62004TO0170_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa T‑170/04,
Confederazione nazionale dei consorzi volontari per la tutela delle denominazioni di origine e delle indicazioni geografiche tipiche dei vini italiani (FederDoc), kotipaikka Rooma (Italia),
Consorzio per la tutela dei vini Valpolicella, kotipaikka San Floriano (Italia),
Consorzio tutela denominazione Frascati Soc. consortile coop. rl, kotipaikka Frascati (Italia),
Consorzio del vino Brunello di Montalcino, kotipaikka Montalcino (Italia),
Cantina cooperativa di Montefiascone Soc. coop. rl, kotipaikka Montefiascone (Italia),
Azienda agricola Ruggiero Giuseppa ”Masseria Felicia” Snc, kotipaikka Carano di Sessa A. (Italia),
Michele Moio fu Luigi Srl, kotipaikka Mondragone (Italia),
Consorzio vino Chianti Classico, kotipaikka Radda in Chianti (Italia),
Consorzio tutela vini DOC Colli Piacentini, kotipaikka Piacenza (Italia),
Cantine grotta del sole Srl, kotipaikka Quarto (Italia),
Val Calore Soc. coop. rl, kotipaikka Castel San Lorenzo (Italia),
Consorzio tutela Morellino di Scansano, kotipaikka Scansano (Italia),
Consorzio tutela vini Gambellara DOC, kotipaikka Gambellara (Italia),
Consorzio tutela dei vini Soave e Recioto di Soave, kotipaikka Soave (Italia),
Azienda vitivinicola eredi Ing. Nicola Guglierame, kotipaikka Pornassio (Italia),
Cooperativa agricola di Riomaggiore, Manarola, Corniglia, Vernazza e Monterosso, kotipaikka Riomaggiore (Italia),
Consorzio per la tutela dei vini di Valtellina, kotipaikka Sondrio (Italia),
Consorzio tutela vini DOC ”Breganze”, kotipaikka Breganze (Italia),
Consorzio volontario per la tutela del vino Marsala, kotipaikka Marsala (Italia),
Consorzio vini Valdichiana, kotipaikka Arezzo (Italia), ja
Consorzio del vino nobile di Montepulciano, kotipaikka Montepulciano (Italia),
edustajinaan asianajajat L. Spagnuolo Vigorita, P. Tanoni ja R. Gandin,
kantajina,
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään M. Nolin ja V. Di Bucci, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastaajana,
jossa kantajat vaativat kumoamaan kokonaan tai toissijaisesti osittain neuvoston asetuksen (EY) N:o 1493/1999 soveltamista koskevista eräistä yksityiskohtaisista säännöistä tiettyjen viinituotteiden kuvauksen, nimityksen, tarjontamuodon ja suojauksen osalta annetun asetuksen (EY) N:o 753/2002 muuttamisesta 20 päivänä helmikuuta 2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 316/2004 (EUVL L 55, s. 16),
EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja H. Legal sekä tuomarit P. Mengozzi ja I. Wiszniewska-Białecka,
kirjaaja: H. Jung,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
Asiaa koskevat oikeussäännöt
1. Viineissä käytettyjen perinteisten merkintöjen suojaa ja käyttöä koskevista yleisistä säännöistä säädetään viinin yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1493/1999 (EYVL L 179, s. 1). Tuon asetuksen liitteessä VII olevan B kohdan 1 alakohdan b alakohdan viidennessä luetelmakohdassa annettujen sääntöjen mukaan yhteisössä valmistettujen tuotteiden päällysmerkintöjä voidaan täydentää maantieteellisellä merkinnällä varustettujen pöytäviinien sekä tma‑laatuviinien osalta tuottajajäsenvaltion säännösten mukaisilla täydentävillä perinteisillä merkinnöillä.
2. Asetuksen N:o 1493/1999 soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja erityisesti sellaisten perinteisten merkintöjen suojausta, jotka käsittävät perinteiset täydennysmerkinnät, koskevat säännöt on annettu neuvoston asetuksen (EY) N:o 1493/1999 soveltamista koskevista eräistä yksityiskohtaisista säännöistä tiettyjen viinituotteiden kuvauksen, nimityksen, tarjontamuodon ja suojauksen osalta 29 päivänä huhtikuuta 2002 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 753/2002 (EYVL L 118, s. 1).
3. Asetuksen (EY) N:o 753/2002 mukaan ”’perinteisellä täydennysmerkinnällä’ tarkoitetaan ilmaisua, jota perinteisesti käytetään tuottajajäsenvaltiossa kuvaamaan [tämän asetuksen IV osastossa] tarkoitettuja viinejä ja joka viittaa erityisesti viinin tuotanto‑, valmistus‑ tai vanhentamismenetelmään taikka viinin laatuun, väriin, paikkaan, viinin tyyppiin tai kyseiseen viiniin liittyvään historialliseen tapahtumaan ja joka määritellään tuottajajäsenvaltion lainsäädännössä käytettäväksi kyseisten niiden alueella tuotettujen viinien kuvauksessa”.
