62002CC0417_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledning
1. Förevarande fördragsbrottsförfarande rör Greklands införlivande och tillämpning av rådets direktiv 85/384/EEG av den 10 juni 1985 om det ömsesidiga erkännandet av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis på arkitekturområdet, däribland åtgärder för att underlätta ett effektivt utnyttjande av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster(2) (nedan kallat arkitektdirektivet).
2. Sedan kommissionen i sin replik frånfallit en grund yrkar den numera att domstolen skall
a) fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 85/384/EEG av den 10 juni 1985 om det ömsesidiga erkännandet av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis på arkitekturområdet, däribland åtgärder för att underlätta ett effektivt utnyttjande av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster, genom att
– anta och bibehålla artikel 3.1 c i presidentdekret 107/93, och genom att
– godta att Techniko Epimelitirio Elladas (Greklands tekniska kammare), där man måste vara registrerad för att få utöva arkitektyrket i Grekland, systematiskt vägrar att registrera medborgare från gemenskapen vars utbildningsbevis inte meddelats i Grekland och som skall erkännas i enlighet med direktiv 85/384/EEG,
b) förplikta Republiken Grekland att ersätta rättegångskostnaderna.
3. Republiken Grekland har i sin duplik yrkat att talan skall ogillas.
II – Den första grunden: Artikel 3.1 c i presidentdekret 107/93
4. Denna grund rör de grekiska bestämmelser som tillämpas för att fastställa huruvida en arkitekt som önskar etablera sig i Grekland förfogar över ett sådant behörighetsbevis som uppfyller kraven i arkitektdirektivet.
A – Tillämpliga bestämmelser
5. I artikel 2 i arkitektdirektivet föreskrivs att medlemsstaterna skall erkänna de behörighetsbevis som förvärvats efter en utbildning som uppfyller kraven i artikel 3. Enligt artikel 7.1 skall medlemsstaten till kommissionen översända en lista på behörighetsbevis som utfärdas inom dess territorium och som uppfyller dessa krav, och dessa offentliggörs enligt artikel 7.2 normalt i den officiella tidningen. I artiklarna 8 och 9 regleras slutligen förfarandet och hur tvister angående kvaliteten på ett behörighetsbevis skall lösas.
6. I Grekland föreskrevs i artikel 3.1 i presidentdekret 107/93 fram till den 17 oktober 2002 att arkitekter som önskade etablera sig och som hade examensbevis som utfärdats i andra medlemsstater var tvungna att förete ett intyg från den utställande medlemsstaten, av vilket det framgick att deras behörighetsbevis överensstämde med kraven i arkitektdirektivet.
7. Denna bestämmelse har senare ändrats genom dekret 272/2002 av den 17 oktober 2002. Sedan dess finns det i bilagorna till artikel 13 i det grekiska presidentdekretet 107/93 listor på behörighetsbevis från andra medlemsstater som uppfyller kraven i arkitektdirektivet. Om arkitekter, som önskar etablera sig i Grekland, har ett sådant behörighetsbevis krävs det inte ytterligare bevisning för att de uppfyller kraven i arkitektdirektivet för att de skall kunna ansöka om tillstånd enligt artikel 3.1 c i presidentdekret 107/93. Endast om arkitekten hänvisar till ett annat behörighetsbevis är denne även fortsättningsvis skyldig att förete ett intyg från den utställande medlemsstaten, som styrker att detta behörighetsbevis uppfyller kraven i arkitektdirektivet.
8. Omedelbart före den muntliga förhandlingen den 4 mars 2004 informerade den grekiska regeringen slutligen om ännu en ändring av denna bestämmelse. Enligt denna ändring kan en sökande i framtiden även hänvisa direkt till kommissionens lista över direktivskonforma behörighetsbevis, utan att i dessa fall behöva förete ett intyg.
