61999CJ0215_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-215/99,
jonka Landesgericht Feldkirch (Itävalta) on saattanut EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Friedrich Jauch
vastaan
Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter
ennakkoratkaisun sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajantasaistettuna 2 päivänä joulukuuta 1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1), 10 a artiklan 1 kohdan ja 19 artiklan 1 kohdan tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: presidentti G. C. Rodríguez Iglesias, jaostojen puheenjohtajat C. Gulmann, A. La Pergola, M. Wathelet ja V. Skouris sekä tuomarit D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet (esittelevä tuomari), P. Jann, L. Sevón, R. Schintgen, F. Macken, N. Colneric, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues ja C. W. A. Timmermans,
julkisasiamies: S. Alber,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
- Itävallan hallitus, asiamiehenään C. Stix-Hackl,
- Saksan hallitus, asiamiehinään W.-D. Plessing ja C.-D. Quassowski,
- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään P. Hillenkamp ja C. Egerer,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Itävallan hallituksen, asiamiehenään G. Hesse, Ranskan hallituksen, asiamiehenään C. Bergeot, Alankomaiden hallituksen, asiamiehenään M. Fierstra, Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen, asiamiehenään E. Sharpston, QC, ja komission, asiamiehinään V. Kreuschitz ja C. Egerer, 25.10.2000 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 14.12.2000 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Landesgericht Feldkirch on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 16.3.1999 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 7.6.1999, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla ennakkoratkaisukysymyksen sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajantasaistettuna 2 päivänä joulukuuta 1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1; jäljempänä asetus N:o 1408/71), 10 a artiklan 1 kohdan ja 19 artiklan 1 kohdan tulkinnasta.
2 Tämä kysymys on esitetty Jauchin ja Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiterin välisessä asiassa, jossa jälkimmäinen on kieltäytynyt suorittamasta Jauchille Bundespflegegeldgesetzin (Itävallan liittovaltion huoltoavustuslaki, BGBl. I, 1993, s. 110; jäljempänä huoltoavustuslaki) mukaista huoltoavustusta (Pflegegeld).
Yhteisön lainsäädäntö
3 Asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohta kuuluu seuraavasti:
"Tätä asetusta sovelletaan kaikkeen lainsäädäntöön, joka koskee seuraavia sosiaaliturvan aloja:
a) sairausetuuksia;
b) työkyvyttömyysetuuksia - -;
c) vanhuusetuuksia;
- - ."
4 Asetuksen 4 artiklan 2 a kohdan mukaan sitä sovelletaan maksuihin perustumattomiin erityisetuuksiin, jotka annetaan muun kuin saman artiklan 1 kohdassa tarkoitetun lainsäädännön tai järjestelmän perusteella tai jotka on suljettu 4 kohdan nojalla asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle, jos tällaiset etuudet on tarkoitettu antamaan lisä-, korvaavaa tai täydentävää turvaa sellaista tapahtumaa vastaan, joka kuuluu 1 kohdassa tarkoitettuihin sosiaaliturvan aloihin.
5 Asetuksen N:o 1408/71 10 a artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Sen estämättä, mitä 10 artiklassa ja III osastossa säädetään, henkilöille, joihin tätä asetusta sovelletaan, myönnetään 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettuja maksuihin perustumattomia rahallisia erityisetuuksia yksinomaan sen jäsenvaltion alueella ja kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella he asuvat, edellyttäen, että nämä etuudet on lueteltu liitteessä II a. Etuudet myöntää asuinpaikan laitos omalla kustannuksellaan."
6 Asetuksen N:o 1408/71 liitteen II a otsakkeena on "Maksuihin perustumattomat erityisetuudet" ja sen K kohdan "Itävalta" b alakohdassa säädetään seuraavaa:
"Itävallan liittovaltion huoltoavustuslain (Bundespflegegeldgesetz) mukainen huoltoavustus (Pflegegeld), lukuun ottamatta liikennevakuutuslaitosten myöntämiä huoltoavustuksia, jos vamma on aiheutunut työtapaturmasta tai ammattitaudista."
