62006CC0240_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1. Korkein hallinto‑oikeus (den højeste forvaltningsdomstol i Finland) har med denne præjudicielle forelæggelse anmodet Domstolen om at udtale sig om, hvorvidt artikel 56 EF og artikel 12, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter (2) skal fortolkes således, at de er til hinder for opkrævning af en finsk skat på aktieoverdragelse.
2. Anmodningen er fremsat i en tvist mellem selskabet Fortum Project Finance SA (herefter »Fortum Project Finance«), der har hjemsted i Luxembourg, og den finske skatteforvaltning vedrørende en skat på finans- og kapitaltransaktioner på grund af en aktieombytning med selskabet Fortum Oyj, der har hjemsted i Finland.
3. Sagen vil bl.a. give Domstolen mulighed for at forklare – efter min opfattelse for første gang – hvorledes artikel 12, stk. 1, litra a), i direktiv 69/335 kan forenes med samme direktivs artikel 12, stk. 1, litra c).
4. Jeg vil i det følgende redegøre for, hvorfor artikel 12, stk. 1, litra c), i direktiv 69/335 efter min opfattelse skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for opkrævning af en skat, såsom den finske skat på finans- og kapitaltransaktioner, når værdipapirer afhændes som apportindskud i et kapitalselskab, der til gengæld giver egne nyudstedte aktier.
I – Relevante retsforskrifter
A – Fællesskabsretten
5. Det bestemmes i artikel 56, stk. 1, EF:
»Inden for rammerne af bestemmelserne i dette kapitel er alle restriktioner for kapitalbevægelser mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstaterne og tredjelande forbudt.«
6. I begrundelsen for forslaget til Rådets direktiv om kapitaltilførselsafgifter, som Kommissionen fremlagde den 14. december 1964 (3), er det anført, at »man [blandt kapitaltilførselsafgifterne] kan sondre mellem dels de, der rammer kapitaltilførsler, dels de, der rammer værdipapirtransaktioner. Det foreliggende direktivudkast vedrører kapitaltilførselsafgifter, idet denne afgiftsform omfatter kapitaltilførselsafgift på selskabers egen kapital, stempelafgift på nationale værdipapirer, stempelafgift modtaget i forbindelse med indførelse eller udstedelse af udenlandske værdipapirer på det nationale marked samt andre indirekte afgifter, der har de samme kendetegn. Hvad angår indirekte afgifter på værdipapirtransaktioner, såsom skat på børstransaktioner, er de i sidste ende genstand for et andet direktivudkast. Det foreliggende forslag er dermed uden betydning herfor« (4) .
7. Mens dette sidstnævnte forslag førte til direktiv 69/335, førte forslaget til Rådets direktiv om indirekte afgifter på værdipapirtransaktioner, som Kommissionen fremsatte den 2. april 1976 (5), og derefter det ændrede forslag af 9. april 1987 (6), ikke til, at Rådet vedtog et direktiv.
8. Således som det fremgår af første betragtning til direktiv 69/335, har det til formål at fremme de frie kapitalbevægelser, hvilket anses for en væsentlig forudsætning for tilvejebringelsen af en økonomisk union med lignende egenskaber som et internt marked.
9. Fællesskabslovgiver fastslog, at kapitaltilførselsafgifter, nemlig afgifter på kapitaltilførsel til selskaber og stempelafgiften på værdipapirer, er årsag til forskelsbehandling, dobbeltbeskatning og uligheder, der hæmmer de frie kapitalbevægelser, hvorfor fællesskabslovgiver ønskede at afskaffe disse ved en harmonisering (7) .
10. Fællesskabslovgiver besluttede ud fra dette synspunkt først at ophæve stempelafgiften på værdipapirer (8) . Fællesskabslovgiver indførte dernæst reglen om, at afgift på kapitaltilførsler vedrørende kapital, der er samlet inden for et selskab, kun kan opkræves én gang inden for det fælles marked, og hvorefter denne beskatning, når den ikke skal forstyrre de frie kapitalbevægelser, må være lige høj i samtlige medlemsstater (9) . Ved direktiv 69/335 foretoges der derfor en harmonisering af denne afgift, kaldet »kapitaltilførselsafgift«, både med hensyn til afgiftens struktur og med hensyn til dens procentsats (10) .
11. I henhold til dette direktivs artikel 4, stk. 1, er visse dispositioner pålagt kapitaltilførselsafgiften, herunder findes i litra c) en udvidelse af kapitalen i et kapitalselskab ved indskud af enhver art.
12. I henhold til direktivets artikel 7, stk. 2, kan en sådan disposition pålægges kapitaltilførselsafgift til en enhedssats, der ikke overstiger 1%.
13. I det omfang andre indirekte afgifter med samme kendetegn som afgiften på kapitaltilførsler eller stempelafgiften på værdipapirer indebærer en risiko for tvivl om målene med direktiv 69/335, skal disse afgifter ophæves (11) .
14. Direktivets artikel 10 bestemmer således:
»Bortset fra kapitaltilførselsafgiften opkræver medlemsstaterne af selskaber, personsammenslutninger eller juridiske personer med erhvervsformål ingen andre skatter eller afgifter af nogen art på:
a) de i artikel 4 nævnte dispositioner
b) indskud, lån eller ydelser i forbindelse med de i artikel 4 nævnte dispositioner
[…]«
15. Endvidere pålægger direktivets artikel 11 medlemsstaterne ikke at opkræve skatter af nogen som helst art på visse andre dispositioner, såsom udfærdigelse, udstedelse, optagelse til børsnotering, tilførsel til markedet af eller handel med aktier, andelsbeviser eller andre værdipapirer af lignende art.
