62024TJ0289_RES
Asia T‑289/24
Brasserie Nationale (aiemmin Brasseries Funck-Bricher et Bofferding)jaMunhowen SA
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu kuudes jaosto) 2.7.2025
Kilpailu – Yrityskeskittymät – Juomien tukkukaupan markkinat – Asetuksen (EY) N:o 139/2004 22 artikla – Jäsenvaltion kilpailuviranomaisen, joka kansallisen lainsäädännön mukaan ei ole toimivaltainen tutkimaan keskittymää, Euroopan komissiolle esittämä siirtopyyntö – Komission päätös tutkia keskittymä – Siirtopyynnön määräaika – Tiedoksisaannin käsite – Siirtopyynnöstä tiedottaminen osallistuville yrityksille – Kieliä koskevat järjestelyt – Komission päätöksestä tutkia keskittymä tehtävän ilmoituksen määräaika – Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan – Kilpailuun kohdistuvan merkittävän vaikutuksen uhka – Komission käsiteltäväksi siirtämisen asianmukaisuus
Oikeudenkäyntimenettely – Asianosaisten edustus – Yksityisoikeudellisen oikeushenkilön kanne – Velvollisuus käyttää edustajana riittävän erillään oikeushenkilöstä olevaa asianajajaa – Edustajaksi ei voida hyväksyä asianajajaa, joka on kanteen nostaneen yhtiön hallituksen puheenjohtaja
(Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 19 artiklan kolmas kohta ja 53 artikla)
(ks. 31–35 kohta)
Yrityskeskittymät – Komission suorittama tutkinta – Kansallisen kilpailuviranomaisen esittämä pyyntö yrityskeskittymän käsittelyn siirtämisestä komissiolle – Asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan nojalla tehty siirtopyyntö – Komission velvollisuus ilmoittaa siirtopyynnöstä osallistuville yrityksille – Osallistuvan yrityksen jäsenvaltion virallisesta kielestä poikkeavalla kielellä laadittu tiedote – Sovellettavan kieliä koskevan järjestelyn rikkominen – Osallistuvalle yritykselle ei ole aiheutunut vahinkoa – Kieliä koskevan järjestelyn rikkominen ei vaikuta hallinnollisen menettelyn sääntöjenmukaisuuteen
(Neuvoston asetuksen N:o 1 3 artikla ja neuvoston asetuksen N:o 139/2004 22 artikla)
(ks. 38–48 kohta)
Yrityskeskittymät – Komission suorittama tutkinta – Kansallisen kilpailuviranomaisen esittämä pyyntö yrityskeskittymän käsittelyn siirtämisestä komissiolle – Asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan nojalla tehty siirtopyyntö – Yrityskeskittymästä ei ole ilmoitusvelvollisuutta siirtopyynnön esittäneessä jäsenvaltiossa – Siirtopyynnön esittämisen määräaika – Alkamisaika – Yrityskeskittymää koskevan tiedon saantipäivä asianomaisessa jäsenvaltiossa – Tiedoksisaannin käsite
(Neuvoston asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 1 kohta)
(ks. 52–54 ja 58–76 kohta)
Yrityskeskittymät – Komission suorittama tutkinta – Kansallisen kilpailuviranomaisen esittämä pyyntö yrityskeskittymän käsittelyn siirtämisestä komissiolle – Asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan nojalla tehty siirtopyyntö – Komission velvollisuus ilmoittaa siirtopyynnöstä osallistuville yrityksille – Ulottuvuus
(Neuvoston asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 2 kohta)
(ks. 101–111 kohta)
Yrityskeskittymät – Komission suorittama tutkinta – Kansallisen kilpailuviranomaisen esittämä pyyntö yrityskeskittymän käsittelyn siirtämisestä komissiolle – Asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan nojalla tehty siirtopyyntö – Komission velvollisuus ilmoittaa siirtopyyntöä koskevasta päätöksestään osallistuville yrityksille – Ulottuvuus
(Neuvoston asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 3 kohta)
(ks. 115–124 kohta)
Yrityskeskittymät – Komission suorittama tutkinta – Kansallisen kilpailuviranomaisen esittämä pyyntö yrityskeskittymän käsittelyn siirtämisestä komissiolle – Asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan nojalla tehty siirtopyyntö – Komission velvollisuus ilmoittaa siirtopyynnöstä osallistuville yrityksille – Komission velvollisuus kuulla osallistuvia yrityksiä ennen siirtopyyntöä koskevan päätöksen tekemistä
