62015CC0598
GENERALINIO ADVOKATO
NILS WAHL IŠVADA,
pateikta 2017 m. birželio 29 d. (
1
)
Byla C‑598/15
Banco Santander SA
prieš
Cristobalina Sánchez López
(Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (Cheres de la Fronteros pirmosios instancijos teismas, Ispanija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Direktyva 93/13/EEB – Nesąžiningos su vartotojais sudarytų kredito sutarčių sąlygos – Nacionalinio teismo galios savo iniciatyva iškelti klausimą dėl hipoteka užtikrintos sutarties sąlygos nesąžiningumo per žodinį procesą, susijusį su į nuosavybės registrą įtrauktų teisių pripažinimu“
1.
Šiame prašyme priimti prejudicinį sprendimą, kuris iš esmės susijęs su Direktyvos 93/13/EEB (
2
) 3, 6 ir 7 straipsnių aiškinimu, Teisingumo Teismo prašoma pateikti tam tikrus paaiškinimus dėl galių, kurios nacionaliniam teismui turi būti pripažintos užtikrinant vartotojų apsaugos, garantuojamos pagal šią direktyvą, veiksmingumą.
2.
Ši byla, kuri yra įvairios jurisprudencijos, susijusios su Ispanijoje atliekamo išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūra (
3
), tęsinys, konkrečiai susijusi su vadinamuoju žodiniu išieškojimo procesu, vykdomu, kai tarpininkaujant notarui buvo pradėta neteisminė išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūra. Iš faktinėms pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos Ispanijos teisės matyti, kad šios supaprastintos procedūros tikslas – apsaugoti, be kita ko, į nuosavybės registrą įtrauktas daiktines teises ir užtikrinti jų įgyvendinimą. Taigi kyla klausimas, ar užtikrinant vartotojų apsaugos pagal Direktyvą 93/13 veiksmingumą nacionaliniam teismui turi būti suteikta galimybė daug vėliau, nei buvo perleista hipoteka įkeisto turto nuosavybė, tikrinti, ar hipoteka užtikrintos sutarties sąlygos nesąžiningos.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3.
Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Ta sutarties sąlyga, dėl kurios nebuvo atskirai derėtasi, yra laikoma nesąžininga, jeigu pažeidžiant sąžiningumo reikalavimą dėl jos atsiranda ryškus neatitikimas tarp iš sutarties kylančių šalių teisių ir pareigų vartotojo nenaudai.“
4.
Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Valstybės narės nustato, kad nesąžiningos sąlygos naudojamos sutartyje, kurią pardavėjas ar tiekėjas sudaro su vartotoju taip, kaip numatyta jų nacionalinės teisės aktuose, [sutartyje, kurią pardavėjas ar tiekėjas sudaro su vartotoju, naudojamos nesąžiningos sąlygos nacionalinės teisės aktuose nustatytomis sąlygomis] nebūtų privalomos vartotojui, ir kad sutartis ir toliau būtų šalims privaloma tomis sąlygomis, jei ji gali išlikti be nesąžiningų nuostatų.“
5.
Direktyvos 93/13 7 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Valstybės narės užtikrina, kad vartotojų ir konkurentų naudai egzistuotų pakankamos ir veiksmingos priemonės, užkertančios kelią nuolatiniam nesąžiningų sąlygų naudojimui sutartyse, pardavėjų ar tiekėjų sudaromose su vartotojais.“
Ispanijos teisė
6.
2000 m. sausio 7 d.Ley 1/2000, de Enjuiciamento Civil (Civilinio proceso įstatymas Nr. 1/2000 (
4
)) 250 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Nepaisant sumos, dėl kurios bylinėjamasi, dydžio, vykstant žodiniam procesui nagrinėjami tokie reikalavimai:
<...>
7o
reikalavimai, kuriuos pareiškia į nuosavybės registrą įtrauktų daiktinių teisių turėtojai ir kuriais siekiama, kad būtų leista tokiomis teisėmis pasinaudoti prieš asmenis, ginčijančius tokias teises arba trukdančius jomis pasinaudoti, nors jie patys neturi užregistruotos teisės, kuri leistų tai daryti.“
7.
