61989TJ0038_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder, retsforhandlinger og parternes paastande
1 Efter offentliggoerelsen i 1984 af stillingsopslag KOM/902/84 indgav I . Hochbaum, tjenestemand ved Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence ( GD IV ) sammen med 15 andre tjenestemaend ansoegning til stillingen som chef for kontoret "Offentlig Virksomhed og Statsmonopoler ". Kommissionen udnaevnte en anden ansoeger, Waterschoot, i den omstridte stilling, hvorefter I . Hochbaum anlagde sag ved Domstolen med paastand om annullation af denne udnaevnelse .
2 Ved dom af 9 . juli 1987 annullerede Domstolen den anfaegtede udnaevnelse og hermed ogsaa Kommissionens afvisning af sagsoegerens ansoegning, navnlig med den begrundelse, at Det Raadgivende Udvalg for Udnaevnelser i loenklasserne A 2 og A 3 ( herefter benaevnt "Noël-udvalget" opkaldt efter udvalgets davaerende formand ) ikke havde faaet forelagt ansoegernes fuldstaendige aktmappe ( Hochbaum og Rawes, 44/85, 77/85, 294/85 og 295/85, Sml . s . 3259 ).
3 Kommissionen genoptog efter denne dom den ansaettelsesprocedure, som den havde indledt tre aar tidligere, og indhentede paa ny Noël-udvalgets udtalelser vedroerende alle de ansoegninger, som var indgivet i 1984 paa grundlag af stillingsopslag KOM/902/84 . Udvalget foreslog i sin udtalelse, at der blev offentliggjort et nyt stillingsopslag "for at ansaettelsesproceduren kunne gennemfoeres under klarest mulige vilkaar som oensket af Domstolen ". Kommissionen besluttede i overensstemmelse hermed da at annullere naevnte stillingsopslag og ivaerksaette en ny procedure med henblik paa besaettelse af den omstridte stilling, og den offentliggjorde derfor den 7 . august 1987 et nyt stillingsopslag KOM/83/87 . Det skal fremhaeves, at i denne sag var de kraevede kvalifikationer i de to stillingsopslag ens . I . Hochbaum og 10 andre tjenestemaend indgav ansoegning i henhold til det nye stillingsopslag den 15 . oktober 1987, og Kommissionen udnaevnte, efter at have konsulteret Noël-udvalget, Waterschoot til kontorchef .
4 I mellemtiden havde I . Hochbaum den 18 . september 1987 i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 90, stk . 2, ( herefter benaevnt "vedtaegten ") indbragt en klage over Kommissionens beslutninger, som naevnt ovenfor, om at annullere stillingsopslag KOM/902/84 efter Domstolens naevnte dom og offentliggoere et nyt stillingsopslag KOM/83/87 med henblik paa besaettelse af den omstridte stilling . Kommissionen afviste seks maaneder senere ved afgoerelse af 17 . marts 1988, forkyndt for sagsoegeren den 15 . april, denne klage .
5 I . Hochbaum anlagde herefter denne sag ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 6 . juli 1988 inden for den i vedtaegtens artikel 91, stk . 3, andet led foreskrevne frist . Skriftvekslingen er i sin helhed forloebet ved Domstolen . Efter skriftvekslingen har Domstolen ved kendelse af 15 . november 1989 henvist sagen til Retten i Foerste Instans i medfoer af Raadets afgoerelse af 24 . oktober 1988 . Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet af indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisfoerelse .
6 Parterne har nedlagt foelgende paastande .
Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande :
- annullation af
a ) Kommissionens beslutning om at annullere stillingsopslag KOM/902/84,
b ) om noedvendigt den stiltiende afvisning af sagsoegerens ansoegning om at blive udnaevnt i stillingen som chef for kontoret "Offentlig Virksomhed og Statsmonopoler", der blev opslaaet ledig under nr . KOM/902/84,
c ) Kommissionens vedtagelse og efterfoelgende offentliggoerelse den 31 . juli 1987 af stillingsopslag KOM/83/87 vedroerende A 3-stillingen som chef for kontoret "Offentlig Virksomhed og Statsmonopoler, Gennemfoerelse af EOEF-Traktatens artikler 101 og 102" i Generaldirektoratet for Konkurrence ( GD IV ) samt af alle senere dispositioner fra Kommissionens side under den ulovlige procedure, herunder den "nye" ( tredje ) udnaevnelse af Waterschoot, og
d ) om noedvendigt Kommissionens udtrykkelige afvisning af sagsoegerens administrative klage, der blev indbragt den 16 . november 1987 og registreret i Generalsekretariatet under nr . 3194/87;
- sagsoegte tilpligtes at betale et beloeb paa foreloebig en BFR som erstatning for skade, der vil blive opgjort paa et senere tidspunkt;
- sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger, samt saadanne andre noedvendige udgifter afholdt med henblik paa sagens behandling .
Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande :
- sagen afvises eller sagsoegte frifindes under alle omstaendigheder;
- spoergsmaalet om sagens omkostninger afgoeres efter gaeldende regler .
Formaliteten
7 Sagsoegte har nedlagt paastand om sagens afvisning af foelgende grunde : Den anfaegtede retsakt indeholder ikke et klagepunkt, og sagsoegeren har i oevrigt heller ikke begrundet nogen retlig interesse i sit soegsmaal . Sagsoegte har vedroerende den foerste indsigelse anfoert, at i henhold til fast retspraksis kan kun akter, der direkte kan have betydning for sagsoegerens retsstilling, betragtes som akter, der indeholder et klagepunkt ( domme af 1 . juli 1964, Pistoj, 26/63, Sml . 1954-1964, s . 499, og af 11 . juli 1974, Reinarz, praemis 13, 177/73 og 5/74, Sml . s . 819 ). Sagsoegte har heraf udledt, at de anfaegtede retsakter foelgelig ikke indeholder et klagepunkt, idet I . Hochbaum, da de kraevede kvalifikationer i de to stillingsopslag var ens, har kunnet indgive ansoegning paa de samme betingelser i den nye ansaettelsesprocedure, som blev ivaerksat ved stillingsopslag KOM/83/87 . Sagsoegte har desuden til stoette for dette argument henvist til Kuester - og De Roubaix-dommene, hvori Domstolen udtalte, at "i det omfang, hvor betingelserne for adgang til en stilling, som er defineret i et stillingsopslag, medfoerer udelukkelse af ansoegninger paa tjenestemaend, som har ret til forflyttelse eller forfremmelse, udgoer meddelelsen om ledig stilling for disse tjenestemaend en akt, der indeholder et klagepunkt" ( domme af 19 . juni 1975, 79/74, praemis 6, Sml . s . 725, og af 11 . maj 1978, 25/77, praemis 8, Sml . s . 1081 ).
8 Sagsoegtes formalitetsindsigelse kan ikke tages til foelge . Naar en ansoeger har faaet adgang til en udvaelgelsesproeve, indebaerer dette nemlig i sig selv, at vedkommende har en interesse i de beslutninger, som ansaettelsesmyndigheden senere traeffer paa grundlag heraf . I denne sag har den omstaendighed, at den oprindelige ansaettelsesprocedure blev opgivet og en ny ivaerksat, aendret de objektive betingelser vedroerende sammenligningen af de forskellige ansoegninger, idet den nye ansaettelsesprocedure dels indebar deltagelse af nye konkurrerende ansoegere og dels indebar, at der i givet fald blev taget hensyn til den erfaring og de kvalifikationsbeviser, som ansoegerne havde erhvervet i det tidsrum paa tre aar, som laa mellem de to meddelelser om udvaelgelsesproeve . Sagsoegeren har derfor godtgjort at have retlig interesse i soegsmaalet .
9 Desuden maa formalitetsspoergsmaalet behandles under hensyn til, at de omstridte retsakter er af en saerlig karakter, eftersom de blev vedtaget som foelge af en af Domstolen afsagt dom . Domstolen har herom udtalt, at "det kan ikke bestrides, at adressaterne for en af Domstolen afsagt dom, hvorved en retsakt fra en institution annulleres, direkte beroeres af den maade, hvorpaa institutionen opfylder dommen ... de paagaeldende er saaledes kompetente til at rejse soegsmaal ved Domstolen for at faa konstateret, om institutionen eventuelt ikke har overholdt de forpligtelser, som paahviler den i medfoer af gaeldende ret" ( dom af 25 . november 1976, Kuester, praemisserne 8 og 9, 30/76, Sml . s . 1719 ). I denne sag maa det konstateres, at annullationen af det foerste stillingsopslag og ivaerksaettelsen af en ny ansaettelsesprocedure via de anfaegtede beslutninger udgoer de foranstaltninger, hvorved sagsoegte ville opfylde Domstolens dom, hvorfor de direkte vedroerer sagsoegeren .
