61991CJ0264_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 15. oktober 1991 har Abertal SAT Limitada og 18 andre spanske sammenslutninger af producenter af noedder og johannesbroed (herefter benaevnt "sagsoegerne") i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation af artikel 1 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2145/91 af 15. juli 1991 om aendring af forordning (EOEF) nr. 790/89 for saa vidt angaar maksimumsbeloebet for stoetten til forbedring af kvaliteten og fremme af afsaetningen af noedder og johannesbroed (EFT L 200, s. 1).
2 Ved Raadets forordning (EOEF) nr. 789/89 af 20. marts 1989 om indfoerelse af saerlige foranstaltninger for noedder og johannesbroed samt om aendring af forordning (EOEF) nr. 1035/72 om den faelles markedsordning for frugt og groentsager (EFT L 85, s. 3) indfoejedes der et afsnit IIA i naevnte forordning nr. 1035/72 af 18. maj 1972 (EFT 1972 II, s. 423), der senere er aendret.
3 Afsnit IIA i ovennaevnte forordning nr. 1035/72 foreskriver visse stoetteforanstaltninger for noedder og johannesbroed, herunder navnlig stoette til gennemfoerelse af planer for forbedring af kvaliteten og fremme af afsaetningen, som er indgivet af producentorganisationerne og godkendt af de nationale myndigheder (artikel 14d i forordning nr. 1035/72).
4 De i denne bestemmelse omhandlede planer tilsigter en forbedring af produktionens kvalitet ved en sortsomstilling og en dyrkningsforbedring paa arealer med ensartet, ikke spredt beplantning, samt i givet fald en forbedring af afsaetningen.
5 Ifoelge artikel 14d i forordning nr. 1035/72 ydes der til gennemfoerelse af de godkendte planer en faellesskabsstoette paa 45%, naar planerne finansieres med 45% af producentorganisationerne og med 10% af medlemsstaten. Der gaelder dog et loft for Faellesskabets stoette og for medlemsstatens bidrag, der begge udbetales over en periode paa ti aar. Maksimumsstoetten nedsaettes gradvis.
6 Maksimumsbeloebet for stoetten til forbedring pr. hektar, der i artikel 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 790/89 af 20. marts 1989 (EFT L 85, s. 6) fastsattes til 300 ECU for de foerste fem aar og til 210 ECU for de foelgende fem aar, blev aendret ved artikel 1 i ovennaevnte forordning nr. 2145/91.
7 I henhold til denne bestemmelse, der er genstanden for denne sag, varierer maksimumsbeloebet pr. hektar i forhold til karakteren af de aktioner, der er gennemfoert til ivaerksaettelse af planen, og er fastsat til:
° 475 ECU om aaret i fem aar for arealer, der ryddes og genplantes og/eller sortsomstilles, idet dette arbejde kun maa vedroere et areal paa hoejst 40% af det samlede areal af den plantage, som er omfattet af planen (med hoejst 20% i de foerste to aar og hoejst 20% i de foelgende tre aar)
° 200 ECU om aaret i de resterende aar af planens gennemfoerelse for arealer, der genplantes eller sortsomstilles
° 200 ECU om aaret til arbejder til gennemfoerelse af andre aktioner, der kan omfatte resten af plantagen.
8 I henhold til artikel 3 i ovennaevnte forordning nr. 2145/91 traadte forordningen i kraft den 23. juli 1991. I henhold til litra a) og b) i denne artikel anvendes de nye maksimumsbeloeb straks for planer, som godkendes efter forordningens ikrafttraeden, mens de foerst anvendes fra den 1. september 1993 for de planer, der var godkendt inden forordningens ikrafttraeden, og ikke gaelder for udgifter til gennemfoerelse af allerede godkendte planer, som producentorganisationerne har indgaaet forpligtelser for, foer forordningen traadte i kraft.
9 I henhold til procesreglementets artikel 91, stk. 1, har Raadet ved saerskilt dokument indgivet til Domstolens Justitskontor den 23. december 1991 fremsat formalitetsindsigelse. I henhold til procesreglementets artikel 91, stk. 3, har Domstolen bestemt, at der skal forhandles mundtligt om denne indsigelse.
10 Ved kendelse af 9. marts 1992 har Domstolens praesident tilladt Kommissionen at intervenere til stoette for Raadets paastande.
11 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, de relevante bestemmelser, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
12 Til stoette for sin formalitetsindsigelse har Raadet, stoettet af Kommissionen, gjort gaeldende, at sagsoegerne hverken er umiddelbart eller individuelt beroert af den anfaegtede forordning.
13 Sagsoegerne har derimod for det foerste anfoert, at den anfaegtede forordning beroerer dem umiddelbart, eftersom de kompetente nationale myndigheder ikke er overladt noget skoen ved anvendelsen af de omtvistede aendringer. For det andet er sagsoegerne, uanset om den anfaegtede forordning har en almengyldig og abstrakt karakter for de producentorganisationer, hvis planer er godkendt efter dens ikrafttraeden, individuelt beroert, idet de inden for en fastsat frist har opfyldt et bestemt formkrav, nemlig indgivelse af godkendte forbedringsplaner, og idet aendringen af maksimumsbeloebet for stoetten til planer, der allerede var godkendt ved den anfaegtede forordnings ikrafttraeden, blev indfoert paa grund af omfanget af den af sagsoegerne soegte stoette, der overskred de anslaaede stoettebeloeb i faellesskabsbudgettet.
14 Vedroerende Raadets formalitetsindsigelse bemaerkes, at i henhold til traktatens artikel 173, stk. 2, kan enhver fysisk eller juridisk person indbringe klage over beslutninger, der retter sig til ham, samt over beslutninger, som skoent de er udfaerdiget i form af en forordning eller en beslutning rettet til en anden person, dog beroerer ham umiddelbart og individuelt.
