62015CC0503
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2016 m. rugsėjo 15 d. (
1
)
Byla C‑503/15
Ramón Margarit Panicello
prieš
Pilar Hernández Martínez
(Secretario Judicial del Juzgado de Violencia sobre la Mujer Único de Terrassa (Terasos (Ispanija) smurto prieš moteris bylose kompetentingo teismo kanclerio) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Kreipimasis į Teisingumo Teismą — Nacionalinis teismas — Sąvoka — Teismo kancleris — Bylos dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą — Advokato honoraras — Nesąžiningos sąlygos sutartyse su vartotojais — Direktyva 93/13 — Nesąžiningi komerciniai veiksmai prieš vartotojus — Direktyva 2005/29 — Teisė į veiksmingą teisinę apsaugą ir teisingą bylos nagrinėjimą — Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis“
I – Įžanga
1.
Šiame prejudicinio sprendimo priėmimo procese iš esmės nagrinėjama, ar Direktyvai 93/13 dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (
2
) neprieštarauja nacionalinis supaprastintas advokato honoraro priteisimo procesas (toliau – bylos dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą).
2.
Šis klausimas, kuris taip pat nagrinėjamas kitose Teisingumo Teismo šiuo metu nagrinėjamose bylose, ypač aktualus Ispanijoje, nes šiuo momentu ten yra sustabdyta daug bylų dėl prašymo priteisti nesumokėtą honorarą, laukiant atsakymo iš Teisingumo Teismo (
3
).
3.
Prieš pradėdamas nagrinėti šį klausimą Teisingumo Teismas turi įvertinti, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismo kancleris (toliau – Secretario Judicial), kuris įgaliotas spręsti nagrinėjamas bylas, yra teismas, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį.
4.
Tai patvirtinęs, Teisingumo Teismas nagrinėjamoje byloje galėtų išplėtoti savo praktiką, susijusią su reikalavimais, kurie keliami siekiant užtikrinti veiksmingą Sąjungos teisės garantuojamą vartotojų teisių apsaugą per nacionalinių sprendimų priėmimo skubos tvarka ir priverstinio vykdymo procedūras. Teisingumo Teismo prašoma pateikti ne tik Direktyvos 93/13, bet ir Direktyvos 2005/29 dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos (
4
) ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnio išaiškinimą.
II – Teisinis pagrindas
A – Sąjungos teisė
1. Direktyva 93/13
5.
Direktyvos 93/13 4 straipsnio tekstas yra toks:
„1.   <…> sutarties sąlygos nesąžiningumas vertinamas, atsižvelgiant į <…> visas sutarties sudarymo aplinkybes <…>
2.   Sąlygų nesąžiningumo vertinimas nėra susijęs nei su pagrindinio sutarties dalyko apibrėžimu, nei su kainos ir atlygio adekvatumu mainais suteiktoms paslaugoms <…>, jei šios sąlygos pateikiamos aiškia, suprantama kalba.“
6.
Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„1.   Valstybės narės nustato, kad nesąžiningos sąlygos, naudojamos sutartyje, kurią pardavėjas ar tiekėjas sudaro su vartotoju taip, kaip numatyta jų nacionalinės teisės aktuose, nebūtų privalomos vartotojui ir kad sutartis ir toliau būtų šalims privaloma tomis sąlygomis, jei ji gali išlikti be nesąžiningų nuostatų.“
7.
Direktyvos 93/13 7 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad vartotojų ir konkurentų naudai egzistuotų pakankamos ir veiksmingos priemonės, užkertančios kelią nuolatiniam nesąžiningų sąlygų naudojimui sutartyse, pardavėjų ar tiekėjų sudaromose su vartotojais.
2.   Pirmojoje straipsnio dalyje nurodytos priemonės apima nuostatas, pagal kurias asmenys arba organizacijos, pagal nacionalinės teisės aktus turinčios teisėtą interesą apsaugoti vartotojus, gali pagal atitinkamus nacionalinės teisės aktus iškelti bylą teismuose arba kompetentingose administracinėse institucijose, kad būtų priimtas sprendimas dėl to, ar bendram naudojimui parengtos sutarčių sąlygos yra nesąžiningos, ir galėtų būti pritaikytos tinkamos ir veiksmingos priemonės, užkertančios kelią tolesniam tokių sąlygų naudojimui.“
8.
Direktyvos 93/13 3 straipsnio 3 dalyje daroma nuoroda į jos priede pateiktą orientacinį ir neišsamų sąlygų, kurias galima laikyti nesąžiningomis, sąrašą. Šio priedo 1 punkto q papunktyje numatyta:
„panaikinti arba trukdyti vartotojo teisei pareikšti ieškinį arba naudotis bet kuria kita teisinės apsaugos priemone, ypač reikalaujant, kad vartotojas ginčus pavestų spręsti išskirtinai arbitražui, kuriam nėra taikomos teisinės nuostatos, nederamai apriboti jo turimus įrodymus arba skirti jam įrodinėjimo pareigą, kuri pagal taikytinus teisės aktus turėtų tekti kitai sutarties šaliai.“
2. Direktyva 2005/29
9.
Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„2.   Ši direktyva nepažeidžia sutarčių teisės, ypač taisyklių dėl sutarties galiojimo, sudarymo arba padarinių.“
10.
Direktyvos 2005/29 6 straipsnio 1 dalies d punkte sąvoka „Klaidinantys veiksmai“ apibrėžiama taip:
„1.   Klaidinančia laikoma komercinė veikla, kurioje yra apgaulingos informacijos, ir dėl to ji yra neteisinga, arba kuri bet kuriuo būdu, įskaitant bendrą pristatymą, apgaudinėja arba gali apgauti vidutinį vartotoją, nors informacija ir yra faktiškai tiksli, vieno arba kelių toliau išvardintų elementų atžvilgiu, ir bet kuriuo atveju skatina arba gali paskatinti jį priimti tokį sprendimą dėl sandorio, kurio jis kitomis aplinkybėms nebūtų priėmęs:
d)
kaina arba metodas, kuriuo ji apskaičiuojama, ar konkretaus kainos pranašumo buvimas“.
11.
7 straipsnio 1 dalyje sąvoka „klaidinantis informacijos neatskleidimas“ apibrėžiama taip:
„1.   Komercinė veikla laikoma klaidinančia, jeigu toje faktinėje situacijoje, atsižvelgiant į visus jos ypatumus ir aplinkybes bei komunikacijos priemonių ribotumą, ją vykdant neatskleidžiama esminė informacija, kuri vidutiniam vartotojui reikalinga tam, kad jis toje situacijoje galėtų priimti informacija paremtą sprendimą dėl sandorio, ir tuo vidutinis vartotojas skatinamas arba gali būti paskatintas priimti tokį sprendimą dėl sandorio, kurio jis kitomis aplinkybėms nebūtų priėmęs.“
12.
7 straipsnio 4 dalies c punkte nurodyta:
„4.   Jeigu neaišku iš konteksto, kvietimo pirkti atveju esmine laikoma ši informacija:
c)
kaina <…>“
13.
Direktyvos 2005/29 11 straipsnyje nustatyta:
„1.   Kad šios direktyvos nuostatų būtų laikomasi vartotojų interesais, valstybės narės užtikrina pakankamus ir veiksmingus būdus kovoti su nesąžininga komercine veikla.
Tokie būdai – tai teisinės nuostatos, pagal kurias asmenys ar organizacijos, kurie pagal nacionalinės teisės aktus laikomi turinčiais teisėtą interesą kovoti su nesąžininga komercine veikla, įskaitant konkurentus, galėtų:
a)
pradėti bylą dėl tokios nesąžiningos komercinės veiklos,
ir (arba)
b)
kuri kompetentinga priimti sprendimus dėl skundų ar pradėti atitinkamą teisinį bylos nagrinėjimą.
<…>“
14.
Direktyvos 2005/29 12 straipsnyje numatyta:
„Valstybės narės privalo teismams ir administracinėms institucijoms suteikti įgaliojimus, kurie 11 straipsnyje minėtose civilinėse ir administracinėse bylose įgalintų juos:
a)
reikalauti, kad prekybininkas pateiktų įrodymus dėl su komercine veikla susijusių faktinių pareiškimų tikslumo, jei, atsižvelgiant į prekybininko ar kitos bylos šalies teisėtus interesus, toks reikalavimas pagal tam tikros bylos aplinkybes atrodo tikslingas,
ir
b)
laikyti, kad faktiniai pareiškimai yra netikslūs, jei pagal a punktą reikalaujami įrodymai nėra pateikti arba jei teismas ar administracinė institucija juos laiko nepakankamais.“
B – Ispanijos teisė
15.
Kadangi vertinant, ar Secretario Judicial yra teismas, ir nagrinėjant prejudicinius klausimus, susijusius su Ispanijos teisės atitiktimi ES teisei, reikia įvertinti aktualias Ispanijos teisės nuostatas, todėl jas būtina toliau paminėti.
1. Ley Orgánica 6/1985 del Poder Judicial
16.
Ley Orgánica 6/1985 del Poder Judicial (Pagrindinis teismų įstatymas, toliau – LOPJ) (
5
) V knygos II skyriuje (440–469a straipsniai) „Dėl Secretarios Judicial profesijos“ nustatytas teismų kanclerių teisinis statusas ir funkcijos.
17.
Pateikus su nagrinėjama byla susijusį prašymą, LOPJ buvo pakeistas Pagrindiniu įstatymu 7/2015 (
6
), o Secretarios Judiciales pavadinimas pakeistas į Letrados de la Administración de Justicia. Atsižvelgiant į Pagrindinio įstatymo 7/2015 pereinamojo laikotarpio nuostatas ir šalių, manančių, kad šiame įstatyme numatyti pakeitimai taikytini nedelsiant, paaiškinimus, toliau bus remiamasi Pagrindiniu įstatymu 7/2015 pakeisto LOPJ nuostatomis. Dėl aiškumo Secretario Judicial sąvoka bus vartojama, kalbant apie prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusią instituciją (
7
).
18.
Pagal LOPJ 440 straipsnį Secretarios Judicial yra Teisingumo ministerijai pavaldus pareigūnas, vykdantis teisingumo administracines funkcijas. LOPJ 442 ir 450 straipsniuose nustatyta, kad kandidatai į Secretarios Judicial pareigas renkami ir skiriami konkurso būdu. LOPJ 443 straipsnio 2 dalyje pateiktas išsamus atvejų, kada Secretario Judicial netenka pareigų, sąrašas. Šie atvejai visų pirma yra susiję su teistumu už nusikalstamą veiką arba su drausmine nuobauda atleidžiant iš pareigų. Be to, LOPJ 468 straipsnio 2 dalies antra pastraipa, siejama su 468 straipsnio 1 dalimi, nustato, kad tik įstatyme numatytais atvejais Secretarios Judicial gali būti atstatydintas iš savo pareigų dėl sunkaus drausminio nusižengimo. Galiausiai LOPJ 446 straipsnyje nustatyta susilaikymo dėl Secretarios Judicial skyrimo ir balsavimo prieš jo skyrimą tvarka, kuri iš esmės atitinka teisėjams taikomą tvarką.
19.
Be to, LOPJ 452 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje nustatyta, kad Secretarios Judicial, vykdydami savo funkcijas, privalo vadovautis teisėtumo ir nešališkumo principais, kad jie, priimdami sprendimus, turi būti savarankiški ir nepriklausomi ir kad jie apskritai saistomi nurodymų. LOPJ 452 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje numatyta, kad Secretarios Judicial funkcijos, išskyrus LOPJ 451 straipsnio 3 dalyje numatytą dokumentų tvirtinimo funkciją, negali būti deleguotos kitiems.
20.
Galiausiai LOPJ 465 straipsnio 8 dalyje numatyta, kad Secretarios Judicial vadovai negali duoti jiems jokių nurodymų, susijusių su jų nagrinėjamomis bylomis:
„Secretarios de Gobierno turi tokius įgaliojimus:
8.
<…> jie negali duoti nurodymų dėl konkrečių bylų, kurias nagrinėja Secretario Judicial kaip teismo kancleris ar kuriose jis vykdo savo įgaliojimus, organizuodamas procesą ir vadovaudamas jam.“
2. Real Decreto 1608/2005
21.
