61983CJ0272_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 14 . december 1983, har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Den italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter EOEF-traktaten, idet den ikke fuldt ud har gennemfoert Raadets forordning nr . 1360/78 af 19 . juni 1978 om producentsammenslutninger og foreninger af saadanne ( EFT L 166, s . 1 ).
2 Ved forordning nr . 1360/78 indfoertes der inden for visse omraader af Faellesskabet, herunder hele Italien, en ordning, der skulle tilskynde til oprettelse af producentsammenslutninger, og som skulle fremme baade en koncentration af udbudet af visse landbrugsprodukter og en tilpasning af produktionen til markedets behov . I henhold til forordningens artikler 4, 7 og 10 tilkommer det de paagaeldende medlemsstater at anerkende de producentsammenslutninger, som opfylder betingelserne i forordningen, at kontrollere, at betingelserne vedbliver at vaere opfyldt, og endelig at yde anerkendte sammenslutninger stoette for at fremme deres oprettelse og lette deres drift . En vis del af den naevnte stoette refunderes af Den europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget ( EUGFL ), udviklingssektionen .
3 Den italienske lov nr . 674 af 20 . oktober 1978, som indeholder bestemmelser om producentsammenslutninger inden for landbruget ( GURI ( Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana ) nr . 311, s . 8011 ) har til formaal at tilpasse italiensk lovgivning til ovennaevnte faellesskabsordning . I henhold til Den italienske Republiks forfatning, hvorefter nitten regioner samt de to autonome provinser Trento og Bolzano har en betydelig kompetence paa landbrugsomraadet, tilkommer det i henhold til artikel 2, stk . 1, i lov nr . 674 imidlertid de naevnte regioner og to autonome provinser at vedtage de noedvendige bestemmelser, blandt andet vedroerende de naermere betingelser for anerkendelse af producentsammenslutninger ; de naevnte bestemmelser skal tage hensyn til bestemmelserne i forordning nr . 1360/78 og i lov nr . 674 . Artikel 2, stk . 2, i lov nr . 674 bestemmer, at sammenslutningernes vedtaegter med henblik paa deres virksomhed og paa overholdelsen af bestemmelserne i EF-forordningen blandt andet skal indeholde visse mere eller mindre detaljerede regler, der findes under punkterne 1-10 i den naevnte artikel 2, stk . 2 .
4 Kommissionen har gjort gaeldende, at Den italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser, idet den :
, i lov nr . 674 og i de regionale gennemfoerelsesbestemmelser har fastsat betingelser for anerkendelse af producentsammenslutninger, samt for inddragelse heraf, der adskiller sig fra betingelserne ifoelge forordning nr . 1360/78,
, i de regionale gennemfoerelsesbestemmelser har opretholdt bestemmelser, der alene henhoerer under Faellesskabets kompetence, samt bestemmelser, der er en gentagelse af faellesskabsreglerne, og
, for dele af sit omraade har undladt at vedtage de noedvendige bestemmelser til gennemfoerelse af forordning nr . 1360/78 .
5 Ovennaevnte tre klagepunkter vil blive behandlet i raekkefoelge .
a ) Betingelserne for anerkendelse af producentsammenslutninger, samt for inddragelse heraf
6 For saa vidt angaar spoergsmaalet om anerkendelse af producentsammenslutninger har Kommissionen gjort gaeldende, at der i de italienske bestemmelser paa to punkter er fastsat betingelser, der ikke er i overensstemmelse med EF-reglerne . For det foerste er anerkendte sammenslutninger i henhold til artikel 2, stk . 2, nr . 4°, i lov nr . 674 forpligtet til i forretningsforhold at optraede paa vegne af deres medlemmer, mens de efter forordning nr . 1360/78 frit kan vaelge mellem selv at optraede paa markedet eller at goere det i deres medlemmers navn og for deres regning . For det andet skal sammenslutningerne i henhold til lovens artikel 2, stk . 2, nr . 8°, fremme oprettelsen af andelsselskaber med henblik paa drift af faelles lager-, behandlings-, forarbejdnings- og afsaetningsfaciliteter, en betingelse, der ikke findes i forordning nr . 1360/78 .