16. Endelig opstiller artikel 12, stk. 1, i direktiv 69/335 en udtømmende liste over skatter og afgifter, som medlemsstaterne som en undtagelse fra samme direktivs artikel 10 og 11 kan opkræve, bl.a.:
»a) børsomsætningsskatter opkrævet efter fast eller variabel takst
b) ejerskifteafgifter, derunder tinglysningsafgifter, vedrørende indskydelse af fast ejendom eller en samlet forretningsvirksomhed (»fonds de commerce«), beliggende inden for deres område, i et selskab, en personsammenslutning eller en juridisk person med erhvervsformål
c) ejerskifteafgifter på indskud af enhver art i et selskab, en personsammenslutning eller en juridisk person med erhvervsformål, hvis der for overdragelsen af disse indskud ydes andre værdier end selskabsandele
[…]«
B – National ret
17. De relevante bestemmelser i den finske lov om skat på finans- og kapitaltransaktioner (varainsiirtolaki (931/1996), herefter »lov om skat på finans- og kapitaltransaktioner«) er de følgende.
18. Lovens § 1 bestemmer, at der skal betales skat til staten på finans- og kapitaltransaktioner ved overdragelse af fast ejendom og værdipapirer, således som loven foreskriver.
19. For så vidt angår skatteobjektet og den skattepligtige person bestemmer § 4, stk. 4, i lov om skat på finans- og kapitaltransaktioner navnlig, at skatten skal betales ved overdragelse af fast ejendom til et åbent selskab, et kommanditselskab, et aktieselskab eller et andet selskab mod aktier eller andele eller en anden form for kapitalinvestering.
20. I henhold til lovens § 15, stk. 1, skal erhververen betale skat ved overdragelse af ejendomsret til værdipapirer. Lovens § 15, stk. 3, præciserer i denne henseende, at bestemmelserne i samme lovs § 4, stk. 4 og 5, vedrørende overdragelse af fast ejendom og andre erhvervelser også finder anvendelse for overdragelse af værdipapirer og andre erhvervelser.
21. Opkrævningen af skat på finans- og kapitaltransaktioner forudsætter, at en af parterne i overdragelsen generelt er skattepligtig i Finland i henhold til indkomstskatteloven (tuloverolaki (1535/1992)) af 30. december 1992. I henhold til denne lovs § 9, stk. 1, nr. 1, er enhver fysisk eller juridisk person, en sammenslutning eller et dødsbo, som i løbet af skatteåret har været bosiddende i Finland, skattepligtig med hensyn til indenlandske og udenlandske indkomster.
22. Hvad angår skatteprocenten og beskatningsgrundlaget bestemmer § 20, stk. 1, i lov om skat på finans- og kapitaltransaktioner, at skatten ved overdragelse af værdipapirer er 1,6% af købsprisen eller værdien af et andet vederlag. Endvidere udregnes en skat på overdragelse eller anden erhvervelse som nævnt i § 4, stk. 4, i medfør af lovens § 20, stk. 2, på grundlag af værdien på overdragelsestidspunktet.
23. Endelig skal det præciseres, at der ikke betales kapitaltilførselsafgift i direktiv 69/335’s forstand i Finland.
II – Faktiske omstændigheder og retsforhandlingerne i tvisten i hovedsagen
24. Således som det fremgår af forelæggelseskendelsen, har Republikken Finland besluttet at spalte energiproduktionsselskabet Fortum-koncernen i to selvstændige enheder, på den ene side køb og forædling af råolie og på den anden side strøm- og gasproduktion. Spaltningen blev gennemført den 1. maj 2004 og førte til, at der af Fortum Oil and Gas Oy blev dannet to nye enheder, der er fuldstændigt ejet af Fortum Oyj, nemlig Fortum Oil Oy og Fortum Heat and Gas Oy. Aktiver og passiver, der ikke hørte til olieaktiviteterne, blev overdraget til Fortum Heat and Gas Oy.
25. Den disposition, der ligger bag tvisten i hovedsagen, bestod i en aktieombytning fra dette sidstnævnte selskab til et andet koncernselskab, nemlig sagsøgeren i hovedsagen, Fortum Project Finance, med henblik på at styrke selskabets egenkapital. Fortum Project Finance Fortum Oyj udstedte som vederlag for indskuddet af aktier fra Fortum Heat and Gas Oy – og efter en forhøjelse af egenkapitalen svarende til de erhvervede aktiers værdi – nye aktier, som blev overdraget til Fortum Oyj.
26. Den af Fortum Project Finance gennem aktieombytning erhvervede kapital blev i Luxembourg beskattet med 1% i kapitaltilførselsafgift.
27. Fortum Project Finance anmodede Uudenmaan verovirasto (Uusimaas skattemyndighed) om at angive, om selskabet ligeledes skulle betale skat på finans- og kapitaltransaktioner i forbindelse med de aktier i Fortum Heat and Gas Oy, som det modtog ved aktieombytning fra Fortum Oyj. Ved afgørelse af 29. oktober 2004 var Uudenmaan verovirasto af den opfattelse, at Fortum Project Finance skulle betale denne skat, og anførte, at skatten skulle betales på grundlag af markedsværdien af de aktier, som selskabet havde modtaget som apportindskud.
28. Fortum Project Finance anlagde sag ved Helsingin hallinto‑oikeus (Helsinkis forvaltningsdomstol) og nedlagde påstand om annullation af forhåndsbeskeden fra Uudenmaan verovirasto og om, at det i form af en ny forhåndsbesked blev erklæret, at selskabet ikke skulle betale skat på finans- og kapitaltransaktioner for aktierne i Fortum Heat and Gas Oy i forbindelse med ombytningen. Selskabet gjorde under sagen bl.a. gældende, at denne skat var i strid med artikel 56, stk. 1, EF og artikel 12, stk. 1, litra c), i direktiv 69/335.