B – Det administrativa förfarandet och parternas argument
9. Under det administrativa förfarandet har kommissionen gjort gällande att det är oproportionerligt att kräva att ett intyg om att ett behörighetsbevis uppfyller kraven i direktivet skall företes i alla de fall då behörighetsbeviset inte skall erkännas med stöd av erkända rättigheter (vad som avses är troligen artikel 11 i arkitektdirektivet, i vilken behörighetsbevis med stöd av erkända rättigheter uppräknas). I sin ansökan har kommissionen påpekat att den grekiska listan inte innehåller alla de behörighetsbevis som finns uppräknade i den lista som kommissionen offentliggör i enlighet med artiklarna 6–9 i arkitektdirektivet. Den har i sin replik hänvisat till att de båda uppdateringar av kommissionens lista, som följde efter det att presidentdekret 272/2002 hade antagits, ännu inte införts i den grekiska listan. Kommissionen anser att det strider mot arkitektdirektivet att, i varje fall då en sökande inger ett behörighetsbevis som inte finns upptaget i den grekiska listan, kräva att denne företer ett intyg som styrker att behörighetsbeviset uppfyller kraven i direktivet. Om det råder tvivel avseende kvaliteten på ett behörighetsbevis skall det förfarande som föreskrivs i artiklarna 8 och 9 i arkitektdirektivet tillämpas. Endast när det råder befogat tvivel med avseende på äktheten av ett behörighetsbevis föreskrivs i artikel 27 i arkitektdirektivet att mottagarstaten kan kräva att bevis företes i detta avseende.
10. Vid den muntliga förhandlingen meddelade kommissionen att den efter de senaste ändringarna i grekisk rätt inte längre hade några invändningar med avseende på denna grund för talan. Den kunde emellertid inte besluta sig för att återkalla denna grund.
11. Den grekiska regeringen har anfört att intyget från den utställande staten krävs i syfte att underlätta den behöriga myndighetens prövning av huruvida det föreligger ett behörighetsbevis i den mening som avses i arkitektdirektivet. Detta är nödvändigt så länge det aktuella behörighetsbeviset inte finns upptaget i den grekiska listan över behörighetsbevis som skall erkännas. Den grekiska regeringen har hänvisat till femtonde skälet i arkitektdirektivet, enligt vilket medlemsstaterna för att underlätta för landets myndigheter att tillämpa detta direktiv får föreskriva att personer som uppfyller kraven på utbildning i detta direktiv förutom kvalifikationsbevis måste uppvisa ett utbildningsbevis från de behöriga myndigheterna i den medlemsstat som är deras ursprungsland eller från vilken de kommer med uppgift om att dessa kvalifikationer är de som åsyftas i direktivet.
C – Huruvida denna grund kan upptas till prövning
12. Denna grund skall enligt ansökan och repliken förstås på så sätt att den riktar sig mot artikel 3.1 c i presidentdekret 107/93, i dess lydelse enligt presidentdekret 272/2002. Eftersom kommissionen inte återkallade grunden vid den muntliga förhandlingen saknar det betydelse att den medgett att den inte längre har några invändningar mot denna bestämmelse efter de senaste ändringarna av den.
13. Det är ändå möjligt att denna grund inte kan upptas till prövning, eftersom artikel 3.1 c i presidentdekret 107/93, i dess lydelse enligt presidentdekret 272/2002, inte omfattades av den formella underrättelsen eller det motiverade yttrandet.
14. Enligt fast rättspraxis är det administrativa förfarandets syfte att ge den berörda medlemsstaten möjlighet att dels fullgöra sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten, dels göra invändningar mot klagomål framställda av kommissionen. Av detta följer att föremålet för en talan som väcks med stöd av artikel 226 EG avgränsas genom det administrativa förfarande som föreskrivs i denna bestämmelse. Talan måste alltså grundas på samma skäl och grunder som det motiverade yttrandet. En anmärkning som inte förekommer i det motiverade yttrandet kan därför inte tas upp till sakprövning i rättegången vid domstolen.(3)
15. Den första grunden upptogs inte i denna form i det motiverade yttrandet, eftersom det i artikel 3.1 c i presidentdekret 107/93, i dess lydelse enligt presidentdekret 272/2002, inte längre uppställs krav på att ett intyg skall företes i alla fall, utan endast när behörighetsbeviset inte redan finns upptaget i den grekiska listan över examensbevis som skall erkännas. Således är omfattningen av den påstådda överträdelsen betydligt mindre än vid tiden för det motiverade yttrandet.
