62021CC0558
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2023 m. balandžio 20 d. (
1
)
Byla C‑558/21 P
Global Silicones Council ir kt.
prieš
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas – Reglamentas (EB) Nr. 1907/2006 (REACH) – Reglamento (EB) Nr. 1907/2006 XVII priedo dėl tam tikrų pavojingų medžiagų, mišinių ir gaminių gamybos, tiekimo rinkai bei naudojimo apribojimų pakeitimas – Oktametilciklotetrasiloksano (D4) ir dekametilciklopentasiloksano (D5) naudojimo apribojimas – Patvarios, bioakumuliacinės ir toksiškos medžiagos – Labai patvarios ir didelės bioakumuliacijos medžiagos – Nepriimtina rizika – Motyvavimas“
I. Įžanga
1.
REACH reglamentu (
2
) Komisijai suteikiama teisė apriboti cheminių medžiagų gamybą, naudojimą ar tiekimą rinkai, jei ši veikla kelia nepriimtiną riziką žmonių sveikatai ar aplinkai.
2.
Ypač didelė rizika, be kita ko, kyla dėl patvarių, bioakumuliacinių ir toksiškų (PBT) arba labai patvarių ir didelės bioakumuliacijos (vPvB, very persistant and very bioaccumulative) medžiagų (
3
). Tokios medžiagos suyra labai lėtai arba visai nesuyra, ir todėl gali akumuliuotis aplinkoje. Tokios akumuliacijos ilgalaikio poveikio neįmanoma numatyti. Be to, tokią akumuliaciją sunku panaikinti, nes sustabdžius medžiagos išsiskyrimą nebūtinai sumažėja jos koncentracija aplinkoje. PBT arba vPvB medžiagos taip pat gali užteršti atokias vietoves, kurios turėtų būti apsaugotos nuo tolesnio užteršimo pavojingomis medžiagomis, atsirandančiomis dėl žmogaus veiklos (
4
).
3.
Skundžiamu reglamentu (
5
) Komisija draudžia naudoti medžiagas, dėl kurių vyksta ginčas – oktametilciklotetrasiloksaną (D4) ir dekametilciklopentasiloksaną (D5) – nuplaunamuosiuose kosmetikos gaminiuose, nes D4 yra PBT/vPvB medžiaga, o D5 – vPvB medžiaga.
4.
Bendrajam Teismui atmetus ieškinį dėl skundžiamo reglamento, šiame apeliaciniame skunde visų pirma keliami klausimai, ar pati Komisija turėjo nustatyti, kad nagrinėjamos medžiagos kelia nepriimtiną riziką, kaip turi būti taikoma nepriimtinos rizikos sąvoka ir ar draudimas yra pakankamai motyvuotas. Be to, keliamas klausimas dėl medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, priskyrimo PBT/vPvB ar vPvB, tačiau tai aš analizuoju tik savo išvadoje lygiagrečiai nagrinėjamoje byloje C‑559/21 P, Global Silicones / ECHA.
II. Teisinis pagrindas
5.
REACH reglamentu Komisijai suteikiami įgaliojimai apriboti cheminių medžiagų gamybą, naudojimą ar tiekimą rinkai (VIII antraštinė dalis).
6.
REACH reglamento 68 straipsnio 1 dalis yra teisinis pagrindas apribojimams nustatyti:
„Jei gaminant, naudojant ar tiekiant rinkai chemines medžiagas kyla nepriimtina rizika žmonių sveikatai ar aplinkai ir šią problemą reikia spręsti visos Bendrijos mastu, 133 straipsnio 4 dalyje nustatyta tvarka iš dalies keičiamas XVII priedas nustatant naujus apribojimus arba iš dalies keičiant XVII priede nustatytus esamus apribojimus, taikomus cheminių medžiagų – atskirų ir esančių mišinių ar gaminių sudėtyje – gamybai, naudojimui arba tiekimui rinkai, laikantis 69–73 straipsniuose nustatytos tvarkos. Priimant šiuos sprendimus atsižvelgiama į socialinį ir ekonominį apribojimo poveikį, įskaitant alternatyvų naudojimo galimybes.
<…>“
7.
REACH reglamento 69 straipsnyje reglamentuojamas apribojimo nustatymo procedūros inicijavimas. 4 dalyje nurodoma, kaip šią procedūrą inicijuoja valstybė narė:
„Jei valstybė narė mano, kad cheminės medžiagos – atskiros ir esančios mišinio ar gaminio sudėtyje, gamyba, tiekimas rinkai ar naudojimas kelia riziką žmonių sveikatai ar aplinkai, kuri nėra tinkamai kontroliuojama ir turi būti valdoma, ji praneša Agentūrai, kad ji siūlo parengti atitinkamų XV priedo skirsnių reikalavimus atitinkančią dokumentaciją.“
8.
Be to, REACH reglamento 69 straipsnyje numatytas visuomenės dalyvavimas, o pagal 70–72 straipsnius turi būti gautos Rizikos vertinimo komiteto bei Socialinės ir ekonominės analizės komiteto nuomonės.
9.
REACH reglamento 73 straipsnio 1 dalyje reglamentuojamas apribojimų nustatymas:
„Jei tenkinamos 68 straipsnyje nustatytos sąlygos, Komisija <…> parengia XVII priedo pakeitimo projektą; <…>
Jei pakeitimo projektas skiriasi nuo pirminio pasiūlymo arba jei jame neatsižvelgiama į Agentūros nuomones, Komisija prideda išsamų skirtumus nulėmusių priežasčių paaiškinimą.“
10.
Galutinis sprendimas pagal REACH reglamento 73 straipsnio 2 dalį ir 133 straipsnį priimamas taikant komiteto procedūrą, kurioje dalyvauja valstybės narės.
11.
REACH reglamento I priede nustatyti bendrieji cheminės saugos vertinimo ir cheminės saugos ataskaitų reikalavimai. 4.0.1 punkte aprašomas PBT ir vPvB medžiagų tvarkymas:
„PBT ir vPvB vertinimo tikslas – nustatyti, ar cheminė medžiaga atitinka XIII priede pateiktus kriterijus, ir, jei atitinka, apibūdinti galimą cheminės medžiagos išsiskyrimą. Pavojingumo vertinimas pagal šio priedo 1 ir 3 skirsnius, kuriame aptariami ilgalaikiai pakitimai, bei ilgalaikio poveikio žmonėms ir aplinkai įvertinimas pagal 5 skirsnio (Poveikio vertinimas) 2 pakopą (Poveikio nustatymas) negali būti pakankamai patikimai atlikti cheminių medžiagų, atitinkančių XIII priede pateiktus PBT ir vPvB kriterijus, atveju. Todėl būtina atskirai atlikti PBT ir vPvB vertinimą.“
12.
REACH reglamento I priedo 6.5 punkte, be kita ko, reglamentuojamas PBT/vPvB medžiagų rizikos valdymas:
„<…>
PBT ir vPvB kriterijus tenkinančių cheminių medžiagų atveju gamintojas ar importuotojas, įgyvendindamas gamybos vietoje ir rekomenduodamas tolesniems naudotojams rizikos valdymo priemones, mažinančias poveikį žmonėms ir išsiskyrimą į aplinką viso cheminės medžiagos gyvavimo ciklo metu gamybos ar nustatytų naudojimo būdų atvejais, naudojasi pagal 5 skirsnio 2 pakopą gauta informacija.“
13.