4. Asetuksen N:o 753/2002 liitteessä III luetellaan kahdeksan tuottajajäsenvaltion (Saksan liittotasavalta, Itävallan tasavalta, Espanjan kuningaskunta, Ranskan tasavalta, Helleenien tasavalta, Italian tasavalta, Luxemburgin suurherttuakunta ja Portugalin tasavalta) perinteiset merkinnät, jotka ovat tunnettuja ja suojattuja. Luettelossa on kaksi kohtaa, A ja B kohta. A kohtaan sisältyy Italian tasavallan osalta 43 perinteistä tma-laatuviinien merkintää. B kohtaan kuuluvat Italian tasavallan osalta kantajien mainitsemat 17 perinteistä merkintää, joiden on tarkoitus olla merkkinä tma-laatuviinistä. Näitä merkintöjä ovat seuraavat: Amarone, Cannellino, Brunello, Est! Est!! Est!!!, Falerno, Governo all’uso toscano, Gutturnio, Lacryma Christi, Lambiccato, Morellino, Recioto, Sciacchetrà (tai Sciac-trà), Sforzato (tai Sfurzat), Torcolato, Vergine, Vino Nobile ja Vin Santo. Tätä luetteloa jäsenvaltiot voivat täydentää tai muuttaa komissiolle asetuksen N:o 753/2002 24 artiklan 7 kohdan mukaisesti toimittamillaan tiedonannoilla.
5. Asetuksen N:o 753/2002 24 artiklan 2 kohdassa säädetään, että liitteessä III olevat perinteiset merkinnät ovat varattuja viineille, joihin ne on liitetty, ja että ne ovat suojattuja
”a) väärinkäytöltä, jäljittelyltä tai mielleyhtymiltä, vaikka suojattuun merkintään olisi liitetty sellainen ilmaisu kuin ’laji’, ’tyyppi’, ’menetelmä’, ’jäljitelmä’, ’merkki’ tai muu vastaava merkintä;
b) muilta virheellisiltä, vääriltä tai harhaanjohtavilta merkinnöiltä, jotka liittyvät viinin laatuun tai olennaisiin ominaisuuksiin ja jotka on merkitty sisä‑ tai ulkopakkaukseen, mainoksiin tai tuotetta koskeviin asiakirjoihin;
c) muilta käytännöiltä, jotka saattaisivat johtaa yleisöä harhaan, ja erityisesti sellaisilta, joista voisi luulla viinillä olevan suojattu perinteinen merkintä”.
6. Asetuksen N:o 753/2002 24 artiklan 3 kohdassa säädetään, että viinin kuvauksessa etiketissä ei saa käyttää liitteessä III lueteltuja perinteisiä merkintöjä, jos viini ei täytä perinteisen kuvauksen edellytyksiä. Kyseisen 3 kohdan toisessa alakohdassa säädetään kuitenkin poikkeuksesta, joka koskee sellaista erikoistilannetta, että kyseiset tavaramerkit on rekisteröity yhteisössä ennen asetuksen N:o 753/2002 julkaisemispäivää ja niitä on todella vilpittömässä mielessä käytetty rekisteröinnistä lähtien.
7. Asetuksen N:o 753/2002 24 artiklan 4 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa säädetään, että kukin liitteessä III oleva perinteinen merkintä liittyy yhteen tai useampaan viiniluokkaan, joihin sisältyvät tma-laatuviinit. Lisäksi artiklassa täsmennetään, että mikäli tma‑laatuviiniä ei ole aikaisemmin luokiteltu muuhun viiniluokkaan, perinteisen merkinnän suojaa sovelletaan vain muiden kuin väkevien viinien, kuohuviinien, hiilihapotettujen kuohuviinien, helmeilevien viinien ja hiilihapotettujen helmeilevien viinien kuvaukseen.
8. Asetuksen N:o 753/2002 24 artiklan 5 ja 6 kohdassa säädetään edellytyksistä, jotka perinteisen merkinnän on täytettävä, jotta se voidaan sisällyttää liitteeseen III; A ja B kohdalle asetetaan molemmille omat edellytyksensä.
9. Asetusta (EY) N:o 753/2002 muutettiin komission 20.2.2004 antamalla asetuksella (EY) N:o 316/2004 (EUVL L 55, s. 16; jäljempänä riidanalainen asetus), ja ennen sitä 24 artiklan 5 kohdassa säädettiin, että perinteisen merkinnän on täytettävä seuraavat edellytykset, jotta merkintä voidaan sisällyttää liitteessä III olevaan A kohtaan:
”a) sen on oltava erityinen ja jäsenvaltion lainsäädännössä täsmällisesti määritelty;
b) sen on oltava riittävän erottuva ja/tai maineeltaan yhteisön markkinoilla tunnettu;
c) sen on oltava vähintään kymmenen vuotta kyseisessä jäsenvaltiossa käytössä ollut;
d) sen on liityttävä yhteen tai tarvittaessa useaan yhteisön viiniin tai viiniluokkaan”.
10. Riidanalaisella asetuksella muutetun asetuksen N:o 753/2002 24 artiklan 6 kohdassa säädettiin, että perinteisen merkinnän sisällyttäminen liitteessä III olevaan B kohtaan edellyttää, että sen on paitsi täytettävä 5 kohdassa tarkoitetut edellytykset myös ”liityttävä maantieteellisellä merkinnällä varustettuun viiniin ja sen avulla pitää voida tunnistaa, että viini on peräisin kyseiseltä yhteisön alueelta tai tähän alueeseen kuuluvalta alueelta, jos viinin kyseisellä perinteisellä merkinnällä ilmaistu laatu, maine tai muu erityispiirre voidaan yhdistää olennaisesti kyseiseen maantieteelliseen alkuperään”.
