61982CJ0172_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 9 . juni 1982, indgaaet til Domstolen den 25 . juni 1982, har Tribunal de Grande Instance de Versailles i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikler 30 og 34 med henblik paa en bedoemmelse af, om det franske dekret nr . 79/981 af 21 . november 1979 om indsamling og genanvendelse af olieaffald ( JO RF af 23 . 11 . 1979, s . 2900 ) og bekendtgoerelserne udstedt i henhold hertil er forenelige med traktaten .
2 Parterne i hovedsagen er Syndicat national des fabricants raffineurs d ' huile de graissage samt tretten andre sagsoegere og Groupement d ' intérêt économique »Inter-Huiles« . Sagsoegerne har nedlagt paastand om, at det forbydes sammenslutningen »Inter-Huiles« at foretage indsamling af olieaffald i en raekke geografiske omraader, idet sammenslutningen ikke har den noedvendige godkendelse ifoelge fransk lovgivning og i strid med lovgivningen eksporterer den indsamlede olie .
3 Reglerne om bortskaffelse af olieaffald findes i Raadets direktiv 75/439 af 16 . juni 1975 ( EFT L 194, s . 23 ). Ifoelge direktivets artikler 2 og 4 skal medlemsstaterne traeffe de noedvendige foranstaltninger for at sikre indsamling og bortskaffelse af olieaffald uden skadelige virkninger, saa vidt muligt ved genanvendelse . Direktivets artikel 5 lyder saaledes : »Saafremt de i artiklerne 2, 3 og 4 fastsatte maal ikke kan naas paa anden vis, traeffer medlemsstaterne de foranstaltninger, der er noedvendige, for at en eller flere virksomheder foretager indsamling og/eller bortskaffelse af det olieaffald, som de faar tilbudt fra indehavere eventuelt i det omraade, som i givet fald tildeles dem af den kompetente myndighed« .
4 I medfoer af direktivet udstedte den franske regering den 21 . november 1979 dekret nr . 79/781 om indsamling og genanvendelse af olieaffald samt to bekendtgoerelser af samme dato til gennemfoerelse heraf . Disse bestemmelser indeholder regler om godkendelse af de virksomheder, som foretager indsamling af olieaffald, og de virksomheder, som skal bortskaffe affaldet . Dekret nr . 79/981 bestemmer udtrykkeligt, at indsamlingsvirksomhederne skal aflevere det indsamlede olieaffald til godkendte bortskaffelsesvirksomheder . Artiklerne 2 og 9 i bekendtgoerelsen vedroerende betingelserne for bortskaffelse af olieaffald paalaegger endvidere de godkendte bortskaffelsesvirksomheder at behandle olieaffaldet i deres egne anlaeg, idet godkendelsen ellers tilbagekaldes .
5 Det staar saaledes fast, at den franske lovgivning indeholder et stiltiende forbud mod eksport af olieaffald til udlandet, herunder Faellesskabets oevrige medlemsstater . Der er saaledes ikke fastsat undtagelsesbestemmelser vedroerende videresalg til bortskaffelsesvirksomheder i andre medlemsstater, som har den i artikel 6 i direktiv 75/439 omhandlede godkendelse .
6 Groupement d ' intérêt économique »Inter-Huiles« har over for den nationale retsinstans anfoert, at de franske lovbestemmelser er i strid med EF-reglerne om frie varebevaegelser, hvorfor Tribunal de Grande Instance de Versailles har udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
»Er forbudet mod, at virksomheder, som forestaar indsamling af olieaffald, afleverer dette til virksomheder i én af Faellesskabets medlemsstater med henblik paa bortskaffelse eller genanvendelse, jfr . herved de restriktioner, som ifoelge dekret nr . 79-981 af 21 . november 1979 er paalagt indsamlingsvirksomhederne, foreneligt med artiklerne 30 og 34 i traktaten om oprettelse af De europaeiske Faellesskaber, som forbyder kvantitative udfoerselsrestriktioner saavel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning?«
Domstolens kompetence
7 Syndicat national des fabricants raffineurs d ' huiles de graissage har for det foerste gjort gaeldende, at Domstolen er inkompetent til at besvare det praejudicielle spoergsmaal, som i realiteten har samme retsvirkninger som et passivi
tetssoegsmaal anlagt mod Kommissionen for, i dette tilfaelde, at have undladt at anlaegge en traktatbrudssag .
8 Denne opfattelse kan ikke laegges til grund . Den omstaendighed, at Kommissionen og medlemsstaterne ifoelge traktatens artikler 169 og 170 kan indstaevne en stat, som ikke har opfyldt sine forpligtelser ifoelge traktaten, for Domstolen, betyder ikke, at private i givet fald er udelukket fra at goere disse forpligtelser gaeldende for en national ret, som i medfoer af traktatens artikel 177 kan indbringe sagen for Domstolen . Selv om Domstolen ikke i medfoer af traktatens artikel 177 kan udtale sig om en national lovs overensstemmelse med traktaten, har den dog befoejelse til at give den nationale retsinstans alle de kriterier til fortolkning af faellesskabsretten, som kan goere det muligt for denne selv at tage stilling til dette spoergsmaal .
