62003CO0320(02)_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag C-320/03 R,
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
ved C. Schmidt, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg,
sagsøger,
støttet af:
Forbundsrepublikken Tyskland
ved W.-D. Plessing og A. Tiemann, som befuldmægtigede, bistået af Rechtsanwalt T. Lübbig,
og af
og af
og af
Den Italienske Republik
ved I.M. Braguglia, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato G. De Bellis, og med valgt adresse i Luxembourg,
intervenienter,
mod
Republikken Østrig ved H. Dossi, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg,
sagsøgt,
angående en begæring om udsættelse af gennemførelsen af det kørselsforbud, der er fastsat i Verordnung des Landeshauptmanns von Tirol, mit der auf der A 12 Inntalautobahn verkehrsbeschränkende Maßnahmen erlassen werden (sektorales Fahrverbot) [forordning udstedt af Landeshauptmann von Tirol om begrænsning af trafikken på motorvej A 12 »Inntalautobahn« (kørselsforbud)], af 27. mai 2003 (BGBl. II, 2003/279),
har
DOMSTOLENS PRÆSIDENT,
afsagt følgende
Kendelse
Dommens præmisser
1. Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 24. juli 2003 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i henhold til artikel 226 EF anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1 og 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 881/92 af 26. marts 1992 om adgang til markedet for vejgodstransport i Fællesskabet, som udføres fra eller til en medlemsstats område eller gennem en eller flere medlemsstaters områder (EFT L 95, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 484/2002 af 1. marts 2002 (EFT L 76, s. 1), artikel 1 og 6 i Rådets forordning (EØF) nr. 3118/93 af 25. oktober 1993 om betingelserne for transportvirksomheders adgang til at udføre intern vejgodstransport i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende (EFT L 279, s. 1), som ændret ved forordning nr. 484/2002, samt artikel 28-30 EF, idet den har fastsat det i Verordnung des Landeshauptmanns von Tirol, mit der auf der A 12 Inntalautobahn verkehrsbeschränkende Maßnahmen erlassen werden (sektorales Fahrverbot) [forordning udstedt af Landeshauptmann von Tirol om begrænsning af trafikken på motorvej A 12 »Inntalautobahn« (kørselsforbud)], af 27. maj 2003 (BGBl. II, 2003/279, herefter »den omtvistede forordning«), indeholdte kørselsforbud, der berører lastbiler, som transporterer visse varer.
Sagens baggrund
2. Ved særskilt dokument indleveret til Domstolens Justitskontor den 25. juli 2003 indgav Kommissionen i henhold til artikel 242 EF og 243 EF en begæring om foreløbige forholdsregler med påstand om, at Republikken Østrig pålægges at træffe de nødvendige forholdsregler med henblik på, at gennemførelsen af det ved den omtvistede forordning indførte kørselsforbud udsættes, indtil Domstolen har truffet afgørelse i hovedsagen.
3. Kommissionen anmodede i henhold til artikel 84, stk. 2, i procesreglementet ligeledes om, at begæringen om foreløbige forholdsregler midlertidigt blev taget til følge, også førend modparten fremførte sine bemærkninger, indtil afsigelsen af den kendelse, hvorved sagen om foreløbige forholdsregler afsluttes.
4. Ved kendelse af 30. juli 2003 i sagen Kommissionen mod Østrig (sag C-320/03 R, Sml. I, s. 7929) blev Republikken Østrig som en foreløbig foranstaltning pålagt at udsætte gennemførelsen af det i den omtvistede forordning indeholdte kørselsforbud, indtil afsigelsen af den kendelse, hvorved sagen om foreløbige forholdsregler afsluttes.
5. Ved kendelse af 2. oktober 2003 i sagen Kommissionen mod Østrig (sag C-320/03 R, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser) blev udsættelsen af gennemførelsen af det nævnte kørselsforbud forlænget indtil den 30. april 2004.
6. I samme kendelse af 2. oktober 2003 fik Forbundsrepublikken Tyskland og Den Italienske Republik tilladelse til at intervenere i nærværende sag om foreløbige forholdsregler til støtte for Kommissionens påstande.
7. Præmis 105-107 i kendelsen af 2. oktober 2003 i sagen Kommissionen mod Østrig lyder således:
»105 Når ikke desto mindre henses til realiteten og vigtigheden af problemerne vedrørende kvaliteten af luften i den pågældende zone, opfordres parterne til at nå til enighed med henblik på planlægning af foranstaltninger, der, om end midlertidigt, kan forlige de foreliggende modstridende interesser, og til at oplyse Domstolen om et eventuelt kompromis.