Pagal LEC 444 straipsnio 2 dalį ieškovo prašymu atsakovas turi sumokėti teismo nustatytą užstatą, kad galėtų užginčyti reikalavimą, pareikštą per LEC 250 straipsnio 1 dalies 7 punkte numatytą procesą. Be to, LEC 444 straipsnio 2 dalyje pateikiamas baigtinis prieštaravimo pagrindų, kuriais remtis atsakovas turi teisę, sąrašas. Šiame sąraše nėra pagrindo, susijusio su hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje, dėl kurios pradėtas pardavimas iš varžytinių, esančiomis nesąžiningomis sąlygomis.
8.
Pagal LEC 440 straipsnio 2 dalį tuo atveju, jeigu atsakovas neatvyksta į teismą arba jeigu atvyksta, tačiau nėra sumokėjęs užstato, teismas, išklausęs atsakovą, privalo priimti sprendimą, kuriuo nurodo perleisti būstą ir iškeldinti jame gyvenantį asmenį.
9.
Hipotekos teisės įgyvendinimas neteismine tvarka reglamentuojamas, be kita ko, Ley Hipotecaria (Hipotekos įstatymo, toliau – LH) (
5
) 41 straipsnyje. Šioje nuostatoje (jos redakcijoje, taikomoje pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms) nurodyta:
„Reikalavimus in rem, kuriais siekiama apginti į registrą įtrauktas teises, galima pareikšti vykstant žodiniam procesui, kuris reglamentuojamas [LEC]; juos galima pareikšti asmenims, kurie ginčija tokias teises arba trukdo jomis pasinaudoti, nors neturi jiems priklausančių užregistruotų teisių. Šie reikalavimai, pagrįsti 38 straipsnyje pripažintu įtraukimo į registrą teisėtumu, reiškia, kad atitinkamo įtraukimo galiojimo įrodymas visada turi būti patvirtintas registro valdytojo pažymėjimu.“
10.
LH 129 straipsnyje nustatyta: „Priverstinis hipoteka apsaugoto skolinio įsipareigojimo vykdymas gali būti tiesiogiai nukreiptas į hipoteka įkeistą turtą pagal [LEC] nuostatas <...> Be to, hipotekos lakšte gali būti numatyta, kad tuo atveju, kai neįvykdomas hipoteka apsaugotas įsipareigojimas, <...> hipoteka įkeistas turtas gali būti parduodamas iš varžytinių. Pardavimas iš varžytinių, laikantis Hipotekos taisyklėse nustatytų formalių reikalavimų, vykdomas tarpininkaujant notarui.“
11.
1947 m. vasario 14 d.Decreto por el que se aprueba el Reglamento Hipotecario (Dekretas, kuriuo patvirtinamos Hipotekos taisyklės) (
6
) patikslinta, kaip vyksta pardavimo iš varžytinių procedūra.
12.
RH 234 straipsnyje įtvirtinta:
„1.   Vykdant [LH] 129 straipsnyje nustatytą neteisminę išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūrą, reikalaujama, kad hipotekos lakšte būtų numatyta, jog šalims ši procedūra yra privaloma, ir būtų nurodyta tokia informacija:
1)
suma, kuria suinteresuotieji asmenys įvertina nekilnojamąjį turtą ir kuri bus pradinė aukciono kaina <...>;
2)
adresas skolos raštams ir pranešimams įteikti, kurį nurodo hipoteka turtą įkeitęs skolininkas <...>;
3)
asmuo, kuris turto pardavimo iš varžytinių atveju turi pasirašyti nekilnojamojo turto pardavimo aktą hipoteka turtą įkeitusio skolininko vardu. Tai padaryti gali būti įgaliotas pats kreditorius.
2.   Sąlyga, pagal kurią paskolą pasirašančios ir hipoteka turtą įkeičiančios šalys sutinka, kad joms būtų taikoma neteisminė išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūra, turi būti pateikta atskirai nuo kitų lakšto sąlygų.“
13.
RH 236-l straipsnyje nustatyta:
„1.   Patikrinus geriausią pasiūlymą arba turto įgijimo faktą ir prireikus nustačius kainą, notaras lakštą įtraukia į metinį dokumentų, kurių autentiškumą jis tvirtina, sąrašą, o geriausią pasiūlymą pateikęs subjektas arba turto įgijėjas ir būsto savininkas savo susitarimą patvirtina notariškai.