7 Hertil har Kommissionen bemaerket, at vedtaegterne for producentsammenslutninger i henhold til artikel 2, stk . 2, i den italienske lov bl.a . skal »indeholde bestemmelser om«,
»4 ) at sammenslutningen fastsaetter regler med henblik paa sin virksomhed, fastsaetter planer for produktion og afsaetning og indgaar aftaler og kontrakter, herunder brancheaftaler, paa sine egne medlemmers vegne, vedroerende salg, tilbagetraekning, oplagring og markedsfoering af produkterne« .
8 Kommissionen har heraf udledt, at producentsammenslutninger i medfoer af de italienske bestemmelser ikke kan opbygge deres virksomhed paa en saadan maade, at de med hensyn til markedsfoeringen af produkterne optraeder i medlemmernes navn, men for sammenslutningens regning, og slet ikke i sammenslutningens navn og for dennes regning . I henhold til artikel 6 i forordning nr . 1360/78 er det imidlertid udtrykkeligt bestemt, at vedtaegterne for sammenslutningerne skal vaere udformet saaledes, at medlemmerne har pligt til
», enten at markedsfoere hele den til afsaetning bestemte del af produktionen ... i henhold til de leverings- og markedsfoeringsregler, som er fastlagt og kontrolleres af producentsammenslutningen ...,
, eller ... at lade hele den del af produktionen, der er bestemt til afsaetning, markedsfoere af producentsammenslutningen ..., enten i producentens navn og for producentens regning eller for producentens regning, men i producentsammenslutningens ... navn, eller i producentsammenslutningens ... navn, og for dennes regning...« .
Efter faellesskabsretten kan producentsammenslutninger saaledes frit fastsaette regler og drive erhvervsvirksomhed, paa hvilket sidste punkt de har en valgmulighed, som de ikke har efter de italienske bestemmelser .
9 Den italienske regering har paapeget, at lov nr . 674 er en rammelov, som ikke retter sig til producentsammenslutningerne, men som forpligter regionerne, som har kompetencen inden for omraadet, til at fastsaette saadanne regler om anerkendelse, at producentsammenslutningerne kan vaelge mellem at vaere regelfastsaettende ( med hensyn til bestemmelser og planer ) eller drive erhvervsvirksomhed ( afslutte kontrakter ). For saa vidt angaar spoergsmaalet om erhvervsvirksomhed har det ikke vaeret noedvendigt at bestemme, at sammenslutningen selv kan optraede paa markedet, idet en saadan befoejelse foelger af sammenslutningens formaal, som er at koncentrere udbudet . Da sammenslutningerne i henhold til forordning nr . 1360/78 ligeledes har mulighed for at optraede i deres medlemmers navn og for disses regning, har den italienske lovgiver fundet det hensigtsmaessigt, at det i vedtaegterne er fastsat, paa hvilket grundlag sammenslutningen kan optraede indirekte, naar den oensker det, dvs . paa sine medlemmers vegne .
10 Foerst bemaerkes, at i henhold til artikel 2, stk . 2, nr . 4°, i lov nr . 674 kan en sammenslutning naegtes anerkendelse, hvis der i vedtaegten for den ikke er hjemmel for den i bestemmelsen fastsatte handlemaade, og der derimod er valgt en af de andre handlemaader angivet i artikel 6 i forordning nr . 1360/78 . I saa fald kan sammenslutningen imidlertid kraeve at blive anerkendt paa grundlag af faellesskabsbestemmelserne .