106 I modsat fald opfordres parterne til at indsamle alle relevante oplysninger, bl.a. vedrørende udviklingen af luftkvaliteten i den pågældende zone, den anslåede virkning af forbuddet mod kørsel om natten i 2003 samt perspektiverne vedrørende udvikling af jernbanetransport og transport via andre veje, og til senest den 6. februar 2004 at fremlægge disse oplysninger bilagt relevante bemærkninger for Domstolen.
107 På baggrund af disse nye oplysninger og bemærkninger kan den i nærværende kendelse trufne foranstaltning forlænges, ophæves eller ændres.«
8. Den 4. februar 2004 anmodede Republikken Østrig efter aftale med de øvrige parter i denne sag om, at den fastsatte frist for forelæggelse af sådanne relevante oplysninger for Domstolen blev forlænget frem til den 1. marts 2004. Republikken Østrig gjorde til støtte for anmodningen gældende, at en forlængelse af den nævnte frist var ønskelig af hensyn til de faktiske muligheder for at nå frem til et forlig mellem de foreliggende interesser. Ved afgørelse truffet af Domstolens præsident den 5. februar 2004 blev den nævnte anmodning imødekommet.
9. Imidlertid førte denne aftale ikke til et kompromis inden for den nye frist, der var fastsat hertil, og Forbundsrepublikken Tyskland, Republikken Østrig og Kommissionen indgav henholdsvis den 25. februar og den 1. marts 2004 bemærkninger til Domstolen.
Forlængelsen af udsættelsen af gennemførelsen af den omtvistede forordning
Parternes bemærkninger
10. Kommissionen har anført, at der er afholdt to møder mellem parterne, det første den 14. januar 2004 og det andet den 17. februar 2004, hvorunder der blev drøftet en række alternative foranstaltninger til det i den omtvistede forordning fastsatte kørselsforbud. Disse foranstaltninger gik i samme retning som forordningen, uden dog at være af diskriminerende karakter eller at udgøre en lige så væsentlig hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser på området for transittrafik og for de frie varebevægelser.
11. Kommissionen har gjort gældende, at videnskabelige vurderinger foretaget af Ökoscience AG, Coire (Schweiz), ved J. Thudium, som er ekspert i lufthygiejne, og som deltog i den østrigske delegation, har vist, at kørselsforbuddet for nitrogenoxiders vedkommende vil kunne medføre en nedsættelse af de forurenende stoffer på mellem 5 og 6% af de aktuelle emissioner. Kommissionen betvivler ikke disse vurderinger.
12. Hvad angår de virkninger, som de alternative foranstaltninger til det i den omtvistede forordning fastsatte kørselsforbud ville kunne have med hensyn til en nedsættelse af de forurenende stoffer, fremgår det af disse samme vurderinger, at et kørselsforbud for lastbiler i klasse EURO 0 og 1 ville gøre det muligt at opnå en nedsættelse af nitrogenoxider på 2%, at et kørselsforbud for lastbiler i klasse EURO 2 ville medføre en nedsættelse på 6-7%, og at en hastighedsbegrænsning for biler på den strækning, der er omfattet af kørselsforbuddet, ved hjælp opstilling af et system til styring af trafikken ville medføre en nedsættelse af de nævnte nitrogenoxider på i bedste fald 11%. Oplysninger vedrørende virkningerne af en forlængelse af det natlige kørselsforbud for lastbiler fra 7 timer pr. dag, således som det er tilfældet for øjeblikket, til 12 timer pr. dag, foreligger endnu ikke.
13. Det følger heraf, at mindst to af de ovenfor nævnte foranstaltninger hver for sig ville have en større virkning end det i den omtvistede forordning fastsatte kørselsforbud. Eftersom disse alternative foranstaltninger er i overensstemmelse med fællesskabsretten, er Kommissionen af den opfattelse, at dens påstand om, at kørselsforbuddet er uforholdsmæssigt, således bestyrkes.
14. Den østrigske regering har påpeget, at foranstaltninger, som indebærer et kørselsforbud for lastbiler, har en meget degressiv virkning. Et kørselsforbud på Inntalautobahn (motorvej A 12) for lastbiler i klasse EURO 0, 1 og 2 ville således medføre en nedsættelse af nitrogenoxider på 8,5% for 2003 og på 6% for 2004, mens nedsættelsen kun ville være på 3,5% for 2005. Kørselsforbuddet skulle senest i løbet af det sidstnævnte år udvides til at omfatte lastbiler i klasse EURO 3 for til stadighed at sikre, at virkningen af nedsættelsen er mærkbar, men et sådant forbud vil imidlertid være vanskeligt at begrunde, henset til retssikkerheden.