29. Hallinto‑oikeus frifandt skattemyndigheden. Retten fandt nemlig, at skat på finans- og kapitaltransaktioner ikke var i strid med disse bestemmelser, idet den navnlig støttede sig til dom af 11. december 1997, Immobiliare SIF (12), og af 17. december 1998, Codan (13) . Retten fandt endvidere, at der ikke var behov for en præjudiciel forelæggelse om fortolkningen af artikel 12, stk. 1, litra c), i direktiv 69/335, især henset til Domstolens praksis.
30. Fortum Project Finance appellerede derefter hallinto‑oikeus’ dom til Korkein hallinto‑oikeus. Selskabet gjorde atter gældende, at skat på finans- og kapitaltransaktioner, der i Finland opkræves af et selskab, der tilfører kapital, efter selskabets opfattelse er i strid med direktiv 69/335, eftersom det selskab, der erhverver aktier, udsteder egne aktier som vederlag.
III – Den præjudicielle forelæggelse
31. Korkein hallinto ‑oikeus har i forelæggelseskendelsen anført, at den nu skal afgøre, om skat på finans- og kapitaltransaktioner i henhold til den finske lov kan opkræves på de aktier i Fortum Heat and Gas Oy, som Fortum Oyj overdrog som apportindskud til Fortum Project Finance, der som vederlag gav Fortum Oyj sine egne nyudstedte aktier.
32. Da Korkein hallinto-oikeus har fundet, at der er behov for at fortolke fællesskabsretten for at løse tvisten i hovedsagen, har retten besluttet at udsætte sagen og stille Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 56 EF og artikel 12, stk. 1, litra c), i [direktiv 69/335] fortolkes således, at de er til hinder for opkrævning af skat på finans- og kapitaltransaktioner (varainsiirtovero), når værdipapirer på den måde, der er beskrevet i den præjudicielle anmodning, overdrages som apportindskud i et aktieselskab, der som vederlag giver sine egne nyudstedte aktier?«
33. Den finske regering og Det Forenede Kongeriges regering samt Kommissionen har indleveret skriftlige og mundtlige indlæg til Domstolen. Fortum Project Finance har givet udtryk for sit synspunkt under retsmødet, der blev afholdt den 19. april 2007.
IV – Gennemgang
34. Den forelæggende ret har i det væsentlige anmodet Domstolen om at afgøre, om artikel 56, stk. 1, EF og artikel 12, stk. 1, litra c), i direktiv 69/335 skal fortolkes således, at de er til hinder for opkrævning af en skat, såsom den finske skat på finans- og kapitaltransaktioner, når værdipapirer overdrages som apportindskud i et aktieselskab, der som vederlag giver sine egne nyudstedte aktier.
35. Jeg bemærker først, at de ugunstige følger, som anvendelsen på kapital af et skattesystem som det i hovedsagen omtvistede kan medføre, følger af to medlemsstaters samtidige udøvelse af deres beskatningskompetence. For det første anvender Storhertugdømmet Luxembourg i overensstemmelse med det i direktiv 69/335 tilladte kapitaltilførselsafgiften på en disposition bestående i, at et kapitalselskab, der har hjemsted på dettes område, forhøjer sin kapital gennem indskud af enhver art. For det andet skal det overdragende selskab, i det omfang dette indskud udgøres af aktier, der som vederlag overdrages fra et selskab med hjemsted i Finland, for hvilket det overdragende selskab udsteder nye aktier, ligeledes betale den finske skat på finans- og kapitaltransaktioner.
36. Undersøgelsen af en sådan dobbeltbeskatningssituations overensstemmelse med fællesskabsretten skal efter min opfattelse udelukkende foretages i forhold til direktiv 69/335, hvorved opbygningen af og procentsatsen for kapitaltilførselsafgifter blev harmoniseret.
37. Jeg skal dermed nu undersøge, om direktivet, navnlig dets artikel 12, stk. 1, litra c), skal fortolkes således, at det er til hinder for anvendelsen af den finske skat på finans- og kapitaltransaktioner i en situation som den i tvisten i hovedsagen, når værdipapirer overdrages som indskud til et selskab, der som vederlag giver sine egne nyudstedte aktier.
38. Det Forenede Kongeriges regering er af den opfattelse, at den pågældende disposition ikke er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 69/335. Regeringen har i denne henseende bemærket, at en disposition kun kan anses for en kapitaltilførsel i den i dette direktivs artikel 4, stk. 1, omhandlede forstand, hvis de af dispositionen berørte virksomheders økonomiske potentiale forstærkes. Efter regeringens opfattelse er dette ikke tilfældet i denne sag, i det omfang Fortum-koncernens kapital samlet set ikke har ændret sig på grund af moderselskabets overdragelse af aktierne i Fortum Heat and Gas Oy til Fortum Project Finance.
39. Min opfattelse er derimod, at en transaktion som den i hovedsagen omtvistede faktisk er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 69/335. Det skal nemlig bemærkes, at den disposition, der består i et kapitalselskabs forhøjelse af egenkapitalen gennem indskud af enhver art, er pålagt den harmoniserede kapitaltilførselsafgift i overensstemmelse med direktivets artikel 4, stk. 1, litra c). Den foreliggende sag svarer til dette eksempel, i det omfang den pågældende disposition vedrører forhøjelsen af Fortum Project Finances egenkapital gennem indskud af aktier fra Fortum Heat and Gas Oy.