11. Asetuksen N:o 753/2002 24 artiklan 8 kohdassa määritellään täytettävät edellytykset ja menettely, jota kolmansien maiden tuottajien on noudatettava, jotta ne voivat käyttää omissa tuotteissaan liitteessä III olevassa A osassa esitettyjä perinteisiä merkintöjä.
12. Asetusta N:o 753/2002 muutettiin riidanalaisella asetuksella, jotta siinä otettaisiin huomioon varaukset, joita asetus herätti joissakin viiniä tuottavissa kolmansissa maissa. Muutosten varsinaisena tarkoituksena on vastata kolmansien maiden pyyntöön, joka esitettiin eräiden Maailman kauppajärjestössä tehtyjen sopimusten täytäntöönpanon yhteydessä, ja myöntää niille lupa käyttää tiettyjä perinteisiä merkintöjä.
13. Asetuksen N:o 753/2002 24 artiklaa muutettiin riidanalaisen asetuksen 1 artiklan 4 kohdalla korvaamalla 5 kohdan johdantolause ja poistamalla 6 ja 8 kohta. Näiden muutosten myötä liitettä III ei enää jaeta A ja B kohtaan. Jäsenvaltion perinteisen merkinnän lisääminen liitteeseen III edellyttää vastedes samojen edellytysten täyttymistä kuin aikaisemmin A kohtaan lisääminen edellytti, kun taas kolmansien maiden viinejä koskevat edellytykset siirretään asetuksen N:o 753/2002 37 artiklan 1 kohtaan, jota muutetaan riidanalaisen asetuksen 1 artiklan 10 kohdalla.
14. Asetuksen N:o 753/2002 uuden 37 artiklan 1 kohdan e alakohdassa viiniä tuottaville kolmansille maille annetaan lupa käyttää perinteisiä täydennysmerkintöjä, joiden nykyiseen luetteloon sisältyvät merkinnät, jotka aikaisemmin sisältyivät liitteessä III oleviin A ja B kohtaan. Tekstiä muutettiin seuraavasti:
”1. Asetuksen ? ? N:o 1493/1999 liitteessä VII olevan B kohdan 2 alakohdan mukaisesti kolmansista maista peräisin olevien viinien (kuohuviinejä, hiilihapotettuja kuohuviinejä ja hiilihapotettuja helmeileviä viinejä lukuun ottamatta mutta ylikypsistä rypäleistä valmistetut viinit mukaan luettuina) ja sellaisenaan nautittavaksi tarkoitettujen kolmannessa maassa valmistettujen käymistilassa olevien rypäleen puristemehujen, jotka on varustettu 36 artiklan mukaisesti maantieteellisellä merkinnällä, päällysmerkintöjä voidaan täydentää seuraavin merkinnöin:
? ?
e) kolmansien maiden viinien ja kolmansien maiden sellaisenaan nautittavaksi tarkoitetun käymistilassa olevan rypäleen puristemehun osalta perinteiset täydennysmerkinnät:
i) muut kuin liitteessä III olevat perinteiset täydennysmerkinnät asianomaisen kolmannen maan viinintuottajiin sovellettavien sääntöjen mukaisesti, edustavien ammattialan järjestöjen säännöt mukaan luettuina, ja
ii) liitteessä III olevat perinteiset täydennysmerkinnät, jos käyttöedellytykset ovat asianomaisen kolmannen maan viinintuottajiin sovellettavien sääntöjen mukaisia, edustavien ammattialan järjestöjen säännöt mukaan luettuina, sekä seuraavien vaatimusten mukaisia:
– kyseiset maat ovat esittäneet komissiolle perustellun hakemuksen ja toimittaneet kyseisiä merkintöjä koskevat säännöt, joilla voidaan perustella perinteisten merkintöjen hyväksymistä,
– ne ovat erityisiä,
– ne ovat riittävän erottuvia ja/tai maineeltaan kyseisessä kolmannessa maassa tunnettuja,
– ne ovat olleet perinteisessä käytössä vähintään kymmenen vuoden ajan kyseisessä kolmannessa maassa,
– ne liittyvät yhteen tai tapauksen mukaan useampaan asianomaisen kolmannen maan viiniluokkaan,
– kolmannen maan vahvistamat määräykset eivät harhauta kuluttajaa kyseisen merkinnän suhteen;
lisäksi tiettyjä liitteessä III esitettyjä perinteisiä merkintöjä voidaan käyttää kolmansista maista peräisin olevien maantieteellisellä merkinnällä varustettujen viinien päällysmerkinnöissä alkuperämaana olevan kolmannen maan kielellä tai muulla kielellä, jos muun kielen kuin maan virallisen kielen käytön katsotaan olevan perinteisen merkinnän osalta perinteistä, jos kyseisen kielen käytöstä säädetään maan lainsäädännössä ja jos kyseistä kieltä on käytetty asianomaisessa perinteisessä merkinnässä yhtäjaksoisesti vähintään 25 vuoden ajan.
Tämän asetuksen 23 artiklaa ja 24 artiklan 2 ja 3 kohtaa sekä 4 kohdan toista alakohtaa ja 6 kohdan c alakohtaa sovelletaan soveltuvin osin.
Liitteessä III esitetään kunkin tämän kohdan ii alakohdassa tarkoitetun perinteisen merkinnän osalta asianomaiset kolmannet maat;
? ? .”
Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset
15. Kantajat nostivat nyt esillä olevan kanteen 18.5.2004 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen jättämällään kannekirjelmällä.