Real Decreto 1608/2005 por el que se aprueba el Reglamento Orgánico del Cuerpo de Secretarios Judiciales (Karaliaus dekretas 1608/2005 dėl Pagrindinio nutarimo, susijusio su Secretarios Judiciales tarnyba, patvirtinimo, toliau – Real Decreto 1608/2005) (
8
) taip pat reglamentuoja Secretarios Judicial teisinį statusą.
22.
Real Decreto 1608/2005 16 straipsnio h punkte ir 21 straipsnio 2 dalyje dar kartą patvirtinama, kad Secretarios Judicial vadovai negali duoti jiems jokių nurodymų, susijusių su jų nagrinėjamomis bylomis. Real Decreto 1608/2005 16 straipsnio h punkte numatyta:
„Secretarios de Gobierno turi tokius įgaliojimus, susijusius su konkrečiomis jų kompetencijų sritimis:
h)
<…> jie negali duoti nurodymų dėl konkrečių bylų, kurias nagrinėja Secretario Judicial kaip teismo kancleris ar kuriose jis vykdo savo įgaliojimus, organizuodamas procesą ir vadovaudamas jam.“
23.
Real Decreto 1608/2005 21 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Secretario General de la Administración de Justicia turi tokius įgaliojimus:
2)
<…>
<…> jis negali duoti nurodymų dėl konkrečių bylų, kurias nagrinėja Secretario Judicial kaip teismo kancleris ar kuriose jis vykdo savo įgaliojimus, organizuodamas procesą ir vadovaudamas jam.“
24.
Pagal Real Decreto 1608/2005 81 straipsnio 1 dalies a punktą Secretarios Judicial turi asmeninę teisę į pareigūno statuso išlaikymą, taip pat teisę faktiškai įgyvendinti jų profesijai pavestas funkcijas ir teisę būti atstatydinti iš savo pareigų tik įstatyme numatytais atvejais, laikantis įstatyme nustatytos tvarkos.
3. Ley 1/2000 de Enjuiciamento Civil
25.
Pagrindinėje byloje nagrinėjama bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą tvarka reglamentuojama Ley 1/2000 de Enjuiciamento Civil (Civilinio proceso kodeksas, toliau – LEC) (
9
). Įstatymu 13/2009 (
10
) priėmus dalinius LEC pakeitimus, bendroji šių bylų kompetencija, kuri iš pradžių priklausė teisėjams (
11
), buvo perduota Secretarios Judicial. Liko nepakeistos tik nuostatos, reglamentuojančios šių bylų nagrinėjimą.
26.
Pateikus prašymą priimti prejudicinį sprendimą šioje byloje Įstatymu 42/2015 (
12
) buvo priimti daliniai LEC pakeitimai. Tačiau pagal Įstatymo 42/2015 pereinamojo laikotarpio nuostatas priimti pakeitimai nėra taikytini jau nagrinėjamose bylose. Todėl toliau pateikiamos nagrinėjamoje byloje taikomos LEC nuostatos, galiojusios iki Įstatymo 42/2015 dalinių pakeitimų (
13
).
27.
LEC 34 straipsnio, kuriuo reglamentuojama bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą procesinio atstovo honorarą nagrinėjimo tvarką, 2 dalies antroje ir trečioje pastraipose nustatyta:
„2.   <…>
Jeigu per šį terminą įgaliotojas pateikia prieštaravimą dėl sąskaitos faktūros, Secretario Judicial patikrina sąskaitą faktūrą ir bylos medžiagą bei pateiktus dokumentus ir per dešimt dienų priima nurodymą, kuriame pateikia sumą, kuri turi būti sumokėta procesiniam atstovui, ir įspėja, kad bus vykdomas priverstinis išieškojimas, jei per penkias dienas nuo tokio sprendimo įteikimo minėta suma nebus sumokėta.
Ankstesnėje pastraipoje minėtas nurodymas negali būti skundžiamas, tačiau jis neturi (net iš dalies) įtakos teismo sprendimui, kuris gali būti vėliau priimtas įprastos ginčo teisenos tvarka.“
28.
LEC 35 straipsnyje, kuriame reglamentuojama bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą advokato honorarą nagrinėjimo tvarka, nustatyta:
„1.   Advokatai gali reikalauti iš atstovaujamo asmens sumokėti honorarus, kurie turi būti jiems sumokėti už susijusias su byla paslaugas, pateikdami išsamią sąskaitą faktūrą ir formaliai paaiškindami, kad šie honorarai jiems priklauso ir dar yra nesumokėti.
2.   Gavęs tokį reikalavimą, Secretario Judicial paragina skolininką sumokėti nurodytą sumą ir patirtas išlaidas arba per dešimt dienų pateikti prieštaravimą dėl sąskaitos faktūros ir nurodo, kad, skolininkui neapmokėjus sąskaitos ir nepateikus prieštaravimo dėl jos, bus vykdomas priverstinis išieškojimas.
Jeigu per nurodytą terminą honoraras užginčijamas dėl to, kad jis neturi būti mokamas, taikomos ankstesnio straipsnio 2 dalies antra ir trečia pastraipos.
Jeigu honoraras užginčijamas dėl to, kad yra per didelis, jis iš pradžių peržiūrimas pagal 241 ir paskesnius straipsnius, nebent advokatas įrodo, kad su prieštaravimą pateikusiu asmeniu buvo iš anksto raštu susitarta dėl kainos, ir priimamas nurodymas dėl mokėtinos sumos, o jei ši suma nesumokama per penkias dienas nuo nurodymo įteikimo, pradedamas jos išieškojimas.
Šis nurodymas neskundžiamas, tačiau jis neturi (net ir dalinės) įtakos teismo sprendimui, kuris gali būti vėliau priimtas įprastos ginčo teisenos tvarka.
3.   Jeigu honoraro nesumokėjęs skolininkas nepateikia prieštaravimo per nustatytą terminą, pradedamas sąskaitoje faktūroje nurodytos sumos ir patirtų išlaidų priverstinis išieškojimas.“
29.
LEC 206 straipsnio „Sprendimų rūšys“ 2 dalyje nustatyta:
„2.   Secretarios Judicial sprendimai vadinami priemonėmis ir nurodymais.“
30.
LEC 207 straipsnyje „Sprendimai. Neskundžiami sprendimai. Res judicata galia formaliąja prasme“ nustatyta:
„1.   Sprendimais vadinami tokie sprendimai, kuriuos priėmus baigiasi pirmoji instancija, ir tokie sprendimai, kuriais išnagrinėjamas apeliacinis skundas.
2.   Neskundžiamais laikomi tokie sprendimai, dėl kurių negalima pateikti apeliacinio skundo, nes tai nenumatyta įstatyme arba, kai tai numatyta įstatyme, nė viena iš šalių jo neapskundė per įstatyme nustatytą apskundimo terminą.
3.   Neskundžiami sprendimai įgyja res judicata galią ir juos priėmęs teismas yra saistomas jų turinio.
4.   Nė vienai iš šalių neapskundus sprendimo per įstatyme nustatytą apskundimo terminą, jie tampa neskundžiamais, įgyja res judicata galią ir saisto jį priėmusį teismą savo turiniu.“
31.
LEC 222 straipsnio „Res judicata galia materialiąja prasme“ pirmoje pastraipoje nustatyta:
„1.   Neskundžiamų sprendimų, kuriais tenkinamas arba atmetamas ieškinys, res judicata galia turi įstatymo galią ir užkerta kelią vėlesnių bylų dėl to paties dalyko iškėlimui.“
32.
LEC 246 straipsnio 1 dalyje, kurioje pateikiama nuoroda į LEC 35 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą, nustatyta:
„1.   Tuo atveju, kai ginčijama nustatyta suma, teigiant, kad advokato honoraras yra per didelis, per penkias dienas apklausiamas advokatas ir, jei šis nesutinka su reikalaujamu honoraro sumažinimu, dėl išvados kreipiamasi į advokatų tarybą, kuriai perduodama patvirtinta bylos medžiagos kopija arba reikalinga tos bylos medžiagos dalis.“
33.
LEC 517 straipsnio „Vykdymo tvarka. Vykdomasis dokumentas“ 1 dalyje ir 2 dalies 9 punkte nustatyta:
„1.   Vykdymo pagrindas yra vykdomasis dokumentas, kuris yra vykdytinas.
2.   Vykdytini tik šie dokumentai:
9)
Kiti procesiniai sprendimai ir dokumentai, kurie pagal šį arba kitą įstatymą yra vykdytini.“
34.
LEC 552 straipsnio „Atsisakymas dokumentą pripažinti vykdytinu. Apskundimo tvarka“ pirmoje pastraipoje nustatyta:
„1.   Teismui nustačius, kad nėra tenkinamos įstatymo numatytos išankstinės sąlygos ir reikalavimai dėl dokumento pripažinimo vykdytinu, jis priima nutartį atsisakyti išduoti vykdomąjį dokumentą.
Teismui nustačius, kad viename iš 557 straipsnio 1 dalyje numatytų vykdomųjų dokumentų yra sąlyga, kuri gali būti laikoma nesąžininga, jis per penkiolika dienų apklausia šalis. Jas apklausęs, teismas, vadovaudamasis 561 straipsnio 1 dalies 3a punktu, per penkias darbo dienas priima reikalingus nurodymus.“
35.
LEC 556 straipsnio „Prieštaravimas dėl procesinių, arbitražo sprendimų ar mediacijos susitarimų vykdymo“ 1–2 dalyse nustatyta:
„1.   Jei vykdytinas dokumentas yra teismo ar arbitražo sprendimas arba mediacijos susitarimas, skolininkas turi teisę per dešimt dienų nuo pranešimo apie nutartį dėl priverstinio vykdymo gavimo pateikti dėl jos rašytinį prieštaravimą, remdamasis tuo, kad jau sumokėjo arba įvykdė teismo sprendimą, arbitražo sprendimą ar susitarimą, ir privalo tai pagrįsti dokumentais.
Prieštaravimas taip pat gali būti pateiktas remiantis tuo, kad baigėsi priverstinio vykdymo senaties terminas arba kad siekdamos išvengti vykdymo šalys sudarė taikos sutartį ar susitarimą, su sąlyga, kad jis patvirtintas oficialiu dokumentu.
2.   Pirmesnėje dalyje nurodyto prieštaravimo padavimas nesustabdo vykdymo proceso.“
36.
LEC 557 straipsnio „Prieštaravimas dėl vykdymo, pagrįsto kitais dokumentais nei teismo ar arbitražo sprendimai“ 1 dalies 7a punkte ir 2 dalyje nustatyta:
„1.   Jeigu nurodymas pradėti vykdymą išduotas dėl dokumentų, nurodytų 517 straipsnio 2 dalies 4, 5, 6 ir 7 punktuose, ir dėl kitų vykdytinų dokumentų, nurodytų 517 straipsnio 2 dalies 9 punkte, skolininkas gali pirmesniame straipsnyje numatyta tvarka per nustatytą terminą pareikšti prieštaravimą tik jeigu nurodo vieną iš šių pagrindų:
7a.
Dokumente yra nesąžiningų sąlygų.
2.   Jeigu pateikiamas pirmesnėje dalyje nurodytas prieštaravimas, teismo pareigūnas sustabdo išieškojimą, taikydamas proceso organizavimo priemonę.“
III – Faktinės aplinkybės ir prašymas priimti prejudicinį sprendimą
37.
Terasos teismas, turintis jurisdikciją smurto prieš moteris srityje (toliau – Juzgado de Violencia sobre la Mujer Único de Terrassa), nagrinėjo bylą Nr. 206/2013 pagal Pilar Hernández Martínez prašymą dėl vaiko priežiūros. Šioje byloje savo teisėms ginti Pilar Hernández Martínez pasamdė advokatą Margarit Panicello. 2015 m. liepos 27 d. Margarit Panicello, remdamasis LEC 35 straipsniu, pateikė Secretario Judicial des Juzgado de Violencia sobre la Mujer Único de Terrassa prašymą išnagrinėti bylą dėl honoraro priteisimo.