<...>
3.   Geriausią pasiūlymą pateikusiam subjektui arba turto įgijėjui autentiško dokumento užtenka, kad būtų galima atlikti registraciją (nekilnojamojo turto registre).“
14.
RH 236-m straipsnyje numatyta:
„Turto įgijėjas gali prašyti pirmosios instancijos teismo, kurio veiklos teritorijoje yra įgytas turtas, leisti šiuo turtu disponuoti.“
15.
RH 236-ñ straipsnyje nurodyta:
„1.   Notaras procedūros vykdymą sustabdo, tik jeigu dokumentiniais įrodymais patvirtinama, kad [pradėta baudžiamoji byla dėl hipotekos lakšto galimo suklastojimo, arba jeigu (nekilnojamojo turto) registro pareigūnas praneša apie vėliau pateiktą dokumentą dėl hipotekos pabaigos] <...>
2.   Patikrinęs, ar yra kuri nors iš pirmesniame punkte nurodytų aplinkybių, notaras nurodo sustabdyti neteisminės išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūros vykdymą, kol atitinkamai bus baigta nagrinėti baudžiamoji byla arba baigsis registravimo procedūra. Jeigu nekonstatuojamas lakšto suklastojimo faktas arba jeigu hipotekos panaikinimas neužregistruojamas, procedūra išieškojimą vykdančio kreditoriaus prašymu tęsiama toliau.“
16.
RH 236-o straipsnyje nurodyta:
„Dėl kitų reikalavimų, kuriuos gali pareikšti skolininkas, tretieji valdytojai ir kiti suinteresuotieji asmenys, turi būti laikomasi penkių paskutinių [LH] 132 straipsnio dalių nuostatų, jeigu šis straipsnis taikomas.“
17.
LH 129 straipsnis įvairiais atžvilgiais iš dalies pakeistas 2013 m. gegužės 14 d.Ley 1/2013, de medidas para reforzar la protección a los deudores hipotecarios, reestructuración de deuda y alquiler social (Įstatymas dėl hipoteka turtą įkeitusių skolininkų apsaugos, skolos restruktūrizavimo ir socialinio būsto stiprinimo priemonių) (
7
) penktąja pereinamojo laikotarpio nuostata. Šioje nuostatoje patikslinta, kad pakeitimai taikomi parduodant iš varžytinių hipoteka įkeistą turtą, kai toks pardavimas pradėtas įsigaliojus šiam įstatymui, neatsižvelgiant į tai, kada pasirašytas hipotekos lakštas. Notaras priima sprendimą sustabdyti pardavimą iš varžytinių, kuris pradėtas prieš įsigaliojant Įstatymui Nr. 1/2013 ir kurį vykdant hipoteka įkeistas turtas neparduotas, jeigu per naikinamąjį vieno mėnesio terminą, skaičiuojamą nuo dienos, einančios po dienos, kai įsigaliojo Įstatymas Nr. 1/2013, viena iš šalių nurodo, kad, laikydamasi LH 129 straipsnio nuostatų, kompetentingam teismui pareiškė ieškinį dėl kurios nors hipoteka užtikrintos paskolos sutarties sąlygos, dėl kurios vykdomas pardavimas iš varžytinų, arba sąlygos, kuria remiantis nustatoma mokėtina suma, nesąžiningumo.
Faktinės bylos aplinkybės, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
18.
2004 m. gruodžio 21 d. C. Sánchez López ir bankas Banco Español de Crédito S.A. (tapęs banku Banco Santander S.A., toliau – Banco Santander) sudarė būstui pirkti skirtos paskolos sutartį ir šią sutartį užtikrino hipoteka įkeičiamu būstu.
19.
Šios sutarties 11 sąlygoje „Neteisminė procedūra“, be kita ko, nurodyta, kad šalys susitaria dėl galimybės pradėti neteisminę išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūrą. Šiame straipsnyje bankui taip pat suteikiamas įgaliojimas atstovauti hipoteka turtą įkeitusiam skolininkui tą dieną, kurią pasirašomas viešas pardavimo aktas.
20.