40. Herudover har Domstolen udtalt, at »udvidelsen af kapitalen som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra c), i direktiv 69/335 indebærer en formel udvidelse af selskabskapitalen enten gennem udstedelse af nye selskabsandele eller aktier eller ved en forøgelse af den nominelle værdi af de eksisterende selskabsandele« (14) . Det fremgår imidlertid af sagsakterne, at Fortum Project Finance som vederlag for det modtagne indskud udstedte nye aktier, som blev overdraget til Fortum Oyj.
41. I overensstemmelse med artikel 4, stk. 1, litra c), i direktiv 69/335 er den pågældende disposition i princippet pålagt kapitaltilførselsafgift i Luxembourg.
42. I henhold til dette direktivs artikel 10, litra a) og b), opkræver medlemsstaterne ingen andre skatter eller afgifter af nogen art på sådanne dispositioner. Forstået i lyset af sidste betragtning til direktivet opstiller denne artikel nemlig princippet om forbud mod afgifter med samme kendetegn som afgiften på kapitaltilførsler (15) .
43. I henhold til artikel 12, stk. 1, i direktiv 69/335 er der imidlertid flere undtagelser til princippet om, at der kun kan opkræves kapitaltilførselsafgift, i den forstand, at denne artikel udtrykkeligt tillader medlemsstaterne at opkræve et vist antal skatter og afgifter. Domstolen har i øvrigt flere gange klart anført, at »direktivets artikel 12, stk. 1, opstiller en udtømmende liste over andre skatter eller afgifter end kapitaltilførselsafgiften, der som afvigelse fra direktivets artikel 10 og 11 kan pålægges kapitalselskaber i anledning af de dispositioner, der er nævnt i disse bestemmelser« (16) .
44. Det skal derfor afgøres, om loven om skat på finans- og kapitaltransaktioner, der fastsætter opkrævning af en sådan skat, når værdipapirer overdrages som indskud til et selskab, der som vederlag giver sine egne nyudstedte aktier, under denne synsvinkel er i overensstemmelse med det i artikel 12, stk. 1, i direktiv 69/335 tilladte.
45. Den finske regering og Det Forenede Kongeriges regering er i denne henseende af den opfattelse, at direktivets artikel 12, stk. 1, litra a), tillader medlemsstaterne at opkræve en skat på overdragelse af værdipapirer, som gennemføres som indskud til et kapitalselskab, der som vederlag giver sine egne nyudstedte aktier, uden at direktivets artikel 12, stk. 1, litra c), er til hinder herfor.
46. Ifølge de to regeringer er det kun artikel 12, stk. 1, litra a), i direktiv 69/335, der finder anvendelse på afgifter på aktieoverdragelse. De to regeringer har til støtte for dette synspunkt påberåbt sig Immobiliare SIF-dommen og Codan-dommen. I det omfang de situationer, der ligger bag disse domme, vedrørte indskud, der blev vederlagt med aktier, og Domstolen – trods denne omstændighed – ikke foretog en fortolkning af direktivets artikel 12, stk. 1, litra c), viser disse domme, at denne bestemmelse ikke er relevant i et tilfælde som det i tvisten i hovedsagen, dvs. en situation, hvor et vederlag for et apportindskud består i nyudstedte aktier fra det selskab, der modtager indskuddet. Også direktivets artikel 12, stk. 1, litra c), skal forstås således, at den finder anvendelse på de resterende kategorier af goder, der ikke er omfattet af artikel 12, stk. 1, litra a) eller b), i direktiv 69/335.
47. I modsætning til det af den finske regering og Det Forenede Kongeriges regering forsvarede synspunkt har Kommissionen anvendt en fremgangsmåde, hvorefter direktivets artikel 12, stk. 1, litra a), udgør hovedreglen for beskatning af overdragelse af værdipapirer, mens direktivets artikel 12, stk. 1, litra c), fastsætter en mere detaljeret regel vedrørende beskatning af overdragelse af værdipapirer og andre aktiver til et selskab som apportindskud. Denne sidstnævnte beskatning skal dermed opkræves under tilsvarende omstændigheder som i denne sag. En anden fortolkning vil efter Kommissionens opfattelse gøre artikel 12, stk. 1, litra c), i direktiv 69/336 uvirksom for så vidt angår overdragelse til et selskab af ejendomsret til værdipapirer, selv om denne bestemmelse henviser til overdragelse af »indskud af enhver art«.
48. Undersøgelsen af disse bestemmelser, sammenholdt med direktivets artikel 10, bekræfter denne analyse. Kommissionen er af den opfattelse, at forbuddet i artikel 10, litra a) og b), i direktiv 69/335 ikke kun tilsigter at hindre opkrævningen af andre afgifter af samme art som kapitaltilførselsafgift, men ligeledes mere generelt at hindre, at kapitalindskud beskattes mere end en gang. Fællesskabslovgiver har ved vedtagelsen af dette direktiv ønsket at ophæve skatter med samme virkning som kapitaltilførselsafgift, nemlig de skatter, der skaber en økonomisk byrde for kapitalindskud i et selskab. Endvidere bekræfter det forhold, at direktivets artikel 12, stk. 1, litra c), indeholder et forbud mod beskatning af aktionærers indskud mod vederlag i form af det erhvervende selskabs selskabsandele, at denne bestemmelses formål er at hindre enhver anden beskatning end kapitaltilførselsafgifter. Bestemmelsens mål er derfor at medføre, at en aktionærs indskud af et aktiv i et selskab ikke anses for en reel overdragelse, med andre ord en overdragelse til en tredjemand, men snarere for en omfordeling af kontrollen med et aktiv, der er omfattet af selskabsformuen.