38.
Už bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą nagrinėjimą atsakingas Secretario Judicial abejoja dėl šios bylos proceso atitikties Sąjungos teisei, nes taikytinos nacionalinės teisės aktų nuostatos nesuteikia jam teisės ex officio įvertinti, ar sudarytoje sutartyje nėra nesąžiningų sąlygų ir ar advokatas netaikė nesąžiningų komercinių veiksmų. Be to, minėtos nuostatos nenumato galimybės pateikti įrodymus, išskyrus patvirtinamuosius dokumentus ir ekspertų išvadas.
39.
Šiomis aplinkybėmis Secretario Judicial nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [LEC] 34 ir 35 straipsniai ir 207 straipsnio 2–4 dalys, kuriais reglamentuojamas bylų procesas dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, prieštarauja Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniui, jeigu pagal juos nesuteikiama galimybės vykdyti teisminę kontrolę?
Jei atsakymas būtų teigiamas, ar vykstant [LEC] 34 ir 35 straipsniuose numatytam procesui, Secretario Judicial yra „teismas“, kaip tai suprantama pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 267 straipsnį?
2.
Ar [LEC] 34 ir 35 straipsniai prieštarauja Direktyvos 93/13 <…> 6 straipsnio 1 daliai ir 7 straipsnio 2 daliai, Direktyvos 2005/29 <…> 6 straipsnio 1 dalies d punktui ir 11 ir 12 straipsniams dėl to, kad juose nenumatyta nesąžiningų sąlygų ar nesąžiningų komercinių veiksmų, kurie galbūt numatyti advokatų ir fizinių asmenų, veikiančių su profesine veikla nesusijusiais tikslais, sudarytose sutartyse, kontrolė ex officio?
3.
Ar [LEC] 34 ir 35 straipsniai prieštarauja Direktyvos 93/19 <…> 6 straipsnio 1 daliai ir 7 straipsnio 2 daliai ir jos priedo 1 dalies q punktui dėl to, kad jais daroma kliūčių pateikti įrodymus, jog būtų galima vykstant procesui išspręsti ginčą dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą?“
IV – Analizė
40.
Reikia įvertinti, ar Secretario Judicial, vykdymas savo funkcijas bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, yra teismas, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį. Teigiamo atsakymo atveju Teisingumo Teismas turėtų nuspręsti, ar Secretario Judicial bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą privalo ex officio įvertinti nesąžiningų sąlygų ar nesąžiningų komercinių veiksmų egzistavimą. Atsakymus į prašymo priimti prejudicinį sprendimą klausimus iš esmės lems bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą nagrinėjimo reglamentavimas. Todėl pirmiausia reikia apžvelgti ginčijamą bylų nagrinėjimo tvarką.
A – Dėl Secretario Judicial nagrinėjamų bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą
41.
LEC 34 ir 35 straipsniuose reglamentuojamose bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą advokatui suteikiama teisė, nenagrinėjant jo reikalavimo iš esmės, gauti vykdomąjį dokumentą dėl savo honoraro išieškojimo, jei skolininkas nepateikia dėl jo prieštaravimo, lemiančio reikalavimo nagrinėjimą iš esmės. Šios bylos yra panašios į Banco Español de Crédito und Finanmadrid nagrinėjamas bylas dėl mokėjimo įsakymo išdavimo. Jose taip pat numatytas procesinės iniciatyvos perkėlimas skolininkui – vadinamasis inversion du contentieux, kuris reiškia, kad mokėjimo įpareigojimo gavėjas turi pradėti rungimosi procesą tam, kad šis įsakymas netaptų vykdomuoju dokumentu (
14
).
42.
Konkrečiai dėl advokatų honorarų išieškojimo numatytos bylos dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą nėra vienintelė galimybė advokatui išsiieškoti honorarą. Iš jo taip pat galima reikalauti įprastos ginčo teisenos bylose arba prašant išduoti mokėjimo įsakymą.
43.
Byla dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą nagrinėjama teismo, kuris nagrinėjo bylą, kurioje advokatas atstovavo savo klientui – Secretario Judicial, kurio tikslas yra tik honoraro, mokėtino toje byloje, priteisimas.
1. Dėl Secretario Judicial nagrinėjamų bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą proceso
44.
Advokatui pateikus Secretario Judicial reikalavimą dėl honoraro, šis patikrina, ar reikalavimai susiję su advokato paslaugomis, suteiktomis bylos nagrinėjimo metu, ir atmeta reikalavimus, pagal kuriuos nereikia apmokėti (
15
). Tada jis nurodo skolininkui susimokėti. Šiam nepateikus prieštaravimo, išduodamas vykdomasis dokumentas.
45.
Jei skolininkas ginčija reikalavimą, Secretario Judicial patikrina sąskaitą faktūrą, bylos medžiagą ir pateiktus dokumentas ir galiausiai priima nurodymą, kuriame pateikiama advokatui mokėtina suma (
16
).
46.
Jei skolininkas ginčija per didelę reikalavimo sumą, kai prieštaravimą pateikusiam asmeniui nebuvo pateiktas pasiūlymas dėl kainos, Secretario Judicial nustato reikalavimo dydį, vadovaudamasis išlaidų nustatymo tvarka, kuri reglamentuojama LEC 241 ir paskesniuose straipsniuose. LEC 246 straipsnyje numatyta galimybė apklausti kreditorių ir paprašyti advokatų tarybos nuomonės (
17
).
47.
LEC 34 ir 35 straipsnių formuluotėse aiškiai numatyta, kad tik prieštaravimo atveju Secretario Judicial priima nurodymą (decreto) dėl honoraro reikalavimo dydžio. Secretario Judicial taip pat priima sprendimus, vertindamas advokato sąskaitą faktūrą, netenkindamas reikalavimų, pagal kuriuos nereikia apmokėti, nurodydamas skolininkui pagal LEC 35 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą apmokėti sąskaitą faktūrą ir kai reikalavimas, nepateikus dėl jo prieštaravimo pagal LEC 35 straipsnio 3 dalį, tampa vykdytinas. Todėl sąvoka „Secretario Judicial sprendimas“ apima ir LEC 34 ir 35 straipsniuose aiškiai numatytą nurodymą, kurį Secretario Judicial priima prieštaravimo atveju, ir sprendimą, kuriuo jis paragina skolininką apmokėti patikrintą sąskaitą faktūrą, ir sprendimą, kai reikalavimas, nepateikus dėl jo prieštaravimo, tampa vykdytinas. Darytina išvada, kad šie sprendimai taip pat priimami kaip nurodymas (decreto).
2. Dėl Secretario Judicial sprendimo res judicata galios
48.
Pagal LEC 34 ir 35 straipsnius bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą Secretario Judicial sprendimas yra neskundžiamas, tačiau, nepaisant to, jis neturi privalomos galios vėlesnėse bylose. Secretario Judicial nustatytas reikalaujamo honoraro dydis gali būti vėliau pakeistas įprastos ginčo teisenos bylose. Todėl Secretario Judicial sprendimas turi res judicata galią tik formaliąja, bet ne materialiąja prasme.
49.
Pagal LEC 207 straipsnį res judicata galia formaliąja prasme reiškia, kad sprendimas yra neskundžiamas, nes to nenumato įstatymas arba yra pasibaigęs jo apskundimo terminas. O res judicata galia materialiąja prasme pagal LEC 222 straipsnio 1 dalį reiškia, kad priimtas sprendimas taip pat privalomas vėlesnėse bylose.
50.
Vis dėlto tai, kad sprendimas, kurį Secretario Judicial priima bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, neturi res judicata galios materialiąja prasme, nereiškia, kad jis nėra vykdytinas. Pagal LEC 34 ir 35 straipsnius skolininkas privalo sumokėti Secretario Judicial nustatytą sumą, nes priešingu atveju pradedamas priverstinis išieškojimas.
3. Dėl Secretario Judicial sprendimo vykdymo
51.
Pagal Ispanijos teisę vykdymo procesas, priklausomai nuo vykdomojo dokumento rūšies, yra dviejų skirtingų tipų. Procesinių, arbitražo sprendimų (
18
) ar mediacijos susitarimų atvejais skolininkas pagal LEC 556 straipsnio 1 ir 2 dalis išieškojimo nesustabdančiuose savo prieštaravimuose gali remtis tik reikalavimo įvykdymu, vykdomojo rašto senaties termino suėjimu arba šalių taikos sutartimi. Ne teismo ar arbitražo sprendimų atveju (
19
) LEC 557 straipsnyje numatyta daug daugiau galimybių sustabdyti vykdymo procesą, kaip antai, skundžiant nesąžiningų sąlygų egzistavimą. Be to, pagal LEC 552 straipsnio 1 dalį už šių dokumentų vykdymą atsakingas teisėjas ex officio įvertina, ar nėra nesąžiningų sąlygų (
20
).
52.
Iš tiesų nėra pakankamai aišku, prie kurios iš minėtų dokumentų kategorijų priskirtinas Secretario Judicial sprendimas, priimtas byloje dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą. Ispanijos vyriausybė teigia, kad šis nurodymas priskirtinas prie LEC 557 straipsnyje nurodytų neteisminių ir nearbitražinių dokumentų. Todėl nurodymo vykdymo metu už jo vykdymą atsakingas teisėjas turi ex officio įvertinti, ar neegzistuoja nesąžiningų sąlygų. Tai yra Ispanijos vyriausybės argumentų pagrindinė mintis vertinant, ar Secretario Judicial yra teismas, ir atsakant į pateiktus prejudicinius klausimus.
53.
Vis dėlto Ispanijos vyriausybės argumentai sunkiai suvokiami. Atidžiau panagrinėjus su vykdymo procesu susijusias nuorodas LEC nuostatose (LEC 517, 556 ir 557 straipsniuose), matyti, kad Secretario Judicial sprendimai vykdomi taip pat kaip teismo sprendimai.
54.
Ispanijos vyriausybė savo poziciją grindžia tuo, kad LEC 557 straipsnyje, kuriame apibrėžiami neteisminiai ir nearbitražiniai dokumentai, pateikiama nuoroda į LEC 517 straipsnio 2 dalį, kurioje apibrėžti visi vykdomieji dokumentai ir kurios 9 punkte nurodyti „kiti procesiniai sprendimai ir pagal šį <…> įstatymą yra vykdytini“ (
21
) dokumentai, prie kurių priskiriami pagal LEC 34 ir 35 straipsnius priimti sprendimai.
55.
Tačiau LEC 557 straipsnio 1 dalyje pateikiama nuoroda tik į LEC 517 straipsnio 2 dalies 9 punkte minimus kitus „vykdomuosius dokumentus“ (
22
), bet ne į ten minimus kitus „procesinius sprendimus“ (resoluciones procesales). Šiems taikomas LEC 556 straipsnis, iš kurio teksto aiškiai matyti, kad kalbama apie „procesinių sprendimų“ vykdymą.
56.
Be to, pagal LEC 34 ir 35 straipsnius Secretario Judicial nurodymai (decretos), priimti bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, 517 straipsnio 2 dalies 9 punkte nurodyti ne prie „vykdomųjų dokumentų“, bet prie „procesinių sprendimų“ (resoluciones procesales). Pagal LEC 206 straipsnio 2 dalį Secretario Judicial priimti nurodymai (decretos) priskiriami prie šios institucijos sprendimų (resoluciones). Todėl akivaizdu, kad Secretario Judicial nurodymai (decretos), priimti bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, laikytini „„procesiniais“ sprendimais“ (resoluciones procesales), kaip jie suprantami pagal LEC 556 straipsnį, ir vykdymo proceso prasme turi tokią pačią res judicata galią kaip teismo sprendimai.
57.
Teismo posėdžio metu Ispanijos vyriausybė, nepaisydama aiškaus paklausimo, nepateikė argumentų, kurie paneigtų LEC nuostatų aiškinimą, paremtą jų tekstu. Nepateikdama aiškių paaiškinimų dėl nagrinėjamų nuostatų teksto ji tik abstrakčiai nurodė šių nuostatų „sisteminį aiškinimą“.
