62024CJ0643
DOMSTOLENS DOM (Ottende Afdeling)
27. november 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde på det civilretlige område – ret til forsvar – forordning nr. 805/2004 – europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav – artikel 20 – fuldbyrdelsesprocedure – kompetence for retterne i fuldbyrdelsesstaten – artikel 21 og 23 – grunde til at afslå, udsætte eller begrænse fuldbyrdelsen – forordning nr. 1393/2007 – forkyndelse af retslige og udenretslige dokumenter – artikel 8 – nægtelse af at modtage dokumentet – manglende oversættelse enten til et sprog, som adressaten forstår, eller til fuldbyrdelsesstatens officielle sprog eller i givet fald til et af de officielle sprog på det sted, hvor forkyndelsen skal finde sted – manglende brug af formularen i bilag II til forordning nr. 1393/2007 – konsekvenser – vurdering foretaget af retterne i domsstaten«
I sag C-643/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Supremo Tribunal de Justiça (øverste domstol, Portugal) ved afgørelse af 4. september 2024, indgået til Domstolen den 30. september 2024, i sagen
Manuel Costa Filhos, Lda.
mod
OÜ Wine Port of Paldiski,
har
DOMSTOLEN (Ottende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, O. Spineanu-Matei (refererende dommer), og dommerne S. Rodin og N. Fenger,
generaladvokat: J. Richard de la Tour,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
OÜ Wine Port of Paldiski ved advogados M.A. Brogueira og P. Moreira,
–
den portugisiske regering ved P. Barros da Costa, S. Duarte Afonso og M.-J. Ramos, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved S. Noë og B. Rechena, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 20, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 805/2004 af 21. april 2004 om indførelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav (EUT 2004, L 143, s. 15) og artikel 8, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1393/2007 af 13. november 2007 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager (forkyndelse af dokumenter) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000 (EUT 2007, L 324, s. 79), som ændret ved Rådets forordning nr. 517/2013 af 13. maj 2013 (EUT 2013, L 158, s. 1) (herefter »forordning nr. 1393/2007«).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem på den ene side selskabet Manuel Costa & Filhos, Lda (herefter »Manuel Costa«), der har hjemsted i Vizela (Portugal), og på den anden side selskabet OÜ Wine Port of Paldiski (herefter »Wine Port«), der har hjemsted i Tallin (Estland), vedrørende fuldbyrdelsen i Portugal af en retsafgørelse, der er truffet og attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument i Estland.
Retsforskrifter
EU-retten
Forordning nr. 805/2004
3
Følgende fremgår af 8., 10.-12., 14., 18. og 21. betragtning til forordning nr. 805/2004:
»(8)
I konklusionerne fra Tammerfors gav Det Europæiske Råd udtryk for, at det bør gøres hurtigere og enklere at få en retsafgørelse fuldbyrdet i en anden medlemsstat end den, hvor retsafgørelsen er truffet, ved at fjerne enhver mellemliggende foranstaltning forud for fuldbyrdelsen i fuldbyrdelsesstaten. En retsafgørelse, der af den behandlende ret er blevet attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, bør i fuldbyrdelsessammenhæng behandles, som om den var truffet i fuldbyrdelsesstaten. [...]
[...]
(10)
Når der i en medlemsstat er truffet en retsafgørelse om et ubestridt krav, uden at debitor har deltaget i retsmøderne, er afskaffelsen af enhver form for kontrol i fuldbyrdelsesstaten uløseligt knyttet sammen med og betinget af, at der er tilstrækkelige garantier for, at debitor har kunnet varetage sine interesser.
(11)
Denne forordning tilsigter at fremme de grundlæggende rettigheder og tager navnlig hensyn til de principper, der er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder [(herefter »chartret«)]. Den tilsigter især at sikre fuld overholdelse af retten til en retfærdig rettergang som anerkendt i chartrets artikel 47.
(12)
Der bør fastsættes mindstestandarder for den retssag, der fører frem til retsafgørelsen, så det sikres, at debitor – i så god tid og på en sådan måde, at han kan varetage sine interesser under sagen – underrettes om retssagen mod ham, om betingelserne for hans aktive deltagelse heri for at bestride kravet og om konsekvenserne af hans manglende deltagelse.
[...]
(14)
Alle de forkyndelsesmåder, der er anført i artikel 13 og 14, er karakteriseret ved enten (artikel 13) fuld sikkerhed eller (artikel 14) en meget høj grad af sandsynlighed for, at det forkyndte dokument er nået frem til modtageren. I sidstnævnte tilfælde bør en retsafgørelse kun attesteres som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, hvis der i domsstaten findes en relevant mekanisme, der gør det muligt for debitor at anmode om fuld prøvelse af retsafgørelsen på de i artikel 19 fastsatte betingelser i de særlige tilfælde, hvor dokumentet, på trods af at artikel 14 er overholdt, ikke er nået frem til modtageren.
[...]
(18)
På grund af medlemsstaternes gensidige tillid til hinandens retspleje kan det overlades til retten i en medlemsstat at vurdere, om alle betingelser for attestering som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument er opfyldt, således at en retsafgørelse kan fuldbyrdes i alle de andre medlemsstater, uden at der i fuldbyrdelsesstaten skal foretages en retslig prøvelse af, om de processuelle mindstestandarder er behørigt overholdt.
[...]