2011 m. kovo 24 d.Banco Santander, kreipėsi į notarą, kad būtų pradėta neteisminė išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūra. 2011 m. gruodžio 15 d. ši procedūra baigta, hipoteka įkeistą būstą kreditoriui perleidus iš anksto nenustačius jo bazinės vertės: už parduotą turtą sumokėta suma atitinka 59,7 % vertės, kuria turtas įvertintas siekiant atlikti išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūrą. Taigi skolininkei liko 13482,97 EUR skola.
21.
2012 m. vasario 23 d. notaras sudarė viešą būsto pardavimo kreditoriui aktą, nedalyvaujant skolininkei; jai šiuo tikslu pagal hipoteka užtikrintos paskolos sutarties 11 sąlygą atstovavo kreditorius. Šis aktas nekilnojamojo turto registre užregistruotas 2012 m. balandžio 12 d.
22.
2014 m. rugsėjo 23 d.Banco Santander pateikė prašymą pradėti žodinį procesą pagal LEC 250 straipsnio 1 dalies 7 punktą, siekdamas, kad būtų priimtas teismo sprendimas, kuriuo įpareigojama iškeldinti iš būsto C. Sánchez López ir perduoti būstą bankui.
23.
Be to, Banco Santander nustatė, kad norėdama užginčyti jo reikalavimą skolininkė turi pateikti 10000 EUR užstatą.
24.
Nagrinėjant šią bylą, C. Sánchez López į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą – Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (Cheres de la Fronteros pirmosios instancijos teismas) – neatvyko.
25.
Tokiomis aplinkybėmis šis teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar atitinkamoms [Direktyvos 93/13] nuostatoms ir ja siekiamiems tikslams prieštarauja nacionalinės teisės normos, įtvirtinančios procesą, koks numatytas [LEC] 250 straipsnio 1 dalies 7 punkte, pagal kurį nacionalinis teismas įpareigojamas priimti sprendimą, kuriuo nurodo perleisti būstą, į kurį nukreiptas išieškojimas, asmeniui, kuris jį įgijo per neteisminę išieškojimo procedūrą, kuriai vykstant pagal galiojančią tvarką, numatytą Hipotekos įstatymo (jo redakcijos įsigaliojus 2000 m. sausio 7 d. Įstatymui Nr. 1/2000) 129 straipsnyje ir [RH] <...> 234–236-o straipsniuose, teismas neturėjo galimybės ex officio atlikti nesąžiningų sąlygų kontrolės, o skolininkas negalėjo, remdamasis nesąžininga sąlyga, pareikšti tinkamo prieštaravimo nei vykstant išieškojimui neteismine tvarka, nei per atskirą teismo procesą?
2.
Ar atitinkamoms [Direktyvos 93/13] nuostatoms ir ja siekiamiems tikslams prieštarauja tokia nacionalinės teisės norma, kaip Įstatymo Nr. 1/2013 penktoji pereinamojo laikotarpio nuostata, kuria notarui suteikiama galimybė sustabdyti neteisminę išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūrą, pradėtą įsigaliojus Įstatymui Nr. 1/2013, tik jeigu vartotojas patvirtina, kad pateikė prašymą pripažinti nesąžininga kurią nors hipoteka užtikrintos paskolos sutarties sąlygą, kuri yra pardavimo iš varžytinių pagrindas arba kurioje nustatyta išieškotina suma, jeigu tokį atskirą prašymą vartotojas pateikė per vieno mėnesio terminą, skaičiuojamą nuo Įstatymo Nr. 1/2013 paskelbimo dienos, – nors vartotojui nebuvo asmeniškai pranešta apie šį terminą, – prieš tai, kai notaras patvirtina turto perleidimo faktą?
3.
Ar atitinkamas [Direktyvos 93/13] nuostatas, ja siekiamą tikslą ir ja nacionaliniams teismams įtvirtintą pareigą ex officio nagrinėti, ar su vartotojais sudarytose sutartyse yra nesąžiningų sąlygų, net jeigu vartotojas to neprašo, reikia aiškinti taip, kad jais, vykstant procesui, koks numatytas [LEC] 250 straipsnio 1 dalies 7 punkte, arba vykstant „pardavimo iš varžytinių“ procedūrai, kuri reglamentuojama [LH] 129 straipsniu, nacionaliniam teismui suteikiama galimybė netaikyti nacionalinės teisės nuostatų, pagal kurias tokia teismo kontrolė ex officio nėra leidžiama, atsižvelgiant į tai, kad direktyvos nuostatos yra aiškios, ir į tai, kad [Teisingumo Teismas] ne kartą nurodė, jog nacionaliniai teismai turi pareigą bylose, kuriose sprendžiami klausimai dėl su vartotojais sudarytų sutarčių, ex officio nagrinėti, ar nėra nesąžiningų sąlygų?