58.
Vis dėlto nepaisant to, sisteminis LEC aiškinimas taip pat patvirtina, kad Secretario Judicial sprendimams, priimtiems bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, kaip teismų sprendimams taikoma LEC 556 straipsnyje nustatyta tvarka. Pagal Įstatymą 13/2009 perdavus kompetenciją nagrinėti bylas dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą Secretarios Judicial (
23
), taip pat buvo pakeistas LEC 556 straipsnio pavadinimas iš „Prieštaravimas dėl teismo arba arbitražo sprendimų vykdymo <…>“ („Oposición a la ejecución de resoluciones judiciales o arbitrales <…>“) į „Prieštaravimas dėl procesinių arba arbitražo sprendimų vykdymo“ („Oposición a la ejecución de resoluciones procesales o arbitrales“). Tai buvo padaryta, kaip aiškiai nurodoma Įstatymo 13/2009 preambulėje, atsižvelgiant į suteiktus pagal šį įstatymą Secretario Judicial naujus įgaliojimus. Todėl, kaip nurodyta Įstatymo 13/2009 preambulėje, sąvoka „„procesiniai“ sprendimai“ („resoluciones procesales“) reiškia ir teismo sprendimus, ir Secretario Judicial sprendimus (
24
).
59.
Priešingai, nei teigia Ispanijos vyriausybė, tai rodo Ispanijos teisės aktų leidėjo aiškią valią ne tik teisėjams anksčiau priklausiusią kompetenciją nagrinėti bylas dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą perduoti Secretarios Judicial, bet ir užtikrinti, kad Secretarios Judicial priimti sprendimai būtų vykdomi kaip teismo sprendimai pagal LEC 556 straipsnį.
60.
Todėl nagrinėjamame prašyme priimti prejudicinį sprendimą daroma prielaida, kad Secretario Judicial sprendimai vykdymo požiūriu laikytini teismo sprendimais. Tai reiškia, kad vykdymo proceso metu nėra numatyta nei pareigos ex officio įvertinti galimą nesąžiningų sąlygų egzistavimą, nei galimybės, remiantis tokiomis sąlygomis, pateikti prieštaravimą, kuris sustabdytų vykdymo procesą.
B – Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo
61.
Prieš pradėdama nagrinėti klausimą, ar minėta bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą tvarka neprieštarauja Sąjungos teisei, pirmiausia išnagrinėsiu klausimą, ar Secretario Judicial turi teisę pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, ir aptarsiu kitus klausimus, susijusius su priimtinumu.
1. Dėl Secretario Judicial teisės pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą
62.
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą Secretario Judicial abejoja dėl savo kaip teismo statuso, kaip jis suprantamas pagal SESV 267 straipsnį, kadangi Ispanijoje formaliai jis nepriklauso teismų sistemai, o yra pareigūnas, dirbantis Teisingumo ministerijoje. Galiausiai jis vis dėlto teigia, kad turi teisę pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Tokios pozicijos laikosi ir Komisija, tačiau Ispanijos vyriausybė tam griežtai prieštarauja.
63.
Klausimas, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija laikytina teismu, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį, vertinamas tik pagal Sąjungos teisę. Todėl nėra reikšmingas institucijos statusas pagal nacionalinę teisę. Taip pat institucijos vertinimo požiūriu nėra reikšminga nacionalinė teismų praktika ir nagrinėjamoje byloje Secretario Judicial nurodyta ir teismo posėdyje nagrinėta Ispanijos Konstitucijos Teismo praktika, pagal kurią Secretario Judicial priimtas sprendimas ne nagrinėjamoje, o kitoje byloje nebuvo laikomas teismo sprendimu, kaip jis suprantamas pagal Ispanijos konstitucinę teisę.
64.
Siekiant atsakyti į klausimą, ar institucija yra teismas, būtina atsižvelgti į aplinkybių visumą, t. y. į tai, ar institucija įsteigta pagal teisės aktus, ar ji nuolatinė, ar jos jurisdikcija yra privaloma, ar jos procesas grindžiamas rungimosi principu, ar ji taiko teisės aktus ir ar pati yra nepriklausoma (
25
).
65.
Be to, nacionalinės institucijos gali kreiptis į Teisingumo Teismą tik nagrinėdamos ginčą ir turėdamos priimti sprendimą pagal teismo sprendimui priimti skirtą procedūrą (
26
).
66.
Taigi į klausimą, ar institucija gali kreiptis į Teisingumo Teismą dėl prejudicinio sprendimo, turi būti atsakyta remiantis struktūriniais ir funkciniais kriterijais. Todėl nacionalinė institucija gali būti pripažinta „teismu“, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį, jei vykdo teismines funkcijas, kai dėl kitų jos vykdomų funkcijų, kaip antai administracinių, toks statusas jai negalėtų būti pripažintas (
27
).
67.
Taigi siekiant nustatyti, ar nacionalinė institucija, kuriai įstatymo pavesta vykdyti skirtingas funkcijas, laikytina „teismu“ pagal SESV 267 straipsnį, būtina patikrinti, kokio pobūdžio yra konkrečios jos funkcijos, kurias ji vykdo tam tikromis teisinėmis aplinkybėmis, kuriomis ji turi kreiptis į Teisingumo Teismą (
28
).
68.
Todėl nagrinėjamu atveju reikia įvertinti, ar Secretario Judicial pagal LEC 35 straipsnį, vykdydamas savo funkcijas bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, gali būti laikomas teismu, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį.
69.
Pirmiausia abejonių nekyla dėl Secretario Judicial įsteigimo pagal teisės aktus ir jo nuolatinio pobūdžio (
29
). Taip pat pagal LEC 34 ir 35 straipsnius nekyla jokių abejonių dėl to, kad Secretario Judicial, nagrinėdamas bylas dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, taiko teisės aktus.
70.
Tačiau kyla abejonių dėl šios institucijos nepriklausomumo ir dėl to, ar nagrinėjama bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą proceso tvarka yra privaloma, grindžiama rungimosi principu, kai reikia išnagrinėti bylą ir priimti teisminio pobūdžio sprendimą.
a) Dėl Secretarios Judiciales nepriklausomumo
71.
Nusistovėjusioje teismo praktikoje teisėjų nepriklausomumo sąvoka apima du aspektus – vidinį ir išorinį.
72.
Vidinis nepriklausomumo aspektas papildo nešališkumo sąvoką ir pagal šį aspektą reikalaujama laikytis vienodo požiūrio bylos šalių ir jų atitinkamų interesų, susijusių su bylos dalyku, atžvilgiu (
30
).
73.
Secretario Judicial vidinis nepriklausomumas, nagrinėjant bylas dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, užtikrinamas, nes advokato ir jo kliento atžvilgiu jis laikosi nepriklausomo trečiojo asmens pozicijos. Be to, LOPJ 452 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje numatyta, kad jis savo funkcijas vykdo nešališkai. Galiausiai jo teisinis statusas, kiek tai susiję su susilaikymu ir nusišalinimu, iš esmės atitinka teisėjo statusą (
31
).
74.
Išorinis nepriklausomumo aspektas reiškia, kad sprendimą priimanti institucija turi būti apsaugota nuo išorinės įtakos ar spaudimo, kurie gali kelti grėsmę jos narių sprendimų laisvei, kiek tai susiję su jiems nagrinėti pateikiamomis bylomis (
32
).
75.
Be to, būtinybė užtikrinti nepriklausomybę ir nešališkumą reikalauja, jog egzistuotų taisyklės, be kita ko, dėl teismo sudėties, jo narių paskyrimo, įgaliojimų trukmės ir susilaikymo, nusišalinimo ir atšaukimo priežasčių, kad teisės subjektams nekiltų jokių abejonių dėl to, jog šiam teismui nedaro įtakos išorės veiksniai, ir dėl jo neutralumo susikertančių interesų atžvilgiu šiuo klausimu. Pagal teismo praktiką tam, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija atitiktų nepriklausomumo sąlygą, be kita ko, reikalaujama, kad šios institucijos narių atleidimo atvejai būtų aiškiai nustatyti teisės aktų nuostatose (
33
).
76.
Dėl Secretarios Judiciales pirmiausia reikia pažymėti, kad jie skiriami konkurso būdu. Jie taip pat turi asmeninę teisę išsaugoti savo kaip pareigūnų statusą, faktiškai įgyvendinti jų profesijai pavestas užduotis ir būti atleistais tik įstatymų nustatytais atvejais, laikantis juose numatytos tvarkos (
34
). Galiausiai jie gali būti atstatydinti tik teistumo už nusikalstamą veiką arba sunkaus drausminio nusižengimo atvejais –, šie atvejai įstatyme yra pateikti baigtiniame sąraše ir tiksliai apibrėžti (
35
).
77.
Be to, Secretarios Judiciales kompetencija bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą negali būti deleguota kitiems pareigūnams (
36
). Svarbiausia, kad taikomos nuostatos aiškiai numato, kad nagrinėdamas konkretų atvejį Secretarios Judiciales veikia pagal jiems suteiktą kompetenciją ir nėra priklausomi nuo nurodymų. Todėl, kaip tai pabrėžia Secretario Judicial savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą, darbdavys negali daryti jokios įtakos nagrinėjamoms byloms arba duoti jam nurodymų dėl konkrečios bylos (
37
). Nesvarbu, koks jų kaip pareigūnų, o ne kaip teisėjų nacionalinėje sistemoje statusas ir jų bendras pavaldumas ministerijai (
38
), Secretarios Judiciales, vykdydami funkcijas, pavestas konkrečioje byloje dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, neabejotinai yra nepriklausomi.
78.
Priešingai, nei per teismo posėdį nurodė Ispanijos vyriausybė, tokiomis aplinkybėmis laikytina, kad teisės aktai, draudžiantys vadovaujančioms tarnyboms duoti su konkrečiomis bylomis susijusius nurodymus Secretarios Judiciales (
39
), taikomi ir bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą procesui. Šiuose teisės aktuose numatyta tik Secretario Judicial kompetencija, susijusi su dokumentų patvirtinimu ir procedūrinių sprendimų priėmimu. Tačiau šių nuostatų tekstas buvo priimtas dar iki kompetencijos nagrinėti bylas dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą perdavimo Secretarios Judiciales. Todėl nekyla abejonių, kad laisvės nuo nurodymų principas kiekvienu konkrečiu atveju taip pat taikomas pagal analogiją sprendimams, kuriuos Secretarios Judiciales priima bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą.
79.
Atsižvelgiant į minėtus kriterijus, matyti, kad Secretarios Judiciales tiek dėl savo statuso, tiek savo funkcijų bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą turi pakankamai garantijų, užtikrinančių jo nepriklausomumą.
80.
Todėl negalima pritarti Ispanijos vyriausybės priešingai pozicijai, kuri remiasi tik LOPJ 452 straipsnio tekstu, pagal kurį Secretarios Judiciales turi autonomiją ir yra nepriklausomas tik vykdydamas dokumentų patvirtinimo funkciją, o vykdydamas kitas funkcijas yra priklausomas nuo nurodymų iš viršaus. Be to, reikia pažymėti, kad minėtos nuostatos tekstas buvo priimtas dar iki kompetencijos nagrinėti bylas dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą perdavimo Secretarios Judiciales, todėl tuo metu dar negalėjo būti atsižvelgta į šiai institucijai suteiktas funkcijas, kurios panašios į teismo.
81.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad, nesvarbu, jog Secretario Judicial yra Teisingumo ministerijos pareigūnas, vykdydamas savo funkcijas bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, jis yra pakankamai nepriklausomas, todėl laikytinas teismu, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį.
b) Dėl Secretarios Judiciales funkcijų bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą
82.
Šalys nesutaria dėl klausimo, ar Secretario Judicial yra teismas nagrinėjamose bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, atsižvelgiant į jų procesą, grindžiamą rungimosi principu, ir į jo privalomumą, taip pat dėl klausimo, ar jose priimtas sprendimas turi teismo sprendimo pobūdį.
83.