(Neuvoston asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 2 ja 3 kohta)
(ks. 132 ja 133 kohta)
Yrityskeskittymät – Komission suorittama tutkinta – Kansallisen kilpailuviranomaisen esittämä pyyntö yrityskeskittymän käsittelyn siirtämisestä komissiolle – Asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan nojalla tehty siirtopyyntö – Komission suorittama keskittymän tutkinta – Edellytykset – Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan – Kriteeri – Keskittymällä voi olla havaittavaa vaikutusta jäsenvaltioiden välisen kaupan rakenteeseen – Komission harkintavalta – Ei ilmeistä arviointivirhettä
(Neuvoston asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 1 ja 3 kohta)
(ks. 143–170 kohta)
Yrityskeskittymät – Komission suorittama tutkinta – Kansallisen kilpailuviranomaisen esittämä pyyntö yrityskeskittymän käsittelyn siirtämisestä komissiolle – Asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan nojalla tehty siirtopyyntö – Komission suorittama keskittymän tutkinta – Edellytykset – Kilpailuun kohdistuvan merkittävän vaikutuksen uhka siirtopyynnön tehneen jäsenvaltion alueella – Kriteeri – Todellinen riski merkittävästä haitallisesta vaikutuksesta kilpailuun mainitulla alueella – Komission harkintavalta – Ei ilmeistä arviointivirhettä
(Neuvoston asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 1 ja 3 kohta)
(ks. 177–183, 198–201 ja 213–215 kohta)
Yrityskeskittymät – Komission suorittama tutkinta – Kansallisen kilpailuviranomaisen esittämä pyyntö yrityskeskittymän käsittelyn siirtämisestä komissiolle – Asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan nojalla tehty siirtopyyntö – Komission suorittama keskittymän tutkinta – Muodolliset ja aineelliset edellytykset täyttyvät – Komission harkintavalta päättää, tutkiiko se keskittymää
(Neuvoston asetuksen N:o 139/2004 22 artikla)
(ks. 220–224 kohta)
Tiivistelmä
Laajennetussa kokoonpanossa kokoontuva unionin yleinen tuomioistuin hylkää kumoamiskanteen Euroopan komission päätöksestä, jossa hyväksytään Autorité de concurrence du Grand-Duché de Luxembourgin (Luxemburgin kilpailuviranomainen, jäljempänä ACL) pyyntö tutkia, soveltuuko luxemburgilaisen Brasserie Nationale ‑yhtiön aikoma keskittymä sisämarkkinoille. (
1
) Unionin yleinen tuomioistuin täsmentää tässä yhteydessä ajankohdan, josta asetuksessa 139/2004 (
2
) kansalliselle kilpailuviranomaiselle asetettu määräaika tällaisen pyynnön tekemiseen alkaa kulua.
Brasserie Nationale, jonka toimiala on oluen ja kivennäisveden tuotanto, otti 22.12.2023 yhteyttä ACL:ään ilmoittaakseen, että sen kokonaan omistama luxemburgilainen tytäryhtiö Munhowen aikoi hankkia Boissons Heintzin. Sekä Munhowen että Boissons Heintz, jonka päätoimipaikka on myös Luxemburgissa, toimivat juomien tukkukaupassa, Munhowen Luxemburgissa sekä Ranskan ja Belgian lähialueilla, Boissons Heintz yksinomaan Luxemburgissa.
Tiedoksi annettu keskittymä ei ollut asetuksen N:o 139/2004 1 artiklassa tarkoitettu unioninlaajuinen keskittymä, joten sitä ei tarvinnut ilmoittaa komissiolle. Koska Luxemburgissa ei ole keskittymien valvontajärjestelmää, kyseisessä jäsenvaltiossa ei myöskään ole mitään tähän liittyvää ilmoitusvelvollisuutta. Kyseessä olevasta keskittymästä ei ollut tarpeen ilmoittaa myöskään missään muussa Euroopan unionin jäsenvaltiossa eikä Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimuspuolena olevassa valtiossa.
Useiden Brasserie Nationalen, Munhowenin ja kolmansien kanssa käytyjen keskustelujen lopuksi ACL pyysi 7.2.2024 asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 1 kohdan nojalla komissiota tutkimaan kyseessä olevaa keskittymää (jäljempänä siirtopyyntö).
