besvarer de spoergsmaal, den nationale ret har forelagt, som foelger:
»1) En national afgift, som paalaegges indenrigsluftfart, og som bestaar af en standardiseret afgift i to dele, der beregnes, for det foerste ud fra oplysninger om braendstofforbrug og for det andet ud fra oplysninger om emissioner af kulbrinter og kvaelstofilte, i begge tilfaelde paa en gennemsnitligt beregnet flystraekning for den paagaeldende flytype, er en punktafgift paa anvendelse af motorbraendstof til luftfartoejer, som - i det omfang den paalaegges andre former for luftfart end ikke-forretningsmaessig privatflyvning, dvs. kommerciel luftfart - er i strid med artikel 8, stk. 1, litra b), i Raadets direktiv 92/81/EOEF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier, medmindre det godtgoeres, at afgiftsberegningerne sikrer, at afgiften reelt og i vaesentligt omfang fremmer det miljoemaessige formaal at tilskynde til anvendelse af mindre forurenende fly.
2) Artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81 har direkte virkning og kan dermed paaberaabes af en borger over for en statslig myndighed ved en national domstol.«
(1) - Lag 1988:1567.
(2) - Det oplyses i forelaeggelseskendelsen, at afgiften paa motorbraendstof til luftfartoejer i indenrigsluftfart blev ophaevet af tre grunde: For det foerste oenskede den svenske regering, at miljoeafgiften skulle erstattes af »en ordning, der gav mulighed for bedre miljoestyring, f.eks. en stoerre differentiering af Luftfartsverkets landingsafgifter«. For det andet havde afreguleringen af den civile indenrigsluftfart gjort det stadig vanskeligere at paalaegge afgiften retfaerdigt. For det tredje havde Kommissionens Generaldirektorat for Skatte- og Afgiftsspoergsmaal i en skrivelse af 21.02.1996 til den svenske regering gjort gaeldende, at miljoeafgiften ikke var forenelig med mineraloliedirektivet.
(3) - Lag 1994:1776.
(4) - Direktiv af 25.2.1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplagring og omsaetning heraf, samt om kontrol hermed (herefter »det generelle direktiv«) (EFT 1992 L 76, s. 1).
(5) - EFT 1992 L 316, s. 12.
(6) - EFT 1992 L 316, s. 19.
(7) - Det generelle direktivs afsnit V, som omfatter artikel 23, indeholder under overskriften »Fritagelser« bestemmelser om specifikke undtagelser fra punktafgiftspligten i tilfaelde, hvor punktafgiftspligtige varer f.eks. er bestemt til »diplomatiske eller konsulaere forbindelser«. Ingen af disse undtagelser er imidlertid relevante i den foreliggende sag.
(8) - Konventionen om international civilflyvning (herefter »Chicago-konventionen«), undertegnet i Chicago den 7.12.1944, United Nations Treaty Series, vol. 15, s. 296, jf. artikel 24, litra a).
(9) - Jf. Terra & Wattel: European Tax Law (Deventer, 1993), s. 145, der citerer Stubbe: »Die Harmonisierung der besonderen Verbrauchssteuern in der Europaeischen Gemeinschaft«, ZfZV 1993, s. 170.
(10) - Rent teoretisk kunne man betragte saerlige afgifter paa tjenesteydelser, f.eks. teateropfoerelser og biografforestillinger, jf. dom af 19.3.1991, sag C-109/90, Giant, Sml. I, s. 1385, som punktafgifter, men punktafgiftsbegrebet er traditionelt blevet knyttet til afgifter paa varer.
(11) - Jf. Easson, Taxation in the European Community, London, 1993, s. 144.
(12) - Jf. Farmer & Lyal, EC Tax Law, Oxford, 1994, s. 225. De mange forskellige afgifter, der kan vaere tale om, fra afgifter paa kaffe og elektriske paerer i Tyskland, til afgifter paa laks i Danmark og bananer i Italien, beskrives af Sterdyniak m.fl. i Vers une Fiscalité Européenne (Paris 1991), s. 238.
(13) - Forslag til Raadets direktiv om den generelle ordning og om oplaegning og omsaetning af afgiftspligtige varer, jf. forslagets artikel 3, stk. 2 (EFT 1990 C 322, s. 1).
(14) - Artikel 3, stk. 2, er udfoerligere citeret ovenfor i punkt 4. Raadet gik ud over Europa-Parlamentets aendringsforslag, som havde foelgende ordlyd: »Medlemsstaterne bevarer retten til at paalaegge ... andre afgifter end punktafgift og mervaerdiafgift, forudsat at saadanne afgifter ikke i samhandelen mellem medlemsstaterne foerer til opkraevning af afgifter ved indfoersel paa det nationale omraade, afgiftsfritagelse ved udfoersel fra samme omraade og heller ikke giver anledning til graensekontrol« (min fremhaevelse) (jf. EFT 1991 C 183, s. 123).
(15) - I forbindelse med medlemsstaternes forpligtelse til at fritage bestemte varer for afgift naevnes det ikke udtrykkeligt i artikel 8, stk. 1, i Kommissionens forslag til Raadets direktiv om harmonisering af afgiftsstrukturen for mineralolier (EFT C 322, s. 18), hvilke punktafgifter der er tale om.
(16) - Til stoette for denne opfattelse kan der ogsaa henvises til mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 4, som indeholder en generel bestemmelse om, at Raadet kan give en medlemsstat tilladelse til at indfoere yderligere fritagelser eller lempelser ud over dem, der er anfoert i artikel 8, stk. 1, 2 og 3, jf. senest Raadets beslutning 96/418/EF af 27.6.1996 om bemyndigelse til en medlemsstat til i overensstemmelse med artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EOEF at indfoere eller fortsat anvende punktafgiftsfritagelser eller - lempelser for visse typer mineralolier, der anvendes til saerlige formaal (EFT L 172, s. 22).
(17) - I dom af 11.11.1997, sag C-408/95, Eurotunnel m.fl., Sml. I, s. 6315, har Domstolen udtalt, at det generelle direktiv »har til formaal fra den 31.12.1992 at tilvejebringe betingelserne for omsaetning af punktafgiftspligtige varer inden for det indre marked uden fiskale graenser« (praemis 7).
(18) - Jf. ovenfor i punkt 15.
(19) - Dom af 19.1.1982, sag 8/81, Sml. s. 53, praemis 25.
(20) - Raadets sjette direktiv 77/388/EOEF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter - Det faelles mervaerdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).
(21) - Jf. Becker-dommens praemis 32, 33 og 34, saerlig praemis 32. Der kan henvises til foelgende nyere domme i samme retning: dom af 30.10.1993, sag C-10/92, Balocchi, Sml. I, s. 5105, og af 6.7.1995, sag C-62/93, BP Supergaz, Sml. I, s. 1883.