7 Asetuksen N:o 1408/71 III osastoon "Eri etuusryhmiä koskevia erityissäännöksiä" kuuluvassa 19 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja, joka asuu muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella ja joka täyttää toimivaltaisen valtion lainsäädännössä asetetut edellytykset etuuksien saamiseksi ottaen tarpeen mukaan huomioon 18 artiklan säännökset, saa asuinvaltiossaan:
a) toimivaltaisen laitoksen puolesta luontoisetuudet asuinpaikan laitoksesta tämän laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaisesti ikään kuin hänet olisi vakuutettu siinä; ja
b) rahaetuudet toimivaltaisesta laitoksesta sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti. Kuitenkin toimivaltaisen laitoksen ja asuinpaikan laitoksen välisellä sopimuksella tällaiset etuudet voidaan maksaa viimeksi mainitusta laitoksesta ensiksi mainitun puolesta, toimivaltaisen valtion lainsäädännön mukaisesti."
Kansallinen lainsäädäntö
8 Itävallassa on vuodesta 1993 alkaen myönnetty huoltoavustuslain mukaista huoltoavustusta, jolla on kyseisen lain 1 §:n mukaan tarkoitus kertaluonteisen korvauksen avulla varmistaa, että huollettavat henkilöt saavat tukea ja apua sekä aiempaa paremmat mahdollisuudet viettää sellaista itsenäistä elämää, joka vastaa heidän tarpeitaan. Huoltoavustuslain 3 §:n 1 momentissa määritetään avustuksen henkilöllinen ulottuvuus ja täsmennetään, että lain soveltamisalaan kuuluvilla henkilöillä on oikeus avustukseen, jos heidän tavanomainen asuinpaikkansa on Itävallassa.
9 Huoltoavustuslain 22 §:n mukaan huoltoavustuksen suorittavat pakollisista eläke- ja tapaturmavakuutuksista vastaavat laitokset. Huoltoavustuslain 23 §:ssä kuitenkin säädetään, että valtio "korvaa pakollisista eläke- ja tapaturmavakuutuksista vastaaville laitoksille kustannukset, joiden on sosiaaliturvalaitoksiin sovellettavien säännösten mukaisesti laaditussa taseessa osoitettu aiheutuneen tämän liittovaltion lain nojalla huoltoavustuksista, luontoissuorituksista, matkakuluista, lääkärin neuvontapalveluista ja tavanomaisesta terveydentilan seurannasta, ilmoituskuluista, edellä mainittuihin kuluihin sisältyvistä hallinnollisista kustannuksista ja erilaisista muista kustannuksista".
Pääasian oikeudenkäynti
10 Jauch on Saksan kansalainen, jonka asuinpaikkana on aina ollut Itävallan rajan tuntumassa sijaitseva saksalainen kaupunki Lindau ja joka on työskennellyt Itävallassa ensin toukokuusta 1941 kesäkuuhun 1958 Itävallan pakolliseen vakuutusjärjestelmään kuuluvana ja myöhemmin heinäkuusta 1958 marraskuuhun 1981 Itävallan vapaaehtoisen eläkevakuutusjärjestelmän piiriin kuuluvana. Hänelle on kertynyt Itävallassa yhteensä 480 vakuutuskuukautta, ja hän on 1.5.1995 alkaen saanut Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiterilta vanhuuseläkettä.
11 Koska Jauchille on Saksassa kertynyt vain vähäinen määrä vakuutuskausia, hän ei saa lainkaan Saksan sosiaaliturvajärjestelmän mukaista eläkettä. Hän on kuitenkin saanut Allgemeine Ortskrankenkasse (AOK) Bayernilta (Pflegekasse Lindau) 1.9.1996-31.8.1998 hoitoetuuksia 28.11.1996 tehdyn päätöksen nojalla. Kyseinen laitos kuitenkin lopetti näiden etuuksien suorittamisen vedoten yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-160/96, Molenaar, 5.3.1998 antamaan tuomioon (Kok. 1998, s. I-843).
12 Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter hylkäsi 7.9.1998 tekemällään päätöksellä Jauchin hakemuksen Itävallan huoltoavustuslain mukaisen huoltoavustuksen saamiseksi. Sekä Itävallan että Saksan toimivaltaiset viranomaiset olivat siten päättäneet, ettei Jauchilla ollut oikeutta huollettavan asemaan sidottuun avustukseen, minkä seurauksena Jauch nosti kummassakin valtiossa kanteen näiden hylkäyspäätösten kumoamiseksi.
13 Itävallassa Landesgericht Feldkirchissä vireillä olevassa asiassa vastaaja vaatii kanteen hylkäämistä sillä perusteella, että huoltoavustuslain mukainen huoltoavustus on nimenomaisesti otettu asetuksen N:o 1408/71 liitteeseen II a 10 a artiklassa tarkoitettuna maksuihin perustumattomana erityisetuutena, joka myönnetään yksinomaan jäsenvaltion alueella asuville henkilöille.