REACH reglamento XV priede nustatyti reikalavimai, keliami dokumentacijai, kurioje siūloma taikyti apribojimą. Jau įžangoje daroma nuoroda į I priedą:
„Rengiant šiame priede nurodytą dokumentaciją, taikomos atitinkamų I priedo dalių nuostatos.“
14.
Dar viena nuoroda į I priedą pateikta REACH reglamento XV priedo 3 punkto poskirsnyje:
„Informacija apie pavojingumą ir riziką
Su apribojimu siejama rizika apibūdinama remiantis pavojingumo ir rizikos įvertinimu pagal atitinkamas I priedo dalis ir pateikiama tame priede nurodytos cheminės saugos ataskaitos B dalyje nustatyta forma.
Pateikiami įrodymai, kad taikomų rizikos valdymo priemonių (įskaitant tas, kurios nustatytos registracijos dokumentacijose pagal 10–14 straipsnių nuostatas) nepakanka.“
III. Faktinės aplinkybės ir procesas
15.
2015 m. balandžio 17 d. Jungtinė Karalystė pagal REACH reglamento XV priedą Europos cheminių medžiagų agentūrai (ECHA) pateikė dokumentaciją, kurioje pasiūlė apriboti medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, naudojimą kosmetikos gaminiuose, kurie po naudojimo įprastomis sąlygomis nuplaunami vandeniu. Tai būtina tam, kad medžiagos, dėl kurių vyksta ginčas, nepatektų į nuotekas.
16.
2016 m. kovo 10 d. ECHA Rizikos vertinimo komitetas pateikė nuomonę, kad D4 atitinka PBT ir vPvB cheminėms medžiagoms taikomus kriterijus, o D5 atitinka vPvB cheminėms medžiagoms taikomus kriterijus. Komitetas patvirtino, kad šioms medžiagoms patekus į vandenį kyla pavojus. Jis taip pat priėjo prie išvados, kad siūlomas apribojimas yra tikslinė ir tinkama Sąjungos masto priemonė, kuria siekiama sumažinti medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, išsiskyrimą, sąlygotą nuplaunamų gaminių.
17.
2016 m. birželio 9 d. ECHA Socialinės ir ekonominės analizės komitetas pateikė savo nuomonę ir konstatavo, kad siūlomas apribojimas, atsižvelgiant į jo socialinius ir ekonominius privalumus bei trūkumus, yra tinkamiausia priemonė, kuria siekiama sumažinti medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, patekimą į nuotekas.
18.
Skundžiamu 2018 m. sausio 10 d. reglamentu Komisija iš dalies pakeitė REACH reglamento XVII priedą, uždrausdama po 2020 m. sausio 31 d. medžiagas, dėl kurių vyksta ginčas, tiekti rinkai nuplaunamuosiuose kosmetikos gaminiuose, kuriuose jų koncentracija yra 0,1 proc. masės arba didesnė (
6
). Reglamente paaiškinama, kad „nuplaunami kosmetikos gaminiai“ – tai gaminiai, kurie po naudojimo įprastomis sąlygomis nuplaunami vandeniu.
19.
Pagal skundžiamo reglamento 8 konstatuojamąją dalį šis abiejų medžiagų naudojimo apribojimas grindžiamas D4, kaip PBT ir vPvB medžiagos, ir D5, kaip vPvB medžiagos, pavojingomis savybėmis. Todėl tam tikruose kosmetikos gaminiuose, kurie po naudojimo nuplaunami vandeniu, esančios medžiagos, dėl kurių vyksta ginčas, kelia riziką aplinkai.
20.
9 konstatuojamojoje dalyje paaiškinama apribojimo aprėptis:
„<…> Iš kosmetikos gaminių, skirtų ilgą laiką liestis su oda, plaukais arba gleivine, D4 ir D5 per tam tikrą laiką po panaudojimo išgaruoja, o likučiai nuplaunami įprastai prausiantis. XV priedo dokumentų rinkinyje tokie produktai neaptarti, kadangi jie nėra didelės D4 ir D5 rizikos aplinkai šaltinis, taigi ir rizikos, kurią jie gali kelti aplinkai, RAC (Rizikos vertinimo komitetas) dar neįvertino. Todėl apribojimas turėtų būti taikomas tik nuplaunamiems kosmetikos gaminiams, kurie įprastomis naudojimo sąlygomis yra pašalinami vandeniu netrukus po jų panaudojimo, nes tokiomis aplinkybėmis D4 ir D5 patenka į vandens aplinką nenugaravę“.
21.
Pirmoji apeliantė – Global Silicones Council – atstovauja bendrovėms, gaminančioms ir parduodančioms silikono produktus visame pasaulyje. Kitos apeliantės, Wacker Chemie AG, Momentive Performance Materials GmbH, Shin-Etsu Silicones Europe BV ir Elkem Silicones France SAS, yra Europos Sąjungoje reziduojančios bendrovės, kurios gamina, parduoda ir tiekia silikono produktus, visų pirma D4 ir D5.
22.
Dėl skundžiamo reglamento apeliantės pareiškė ieškinį; jį Bendrasis Teismas skundžiamu 2021 m. birželio 30 d. sprendimu Global Silicones Council ir kt. / Komisija (T‑226/18, nepaskelbtas Rink., EU:T:2021:403) atmetė.
23.
2021 m. rugsėjo 8 d. apeliantės pateikė šį apeliacinį skundą. Jos prašo:
1)
panaikinti skundžiamą sprendimą,
2)
panaikinti skundžiamą reglamentą arba, nepatenkinus šio reikalavimo, grąžinti bylą Bendrajam Teismui, ir
3)
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, įskaitant bylinėjimosi Bendrajame Teisme išlaidas.
24.
American Chemicals Council (ACC) įstojo į bylą palaikyti apeliančių reikalavimų Bendrojo Teismo nagrinėjamoje byloje ir tęsia savo palaikymą.
25.
Europos Komisija nesutinka su apeliaciniu skundu ir prašo:
1)
atmesti apeliacinį skundą, ir
2)
priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas.
26.
Vokietija ir ECHA įstojo į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų Bendrajame Teisme nagrinėjamoje byloje. Jos tęsia savo palaikymą ir prašo priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas. Kitos į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų Bendrajame Teisme nagrinėjamoje byloje įstojusios šalys apeliaciniame procese nedalyvavo.
27.
Šalys pateikė rašytines pastabas. Žodinio bylos nagrinėjimo Teisingumo Teismas nerengė, nes gavo pakankamai informacijos per rašytinę proceso dalį.
IV. Teisinis vertinimas
28.
Grįsdamos šį skundą apeliantės ir ACC remiasi penkiais pagrindais.
29.
Ketvirtasis ir penktasis apeliacinio skundo pagrindai yra susiję su D4 ir D5 bioakumuliacinių savybių nustatymu. Jie iš esmės atitinka apeliacinio skundo motyvus, kuriuos apeliantės ir ACC pateikia byloje C‑559/21 P, Global Silicones Council / ECHA, ir juos reikia atmesti remiantis argumentais, kuriuos nurodžiau 2023 m. balandžio 20 d. išvadoje toje byloje. Todėl šioje išvadoje plačiau šių apeliacinio skundo motyvų nenagrinėsiu.