16. Asiassa on seuraavat 21 kantajaa:
– FederDoc (Confederazione nazionale dei consorzi volontari per la tutela delle denominazioni di origine e delle indicazioni geografiche tipiche dei vini italiani), joka on yksityisoikeudellinen yhdistys, joka on italialaisten viinintuottajien vapaaehtoisten konsortioiden liitto ja jonka tavoitteena on yhtiöjärjestyksensä mukaan muun muassa tukea kyseisiä konsortioita kaikin tavoin ja tarjota italialaisille merkinnöille sekä kansallista että kansainvälistä oikeudellista suojaa
– seitsemän italialaista tuottajaa, jotka valmistavat ja saattavat markkinoille tma-laatuviiniä ja joilla on oikeus käyttää yhtä aikaisemmin asetuksen N:o 753/2002 III liitteen B osassa mainituista 17 täydentävästä perinteisestä merkinnästä (jäljempänä italialaiset tuottajat)
– 13 vapaaehtoista konsortiota, jotka pyrkivät lisäämään italialaisten tma-laatuviinien arvostusta kansalaisten ja kuluttajien keskuudessa varmistamalla, että heidän merkintäänsä markkinoidaan tavalla, joka erottaa sen muista markkinoilla kilpailevista viineistä. Konsortioiden (jäljempänä vapaaehtoiset konsortiot) tarkoituksena on myös varmistaa nimitysten suojelu, jota varten ne on perustettu, oikeudellinen suojelu mukaan lukien, viinien nimitysjärjestelmästä 10.2.1992 annetun Italian lain nro 164 mukaisesti.
17. Komissio on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 28.7.2004 jättämässään erillisessä asiakirjassa esittänyt oikeudenkäyntiväitteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan nojalla.
18. Kantajat ovat jättäneet huomautuksensa tästä oikeudenkäyntiväitteestä 24.9.2004.
19. Kantajat vaativat kannekirjelmässään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– kumoaa riidanalaisen asetuksen kokonaan tai toissijaisesti kumoaa asetuksen 1 artiklan 3, 8 a), 9, 10 ja 18 kohdan
– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
20. Komissio vaatii oikeudenkäyntiväitteessään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– jättää kanteen tutkimatta
– velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
21. Kantajat vaativat oikeudenkäyntiväitettä koskevissa huomautuksissaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– hylkää oikeudenkäyntiväitteen ja määrää, että oikeudenkäyntiä on jatkettava
– toissijaisesti siirtää oikeudenkäyntiväitteen käsiteltäväksi pääasian yhteydessä ja määrää, että oikeudenkäyntiä on jatkettava.
Oikeudellinen arviointi
22. Työjärjestyksen 114 artiklan 1 kohdan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi, jos joku osapuolista sitä hakemuksella pyytää, ratkaista oikeudenkäyntiväitteen käsittelemättä itse pääasiaa. Saman artiklan 3 kohdan mukaan hakemuksen jatkokäsittely on suullinen, jollei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätä toisin. Nyt esillä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo saaneensa asiakirjoista riittävän selvityksen, minkä vuoksi suullista käsittelyä ei ole tarpeen järjestää.
Asianosaisten lausumat
23. Komissio vetoaa siihen, että kanne on jätettävä tutkimatta, koska riidanalainen asetus ei koske kantajia erikseen.
24. Italialaiset viinintuottajat eivät nimittäin voi henkilökohtaisten ominaisuuksiensa tai erityisten olosuhteiden perusteella erottua muista henkilöistä.
25. Vapaaehtoisilla konsortioilla ei myöskään ole oikeutta nostaa kumoamiskannetta, sillä yhdelläkään niiden jäsenistä ei ole henkilökohtaista intressiä riitauttaa riidanalaista asetusta.
26. Vapaaehtoisten konsortioiden liiton FederDocin nostama kanne on komission mukaan jätettävä tutkimatta samasta syystä kuin sen jäsenten kanteet.
27. Kantajien mukaan kanne on otettava tutkittavaksi. Mikäli asetuksen N:o 753/2002 liitteen III jaottelu A ja B kohtaan poistetaan, italialaisille viinintuottajille aiheutuu vahinkoa, koska tällöin kolmansien maiden tuottajia ei voitaisi estää käyttämästä yhteisön markkinoille tuomissaan viineissä kyseisiä merkintöjä.
28. Lisäksi on mainittava, että asiakysymyksessä tilannetta on pidettävä samankaltaisena kuin asiassa C‑309/89, Codorniu vastaan neuvosto, jossa yhteisöjen tuomioistuin antoi tuomionsa 18.5.1994 (Kok. 1994, s. I‑1853, Kok. Ep. XV, s. I‑177). Italialaiset viinintuottajat nimittäin tuottavat ja saattavat markkinoille viiniä, jolla on yksi kyseisistä 17 perinteisestä täydennysmerkinnästä, jotka ovat yhteismerkkeihin verrattavissa olevia, yksinoikeuden tuottavia erottavia tunnuksia, vaikka oikeus olisikin jaettu sellaisten tuottajien kesken, joilla on oikeus siihen vedota.
29. Vapaaehtoisten konsortioiden tehtävänä on organisoida ja koordinoida kunkin nimityksen tuotantoon tai markkinoille saattamiseen osallistuvien henkilöryhmien toimintaa sekä varmistaa sen nimityksen tai niiden nimitysten suojelu, jota tai joita varten ne on erityisesti perustettu. Vapaaehtoisten konsortioiden kanne on otettava tutkittavaksi, koska ne edistävät sellaisten yritysten etuja, joita asia koskee erikseen, ja koska eräässä säännöksessä niille nimenomaisesti annetaan joukko menettelyllisiä oikeuksia.