49. Endelig er Kommissionen af den opfattelse, at hvis artikel 12, stk. 1, i direktiv 69/335 skal anses for en reel undtagelse til samme direktivs artikel 10, skal den fortolkes indskrænkende. I tilfælde af tvivl skal forbuddet mod enhver yderligere beskatning have forrang. I modsætning til det af den finske regering og Det Forenede Kongeriges regering anførte kan Immobiliare SIF-dommen og Codan-dommen ikke efter deres art rejse tvivl om Kommissionens analyse, i det omfang Domstolen ikke i disse sager blev opfordret til at behandle forholdet mellem de forskellige litraer i direktivets artikel 12, stk. 1.
50. Fortum Project Finance har under retsmødet anført, at selskabet er enigt i Kommissionens synspunkter i de skriftlige indlæg.
51. Det følger af alle ovenstående bemærkninger, at det væsentligste problem i forbindelse med den præjudicielle forelæggelse er at afgøre, om artikel 12, stk. 1, litra a), i direktiv 69/335 tillader medlemsstaterne at beskatte overdragelse af værdipapirer, herunder i det tilfælde, hvor et selskab, der modtager disse værdier, som vederlag giver sine egne nyudstedte aktier, uden at direktivets artikel 12, stk. 1, litra c), er til hinder herfor. Spørgsmålet vedrører derfor først og fremmest forholdet mellem denne artikels litra a) og c). Min analyse skal dog, for at være fuldstændig, ligeledes tage hensyn til artiklens litra b).
52. Det skal først præciseres, at inden for selskabsretten udgør en disposition som den i hovedsagen omtvistede i princippet et apportindskud. Apportindskud består nemlig af ethvert andet gode end et pengebeløb, der tildeles et selskab, og som kan værdiansættes og overdrages. Der kan være tale om fast ejendom eller løsøre, materielle eller immaterielle goder.
53. Et sådant indskud kan vederlægges på mange måder. Hvis indskuddet udelukkende vederlægges ved tildeling af selskabsrettigheder (selskabsandele eller aktier), er der tale om et indskud, der kan kvalificeres som »rent og simpelt«. Hvis indskuddet derimod vederlægges med fordele af en anden art, der ikke er omfattet af selskabsrisici, kaldes indskuddet »mod vederlag«. I dette sidstnævnte tilfælde kan de fordele, der gives som vederlag, f.eks. bestå i selskabets overtagelse af indskyderens gæld eller endog i selskabets betaling af en udligningssum til indskyderen. Endelig kaldes indskuddet for »blandet«, når den deltager, der indskyder, som vederlag for indskuddet ikke kun modtager selskabsrettigheder, men ligeledes andre værdier, der ikke er underlagt selskabsrisici.
54. Henset til disse definitioner svarer den i hovedsagen omtvistede disposition i princippet til den klassiske betalingsmåde for et indskud gennem tildeling af selskabsrettigheder, altså et rent og simpelt indskud.
55. Hvis jeg dernæst undersøger ordlyden af artikel 12, stk. 1, litra a), b) og c), i direktiv 69/335, kommer følgende sondring til udtryk. Mens litra a) og b) vedrører specifikke kategorier af goder, dels værdipapirer, dels fast ejendom og forretningsvirksomhed, sondrer litra c) på grund af det generelle ved de goder, den finder anvendelse på (»indskud af enhver art«), og på grund af det forhold, at den opstiller en betingelse for at tillade ejerskifteafgifter på goder, der indskydes. Der skal nemlig for overdragelsen af disse goder »ydes andre værdier end selskabsandele«.
56. Kommissionens synspunkt, der ligeledes deles af Fortum Project Finance, består i at give artikel 12, stk. 1, litra c), i direktiv 69/335 forrang, eftersom det er betaling gennem selskabsandele, der anvendes i forbindelse med en kapitaltilførsel. Derimod har den finske regering og Det Forenede Kongeriges regering fremhævet det forhold, at direktivets artikel 12, stk. 1, litra a) og b), omhandler specifikke goder og dermed skal have forrang, når et indskud vedrører sådanne goder.
57. Det synspunkt, som Kommissionen har forsvaret, har den fordel, at det opfylder et af direktivets hovedformål, nemlig at ophæve andre indirekte skatter end kapitaltilførselsafgiften, der rammer finans- og kapitaltransaktioner og således favoriserer disse transaktioners frie bevægelighed. Ud fra dette synspunkt kan enhver disposition, der kan kvalificeres som rent og simpelt indskud, ikke være genstand for nogen anden skat end den harmoniserede kapitaltilførselsafgift.
58. Kommissionen har ved således at læse artikel 12, stk. 1, litra a) og b), i direktiv 69/335 i lyset af litra c) i betydeligt omfang begrænset deres anvendelse med den følge, at disse to litraer kun tillader skat på overdragelse af ejendomsret til værdipapirer, fast ejendom og forretningsvirksomhed i forbindelse med indskud mod vederlag, dvs. dispositioner, der kan ligestilles med almindelige salg.
59. På trods af den interesse, som dette synspunkt har i forhold til formålene med direktiv 69/335, tror jeg imidlertid ikke, at fællesskabslovgiver har ønsket at begrænse undtagelsernes rækkevidde i dette omfang til udelukkende kapitaltilførselsafgift, der er udtrykkeligt tilladt, og dette af følgende grunde.
60. For det første bemærker jeg, at direktivets artikel 12, stk. 1, litra a) og b), hverken direkte eller gennem henvisning til artiklens litra c) nævner den betingelse, at der for overdragelsen af goder skal ydes andre værdier end selskabsandele.
61. For det andet skal det understreges, at hvis litra a) og b) systematisk skal læses i lyset af litra c), har det ikke blot den følge, at der til disse to litraers indhold føjes en betingelse, der ikke udtrykkeligt er indføjet af fællesskabslovgiver, men frem for alt, at alle deres virkninger fjernes.