14 Landesgericht pohtii kuitenkin, onko huoltoavustus todellakin asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohdassa ja 10 a artiklassa tarkoitettu maksuihin perustumaton erityisetuus, kun otetaan huomioon ne erityisolosuhteet, joiden vallitessa huoltoavustuksen rahoitusmenetelmät otettiin käyttöön, sekä sairausvakuutusmaksujen vastaava korottaminen.
15 Landesgericht Feldkirch on näin ollen päättänyt lykätä asian ratkaisemista ja pyytänyt yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua seuraavaan kysymykseen:
"Onko tällä hetkellä voimassa oleva Bundespflegegeldgesetz (BGBl. 110/1993; Itävallan huoltoavustuslaki) sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna, 19 artiklan 1 kohdan vastainen, siltä osin kuin siinä säädetään, että huoltoavustuksen (Pflegegeld) suorittaminen edellyttää huollettavan henkilön tavanomaisen asuinpaikan olevan Itävallassa?"
Ennakkoratkaisukysymys
16 Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, voidaanko huoltoavustuslain mukaista huoltoavustusta pitää asetuksen N:o 1408/71 10 a artiklassa tarkoitettuna maksuihin perustumattomana erityisetuutena, kun kyseisessä artiklassa säädetään, että asianomaiset henkilöt voivat saada tällaista etuutta yksinomaan sen jäsenvaltion alueella ja sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella he asuvat, vai onko tämän avustuksen myöntämistä koskeva asuinpaikkaedellytys ristiriidassa asetuksen N:o 1408/71 19 artiklan 1 kohdan sekä III osaston 1 luvun muihin jaksoihin sisältyvien vastaavien säännösten kanssa.
17 Kuten tämän tuomion 6 kohdassa on todettu, huoltoavustus on otettu asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettuja, maksuihin perustumattomia rahallisia erityisetuuksia koskevaan luetteloon, joka on esitetty saman asetuksen liitteenä. Itävallan hallitus väittää, että jos tietty etuus kirjataan kyseiseen luetteloon, tämä riittää määrittämään kyseisen etuuden maksuihin perustumattomaksi erityisetuudeksi. Se perustaa toteamuksensa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-20/96, Snares, 4.11.1997 antamaan tuomioon (Kok. 1997, s. I-6057), asiassa C-297/96, Partridge, 11.6.1998 antamaan tuomioon (Kok. 1998, s. I-3467) ja asiassa C-90/97, Swaddling, 25.2.1999 antamaan tuomioon (Kok. 1999, s. I-1075). Yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa Snares antamansa tuomion 30 kohdassa todennut, että koska asetuksen N:o 1408/71 liitteessä II a mainitaan vammaisen elämisavustusta koskeva laki, tämän kansallisen asetuksen perusteella myönnettyjä etuuksia on pidettävä maksuihin perustumattomina erityisetuuksina. Edellä mainitussa asiassa Partridge antamansa tuomion 31 kohdassa sekä edellä mainitussa asiassa Swaddling antamansa tuomion 24 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin on toistanut tämän päätelmänsä täsmentäessään vammaisavustuksen ja toimeentulotuen myöntämiseen sovellettavaa lainsäädäntöä. On kuitenkin huomattava, että näissä kolmessa asiassa ei ole pohdittu sitä, mitä kyseisten etuuksien erityisyydellä ja maksuihin perustumattomuudella tarkoitetaan.
18 On huomattava, että asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohta koskee "maksuihin perustumattomia erityisetuuksia", jotka perustuvat muuhun lainsäädäntöön kuin sosiaaliturvan tavanomaisia osa-alueita koskeviin säännöksiin saman asetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti tai jotka koskevat asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalan ulkopuolelle sen 7 artiklan 4 kohdassa nimenomaisesti jätettyjä sosiaalihuoltoa ja lääkinnällistä huoltoa mutta jotka voivat liittyä asetuksen soveltamisalaan kuuluvaan sosiaaliturvan alaan silloin, kun tällaiset etuudet on tarkoitettu antamaan lisä-, korvaavaa tai täydentävää turvaa sellaista tapahtumaa vastaan, joka kuuluu 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin sosiaaliturvan aloihin.