11 Den italienske regerings argument om, at lov nr . 674 ikke indeholder en forpligtelse for producentsammenslutningerne til at drive erhvervsvirksomhed paa vegne af deres medlemmer, men blot tilskynder de regionale myndigheder til at vaere opmaerksomme paa en saadan handlemaade, kan ikke tiltraedes . Saaledes fremgaar det af visse regionale lovbestemmelser, at sammenslutningerne i henhold hertil har pligt til i deres vedtaegter at indfoeje regler om, at de optraeder paa vegne af deres medlemmer med henblik paa salg, tilbagetraekning, markedsfoering og oplagring af produkter, og ikke naevner den mulighed, der imidlertid staar aaben i henhold til forordning nr . 1360/78, nemlig at sammenslutningerne i saa fald kan optraede i eget navn og for egen regning . Saaledes gentages i artikel 3 i regionalloven for Lombardiet ( Gazzetta ufficiale della Regione nr . 47 af 20 . november 1980 ) de krav, der er opstillet i lov nr . 674, mens artiklerne 2 og 3 i regionalloven for Sicilien ( Gazzetta ufficiale della Regione nr . 23 af 9 . maj 1981 ) blot indeholder en henvisning hertil . Det samme er tilfaeldet for regionallovene for Emilia Romagna ( Gazzetta ufficiale della Regione nr . 15 af 5 . september 1981 ) ( artikel 3 ), og for Campania ( Gazzetta ufficiale della Regione nr . 36 af 2 . juni 1982 ) ( artikel 4 ).
12 Den samlede virkning af de nationale og regionale bestemmelser er foelgelig, at producentsammenslutningerne i en vaesentlig del af Italien er frataget muligheden for at vaelge en driftsform, der har hjemmel i faellesskabsbestemmelserne .
13 Det andet klagepunkt, Kommissionen har rejst, vedroerer artikel 2, nr . 8°, i lov nr . 674 . I henhold til den bestemmelse skal vedtaegterne for producentsammenslutningerne indeholde en regel om, »at der tilskyndes til oprettelse af andelsselskaber og andre former for faellesskab med henblik paa indretning og drift af faelles lager-, behandlings-, forarbejdnings- og afsaetningsfaciliteter« . Kommissionen har anfoert, at en saadan bestemmelse ikke findes i forordning nr . 1360/78, og at sammenslutningerne efter italiensk lov saaledes er tvunget til at gennemfoere driftsformer, der er ukendte efter faellesskabsretten .
14 Den italienske regering har mindet om, at formaalet med at oprette producentsammenslutninger er, at produktion og udbud ved faelles foranstaltninger tilpasses markedets behov . Inden for italiensk landbrug vil andelsvirksomheder vaere et foerste trin i retning af en sammenslutning, som kan goere vejen fra producent til forbruger kortere ved en koncentration af udbudet og en faelles anvendelse af forarbejdningsfaciliteter . Dannelsen af andelsselskaber forstyrrer paa ingen maade sammenslutningernes virksomhed og virker i samme retning ; de maa saaledes antages at raade bod paa de strukturelle svagheder, som efter EF-forordningen gradvis soeges afhjulpet .
15 Denne argumentation fra den italienske regerings side maa tiltraedes . I modsaetning til, hvad Kommissionen har haevdet, indeholder den anfaegtede bestemmelse ikke en forpligtelse til kun at fremme dannelsen af andelsselskaber ; efter bestemmelsen kan sammenslutningerne vaelge mellem at fremme dannelsen enten af saadanne selskaber eller af andre »former for faelles foretagender«, som kan drive faelles behandlings- og afsaetningsfaciliteter . Det kan naeppe antages, at det er i strid med forordning nr . 1360/78 paa den ene eller anden maade at soege fremmet saadanne foretagender paa andelsbasis eller anden faelles basis, naar der udtrykkeligt i betragtning 6 til forordningen tilskyndes til »sammenslutninger af landbrugere med henblik paa at gribe ind i den oekonomiske proces gennem forskellige former for faelles indsats« .
16 Sagsoegte vil saaledes vaere at frifinde paa dette punkt .
17 Med hensyn til spoergsmaalet om inddragelse af en anerkendelse af sammenslutninger har Kommissionen gjort gaeldende, at de regionale myndigheder i henhold til artiklerne 4 og 5 i lov nr . 674 har pligt til at anordne en saadan inddragelse, saafremt sammenslutningen gentagne gange groft har tilsidesat faellesskabsretlige eller nationale bestemmelser .
18 I staevningen har Kommissionen indroemmet, at en medlemsstat kan bestemme, at anerkendelsen skal inddrages, hvis sammenslutningen overtraeder generelle nationale bestemmelser, der omfatter samtlige juridiske personer, og som hverken vedroerer de betingelser eller forpligtelser, der saerlig er fastsat for producentsammenslutninger inden for landbruget . Det kan, ifoelge Kommissionen, imidlertid ikke bestemmes, at anerkendelsen kan inddrages, hvis sammenslutningen opfylder alle de betingelser, der er fastsat i faellesskabsbestemmelserne, men ikke de yderligere forpligtelser, der er indfoert ved lov nr . 674 .
