62019TJ0017_RES
Vec T‑17/19
Giulia Moi
proti
Európskemu parlamentu
Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá rozšírená komora) z 3. februára 2021
„Inštitucionálne právo – Parlament – Psychické obťažovanie – Rozhodnutia predsedu Parlamentu, v ktorých bol prijatý záver, že došlo k obťažovaniu dvoch akreditovaných asistentov poslanca, a ktorými sa poslancovi ukladá sankcia spočívajúca v strate nároku na denný príspevok počas dvanástich dní – Články 11 a 166 rokovacieho poriadku Parlamentu – Interné opravné prostriedky – Rozhodnutie predsedníctva Parlamentu potvrdzujúce sankciu – Článok 167 rokovacieho poriadku Parlamentu – Žaloba o neplatnosť – Lehota na podanie žaloby – Prípustnosť – Právo na obhajobu – Mimozmluvná zodpovednosť“
Európsky parlament – Členovia – Disciplinárne opatrenia – Sankcie – Rozhodnutie predsedu Parlamentu – Sťažnosť – Fakultatívny charakter – Podanie žaloby na súd Únie – Prípustnosť – Začiatok plynutia lehoty na podanie žaloby o neplatnosť – Neoddeliteľnosť rozhodnutia o situácii obťažovania a rozhodnutia o sankcii
(Článok 263 ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 47; Rokovací poriadok Európskeho parlamentu, článok 167)
(pozri body 43 – 47, 49 – 52, 77)
Žaloby úradníkov – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Zhoda medzi sťažnosťou a žalobou – Neuplatniteľnosť na spor medzi poslancom a Európskym parlamentom v rámci žaloby o neplatnosť
(Články 263 a 270 ZFEÚ; Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
(pozri body 84 – 90)
Právo Európskej únie – Zásady – Právo na obhajobu – Uplatnenie na celé konanie začaté proti určitej osobe, ktoré môže viesť k prijatiu aktu spôsobujúceho tejto osobe ujmu – Zásada, ktorú treba zabezpečiť aj pri neexistencii akejkoľvek právnej úpravy dotknutého konania – Rozsah – Konanie smerujúce k preukázaniu existencie obťažovania členom Európskeho parlamentu – Povinnosť oznámiť osobe obvinenej z obťažovania všetky dokumenty v spise, ktoré sa jej týkajú – Porušenie zásady dodržiavania práva na obhajobu – Dôsledky
(Charta základných práv Európskej únie, článok 41 ods. 2)
(pozri body 91 – 105, 107 – 110, 112, 114 – 120, 122 – 125, 127, 132 – 134)
Mimozmluvná zodpovednosť – Podmienky – Skutočná a určitá škoda spôsobená protiprávnym aktom – Zrušenie napadnutého nezákonného aktu – Primeraná náhrada nemajetkovej ujmy
(Článok 340 druhý odsek ZFEÚ)
(pozri body 143, 144)
Zhrnutie
Žalobkyňa bola poslankyňou Európskeho parlamentu od roku 2014 do roku 2019. V novembri 2017 dvaja z jej akreditovaných asistentov poslanca po tom, čo podali žiadosť o pomoc (
1
) s odvolaním sa na ťažké pracovné podmienky, predložili poradnému výboru Parlamentu poverenému touto problematikou (
2
) sťažnosť z dôvodu obťažovania.
Dvoma samostatnými listami z 2. októbra 2018 predseda Parlamentu po preskúmaní stanoviska poradného výboru a pripomienok žalobkyne prijal jednak rozhodnutie, v ktorom dospel k záveru o existencii psychického obťažovania, ktoré utrpeli obaja sťažovatelia, a jednak rozhodnutie, ktorým sa žalobkyni za jej správanie voči obom sťažovateľom ukladá sankcia v podobe straty nároku na jej denný príspevok počas dvanástich dní.
Dňa 16. októbra 2018 žalobkyňa predložila predsedníctvu Parlamentu interný opravný prostriedok (
3
) proti rozhodnutiu predsedu o sankcii. Rozhodnutím z 12. novembra 2018, ktoré bolo následne vyhlásené 14. novembra v pléne a oznámené v ten istý deň, predsedníctvo Parlamentu potvrdilo rozhodnutie predsedu o sankcii. Žalobkyňa preto 11. januára 2019 podala žalobu o neplatnosť proti rozhodnutiam predsedu, ktoré sa týkajú tak situácie obťažovania, ako aj sankcie, a proti rozhodnutiu predsedníctva Parlamentu, ako aj žalobu o náhradu škody.