Dėl pirmo aspekto visų pirma pažymėtina, kad bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą procese yra rungimosi elementų (
40
). Tiesa, šiame procese teoriškai įmanoma advokatui gauti vykdytiną sprendimą dėl savo reikalavimo be teisminių ginčų tuo atveju, jei skolininkas nepateikia prieštaravimo (
41
). Tačiau, atsakovui pareiškus prieštaravimą, procesas tampa paremtas rungimosi principu, nes tokiu atveju Secretario Judicial turi ne tik įvertinti advokato reikalavimus, bet ir apklausti advokatą (
42
).
84.
Anot Ispanijos vyriausybės, bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą nėra nagrinėjamas teisinis ginčas, kurį Secretario Judicial turėtų išspręsti. Jam pavesta tik patikrinti advokato suteiktas paslaugas ir nustatyti kainą, kurią klientas turi sumokėti advokatui.
85.
Toks argumentas atmestinas, nes byla dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą laikytina teisiniu ginču, t. y. ginču dėl faktiškai ar tariamai nesumokėto advokato honoraro (
43
). Paskelbdamas reikalavimą vykdytinu ir nustatydamas jo dydį, Secretario Judicial išsprendžia teisinį ginčą. Pagal turimus dokumentus tikrindamas reikalavimą jis taip pat turi įvertinti reikalavimo pagrįstumą. Šios išvados nepakeičia aplinkybė, kad prejudiciniu klausimu, kuris bus nagrinėjamas toliau, siekiama išsiaiškinti, ar įrodymų vertinimas ir jų rinkimas, atliekamas bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, neprieštarauja Sąjungos teisės aktams dėl vartotojų apsaugos.
86.
Taip pat ir aplinkybė, kad bylos dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą buvo perduotos Secretarios Judiciales, siekiant sumažinti teisėjų funkcijas, kurios nėra esminės teisingumo vykdymui, nereiškia, kad tokios bylos nėra grindžiamos rungimosi principu. Tai dar labiau patvirtina ta aplinkybė, kad, perduodant Secretarios Judiciales bylas dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, jų nagrinėjimo ir priimto sprendimo vykdymo tvarka nepasikeitė (
44
). Būtent todėl, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija, bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą perdavimas Secretario Judicial nacionaliniu lygiu sukėlė diskusiją dėl tokios teisėjams gana būdingos kompetencijos perdavimo teisingumo vykdymą prižiūrinčioms institucijoms teisėtumo. Galiausiai, bylos dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą atsitiktinis pobūdis ir jos priklausomumo nuo prieš tai nagrinėtos teismo bylos (
45
) nereiškia, kad bylos dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, būdamos panašios į Teisingumo Teismo procedūrą dėl bylinėjimosi išlaidų nustatymo, nėra grindžiamos rungimosi principu, taikytu nagrinėjant susijusią bylą.
87.
Dėl bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą privalomumo, pažymėtina, kad jose Secretario Judicial jurisdikcija nepriklauso nuo šalių susitarimo ir kad jo sprendimai joms yra privalomi (
46
).
88.
Viena vertus, Secretarios Judiciales jurisdikcija bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą yra privaloma tiek, kiek šis procesas nustatytas įstatymu ir jo taikymas nepriklauso nuo šalių susitarimo. Todėl aplinkybė, kad advokatas, norėdamas išsireikalauti honorarą, gali pradėti ir kitas bylas, kuriose klientas automatiškai būtų į jas įtrauktas kaip atsakovas be galimybės tam prieštarauti, neprieštarauja bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą privalomumui. Be to, pažymėtina, kad Teisingumo Teismas Sprendime Consorci Sanitari del Maresme yra konstatavęs, jog pasirenkamoji jurisdikcija laikytina privalomąja jurisdikcija (
47
). Nagrinėjamu atveju yra panašiai.
89.
Kaip buvo nurodyta per teismo posėdį, net ir kai advokato ginčytinas honoraras tuo pačiu momentu gali būti ir bylos dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, ir įprastos ginčo teisenos bylos dalykas, ir kai tai nelemia lis pendens, nereiškia, kad Secretario Judicial bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą nėra teismas. Priešingu atveju, taip pat turėtų kilti abejonių dėl įprasto teismo, lygiagrečiai Secretario Judicial nagrinėjančio ginčijamą reikalavimą, statuso.
90.
Kita vertus, Ispanijos vyriausybės pateikti argumentai, susiję su bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą priimto sprendimo res judicata galios, nesukelia abejonių dėl tokio sprendimo privalomo ir teisminio pobūdžio.
91.
Visų pirma, res judicata galios materialiąja prasme nebuvimas (
48
) šiuo atveju neprieštarauja sprendimų, priimtų bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, teisminiam pobūdžiui. Nepaisant to, kad Secretario Judicial sprendimą galima vėliau ginčyti atskiroje byloje, jo sprendimas bylos dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą šalims neabejotinai turi tokį patį poveikį kaip teismo sprendimas. Kadangi šio sprendimo negalima apskųsti, jis turi formaliąją res judicata galią ir lemia vykdytiną mokėjimo nurodymą skolininkui arba pareigą kreditoriui sumažinti reikalavimo dydį (
49
). Taigi jis panašus į sprendimus, priimamus taikant laikinąsias apsaugos priemones. Šie taip pat yra skubiai vykdytini ir nedaro įtakos vėlesniam sprendimui pagrindinėje byloje.
92.
Ispanijos vyriausybės argumentas, kad ne Secretario Judicial nurodymas, o advokato honoraro sąskaita faktūra yra vykdomasis dokumentas, yra nepagrįstas. Net ir tam, kad būtų gautas nurodymas sumokėti pradinę reikalaujamą sumą, turi būti išnagrinėta byla dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, kad advokato sąskaita faktūra taptų vykdomuoju dokumentu.
93.
Todėl iš to, kas minėta apie nuostatas dėl sprendimo, priimto bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, vykdymo (
50
), tokiam vykdomajam dokumentui taikoma ta pati tvarka kaip teismo sprendimo vykdymui. Skolininkas negali sustabdyti priverstinio vykdymo pateikdamas prieštaravimą. Tai aiškiai įrodo, kad toks sprendimas yra teisminio pobūdžio.
94.
Galiausiai klausimas, ar galimo nesąžiningų sąlygų egzistavimo įvertinimas priklauso Secretario Judicial kompetencijai, ar, kaip nurodo Ispanijos vyriausybė, teisėjo, atsakingo už vykdymo procesą, kompetencijai, yra neesminis vertinant, ar Secretario Judicial yra teismas. Klausimą, ar pagal Sąjungos teisę bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą nagrinėjimo ir po jo einančio vykdymo metu Secretario Judicial turi patikrinti, ar nėra piktnaudžiavimo, Teisingumo Teismas turės nuspręsti, nagrinėdamas prejudicinius klausimus.
95.
Apibendrindama turiu pasakyti, kad Secretario Judicial, nagrinėdamas bylas dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, yra teismas, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį, nes jis nepriklausomai ir savarankiškai nagrinėja teisminį ginčą rungimosi principu grindžiamame procese ir priima teisminio pobūdžio sprendimą.
2. Dėl kitų klausimų, susijusių su priimtinumu
96.
Komisijai abejojant, ar Teisingumo Teismui pakanka informacijos atsakyti į Secretario Judicial prašymo priimti prejudicinį sprendimą klausimus, Ispanijos vyriausybė nurodo, kad Teisingumo Teismui pateiktų klausimų aiškinimas nėra svarbus priimant sprendimą pagrindinėje byloje.
a) Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pakankamo išsamumo
97.
Pritartina Komisijos nuomonei dėl Secretario Judicial pateiktos informacijos pakankamumo. Nors jos nedaug, prašyme priimti prejudicinį sprendimą aprašytas ne tik nagrinėjamo ginčo pobūdis, jo procesas, problema, kylanti dėl trūkstamos informacijos apie klientės informavimą apie kainą, bet ir bylos dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą teisinis pagrindas ir Secretario Judicial abejonės, ar tokia byla neprieštarauja Sąjungos teisės aktams, kurių išaiškinimo jis prašo.
98.
Todėl teismo posėdyje Ispanijos vyriausybės pateikti papildomi prieštaravimai, susiję su tuo, kad Secretario Judicial nepateikė pakankamai informacijos apie advokato ir klientės susitartas sąlygas, yra atmestini. Be to, Teisingumas Teismas, nagrinėdamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą, turi išnagrinėti ne tai, ar tam tikrų sąlygų turinys neprieštarauja Direktyvai 93/13, o ar byla dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą nagrinėjimo tvarka neprieštarauja šiai direktyvai.
99.
Todėl Secretario Judicial paaiškinimai apie teisines ir faktines aplinkybes pagrindinėje byloje yra pakankami, kad būtų naudingai atsakyta į pateiktus klausimus. Be to, šalys iš tikrųjų galėjo pateikti savo paaiškinimus. Tai įrodo Teisingumo Teismui pateiktų paaiškinimų turinys.
100.
Pažymėtina, kad toliau pateikti argumentai paremti išsamiu teisiniu tyrimu, jie taip pat patvirtina lakoniškus Secretario Judicial argumentus. Jei Ispanijos vyriausybė dėl prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktos informacijos nebūtų išreiškusi abejonių, kurios, kaip galiausiai paaiškėjo, buvo nepagrįstos, atlikti teisinio tyrimo nebūtų reikėję.
b) Dėl prejudicinių klausimų svarbos sprendimui pagrindinėje byloje priimti
101.
Ispanijos vyriausybė nurodo, kad sprendimo pagrindinėje byloje priėmimui nėra svarbus nei direktyvų 93/13 ir 2005/29, nei Chartijos 47 straipsnio išaiškinimas.
i) Dėl Direktyvos 93/13 aiškinimo svarbos sprendimui priimti
102.
Kiek tai pirmiausia susiję su Direktyva 93/16, anot Ispanijos vyriausybės, pateikti klausimai nėra svarbūs sprendimui, kurį turi priimti Secretario Judicial. Galimo nesąžiningų sąlygų egzistavimo nagrinėjimas yra ne šios institucijos, o teisėjo, atsakingo už vykdymo procesą, kompetencija.
103.
Šis teiginys turi būti atmestas.
104.
Viena vertus, kaip jau minėta (
51
), nebuvo įrodyta, jog teisėjas, atsakingas už Secretario Judicial sprendimo vykdymą, turi ex officio įvertinti galimą nesąžiningų sąlygų egzistavimą.
105.
Kita vertus, pagal nusistovėjusią teismo praktiką Direktyva 93/13 taikytina įstatymo nuostatoms, susijusioms su nacionalinių teismų įgaliojimais, vertinant sutarties sąlygų nesąžiningumą (
52
). Todėl Secretario Judicial nagrinėjamos bylos dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą patenka į šios direktyvos taikymo sritį. Taigi klausimas, ar ši institucija, ar už jos sprendimo vykdymą atsakingas teisėjas turi ex officio įvertinti galimą nesąžiningų sąlygų egzistavimą, gali būti aktualus vertinant, ar bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą nagrinėjimas neprieštarauja Direktyvai 93/13, tačiau jį reikia vertinti nagrinėjant pateiktus prejudicinius klausimus iš esmės, o ne vertinant jo svarbą sprendimo priėmimui, taigi ir prejudicinių klausimų priimtinumą.
ii) Dėl Direktyvos 2005/29 aiškinimo svarbos sprendimui priimti
106.
Anot Ispanijos vyriausybės, Direktyvoje 2005/29 nenumatyta nacionalinių teismų pareiga ex officio įvertinti galimos nesąžiningos komercinės veiklos egzistavimą, joje valstybės narės tik įpareigotos imtis konkrečių priemonių prieš tokią komercinę veiklą.
107.
Tokie Ispanijos vyriausybės argumentai rodo, kad ji vis dėlto nemato skirtumo tarp prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo ir jo nagrinėjimo iš esmės. Klausimas, ar pagal Direktyvą 2005/29 reikalaujama, kad nacionaliniai teismai ex officio įvertintų galimą nesąžiningos komercinės veiklos egzistavimą, yra susijęs su pačios direktyvos aiškinimu, o ne su jos svarba pagrindinei bylai. Klausiant, ar teisės akto aiškinimas būtinas norint atsakyti į prejudicinį klausimą, turima galvoje ne šio teisės akto aiškinimas, o tai, ar toks aiškinimas būtinas, vertinant nagrinėjamą situaciją pagal Sąjungos teisę.