10 Soegsmaalet maa derfor fremmes til realitetsbehandling .
Realiteten
11 Sagsoegerens annullationspaastand stoettes paa tre anbringender, nemlig henholdsvis overtraedelse af Traktatens artikel 176 og af vedtaegtens artikel 25 samt magtfordrejning .
12 I . Hochbaum har som foerste anbringende anfoert, at opfyldelsen af naevnte dom af 9 . juli 1987 indebar, at Kommissionen skulle genoptage ansaettelsesproceduren, der var ivaerksat ved offentliggoerelsen af stillingsopslag KOM/902/84, paa det stadium, den befandt sig paa inden vedtagelsen af de ulovlige beslutninger, idet den omstaendighed, at udnaevnelsen blev kendt ulovlig, ikke paavirkede hele ansaettelsesproceduren .
13 Det bemaerkes hertil, at den af sagsoegeren paaberaabte dom annullerede Waterschoots udnaevnelse, fordi sammenligningen af de forskellige ansoegeres respektive kvalifikationer var behaeftet med mangler . Det fremgaar derfor klart af naevnte Hochbaum-dom, at denne indebar, at saavel udnaevnelsen som sammenligningen af ansoegningerne blev annulleret . Ulovligheden af udvaelgelsesproceduren omfattede imidlertid ikke gyldigheden af de stillingsopslag, som indledte proceduren, og som aldrig er blevet anfaegtet .
14 Det kan dog ikke af gyldigheden af stillingsopslaget - som Domstolen ikke annullerede - sluttes, at Kommissionen ved opfyldelsen af dommen var forpligtet til at genoptage ansaettelsesproceduren paa det stadium, den befandt sig paa inden vedtagelsen af den ulovlige retsakt . Kommissionens eneste forpligtelse i henhold til denne dom var nemlig at fjerne de mangler, som proceduren ved vedtagelsen af den annullerede retsakt var behaeftet med . Den af sagsoegeren fremhaevede omstaendighed, at Domstolen i dommen ikke tilkendte ham en BFR som erstatning for ikke-oekonomisk skade under henvisning til, at annullationen udgjorde en tilstraekkelig foranstaltning til at genindsaette sagsoegeren i hans rettigheder, indebaerer navnlig ikke, at Kommissionen var forpligtet til at fortsaette den verserende ansaettelsesprocedure .
15 Det er saaledes fast retspraksis, at ansaettelsesmyndigheden ikke er forpligtet til at afslutte en ansaettelsesprocedure, der er ivaerksat i henhold til vedtaegtens artikel 29 ( jfr . domme af 24 . juni 1969, Fux, sag 26/68, Sml . 1969 s . 31; org . ref . Rec . s . 145, praemis 11, og af 9 . februar 1984, Kohler, praemis 22, 316/82 og 40/83, Sml . s . 641 ). Det hermed fastslaaede princip gaelder ogsaa, saafremt, som i denne sag, ansaettelsesproceduren er blevet delvis annulleret ved en dom fra Domstolen ( jfr . dom af 8 . juni 1988, Vlachou, praemisserne 23-25, 135/87, Sml . s . 2901 ). Heraf foelger at dommen af 9 . juli 1987 ikke under nogen omstaendigheder har kunnet paavirke Kommissionens diskretionaere ret til at udvide sine valgmuligheder i tjenestens interesse . Da Kommissionen altsaa ikke var forpligtet til at afslutte den ivaerksatte ansaettelsesprocedure, var den saa meget desto mere berettiget til at ivaerksaette en ny ansaettelsesprocedure .
16 Paa dette grundlag maa det konstateres, at sagsoegte ikke har overtraadt Traktatens artikel 176 ved at annullere stillingsopslag KOM/902/84 og efterfoelgende ivaerksaette en ny ansaettelsesprocedure, efter at Domstolen havde annulleret Waterschoots udnaevnelse .
17 Sagsoegerens foerste anbringende tages derfor ikke til foelge .
18 Sagsoegeren har som andet anbringende anfoert, at vedtaegtens artikel 25 er blevet overtraadt, idet annullationen af stillingsopslag KOM/902/84 reelt udgoer en ny stiltiende afvisning af hans ansoegning : En saadan afvisning er negativ for ham og skader ham betydeligt, hvorfor den burde vaere meddelt ham ved begrundet afgoerelse, naar henses til naevnte dom af 9 . juli 1987 .