16. Likväl medför inte detta att denna grund inte kan upptas till prövning. Domstolen har nämligen nyanserat kraven på att föremålet för tvisten skall specificeras i det administrativa förfarandet på så sätt att det inte i varje fall krävs en full överensstämmelse mellan de nationella bestämmelser som anges i det motiverade yttrandet och de bestämmelser som anges i klagomålet. Om det skett en lagändring under tiden mellan dessa båda skeden i förfarandet, är det tillräckligt att den ordning som införts genom den lagstiftning mot vilken anmärkningar framförts i det administrativa förfarandet i huvudsak har bibehållits genom de nya bestämmelser som medlemsstaten utfärdat efter det motiverade yttrandet och som är föremål för talan.(4)
17. Åtminstone i den mån det i artikel 3.1 c i presidentdekret 107/93, i dess lydelse enligt presidentdekret 272/2002, fortfarande krävs att ett intyg från den utställande medlemsstaten som styrker att behörighetsbeviset motsvarar kraven i arkitektdirektivet skall företes, innefattades kommissionens anmärkning redan i det motiverade yttrandet. Denna grund kan därför tas upp till prövning.
D – Huruvida denna grund är befogad
18. Kommissionens invändning skall förstås på så sätt att det i vart fall inte längre är nödvändigt och därmed oproportionerligt att kräva att ett intyg skall företes, som styrker att ett behörighetsbevis uppfyller kraven i arkitektdirektivet, när detta behörighetsbevis finns angivet i ett kommissionsmeddelande angående behörighetsbevis som skall erkännas.
19. Medlemsstaternas skyldighet i detta avseende framgår inte uttryckligen av arkitektdirektivet. Av artiklarna 11 och 27, i vilka behörighetsbevis med stöd av erkända rättigheter uppräknas och föreskrivs att bevis kan begäras när befogat tvivel råder om äktheten, kan tvärtom följa att det inte kan krävas att andra intyg skall företes. Detta motsägs emellertid av femtonde skälet, vilket tillåter krav på företeende av intyg som styrker att ett utbildningsbevis faktiskt uppfyller kraven i direktivet. Följaktligen ger arkitektdirektivets ordalydelse ingen visshet i detta avseende.
20. Alla krav som försvårar en ansökan om erkännande av ett behörighetsintyg utgör emellertid samtidigt ett hinder för utövandet av etableringsfriheten enligt artikel 43 EG. Denna grundläggande frihet skall beaktas vid tolkningen av arkitektdirektivet. Inskränkningar måste vara motiverade av tvingande hänsyn till allmänintresset.(5)
21. Det extra formkravet att behöva anskaffa ett intyg från den utställande medlemsstaten försvårar ansökan om erkännande av ett behörighetsbevis. I princip utgör det visserligen ett skyddsvärt intresse att den mottagande medlemsstaten kan fastställa huruvida det behörighetsbevis som företetts uppfyller kraven i arkitektdirektivet Det är emellertid inte nödvändigt att förete ett personligt intyg från den utställande medlemsstaten, när behörighetsbeviset finns uppfört i kommissionens lista över behörighetsbevis som skall erkännas. Eftersom endast en myndighet i Grekland – Tekniska kammaren – behandlar ärenden avseende erkännande av behörighetsbevis för arkitekter, kan man av denna myndighet begära att den tar del av den kommissionslista som offentliggörs i den officiella tidningen och använder sig av denna då den skall erkänna behörighetsbevis. Det är emellertid inte tillräckligt att hänvisa till den grekiska listan, eftersom denna rent teoretiskt sett aldrig kan uppdateras samtidigt som kommissionens lista och – såsom kommissionen med fog har påpekat – i praktiken inte ens kan uppdateras inom rimlig tid.
22. Därför var artikel 3.1 c i presidentdekret 107/93, i dess lydelse enligt presidentdekret 272/2002, oförenlig med arkitektdirektivet jämfört med artikel 43 EG, försåvitt det i denna bestämmelse uppställdes krav på att det vid företeende av behörighetsbevis, som finns angivna i kommissionens lista över bevis som skall erkännas, skulle bifogas ett intyg från den utställande staten, enligt vilket detta behörighetsbevis uppfyller kraven i arkitektdirektivet. Den första grunden är således befogad.
III – Den andra grunden: Den grekiska tekniska kammarens praxis
A – Det administrativa förfarandet och parternas argument
23. Kommissionen förde in föremålet för den andra grunden i fördragsbrottsförfarandet genom en kompletterande formell underrättelse härom av den 9 juli 1999. Kommissionen anmärkte mot Grekland att Tekniska kammaren(6) systematiskt vägrar att registrera innehavare av behörighetsbevis som inte utfärdats i Grekland och som skall erkännas enligt arkitektdirektivet. Kommissionen hänvisade i detta avseende särskilt till tre fall, i vilka sökandena i över ett år utan framgång försökt erhålla ett erkännande. I det motiverade yttrandet av den 24 februari 2000 vidhöll kommissionen denna anmärkning.