4.
Ar atitinkamoms [Direktyvos 93/13] nuostatoms ir ja siekiamiems tikslams prieštarauja nacionalinės teisės nuostata, kaip antai [LH] (jo redakcijos įsigaliojus Įstatymui Nr. 1/2013) 129 straipsnis, kuriame kaip vienintelė veiksminga direktyvoje nustatytos vartotojų teisių apsaugos priemonė, kiek tai susiję su neteisminėmis išieškojimo iš vartotojų hipoteka įkeisto turto procedūromis, numatyta paprasta notaro galimybė įspėti arba skolininko (vartotojo), iš kurio išieškoma vykdant neteisminę procedūrą, galimybė pateikti prašymą atskirame teismo procese prieš notarui patvirtinant turto, į kurį nukreiptas išieškojimas, perleidimo faktą?
5.
Ar atitinkamoms [Direktyvos 93/13] nuostatoms ir ja siekiamiems tikslams prieštarauja nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai [LH] (jo redakcijos įsigaliojus Įstatymui Nr. 1/2013) 129 straipsnis ir [RH] <...> 234–236 straipsniai, kuriuose numatyta neteisminė išieškojimo procedūra, siejama su hipoteka užtikrintos paskolos sutartimis, pardavėjo arba tiekėjo sudaromomis su vartotojais, kuriai vykstant teismas neturi jokios galimybės ex officio atlikti nesąžiningų sąlygų kontrolės?“
26.
Pastabas raštu pateikė Banco Santander, Ispanijos vyriausybė ir Komisija.
27.
Teismo posėdis surengtas 2017 m. balandžio 25 d., jame dalyvavo Banco Santander, Ispanijos vyriausybė ir Komisija.
Analizė
Akivaizdus antrojo, ketvirtojo ir penktojo klausimų nepriimtinumas
28.
Kaip iš esmės pažymėjo pastabas raštu pateikusios suinteresuotosios šalys, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo iškelti klausimai yra dviejų rūšių.
29.
Pirmasis ir trečiasis klausimai susiję su žodinio proceso teisinės sistemos, taikomos pagal LEC 250 straipsnio 1 dalį (redakcijos, galiojusios tuo metu, kai klostėsi pagrindinės bylos faktinės aplinkybės), suderinamumu ir išvadomis, kurias reikia padaryti atsižvelgiant į galimybę, jog ši sistema neatitinka Direktyvos 93/13, be kita ko, kalbant apie nacionalinio teismo iniciatyvą.
30.
Antrasis, ketvirtasis ir penktasis klausimai pateikti dėl LH, iš dalies pakeisto Įstatymu Nr. 1/2013 ir jo įgyvendinimo nuostatomis, 129 straipsnio atitikties Direktyvos 93/13 nuostatoms.
31.
Tačiau ši teisinė sistema netaikytina pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms.
32.
Iš tikrųjų Įstatymo Nr. 1/2013 penktojoje pereinamojo laikotarpio nuostatoje numatyta, kad šia nuostata įvesti pakeitimai taikomi parduodant iš varžytinių hipoteka įkeistą turtą, kai toks pardavimas pradėtas įsigaliojus šiam įstatymui (t. y. 2013 m. gegužės 15 d.), neatsižvelgiant į tai, kada pasirašytas hipotekos lakštas. Kadangi pagrindinėje byloje nagrinėjama neteisminė išieškojimo procedūra baigta gerokai anksčiau, t. y. 2012 m. vasario 23 d., šis įstatymas pagrindinei bylai netaikomas ratione temporis atžvilgiu, kaip, beje, atrodo, nurodė ir nacionalinis teismas.
33.
Todėl antrasis, ketvirtasis ir penktasis prejudiciniai klausimai turi būti pripažinti akivaizdžiai nepriimtinais, nes jie nesusiję su Sąjungos teisės aiškinimu, kuris būtų objektyviai reikalingas nacionaliniam teismui siekiant priimti sprendimą (
8
).