19 Hertil bemaerkes alene, at de anfaegtede beslutninger er omfattet af Kommissionens ret til frit at organisere sine tjenestegrene, hvorfor begrundelsespligten i vedtaegtens artikel 25 er blevet opfyldt ved offentliggoerelsen af stillingsopslag KOM/83/87, som er et led i en sammenhaeng, som sagsoegeren har kendskab til og som giver ham mulighed for at forstaa raekkevidden af de anfaegtede foranstaltninger ( jfr . dom af 1 . juni 1983, Seton, praemisserne 47 og 48, 36/81, 37/81 og 218/81, Sml . s . 1789 ).
20 Sagsoegerens andet anbringende tages derfor ikke til foelge .
21 Sagsoegeren har som tredje anbringende gjort gaeldende, at Kommissionen har begaaet magtfordrejning, idet den offentliggjorde stillingsopslag KOM/83/87 for at give udnaevnelsen af Waterschoot et skaer af lovlighed . Denne udnaevnelse var reelt blevet truffet inden offentliggoerelsen af det naevnte stillingsopslag, mens den officielle udnaevnelse foerst blev foretaget senere og uden nogen forudgaaende reel sammenligning af ansoegernes kvalifikationer .
22 Som Domstolen allerede har statueret ( jfr . naevnte dom i Vlachou-sagen ), kan der kun antages at foreligge magtfordrejning, naar der er foert bevis for, at ansaettelsesmyndigheden ved at udstede en retsakt, som anfaegtes, har forfulgt et andet maal end det, der tilsigtes med de omtvistede bestemmelser . Det tilkommer herefter Retten at vurdere, om sagsoegeren i denne sag har foert bevis for, at ansaettelsesmyndigheden har forfulgt et andet maal end tjenestens interesse ved at traeffe de anfaegtede beslutninger .
23 Desangaaende har sagsoegeren hovedsagelig gjort gaeldende, at Kommissionen annullerede den ivaerksatte ansaettelsesproducedure og offentliggjorde et nyt stillingsopslag for herved at blive berettiget til at tage hensyn til den erfaring, som Waterschoot havde erhvervet efter annullationen af hans ulovlige udnaevnelse til kontorchef . Sagsoegeren har til stoette for denne opfattelse naermere anfoert, at Waterschoot ved offentliggoerelsen af det foerste stillingsopslag ikke opfyldte kvalifikationerne for at indgive ansoegning .
24 Det bemaerkes, at ansaettelsesmyndigheden ved afgoerelse om forfremmelse raader over et skoen, og at Domstolen alene kan efterproeve, om ansaettelsesmyndigheden har begaaet en aabenbar fejl ved skoensudoevelsen ( jfr . bl.a . dom af 22 . juni 1989, Brus, praemis 17, 104/88, Sml . s . 1873 ). Efter det i sagen oplyste ses det ikke, at Waterschoot inden sin tiltraedelse som chef for kontoret "Offentlig Virksomhed og Statsmonopoler" ikke opfyldte betingelserne for at indgive ansoegning til den omstridte stilling .
25 Desuden bemaerkes, at selv om Kommissionen har taget hensyn til den erfaring, Waterschoot erhvervede efter den foerste udnaevnelse, indebaerer dette ikke, at institutionen har varetaget et andet formaal end tjenestens interesse og herved begaaet magtfordrejning .
26 Sagsoegeren har derfor ikke fremlagt det noedvendige bevis for, at sagsoegte har begaaet myndighedsmisbrug . Sagsoegerens tredje anbringende tages derfor ikke til foelge .
27 Det fremgaar af det anfoerte, at sagsoegte maa frifindes .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
28 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, som finder anvendelse paa soegsmaal ved Retten, doemmes den tabende part til at afholde sagens omkostninger . I henhold til procesreglements artikel 70 baerer institutionerne imidlertid selv de udgifter, de har afholdt i sager anlagt af ansatte ved Faellesskaberne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN ( Tredje Afdeling )
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Hver part baerer sine omkostninger .
Afsagt i offentligt retsmoede i Luxembourg den 14 . februar 1990 .