(21)
Når et dokument skal fremsendes fra en medlemsstat til en anden med henblik på forkyndelse, bør denne forordning, særlig de heri fastlagte regler om forkyndelse, finde anvendelse sammen med Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000 af 29. maj 2000 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager [(EFT 2000, L 160, s. 37)], særlig artikel 14 i nævnte forordning sammenholdt med medlemsstaternes meddelelser i henhold til dennes artikel 23.«
4
Denne forordnings artikel 1 med overskriften »Formål« har følgende ordlyd:
»Denne forordning har til formål at indføre et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav for gennem fastsættelse af mindstestandarder at tillade fri bevægelighed for retsafgørelser, retsforlig og officielt bekræftede dokumenter overalt i medlemsstaterne uden nogen mellemliggende procedure i fuldbyrdelsesstaten forud for anerkendelsen og fuldbyrdelsen.«
5
Den nævnte forordnings artikel 5 med overskriften »Afskaffelse af eksekvaturproceduren« er sålydende:
»En retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument i domsstaten, anerkendes og fuldbyrdes i de øvrige medlemsstater, uden at der kræves en afgørelse om eksigibilitet, og uden at der kan gøres indsigelse mod anerkendelsen.«
6
Samme forordnings artikel 10 med overskriften »Berigtigelse eller tilbagekaldelse af attesten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument« fastsætter følgende i stk. 1 og 2:
»1.   Attesten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument skal efter anmodning indgivet til den behandlende ret
a)
berigtiges, hvis der som følge af en materiel fejl er uoverensstemmelse mellem retsafgørelsen og attesten
b)
tilbagekaldes, hvis den tydeligvis er blevet udstedt med urette i henhold til de betingelser, der er fastsat i denne forordning.
2.   Enhver berigtigelse eller tilbagekaldelse af attesten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument sker efter domsstatens lovgivning.«
7
Artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 805/2004 med overskriften »Forkyndelse med bevis for modtagelse fra debitors side«, der er indeholdt i denne forordnings kapitel III med overskriften »Mindstestandarder for retssager om ubestridte krav«, har følgende ordlyd:
»Det indledende processkrift eller et tilsvarende dokument kan være blevet forkyndt for debitor på en af følgende måder:
a)
personlig forkyndelse bekræftet ved et dateret modtagelsesbevis, som debitor har underskrevet
b)
personlig forkyndelse bekræftet ved et dokument underskrevet af den kompetente stævningsmand, der ud over at fastslå, at debitor har modtaget dokumentet eller har nægtet at modtage det uden lovlig grund, angiver forkyndelsesdatoen
c)
postforkyndelse bekræftet ved et dateret modtagelsesbevis, som debitor har underskrevet og returneret, eller
d)
forkyndelse ved elektroniske midler som f.eks. fax eller e-post bekræftet ved et dateret modtagelsesbevis, som debitor har underskrevet og returneret.«
8
Denne forordnings artikel 14 med overskriften »Forkyndelse uden bevis for modtagelse fra debitors side« bestemmer:
»1.   Det indledende processkrift eller et tilsvarende dokument og en indkaldelse til et retsmøde kan også være blevet forkyndt for debitor på en af følgende måder:
a)
personlig forkyndelse på debitors personlige adresse for personer, der har adresse på samme bopæl som debitor, eller som af debitor er ansat til at arbejde dér
b)
personlig forkyndelse på debitors erhvervsmæssige hjemsted, hvis debitor er en selvstændig erhvervsdrivende eller en juridisk person, for personer, der er ansat af debitor
c)
deponering af dokumentet i debitors postkasse
d)
deponering af dokumentet på et postkontor eller hos kompetente offentlige myndigheder og skriftlig meddelelse om denne deponering i debitors postkasse, forudsat at den skriftlige meddelelse tydeligt angiver, at det drejer sig om et retsdokument, eller at meddelelsen har retsvirkning som forkyndelse og medfører, at tidsfrister begynder at løbe
e)
postforkyndelse uden den i stk. 3 omhandlede form for bekræftelse, hvis debitor har adresse i domsstaten, eller
f)
elektroniske midler bekræftet ved en automatisk kvittering for levering, forudsat at debitor på forhånd udtrykkeligt har accepteret denne forkyndelsesmåde.
2.   Ved anvendelsen af denne forordning kan der ikke foretages forkyndelse efter stk. 1, hvis debitors adresse ikke med sikkerhed er kendt.
3.   Forkyndelse i henhold til stk. 1, litra a)-d), bekræftes ved:
a)
et dokument underskrevet af den kompetente stævningsmand, hvoraf det fremgår
i)
på hvilken måde forkyndelsen er foretaget
ii)
på hvilket tidspunkt forkyndelsen har fundet sted, og
iii)
i givet fald for hvilken anden person end debitor dokumentet er blevet forkyndt, idet personens navn og forbindelse til debitor angives
eller
b)
et modtagelsesbevis fra den person, for hvem dokumentet er blevet forkyndt, ved anvendelse af stk. 1, litra a) og b).«
9
Følgende fremgår af den nævnte forordnings artikel 18 med overskriften »Afhjælpning af manglende opfyldelse af mindstestandarderne«, som er indeholdt i dette kapitel III:
»1.   Opfyldte retssagen i domsstaten ikke de processuelle betingelser, der er fastsat i artikel 13-17, afhjælpes denne mangel, og den trufne retsafgørelse kan attesteres som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, hvis:
a)
retsafgørelsen er blevet forkyndt for debitor i overensstemmelse med artikel 13 eller 14
b)
debitor har haft mulighed for at anfægte retsafgørelsen og opnå fuld prøvelse heraf, og debitor behørigt i eller sammen med retsafgørelsen er blevet underrettet om de processuelle betingelser, der gælder for en sådan anfægtelse, herunder navn og adresse på den instans, til hvilken anfægtelsen skal indgives, og i givet fald tidsfristen, og
c)
debitor har undladt at anfægte retsafgørelsen ved de relevante processuelle handlinger.