19 Asetuksen N:o 1408/71 10 a artiklan mukaan saman asetuksen 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettuja, maksuihin perustumattomia rahallisia erityisetuuksia myönnetään henkilöille yksinomaan sen jäsenvaltion alueella, jonka alueella he asuvat, edellyttäen että nämä etuudet on lueteltu kyseisen asetuksen liitteessä II a.
20 Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (ks. esimerkiksi asia 284/84, Spruyt, tuomio 25.2.1986, Kok. 1986, s. 685, 18 ja 19 kohta) EY:n perustamissopimuksen 51 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 42 artikla) nojalla annettuja asetuksen N:o 1408/71 säännöksiä on tulkittava kyseisen artiklan tavoitteen mukaisesti eli siten, että edistetään siirtotyöläisten vapaan liikkuvuuden mahdollisimman tehokasta toteutumista. EY:n perustamissopimuksen 48 ja 49 artiklan (joista on muutettuina tullut EY 39 ja EY 40 artikla), 50 artiklan (josta on tullut EY 41 artikla) ja 51 artiklan tavoitetta ei saavuteta, jos oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen hyödyntävät työntekijät menettävät sosiaaliturvaetuuksia, joita tietyn jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännössä heille muuten tarjottaisiin, ja erityisesti jos nämä etuudet olisi saatu vastineeksi työntekijöiden suorittamista maksuista.
21 Yhteisön tasolla on siten aiheellista säätää poikkeuksista sosiaaliturvaetuuksien maastaviennin periaatteesta (ks. mm. edellä mainittu asia Snares, tuomion 41 kohta). Vastaavanlaisia asetuksen N:o 1408/71 10 a artiklassa tarkoitettuja poikkeussäännöksiä on tulkittava suppeasti. Tämä tarkoittaa sitä, että niitä voidaan soveltaa yksinomaan sellaisiin etuuksiin, jotka täyttävät näissä säännöksissä asetetut edellytykset. Asetuksen N:o 1408/71 10 a artikla koskee siten ainoastaan niitä etuuksia, joiden osalta kyseisen asetuksen 4 artiklan 2 a kohdan edellytykset täyttyvät, eli etuuksia, jotka ovat sekä erityisiä että maksuihin perustumattomia ja jotka on mainittu asetuksen liitteessä II a.
22 On näin ollen syytä tarkastella, onko pääasiassa kyseessä oleva ja asetuksen N:o 1408/71 liitteeseen II otettu etuus erityinen ja maksuihin perustumaton.
Erityisetuus
23 Saksan hallitus ja komissio myöntävät, että huoltoavustus on asetuksen N:o 1408/71 mukainen etuus, mutta Itävallan hallituksen mukaan avustus on yksi hallituksen sosiaalipoliittisista toimenpiteistä. Se katsoo, että "huollettavaksi joutumisen" riski on lähempänä "köyhyyden" kuin "sairauden" riskiä.
24 On kuitenkin todettava, että yhteisöjen tuomioistuin on jo ratkaissut tämän kysymyksen edellä mainitussa asiassa Molenaar antamassaan tuomiossa. Se on tässä yhteydessä todennut, että Saksan hoitovakuutusetuuksia koskevilla säännöksillä annetaan etuudensaajille tietty laissa määritelty oikeus ja että tämänkaltaisilla etuuksilla pyritään ennen kaikkea täydentämään sairausvakuutusetuuksia ja parantamaan tällä tavoin hoidon tarpeessa olevien henkilöiden terveydentilaa ja elämänlaatua.
25 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan etuutta voidaan pitää sosiaaliturvaetuutena, jos sen myöntäminen etuudensaajille perustuu tiettyyn laissa määriteltyyn asemaan yksilöllisestä tarveharkinnasta riippumatta ja jos etuus liittyy johonkin asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti mainittuun vakuutustapahtumaan (ks. erityisesti asia 249/83, Hoeckx, tuomio 27.3.1985, Kok. 1985, s. 973, 12-14 kohta; asia C-356/89, Newton, tuomio 20.6.1991, Kok. 1991, s. I-3017; asia C-78/91, Hughes, tuomio 16.7.1992, Kok. 1992, s. I-4839, 15 kohta ja em. asia Molenaar, tuomion 20 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin on tämän oikeuskäytännön mukaisesti ja Saksan hoitovakuutusetuuksien erityispiirteet huomioon ottaen katsonut edellä mainitun asiassa Molenaar antamansa tuomion 25 kohdassa, että näitä etuuksia on pidettävä asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuina sairausetuuksina, ja todennut saman tuomion 36 kohdassa, että ne kuuluvat asetuksen 19 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin rahana maksettaviin sairausetuuksiin.