Pirmojo ir trečiojo klausimų nagrinėjimas iš esmės
34.
Pirmasis ir trečiasis prejudiciniai klausimai, kuriuos sieja glaudus ryšys, yra susiję su teismo galių apimtimi užtikrinant Direktyvos 93/13 veiksmingumą, kai vykdomas į nekilnojamojo turto registrą jau įtrauktų daiktinių teisių į nekilnojamąjį turtą įgyvendinimo procesas.
35.
Iš karto turiu pasakyti, kad abejoju dėl pateiktų klausimų formulavimo, taigi ir dėl formalaus jų priimtinumo, taip pat dėl išvadų, kurias, atrodo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro remdamasis jurisprudencija, susijusia su apsaugos pagal Direktyvą 93/13 veiksmingumu.
36.
Iš tikrųjų ši byla yra išskirtinė dėl to, kad sąlyga, kuri, kaip spėjama, yra nesąžininga, t. y. sąlyga, kuria remiantis galima taikyti neteisminę procedūrą (įskaitant dėl šios procedūros atsirandančius padarinius), – tai būtent ta sąlyga, dėl kurios (atsižvelgiant į tai, kaip aš suprantu aplinkybes) prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galiausiai iš tikrųjų galėjo nagrinėti pagrindinę bylą, praėjus keletui metų nuo šios procedūros baigimo vykdant žodinį procesą, numatytą LH 41 straipsnyje ir nurodytą LEC 250 straipsnio 1 dalies 7 punkte.
37.
Be to, dėl pagrindinės bylos ir Direktyvos 93/13 taikymo ryšio pažymėtina, kad, tiesą sakant, vykdydamas šį žodinį procesą nacionalinis teismas nagrinėja ne tai, ar galioja hipoteka užtikrinta paskolos sutartis (nes ši sutartis nebeturi jokio poveikio), o tik tai, ar galioja į nekilnojamojo turto registrą įtrauktas nuosavybės dokumentas. Iš rašytinėse pastabose pateiktos informacijos matyti, kad nagrinėjama sutartis į bylos medžiagą buvo įtraukta tik pateikus tokį prašymą.
38.
Taigi savo pirmajame ir trečiajame klausimuose prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja (bent jau pirmą kartą praktikoje) nacionalinės teisės aktais, taikytinais procesui, kurio tikslas – įgyvendinti teisėtai užregistruotą nuosavybės teisę.
39.
Iš tikrųjų savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar tuo metu, kai klostėsi faktinės aplinkybės, galioję Ispanijos teisės aktai (būtent LEC 250 straipsnio 1 dalies 7 punktas ir LH 129 straipsnis), pagal kuriuos nacionalinis teismas įpareigojamas priimti sprendimą, kuriuo nurodoma perleisti būstą, finansų įstaigos įgytą vykdant LH 129 straipsnyje numatytą neteisminę išieškojimo procedūrą, atitinka Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 ir 2 dalis, 6 straipsnio 1 dalį ir 7 straipsnio 1 dalį. Šis teismas pažymi, kad nei vykdant neteisminę išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūrą, nei per vėlesnį teismo procesą, per kurį siekta vykdytojui taikiai perduoti nekilnojamąjį turtą, nebuvo galimybės atlikti teisminės nesąžiningų sąlygų kontrolės ir kad nenumatyta jokia galimybė vartotojui veiksmingai ir laiku pareikšti prieštaravimą.
40.
Savo trečiuoju klausimu teismas siekia nustatyti, kokių padarinių kiltų, jeigu būtų konstatuota, kad atitinkami nacionalinės teisės aktai nesuderinami su direktyvos nuostatomis. Visų pirma jis klausia, ar teismas, vykdydamas savo pareigą tikrinti, ar nėra vartojimo sutartyse nesąžiningų sąlygų, gali netaikyti ginčijamų nacionalinės teisės aktų.
41.
Pirma, glaustai priminsiu Teisingumo Teismo jurisprudenciją, susijusią su teismui suteikiamų galių apimtimi ir garantijomis, kurios, užtikrinant Direktyvos 93/13 veiksmingumą, turi būti suteikiamos vartotojams, vykdant konkrečiais neteismines išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūras. Antra, paaiškinsiu, dėl kokių priežasčių manau, kad šiuo atveju teismo įsikišimas, kurį siūlo nacionalinis teismas, užtikrinant Direktyvos 93/13 veiksmingumą nėra nei būtinas, nei tikrai tinkamas.