Komissio ilmoitti siirtopyynnöstä 8.2.2024 muiden jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisille sekä Euroopan vapaakauppajärjestön (EFTA) valvontaviranomaiselle. Yksikään jäsenvaltio tai Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimuspuolena oleva valtio ei kuitenkaan pyytänyt saada yhtyä siirtopyyntöön.
Komissio ilmoitti siirtopyynnöstä samana päivänä päivätyllä kirjeellä Brasserie Nationalelle ja kehotti sitä esittämään huomautuksensa. Komissio toimitti 9.2.2024 kyseisen kirjeen Brasserie Nationalen ja Munhowenin laillisille edustajille.
Saatuaan Brasserie Nationalen huomautukset siirtopyynnöstä komissio hyväksyi pyynnön 14.3.2024 tekemällään päätöksellä.
Tällöin Brasserie Nationale ja sen tytäryhtiö Munhowen nostivat unionin yleisessä tuomioistuimessa päätöksestä kumoamiskanteen.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kanteensa tueksi kantajat väittivät erityisesti, että ACL oli esittänyt siirtopyynnön komissiolle asetuksen N:o 139/2004 mukaisen määräajan päättymisen jälkeen.
Unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa tässä yhteydessä, että asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan ”tällainen [siirto]pyyntö on esitettävä viimeistään 15 työpäivän kuluessa keskittymän ilmoittamispäivästä, tai jos ilmoitus ei ole välttämätön, siitä päivästä, jona jäsenvaltio sai muulla tavoin tiedon siitä”. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa myös, että koska Luxemburgissa ei ole keskittymien valvontajärjestelmää, kyseessä olevasta keskittymästä ei kyseisessä jäsenvaltiossa vaadita ilmoitusta. Nyt käsiteltävässä asiassa 15 työpäivän määräajan alkuajankohta on näin ollen päivämäärä, jona ACL sai muulla tavoin tiedon kyseessä olevasta keskittymästä.
Riidanalaisessa päätöksessä komissio vahvistaa, että 15 työpäivän määräaikaa on noudatettu sillä perusteella, että kyseessä olevasta keskittymästä on annettu tieto ACL:lle aikaisintaan 17.1.2024, jolloin ACL nimittäin sai ensimmäistä kertaa merkityksellisiä tietoja keskittymästä ja sen vaikutuksista, niin että se voi alustavasti arvioida, täyttyvätkö asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa siirtopyynnölle asetetut edellytykset.
Kantajat kiistävät kuitenkin tämän komission perustelun ja väittävät, että asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu tiedon saanti muulla tavalla ei edellytä sellaisten merkityksellisten tietojen aktiivista toimittamista, joiden avulla kansallinen kilpailuviranomainen pystyisi alustavasti arvioimaan, täyttyvätkö siirtopyynnön edellytykset.
Unionin yleinen tuomioistuin viittaa vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön ja muistuttaa, että asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun tiedoksisaannin käsitteen merkitys on määritettävä sanamuotoon, asiayhteyteen, kyseisen säännöstön tarkoitukseen ja syntyhistoriaan perustuvan tulkinnan perusteella.
Todettuaan, että kyseisen säännöksen eri kieliversiot eivät ole yhteneviä, unionin yleinen tuomioistuin tuo esiin, että ilmauksen ”saada tieto” käyttäminen tässä säännöksessä oli välttämätöntä, jotta sellaiset jäsenvaltiot, joilla ei ole kansallisia yrityskeskittymien valvontaa koskevia oikeussääntöjä, voisivat pyytää komissiota tutkimaan keskittymät, jotka voivat aiheuttaa ongelmia niiden alueella, jos nämä keskittymät vaikuttavat myös jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan sanamuotoa ei kuitenkaan voida selventää historiallisen tulkinnan avulla, vaikka se antaakin näkökulmaa säännöksen syntyhistoriaan.
Sitä vastoin asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan asiayhteyteen perustuva tulkinta paljastaa, että tiedonsaannin on tarkoitettava aktiivista tietojen toimittamista asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jotta tämä voi tietojen avulla alustavasti arvioida kyseisen kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyjä edellytyksiä, joiden perusteella siirtopyyntö voidaan tehdä.
Asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan tulkinta kyseisen säännöstön tavoitteen perusteella osoittaa asiayhteyteen perustuvan tulkinnan oikeaksi siten, että tulkinnan mukaisesti yrityskeskittymien valvonta suoritetaan määräajoissa, jotka ovat samalla kertaa sekä hyvän hallinnon vaatimusten että liike-elämän vaatimusten mukaisia.
Paitsi että kyseisellä tulkinnalla varmistetaan, että ajankohta, jolloin asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukainen määräaika alkaa kulua, on selkeästi määritelty, tulkinta on tarpeen myös oikeusvarmuuden periaatteen pohjalta.
Unionin yleinen tuomioistuin päättelee näin ollen, että asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun tiedonsaannin on muodoltaan koostuttava merkityksellisten tietojen aktiivisesta toimittamisesta asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle ja sen on sisällettävä riittävät tiedot, jotta kyseinen viranomainen voi alustavasti arvioida kyseisen kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyjä edellytyksiä. Sillä ei ole tässä yhteydessä merkitystä, ovatko osalliset yritykset vai kolmannet osapuolet toimittaneet mainitut tiedot vai saadaanko ne täysin eri lähteestä.
Edellä sanottu huomioon ottaen unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että koska ei ole näyttöä siitä, että kaikki merkitykselliset tiedot asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyjen edellytysten alustavaa arviointia varten olisi aktiivisesti toimitettu ACL:lle ennen 17.1.2024, komissiota ei voida moittia siitä, että se on riidanalaisen päätöksensä 28 kohdassa valinnut kyseisen päivämäärän päiväksi, jona kyseisen kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu 15 työpäivän määräaika alkaa kulua.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkää myös sitä komission näkemystä koskevan kumoamiskanneperusteen, jossa kiistetään komission toteamus, että siirtopyynnön hyväksyminen on asianmukaista ja kuuluu komission harkintavaltaan, koska Luxemburgissa ei ole kansallista yrityskeskittymien valvontajärjestelmää.
Kantajat väittävät tässä yhteydessä, että asetuksen N:o 139/2004 22 artikla muodostaa laillisen järjestelmän, jonka soveltamisehdot on säädetty kyseisen artiklan 3 kohdassa. Tarkoituksenmukaisuuteen liittyvillä näkökohdilla ei ole tällaisessa järjestelmässä sijaa, joten kysymystä mainitun hyväksynnän asianmukaisuudesta ei tulisi edes esittää.
Unionin yleinen tuomioistuin palauttaa mieleen, että Luxemburgin suurherttuakunta saa asetuksen N:o 139/2004 22 artiklan mukaisesti siirtää keskittymän tutkinnan komissiolle siitä huolimatta, että kyseisessä jäsenvaltiossa ei ole yrityskeskittymien valvontaa koskevaa sääntelyä, ja korostaa sitten, että kyseisen artiklan 3 kohdan mukaan komissio ”voi” päättää tutkia siirtopyynnön kohteena olevaa keskittymää, jos se täyttää kyseisessä säännöksessä säädetyt muodolliset ja aineelliset kriteerit.
Tästä seuraa, että kyseisten edellytysten on täytyttävä, jotta siirtopyyntö voidaan hyväksyä, ja sana ”voi” kertoo, että komission ei ole pakko hyväksyä sitä, vaan sillä on tältä osin harkintavaltaa. Komissiolla oli siis nyt käsiteltävässä asiassa oikeus arvioida, oliko kyseessä olevan keskittymän siirtäminen sen käsiteltäväksi asianmukaista, ottamalla huomioon tekijät, jotka luonnehtivat konkreettista tilannetta.
Edellä sanottu huomioon ottaen ja hylättyään kantajien esittämät muut kanneperusteet unionin yleinen tuomioistuin hylkää kumoamiskanteen kokonaisuudessaan.
(
1
)	Yrityskeskittymien valvonnasta 20.1.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 (EUVL 2004, L 24, s. 1) 22 artiklan 3 kohdan ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 57 artiklan nojalla 14.3.2024 annettu Euroopan komission päätös C(2024)o1788 final (jäljempänä riidanalainen päätös).
(
2
)	Yrityskeskittymien valvonnasta 20.1.2004 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 139/2004 (EUVL 2004, L 24, s. 1).