2.   Opfyldte retssagen i domsstaten ikke de processuelle betingelser, der er fastsat i artikel 13 eller 14, afhjælpes denne mangel, hvis debitors adfærd under retssagen har godtgjort, at debitor personligt har modtaget det dokument, der skulle forkyndes, i så god tid, at han har kunnet varetage sine interesser under sagen.«
10
Samme forordnings artikel 20 med overskriften »Fuldbyrdelsesprocedure« bestemmer i stk. 1:
»Med forbehold af bestemmelserne i dette kapitel afgøres fuldbyrdelsesproceduren efter fuldbyrdelsesstatens lovgivning.
En retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, fuldbyrdes på samme vilkår som en retsafgørelse truffet i fuldbyrdelsesstaten.«
11
Artikel 21 i forordning nr. 805/2004 med overskriften »Afslag på fuldbyrdelse« fastsætter:
»1.   Fuldbyrdelse afslås på debitors anmodning af den kompetente ret i fuldbyrdelsesstaten, hvis den retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, er uforenelig med en tidligere retsafgørelse truffet i en medlemsstat eller i et tredjeland, forudsat:
a)
at den tidligere retsafgørelse havde samme genstand, hvilede på samme grundlag og var mellem samme parter
b)
at den tidligere retsafgørelse blev truffet i fuldbyrdelsesstaten eller opfylder de nødvendige betingelser for anerkendelse i fuldbyrdelsesstaten, og
c)
at uforeneligheden ikke blev og ikke kunne være blevet gjort gældende som indsigelse under retssagen i domsstaten.
2.   Retsafgørelsen eller attesteringen heraf som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument kan under ingen omstændigheder efterprøves i fuldbyrdelsesstaten med hensyn til sagens realitet.«
12
Forordningens artikel 23 med overskriften »Udsættelse eller begrænsning af fuldbyrdelsen« har følgende ordlyd:
»Hvis debitor
–
har anfægtet en retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, herunder også indgivet anmodning om prøvelse som omhandlet i artikel 19, eller
–
har anmodet om en berigtigelse eller tilbagekaldelse af attesten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument efter artikel 10
kan den kompetente ret eller myndighed i fuldbyrdelsesstaten på debitors anmodning:
a)
begrænse fuldbyrdelsesproceduren til sikrende retsmidler
b)
gøre fuldbyrdelsen betinget af, at der stilles en sikkerhed, som fastsættes af retten, eller
c)
under særlige omstændigheder udsætte fuldbyrdelsesproceduren.«
13
Den nævnte forordnings artikel 28 med overskriften »Forholdet til forordning (EF) nr. 1348/2000« bestemmer:
»Denne forordning berører ikke anvendelsen af forordning (EF) nr. 1348/2000.«
Forordning nr. 1393/2007
14
Forordning nr. 1393/2007 blev ophævet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1784 af 25. november 2020 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civil- og handelsretlige sager (forkyndelse af dokumenter) (EUT 2020, L 405, s. 40), der finder anvendelse fra den 1. juli 2022. Henset til tidspunktet for de faktiske omstændigheder i tvisten i hovedsagen skal anmodningen om præjudiciel afgørelse imidlertid behandles på grundlag af forordning nr. 1393/2007.
15
Artikel 8 i forordning nr. 1393/2007 med overskriften »Mulighed for at nægte at modtage dokumentet« fastsatte i stk. 1:
»Den modtagende instans underretter under anvendelse af formularen i bilag II adressaten om, at han kan nægte at modtage det dokument, der skal forkyndes, i forbindelse med forkyndelsen eller ved at returnere dokumentet til den modtagende instans senest en uge efter, hvis det ikke er affattet på eller ledsaget af en oversættelse til et af følgende sprog:
a)
et sprog, som adressaten forstår, eller
b)
modtagerstatens officielle sprog eller, hvis der er flere officielle sprog i den pågældende medlemsstat, det officielle sprog eller et af de officielle sprog på det sted, hvor forkyndelsen skal finde sted.«
16
Formularen med overskriften »Underretning af adressaten om dennes ret til at nægte at modtage« i bilag II til denne forordning indeholdt bl.a. følgende angivelse til adressaten:
»De kan nægte at modtage dokumentet, hvis det ikke er affattet på eller ledsaget af en oversættelse til enten et sprog, som De forstår, eller det officielle sprog eller et af de officielle sprog på forkyndelsesstedet.
Hvis De ønsker at gøre brug af denne ret, skal De nægte at modtage dokumentet ved forkyndelsen direkte over for den person, der forkynder det, eller returnere det til nedenstående adresse senest en uge efter forkyndelsen med angivelse af, at De nægter at modtage det.«
Portugisisk ret
17
Artikel 191, stk. 1, i Código de Processo Civil (den civile retsplejelov) (herefter »den civile retsplejelov«) bestemmer:
»Med forbehold af artikel 188 er forkyndelsen ugyldig, når de i loven fastsatte formelle betingelser ikke er opfyldt.«
18
I forbindelse med fuldbyrdelsesproceduren bestemmer den civile retsplejelovs artikel 696:
»En retskraftig afgørelse kan kun appelleres, hvis:
[...]
e)
det, når sagen er ført som en udeblivelsessag som følge af den sagsøgtes manglende deltagelse, godtgøres, at:
i)
sagsøgte ikke modtog en forkyndelse, eller den forkyndelse, der har fundet sted, er ugyldig
ii)
sagsøgte ikke havde kendskab til forkyndelsen af grunde, der ikke kan tilskrives vedkommende selv
iii)
sagsøgte ikke kunne gøre skriftlig indsigelse som følge af force majeure.