62. Selv om det nemlig kan anerkendes, at artikel 12, stk. 1, litra c), i direktiv 69/335 vejer tungest i forbindelse med en disposition, der kan ligestilles med et rent og simpelt indskud, og at litra a) og b) nødvendigvis stiltiende indeholder betingelsen om vederlæggelse med andre værdier end selskabsandele, er der hverken logik i ud fra et lovteknisk synspunkt eller interesse i ud fra et retligt synspunkt at bevare to bestemmelser om henholdsvis værdipapirer samt fast ejendom og forretningsvirksomhed.
63. Artikel 12, stk. 1, litra c), i direktiv 69/335, i det omfang den omhandler »indskud af enhver art«, absorberer således helt indholdet af samme artikels litra a) og b), således at disse to litraers eksistens hverken giver mening eller har nogen virkning.
64. Hvis jeg med andre ord godtog den af Kommissionen forsvarede fremgangsmåde, havde det været tilstrækkeligt, at fællesskabslovgiver i dette direktivs artikel 12, stk. 1, blot nævnte litra c), idet den omfatter alle ejerskifteafgifter i tilfælde af overdragelse af værdipapirer eller overdragelse af fast ejendom eller forretningsvirksomhed, og idet den kun tillader opkrævning af sådanne afgifter i tilfælde af et indskud mod vederlag.
65. Dette var imidlertid ikke fællesskabslovgivers valg, idet han ønskede i tre forskellige litraer at sondre mellem ejerskifteafgifter, der er omfattet af undtagelsen fra princippet om, at der kun kan opkræves kapitaltilførselsafgift. Jeg kan derfor ikke tilslutte mig en fortolkning, som, uanset hvor tilfredsstillende den er i forhold til formålene med direktiv 69/335, har den følge, at både ordlyden og opbygningen af direktivets artikel 12, stk. 1, ændres, og at den effektive virkning af samme artikels litra a) og b) ophæves. En sådan fremgangsmåde går imod Domstolens faste praksis, hvorefter der, »såfremt en fællesskabsbestemmelse kan fortolkes på flere måder, hvoraf kun den ene kan sikre bestemmelsens effektive virkning, skal […] gives denne fortolkning prioritet« (17) .
66. Efter min opfattelse er den eneste fortolkning, der er forenelig med opretholdelsen af disse to litraers effektive virkning, dermed den, der består i, at de anses for særbestemmelser i den forstand, at der er tale om bestemmelser, der finder anvendelse på særlige kategorier af goder i forhold til det, som artikel 12, stk. 1, litra c), i direktiv 69/335 bestemmer. Ifølge denne fortolkning kan de »indskud af enhver art«, som denne sidstnævnte bestemmelse omhandler, kun forstås som betegnende goder af en anden art end de goder, der er genstand for direktivets artikel 12, stk. 1, litra a) og b).
67. Jeg bemærker for det tredje, at den fortolkning, som jeg således foreslår Domstolen at anlægge, er i overensstemmelse med Immobiliare SIF-dommen og Codan-dommen. Der skal kortfattet erindres om, hvad Domstolen udtalte i disse to domme.
68. I Codan-dommen udtalte Domstolen, at artikel 12, stk. 1, litra a), i direktiv 69/335 skal fortolkes således, at den tillader en medlemsstat at opkræve en afgift ved overdragelse af aktier, uanset om det selskab, som disse aktier er udstedt af, er optaget til omsætning på en børs, og uanset om aktieoverdragelsen sker over børsen eller direkte mellem overdrageren og erhververen (18) .
69. Det er interessant at anføre, at Domstolen kom til denne fortolkning af direktivets artikel 12, stk. 1, litra a), på grundlag af en faktuel sammenhæng, der ligner den i nærværende sag. Aktieselskabet Codan (herefter »Codan«) indgik nemlig med tre britiske selskaber, der ejede hele egenkapitalen i det danske selskab Fjerde Sø (herefter »Fjerde Sø«), en aftale om erhvervelse af hele dette selskabs kapital. Da aktierne i Fjerde Sø var overført fra de britiske selskaber til Codan, foretog sidstnævnte selskab en kapitalforhøjelse med et beløb svarende til de indskudte aktiers beløb. Alle de aktier, der fulgte af denne forhøjelse, blev derefter overdraget til de britiske selskaber som betaling for Fjerde Søs kapital.
70. I henhold til den danske lov skulle Codan betale en kapitaltilførselsafgift på 1% på grund af den kapitalforhøjelse, selskabet havde foretaget. Endvidere krævede den danske skatteforvaltning ligeledes betaling af en skat på 1% på aktieoverdragelse. Det pågældende rene og simple indskud i den sag var derfor genstand for en dobbeltbeskatning. Domstolen syntes imidlertid ved fortolkningen af artikel 12, stk. 1, litra a), i direktiv 69/335 at have anerkendt, at den danske skat på aktieoverdragelse i en sådan situation og som undtagelse fra direktivets artikel 10 og 11 var i overensstemmelse med det i direktivet tilladte (19) .
71. I øvrigt udtalte Domstolen i Immobiliare SIF-dommen bl.a., at direktivets artikel 12 skal fortolkes således, at en medlemsstat som en undtagelse fra forbuddet i direktivets artikel 10, i forbindelse med en kapitalforhøjelse i et kapitalselskab, der gennemføres som et apportindskud i form af fast ejendom, kan opkræve afgifter såsom en registreringsafgift, en tinglysningsafgift og en matrikelafgift, idet de nævnte afgifter dog ikke må være højere end dem, der i den opkrævende medlemsstat opkræves i forbindelse med lignende dispositioner.