26 Vaikka pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä oleva huoltoavustus voi mahdollisesti kuulua kansallisella tasolla erilaisen oikeudellisen sääntelyn piiriin, se on kuitenkin samanlainen kuin Saksan hoitovakuutusetuus, josta oli kyse edellä mainitussa asiassa Molenaar; myös sitä myönnetään objektiivisin perustein ja se perustuu laissa määriteltyyn asemaan.
27 Tältä osin huoltoavustuslain 3 §:n 1 momentin mukaan huoltoavustusta suoritetaan ainoastaan työtapaturman tai ammattitaudin johdosta eläkettä saavalle henkilölle tai Allgemeine Sozialversicherungsgesetzin (Itävallan yleinen sosiaaliturvalaki) mukaista eläkettä saavalle henkilölle. Toisaalta huoltoavustuslain 22 ja 23 §:n mukaan kyseisen avustuksen suorittamisesta vastaavat väliaikaisesti pakollisia eläke- ja tapaturmavakuutuksia käsittelevät laitokset, joiden tämän vuoksi suorittamat summat korvataan myöhemmin liittovaltion budjetista.
28 Huoltoavustuksen myöntämisedellytysten tai rahoitustavan tarkoituksena tai seurauksena ei saa olla, että huoltoavustus menettää sen merkityksen, joka sillä on katsottu olevan edellä mainitussa asiassa Molenaar annetussa tuomiossa: sen mukaan tämänkaltaisilla etuuksilla pyritään ennen kaikkea täydentämään sairausvakuutusetuuksia, joita käsitellään hallinnollisesti yhdessä, ja parantamaan tällä tavoin hoidon tarpeessa olevien henkilöiden terveydentilaa ja elämänlaatua (asiassa Molenaar annetun tuomion 24 kohta). Näin ollen, vaikka tällaisilla etuuksilla onkin omia erityispiirteitä, niitä on pidettävä asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettuina sairausetuuksina (asiassa Molenaar annetun tuomion 25 kohta). Merkitystä ei siis ole sillä, että huoltoavustuksella on tarkoitus täydentää muusta syystä kuin sairauden vuoksi myönnettyä eläkettä ottamalla samalla huomioon henkilön asema muiden huollettavana. Kyseistä avustusta on näin ollen siitä riippumatta, perustuuko se maksuihin vai ei, pidettävä asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna rahallisena "sairausetuutena", eikä se siten kuulu saman artiklan 2 a kohdan soveltamisalaan.
Maksuihin perustumaton etuus
29 Siltä osin kuin on kyse huoltoavustuksen rahoitustavasta, huoltoavustuslaissa, jossa kyseinen avustus otettiin käyttöön, on huollettaville henkilöille pyritty luomaan järjestelmä sellaisten rahallisten etuuksien tarjoamiseksi, jotka ovat valtakunnallisesti yhdenmukaisia ja täydentävät huollettavuuteen liittyvän sosiaalisen riskin kattamista, josta huolehditaan joissain Saksan osavaltioissa jo alueellisella tasolla.
30 Huoltoavustuslaissa säädetään myös, että avustuksen rahoittamisesta huolehtii liittovaltio tämän tuomion 27 kohdassa kuvatun menettelyn mukaisesti. Näin ollen pääasian oikeudenkäynnissä vireillä olevassa asiassa rahallisten etuuksien suorittamisesta huolehtivat ensikädessä lakisääteisistä eläke- ja tapaturmavakuutuksista vastaavat laitokset, ja huoltoavustuslain 23 §:ssä säädetään, että liittovaltio palauttaa näille laitoksille näin suoritetut maksut kulukorvauksen muodossa. Siltä osin kuin on kyse liittovaltion budjetista, Itävallan hallitus on kerännyt tätä menoerää varten tarvittavat varat pienentämällä liittovaltion osuutta eläkevakuutuksista. Tämän pienennyksen vaikutusten tasapainottamiseksi myös eläkevakuutuslaitosten sairausvakuutusmaksuosuutta on pienennetty summalla, joka vastaa eläkevakuutusta koskevan liittovaltion osuuden pienennystä.