24. När kommissionen väckte talan ingav den i form av kompletterande bevisning för denna invändning särskilt en skrivelse från den grekiska ministern för miljö och regionplanering av den 16 juli 2001, i vilken ministern uppmanar Tekniska kammaren att påskynda förfarandet avseende registrering av arkitekter vars behörighetsbevis skall erkännas.
25. Den grekiska regeringen reagerade för första gången på denna anmärkning i sitt svar på det motiverade yttrandet av den 8 maj 2000. Regeringen angav namnen på fyra personer som redan registrerats. De fall som kommissionen uttryckligen hänvisat till berördes inte.
26. I sitt svaromål av den 23 januari 2003 har den grekiska regeringen anfört att trettiosju ansökningar hittills ingetts och att Tekniska kammaren redan registrerat nio arkitekter. Ytterligare sju arkitekter hade anmodats att registrera sig, men två av dessa arkitekter är inte längre intresserade av att bli registrerade. I sin duplik av den 19 maj 2003 har den grekiska regeringen upplyst om att registreringen av de fem övriga arkitekterna är nära förestående.
27. Av de tjugoen kvarvarande sökandena har fyra inte lämnat in något som helst underlag och sjutton har lämnat in ofullständiga ansökningar. Alla har anmodats att komplettera sina ansökningar. När dupliken skrevs hade redan tio av dessa sökande kompletterat sina ansökningar.
28. I syfte att ytterligare klargöra sakförhållandena anmodade domstolen den grekiska regeringen att för alla sökande uppge
– när de ansökt om regis trering,
– när Tekniska kammaren registrerat dem, och,
– i förekommande fall, när Tekniska kammaren anmodat sökanden att komplettera sin ansökan.
29. Den grekiska regeringen uppgav med anledning därav den 21 januari 2004 att fyrtioen ansökningar hitintills hade ingetts till Tekniska kammaren och att Tekniska kammaren registrerat nio arkitekter. Den grekiska regeringen angav inte när dessa nio ansökningar hade lämnats in.
30. Två sökande hade uppgett att de inte längre hade för avsikt att registrera sig. Inte heller här angavs några datum.
31. Fjorton arkitekter hade kompletterat sina ansökningar och registrerades genom beslut av den 8 januari 2004. Ansökningarna härrör från åren 1988–2002.(7) Den grekiska regeringen uppgav inte om och när dessa sökande hade anmodats att komplettera sina ansökningar.
32. Ytterligare tolv sökande, som den 30 december 2002 anmodats att komplettera sina ansökningar, hade ännu inte gjort detta. Det rör sig om ansökningar från åren 1992–2002.(8)
33. Slutligen har en sökande, den 22 maj 2003, och ytterligare tre sökande, den 7 oktober 2003, lämnat in ansökningar utan något underlag.
34. Vid den muntliga förhandlingen medgav den grekiska regeringen att de sökande som lämnat in ofullständiga ansökningar hade anmodats för första gången den 30 december 2002 att lämna in de handlingar som krävdes enligt presidentdekret 107/93, i dess lydelse enligt presidentdekret 272/2002. Dessa skrivelser var utformade som en standardskrivelse, till vilken de rättsliga bestämmelserna bifogades. Det angavs emellertid inte vilka handlingar som ännu saknades i varje enskilt fall. Före den 30 december 2002 hade det endast förts telefonsamtal med sökandena, och dessa samtal hade inte dokumenterats.
35. Den grekiska regeringen anser för övrigt att det på grund av risken för jordbävningar i Grekland är nödvändigt att företa en mycket noggrann prövning av tillståndsansökningarna.
B – Rättslig bedömning
36. Det skall inledningsvis påpekas att kommissionens anmärkning skall bedömas mot bakgrund av den situation som rådde vid utgången av den frist som angivits i det motiverade yttrandet, det vill säga den 24 april 2000.(9)
37. Kommissionen har anmärkt mot Grekland att Tekniska kammaren systematiskt vägrar att registrera arkitekter som skall godkännas. Med detta menar kommissionen inte att Tekniska kammaren principiellt vägrar att bifalla alla ansökningar, utan, vilket framgår av ansökan, att den i de flesta fall utan fog avslår eller inte alls besvarar ansökningarna om erkännande. Denna precisering anges visserligen inte uttryckligen i den kompletterande formella underrättelsen eller i det motiverade yttrandet, men vid en realistisk tolkning ligger det ändå nära till hands att tolka kommissionens invändning på detta sätt.