30. FederDocin yhtiöjärjestyksestä selviää, että sen tavoitteena on tarjota italialaisille merkinnöille sekä kansallista että kansainvälistä oikeussuojaa ja että asia koskee sitä erikseen samalla tavoin kuin vapaaehtoisia konsortioita.
31. Lisäksi kantajat katsovat, että EY 230 artiklan neljättä kohtaa on tarpeen tulkita laajemmin kuin sitä on tulkittu yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 25/62, Plaumann vastaan komissio, 15.7.1963 antaman tuomion (Kok. 1963, s. 197, Kok. Ep. I, s. 181) jälkeen ja että EY 230 artiklan neljättä kohtaa on tulkittava tehokasta oikeussuojaa koskevan periaatteen mukaisesti. Lisäksi kantajat mainitsevat lopullisen ehdotuksen sopimukseksi Euroopan perustuslaista, joka allekirjoitettiin Roomassa 29.11.2004 (EUVL C 310, s. 1) ja jossa määrätään, että EY 230 artiklan neljättä kohtaa muutetaan siten, että henkilökohtaista intressiä ei enää tarvitse todistaa nostettaessa kanne sellaisia asetuksia vastaan, jotka eivät edellytä täytäntöönpanotoimia.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
32. EY 230 artiklan neljännen kohdan mukaan ”luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi ? ? nostaa kanteen ? ? päätöksestä, joka siitä huolimatta, että se on annettu asetuksena ? ? koskee ensin mainittua henkilöä suoraan ja erikseen”.
Riidanalaisten säännösten luonne
33. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asetuksen ja päätöksen välisenä erotteluperusteena on se, onko kyseessä yleisesti sovellettava toimi (yhdistetyt asiat 16/62 ja 17/62, Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes ym. v. neuvosto, tuomio 14.12.1962, Kok. 1962, s. 901, s. 918, Kok. Ep. I, s. 145 ja asia T‑139/01, Comafrica ja Dole Fresh Fruit Europe v. komissio, tuomio 3.2.2005, 87 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Toimi on yleisesti sovellettava, jos sitä sovelletaan objektiivisesti määritellyissä tilanteissa ja jos sen oikeusvaikutukset kohdistuvat abstraktisti määriteltyihin henkilöryhmiin (em. asia Comafrica ja Dole Fresh Fruit Europe v. komissio, tuomion 87 kohta; ks. myös vastaavasti asia C‑244/88, Usines coopératives de déshydratation du Vexin ym. v. komissio, tuomio 21.11.1989, Kok. 1989, s. 3811, Kok. Ep. VI, s. 251, 13 kohta).
34. Nyt esillä olevassa asiassa riidanalaisella asetuksella ja erityisesti säännöksillä, joiden kumoamista kantajat vaativat toissijaisesti, heikennetään alkujaan liitteessä III olevassa B kohdassa mainittujen 17 täydentävän perinteisen merkinnän suojelun tasoa. Asetuksen N:o 753/2002 24 artiklan 6 kohdan mukaan tällainen perinteinen merkintä voidaan sisällyttää B kohtaan, jos se täyttää 24 artiklan 5 kohdassa tarkoitetut edellytykset, jotka mainitaan edellä 8 kohdassa, minkä lisäksi merkinnän ”on liityttävä maantieteellisellä merkinnällä varustettuun viiniin ja sen avulla pitää voida tunnistaa, että viini on peräisin kyseiseltä yhteisön alueelta tai tähän alueeseen kuuluvalta alueelta, jos viinin kyseisellä perinteisellä merkinnällä ilmaistu laatu, maine tai muu erityispiirre voidaan yhdistää olennaisesti kyseiseen maantieteelliseen alkuperään”. B kohdassa mainittuja merkintöjä voidaan näin ollen käyttää ainoastaan viineissä, jotka ovat peräisin tietyltä yhteisön alueelta tai tähän alueeseen kuuluvalta alueelta, ja valtuutetuilla tuottajilla oli oikeus vastustaa näillä perinteisillä merkinnöillä varustettujen, kolmansista maista peräisin olevien viinien saattamista yhteisön markkinoille. Riidanalaisella asetuksella asetukseen N:o 753/2002 tehtyjen muutosten ja etenkin asetuksen 1 artiklan 4 kohdan mukaan kolmansien maiden viinintuottajat voivat vastedes käyttää aiemmin liitteessä III olevassa B kohdassa mainittuja täydentäviä perinteisiä merkintöjä, kunhan asetuksessa N:o 753/2002, sellaisena kuin se on muutettuna, mainitut edellytykset täyttyvät.
35. Kantajat eivät kuitenkaan ole ainoita, joita riidanalaisen asetuksen aiheuttamat muutokset koskevat. Asetusta sovelletaan myös kaikkiin nykyisiin ja mahdollisiin italialaisiin viinintuottajiin, joilla on laillinen oikeus käyttää italialaisia perinteisiä merkintöjä. Lisäksi koska kyseessä on asetus, jonka soveltamisalaa ei ole rajattu Italiaan eikä aikaan, asetus ei koske ainoastaan italialaisia tuottajia, vaan sen oikeusvaikutukset kohdistuvat myös tuntemattomaan määrään muiden jäsenvaltioiden tuottajia, jotka käyttävät nyt tai tulevaisuudessa alun perin liitteessä III olevassa B kohdassa mainittuja merkintöjä. Tähän listaan sisältyi kuitenkin 17 italialaisen merkinnän lisäksi merkintöjä, joita käytetään Saksassa, Itävallassa, Espanjassa, Ranskassa, Kreikassa ja Portugalissa tuotetuissa viineissä.