15 Da naervaerende sag vedroerer annullation af en bestemmelse i en forordning, maa det undersoeges, om sagsoegerne beroeres umiddelbart og individuelt af den anfaegtede retsakt.
16 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegerne er individuelt beroert, bemaerkes, at det af Domstolens faste praksis fremgaar, at muligheden for med stoerre eller mindre bestemthed at angive antallet eller endog identiteten af de retssubjekter, paa hvem en foranstaltning finder anvendelse, paa ingen maade er ensbetydende med, at de skal anses for individuelt beroert, naar det er ubestridt, at foranstaltningen anvendes paa grundlag af objektive faktiske og retlige kriterier, som er fastlagt i den paagaeldende retsakt (jf. bl.a. dom af 16.3.1978, sag 123/77, UNICME mod Raadet, Sml. s. 845, og af 24.2.1987, sag 26/86, Deutz und Geldermann mod Raadet, Sml. s. 941).
17 Det bemaerkes herom, at den anfaegtede bestemmelse i ovennaevnte forordning nr. 2145/91 har til formaal fremover at aendre maksimumsbeloebet for stoetten til alle producentorganisationer til gennemfoerelse af forbedringsplaner i sektoren for noedder og johannesbroed ved en betydelig forhoejelse af stoetten til rydning efterfulgt af nytilplantning og/eller sortsomstilling og en nedsaettelse af maksimumsbeloebet for stoetten til andre foranstaltninger, der kan goeres til genstand for en plan i henhold til artikel 7 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2159/89 af 18. juli 1989 om fastsaettelse af gennemfoerelsesbestemmelser til de saerlige foranstaltninger for noedder og johannesbroed, der er fastsat i afsnit IIA i forordning (EOEF) nr. 1035/72 (EFT L 207, s. 19).
18 Som det fremgaar af foerste betragtning til den omtvistede forordning, er formaalet med stoetteordningen navnlig at tilskynde til rydning efterfulgt af genplantning og/eller sortsomstilling, eftersom denne type aktioner bidrager mest til forbedring af kvaliteten af de paagaeldende produkter. Den stoerste del af stoetten skal derfor omfatte disse aktioner, saa meget des mere som disse ikke alene medfoerer hoeje omkostninger, men ogsaa et midlertidigt tab af indtaegter for de beroerte producenter, mens der skal fastsaettes et lavere beloeb til finansieringen af de oevrige typer aktioner, der omfatter den resterende del af plantagen.
19 Den omtvistede bestemmelse beroerer saaledes paa ingen maade sagsoegerne paa grund af visse, for dem specifikke traek eller faktiske omstaendigheder, som adskiller dem fra alle andre producenter, men er ved sit abstrakte og almengyldige indhold rettet til ikke naermere specificerede grupper af personer og finder anvendelse paa objektivt bestemte situationer.
20 Efter den anfaegtede forordnings formaal er denne ikke saerligt rettet til sagsoegerne; forordningen beroerer kun sagsoegerne i deres objektive egenskab af producentorganisationer i den paagaeldende sektor og beroerer derfor paa samme maade enhver anden erhvervsdrivende, der aktuelt eller potentielt befinder sig i den samme situation.
21 Som generaladvokaten har fremhaevet i punkt 32 i sit forslag til afgoerelse, bestaar den eneste sondring, der foretages i den omhandlede forordning, mellem allerede godkendte planer og planer, der godkendes efter dens ikrafttraeden, i, at der fastsaettes overgangsbestemmelser for producenter med allerede godkendte planer.
22 I henhold til artikel 3 i ovennaevnte forordning nr. 2145/91 anvendes de nye stoettebeloeb nemlig foerst fra den 1. september 1993 for allerede godkendte planer, hvilket vil sige mere end to aar efter forordningens ikrafttraeden, og desuden gaelder de ikke for udgifter, som producentorganisationerne inden forordningens ikrafttraeden har indgaaet forpligtelser for.
23 Endvidere bestemmes det i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3746/91 af 18. december 1991 om fjerde aendring af forordning (EOEF) nr. 2159/89 om fastsaettelse af gennemfoerelsesbestemmelser til de saerlige foranstaltninger for noedder og johannesbroed, der er fastsat i afsnit IIA i Raadets forordning (EOEF) nr. 1035/72 (EFT L 352, s. 53), at producenterne indtil den 31. december 1992 kan anmode om at foretage aendringer i allerede godkendte planer, saaledes at de omfatter rydning efterfulgt af nytilplantning og/eller sortsomstilling, og dermed nyde godt af den forhoejede stoette til denne type aktioner.
24 Disse sondringer er imidlertid objektivt berettiget af noedvendigheden af at gennemfoere den paagaeldende bestemmelses formaal i forhold til bestaaende faktiske omstaendigheder, og de indebaerer derfor ikke, at sagsoegerne som foelge heraf skal betragtes som individuelt beroert af artikel 1 i naevnte forordning nr. 2145/91, der alene er genstanden for dette annullationssoegsmaal.
25 Der foreligger desuden ikke noget konkret element i den omtvistede forordning, hvoraf det kan udledes, at de omhandlede foranstaltninger er vedtaget specielt med henblik paa sagsoegernes planer.
26 Under disse omstaendigheder beroerer den anfaegtede bestemmelse ikke sagsoegerne individuelt efter traktatens artikel 173, stk. 2, og sagen boer derfor afvises.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
27 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Da sagsoegerne har tabt sagen, doemmes de til at betale sagens omkostninger. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 4, litra a), baerer intervenienten, Kommissionen, sine egne omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Sagen afvises.
2) Sagsoegerne betaler sagens omkostninger.
3) Intervenienten, Kommissionen, betaler sine egne omkostninger.