30.
Pirmieji trys apeliacinio skundo pagrindai šioje byloje yra susiję su tuo, kad Bendrasis Teismas pritarė Komisijos nuomonei, jog medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, išsiskyrimas kelia riziką, pateisinančią atitinkamos medžiagos naudojimo nuplaunamuose kosmetikos gaminiuose apribojimą.
31.
Šiuo atžvilgiu apeliantės pirmiausia formaliai prieštarauja tam, kad Komisija pati nenustatė, jog apribojimas buvo būtinas nepriimtinai rizikai išvengti, o iš esmės rėmėsi vertinimais, atliktais vykstant parengiamajai procedūrai (žr. toliau B dalį). Turinio požiūriu jos prieštarauja dėl šios rizikos vertinimo detalių (žr. toliau C dalį). Norėdama aptarti šiuos apeliacinio skundo pagrindus, pirmiausia išdėstysiu teisinius kriterijus, kurių reikia laikytis taikant šioje byloje reikšmingą nuostatą – REACH reglamento 68 straipsnio 1 dalį (žr. toliau A dalį).
A.
Teisiniai kriterijai
32.
Pagal REACH reglamento 68 straipsnio 1 dalį Komisija nustato apribojimus, jei cheminių medžiagų gamyba, naudojimas ar tiekimas rinkai kelia nepriimtiną
riziką žmonių sveikatai ar aplinkai.
33.
Vertindama, ar rizika yra nepriimtina, Komisija turi taikyti proporcingumo principą. Taip užtikrinama, kad nustatant apribojimą būtų gerbiamos pagrindinės teisės. Imtis tokių apsaugos priemonių, kaip antai šioje byloje nagrinėjamas apribojimas, leidžiama tik tuomet, kai jos yra būtinos ir tikrai atitinka Sąjungos pripažintus bendrojo intereso tikslus arba yra reikalingos kitų asmenų teisėms ir laisvėms apsaugoti. Jeigu galima rinktis iš kelių (vienodai (
7
)) tinkamų priemonių, reikia pasirinkti mažiausiai ribojančią; be to, nustatyti ribojimai turi būti proporcingi siekiamiems tikslams (
8
).
34.
REACH reglamento 68 straipsnio 1 dalimi siekiama konkretaus tikslo – sumažinti riziką, susijusią su cheminių medžiagų gamyba, naudojimu ar tiekimu rinkai, arba jos išvengti. Pagal šią nuostatą priimtas apribojimas, pirma, turi būti tinkamas šiam tikslui pasiekti ir, antra, turi būti būtinas šiam tikslui pasiekti, t. y. turi būti švelniausia priemonė.
35.
Trečia, su apribojimu susijęs suvaržymai turi būti proporcingi siekiamam atitinkamos rizikos sumažinimui ar išvengimui.
36.
Teisės aktų leidėjas šį proporcingumą sukonkretino REACH reglamento 68 straipsnio 1 dalyje terminu „nepriimtina rizika“. Kad rizika būtų „nepriimtina“ ir pateisintų apribojimą, ji turi būti labai reikšminga. Be to, gali egzistuoti ir „priimtina“ rizika, su kuria negalima kovoti taikant apribojimus. Tačiau iš Pagrindinių teisių chartijos 35 ir 37 straipsnių, SESV 114 straipsnio 3 dalies, REACH reglamento 1 straipsnio 1 dalies ir 1 konstatuojamosios dalies matyti, kad turi būti siekiama aukšto žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugos lygio. Į tai taip pat reikia atsižvelgti priimant sprendimą dėl apribojimų.
37.
Taigi už konkretų visuomenei priimtino rizikos lygio nustatymą yra atsakingos politinius sprendimus priimančios institucijos. Taip yra todėl, kad priimtina rizika nustatoma remiantis ne tik siauru gamtamoksliniu vertinimu, bet ir atsižvelgiant į socialinius veiksnius (
9
). REACH reglamento 68 straipsnio 1 dalyje šis uždavinys, priimant apribojimą, priskiriamas Komisijai, kuri jį vykdo taikydama komiteto procedūrą, kurioje dalyvauja valstybės narės.
38.
Kadangi vertinimas, ar rizika yra nepriimtina, yra labai sudėtingas mokslinis ir techninis klausimas, kuriam taip pat reikia politinių svarstymų, Komisija turi plačią diskreciją. Tokias priemones Sąjungos teismai gali peržiūrėti tik dėl akivaizdžių vertinimo klaidų arba akivaizdaus vertinimo diskrecijos ribų peržengimo. Tokiomis aplinkybėmis Sąjungos teismas negali savo faktinių mokslinio ir techninio pobūdžio aplinkybių vertinimu pakeisti institucijų, kurioms vienintelėms teisės aktų leidėjas nustatė šią pareigą, vertinimo (
10
).
39.
Tačiau tiek, kiek Sąjungos institucijos turi tokią vertinimo diskreciją, yra dar svarbiau, kad administracinėse procedūrose būtų laikomasi Sąjungos teisės sistemos teikiamų garantijų. Tarp šių garantijų yra ir teisė, kad sprendimas būtų pakankamai motyvuotas. Tik taip Teisingumo Teismas gali patikrinti, ar egzistavo naudojantis diskrecija reikšmingos faktinės ir teisinės aplinkybės (
11
).
B.
Formali „atskyrimo tezė“
40.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje ir apeliacinio skundo antrajame pagrinde apeliantės ir ACC pateikia daugiau formalius prieštaravimus.
41.
Jų teigimu, Komisija, pagrįsdama skundžiamą reglamentą, nepaaiškino, kodėl ji pati mano, kad medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, naudojimas kelia nepriimtiną
riziką. Skundžiamo reglamento 8 konstatuojamojoje dalyje ji tik konstatavo, kad medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, buvimas tam tikruose kosmetikos gaminiuose, kurie po naudojimo nuplaunami vandeniu, kelia riziką aplinkai. Ši rizika tariamai kyla dėl to, kad D4 yra PBT ir vPvB medžiaga, o D5 – vPvB medžiaga.
42.
Nors išsamesnius vertinimus ir išvadas galima rasti Jungtinės Karalystės ir ECHA Rizikos vertinimo komiteto bei Socialinės ir ekonominės analizės komiteto parengiamosios procedūros metu pateiktose nuomonėse, apeliantės ir ACC nemano, kad šie motyvai yra galiojantys. Šį argumentą apibendrinant galima pavadinti „atskyrimo teze“.
43.
Toliau pirmiausia paneigsiu šią atskyrimo tezę, o paskui išnagrinėsiu skundžiamo reglamento motyvus.
1. Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma dalis – atsižvelgimas į parengiamąją procedūrą
44.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantės ir ACC nesutinka su Bendrojo Teismo išvadomis, padarytomis skundžiamo sprendimo 192 ir 217 punktuose, kuriuose Bendrasis Teismas teigia, kad Komisija gali netiesiogiai perimti parengiamosios procedūros metu atliktus vertinimus ir išvadas į savo nuomonę, ir tai ji padarė šioje byloje.
45.