36. Riidanalainen asetus on siten yleisesti sovellettava toimi EY 249 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetulla tavalla ja siis lainsäädäntötoimi. Sitä sovelletaan objektiivisesti määriteltyihin tilanteisiin, ja sillä on oikeusvaikutuksia yleisesti ja abstraktisti määriteltyihin taloudellisiin toimijoihin, jotka täyttävät tietyt edellytykset (ks. vastaavasti asia C‑447/98 P, Molkerei Großbraunshain ja Bene Nahrungsmittel v. komissio, määräys 26.10.2000, Kok. 2000, s. I‑9097, 67 kohta ja asia T‑370/02, Alpenhain-Camembert-Werk ym. v. komissio, määräys 6.7.2004, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Yleinen sovellettavuus johtuu lisäksi riidanalaisen lainsäädännön tarkoituksesta, joka on määritellä säännöt perinteisten merkintöjen käytölle ja suojelulle koko Euroopan yhteisössä.
37. Tähän toteamukseen eivät vaikuta kantajien väitteet, joiden mukaan riidanalaisen asetuksen säännökset menettävät yleisen ja abstraktin luonteensa, kun tiettyjä perinteisen merkinnän tunnustamisen edellytyksiä arvioidaan harkinnanvaraisesti ja kun kolmansista maista peräisin oleville viineille myönnetään oikeus käyttää merkintää vasta sen jälkeen, kun kolmannen maan nimi on lisätty liitteeseen III. Kuten edellä on esitetty, kyseiset säännökset koskevat myös muita tuottajia, jotka nyt tai tulevaisuudessa käyttävät täydentäviä perinteisiä merkintöjä.
Kantajien asiavaltuus
38. Oikeuskäytännön mukaan ei ole mahdotonta, että vaikka säännös on luonteeltaan ja ulottuvuudeltaan lainsäädäntötoimi siten, että sitä sovelletaan yleisesti niihin taloudellisiin toimijoihin, joita asia koskee, se voi koskea tiettyjä niistä erikseen. Näin on silloin, kun kyseessä oleva toimenpide koskee luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella nämä erottuvat kaikista muista ja ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu (ks. vastaavasti em. asia Codorniu v. neuvosto, tuomion 19 ja 20 kohta ja asia C‑50/00 P, Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, tuomio 25.7.2002, Kok. 2002, s. I‑6677, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39. Seuraavaksi on siis tutkittava, ovatko italialaiset tuottajat, vapaaehtoiset konsortiot ja FederDoci osoittaneet, että tällainen tilanne on olemassa.
– Koskeeko toimi erikseen italialaisia viinintuottajia?
40. Tässä tapauksessa italialaiset viinintuottajat väittävät, että asetuksen N:o 753/2002 liitteessä III olevan jaottelun A ja B kohtaan poistamisesta on aiheutunut se, että liitteessä III olevassa B kohdassa mainittujen, Italian yksinomaisessa käytössä yhteisön sisällä olevien 17 täydentävän perinteisen merkinnän suojelun taso heikkenee ja että tämä haittaa heidän etujaan. Tilannetta ei voida kuitenkaan tulkita siten, että italialaiset tuottajat yksilöitäisiin siinä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu, yksilöitäisiin. Jaottelun poistaminen nimittäin koskee italialaisia tuottajia samalla tavalla kuin kaikkia muitakin yhteisön tuottajia, joiden viineissä voitaisiin käyttää aiemmin liitteessä III olevassa B kohdassa mainittuja merkintöjä.
41. Lisäksi on todettava, että se, että asetus vaikuttaa yksityishenkilön oikeudelliseen tilanteeseen, ei riitä erottamaan häntä muista (asia T‑231/02, Gonnelli ja AIFO v. komissio, määräys 2.4.2004, 38 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
42. Tässä tapauksessa yksilöidyille ja tyhjentävästi luetelluille perinteisille merkinnöille olemassa oleva oikeudellinen suoja ei erota italialaisia tuottajia muista yhteisön tuottajista, joiden tuottamissa tma-laatuviineissä käytetään täydentäviä perinteisiä merkintöjä. Koska nämä tuottajat ovat samassa tilanteessa kuin italialaiset tuottajat, he voivat saada samanlaisen suojan perinteisille merkinnöilleen. Myös heidän, asetuksen N:o 753/2002 liitteessä III olevaan B kohtaan kirjattujen, perinteisten merkintöjensä suoja heikkenee.
43. Samoin vaikka riidanalaisessa asetuksessa säädetyt toimenpiteet voivat aiheuttaa merkittäviä taloudellisia seurauksia kantajille, niistä aiheutuu kuitenkin samankaltaisia seurauksia myös muille yhteisön tma-laatuviinien tuottajille (ks. vastaavasti asia C‑142/00 P, komissio v. Nederlandse Antillen, tuomio 10.4.2003, Kok. 2003, s. I‑3483, 77 kohta ja em. asia Gonnelli ja AIFO v. komissio, määräyksen 45 kohta). Näin ollen voidaan todeta, että vaikutukset, joita kantajat pitävät haitallisina italialaisille tuottajille, eivät erota italialaisia tuottajia niistä muista taloudellisista toimijoista, joita asia koskee.