19 Denne del af paastanden falder herefter sammen med paastanden vedroerende anerkendelse af sammenslutninger .
20 Det maa saaledes fastslaas, at Den italienske Republik ikke har gennemfoert forordning nr . 1360/78 korrekt, naar den blandt betingelserne for at anerkende producentsammenslutninger og for at inddrage en saadan anerkendelse har indsat en forpligtelse for sammenslutningerne til i forretningsforhold at optraede paa vegne af deres medlemmer .
b ) Indholdet af de regionale lovbestemmelser
21 Kommissionen har gjort gaeldende, at de regionale gennemfoerelsesbestemmelser indeholder bestemmelser, der blot er en gentagelse af faellesskabsreglerne, samt bestemmelser om omraader, som fremover henhoerer under faellesskabsinstitutionernes enekompetence .
22 Som eksempel har Kommissionen henvist til artikel 12 i regionalloven for Piemonte ( Gazzetta ufficiale della Regione nr . 18 af 30 . april 1980 ), hvorefter regionalraadet blandt andet har kompetence til at fastsaette faelles regler for produktion og markedsfoering samt regler om mindsteantallet af medlemmer i sammenslutningerne, om retningslinjer for de paagaeldende sektorer og om fastsaettelse af de udgifter, for hvilke der kan ydes stoette . I henhold til artikel 6, stk . 3, og artikel 11, stk . 3, i forordning nr . 1360/78 er kompetencen til at udstede saadanne regler imidlertid forbeholdt Kommissionen . Minimumsmedlemstallet i sammenslutningerne og angivelse af de udgifter, for hvilke der kan ydes stoette, er allerede fastsat i Kommissionens forordning nr . 2083/80 af 31 . juli 1980 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende den oekonomiske virksomhed, der ydes af producentsammenslutninger og foreninger af saadanne ( EFT L 203, s . 5 ).
23 Den italienske regering har heroverfor anfoert, at regionalloven for Piemonte blev vedtaget forud for Kommissionens forordning nr . 2083/80, som den saaledes ikke kunne tage hensyn til, samt at det i artikel 12 i naevnte regionallov udtrykkeligt understreges, at regionalraadet fastsaetter de naermere regler inden for visse omraader »under overholdelse af de beslutninger, der traeffes af de kompetente organer i henhold til forordning nr . 1360 af 19 . juli 1978, udstedt af Raadet for De europaeiske Faellesskaber« . Det vil i oevrigt vaere saerdeles vanskeligt at undgaa saadanne overlapninger samt enkelte gentagelser, naar lovgivningsarbejdet udfoeres paa fire forskellige niveauer, nemlig af Raadet og Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber samt paa nationalt og paa regionalt plan . For adressaterne er de regionale love de lettest tilgaengelige informationskilder ; af nemhedshensyn maa de saaledes noedvendigvis gentage indholdet af visse bestemmelser med hoejere rang .
24 Foerst bemaerkes, at forordning nr . 1360/78 ikke indeholder en bestemt frist for sin gennemfoerelse i medlemsstaterne . Visse af dens bestemmelser paalaegger medlemsstaterne forpligtelser ( artiklerne 4, 7 og 10, stk . 1 ), andre paalaegger Kommissionen at udstede visse gennemfoerelsesbestemmelser i henhold til den saakaldte forvaltningskomité-procedure ( artiklerne 6, stk . 3, og 11, stk . 3 ). Kun artikel 11, stk . 3, som vedroerer de naermere angivelser, der er noedvendige for at definere begrebet stiftelses- og driftsomkostninger for sammenslutningerne, indeholder en frist, idet det bestemmes, at angivelserne fastlaegges »inden seks maaneder efter denne forordnings ikrafttraeden« . Kommissionens gennemfoerelsesforordning, dvs . ovennaevnte forordning nr . 2083/80, blev udstedt mere end to aar efter, at forordning nr . 1360/78 var traadt i kraft den 26 . juni 1978 ( artikel 20 i forordning nr . 1360/78 ).