72. Blandt de faktiske omstændigheder i den sag skal jeg anføre, at deltagerne i Società Immobiliare SIF SpA havde foretaget en kapitalforhøjelse i selskabet gennem indskud af fast ejendom, som var blevet vederlagt med nyudstedte aktier. Der var dermed også tale om et rent og simpelt indskud.
73. Med henblik på at give den forelæggende ret et nyttigt svar besluttede Domstolen at undersøge artikel 12 i direktiv 69/335, selv om artiklen ikke var nævnt i de præjudicielle spørgsmål. Domstolen fandt nærmere bestemt, at den relevante bestemmelse i den sag var direktivets artikel 12, stk. 1, litra b). Domstolen præciserede i denne henseende, at »[u]d over kapitaltilførselsafgiften, men i forbindelse med et apportindskud i et kapitalselskab, kan medlemsstaterne efter denne bestemmelse generelt opkræve afgifter, hvor afgiftspligtens indtræden er objektivt forbundet med, at der sker en overdragelse af ejendomsretten til en fast ejendom eller til en samlet forretningsvirksomhed« (20) .
74. Domstolen har imidlertid på intet tidspunkt fundet det nødvendigt at fortolke artikel 12, stk. 1, litra c), i direktiv 69/335, hvilket bekræfter min opfattelse af, at denne bestemmelse hverken har forrang i forhold til artiklens litra a) eller b), af den årsag, at en overdragelse af goder vederlægges med selskabsandele.
75. Det fremgår derfor af disse to domme, at artiklens litra a) og b) bevarer deres effektive virkning, når der er tale om henholdsvis en overdragelse af værdipapirer eller en overdragelse af fast ejendom eller forretningsvirksomhed. Hvis den fortolkning anerkendes, hvorefter samme artikels litra c) finder anvendelse, når den pågældende disposition udgør et rent og simpelt indskud, medfører det, at der rejses tvivl om disse to domme, hvilket ikke forekommer mig ønskværdigt.
76. Jeg skal for det fjerde understrege, at hvis fællesskabslovgiver reelt havde ønsket at give artikel 12, stk. 1, litra c), i direktiv 69/335 forrang i tilfælde af rene og simple indskud, havde han kunnet reagere på Domstolens fortolkning i Immobiliare SIF-dommen og Codan-dommen ved at foretage en revision af denne artikel.
77. Jeg bemærker i denne henseende, at der ikke er sket en sådan revision, og at den i øvrigt heller ikke er påtænkt i direktivforslaget af 2006. Dette forslag, som ganske vist er ældre end Immobiliare SIF-dommen og Codan-dommen, gentager nemlig blot i en ny artikel 6, med undtagelse af visse mindre redaktionelle ændringer, rækkefølgen og formuleringen af de forskellige litraer i artikel 12, stk. 1, i direktiv 69/335.
78. For det femte skal det, hvis jeg kunne beklage, at den fortolkning, som jeg foreslår Domstolen at anlægge, fører til et resultat, der går mod formålet med at ophæve andre kapitaltilførselsafgifter end kapitaltilførselsafgift, fastslås, at muligheden for i visse tilfælde at kumulere to indirekte skatter i forbindelse med en finans- og kapitaltilførselstransaktion følger af, at fællesskabslovgiver har tilladt udtrykkelige undtagelser i artikel 12, stk. 1, i direktiv 69/335.
79. For så vidt angår især skatter på overdragelse af værdipapirer bemærker jeg, at idéen om sameksistens mellem sådanne skatter og kapitaltilførselsafgifter følger udtrykkeligt af direktivforslaget af 1976 (21) .
80. Dette forslags artikel 10, stk. 1, udtrykker nemlig princippet om, at aktietransaktioner ikke skal pålægges nogen beskatning, hvis procentsats udgøres af værdien af den aktie, der er genstand for transaktionen, ud over den harmoniserede skat fastsat i forslaget. Forslagets artikel 10, stk. 2, litra a), bestemmer imidlertid, at medlemsstaterne som en undtagelse fra stk. 1 kan opkræve kapitaltilførselsafgift som defineret i direktiv 69/335.
81. Det skal, hvis man ser artikel 12, stk. 1, litra a), i direktiv 69/335 i forhold til det, der bestemmes i direktivforslaget af 1976, anerkendes, at bestemmelsen afspejler denne sameksistensidé. Den skal således give medlemsstaterne mulighed for ud over kapitaltilførselsafgift at anvende skatter på overdragelse af værdipapirer, som ikke for nærværende har været genstand for fællesskabslovgivers harmonisering. Begrundelsen i direktivforslaget af 1964 bekræfter denne opfattelse, i det omfang det er anført, at dette forslag ikke har indvirkning på indirekte skatter, der rammer transaktioner med værdipapirer (22) .
82. Det skal endelig bemærkes, at selv om det er korrekt, at Domstolen allerede har anført, at undtagelsen i artikel 12, stk. 1, litra a), i direktiv 69/335 som enhver undtagelse skal fortolkes strengt, kan det imidlertid ikke efter min opfattelse have den følge, at denne bestemme fratages enhver effektiv virkning (23) .
V – Forslag til afgørelse
83. På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare det af Korkein hallinto‑oikeus stillede præjudicielle spørgsmål således:
»Artikel 12, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter, som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for opkrævning af en skat, såsom den finske skat på finans- og kapitaltransaktioner, når værdipapirer overdrages som apportindskud i et kapitalselskab, der som vederlag giver sine egne nyudstedte aktier, idet en sådan skat er tilladt i henhold til direktivets artikel 12, stk. 1, litra a).«
(1) .