108.
Šiuo aspektu Secretario Judicial savo sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aiškiai nurodo, kad nėra rašytinių įrodymų apie tai, kad Margarit Panicello iš anksto informavo Hernández Martínez apie savo paslaugų kainą. Todėl Secretario Judicial, kaip jis nurodo vėliau, kyla abejonių dėl to, ar galima įpareigoti Hernández Martínez sumokėti gana didelę sumą, negalint įvertinti, ar informacijos apie kainą nepateikimas nėra nesąžininga komercinė veikla.
109.
Be to, Direktyva 2005/29 dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu taikoma prieš sudarant, sudarant ir sudarius komercinį sandorį dėl paslaugų (
53
). Remiantis Teisingumo Teismo praktika, susijusia su Direktyva 93/13, advokato ir jo klientės sudaryta sutartis dėl teisinių paslaugų laikoma sandoriu dėl paslaugų, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2005/29 (
54
).
110.
Jei Secretario Judicial nustatytų, kad Margarit Panicello iš tiesų neinformavo klientės apie savo paslaugų kainą, o ši priėmė sprendimą dėl sandorio, kurio ji kitomis aplinkybėms nebūtų priėmusi, tai informacijos apie kainą nepateikimas būtų laikomas nesąžininga komercinė veikla, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2005/29 (
55
).
111.
Todėl neatrodo, kad klausimas dėl Direktyvos 2005/29 aiškinimo būtų nesusijęs su pagrindinės bylos situacija ar faktinėmis aplinkybėmis ar kad jis būtų nesvarbus priimant sprendimą joje (
56
).
iii) Dėl Chartijos 47 straipsnio svarbos sprendimui priimti
112.
Anot Ispanijos vyriausybės, pagal Chartijos 51 straipsnį bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą nagrinėjimas nepatenka į Chartijos taikymo sritį, nes Sąjungos teisėje nereglamentuojamas advokatų honorarų išieškojimas. Atsižvelgiant į tai, Chartijos 47 straipsnio aiškinimas nėra svarbus sprendimui pagrindinėje byloje priimti.
113.
Tokiems argumentams negalima pritarti.
114.
Iš Sprendimo Åkerberg Fransson matyti, kad jei nacionalinės teisės aktas patenka į Sąjungos teisės taikymo sritį, tai Teisingumo Teismas, gavęs prašymą priimti prejudicinį sprendimą, jį pateikusiam teismui turi pateikti visas aiškinimo gaires tam, kad šis galėtų įvertinti šio teisės akto atitiktį pagrindinėms teisėms (
57
).
115.
Akivaizdu, kad bylas dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą reglamentuojančios teisės nuostatos patenka į Sąjungos teisės taikymo sritį, nes pagrindinėje byloje nagrinėjamai advokato ir vartotojos sutarčiai taikoma Direktyva 93/13 (
58
). Be to, ši direktyva taikytina įstatymo nuostatoms, reglamentuojančioms nacionalinių teismų įgaliojimus, susijusius su sutarčių nesąžiningų sąlygų vertinimu (
59
).
116.
Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad valstybių narių pareiga užtikrinti teisės subjektų teisių, suteikiamų pagal Direktyvą 93/13, kad nebūtų naudojamos nesąžiningos sąlygos, veiksmingumą reiškia teisminės gynybos reikalavimą, taip pat įtvirtintą Chartijos 47 straipsnyje, ir jo nacionalinis teismas privalo laikytis (
60
).
117.
Todėl nacionalinės teisės akto atitiktį Direktyvai 93/13, kiek tai susiję su nacionalinio teisėjo įgaliojimais, susijusiais su vertinimu, taip pat reikia išnagrinėti atsižvelgiant į Chartijos 47 straipsnio reikalavimą užtikrinti teisinę gynybą.
118.
Todėl prejudiciniai klausimai yra svarbūs siekiant priimti sprendimą pagrindinėje byloje.
3. Tarpinė išvada
119.
Nagrinėjamas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas ir Teisingumo Teismas turi į jį atsakyti.
C – Dėl prejudicinių klausimų
120.
Toliau pirmiausia išnagrinėsiu pirmojo ir antrojo prejudicinių klausimų pirmąsias dalis, susijusias su bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą tvarkos atitiktimi direktyvoms 93/13 ir 2005/29, siejamoms su Chartijos 47 straipsniu. Paskui išnagrinėsiu trečiąjį prejudicinį klausimą, kuriuo siekiama išsiaiškinti, ar Secretario Judicial įgaliojimai, ypač rinkti įrodymus, bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą atitinka Direktyvoje 93/13 nustatytus reikalavimus.
1. Dėl pirmojo ir antrojo prejudicinių klausimų pirmųjų dalių
a) Dėl nacionalinių teismų įgaliojimams, susijusiems su vertinimu, keliamų reikalavimų Direktyvos 93/13 taikymo srityje ir jų taikymo Direktyvai 2005/29
121.
Tarp vartotojo ir verslininko egzistuojanti nelygybė gali būti kompensuojama tik pozityviais trečiosios šalies veiksmais, todėl nacionalinių teismų užduotis yra veiksmingai užtikrinti teises, kurias vartotojams garantuoja Direktyva 93/13. Taigi nacionaliniai teismai turi ex officio įvertinti, ar neegzistuoja nesąžininga sutarties sąlyga, kuri patenka į Direktyvos 93/13 taikymo sritį (
61
).
122.
Teisingumo Teismas dar nėra nagrinėjęs, ar tokia pareiga egzistuoja ir patenka į Direktyvos 2005/29 taikymo sritį ir ar nacionaliniai teisėjai turi ex officio įvertinti galimų nesąžiningų komercinių veiksmų egzistavimą.
123.
Anot Komisijos, teismo praktika, susijusi su Direktyva 93/13, taikytina ir Direktyvai 2005/29. Tačiau Ispanijos vyriausybė tam nepritaria ir nurodo, kad Direktyvos 2005/29 11 ir 12 straipsniuose nėra valstybėms narėms nustatytos bendros pareigos užtikrinti teismo atliekamą galimų nesąžiningų komercinių veiksmų įvertinimą, o yra numatyta tik pareiga imtis konkrečių priemonių prieš tokius komercinius veiksmus.
124.
Vis dėlto šioje byloje gali likti nenagrinėtas klausimas dėl nacionalinių teismų nesąžiningų sąlygų egzistavimo ex officio įvertinimo principų, išplėtotų Direktyvoje 93/13, pritaikymo Direktyvai 2005/29.
125.
Kaip nurodo Secretario Judicial, tokiu atveju, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, galimos nesąžiningos komercinės veiklos egzistavimas, kiek tai susiję su informacijos apie kainą nepateikimu, svarbus ne pats savaime, bet tik vertinant advokato ir jo klientės sudarytoje sutartyje galimų nesąžiningų sąlygų egzistavimą.
126.
Atsižvelgiant į tai, nesąžiningos komercinės veiklos nustatymas yra vienas iš daugelio pagrindų, kuriuo remiantis galima konstatuoti nesąžiningos sąlygos egzistavimą, nes pagal Direktyvos 93/13 4 straipsnio 1 dalį sutarties sąlygos nesąžiningumas vertinamas atsižvelgiant į visas sutarties sudarymo aplinkybes. Tokiai išvadai neprieštarauja aplinkybė, kad nesąžiningos komercinės veiklos nustatymo nepakanka, jog automatiškai ir vien ja remiantis būtų konstatuotas sutarties sąlygos nesąžiningumas, nes Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad ši direktyva „nepažeidžia sutarčių teisės, ypač taisyklių dėl sutarties galiojimo, sudarymo arba padarinių“ (
62
).
127.
Nacionalinis teismas tokiu atveju, koks yra nagrinėjamas, vertindamas galimos nesąžiningos sąlygos egzistavimą, taip pat turi įvertinti galimų nesąžiningų komercinių veiksmų egzistavimą, todėl turi atsižvelgti ir į Direktyvą 2005/29.
128.
Iš to matyti, kad Direktyvoje 93/13 išplėtoti privalomo teisminio galimų nesąžiningų sąlygų egzistavimo ex officio vertinimo principai tokiu atveju, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, taikytini Direktyvai 2005/29, kai nesąžiningumo, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 93/13, vertinimas priklauso nuo sąžiningumo, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2005/29, vertinimo.
129.
Tokia išvada neprieštarauja Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 daliai. Nors ši teisės nuostata numato, kad sąlygų nesąžiningumo vertinimas nėra susijęs su kainos ir atlygio adekvatumo mainais suteiktoms paslaugoms vertinimu, tačiau tai galioja tik tada, kai sąlygos pateiktos aiškia ir suprantama kalba.
130.
Tokiu atveju, koks yra nagrinėjamas, tikėtina, kad sutarties sąlyga, kurios įvertinimui svarbi trūkstama informacija apie kainą, būtų susijusi su kainos ir atlygio už suteiktas paslaugas adekvatumu. Tačiau tikėtina, kad ši sąlyga tokiu atveju būtų pateikta neaiškiai ir nesuprantamai, todėl nacionalinio teismo atliekamas šios sąlygos turinio įvertinimas neprieštarautų Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 daliai (
63
).
b) Dėl bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą tvarkos atitikties Direktyvai 93/13, siejamai su Direktyva 2005/29 ir Chartijos 47 straipsniu
131.
Remiantis minėtais argumentais, pirmojo ir antrojo prejudicinių klausimų pirmąsias dalis reikėtų suprasti taip, kad Secretario Judicial nori sužinoti, ar Direktyvai 93/13, siejamai su Direktyva 2005/29 ir Chartijos 47 straipsniu, neprieštarauja nacionalinis bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą reglamentavimas, pagal kurį institucija, atsakinga už sprendimo jose priėmimą, neturi teisės ex officio įvertinti galimo nesąžiningų sąlygų ar nesąžiningų komercinių veiksmų egzistavimo.
132.
Direktyvai 93/13, siejamai su Direktyva 2005/29 ir Chartijos 47 straipsniu, prieštarauja tokia tvarka, pagal kurią verslininkas gali gauti vartotojui pateikto reikalavimo vykdomąjį dokumentą, kai per procesą, lemiantį vėlesnį išieškojimą, nėra ex officio įvertinamas galimų nesąžiningų sąlygų ar nesąžiningų komercinių veiksmų egzistavimas. Jei per proceso pirmąjį etapą gaunamas vykdomasis dokumentas, o per antrąjį etapą jis vykdomas, tuomet bent viename iš šių etapų turėtų būti įvertinamas nesąžiningumas (
64
).
133.
Atsižvelgiant į šį principą, iš pradžių galėtų atrodyti, kad į Secretario Judicial klausimą pakaktų atsakyti taip, kad Direktyvai 93/13, siejamai su Direktyva 2005/29 ir Chartijos 47 straipsniu, prieštarauja tai, kad už sprendimo bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą priėmimą atsakingas Secretario Judicial negali įvertinti nesąžiningumo tik tada, jei ir teisėjas, atsakingas už Secretario Judicial sprendimo vykdymą, neturi teisės tai įvertinti. Nagrinėjamu atveju toks atsakymas sutaptų su Ispanijos vyriausybės pozicija.
134.
Vis dėlto toks atsakymas yra neteisingas.
135.
Nagrinėjant bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą sprendimo priėmimą ir vykdymą kartu, tampa aišku, kad nesąžiningumo įvertinimo nukėlimas į vykdymo etapą neturi prasmės (
65
). Tai reikštų, kad per vykdomojo dokumento išdavimo procesą būtų galima, grasinant išieškojimu, reikalauti iš vartotojo susimokėti, nors toks reikalavimas galbūt būtų paremtas nesąžiningomis sąlygomis ar nesąžiningais komerciniais veiksmais.
136.