44. Se, että toimi vaikuttaa taloudellisesti enemmän tiettyihin toimijoihin kuin heidän kilpailijoihinsa, ei nimittäin riitä siihen, että voitaisiin katsoa, että tämä toimi koskee niitä erikseen (asia T‑11/99, Van Parys ym. v. komissio, määräys 15.9.1999, Kok. 1999, s. II‑2653, 50 kohta ja asia T‑196/03, EffCI v. parlamentti ja neuvosto, määräys 10.12.2004, 47 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
45. Lisäksi ei myöskään voida päätellä, että italialaisten tuottajien oikeus vedota yksinoikeuteen vaikuttaisi niin, että asetus koskisi niitä erikseen edellä mainitussa asiassa Codorniu vastaan neuvosto annetussa tuomiossa tarkoitetuin tavoin.
46. Nyt esillä olevassa asiassa yleisesti sovellettavalla säännöksellä estettiin kantajaa käyttämästä graafista merkkiään, jonka se oli rekisteröinyt ja jota se oli käyttänyt perinteisesti pitkän aikaa ennen kyseisen asetuksen antamista, niin että se erottui muista taloudellisista toimijoista. On totta, että oikeus perinteisiin merkintöihin on sisällöltään samankaltainen kuin yhteismerkin rekisteröinnistä seuraava oikeus. Tämä samankaltaisuus ei kuitenkaan riitä siihen, että italialaisten tuottajien tilannetta voitaisiin pitää täysin samanlaisena tai samankaltaisena kuin edellä mainitussa asiassa Codorniu vastaan neuvosto annetussa tuomiossa mainitun kantajan tilannetta. Tuossa asiassa kantaja oli merkinnän rekisteröintiä seuranneen yksinoikeuden vuoksi kyseisen asetuksen antamisen jälkeen yksinään aivan erilaisessa tilanteessa kuin muut taloudelliset toimijat.
47. Tässä tapauksessa asia ei ole näin. Toisin kuin edellä mainitussa asiassa Codorniu vastaan neuvosto annetussa tuomiossa riidanalaisena olleen asetuksen oikeusvaikutus, nyt esillä olevassa asiassa riidanalaisena olevan asetuksen oikeusvaikutus ei kohdistu erikseen yhteen henkilöön vaan myös kaikkiin nykyisiin ja mahdollisiin viinintuottajiin, joilla on lupa käyttää 17:ää italialaista perinteistä merkintää, sekä kaikkiin muiden jäsenvaltioiden tuottajiin, jotka käyttävät nyt tai tulevaisuudessa alkujaan liitteessä III olevassa B kohdassa mainittuja merkintöjä. Nyt esillä olevassa asiassa kantajina olevien italialaisten tuottajien tilanne ei ole näin ollen samalla tavoin poikkeuksellinen kuin edellä mainitussa asiassa Codorniu vastaan neuvosto annetun tuomion kantajan tilanne.
48. Tästä seuraa, että riidanalainen asetus koskee italialaisia tuottajia ainoastaan näiden objektiivisessa ominaisuudessa tma-laatuviinien tuottajina. Koska italialaiset tuottajat eivät ole näyttäneet toteen henkilökohtaisen intressin olemassaoloa, heillä ei näin ollen ole asiavaltuutta riitauttaa riidanalaista asetusta.
– Koskeeko toimi erikseen vapaaehtoisia konsortioita?
49. Oikeuskäytännön mukaan yhteenliittymien nostamat kanteet voidaan ottaa tutkittaviksi kolmessa tilanteessa, eli silloin, kun yhteenliittymät edustavat sellaisten yritysten etuja, joilla itsellään olisi asiavaltuus, kun yhteenliittymät voidaan yksilöidä sen perusteella, että toimi vaikuttaa yhteenliittymien omiin etuihin muun muassa siksi, että kumottavaksi vaadittu toimi on vaikuttanut niiden asemaan neuvottelijoina, tai kun säännöksessä nimenomaisesti tunnustetaan niille useita menettelyllisiä oikeuksia (asia T‑122/96, Federolio v. komissio, määräys 30.12.1997, Kok. 1997, s. II‑1559, 61 kohta ja em. asia EffCI v. parlamentti ja neuvosto, määräyksen 42 kohta).
50. Ensimmäisen tilanteen osalta on huomattava, että oikeuskäytännön mukaan jonkin henkilöryhmän yhteisiä etuja edistämään perustettua yhdistystä ei voi koskea erikseen sellainen toimi, joka vaikuttaa tämän henkilöryhmän yleisiin etuihin, jos tämä toimi ei koske näitä henkilöitä erikseen (ks. vastaavasti em. asia Gonnelli ja AIFO v. komissio, määräyksen 48 kohta ja em. asia EffCI v. parlamentti ja neuvosto, määräyksen 43 kohta). Edellä olevasta analyysistä ilmenee ku itenkin, että vapaaehtoisten konsortioiden jäsenet eivät nyt esillä olevassa asiassa ole osoittaneet, että riidanalainen asetus vaikuttaa niihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuisivat kaikista muista.