38. Huruvida denna invändning är befogad skall prövas mot bakgrund av artikel 20.1 i arkitektdirektivet. Enligt denna bestämmelse måste förfarandet för att bevilja en person tillstånd att börja ägna sig åt arkitektverksamhet avslutas så snart som möjligt och senast tre månader efter det att alla handlingar rörande denna person inlämnats.
39. Av den grekiska regeringens svar på domstolens förfrågan framgår att minst sexton ansökningar – det vill säga minst 80 procent av alla inlämnade ansökningar – den 24 april 2000 hade varit anhängiga i mer än tre månader.
40. Av den grekiska regeringens svar kan det emellertid inte uteslutas att dessa ansökningar från början var ofullständiga. Det skall i detta avseende medges att tremånadersfristen för erkännandet börjar löpa först när ansökan är fullständig. Eftersom det är ovisst huruvida dessa ansökningar var fullständiga och när de eventuellt kompletterats är det inte möjligt att fastställa att tremånadersfristen överskridits.
41. De behöriga myndigheterna är emellertid redan innan en ofullständig ansökan kompletterats skyldiga att genomföra tillståndsförfarandet så fort som möjligt. Detta framgår av ordalydelsen av artikel 20.1 i arkitektdirektivet, genom vilken principen om god förvaltning genomförs.(10) Härav följer att konstaterandet att en ansökan är ofullständig skall göras och en underrättelse härom skickas till sökanden utan dröjsmål. Inte under några omständigheter kan detta steg i förfarandet dröja längre än prövningen av en fullständig ansökan. Tekniska kammaren måste därför senast inom tre månader från det att ansökan ingetts antingen registrera sökanden eller underrätta denne om vilka ansökningshandlingar som fortfarande saknas.(11)
42. Såsom den grekiska regeringen har medgett vid den muntliga förhandlingen begärde Tekniska kammaren åtminstone inte skriftligen in några kompletteringar av ansökningarna före den 30 december 2002. Denna praxis pågick även vid den här relevanta tidpunkten, nämligen vid utgången av den frist som kommissionen angett i sitt motiverade yttrande, den 24 april 2000. Den grekiska regeringen kan inte vederlägga denna anmärkning genom att hänvisa till telefonsamtal, eftersom den varken konkret har redogjort för dessa samtal och deras innehåll eller lagt fram några bevis som styrker att de ägt rum.
43. Den grekiska regeringen har avslutningsvis hänvisat till särskilda risker för jordbävningar i Grekland, men dessa kan inte motivera en avvikelse från uttryckliga bestämmelser i arkitektdirektivet. Om det förekommer speciella problem i Grekland i detta avseende, som inte beaktats i tillräcklig grad i arkitektdirektivet, måste den grekiska regeringen agera för att få till stånd en ändring av detta direktiv. För övrigt har den grekiska regeringen i förevarande förfarande inte redogjort för några sådana problem.
44. Det skall således fastställas att Grekland har åsidosatt artikel 20.1 i arkitektdirektivet, eftersom Tekniska kammaren i flertalet fall inte genomfört förfarandet avseende beviljande av tillstånd att arbeta som arkitekt så fort som möjligt.
IV – Rättegångskostnader
45. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Om en part återkallar talan eller ett yrkande skall denna part enligt artikel 69.5 i rättegångsreglerna förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om den andra parten har yrkat detta i sitt yttrande över återkallelsen. På begäran av den part som återkallar sin talan eller sitt yrkande skall emellertid kostnaderna ersättas av den andra parten, om det anses skäligt med hänsyn till dennes agerande.
46. Kommissionen har yrkat ersättning för sina rättegångskostnader och har vunnit fullt bifall till sin talan. Kommissionen har emellertid i sin replik återkallat en tredje grund för talan, utan att Grekland dessförinnan vidtagit åtgärder för att rätta till de missförhållanden som påtalats. Det har i förhållande till Greklands beteende inte framkommit något skäl, i samband med att denna anmärkning framställdes och senare återkallades, som kan motivera att Grekland skall bära denna del av rättegångskostnaderna. Därför skall kommissionen ersättas endast för två tredjedelar av de kostnader som uppstått innan den ingav sin replik samt ersättas för alla de kostnader som uppstått efter det att repliken ingavs.