[...]«
19
Følgende fremgår af den civile retsplejelovs artikel 729:
»Hvis fuldbyrdelsen er støttet på en dom, kan indsigelsen kun baseres på en af følgende grunde:
[...]
d)
Det forhold, at den sagsøgte ikke har deltaget i sagen vedrørende realiteten i et af de tilfælde, der er anført i denne lovs artikel 696, litra e).
[...]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
20
Wine Port indledte en tvangsfuldbyrdelsesprocedure i Portugal mod Manuel Costa på grundlag af en afgørelse truffet den 12. april 2022 af Harju Maakohtu Tallinna kohtumaja (retten i første instans i Harju, tingstedet i Tallin, Estland), attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument i henhold til forordning nr. 805/2004, hvorved Manuel Costa blev pålagt at betale Wine Port en erstatning på 38732,84 EUR samt sagsomkostninger på 2418,97 EUR med tillæg af morarenter.
21
Manuel Costa gjorde indsigelse mod denne fuldbyrdelse med den begrundelse, at selskabet aldrig havde modtaget en forkyndelse i forbindelse med den sag, hvor denne afgørelse blev truffet, og at selskabet først fik kendskab til den nævnte afgørelse på tidspunktet for fuldbyrdelsen heraf, således at det ikke havde været i stand til at appellere afgørelsen.
22
Wine Port bestred dette udsagn, idet selskabet gjorde gældende, at det indledende processkrift og listen over sagsomkostninger blev forskriftsmæssigt forkyndt for Manuel Costa på selskabets hjemsted, og at selskabets retlige repræsentant hver gang underskrev og daterede de dertilhørende modtagelsesbeviser, uden at dette selskab havde bestridt eksistensen af, gyldigheden af eller forfaldstidspunktet for den fordring, der krævedes indfriet.
23
Efter forkyndelsen af det indledende processkrift opfordrede den estiske ret navnlig Manuel Costa til at fremsætte eventuelle indsigelser inden for en frist på 28 dage fra bekræftelsen af modtagelsen af dette processkrift, der var dateret den 21. januar 2022 og underskrevet af selskabets retlige repræsentant.
24
Den 24. marts 2022 forkyndte denne ret ligeledes en liste over sagsomkostningerne til Manuel Costa, idet den anførte, at Manuel Costa havde en frist på fem dage til at fremsætte sine bemærkninger eller indgive en klage. Denne forkyndelse blev ligeledes modtaget på selskabets hjemsted, uden at det tog stilling hertil.
25
Den 22. juni 2022 fik selskabet ved anbefalet brev meddelelse om, at afgørelsen af 12. april 2022 havde fået retskraft.
26
Alle de således forkyndte dokumenter var affattet på estisk og var ikke ledsaget af formularen i bilag II til forordning nr. 1393/2007.
27
I forbindelse med tvangsfuldbyrdelsesproceduren tog den portugisiske ret i første instans Manuel Costas indsigelse til følge og anordnede udsættelse af fuldbyrdelsen, idet den fandt, at den forkyndelse, der var rettet til dette selskab med henblik på hovedsagen i Estland, var ugyldig som omhandlet i den civile retsplejelovs artikel 191, stk. 1. Den fandt, at denne forkyndelse ikke overholdt kravene i artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1393/2007, for så vidt som de dokumenter, der blev forkyndt for det nævnte selskab, hverken var affattet på portugisisk eller ledsaget af formularen i bilag II til denne forordning, som ville gøre det muligt for selskabet at blive underrettet om dets ret til at nægte at modtage de nævnte dokumenter.
28
Wine Port iværksatte appel til prøvelse af dommen afsagt i første instans ved Tribunal da Relação do Porto (appeldomstolen i Porto, Portugal), som ved dom af 11. april 2024 gav Wine Port medhold og bestemte, at fuldbyrdelsesproceduren skulle fortsættes. I denne henseende fandt denne ret, at det fremgår af Domstolens praksis, navnlig af dom af 16. september 2015, Alpha Bank Cyprus (C-519/13, EU:C:2015:603), og af 2. marts 2017, Henderson (C-354/15, EU:C:2017:157), samt af kendelse af 5. maj 2022, ING Luxembourg (C-346/21, EU:C:2022:368), at den omstændighed, at formularen i bilag II til forordning nr. 1393/2007 ikke blev fremsendt i forbindelse med forkyndelsen ved anbefalet brev med modtagelsesbevis, ikke medfører, at denne forkyndelse er ugyldig.
29
Manuel Costa har iværksat revisionsanke ved Supremo Tribunal de Justiça (øverste domstol, Portugal), som er den forelæggende ret, til prøvelse af appeldommen.
30
Den forelæggende ret har præciseret, at det følger af den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 28, at undladelsen af at anvende formularen i bilag II til forordning nr. 1393/2007 ikke kan medføre, at forkyndelsen er ugyldig, men alene medfører en forpligtelse til berigtigelse. Den forelæggende ret har imidlertid anført, at i de sager, der gav anledning til denne retspraksis, blev det under hovedsagen konstateret, at formularen manglede, på et trin, hvor det stadig var muligt at berigtige denne mangel ved at meddele den berørte den nævnte formular. I det foreliggende tilfælde er det derimod blevet gjort gældende, at formularen mangler, efter at sagen vedrørende realiteten er afsluttet, således at det ikke længere er muligt at foretage en berigtigelse.