51. Toisen tilanteen osalta voidaan todeta, että mikäli on totta, että erityisillä seikoilla, joihin kuuluu esimerkiksi yhdistyksen asema EY 230 artiklassa tarkoitetun säädöksen antamiseen johtaneessa menettelyssä, voidaan perustella sellaisen yhdistyksen nostaman kanteen tutkittavaksi ottamista, jonka jäseniä riidanalainen säädös ei koske erikseen, erityisesti, kun tämä säädös on vaikuttanut sen asemaan neuvottelijana (em. asia EffCI v. parlamentti ja neuvosto, määräyksen 42 kohta; ks. myös vastaavasti yhdistetyt asiat 67/85, 68/85 ja 70/85, Van der Kooy ym. v. komissio, tuomio 2.2.1988, Kok. 1988, s. 219, Kok. Ep. IX, s. 307, 21–24 kohta), asiakirja-aineistosta ei käy ilmi eivätkä kantajat ole muutoinkaan väittäneet, että tästä olisi kysymys nyt esillä olevassa asiassa.
52. Viimeksi voidaan todeta kolmannen tilanteen osalta, että riidanalainen asetus ei koske vapaaehtoisia konsortioita erikseen myöskään siitä syystä, että niille tunnustettaisiin jossain säännöksessä useita menettelyllisiä oikeuksia. Ensiksi on huomattava, että komissio antoi riidanalaisen asetuksen ilman, että vapaaehtoiset konsortiot olisivat osallistuneet tähän menettelyyn. Toiseksi on todettava, että vapaaehtoiset konsortiot eivät ole vedonneet mihinkään sellaiseen menettelylliseen oikeuteen, joka niille olisi annettu viinituotteiden yhteisellä markkinajärjestelyllä tai millä tahansa muulla yhteisön lainsäädännöllä, toisin kuin edellä 49 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä edellytetään. Vapaaehtoiset konsortiot eivät myöskään voi tältä osin vedota siihen, että niille on kansallisessa oikeusjärjestyksessä annettu erityistehtäviä ja ‑toimia, jotka oikeuttaisivat muuttamaan EY 230 artiklalla luotua oikeussuojajärjestelmää, jonka tarkoituksena on antaa toimielinten toimiin kohdistuva laillisuusvalvonta yhteisöjen tuomioistuimen tehtäväksi, sillä tällöin kumoamiskanteen tutkittavaksi ottaminen riippuisi kansallisten viranomaisten tekemästä ja pikemminkin kyseisen jäsenvaltion omaan etuun kuin yhteisön etuun perustuvasta itsenäisestä päätöksestä (ks. vastaavasti em. asia Federolio v. komissio, määräyksen 64 kohta).
53. Edellä esitetystä seuraa, että riidanalainen asetus ei koske vapaaehtoisia konsortioita erikseen.
– Koskeeko toimi erikseen FederDocia?
54. Vapaaehtoisten konsortioiden asiavaltuutta koskevia huomioita voidaan soveltaa myös kun tutkitaan, otetaanko FederDocin nostama kanne tutkittavaksi, sillä FederDoc on vapaaehtoisten konsortioiden liitto. Myöskään FederDoc ei osallistunut erityisesti riidanalaisen asetuksen antamista koskevaan menettelyyn eivätkä sen yhtiöjärjestyksen erityiset säännökset vaikuta tähän arviointiin. Riidanalainen asetus ei näin ollen koske FederDocia eikä muitakaan kantajia erikseen yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
Päätelmä
55. Edellä esitetystä ilmenee, ettei yksikään kantajista ole näyttänyt toteen, että riidanalainen asetus tai erityiset säännökset, joiden kumoamista toissijaisesti pyydetään, koskisivat kantajia erikseen.
56. Kantajien vaatimukset EY 230 artiklan neljännen kohdan laajemmasta tulkinnasta ja tehokkaasta oikeussuojasta eivät vaikuta tähän päätelmään. Yhteisöjen tuomioistuin on yhtäältä vahvistanut EY 230 artiklan neljättä kohtaa koskevan vakiintuneen oikeuskäytäntönsä asiassa C‑263/02 P, komissio vastaan Jégo-Quéré, 1.4.2004 antamallaan tuomiolla (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja edellä mainitussa asiassa Unión de Pequeños Agricultores vastaan neuvosto antamallaan tuomiolla. Toisaalta, vaikka onkin totta, että EY 230 artiklan neljännessä kohdassa asetettua edellytystä, jonka mukaan toimen on koskettava henkilöä erikseen, on tulkittava tehokasta oikeussuojaa koskevan periaatteen valossa ottaen huomioon ne eri tekijät, joiden perusteella kantaja voidaan yksilöidä, tällaisella tulkinnalla ei kuitenkaan voida syrjäyttää kyseistä edellytystä (em. asia Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, tuomion 44 kohta).
57. Lopuksi on todettava, että kantajien väite, joka perustuu Euroopan perustuslakia koskevan sopimusehdotuksen III‑365 artiklan 4 kohtaan, on tehoton, koska kyseinen teksti ei ole tähän päivään mennessä tullut voimaan.
58. Edellä esitetyistä huomioista seuraa, että riidanalaisen asetuksen ei voida katsoa koskevan kantajia erikseen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla ja että kanne on näin ollen jätettävä kokonaisuudessaan tutkimatta.
Oikeudenkäyntikulut
59. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantajat ovat hävinneet asian, ne on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut komission vaatimusten mukaisesti.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1) Kanne jätetään tutkimatta.
2) Kantajat vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.
Annettiin Luxemburgissa 28 päivänä kesäkuuta 2005.