15. Med hensyn til en hastighedsbegrænsning for de biler, der kører på den strækning, der er omfattet af det i den omtvistede forordning fastsatte kørselsforbud, har den østrigske regering med henvisning til videnskabelige undersøgelser gjort gældende, at strenge hastighedsbegrænsninger, der uanset trafiksituationen gælder dag og nat på lange strækninger, kun overholdes i begrænset omfang. Et system til styring af trafikken i forhold til de forurenende emissioner ville gøre det muligt at påregne, at fastgrænserne overholdes i større omfang, men en gennemførelse heraf vil tage en vis tid, således at systemet sandsynligvis ikke er operationelt før 2005, selv om etableringen af et sådant system kunne påbegyndes som planlagt i løbet af første halvdel af 2004.
16. Den østrigske regering har på dette grundlag konkluderet, at overholdelsen af målene med hensyn til luftkvalitet foruden et forbud mod kørsel om natten nødvendiggør det i den omtvistede forordning fastsatte kørselsforbud. Det er ikke muligt at gennemføre de af Kommissionen foreslåede alternative foranstaltninger i øjeblikket, og de er i øvrigt ikke lige så effektive som det nævnte forbud.
17. Den tyske regering har påpeget, at Fællesskabet med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2327/2003 af 22. december 2003 om som led i en bæredygtig transportpolitik at indføre et midlertidigt pointsystem, som finder anvendelse i 2004 på lastvogne, der kører gennem Østrig (EFT L 345, s. 30), fra den 1. januar 2004 har indført nye bestemmelser om økopointsystemet, hvori der fastsættes strengere betingelser for transitkørsel gennem Østrig. Ifølge den tyske regering anvender denne medlemsstat ikke forordningen og udnytter således ikke udtømmende de foranstaltninger, den råder over, med henblik på at forbedre beskyttelsen for befolkningen og miljøet.
18. Den tyske regering har fremhævet de negative økonomiske virkninger og det ofte uoprettelige tab, som det i den omtvistede forordning fastsatte kørselsforbud medfører for adskillige transportvirksomheder. Regeringen er af den opfattelse, at den af Republikken Østrig valgte løsning med overførsel af den transport, der er omfattet af et sådant forbud, til befordring pr. jernbane, frembyder meget større vanskeligheder, end medlemsstaten vil medgive, især på grund af manglende kapacitet inden for jernbanetransportsektoren og vanskeligheder med at overføre visse transporter til befordring pr. jernbane.
Domstolens bemærkninger
19. I præmis 65 i kendelsen af 2. oktober 2003 i sagen Kommissionen mod Østrig konstaterede Domstolen, at det ikke uden videre kan udelukkes, at hovedsagen er berettiget, selv om de argumenter, som Republikken Østrig har påberåbt sig til sit forsvar, i øvrigt ikke kan underkendes. I samme kendelses præmis 102 anføres, at risikoen for en alvorlig og uoprettelig skade som følge af en øjeblikkelig gennemførelse af den omtvistede forordning bør anses for at være tilstrækkeligt godtgjort. Under disse omstændigheder blev det i nævnte kendelse besluttet for en begrænset periode, der udløber den 30. april 2004, at forlænge det til medlemsstaten udstedte påbud om udsættelse af gennemførelsen af det i denne forordning fastsatte kørselsforbud. Formålet med denne udsættelse var bl.a. at gøre det muligt for parterne at nå til enighed med henblik på planlægning af foranstaltninger, der, om end midlertidigt, kunne forlige de foreliggende modstridende interesser.
20. De bemærkninger, der er indgivet til Domstolen af parterne i denne sag efter sammenbruddet i de forhandlinger, som foregik med henblik herpå, stiller ikke spørgsmålstegn ved grundlaget for nævnte kendelse eller de konklusioner, som Domstolens præsident i den forbindelse nåede frem til.
21. Den omtvistede forordning fastsætter således et permanent kørselsforbud for lastvogne, hvis maksimalt tilladte vægt er på over 7,5 tons, og som transporterer bestemt angivne varer på en motorvejsstrækning på 46 km, der udgør en del af en af hovedtransportårerne for landtransporter mellem Nordeuropa og det nordlige Italien, uanset en omkørsel ad landeveje uden om den berørte region dels hindres af andre begrænsninger af trafikken, og den østrigske regerings bemærkninger dels ikke har kunnet fjerne tvivlen med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt denne hindring af den i EF-traktaten fastsatte frie bevægelighed eventuelt har karakter af en indirekte forskelsbehandling.