Todėl, siekiant proceso ekonomijos ir veiksmingo susijusių Sąjungos teisės aktų įgyvendinimo, negalima pritarti nesąžiningumo kontrolės nukėlimui į sprendimo vykdymo etapą. Dėl tokio nukėlimo egzistuotų nemaža rizika, kad skolininkas, gavęs Secretario Judicial sprendimą, gerbdamas tokį sprendimą, jį nedelsiant įvykdytų, todėl sprendimo vykdymo apskritai nebereikėtų. Gavęs vykdytiną sprendimą vartotojas patiria spaudimą įvykdyti savo (tariamą) piniginę prievolę, ypač tuomet, kai vykdomojo dokumento priėmimo procesas, kaip šiuo atveju, yra panašus į procesą, paremtą rungimosi principu, ir lemia teisminio pobūdžio sprendimo priėmimą. Todėl, kaip teisingai nurodė Komisija per teismo posėdį, prieštaravimo pateikimas per vykdymo procesą nėra tas pats, kas galimybė apskųsti Secretario Judicial sprendimą. Tai, kaip jau minėta (
66
), ypač taikoma tada, kai toks prieštaravimas vykdymo procese nesustabdo paties vykdymo.
137.
Tai, kad nesąžiningumo kontrolė vykdoma ne Secretario Judicial nagrinėjamų bylų metu, o vykdymo procese, skatina įvykdyti reikalavimą, kuris patvirtintas bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą ir kuris galimai yra nesąžiningas. Akivaizdu, kad tai prieštarauja Direktyvoje 93/13, siejamoje su Direktyva 2005/29 ir Chartijos 47 straipsniu, nustatytai vartotojų apsaugai.
138.
Todėl siūlau Teisingumo Teismui į pirmojo ir antrojo prejudicinių klausimų pirmąsias dalis atsakyti taip: Direktyva 93/13, siejama su Direktyva 2005/29 ir Chartijos 47 straipsniu, aiškintina taip, kad jai prieštarauja toks nacionalinės teisės aktas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pagal kurį institucija, nagrinėjanti bylas dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, neturi teisės ex officio įvertinti advokato ir vartotojo sudarytoje sutartyje galimai esančios nesąžiningos sąlygos ar nesąžiningų komercinių veiksmų egzistavimo.
2. Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
139.
Trečiuoju klausimu Secretario Judicial nori sužinoti, ar Direktyvai 93/13 neprieštarauja bylas dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą reglamentuojantys teisės aktai dėl to, kad juose ribojami jo įgaliojimai rinkti įrodymus ir sykiu apribojama vartotojo įrodinėjimo teisė.
140.
Pirmiausia kyla abejonių dėl šio klausimo priimtinumo, nes Secretario Judicial nurodo, kad su įrodymų vertinimu susiję jo riboti įgaliojimai bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą gali užkirsti kelią jam pakeisti sutarties sąlygas, patikrinti, ar honoraras iš dalies sumokėtas, ar patikrinti įprastinę honorarų mokėjimo tvarką, tačiau šie klausimai nėra susiję su nesąžiningų sąlygų egzistavimu. Tačiau Secretario Judicial klausimą galima suprasti ir taip, kad jis nori sužinoti, ar įgaliojimų rinkti įrodymus apribojimas bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą neprieštarauja Direktyvos 93/13 veiksmingumui.
141.
Nacionalinių teismų uždavinys, įgyvendinant Direktyvą 93/13, neapsiriboja tik įgaliojimu priimti sprendimą dėl galimo sutarties sąlygų nesąžiningumo, bet taip pat apima pareigą šį klausimą įvertinti ex officio (
67
). Todėl pagal Direktyvą 93/13 nacionaliniams teismams tenka aktyvus vaidmuo ginant vartotojų teises. Be to, Sąjungos teisės aktų nustatyti reikalavimai, susiję su tuo, kaip efektyviai teismas įvertino Direktyvos 93/13 įgyvendinimą, kartu numato, kad nacionalinės teisės aktai negali padaryti naudojimosi šia direktyva vartotojams suteiktomis teisėmis iš esmės neįmanomo ar pernelyg sudėtingo (
68
).
142.
Akivaizdu, kad tokia situacija, kai teismas, turėdamas įrodymų apie sąlygų nesąžiningumą, negali jų ištirti dėl įgaliojimų, susijusių su jų vertinimu, stokos, yra probleminė (
69
).
143.
Nagrinėjamu atveju LEC nuostatose, susijusiose su bylomis dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, numatyta, kad Secretario Judicial, vertindamas honoraro reikalavimą, peržiūri ne tik atitinkamos bylos, kurioje buvo atstovauta, medžiagą, bet ir advokato sąskaitą faktūrą bei kitus dokumentus, kaip antai, pasiūlymą dėl kainos ar sutartį. Be to, tuo atveju, kai ginčijamas reikalavimo dydis, Secretario Judicial apklausia advokatą, o jei šis atsisako sumažinti savo reikalavimo dydį, perduoda medžiagą įvertinti advokatų tarybai (
70
). Su vertinimu susijusių šių įgaliojimų paprastai turėtų pakakti tam, kad būtų galima įvertinti ir priimti sprendimą dėl galimo nesąžiningų sąlygų egzistavimo.
144.
Kaip nurodo Komisija, tik žodinės sutarties atveju gali reikėti su vertinimu susijusių papildomų įgaliojimų, ypač apklausti liudytojus tam, kad būtų galima įvertinti galimą nesąžiningų sąlygų egzistavimą. Anot Komisijos, LEC nuostatų aiškinimas, remiantis atitinkama Ispanijos Konstitucinio Teismo praktika, neprieštarautų Sąjungos teisei, jei Secretario Judicial su vertinimu susiję turimi įgaliojimai neapsiribotų oficialių rašytinių įrodymų vertinimu, bet apimtų ir liudytojų apklausą.
145.
Atsižvelgdama į šias pastabas, siūlau į trečiąjį prejudicinį klausimą atsakyti taip: Direktyvai 93/13 neprieštarauja toks nacionalinės teisės aktas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, jei juo remiantis galima pakankamai ištirti įrodymus, siekiant veiksmingai įvertinti nesąžiningos sąlygos egzistavimą. Tai patikrinti turi nacionalinis teismas.
V – Išvada
146.
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Secretario Judicial del Juzgado de Violencia sobre la Mujer Único de Terrassa (Terasos teismas, turintis jurisdikciją smurto prieš moteris srityje, pavaduojantysis Secretario Judicial) klausimus atsakyti taip:
1.
Įstatymo 1/2000 34 ir 35 straipsniuose reglamentuojamose bylose Secretario Judicial laikytinas teismu, kuris pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 267 straipsnį turi teisę pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
2.
Direktyva 93/13, siejama su Direktyva 2005/29 ir Chartijos 47 straipsniu, aiškintina taip, kad jai prieštarauja toks nacionalinės teisės aktas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pagal kurį institucija, nagrinėjanti bylas dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, neturi teisės ex officio įvertinti advokato ir vartotojo sudarytoje sutartyje galimai esančios nesąžiningos sąlygos ar nesąžiningų komercinių veiksmų egzistavimo.
3.
Direktyvai 93/13 neprieštarauja toks nacionalinės teisės aktas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, jei juo remiantis galima pakankamai ištirti įrodymus, siekiant veiksmingai įvertinti nesąžiningos sąlygos egzistavimą. Tai patikrinti turi nacionalinis teismas.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyva 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, 1993, p. 29, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288), iš dalies pakeista 2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/83/ES (OL L 304, 2011, p. 64).
(
3
)	Žr. šiuo metu sustabdytoje byloje C‑269/16 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusios institucijos pateiktą informaciją, kad vien ji nagrinėja daugiau nei 50 bylų dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, kurias ji yra sustabdžiusi iki sprendimo priėmimo nagrinėjamoje byloje.
(
4
)	2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 (OL L 149, 2005, p. 22), pataisytos 2009 m. rugsėjo 25 d. redakcijos (OL L 253, 2009, p. 18).
(
5
)	1985 m. liepos 2 d.Ley Orgánica 6/1985, de 1 de julio, del Poder Judicial, BOE 157.
(
6
)	2015 m. liepos 22 d.Ley Orgánica 7/2015, de 21 de julio, por la que se modifica la Ley Orgánica 6/1985, de 1 de julio, del Poder Judicial, BOE 174, įsigaliojęs 2015 m. spalio 1 d.
(
7
)	Siekiant aiškumo pažymėtina, kad nagrinėjamoje byloje aktualios LOPJ normos Pagrindiniu įstatymu 7/2015 nebuvo pakeistos tiek, kad tai darytų įtaką vertinant, ar Secretario Judicial yra teismas, arba atsakymams į prejudicinius klausimus.
(
8
)	2006 m. sausio 20 d. BOE 17.
(
9
)	2000 m. sausio 8 d. BOE 7.
(
10
)	2009 m. lapkričio 4 d.Ley 13/2009 de reforma de la legislación procesal para la implantación de la nueva Oficina judicial (Įstatymas 13/2009 dėl proceso teisės reformos kuriant naują teismų administraciją), BOE 266.
(
11
)	Žr. Įstatymo 13/2009 dėl proceso teisės reformos kuriant naują teismų administraciją preambulę.
(
12
)	2015 m. spalio 6 d.Ley 42/2015, de 5 de octubre, de reforma de la Ley 1/2000, de 7 de enero, de Enjuiciamiento Civil, BOE 239.
(
13
)	Pažymėtina, kad šiame įstatyme padaryti nagrinėjamoje byloje taikomų LEC nuostatų pakeitimai nėra tokie, kad turėtų įtakos atsakymui į klausimą, ar Secretario Judicial yra teismas, ir atsakymams į Teisingumo Teismui pateiktus prejudicinius klausimus. Tačiau keletas svarbių pakeitimų bus paminėta 16, 17, 20 ir 42 išnašose. Tai naudinga, turint mintyje dvi kitas Teisingumo Teismo nagrinėjamas ir šiuo metu sustabdytas bylas dėl prašymo priimti prejudicinius sprendimus (bylos C‑609/15 ir C‑269/16), kurios taip pat yra susijusios su bylomis dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą ir, kiek nustatyta, jose jau taikoma LEC, iš dalies pakeisto Įstatymu 42/2015, tvarka.
(
14
)	Generalinis advokatas M. Szpunar išvadoje byloje Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2015:746, 27 ir 46 punktai) nurodo, kad, priešingai nei bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą, bylose dėl mokėjimo įsakymo išdavimo gavus prieštaravimą toliau byla nagrinėjama pagal įprastos ginčo teisenos taisykles. Apie supaprastintą procesą dėl piniginių reikalavimų išieškojimo žr. generalinės advokatės V. Trstenjak išvadą byloje Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:74, 23–25 ir 50–51 punktai).
(
15
)	Pagal 1993 m. kovo 25 d. Ispanijos Konstitucinio Teismo sprendimą byloje 110/1993, 1993 m. balandžio 27 d. BOE 100.
(
16
)	Įstatymu 42/2015 iš dalies pakeistame LEC numatyta, kad Secretario Judicial, prieš priimdamas nurodymą, informuoja kreditorių apie gautą prieštaravimą ir jį apklausia, žr. LEC, iš dalies pakeisto Įstatymu 42/2015, 35 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą, siejamą su 34 straipsnio 2 dalies antra pastraipa.
(
17
)	LEC, iš dalies pakeisto Įstatymu 42/2015, numatyta, kad Secretario Judicial, dar prieš pradėdamas LEC 241 ir paskesniuose straipsniuose numatytą mokėtinos sumos nustatymo procedūrą, suteikia advokatui galimybę pateikti savo poziciją ir sutikti su savo honoraro sumažinimu, žr. LEC, iš dalies pakeisto Įstatymu 42/2015, 35 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą.
(
18
)	„Resoluciones procesales o arbitrales“.
(
19
)	„Títulos no judiciales ni arbitrales“.