Apeliančių ir ACC nuomone, parengiamosios procedūros išvadas reikia griežtai atskirti nuo vertinimo, kurį turi atlikti Komisija, nustatydama apribojimą. Įgaliojimai nustatyti apribojimą REACH reglamento 68 straipsnio 1 dalyje suteikiami tik Komisijai, ir tai yra griežčiausia reglamente numatyta intervencija. Be to, tik šioje nuostatoje vartojama nepriimtinos rizikos sąvoka, o nuostatose dėl parengiamosios procedūros jos nėra.
46.
Vis dėlto šis argumentas neįtikina. Bendrojo Teismo išvados atitinka REACH reglamento 73 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą. Joje nustatyta, kad, jei Komisijos apribojimo projektas skiriasi nuo pirminio (valstybės narės arba ECHA) pasiūlymo arba jei jame neatsižvelgiama į ECHA nuomones, Komisija prideda išsamų skirtumus nulėmusių priežasčių paaiškinimą. A contrario iš to išplaukia, kad Komisija neprivalo pateikti išsamių motyvų, jei apribojimas atitinka pirminį pasiūlymą ir nuomones. Šią nuostatą Bendrasis Teismas pagrįstai nurodo skundžiamo sprendimo 213 punkte.
47.
Bet kuriuo atveju griežtas Komisijos vertinimo ir parengiamosios procedūros atskyrimas atrodo nerealus ir praktiniu požiūriu. Komisija priima sprendimą komiteto procedūros metu, dalyvaujant valstybėms narėms. Pagal REACH reglamento 85 straipsnį valstybės narės aktyviai dalyvauja komitetų, teikiančių savo nuomonę per parengiamąją procedūrą, sudėtyje ir darbe.
48.
Be to, kaip Bendrasis Teismas paaiškina skundžiamo sprendimo 188 ir paskesniuose punktuose, parengiamosios procedūros metu pateikiamose nuomonėse siekiama įrodyti (arba paneigti) nepriimtiną riziką. Atitinkamose taikytinose nuostatose ši rizika apibūdinama kitais žodžiais.
49.
Pavyzdžiui, jau tai, kad valstybė narė inicijuoja procedūrą pagal REACH reglamento 69 straipsnio 4 dalį, reiškia, kad valstybė narė mano, jog cheminės medžiagos gamyba, tiekimas rinkai arba naudojimas yra susijęs su rizika, kuri nėra tinkamai kontroliuojama ir turi būti valdoma. Kol taip yra, rizika yra nepriimtina. Kai ji tampa tinkamai kontroliuojama, ji yra priimtina.
50.
Tiesa, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 199 punkte konstatuoja, kad nepriimtina rizika nėra tapati rizikai, kuri nėra tinkamai kontroliuojama ir turi būti valdoma. Tačiau, priešingai nei teigia apeliantės, tai neprieštarauja 192 ir 217 punktams, kuriuose Bendrasis Teismas leidžia Komisijai, vertinant, ar rizika yra nepriimtina, perimti parengiamosios procedūros išvadas kaip savo. Atsižvelgiant į 198 ir 199 punktus, minėta 199 punkte pateikta išvada Bendrasis Teismas visų pirma siekia paaiškinti, kad per procedūrą atliktas rizikos vertinimas bus toliau gilinamas, visų pirma ECHA komitetų, o Vokietija tai pagrindžia nuorodomis į nuostatos genezės istoriją.
51.
Tai matyti ir atidžiau susipažinus su parengiamąja procedūra.
52.
REACH reglamento XV priedo II skirsnio 3 punkte nustatyta, kad dokumentacijoje, kuri turi būti parengta pirmiausia, valstybė narė turi įrodyti, jog taikomų rizikos valdymo priemonių nepakanka, ir pagrįsti siūlomą apribojimą, visų pirma dėl būtinybės imtis veiksmų Sąjungos mastu. Ji taip pat turi pagrįsti, kad apribojimas yra tinkamas siekiant sumažinti riziką iki priimtino lygio per pagrįstą laikotarpį ir yra proporcingas rizikai. Tai neišvengiamai reiškia, kad dokumentacija turi būti grindžiama rizika, kuri bent jau kol kas yra nepriimtina.
53.
Valstybei narei visa tai paaiškinus, Rizikos vertinimo komitetas (REACH reglamento 70 straipsnis) ir Socialinės ir ekonominės analizės komitetas (71 straipsnis), atsižvelgdami į visuomenės dalyvavimą, pateikia savo nuomonę dėl pasiūlymo ir jo pagrindimo. Tai darydami jie pagal savo atitinkamą kompetenciją visapusiškai įvertina, viena vertus, siūlomų apribojimų riziką ir, kita vertus, jų socialinį ir ekonominį poveikį.
54.
Taigi skundžiamo sprendimo 217 punkte Bendrasis Teismas tik konstatuoja, kad Komisija, priimdama apribojimą ir perimdama parengiamosios procedūros metu atliktus vertinimus kaip savo, neprivalo pati dar kartą aiškiai nustatyti nepriimtinos rizikos, nes minėtieji vertinimai jau įrodo šią riziką. Tai, kad skundžiamas reglamentas grindžiamas šiuo metodu, Komisija aiškiai patvirtino per teismo procesą.
55.
Be to, dėl šios sąsajos tarp parengiamosios procedūros ir Komisijos sprendimo reikia atmesti ir argumentą, kad nepriimtinos rizikos vertinimas negali būti grindžiamas REACH reglamento I priedu. Šis argumentas taip pat grindžiamas tariamu parengiamosios procedūros ir Komisijos vertinimo atskyrimu. Tai, kad I priedas yra taikomas parengiamosios procedūros metu, nėra ginčijama.
56.
Todėl apeliančių ir ACC apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje pateikiamą atskyrimo tezę reikia atmesti. Veikiau į parengiamosios procedūros išvadas reikia atsižvelgti ir tikrinant skundžiamo reglamento motyvų išsamumą, ir vertinant šiuos motyvus, jeigu Komisija juos – kaip antai nagrinėjamu atveju – perima kaip savo.
2. Apeliacinio skundo antrasis pagrindas – nepakankamas skundžiamo reglamento motyvavimas
57.
Toliau plėtodamos atskyrimo tezę, apeliantės ir ACC apeliacinio skundo antrajame pagrinde teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 337 punkte nepagrįstai pripažino, jog skundžiamas reglamentas yra pakankamai motyvuotas.
58.
Teisės akto motyvai išplaukia ne tik iš jo teksto, bet ir iš konteksto, taip pat iš visų šį klausimą reglamentuojančių teisės normų (
12
). Nagrinėjamu atveju motyvai išplaukia ir iš per parengiamąją procedūrą pateiktų nuomonių, kurias Komisija perima kaip savo. Šios nuomonės apeliantėms buvo žinomos; jos netgi galėjo apie jas pasisakyti per parengiamąją procedūrą. Todėl ir šį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti.
59.
Žinoma, būtų pageidautina, kad skundžiamo reglamento motyvai visiškai arba bent jau iš dalies išplauktų iš konstatuojamųjų dalių. Taip Komisija ne tik palengvintų reglamento peržiūrą, bet ir padėtų išvengti nesusipratimų. Vis dėlto, atsižvelgiant į per parengiamąją procedūrą pateiktas nuomones, galima rekonstruoti skundžiamo reglamento motyvus.
60.