(2)  –	EFT 1969 II, s. 405. Direktiv som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10.6.1985 (EFT L 156, s. 23, herefter »direktiv 69/335«). Jeg bemærker, at Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber den 4.12.2006 præsenterede et forslag til Rådets direktiv om kapitaltilførselsafgifter (KOM(2006) 760 endelig udg., herefter »direktivforslaget af 2006«) Ifølge begrundelsen for dette forslag udgør det en omarbejdelse af direktiv 69/335. Forslaget har til formål at »forenkle et meget kompliceret stykke fællesskabslovgivning, udfase en kapitaltilførselsafgift, som anses for at være en væsentlig hindring for EU-virksomheders udvikling, og styrke forbuddet mod at indføre eller opkræve andre lignende afgifter«.
(3)  –	KOM(64) 526 endelig udg., herefter »direktivforslaget af 1964«.
(4)  –	Samme sted, s. 2.
(5)  –	EFT C 133, s. 1, herefter »direktivforslaget af 1976«. Dette direktivforslag havde til formål at harmonisere indirekte afgifter på værdipapirtransaktioner. I henhold til forslagets artikel 2, stk. 1, »består en afgiftspligtig transaktion ved anvendelsen af nærværende direktiv i overdragelsen eller erhvervelsen af værdipapirer mod vederlag, når transaktionen indgås i en medlemsstat eller i et tredjeland af en borger i en medlemsstat. Hver overdragelse eller erhvervelse af værdipapirer udgør en særskilt afgiftspligtig transaktion«.
(6)  –	KOM(87) 139 endelig udg.
(7)  –	Anden betragtning til direktiv 69/335.
(8)  –	Femte betragtning.
(9)  –	Sjette betragtning.
(10)  –	Syvende betragtning.
(11)  –	Sidste betragtning.
(12)  –	Sag C‑42/96, Sml. I, s. 7089.
(13)  –	Sag C-236/97, Sml. I, s. 8679.
(14)  –	Dom af 30.3.2006, sag C-46/04, Aro Tubi Trafilerie, Sml. I, s. 3009, præmis 33 og den deri nævnte retspraksis.
(15)  –	Jf. bl.a. dom af 2.12.1997, C-188/95, Fantask m.fl., Sml. I, s. 6783, præmis 21.
(16)  –	Jf. bl.a. dom af 15.6.2006, sag C-264/04, Badischer Winzerkeller, Sml. I, s. 5275, præmis 31 og den deri nævnte retspraksis. Jf. ligeledes i denne retning Immobiliare SIF-dommen (præmis 33) og Codan-dommen (præmis 21 og den deri nævnte retspraksis).
(17)  –	Jf. bl.a. dom af 24.2.2000, sag C-434/97, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 1129, præmis 21. Således som professor Denys Simon har forklaret det: »den såkaldte »effektive« fortolkning består af […] en række forskellige teknikker, der går fra et enkelt argument ab absurdo til et reelt teleologisk ræsonnement.« Ud fra synspunktet om virkningernes styrke kan man dermed »sondre mellem mindst tre niveauer af effektiv fortolkning, der klassificeres ved stigende virkningsgrader«. På det første niveau, som jeg begrænser mig til her, »forekommer princippet om nyttig virkning som en form for ræsonnement ab absurdo: For at gentage denne regels klassiske udtryk, »skal enhver fortolkning, der fører til det absurde, forkastes […] man kan ikke give en akt en mening, der fører til noget absurd« (E. de Vattel, Le droit des gens,
Paris, 1856, L. II, kap. XVII, § 282). Det kræves med andre ord, at akten i det mindste har en virkning«. Jf. D. Simon, L’interprétation judiciaire des traités d’organisations internationales – Morphologie des conventions et fonction juridictionnelle,
Pedone, Paris, 1981, s. 338 og 339.
(18)  –	Jf. ligeledes kendelse af 5.2.2004, sag C-357/02, Sonae Distribuição, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 23, og dom af 7.9.2006, sag C-193/04, Organon Portuguesa, Sml. I, s. 7271, præmis 21.
(19)  –	Præmis 21. Jeg anfører ligeledes, at Domstolen i præmis 22 behandlede »undtagelsen i direktivets artikel 12, stk. 1, litra a)«.
(20)  –	Præmis 35. I forlængelse af dette ræsonnement hviler begrundelsen for artikel 12, stk. 1, i direktiv 69/335 mere generelt på følgende opfattelse: »Anerkendelsen af disse skatter og afgifter, der ligger ud over kapitaltilførselsafgiften, forklares derfor med det forhold, at selv om der ikke er tale om et selskabsindskud, finder disse skatter eller afgifter alligevel anvendelse. Disse skatter eller afgifter rammer ikke indskuddet som sådan, men en bestemt transaktion, der i denne sag kan bestå af et indskud, men som kan findes uafhængigt af ethvert indskud«. Jf. D. Richards artikel, Bilan de 25 ans d’harmonisation des impôts indirects frappant les rassemblements de capitaux, Cahiers de droit européen, nr. 1 og 2, 1996, s. 31-72, s. 69. Artikel 12, stk. 1, i direktiv 69/335 har således til formål at tillade medlemsstaterne at bevare deres beskatningsret i forbindelse med transaktioner, såsom overdragelse af ejendomsret, der kan adskilles fra en indskudstransaktion.
(21)  –	Om denne sameksistensidé, jf. ligeledes punkt 44 i generaladvokat Albers forslag til afgørelse fremsat den 17.9.1998 i Codan-sagen.
(22)  –	Jf. punkt 6 i dette forslag til afgørelse.
(23)  –	Dom af 15.7.2004, sag C-415/02, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 7215, præmis 37.