Všeobecný súd rozhodujúci v rozšírenej komore svojím rozsudkom zrušil tri vyššie uvedené rozhodnutia, pričom žalobu žalobkyne a najmä jej žalobu o náhradu škody v zostávajúcej časti zamietol. Objasnil tak judikatúru, pokiaľ ide na jednej strane o vzťahy medzi právom byť vypočutý a právom na obhajobu a na druhej strane o skutočnosti, ktoré musia byť preukázané s cieľom dosiahnuť zrušenie v nadväznosti na konštatovanie porušenia práva na obhajobu. Okrem toho Všeobecný súd spresnil hranice uplatnenia pravidla „zhody“ (
4
) medzi sťažnosťou a žalobou.
Posúdenie Všeobecným súdom
Všeobecný súd, ktorý v prvom rade preskúmal prípustnosť návrhu na zrušenie v rozsahu, v akom sa týka rozhodnutia predsedu o sankcii, usúdil, že prijatie rozhodnutia predsedníctva Parlamentu nebráni žalobkyni v tom, aby podala svoju žalobu proti rozhodnutiu predsedu o sankcii, aj keby toto posledné uvedené rozhodnutie bolo predmetom interného opravného prostriedku podľa článku 167 rokovacieho poriadku Parlamentu (
5
). Okrem toho Všeobecný súd konštatoval, že žalobkyňa sa mohla domáhať zrušenia rozhodnutia predsedu o sankcii najneskôr v deň uplynutia lehoty na podanie žaloby vypočítanej odo dňa oznámenia rozhodnutia predsedníctva Parlamentu. V prejednávanej veci Všeobecný súd usúdil, že návrh nemožno považovať za oneskorený, a je teda prípustný.
Všeobecný súd, ktorý v druhom rade preskúmal prípustnosť návrhu na zrušenie v rozsahu, v akom sa vzťahuje na rozhodnutie predsedu týkajúce sa situácie obťažovania, usúdil, že právo na účinný prostriedok nápravy a zásada riadneho výkonu spravodlivosti spoločne vyžadujú, aby súd Únie zároveň rozhodoval o zákonnosti rozhodnutí týkajúcich sa jediného a toho istého sporu, a to konkrétne v tomto prípade rozhodnutia, ktorým sa konštatuje existencia obťažovania, a rozhodnutia, ktoré od neho závisí a ktorým sa ukladá sankcia, ktorú si takéto správanie zaslúži. Vzhľadom na to, že rozhodnutie predsedu týkajúce sa situácie obťažovania je neoddeliteľne spojené s rozhodnutím o sankcii, lehota na podanie žaloby o neplatnosť proti prvému uvedenému rozhodnutiu začala plynúť – tak ako v prípade druhého rozhodnutia – až po oznámení rozhodnutia predsedníctva Parlamentu prijatého v nadväznosti na interný opravný prostriedok. Všeobecný súd usúdil, že ani tento návrh nemožno považovať za oneskorený, a je teda tiež prípustný.
Pokiaľ ide o prípustnosť prvého žalobného dôvodu založeného na porušení zásady dodržiavania práva na obhajobu, Všeobecný súd najprv pripomenul, že žaloba žalobkyne je založená na článku 263 ZFEÚ a nie na článku 270 ZFEÚ, ktorý sa vzťahuje na všetky spory medzi Úniou a jej zamestnancami. Práve v rámci sporov začatých na základe tohto posledného uvedeného ustanovenia a v súvislosti s povinnou predchádzajúcou sťažnosťou zavedenou služobným poriadkom bolo stanovené pravidlo zhody bez toho, aby bolo v tomto štádiu Súdnym dvorom alebo Všeobecným súdom rozšírené na žaloby, ktoré vzhľadom na to, že boli podané na základe článku 263 ZFEÚ, predchádzali fáze správneho konania. Všeobecný súd preto konštatoval, že pravidlo zhody sa na taký spor, aký mu predložila žalobkyňa, neuplatní, v dôsledku čoho nemožno prvý žalobný dôvod vyhlásiť za neprípustný z dôvodu, že porušenie zásady dodržiavania práva na obhajobu nebolo namietané pred predsedníctvom Parlamentu v rámci interného opravného prostriedku.