Skundžiamas reglamentas visapusiškai neriboja medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, gamybos, naudojimo ir tiekimo rinkai. Veikiau jis draudžia tiekti rinkai šias medžiagas kosmetikos gaminiuose, kurie po naudojimo įprastomis sąlygomis nuplaunami vandeniu.
61.
Visų pirma iš 9 konstatuojamosios dalies matyti, kad tiesioginis šio apribojimo tikslas – sumažinti medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, išsiskyrimą į vandens telkinius. Tai yra pagrindinis su šiomis medžiagomis susijusios rizikos aplinkai šaltinis. Prie tokios pat išvados priėjo ir Rizikos vertinimo komitetas (
13
).
62.
Savo nuomonėse Rizikos vertinimo komitetas bei Socialinės ir ekonominės analizės komitetas paaiškina, kad nagrinėjamo naudojimo draudimas yra tinkamas šiam tikslui pasiekti, ir teigia, kad kitos priemonės būtų ne tokios veiksmingos.
63.
Kalbant apie draudimo tikslo ir su juo susijusių suvaržymų santykį, reikia pripažinti, kad per parengiamąją procedūrą pateikti teiginiai dėl rizikos aplinkai reikšmės yra prieštaringi. Vis dėlto šis prieštaringumas neturi įtakos skundžiamo reglamento turiniui.
64.
Pirmiausia pažymima, kad PBT/vPvB medžiagų poveikis aplinkai ir galiausiai žmonėms yra nenuspėjamas, nes šios medžiagos gali ir toliau akumuliuotis (
14
).
65.
Jungtinė Karalystė, viena vertus, savo dokumentacijoje pasiūlymui dėl apribojimo pagrįsti nurodė, kad bet koks medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, išsiskyrimas yra „nepriimtina rizika“ (
15
), tačiau, kita vertus, jų išsiskyrimą į orą laikė nekenksmingu, nes darė prielaidą, kad medžiagos liks ten tol, kol suirs (
16
).
66.
Rizikos vertinimo komitetas taip pat iš esmės reikalauja kiek įmanoma sumažinti bet kokį medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, išsiskyrimą (
17
), ir netgi prieštarauja tam, kad išsiskyrimas į orą būtų laikomas nekenksmingu. Veikiau, jo teigimu, naujausiame tyrime buvo pateikta duomenų, leidžiančių manyti, kad išsiskyrimas į orą taip pat susijęs su nusėdimo į vandenį ar dirvožemį rizika (
18
).
67.
Nepaisydami savo platesnių teiginių apie medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, keliamą riziką, ir Jungtinė Karalystė, ir Rizikos vertinimo komitetas pasiūlė tik skundžiamu reglamentu nustatytą draudimą, kuriuo siekiama tik užkirsti kelią išsiskyrimui į vandens telkinius. Komitetas tiesiog pabrėžė, kad ateityje persvarstant apribojimą reikėtų išsamiau ištirti išsiskyrimo į orą riziką (
19
).
68.
Taigi Jungtinės Karalystės pasiūlymą dėl draudimo ir Rizikos vertinimo komiteto pritarimą dėl rizikos vertinimo galima paaiškinti tik tuo, kad medžiagos, dėl kurių vyksta ginčas, patekusios į vandens telkinius, greičiausiai visiškai nesuyra, o bent iš dalies akumuliuojasi aplinkoje.
69.
Galiausiai Jungtinė Karalystė ir Socialinės ir ekonominės analizės komitetas išnagrinėjo siūlomo apribojimo privalumų ir suvaržymų santykį. Šis komitetas sutiko ne su visais Jungtinės Karalystės vertinimais, ypač dėl apribojimo privalumų piniginio įvertinimo, tačiau, kaip ir ši buvusi valstybė narė, priėjo prie išvados, kad privalumai akivaizdžiai nusveria trūkumus.
70.
Kadangi, priimdama skundžiamą reglamentą, Komisija vadovavosi Jungtinės Karalystės pasiūlymu, kurį patvirtino komitetai, reikia daryti prielaidą, kad ji, ypač palyginusi draudimo privalumus ir trūkumus, padarė išvadą, jog rizika, kurią siekiama valdyti, yra nepriimtina. Beje, taip aš suprantu ir Bendrojo Teismo teiginį skundžiamo sprendimo 187 punkte.
3. Tarpinė išvada
71.
Taigi formalūs prieštaravimai dėl to, kaip Bendrasis Teismas išnagrinėjo skundžiamo reglamento motyvus, yra nepagrįsti.
C.
Prieštaravimai dėl skundžiamo reglamento turinio
72.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antra dalis ir trečiasis pagrindas yra susiję su prieštaravimais dėl skundžiamo reglamento turinio. Juose iš esmės kritikuojamas pirmasis proporcingumo vertinimo, kurio reikalaujama pagal REACH reglamento 68 straipsnio 1 dalį, etapas, t. y. rizikos vertinimas. Tačiau jie grindžiami perdėtais teisiniais reikalavimais ir neteisingu skundžiamo sprendimo ir skundžiamo reglamento supratimu.
1. Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antra dalis – nepriimtinos rizikos slenkstis
73.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antroje dalyje apeliantės teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 202 punkte nepagrįstai toleravo tai, kad Komisija ir (arba) per parengiamąją procedūrą pateiktos nuomonės nenustatė visuomenei nepriimtino neigiamo poveikio tikimybės kritinio slenksčio. Kitaip tariant: Komisija nenustatė ribos tarp priimtinos ir nepriimtinos rizikos.
74.
Tačiau Komisija neprivalėjo padaryti išvados šiuo klausimu.
75.
Kadangi medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, rizika grindžiama jų PBT/vPvB savybėmis, iš REACH reglamento I priedo 4.0.1 punkto, kaip Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 190, 191 ir 202 punktuose, matyti, kad priimtinos rizikos apibrėžti nereikia.
76.
REACH reglamento I priedo 4.0.1 punkte nustatyta, kad PBT/vPvB cheminių medžiagų pavojingumo žmonėms ir aplinkai vertinimas bei ilgalaikio poveikio vertinimas negali būti pakankamai patikimai atlikti. Vertinant cheminę saugą ir rengiant cheminės saugos ataskaitas, remiantis XIII priede nurodytais kriterijais tik išnagrinėjama, ar tai yra PBT/vPvB medžiagos, ir vėliau aprašomas šių medžiagų išsiskyrimas.
77.
Tokia nuostata taikoma dėl to, kad tokios medžiagos gali akumuliuotis. Taigi neįmanoma pagrįstai nustatyti konkrečių išsiskyrimo ribų, kurių neperžengus PBT/vPvB medžiagų keliama rizika yra priimtina.
78.
Tiek, kiek apeliantės pateikia mokslinės organizacijos metodo argumentą, teigdami, kad PBT/vPvP medžiagų keliama rizika turi būti nustatoma kiekybiškai, gali būti, kad šis metodas yra moksliškai pateisinamas. Tačiau taikytinose REACH reglamento nuostatose nėra jokio pagrindo, kuriuo remiantis reikėtų jį taikyti. Jose nurodoma, kad dėl šių medžiagų akumuliacijos rizikos negalima nustatyti saugaus išsiskiriančio kiekio.
79.