31 Komissio kuitenkin katsoo, että rahoituksesta vastaavat todellisuudessa sosiaaliturvajärjestelmän piiriin kuuluvat vakuutetut itse, koska sairausvakuutusmaksuja on korotettu vuonna 1993 sairausvakuutustulojen pienentymisen kompensoimiseksi. Se huomauttaa lisäksi, että näin rahoitettu huoltoavustus hyödyttää ainoastaan sosiaaliturvajärjestelmän piiriin kuuluvia vakuutettuja.
32 Jälkimmäisen väitteen osalta on syytä täsmentää, että yhteisön oikeudessa ei ole periaatetta tai säännöstä, jonka mukaan jäsenvaltion lainsäätäjä ei saisi luoda erilaisia sosiaaliturvajärjestelmiä erilaisille sosiaalisille ja yhteiskunnallis-ammatillisille ryhmille. Se seikka, että ainoastaan sosiaaliturvajärjestelmän piiriin kuuluvat vakuutetut saavat huoltoavustuslain mukaista avustusta, ei tarkoita sitä, että kyseinen avustus rahoitettaisiin heidän sairausvakuutusmaksuistaan, vaikka edellä mainitussa asiassa Molenaar annetun tuomion mukaan tätä avustusta on pidettävä "sairausetuutena". Minkään yhteisön oikeuden säännöksen mukaan ei ole kiellettyä, että kansallisessa lainsäädännössä yksilöidään huollettavuuden riskin kattaminen ja että se rahoitetaan eri tavoin kuin muut sairausetuudet.
33 Itävallan hallitus myöntää sen sijaan itsekin, että sairausvakuutusmaksuja korotettiin, jotta kompensoitaisiin sairausvakuutuslaitoksille suoritettavien eläkevakuutusmaksuihin perustuvien varainsiirtojen pienentämistä; pienennyksellä taas pyrittiin vähentämään vastaavasti liittovaltion osuutta eläkevakuutuksesta varojen keräämiseksi uuden huoltoavustuksen rahoittamiseen. On näin ollen aiheellista todeta, että sairausvakuutusmaksuja korottamalla kyseinen etuus on voitu ottaa käyttöön sairauden, vanhuuden ja tapaturman vuoksi myönnettäviä etuuksia muuttamatta. Vaikka yhteys sairausvakuutusmaksuihin on vain välillinen, sitä on pidettävä selvänä varsinkin siitä syystä, että sairausvakuutusta koskevista varoista tehty siirto on huomattava, kun tarkastellaan maksuista saatavia tuloja. Huoltoavustus on siten maksuihin perustuva etuus.
34 Huoltoavustus ei näin ollen täytä asetuksen N:o 1408/71 10 a artiklan edellytyksiä: kyseisen artiklan mukaan saman asetuksen 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettu maksuihin perustumaton erityisetuus myönnetään yksinomaan henkilölle, joka asuu siinä maassa, jossa etuus suoritetaan.
35 Asetuksen N:o 1408/71 19 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja kyseisen asetuksen III osaston 1 luvun muiden jaksojen vastaavien säännösten mukaan huoltoavustus, jota pidetään rahallisena sairausetuutena, on siis myönnettävä siitä riippumatta, missä jäsenvaltiossa huollettavan henkilön, joka täyttää muut etuuden saannille asetetut edellytykset, asuinpaikka on.
36 Edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava toteamalla, että edellytys, jonka mukaan huoltoavustuslain mukaisen huoltoavustuksen saamiseksi huollettavan henkilön tavanomaisen asuinpaikan on oltava Itävallassa, on ristiriidassa asetuksen N:o 1408/71 19 artiklan 1 kohdan ja kyseisen asetuksen III osaston 1 luvun muiden jaksojen vastaavien säännösten kanssa.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
37 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Itävallan, Saksan, Ranskan, Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksille ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Landesgericht Feldkirchin 16.3.1999 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Edellytys, jonka mukaan Bundespflegegeldgesetzin (Itävallan huoltoavustuslaki) mukaisen Pflegegeldin (huoltoavustus) saamiseksi huollettavan henkilön tavanomaisen asuinpaikan on oltava Itävallassa, on ristiriidassa sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajantasaistettuna 2 päivänä joulukuuta 1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, 19 artiklan 1 kohdan ja kyseisen asetuksen III osaston 1 luvun muiden jaksojen vastaavien säännösten kanssa.