31
Den forelæggende ret ønsker derfor oplyst, om artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1393/2007 i et sådant tilfælde, henset til de tvingende hensyn, der følger af overholdelsen af retten til forsvar som fastsat i chartrets artikel 47, stk. 2, og i artikel 6, stk. 1, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, er til hinder for, at det fastslås, at forkyndelsen ved anbefalet brev med modtagelsesbevis er ugyldig med den begrundelse, at forkyndelsen ikke var ledsaget af formularen i bilag II til denne forordning.
32
Den forelæggende ret er ligeledes i tvivl om fortolkningen af artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 805/2004, idet den i denne henseende har anført, at det fremgår af denne bestemmelse, at en retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, fuldbyrdes på samme vilkår som en retsafgørelse truffet i fuldbyrdelsesstaten.
33
Den forelæggende ret har præciseret, at denne bestemmelse i national retspraksis er blevet fortolket således, at rekvisitus inden for rammerne af en fuldbyrdelse på grundlag af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, kan gøre indsigelse heroverfor med henvisning til de samme grunde, som den pågældende ville kunne påberåbe sig over for en fuldbyrdelse, der er baseret på en retsafgørelse truffet i fuldbyrdelsesstaten. Den civile retsplejelovs artikel 729, litra d), sammenholdt med denne lovs artikel 696, litra e), gør det således muligt for rekvisitus at gøre indsigelse mod fuldbyrdelsen med henvisning til, at vedkommende ikke har deltaget i sagen vedrørende realiteten, og at forkyndelsen ved anbefalet brev med modtagelsesbevis er ugyldig, eftersom den ikke var ledsaget af formularen i bilag II til forordning nr. 1393/2007.
34
Den forelæggende ret er ikke desto mindre i tvivl om, hvorvidt en sådan fortolkning er forenelig med det formål, der er omhandlet i artikel 1 i forordning nr. 805/2004, og med de mindstestandarder til forkyndelse, der er fastsat i denne forordnings artikel 13 og 14, sammenholdt med 14. betragtning hertil, som skal være opfyldt i den sag, hvorunder den retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, er blevet truffet.
35
Under disse omstændigheder har Supremo Tribunal de Justiça (øverste domstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Er artikel 8, stk. 1, i [forordning nr. 1393/2007] i et tilfælde, hvor det i processuel henseende ikke er muligt at afhjælpe undladelsen af at fremsende standardformularen i bilag II til denne forordning, eftersom sagen vedrørende [realiteten] allerede har givet anledning til en endelig fældende dom, under hensyntagen til retten til et forsvar for adressaten for dette dokument i overensstemmelse med kravene til en retfærdig rettergang som fastsat i [chartrets] artikel 47, [stk. 2], […] og artikel 6, stk. 1, i den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, til hinder for en national ordning, hvorefter en forkyndelse ved anbefalet brev med modtagelsesbevis er ugyldig, når den ikke er ledsaget af standardformularen i bilag II til denne forordning?
2)
Skal artikel 20, stk. 1, i [forordning nr. 805/2004], hvorefter »[e]n retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, fuldbyrdes på samme vilkår som en retsafgørelse truffet i fuldbyrdelsesstaten«, fortolkes således, at rekvisitus kan gøre indsigelse mod en fuldbyrdelse på grundlag af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument med henvisning til de samme grunde, som vedkommende ville kunne påberåbe sig i forbindelse med en fuldbyrdelse på grundlag af en afgørelse truffet i fuldbyrdelsesstaten, navnlig ved at gøre gældende, at vedkommende ikke deltog i sagen vedrørende [realiteten], og at den forkyndelse, som blev fremsendt til vedkommende ved anbefalet brev med modtagelsesbevis, var ugyldig, eftersom den ikke var ledsaget af standardformularen i bilag II til forordning nr. 1393/2007?
3)
Er forordning nr. 805/2004, henset til de formål, der lå til grund for indførelsen af det europæiske tvangsfuldbyrdelsesdokument (artikel 1 i forordning nr. 805/2004), og de mindstekrav til forkyndelsen, som en sag, hvor der er truffet en afgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, skal opfylde (denne forordnings artikel 13 og 14), og som ifølge 14. betragtning til forordningen er karakteriseret ved enten (artikel 13) fuld sikkerhed eller (artikel 14) en meget høj grad af sandsynlighed for, at det forkyndte dokument er nået frem til modtageren, til hinder for en national lovgivning såsom artikel 729, litra d), sammenholdt med artikel 696[, litra e), nr. i),] i [den civile retsplejelov], hvorefter rekvisitus kan gøre indsigelse mod fuldbyrdelsen med henvisning til, at vedkommende ikke deltog i sagen vedrørende [realiteten], og at den forkyndelse, som blev fremsendt til vedkommende ved anbefalet brev med modtagelsesbevis, var ugyldig, eftersom den ikke var ledsaget af standardformularen i bilag II til forordning nr. 1393/2007?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det andet og det tredje spørgsmål
36
Med det andet og det tredje spørgsmål, som skal behandles samlet og først, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 805/2004 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en lovgivning i fuldbyrdelsesstaten, hvorefter rekvisitus inden for rammerne af fuldbyrdelsen af en retsafgørelse, der er truffet og attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument i domsstaten, kan gøre indsigelse mod denne fuldbyrdelse med den begrundelse, at under den sag, der førte til vedtagelsen af denne afgørelse, blev det indledende processkrift forkyndt for den pågældende ved anbefalet brev med modtagelsesbevis, uden at det var affattet på eller ledsaget af en oversættelse til enten et sprog, som rekvisitus forstår, eller til fuldbyrdelsesstatens officielle sprog eller i givet fald til et af de officielle sprog på det sted, hvor forkyndelsen skulle finde sted, og uden at det var ledsaget af formularen i bilag II til forordning nr. 1393/2007, som gør det muligt at oplyse rekvisitus om den ret, som vedkommende har til at nægte at modtage det dokument, der skal forkyndes.