Pareigą apibrėžti priimtiną riziką apeliantės ir ACC taip pat grindžia Bendrojo Teismo sprendimu byloje Pfizer, kuriame buvo pripažinta, kad prevencinės priemonės suponuoja apsaugos lygio, kurį kompetentingos institucijos laiko tinkamu visuomenei, nustatymą. Atsižvelgdamos į šį apsaugos lygį, šios institucijos turėtų nustatyti rizikos laipsnį, kuris, jų nuomone, šiai visuomenei nebėra priimtinas ir kurį viršijus reikėtų imtis prevencinių priemonių nepaisant esamo mokslinio neapibrėžtumo. Rizikos laipsnis yra kritinis neigiamo poveikio tikimybės ir šio galimo poveikio sunkumo slenkstis (
20
).
80.
Teisingumo Teismo sprendimas byloje Toolex, kurį tuo metu Bendrasis Teismas citavo Sprendime Pfizer, rodo, kad ne kiekvienu atveju būtina tiksliai nustatyti ribą tarp priimtinos ir nepriimtinos rizikos. Minėtame sprendime Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad, atsižvelgiant į sunkumus, kylančius nustatant kritinę rimtos grėsmės ribą, bendras nagrinėjamos medžiagos naudojimo draudimas buvo pagrįstas (
21
).
81.
Taigi iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos, susijusios su atsargumo principu, matyti, kad prevencinės priemonės, pirma, reikalauja nustatyti galimą neigiamą poveikį ir, antra, suponuoja visapusišką šios rizikos įvertinimą remiantis turimais patikimiausiais moksliniais duomenimis ir naujausiais tarptautinių tyrimų rezultatais (
22
). Teisingumo Teismas nereikalauja tiksliai nustatyti, kokia rizikos riba yra dar priimtina.
82.
Tai yra logiška, nes ši riba dažnai būna susijusi su moksliniu neapibrėžtumu, kuriam spręsti prevencinės priemonės yra skirtos. Be to, gali egzistuoti kelios medžiagos, kurių rizika yra vienoda, bet privalumai skiriasi. Tokiais atvejais galima manyti, kad labai naudingos medžiagos atveju ta pati rizika yra priimtina, o mažiau naudingos medžiagos atveju – ne.
83.
Taigi, net ir remiantis bendrais samprotavimais, Komisija neprivalėjo tiksliai apibrėžti, kokia medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, išsiskyrimo rizika gali būti priimtina.
84.
Todėl manau, kad ir apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antra dalis yra nepagrįsta.
2. Apeliacinio skundo trečiasis pagrindas – išsiskyrimas į aplinką kaip rizikos požymis
85.
Apeliacinio skundo trečiajame pagrinde apeliantės ir ACC visų pirma nesutinka su skundžiamo sprendimo 196 punktu. Jame nurodyta, kad Jungtinė Karalystė savo pagal XV priedą parengtoje dokumentacijoje bei Rizikos vertinimo komitetas priėjo prie išvados, kad su medžiagomis, dėl kurių vyksta ginčas, susijusios rizikos negalima patikimai kiekybiškai įvertinti, tačiau išsiskiriantis jų kiekis gali būti laikomas rizikos požymiu. Bendrasis Teismas nemano, kad tai yra akivaizdi vertinimo klaida, dėl kurios būtų galima kvestionuoti skundžiamą reglamentą.
86.
Vis dėlto apeliantės ir ACC laikosi pozicijos, kad pagal REACH reglamento 68 straipsnio 1 dalį, siejamą su XV ir I priedais, neleidžiama bet kokio PBT/vPvB medžiagų išsiskyrimo laikyti nepriimtina rizika. Tai, jų teigimu, prieštarauja ankstesnei Bendrojo Teismo jurisprudencijai, pagal kurią prevencinės priemonės grindžiamos visiškai jokios rizikos nebuvimu („nulinė rizika“) (
23
). Be to, sprendžiant su rizika susijusius klausimus, nepakanka rizikos identifikuoti – už politiką atsakingos institucijos antruoju etapu turi nustatyti, koks apsaugos lygis turėtų būti pasiektas, t. y. koks rizikos lygis dar yra priimtinas.
a) Apsaugos lygis
87.
Dėl argumento, susijusio su apsaugos lygio nustatymu, darytina nuoroda į ką tik atliktą apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antros dalies įvertinimą. Pagal jį ne kiekvienu atveju būtina nustatyti ribą tarp priimtinos ir nepriimtinos rizikos. Veikiau Komisija gali laikyti tam tikrą riziką nepriimtina, nenustatydama, kokio masto atitinkamos cheminės medžiagos išsiskyrimas būtų priimtina rizika.
b) Išsiskyrimas kaip rizikos požymis
88.
Tiesa, kad, vertinant paviršutiniškai, Rizikos vertinimo komiteto nuomonė ir Jungtinės Karalystės pagal XV priedą pateikta dokumentacija gali sudaryti įspūdį, kad apribojimas grindžiamas tik būtinybe užkirsti kelią PBT/vPvB medžiagų išsiskyrimui.
89.
Tačiau REACH reglamente nereikalaujama, kad būtų užkirstas kelias kiekvienam tokių medžiagų išsiskyrimui. Be kita ko, I priedo 6.5 punkte numatyta, kad PBT/vPvB medžiagų gamintojai ir importuotojai turi imtis rizikos valdymo priemonių, kuriomis tik siekiama sumažinti išsiskyrimą į aplinką, bet ne užkirsti jam kelią.
90.
Be to, gali būti, kad tam tikrų PBT/vPvP medžiagų naudojimo būdų privalumai yra tokie dideli, kad aiškiai nusveria išsiskyrimo į aplinką riziką, ir todėl apribojimas yra nepagrįstas. To ypač galima tikėtis, kai svarbiais naudojimo atvejais rizikingų medžiagų negalima pakeisti mažiau rizikingomis medžiagomis.
91.
Vis dėlto apeliančių argumentas šiuo klausimu grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo ir skundžiamo reglamento aiškinimu. Skundžiamo reglamento norminis turinys ir pirmiau pateikta jo motyvų rekonstrukcija rodo, kad jis nėra grindžiamas mintimi, jog kiekvienas PBT/vPvP medžiagų išsiskyrimas turi būti ribojamas. Veikiau ribojimo pagrindas yra siekis užkirsti kelią medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, išsiskyrimui į vandens telkinius dėl to, kad jos yra naudojamos nuplaunamoje kosmetikoje. Tuo remiasi ir Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 194 ir 195 punktuose, o apeliantės ir ACC to neginčijo.
c) „Nulinė rizika“
92.
Atitinkamai apeliančių ir ACC argumentas, kad Komisija siekia užkirsti kelią bet kokiai rizikai arba reikalauja įrodyti, kad jokios rizikos nėra, taip pat yra nepagrįstas. Veikiau skundžiamu reglamentu sprendžiamas konkrečios rizikos klausimas, t. y. medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, išsiskyrimo į vandens telkinius klausimas.
93.
Be to, nuoroda į ankstesnę Bendrojo Teismo jurisprudenciją, susijusią su nuline rizika, taip pat buvo pateikta remiantis neteisingu supratimu. Pasak Bendrojo Teismo, patvirtinant prevencinę priemonę arba, atvirkščiai, ją atšaukiant ar sušvelninant, negali būti reikalaujama įrodyti visišką rizikos nebuvimą. Paprastai mokslo požiūriu tokio įrodymo pateikti neįmanoma, kadangi praktikoje nulinės rizikos nebūna (
24
).