(
20
)	Nors nagrinėjamu atveju taikytinoje LEC redakcijoje kalbama apie „nesąžiningų sąlygų egzistavimo nustatymą“ („Cuando el tribunal apreciare que alguna de las cláusulas incluidas en un título ejecutivo <…> pueda ser calificada como abusiva“), LEC, iš dalies pakeisto Įstatymu 42/2015, 552 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje aiškiai nustatyta pareiga tai įvertinti ex officio („El tribunal examinará de oficio si alguna de las cláusulas incluidas en un título ejecutivo <…> puede ser calificada como abusiva“).
(
21
)	„Las demás resoluciones procesales y documentos que, por disposición de esta <…> ley, lleven aparejada ejecución“.
(
22
)	„Otros documentos con fuerza ejecutiva a que se refiere el número 9.o del apartado 2 del artículo 517“.
(
23
)	Žr. 25 punktą ir 10 išnašą.
(
24
)
(
25
)	Žr. 2016 m. gegužės 24 d. Spredimą MT Højgaard ir Züblin (C‑396/14, EU:C:2016:347, 23 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
26
)	Žr. 2010 m. sausio 12 d. Sprendimą Amiraike Berlin (C‑497/08, EU:C:2010:5, 17 punktas ir jame nurodyta teismo praktika); 2013 m. sausio 31 d. Sprendimą Belov (C‑394/11, EU:C:2013:48, 39 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
27
)	Žr. 2013 m. sausio 31 d. Sprendimą Belov (C‑394/11, EU:C:2013:48, 40 punktas ir jame nurodyta teismo praktika); taip pat žr. 2012 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Epitropos tou Elegktikou Synedriou (C‑363/11, EU:C:2012:825, 21 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). Nacionalinis teismas byloje, kurioje jis veikia kaip administracinė institucija, nėra „teismas“, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį, žr., pavyzdžiui, Vokietijos Amtsgericht atveju, kai buvo nagrinėjama byla dėl papildomo likvidatoriaus paskyrimo, –2010 m. sausio 12 d. Nutartį Amiraike Berlin (C‑497/08, EU:C:2010:5).
(
28
)	Žr. 2013 m. sausio 31 d. Sprendimą Belov (C‑394/11, EU:C:2013:48, 41 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
29
)	Žr. LOPJ 440–469 straipsnius (16 ir paskesni punktai) ir Real Decreto 1608/2005 (21 ir paskesnis punktas). Dėl Secretarios Judicial nuolatinio pobūdžio, be kita ko, taip pat žr. Real Decreto 1608/2005 81 straipsnio 1 dalies a punktą (24 punktas).
(
30
)	2006 m. rugsėjo 19 d. Sprendimas Wilson (C‑506/04, EU:C:2006:587, 52 punktas) ir 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimas RTL Belgium (C‑517/09, EU:C:2010:821, 40 punktas); taip pat 2000 m. liepos 6 d. Sprendimas Abrahamsson ir Anderson (C‑407/98, EU:C:2000:367, 34–37 punktai) ir 2008 m. gegužės 14 d. Sprendimas Pilato (C‑109/07, EU:C:2008:274, 24 punktas).
(
31
)	Žr. LOPJ 446 straipsnį (18 punktas).
(
32
)	2006 m. rugsėjo 19 d. Sprendimas Wilson (C‑506/04, EU:C:2006:587, 50 ir 51 punktai), 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimas RTL Belgium (C‑517/09, EU:C:2010:821, 39 punktas), 2008 m. gegužės 14 d. Sprendimas Pilato (C‑109/07, EU:C:2008:274, 23 punktas), taip pat 2000 m. liepos 6 d. Sprendimas Abrahamsson ir Anderson (C‑407/98, EU:C:2000:367, 34 punktas).
(
33
)	Žr. 2008 m. gegužės 14 d. Nutartį Pilato (C‑109/07, EU:C:2008:274, 24 punktas ir jame nurodyta teismo praktiką), 2013 m. sausio 31 d. Sprendimą HID ir BA (C‑175/11, EU:C:2013:45, 97 punktas).
(
34
)	Žr. LOPJ 442 ir 450 straipsnius ir Real Decreto 1608/2005 81 straipsnio 1 dalies a punktą (18 ir 24 punktai).
(
35
)	Žr. LOPJ 443 straipsnio 2 dalį ir 468d straipsnio 2 dalies antrą pastraipą, siejamus su 468a straipsnio 1 dalies pirma pastraipa (18 punktas).
(
36
)	Žr. LOPJ 452 straipsnio 1 dalį (19 punktas).
(
37
)	Žr. LOPJ 465 straipsnio 8 dalį (20 punktas) ir 16 straipsnio h punktą ir Real Decreto 1608/2005 21 straipsnio 2 dalį (22 ir 23 punktai).
(
38
)	Žr. LOPJ 440 straipsnį ir 452 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį (18 ir 19 punktai).
(
39
)	Žr. 37 išnašą.
(
40
)	Pagal Teisingumo Teismo praktiką vertinant, ar institucija yra teismas, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį, reikalavimas, kad procesas vyktų laikantis rungimosi principo, nėra absoliutus. Žr. 1997 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Dorsch Consult (C‑54/96, EU:C:1997:413, 31 punktas), 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimą Cartesio (C‑210/06, EU:C:2008:723, 63 punktas ir rezoliucinės dalies 1 punktas) ir 2013 m. sausio 31 d. Sprendimą HID ir BA (C‑175/11, EU:C:2013:45, 88 punktas).
(
41
)	Žr. 41 ir 44 punktus.
(
42
)	Nagrinėjamu atveju taikomoje LEC redakcijoje numatyta tokia apklausa tuo atveju, kai gaunamas prieštaravimas dėl per didelio honoraro, kai nebuvo pateikta pasiūlymo dėl kainos. LEC, iš dalies pakeistu Įstatymu 42/2015, netgi numatyta, kad advokatą apklausti būtina bet kokio prieštaravimo atveju (žr. 46 punktą ir 16 ir 17 išnašas).
(
43
)	Todėl atmestinas Ispanijos vyriausybės pateiktas palyginimas su atvejais, kai Teisingumo Teismas nepripažino prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusios institucijos teismu, nes ši veikė kaip administracinė institucija ir neturėjo nagrinėti teisinio ginčo. Žr. 2002 m. sausio 15 d. Sprendimą Lutz ir kt. (C‑182/00, EU:C:2002:19, 13–14 punktai).
(
44
)	Žr. 25 punktą.
(
45
)	Žr. 43 punktą.
(
46
)	Dėl šių kriterijų žr. 2015 m. spalio 6 d. Sprendimą Consorci Sanitari del Maresme (C‑203/14, EU:C:2015:664, 23 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
47
)	2015 m. spalio 6 d. Sprendimas Consorci Sanitari del Maresme (C‑203/14, EU:C:2015:664, 23–25 punktai).
(
48
)	Žr. 48–50 punktus.
(
49
)	Šiuo požiūriu Secretario Judicial sprendimas bylose dėl prašymo išieškoti nesumokėtą honorarą skiriasi nuo kituose prašymuose priimti prejudicinį sprendimą nagrinėjamų sprendimų, kurie neturi res judicata galios, nes šiuos prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusios institucijos nebuvo teismai. Žr. 2012 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Epitropos tou Elegktikou Synedriou (C‑363/11, EU:C:2012:825, 27 punktas), taip pat žr. 2014 m. liepos 17 d. Sprendimą Emmeci (C‑427/13, EU:C:2014:2121, 30 punktas).
(
50
)	Žr. 53–59 punktus.
(
51
)	Žr. 51–60 punktus.
(
52
)	Šiuo klausimu žr. 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimą Barclays Bank (C‑280/13, EU:C:2014:279, 38–40 punktai).
(
53
)	Žr. Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 1 dalį, siejamą su jos 2 straipsnio a–d punktais.
(
54
)	Žr. 2015 m. sausio 15 d. Sprendimą Šiba (C‑537/13, EU:C:2015:14, 24 ir 35 punktai).
(
55
)	Šiuo klausimu žr. 2012 m. kovo 15 d. Sprendimą Pereničová ir Perenič (C‑453/10, EU:C:2012:144, 41 punktas).
(
56
)	Nagrinėjamas atvejis skiriasi nuo 2012 m. birželio 14 d. Sprendime Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 85–87 punktai) nagrinėto atvejo tuo, kad šiame nebuvo nustatyta nesąžiningos komercinės veiklos egzistavimo.
(
57
)	2013 m. vasario 26 d. Sprendimas Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, 19 punktas).
(
58
)	Žr. 109 punktą.
(
59
)	Šiuo klausimu žr. 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimą Barclays Bank (C‑280/13, EU:C:2014:279, 38–40 punktai).
(
60
)	2014 m. liepos 17 d. Sprendimas Sánchez Morcillo ir Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099, 35 punktas), 2015 m. liepos 16 d. Sprendimas Sánchez Morcillo ir Abril García (C‑539/14, EU:C:2015:508, 36 punktas).
(
61
)	Žr. 2012 m. birželio 14 d. Sprendimą Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 41–43 punktai ir juose nurodyta teismo praktika). Taip pat žr. 2013 m. kovo 14 d. Sprendimą Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, 46 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
62
)	Žr. 2012 m. kovo 15 d. Sprendimą Pereničová ir Perenič (C‑453/10, EU:C:2012:144, 42–44 punktai). Taip pat žr. generalinės advokatės V. Trstenjak išvadą byloje Pereničová ir Perenič (C‑453/10, EU:C:2011:788, 82–85, 88 ir paskesni [91] ir 111 punktai).
(
63
)	2010 m. birželio 3 d. Sprendimas Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid (C‑484/08, EU:C:2010:309, 32 punktas). Šiuo klausimu taip pat žr. 2010 m. lapkričio 16 d. Sprendimą Pohotovosť (C‑76/10, EU:C:2010:685, 73 ir 77 punktai), 2012 m. kovo 15 d. Sprendimą Pereničová ir Perenič (C‑453/10, EU:C:2012:144, 43 punktas). Šio klausimo detalesnį aptarimą žr. generalinės advokatės V. Trstenjak išvadoje byloje Pereničová ir Perenič (C‑453/10, EU:C:2011:788, 115–119 punktai).
(
64
)	Žr. 2012 m. birželio 14 d. Sprendimą Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 57 punktas ir rezoliucinės dalies 1 punktas), atsižvelgiant į 2016 m. vasario 18 d. Sprendimą Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, 55 punktas ir rezoliucija). Kalbant apie šiose abiejose bylose nagrinėjamą procesą, pažymėtina, kad bylos Banco Español de Crédito proceso metu teismo dar turėti įgaliojimai priimti sprendimą dėl mokėjimo įsakymo išdavimo bylos Finanmadrid nagrinėjimo metu buvo perduoti Secretario Judicial, žr. 2016 m. vasario 18 d. Sprendimą Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, 37 ir 38 punktai). Apie specifinį, tačiau nagrinėjamam atvejui netaikytiną notarų atvejį žr. 2015 m. spalio 1 d. Sprendimą ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, 47–49, 59, 64 ir 65 punktai).
(
65
)	Šiuo klausimu taip pat žr. generalinio advokato M. Szpunar išvadą byloje Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2015:746, 53 ir paskesni punktai).
(
66
)	Žr. 60 punktą.
(
67
)	2012 m. birželio 14 d. Sprendimas Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 43 punktas).
(
68
)	Šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 14 d. Sprendimą Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 46 punktas).
(
69
)	Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad nacionalinis teismas turi ex officio išnagrinėti ir nustatyti, ar sąlyga patenka į Direktyvos 93/13 taikymo sritį, ir teigiamo atsakymo atveju įvertinti, ar tokia sąlyga nėra galimai nesąžininga. Žr. 2010 m. lapkričio 9 d. Sprendimą Pénzügyi Lízing (C‑137/08, ECLI:EU:C:2010:659, 56 punktas ir rezoliucinės dalies 3 punktas), 2012 m. birželio 14 d. Sprendimą Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 44 punktas) ir 2013 m. vasario 21 d. Sprendimą Banif Plus Bank (C‑472/11, EU:C:2013:88, 24 punktas).
(
70
)	Įstatymo 42/2015 pakeitimuose, kurie dar nebuvo taikytini nagrinėjamu atveju, numatyta, kad advokatas turi būti apklaustas bet kokio prieštaravimo atveju, žr. 16 išnašą.