Realiteten
9 Foelgelig maa det praejudicielle Faellesskab forstaas saaledes, at det i det vaesentlige gaar ud paa, om faellesskabsreglerne om frie varebevaegelser samt Raadets direktiv 75/439 af 16 . juni 1975 om bortskaffelse af olieaffald bemyndiger en medlemsstat til paa sit omraade at tilrettelaegge indsamlingen og bortskaffelsen af olieaffald paa en saadan maade, at det er forbudt at eksportere affaldet til en godkendt virksomhed i en anden medlemsstat, der bortskaffer affaldet eller genanvender det .
10 Direktivets artikel 5 bestemmer med henblik herpaa, at medlemsstaterne kan give virksomheder eneret til at foretage indsamling eller bortskaffelse af olieaffaldet i det omraade, som de har faaet tildelt . Bestemmelsen maa laeses i forbindelse med direktivets maalsaetning, saadan som den fremgaar af direktivets syvende betragtning, hvorefter der boer anvendes »et effektivt og sammenhaengende behandlingssystem for dette affald, som ikke haemmer samhandelen inden for Faellesskabet.«
11 Artikel 5 i direktiv 75/439 kan derfor fortolkes saaledes, at medlemsstaterne eventuelt kan give en eller flere virksomheder eneret til at foretage indsamling eller bortskaffelse af olieaffald i det omraade, som er tildelt dem, men
dette indebaerer ikke noedvendigvis, at medlemsstaternes regeringer kan stille hindringer i vejen for eksporten . En saadan opdeling af markederne er nemlig ikke hjemlet i Raadets direktiv og er i strid med direktivets maalsaetninger .
12 Dette resultat maa saa meget mere gaelde, som EOEF-traktatens artikel 34 forbyder alle foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative udfoerselsrestriktioner . Som Domstolen gentagne gange har fastslaaet, gaelder der saaledes et forbud mod nationale foranstaltninger, hvis formaal eller virkning saerligt er at hindre eksporthandelen og saaledes skabe forskelsbehandling mellem handelen paa hjemmemarkedet og dens eksporthandel, saaledes at der herved sikres den paagaeldende medlemsstats indenlandske produktion eller hjemmemarked en saerlig fordel . Lovbestemmelser, som er i strid med disse regler, er derfor ogsaa i strid med traktatens artikel 34 .
13 Det er ligeledes gjort gaeldende, at de anfaegtede lovbestemmelser driftsmaessigt set er noedvendige, idet rentabiliteten i de virksomheder, som er godkendt til at bortskaffe olieaffald, kun kan sikres, hvis disse foretager al indsamling af olieaffald, ligesom dette er en betingelse for at naa direktivets maal . Denne argumentation kan ikke laegges til grund . Direktivets artikler 13 og 14 bestemmer nemlig, at medlemsstaterne til gengaeld for de forpligtelser, som de har paalagt virksomhederne til gennemfoerelse af artikel 5, kan tildele disse en godtgoerelse, som finansieres i overensstemmelse med »forureneren betaler«-princippet, uden herved at skabe hindringer for eksporten .
14 Sagsoegerne i hovedsagen og den franske regering har videre anfoert, at de franske lovbestemmelser er begrundet i hensynet til miljoebeskyttelsen, hvilket hensyn udtrykkeligt er naevnt i direktivets tredje betragtning . Denne argumentation er uholdbar . Hensynet til miljoebeskyttelsen er nemlig utvivlsomt sikret lige saa betryggende, naar olieaffaldet saelges til en godkendt virksomhed i en anden medlemsstat, som bortskaffer eller genanvender det, som naar affaldet bortskaffes i den oprindelige medlemsstat .
15 Endelig gaelder det, at selv om den af medlemsstaten tildelte godkendelse maa betragtes som en eksklusiv rettighed efter EOEF-traktatens artikel 90, stk . 1, betyder dette ikke, at medlemsstaten kan undlade at overholde de oevrige
bestemmelser i faellesskabsretten, herunder naermere bestemt reglerne om de frie varebevaegelser og reglerne i direktiv 75/439 . Med hensyn til artikel 90, stk . 2, har Domstolen allerede fastslaaet, at denne bestemmelse ikke paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin kan give private rettigheder, som de nationale domstole skal beskytte ( dom af 14 . 7 . 1971, Hein, sag 10/71, Sml . 1971, s . 165 ).
16 Tribunal de Grande Instance de Versailles ' spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at faellesskabsreglerne om frie varebevaegelser og Raadets direktiv 75/439 af 16 . juni 1975 om bortskaffelse af olieaffald ikke bemyndiger en medlemsstat til paa sit omraade at tilrettelaegge indsamlingen og bortskaffelsen af olieaffald paa en saadan maade, at det er forbudt at eksportere affaldet til en godkendt virksomhed i en anden medlemsstat, der bortskaffer affaldet eller genanvender det .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
17 De udgifter, der er afholdt af den franske og italienske regering samt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres .
18 Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( tredje afdeling )
vedroerende det spoergsmaal, som Tribunal de Grande Instance de Versailles har forelagt den ved dom af 9 . juni 1982, for ret :
Faellesskabsreglerne om frie varebevaegelser og Raadets direktiv 75/439 af 16 . juni 1975 om bortskaffelse af olieaffald bemyndiger ikke en medlemsstat til paa sit omraade at tilrettelaegge indsamlingen og bortskaf
felsen af olieaffald paa en saadan maade, at det er forbudt at eksportere affaldet til en godkendt virksomhed i en anden medlemsstat, der bortskaffer affaldet eller genanvender det .