25 Kommissionen har anerkendt, at de naermere vilkaar for anerkendelse af sammenslutninger og for inddragelse af en saadan anerkendelse i Italien af forfatningsmaessige grunde maa fastsaettes af de regionale myndigheder . Det findes derfor ikke kritisabelt, at de naevnte myndigheder fastsatte de noedvendige regionale bestemmelser, inden Kommissionen udfoerte sin opgave, eller de bemyndigede regionalraadet til at foretage det fornoedne under overholdelse af Kommissionens eventuelle beslutninger, naar der saaledes ikke var mulighed for at henvise til Kommissionens forordninger .
26 Med hensyn til klagepunktet om, at de regionale love eller visse af dem gentager faellesskabsbestemmelsernes indhold, har Domstolen vel, som fremhaevet af Kommissionen, i dom af 7 . februar 1973 ( Kommissionen mod Italien, sag 39/72, Sml . s . 101 ) understreget, at Faellesskabets forordninger som saadanne gaelder umiddelbart i enhver medlemsstat, og at de traeder i kraft blot ved offentliggoerelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende . En medlemsstat er foelgelig afskaaret fra at opretholde en retstilstand, hvor den direkte virkning af faellesskabsforordningerne bringes i fare .
27 Dette er imidlertid ikke tilfaeldet i den foreliggende sag . Gennemfoerelsen af ordningen om producentsammenslutninger kan ikke i Italien sikres alene ved faellesskabsforordninger ; som Kommissionen selv har anerkendt, beror gennemfoerelsen paa en samvirken mellem en raekke bestemmelser, nemlig baade faellesskabsretlige, nationale og regionale . Under disse saerlige omstaendigheder kan den omstaendighed, at de regionale love gentager visse dele af faellesskabsforordningerne med henblik paa den naevnte samvirken mellem bestemmelserne og paa, at de er klarere for adressaterne, ikke anses for en kraenkelse af faellesskabsretten .
28 Af det anfoerte foelger, at sagsoegte vil vaere at frifinde for denne del af Kommissionens paastand .
c ) Manglende regional lovgivning
29 I staevningen har Kommissionen gjort gaeldende, at forordning nr . 1360/78 i strid med de faellesskabsretlige bestemmelser kun er gennemfoert i elleve italienske regioner, idet der hverken er udstedt regionale gennemfoerelsesbestemmelser i regionerne Aosta-dalen, Ligurien, Friuli, Lazio, Molise, Basilicate, Calabrien og Sardinien eller i de to autonome provinser Trento og Bolzano .
30 Den italienske regering har erkendt den naevnte forsinkelse .
31 I visse regioner er de noedvendige bestemmelser i mellemtiden blevet vedtaget ; ved afslutningen af den mundtlige forhandling er det dog blevet klart, at to regioner, nemlig Aosta-dalen og Friuli, samt de to autonome provinser Trento og Bolzano endnu ikke har foretaget det fornoedne .
32 Paa det punkt maa det saaledes fastslaas, at Den italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter traktaten, idet den for en del af sit omraade ikke har vedtaget de bestemmelser, der er noedvendige for fuldt ud at gennemfoere forordning nr . 1360/78 .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
33 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Ifoelge samme artikels stk . 3, foerste afsnit, kan Domstolen ophaeve sagsomkostningerne helt eller delvis, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter .
34 Da hver af parterne har tabt sagen paa flere punkter, boer hver part baere sine omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Den italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af EOEF-traktaten, idet den blandt betingelserne for anerkendelse af producentsammenslutninger som omhandlet i Raadets forordning nr . 1360/78 af 19 . juni 1978 om producentsammenslutninger og foreninger af saadanne ( EFT L 166, s . 1 ), samt for inddragelse af en saadan anerkendelse har forpligtet de naevnte sammenslutninger til i forretningsforhold at optraede paa vegne af deres medlemmer, og den for dele af sit omraade ikke har vedtaget de bestemmelser, der er noedvendige for fuldt ud at gennemfoere forordningen .
2 ) I oevrigt frifindes sagsoegte .
3 ) Hver part baerer sine omkostninger .