Pokiaľ ide o dôvodnosť prvého žalobného dôvodu, Všeobecný súd pripomenul, že právo na obhajobu zahŕňa právo byť vypočutý a právo na prístup k spisu, pričom patrí medzi tie zo základných práv, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou právneho poriadku Únie a sú zakotvené v Charte základných práv Európskej únie. Všeobecný súd zdôraznil, že všeobecná zásada dodržiavania práva na obhajobu sa v prejednávanej veci uplatní, keďže konanie začaté proti žalobkyni môže viesť a viedlo k uloženiu sankcie členovi Parlamentu za obťažovanie. V konaní, ktorého cieľom je preukázať existenciu obťažovania, z tejto zásady vyplýva, že pri dodržaní prípadných požiadaviek dôverného zaobchádzania musia byť obvinenej osobe pred prijatím rozhodnutia, ktoré jej spôsobuje ujmu, sprístupnené všetky dokumenty zo spisu, ktoré sú tak v jej prospech, ako aj neprospech a ktoré sa týkajú uvedeného obťažovania, a musí byť v súvislosti s nimi vypočutá. V prejednávanej veci Všeobecný súd uviedol, že počas konania, ktoré viedlo ku konštatovaniu situácie obťažovania a k uloženiu sankcie, žalobkyňa, hoci bola informovaná o obsahu sťažností oboch akreditovaných asistentov poslanca, nemala prístup ani k vyhláseniam, ktoré títo dvaja asistenti urobili pred poradným výborom, ani k spisovému materiálu, konkrétne k úplnému obsahu e‑mailov a textových správ, hoci tieto jednotlivé informácie boli zohľadnené na účely prijatia záveru o existencii obťažovania a sankcionovania žalobkyne. V dôsledku toho Všeobecný súd usúdil, že všeobecná zásada dodržania práva žalobkyne na obhajobu bola v prejednávanej veci porušená.
Všeobecný súd, ktorý sa zaoberal dôsledkami porušenia tejto zásady, pripomenul, že porušenie práva na obhajobu vedie k zrušeniu rozhodnutia vydaného na konci určitého konania iba vtedy, ak by bez tejto vady mohlo toto konanie dospieť k inému výsledku (
6
). Táto požiadavka je splnená, ak žalobkyňa vzhľadom na to, že nemala prístup k dokumentom, ktoré jej mali byť poskytnuté na základe riadneho dodržania práva na obhajobu, nemohla účinne uplatniť svoje pripomienky, a tak jej bola odňatá čo i len malá možnosť lepšie zabezpečiť svoju obhajobu. V takom prípade totiž neposkytnutie spisového materiálu, z ktorého administratíva vychádzala, má z hľadiska ochrany vyplývajúcej z práva na obhajobu nevyhnutne vplyv na zákonnosť aktov prijatých na konci konania, ktoré môže mať na žalobkyňu nepriaznivý vplyv. V prejednávanej veci Všeobecný súd konštatoval, že žalobkyňa tým, že nemala prístup k celému obsahu spisu, bola zbavená príležitosti lepšie zabezpečiť svoju obhajobu a že táto nezrovnalosť mala nevyhnutne vplyv na obsah rozhodnutí prijatých v súvislosti s existenciou obťažovania a sankciou.
V dôsledku toho Všeobecný súd usúdil, že tri predmetné rozhodnutia musia byť zrušené z dôvodu porušenia všeobecnej zásady dodržiavania práva na obhajobu.
(
1
)	Podľa článku 24 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“).
(
2
)	Výbor zaoberajúci sa sťažnosťami akreditovaných asistentov poslancov na obťažovanie poslancami Parlamentu a prevenciou obťažovania na pracovisku bol zriadený článkom 1 ods. 1 vnútorných pravidiel Parlamentu zo 14. apríla 2014 týkajúcich sa danej oblasti v znení zo 6. júla 2015.
(
3
)	Podľa článku 167 Rokovacieho poriadku Európskeho parlamentu.
(
4
)	Toto pravidlo pod hrozbou neprípustnosti vyžaduje, aby žalobný dôvod alebo výhrada, ktoré boli uplatnené pred súdom Únie, boli už uplatnené v rámci konania pred podaním žaloby alebo aby úzko súviseli s kritikou uvedenou v tom istom rámci.
(
5
)	Rozsudky z 21. februára 2018, LL/Parlament (C‑326/16 P, EU:C:2018:83, body 34 až 37), a z 19. septembra 2018, Selimovic/Parlament (T‑61/17, neuverejnený, EU:T:2018:565, bod 45).
(
6
)	Rozsudky zo 4. apríla 2019, OZ/EIB (C‑558/17 P, EU:C:2019:289, body 76 až 78), a z 25. júna 2020, HF/Parlament (C‑570/18 P, EU:C:2020:490, bod 73).