37
Det bemærkes, at med hensyn til fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse skal der i henhold til fast retspraksis ikke blot tages hensyn til dennes ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af (dom af 17.11.1983, Merck_292/82, EU:C:1983:335, præmis 12, og af 7.7.2022, LKW WALTER, C-7/21, EU:C:2022:527, præmis 33 og den deri nævnte retspraksis).
38
For det første fastsætter denne bestemmelse, således som det fremgår af ordlyden af artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 805/2004, at med forbehold af bestemmelserne i denne forordnings kapitel IV, som omfatter forordningens artikel 21 og 23, der fastsætter grundene til at afslå, udsætte eller begrænse fuldbyrdelsen af en retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, fuldbyrdes en sådan retsafgørelse på samme vilkår som en retsafgørelse truffet i fuldbyrdelsesstaten.
39
Det fremgår af ordlyden af disse bestemmelser, at fuldbyrdelsesproceduren afgøres efter fuldbyrdelsesstatens lovgivning, og at retterne i denne medlemsstat kan afslå, udsætte eller begrænse fuldbyrdelsen af en retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, af de grunde, der er fastsat i denne forordning.
40
For det andet bemærkes, at i denne forordnings opbygning foretages en klar kompetencefordeling mellem på den ene side retterne og myndighederne i domsstaten og på den anden side retterne og myndighederne i fuldbyrdelsesstaten, der ledsages af krav, der skal overholdes såvel i forbindelse med den procedure, der fører til vedtagelsen af en retsafgørelse om et ubestridt krav, som i forbindelse med fuldbyrdelsen af denne retsafgørelse. Denne kompetencefordeling følger af den omstændighed, at fordringen og det europæiske tvangsfuldbyrdelsesdokument, som fastslår fordringen, er fastlagt på grundlag af domsstatens lovgivning, mens fuldbyrdelsesproceduren i overensstemmelse med denne bestemmelse reguleres af fuldbyrdelsesstatens lovgivning (jf. i denne retning dom af 16.2.2023, Lufthansa Technik AERO Alzey, C-393/21, EU:C:2023:104, præmis 38).
41
I domsstaten er attesteringen af en retsafgørelse om et ubestridt krav som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument således underlagt de mindstestandarder, der er fastsat i kapitel III i forordning nr. 805/2004. I denne henseende kan den manglende overholdelse af disse standarder i henhold til denne forordnings artikel 18 kun afhjælpes ved denne stats retter eller myndigheder (dom af 16.2.2023, Lufthansa Technik AERO Alzey, C-393/21, EU:C:2023:104, præmis 39).
42
Disse mindstestandarder er udtryk for EU-lovgivers ønske om at drage omsorg for, at de procedurer, der fører til vedtagelsen af en afgørelse om et ubestridt krav, yder tilstrækkelige garantier for at sikre respekten af retten til forsvar i domsstaten, henset til princippet om, at der ikke foretages en kontrol heraf i fuldbyrdelsesstaten (dom af 28.2.2018, Collect Inkasso m.fl., C-289/17, EU:C:2018:133, præmis 36), og tager sigte på, således som det fremgår af 12. betragtning til nævnte forordning, at debitor i så god tid og på en sådan måde, at denne kan varetage sine interesser under sagen, underrettes om retssagen mod den pågældende, om betingelserne for vedkommendes aktive deltagelse heri for at bestride kravet og om konsekvenserne af den pågældendes manglende deltagelse.
43
Med henblik på denne underretning følger det af artikel 28 i forordning nr. 805/2004, sammenholdt med 21. betragtning hertil, at når et dokument skal fremsendes fra en medlemsstat til en anden, berører denne forordning ikke anvendelsen af forordning nr. 1348/2000, der gik forud for forordning nr. 1393/2007. Forkyndelsen af dette dokument skal således overholde de betingelser, der er fastsat i sidstnævnte forordnings artikel 8, stk. 1, og skal følgelig ledsages af formularen i bilag II til forordning nr. 1393/2007 med henblik på at underrette adressaten om dennes ret til at nægte at modtage det dokument, der skal forkyndes, hvis det ikke er affattet på eller ledsaget af en oversættelse til et sprog, som adressaten forstår, eller til modtagerstatens officielle sprog eller i givet fald til et af de officielle sprog på det sted, hvor forkyndelsen skal finde sted.
44
Det er derfor vigtigt ikke blot at sikre, at debitor er behørigt underrettet, og at den pågældende er i stand til at få kendskab til og at forstå betydningen og omfanget af den sag, der er anlagt mod debitor i udlandet, på en effektiv og fuldstændig måde, men også at sikre, at der kan iværksættes et retsmiddel i domsstaten i tilfælde af en undladelse i denne henseende.