94.
Vis dėlto, priešingai nei mano apeliantės ir ACC, tai nereiškia, kad neleidžiama visiškai atmesti tam tikros rizikos. Veikiau norima pasakyti, kad rizika negali pateisinti prevencinių priemonių vien dėl to, kad ji nėra visiškai moksliškai paneigta. Teisingumo Teismas nuolat pabrėžia, kad rizikos vertinimas taikant atsargumo principą neturi būti grindžiamas vien hipotetiniais samprotavimais (
25
). Omenyje turimos mokslo dar nepatikrintos prielaidos (
26
). Vis dėlto mokslo duomenimis pagrįstos abejonės atitinka šio principo reikalavimus net ir tebesant netikslumo mokslo požiūriu (
27
).
95.
Vis dėlto PBT/vPvB medžiagų akumuliacijos rizika yra ne hipotetinė, o moksliškai pripažinta.
96.
Taigi ir trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti.
3. Tarpinė išvada
97.
Vadinasi, ir su turiniu susiję apeliančių ir ACC prieštaravimai yra nepagrįsti.
D.
Baigiamoji pastaba – rizikos nepriimtinumas
98.
Visi iki šiol aptarti prieštaravimai, ko gero, grindžiami apeliančių ir ACC įsitikinimu, kad Bendrasis Teismas suklydo visų pirma skundžiamo sprendimo 204 ir 205 punktuose pritardamas Komisijos remiantis parengiamąja procedūra padarytai išvadai, kad medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, išsiskyrimo į vandens telkinius rizika, susijusi su nuplaunamų kosmetikos gaminių naudojimu, yra nepriimtina.
99.
Vis dėlto toks įsitikinimas greičiausiai atsirado dėl to, kad apeliantės ir ACC dėmesį sutelkė tik į tam tikrus skundžiamo reglamento motyvų punktus, tačiau neatsižvelgė į bendrą kontekstą.
100.
Šiuo klausimu reikia dar kartą priminti, kad skundžiamo reglamento dalykas yra viena konkreti rizika, susijusi su medžiagų, dėl kurių vyksta ginčas, naudojimu, t. y. jų išsiskyrimu į vandens telkinius.
101.
Kita vertus, su šių medžiagų išsiskyrimu nesusijęs naudojimas apskritai nebuvo procedūros dalykas. Naudojimas kosmetikos gaminiuose, kurie nėra per trumpą laiką nuplaunami, buvo aptartas, tačiau nepatenka į skundžiamo reglamento taikymo sritį. Remiantis dabartinėmis žiniomis, dėl tokio naudojimo medžiagos iš esmės išsiskiria į orą, ir tik nedideliu mastu – į vandens telkinius.
102.
Kaip matyti iš skundžiamo reglamento 9 konstatuojamosios dalies, Komisija medžiagos patekimą į vandens telkinius laikė „didelės <…> rizikos aplinkai šaltini[u]“, taigi netiesiogiai traktavo šią riziką kaip nepriimtiną. Toks vertinimas grindžiamas tuo, kad taip šios medžiagos gali akumuliuotis aplinkoje, todėl yra klasifikuojamos kaip didelės bioakumuliacijos medžiagos.
103.
Šį priskyrimą prie didelės bioakumuliacijos medžiagų apeliantės ir ACC ginčija apeliacinio skundo ketvirtuoju ir penktuoju pagrindais. Dėl priežasčių, išdėstytų mano 2023 m. balandžio 20 d. išvadoje byloje C‑559/21 P, Global Silicones Council / ECHA, manau, kad šie apeliacinio skundo pagrindai yra nepagrįsti.
104.
Vis dėlto pamirštamas klausimas, ar vertinimas, kad akumuliacijos aplinkoje rizika yra nepriimtina, nėra pagrįstas akivaizdžia klaida. Kadangi apeliantės nepateikia jokių konkrečių prieštaravimų šiuo klausimu, reikia priminti tik du dalykus.
105.
Pirma, Komisija, vertindama šį klausimą, turi plačią diskreciją, kurią Sąjungos teismai gali peržiūrėti tik dėl akivaizdžios klaidos (
28
).
106.
Antra, priemonės proporcingumas buvo intensyviai nagrinėjamas per parengiamąją procedūrą. Be kita ko, Socialinės ir ekonominės analizės komitetas nustatė, kad draudimo privalumai gerokai viršija jo trūkumus (
29
), o apeliantės ir ACC to nekvestionavo.
107.
Taigi nematyti, kad nagrinėjamoje byloje būtų padaryta akivaizdi vertinimo klaida. Vadinasi, apeliacinį skundą reikėtų atmesti ir tuo atveju, jeigu jis būtų aiškinamas kaip apimantis ir šiame skirsnyje aptariamą galimą kritiką.
V. Bylinėjimosi išlaidos
108.
Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
109.
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
110.
Kadangi apeliantės pralaimėjo bylą ir Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas, jos turi būti priteistos iš apeliančių.
111.
Vokietija ir ECHA, įstojusios į bylą pirmojoje instancijoje, turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas pagal Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalį (
30
).
112.
Be to, iš Procedūros reglamento 184 straipsnio 4 dalies išplaukia, kad jeigu apeliacinio skundo pirmojoje instancijoje šalis pati nepateikė apeliacinio skundo, bet dalyvavo Teisingumo Teisme vykusio proceso rašytinėje arba žodinėje dalyje, Teisingumo Teismas gali nurodyti jai padengti savo bylinėjimosi išlaidas. Kadangi ACC dalyvavo procese ir pralaimėjo, ji turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas (
31
).
VI. Išvada
113.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
1)
Atmesti apeliacinį skundą.
2)
Global Silicones Council ir kitos apeliantės padengia savo ir Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas, patirtas dėl apeliacinio skundo.
3)
Vokietijos Federacinei Respublika, Europos cheminių medžiagų agentūra ir American Chemistry Council, Inc. (ACC) padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiantis Europos cheminių medžiagų agentūrą, iš dalies keičiantis Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinantis Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94, Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB, 93/105/EB bei 2000/21/EB (OL L 396, 2006, p. 1; klaidų ištaisymas OL L 136, 2007, p. 3; OL L 141, 2008, p. 22; OL L 36, 2009, p. 84); bylai aktuali redakcija su 2017 m. rugpjūčio 30 d. Komisijos reglamentu (ES) 2017/1510 (OL L 224, 2017, p. 110) padarytais pakeitimais.
(
3
)	2011 m. kovo 15 d. Komisijos reglamento (ES) Nr. 253/2011, kuriuo iš dalies keičiamos Reglamento (EB) Nr. 1907/2006 XIII priedas (OL L 69, 2011, p. 7), 3 konstatuojamoji dalis.
(
4
)	Europos cheminių medžiagų agentūros (ECHA) Guidance on Information Requirements and Chemical Safety Assessment, PBT Assessment (Chapter R.11) (28/06/2017), p. 11.
(
5
)	2018 m. sausio 10 d. Komisijos reglamentas (ES) 2018/35, kuriuo dėl oktametilciklotetrasiloksano (D4) ir dekametilciklopentasiloksano (D5) iš dalies keičiamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH) XVII priedas (OL L 6, 2018, p. 45).