22. Den østrigske regering har henvist til begrebet »varer, der egner sig til transport pr. jernbane« (»bahnaffine Güter«), med henblik på at retfærdiggøre valget af de i den omtvistede forordning fastsatte varer. Dette valg er således ikke foretaget ud fra, at de pågældende varer i særlig grad bidrager til en overskridelse af grænseværdierne for skadelige emissioner, men på grund af disse varers påståede egnethed til transport pr. jernbane. Imidlertid afhænger beslutningen om at transportere en bestemt vare pr. jernbane ofte mindre af varens karakter end af andre kriterier, såsom strækningens længde, transportens varighed og de deraf følgende omkostninger, hvorfor det ikke kan udelukkes, at dette kriterium ikke er i stand til at berettige det foretagne valg. Den omstændighed, at artikel 3 i nævnte forordning opregner meget forskellige varer, såsom affald, korn, brænde, bark og kork, jernmalm og non-ferromalme, sten, jord, udgravningsmateriale, motorkøretøjer og anhængere samt bygningsstål, har snarere til virkning at forstærke den tvivl, som fortsat består i den forbindelse.
23. Desuden fremgår det af de bemærkninger, der er indgivet til Domstolen i overensstemmelse med præmis 106 i kendelsen af 2. oktober 2003 i den ovennævnte sag, Kommissionen mod Østrig, at der findes et vist antal alternative foranstaltninger, som gør det muligt at opnå en væsentlig nedsættelse af de skadelige emissioner. Det er ganske vist korrekt, at visse af disse andre foranstaltninger over årene taber en del af deres virkning, bl.a. kørselsforbuddet for lastvogne i klasserne EURO 0, 1 og 2, som følge af den stadigt stigende udskiftning af disse køretøjer med mere moderne lastbiler. Den foreliggende sag om foreløbige forholdsregler vedrører imidlertid den umiddelbare fremtid, dvs. den periode, der forløber, indtil Domstolen træffer afgørelse i hovedsagen.
24. Parterne har udtrykt forskellige opfattelser hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt disse andre foranstaltninger kan træde i stedet for det i den omtvistede forordning fastsatte kørselsforbud, eller om det ikke snarere er en kombination af dette forbud og de nævnte foranstaltninger, der gør det muligt at nå frem til den nedsættelse af de skadelige emissioner, der anses for at være absolut nødvendig. Selv om det antages, at en sådan kombination er nødvendig, synes det i den forbindelse ikke desto mindre at stå fast, at virkningen af de øvrige foranstaltninger vil kunne reducere sådanne emissioner. I begge tilfælde bestyrkes de hensyn, der taler for en forlængelse af den udsættelse af gennemførelsen af den omtvistede forordning, der er fastsat i førnævnte kendelse af 30. juli 2003 i sagen Kommissionen mod Østrig.
25. Med forbehold af det ovenfor anførte har de oplysninger, der er indgivet til Domstolen i overensstemmelse med kendelsen af 2. oktober 2003 i sagen Kommissionen mod Østrig, ikke påvist nye forhold, som på dette tidspunkt i sagen bør føre til, at Domstolens præsident når frem til at andet resultat vedrørende afvejningen af de foreliggende interesser end det resultat, der ligger til grund for nævnte kendelse.
26. Under disse omstændigheder og i mangel af en aftale mellem parterne hvad angår foranstaltninger, der, om end midlertidigt, kan forlige de foreliggende modstridende interesser med henblik på indgåelse af et kompromis, bestemmes det, at den i kendelse af 30. juli 2003 i sagen Kommissionen mod Østrig fastsatte udsættelse af gennemførelsen, som ved kendelse af 2. oktober 2003 i sagen Kommissionen mod Østrig blev opretholdt for den periode, der udløber den 30. april 2004, forlænges fra dette sidstnævnte tidspunkt at regne, og indtil Domstolen har truffet afgørelse i hovedsagen.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
bestemmer
DOMSTOLENS PRÆSIDENT
1) Den i kendelse af 30. juli 2003 i sagen Kommissionen mod Østrig (sag C-320/03 R) fastsatte udsættelse af gennemførelsen, der er opretholdt ved kendelse af 2. oktober 2003 i sagen Kommissionen mod Østrig, forlænges, indtil Domstolen har truffet afgørelse i hovedsagen.
2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.