45
Heraf følger, at hvis det indledende processkrift i sagen eller et tilsvarende dokument ikke er blevet forkyndt samtidig med denne formular, og hvis denne undladelse ikke er blevet berigtiget under sagen i domsstaten, opfylder den retsafgørelse, der er truffet inden for rammerne af denne procedure, ikke de mindstestandarder, der er fastsat i kapitel III i forordning nr. 805/2004, og kan ikke attesteres som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
46
En attest, der er udstedt under sådanne omstændigheder, vil følgelig være udstedt med urette som omhandlet i artikel 10, stk. 1, litra b), i forordning nr. 805/2004, således at den skal tilbagekaldes efter anmodning indgivet til den behandlende ret.
47
De kompetente retter eller myndigheder i fuldbyrdelsesstaten er herved inden for rammerne af den kompetence, som artikel 20 i forordning nr. 805/2004 tillægger dem, beføjet til at undersøge, om der foreligger forhold, der kan begrunde et afslag på fuldbyrdelse i henhold til denne forordnings artikel 21, stk. 1, eller en begrænsning eller udsættelse af fuldbyrdelsen i henhold til forordningens artikel 23 (dom af 16.2.2023, Lufthansa Technik AERO Alzey, C-393/21, EU:C:2023:104, præmis 40).
48
Heraf følger, at rekvisitus kun kan gøre indsigelse mod fuldbyrdelsen i fuldbyrdelsesstaten af de grunde, der er fastsat i artikel 21 i forordning nr. 805/2004 vedrørende den omstændighed, at der foreligger uforenelige retsafgørelser, og af de grunde, der er fastsat i denne forordnings artikel 23 vedrørende udsættelse eller begrænsning af fuldbyrdelsen, under en sag anlagt i domsstaten.
49
Det følger navnlig af artikel 23, litra c), i forordning nr. 805/2004, at hvis debitor har anfægtet en retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, herunder også indgivet anmodning om prøvelse som omhandlet i denne forordnings artikel 19, eller har anmodet om en berigtigelse eller tilbagekaldelse af attesten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument efter forordningens artikel 10, kan den kompetente ret eller myndighed i fuldbyrdelsesstaten på debitors anmodning under særlige omstændigheder udsætte fuldbyrdelsesproceduren.
50
Disse muligheder for at anfægte en retsafgørelse, at indgive en anmodning om tilbagekaldelse eller at indgive en anmodning om prøvelse i domsstaten sikrer, at den afskaffelse af kontrollen i fuldbyrdelsesstaten, der er fastsat i samme forordning, ikke finder sted, uden at der sikres en gennemførelse af garantier for overholdelse af retten til forsvar.
51
I det foreliggende tilfælde er den omstændighed, således som det fremgår af de oplysninger, som den forelæggende ret har fremlagt, at rekvisitus ikke har deltaget i sagen vedrørende realiteten, hvis afslutning førte til vedtagelsen af den retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, og den omstændighed, at det dokument, som skulle forkyndes for rekvisitus ved anbefalet brev med modtagelsesbevis i forbindelse med denne sag, ikke var ledsaget af formularen i bilag II til forordning nr. 1393/2007, ikke omfattet af de grunde, der er fastsat i artikel 21 og 23 i forordning nr. 805/2004.
52
En sådan omstændighed vedrører sagen i domsstaten og attesteringen af den retsafgørelse, der er truffet efter denne sags afslutning, som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, således at disse aspekter ikke kan prøves af de kompetente retter eller myndigheder i fuldbyrdelsesstaten (jf. i denne retning dom af 16.2.2023, Lufthansa Technik AERO Alzey, C-393/21, EU:C:2023:104, præmis 41).
53
For det tredje bemærkes, at den fortolkning af artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 805/2004, der følger af ordlyden heraf og af den sammenhæng, hvori denne bestemmelse indgår, opfylder det formål, der forfølges med denne forordning, der, således som det fremgår af dens artikel 1 og 5, sammenholdt med 8., 10., 11. og 18. betragtning hertil – under iagttagelse af den gensidige tillid til retsplejen i medlemsstaterne, som kompetencefordelingen mellem dels retterne og myndighederne i domsstaten, dels retterne og myndighederne i fuldbyrdelsesstaten hviler på – tilsigter at sikre fri bevægelighed for navnlig retsafgørelser om ubestridte krav, og at gøre disses fuldbyrdelse hurtigere og enklere ved at afskaffe den procedure, der har til formål at gøre disse afgørelser eksigible, samtidig med at retten til forsvar sikres.
54
I det foreliggende tilfælde synes der til dato ikke i Estland at være iværksat tiltag, såsom en anmodning om tilbagekaldelse af attesten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument. Som det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, er det derimod ubestridt, at Manuel Costa har gjort indsigelse mod fuldbyrdelsen i Portugal af den retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument i Estland, med den begrundelse, at det indledende processkrift i den sag, der førte til vedtagelsen af denne retsafgørelse, ikke blev forkyndt for selskabet i overensstemmelse med artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1393/2007 på et sprog, som selskabet forstår, eller på fuldbyrdelsesstatens officielle sprog, og at det ikke var ledsaget af formularen i bilag II til denne forordning, der gjorde det muligt at underrette selskabet om den ret, som det havde til at nægte at modtage det dokument, der skulle forkyndes.
55
Det følger imidlertid af det ovenstående, at denne grund ikke er omfattet af de grunde, der er fastsat i artikel 21 og 23 i forordning nr. 805/2004, og som gør det muligt at afslå, udsætte eller begrænse fuldbyrdelsen af en retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
56
Det skal derimod bemærkes, at den nævnte grund vedrører gyldigheden af attesteringen af den retsafgørelse, der skal fuldbyrdes, som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, hvilken gyldighed, som anført i nærværende doms præmis 41 og 52, kun kan anfægtes ved retterne i domsstaten.