(
6
)	2019 m. gegužės 22 d. Komisijos reglamentu (ES) 2019/831, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1223/2009 dėl kosmetikos gaminių II, III ir V priedai (OL L 137, 2019, p. 29), buvo visiškai uždrausta naudoti D4 kosmetikos gaminiuose.
(
7
)	Žr. 2015 m. gruodžio 23 d. Sprendimą Scotch Whisky Association ir kt. (C‑333/14, EU:C:2015:845, 49 punktas), 2018 m. rugsėjo 26 d. Sprendimą Van Gennip ir kt. (C‑137/17, EU:C:2018:771, 64 punktas) ir 2022 m. balandžio 26 d. Sprendimą Lenkija / Parlamentas ir Taryba (C‑401/19, EU:C:2022:297, 83 punktas).
(
8
)	1989 m. liepos 11 d. Sprendimas Schräder HS Kraftfutter (265/87, EU:C:1989:303, 21 punktas), 2010 m. kovo 9 d. Sprendimas ERG ir kt. (C‑379/08 ir C‑380/08, EU:C:2010:127, 86 punktas) ir 2020 m. birželio 4 d. Sprendimas Vengrija / Komisija (C‑456/18 P, EU:C:2020:421, 41 punktas).
(
9
)	2021 m. gegužės 6 d. Sprendimas Bayer CropScience ir Bayer / Komisija (C‑499/18 P, EU:C:2021:367, 155 punktas).
(
10
)	2009 m. spalio 15 d. Sprendimas Enviro Tech (Europe) (C‑425/08, EU:C:2009:635, 47 punktas) ir 2011 m. liepos 21 d. Sprendimas Etimine (C‑15/10, EU:C:2011:504, 60 punktas); konkrečiai dėl REACH reglamento – 2014 m. kovo 27 d. Nutartis Polyelectrolyte Producers Group ir kt. / Komisija (C‑199/13 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2014:205, 26 punktas), 2014 m. gegužės 22 d. Nutartis Bilbaína de Alquitranes ir kt. / ECHA (C‑287/13 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2014:599, 19 punktas) ir 2014 m. rugsėjo 4 d. Nutartis Rütgers Germany ir kt. / ECHA (C‑290/13 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2014:2174, 25 punktas).
(
11
)	1991 m. lapkričio 21 d. Sprendimas Technische Universität München (C‑269/90, EU:C:1991:438, 14 punktas) ir 2008 m. lapkričio 6 d. Sprendimas Nyderlandai / Komisija (C‑405/07 P, EU:C:2008:613, 56 punktas).
(
12
)	1984 m. spalio 25 d. Sprendimas Interfacultair Instituut Electronenmicroscopie der Rijksuniversiteit te Groningen (185/83, EU:C:1984:331, 39 punktas), 2005 m. liepos 12 d. Sprendimas Alliance for Natural Health ir kt. (C‑154/04 ir C‑155/04, EU:C:2005:449, 109 punktas) ir 2022 m. rugsėjo 29 d. Sprendimas ABLV Bank / SRB (C‑202/21 P, EU:C:2022:734, 193 punktas).
(
13
)	2016 m. kovo 10 d. Rizikos vertinimo komiteto nuomonė (ECHA/RAC/RES-O-0000001412-86-97/D, p. 6).
(
14
)	2016 m. kovo 10 d. Rizikos vertinimo komiteto nuomonė (ECHA/RAC/RES-O-0000001412-86-97/D, p. 19).
(
15
)	2015 m. birželio mėn. Annex XV Restriction report (p. 16 ir paskesni).
(
16
)	2015 m. birželio mėn. Annex XV Restriction report (p. 20).
(
17
)	2016 m. kovo 10 d. Rizikos vertinimo komiteto nuomonė (ECHA/RAC/RES-O-0000001412-86-97/D, p. 6).
(
18
)	2016 m. kovo 10 d. Rizikos vertinimo komiteto nuomonė (ECHA/RAC/RES-O-0000001412-86-97/D, p. 9 ir 10).
(
19
)	2016 m. kovo 10 d. Rizikos vertinimo komiteto nuomonė (ECHA/RAC/RES-O-0000001412-86-97/D, p. 26).
(
20
)	2002 m. rugsėjo 11 d. Bendrojo Teismo sprendimas Pfizer Animal Health / Taryba (T‑13/99, EU:T:2002:209, 151 punktas).
(
21
)	2000 m. liepos 11 d. Sprendimas Toolex (C‑473/98, EU:C:2000:379, 45 punktas).
(
22
)	2010 m. sausio 28 d. Sprendimas Komisija / Prancūzija (C‑333/08, EU:C:2010:44, 92 punktas) ir 2019 m. spalio 1 d. Sprendimas Blaise ir kt. (C‑616/17, EU:C:2019:800, 46 punktas).
(
23
)	Apeliantės visų pirma remiasi 2002 m. rugsėjo 11 d. Bendrojo Teismo sprendimu Pfizer Animal Health / Taryba (T‑13/99, EU:T:2002:209, 145 ir 152 punktai) ir 2018 m. gegužės 17 d. Bendrojo Teismo sprendimu Bayer CropScience ir kt. / Komisija (T‑429/13 ir T‑451/13, EU:T:2018:280, 116 punktas).
(
24
)	Žr. visų pirma 2018 m. gegužės 17 d. Bendrojo Teismo sprendimą Bayer CropScience ir kt. / Komisija (T‑429/13 ir T‑451/13, EU:T:2018:280, 116 punktas).
(
25
)	2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimas Monsanto Agricoltura Italia ir kt. (C‑236/01, EU:C:2003:431, 106 punktas), 2010 m. sausio 28 d. Sprendimas Komisija / Prancūzija (C‑333/08, EU:C:2010:44, 91 punktas) ir 2017 m. sausio 19 d. Sprendimas Queisser Pharma (C‑282/15, EU:C:2017:26, 60 punktas). Žr. ir 2002 m. rugsėjo 11 d. Bendrojo Teismo sprendimą Pfizer Animal Health / Taryba (T‑13/99, EU:T:2002:209, 145 punktas).
(
26
)	2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimas Monsanto Agricoltura Italia ir kt. (C‑236/01, EU:C:2003:431, 106 punktas), 2011 m. rugsėjo 8 d. Sprendimas Monsanto ir kt. (C‑58/10–C‑68/10, EU:C:2011:553, 77 punktas) ir 2017 m. rugsėjo 13 d. Sprendimas Fidenato ir kt. (C‑111/16, EU:C:2017:676, 51 punktas).
(
27
)	2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimas Gowan Comércio Internacional e Serviços (C‑77/09, EU:C:2010:803, 78 ir 79 punktai).
(
28
)	Žr. šios išvados 38 punktą.
(
29
)	Žr. šios išvados 69 punktą.
(
30
)	Dėl Vokietijos – 2023 m. kovo 9 d. Sprendimas PlasticsEurope / ECHA (C‑119/21 P, EU:C:2023:180, 155 punktas), dėl ECHA – 2017 m. liepos 13 d. Sprendimas VECCO ir kt. / Komisija (C‑651/15 P, EU:C:2017:543, 50 punktas).
(
31
)	2021 m. gegužės 6 d. Sprendimas Bayer CropScience ir Bayer / Komisija (C‑499/18 P, EU:C:2021:367, 182 ir 183 punktai).