47. Den grekiska regeringen har visserligen i sitt svaromål yrkat ersättning för rättegångskostnader, men den har inte vidhållit detta yrkande i sin duplik, vare sig uttryckligen eller med hänvisning till sitt tidigare yrkande. Följaktligen skall den grekiska regeringen fullt ut bära sina rättegångskostnader.
V –
Förslag till avgörande
48. Jag föreslår därför att domstolen skall besluta enligt följande:
1. Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 85/384/EEG av den 10 juni 1985 om det ömsesidiga erkännandet av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis på arkitekturområdet, däribland åtgärder för att underlätta ett effektivt utnyttjande av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster, jämfört med artikel 43 EG,
– genom att anta och bibehålla artikel 3.1 c i presidentdekret 107/93, i dess lydelse enligt presidentdekret 272/2002, och
– genom att Techniko Epimelitirio Elladas i de flesta fall inte genomfört förfarandet avseende erkännande av behörighetsbevis för arkitekter inom rimlig tid.
2. Republiken Grekland skall bära sina rättegångskostnader och ersätta alla de rättegångskostnader som kommissionen haft efter det att den ingav sin replik samt två tredjedelar av de kostnader kommissionen haft innan den ingav sin replik. Kommissionen skall bära sina återstående kostnader.
(1) .
(2)
–	EGT L 223, s. 15, svensk specialutgåva, område 6, volym 2, s. 99, i dess lydelse enligt rådets direktiv 85/614/EEG av den 20 december 1985 om ändring, på grund av Spaniens och Portugals anslutning, av direktiv 85/384/EEG om det ömsesidiga erkännandet av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis på arkitekturområdet, däribland åtgärder för att underlätta ett effektivt utnyttjande av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster, EGT L 376, s. 1, svensk specialutgåva, område 6, volym 2, s. 130, och rådets direktiv 86/17/EEG av den 27 januari 1986 om ändring, på grund av Portugals anslutning, av direktiv 85/384/EEG om det ömsesidiga erkännandet av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis på arkitekturområdet, däribland åtgärder för att underlätta ett effektivt utnyttjande av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster, EGT L 27, s. 71, svensk specialutgåva, område 16, volym 1, s. 88.
(3)
–	Dom av den 15 januari 2002 i mål C-439/99, kommissionen mot Italien (REG 2002, s. I-305), punkterna 10 och 11.
(4)
–	Dom av den 17 november 1992 i mål C-105/91, kommissionen mot Grekland (REG 1992, s. I‑5871), punkt 13.
(5)
–	Jämför dom av den 21 mars 2002 i mål C-298/99, kommissionen mot Italien (REG 2002, s. I‑3129), punkt 25 och följande punkter.
(6)
–	Det är inte första gången domstolen behandlar registreringen vid denna kammare. Dom av den 14 juli 1988 i mål 38/87, kommissionen mot Grekland (REG 1988, s. 4415) och av den 30 januari 1992 i mål C-328/90, kommissionen mot Grekland (REG 1992, s. I-425) rörde utlänningars svårigheter att bli registrerade.
(7)
–	1988: en ansökan, 1989: en ansökan, 1995: en ansökan, 1996: två ansökningar, 1997: två ansökningar, 1998: två ansökningar, 1999: en ansökan, 2000: en ansökan, 2001: två ansökningar, 2002: en ansökan.
(8)
–	1992: en ansökan, 1995: en ansökan, 1997: en ansökan, 1998: en ansökan, 1999: en ansökan, 2000: en ansökan, 2001: två ansökningar, 2002: två ansökningar.
(9)
–	Se bland annat domen av den 16 januari 2003 i mål C-63/02, kommissionen mot Förenade kungariket (REG 2003, s. I-821), punkt 11.
(10)
–	Jämför skyldigheten att behandla ärenden inom en rimlig frist, samt artikel 41.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, som tillkännagavs i Nice den 7 december 2000, dom av den 18 mars 1997 i mål C-282/95 P, Guérin automobiles mot kommissionen (REG 1997, s. I-1503), punkt 37, och generaladvokaten Jacobs förslag till avgörande av den 22 mars 2001 i mål C-270/99 P, Z mot parlamentet (REG 2001, s. I-9197, s. I 9199), punkt 40 och följande punkter.
(11)
–	Det kan anmärkas att det normalt inte är tillräckligt att skicka en standardiserad anmodan att inge de handlingar som krävs enligt lag, eftersom det kan befaras att det inte har prövats huruvida ansökan är fullständig.