57
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det andet og det tredje spørgsmål besvares med, at artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 805/2004 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en lovgivning i fuldbyrdelsesstaten, hvorefter rekvisitus inden for rammerne af fuldbyrdelsen af en retsafgørelse, der er truffet og attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, kan gøre indsigelse mod denne fuldbyrdelse med den begrundelse, at under den sag, der førte til vedtagelsen af denne afgørelse, blev det indledende processkrift forkyndt for den pågældende ved anbefalet brev med modtagelsesbevis, uden at det var affattet på eller ledsaget af en oversættelse til enten et sprog, som rekvisitus forstår, eller til fuldbyrdelsesstatens officielle sprog eller i givet fald til et af de officielle sprog på det sted, hvor forkyndelsen skulle finde sted, og uden at det var ledsaget af formularen i bilag II til forordning nr. 1393/2007, som gør det muligt at oplyse rekvisitus om den ret, som vedkommende har til at nægte at modtage det dokument, der skal forkyndes.
Det første spørgsmål
58
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1393/2007 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter forkyndelsen af et retsligt dokument ved anbefalet brev med modtagelsesbevis er ugyldig, når det dokument, der skal forkyndes, er affattet på et andet sprog end det, der er omhandlet i denne bestemmelse, og når dette dokument ikke er ledsaget af formularen i bilag II til denne forordning, selv om den sag, der førte til attesteringen af en retsafgørelse som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, er afsluttet, således at det ikke længere er muligt at berigtige denne forkyndelse.
59
Indledningsvis bemærkes, at Domstolen bl.a. kun kan afslå at træffe afgørelse vedrørende et præjudicielt spørgsmål fra en national ret, når det klart fremgår, at den EU-retlige bestemmelse, der er forelagt Domstolen til fortolkning, ikke kan finde anvendelse (dom af 17.9.2015, van der Lans, C-257/14, EU:C:2015:618, præmis 20 og den deri nævnte retspraksis).
60
I denne henseende bemærkes, således som det fremgår af besvarelsen af det andet og det tredje spørgsmål, at den forelæggende ret, der skal tage stilling til en indsigelse mod fuldbyrdelsen af en retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument i medfør af forordning nr. 805/2004, har kompetence til at efterprøve, om de grunde, der er påberåbt til støtte for denne indsigelse, er omfattet af de grunde til at afslå fuldbyrdelse, der er fastsat i denne forordnings artikel 21, eller i givet fald af de grunde til udsættelse eller begrænsning af fuldbyrdelsen, der er anført i den nævnte forordnings artikel 23.
61
Som det er anført i nærværende doms præmis 41 og 52, henhører attesteringen af en retsafgørelse som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, herunder vurderingen af gyldigheden af denne attestering, derimod under enekompetencen for den ret i domsstaten, der har truffet denne retsafgørelse, og til hvilken der med henblik herpå kan indgives en anmodning om tilbagekaldelse af en attest, der er udstedt med urette, i overensstemmelse med artikel 10, stk. 1, litra b), i forordning nr. 805/2004.
62
Med henblik på at efterprøve, om attesten for det europæiske tvangsfuldbyrdelsesdokument er blevet udstedt med urette, skal den behandlende ret således undersøge, om den retssag i domsstaten, der førte til den retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, opfyldte mindstestandarderne i kapitel III i forordning nr. 805/2004, eller om de betingelser, der er fastsat i denne forordnings artikel 18, som gør det muligt at afhjælpe den manglende opfyldelse af mindstestandarderne, i givet fald er opfyldt.
63
Heraf følger, at konstateringen af, at en attest som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument er blevet udstedt med urette på grund af manglende forskriftsmæssig forkyndelse af det indledende processkrift i sagen som følge af undladelsen af at anvende formularen i bilag II til forordning nr. 1393/2007 og den manglende affattelse af dette dokument på et af de sprog, der er fastsat i denne forordnings artikel 8, stk. 1, henhører under domsstatens lovgivning og under enekompetencen for retterne i denne stat.
64
For så vidt som denne bestemmelse ikke kan finde anvendelse på den tvist, der verserer for den forelæggende ret, er det følgelig ufornødent at besvare det første spørgsmål.
Sagsomkostninger
65
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Ottende Afdeling) for ret:
Artikel 20, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 805/2004 af 21. april 2004 om indførelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse er til hinder for en lovgivning i fuldbyrdelsesstaten, hvorefter rekvisitus inden for rammerne af fuldbyrdelsen af en retsafgørelse, der er truffet og attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, kan gøre indsigelse mod denne fuldbyrdelse med den begrundelse, at under den sag, der førte til vedtagelsen af denne afgørelse, blev det indledende processkrift forkyndt for den pågældende ved anbefalet brev med modtagelsesbevis, uden at det var affattet på eller ledsaget af en oversættelse til enten et sprog, som rekvisitus forstår, eller til fuldbyrdelsesstatens officielle sprog eller i givet fald til et af de officielle sprog på det sted, hvor forkyndelsen skulle finde sted, og uden at det var ledsaget af formularen i bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1393/2007 af 13. november 2007 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager (forkyndelse af dokumenter) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000, som ændret ved Rådets forordning nr. 517/2013 af 13. maj 2013, som gør det muligt at oplyse rekvisitus om den ret, som vedkommende har til at nægte at modtage det dokument, der skal forkyndes.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: portugisisk.