Jurisprudencijos nuostatos, susijusios su teismo galių apimtimi ir garantijomis, kurios turi būti suteikiamos vartotojams vykdant neteismines išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūras
42.
Pagal suformuotą jurisprudenciją (
9
) apsaugos sistema, įgyvendinama pagal Direktyvą 93/13, pagrįsta idėja, kad vartotojo padėtis yra mažiau palanki nei pardavėjo ar tiekėjo tiek dėl galimybių derėtis, tiek dėl informacijos lygio, taigi jis priverstas sutikti su pardavėjo ar tiekėjo iš anksto parengtomis sąlygomis ir negali daryti įtakos jų turiniui.
43.
Pirma, Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta taisyklė, pagal kurią sutartyse pateikiamos nesąžiningos sąlygos negali būti privalomos vartotojui.
44.
Atsižvelgiant į šią mažiau palankesnę padėtį, kurioje yra vartotojas, minėtos direktyvos 6 straipsnio 1 dalis – privalomoji viešosios tvarkos nuostata (
10
), skirta sutarties šalių lygybei atkurti, – buvo aiškinama taip: pagal ją nacionalinis teismas gali ir net privalo savo iniciatyva vertinti, ar nėra nesąžininga vartotoją ir pardavėją ar tiekėją saistanti sutarties sąlyga, jei tik šiam teismui žinomos reikalingos teisinės ir faktinės aplinkybės (
11
).
45.
Kalbant apie proceso teisės atitiktį Direktyvai 93/13, ypač apie procedūrą, susijusią su išieškojimu iš įkeisto turto arba notarų vykdomu prievolių užtikrinimu, kai su vartotojais sudarytos paskolos sutartys (
12
), reikia priminti, kad nacionalinių priverstinio vykdymo mechanizmų ir šiuo pagrindu atliekamų notarų veiksmų taisyklės pagal procesinės autonomijos principą įtvirtinamos valstybių narių vidaus teisės sistemoje su sąlyga, kad laikomasi lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų (
13
).
46.
Dėl veiksmingumo principo, kuris vienintelis iš tikrųjų ginčijamas šioje byloje (
14
), Teisingumo Teismas, visų pirma turėjęs priimti sprendimą dėl išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūros nuostatų, pabrėžė, kad veiksmingai netikrinant, ar sutarties – įgyvendintino dokumento – sąlygos gali būti nesąžiningos, negalima užtikrinti, kad būtų gerbiamos pagal Direktyvą 93/13 suteikiamos teisės (
15
).
47.
Dėl nacionalinės teisės aktų, susijusių su neteisminiu išieškojimu iš hipoteka įkeisto turto, Teisingumo Teismas yra nustatęs tam tikrus veiksnius, kurie gali būti būtini siekiant užtikrinti šioje direktyvoje nustatytą vartotojų apsaugą.
48.
Taigi, pirma, pripažinta, kad nacionalinis teismas, į kurį kreiptasi vykdant neteisminę procedūrą, gali sustabdyti nekilnojamojo turto pardavimo vykdymą (pagal Slovakijos procedūrines nuostatas). Tačiau Direktyvos 93/13 nuostatos buvo išaiškintos taip: jos nedraudžia nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurią leidžiama reikalauti įvykdyti iš galimai nesąžiningų sutarties sąlygų kylančias prievoles, nukreipiant išieškojimą neteismine tvarka į prievolės įvykdymui užtikrinti įkeistą vartotojui nuosavybės teise priklausantį nekilnojamąjį turtą, jeigu dėl šios nuostatos netampa praktiškai neįmanoma ar pernelyg sudėtinga apsaugoti vartotojui pagal šią direktyvą suteikiamas teises (
16
).
49.
Antra, Teisingumo Teismas nusprendė, kad šioje direktyvoje numatytos apsaugos veiksmingumas iš esmės užtikrinamas, jeigu, pirma, notaras gali atlikti nesąžiningų sutarties sąlygų prevenciją, be to, jis turi aiškiai savo patarimais užtikrinti šalių lygybę per visas jo kompetencijai priklausančias procedūras, kad vartotojų dėmesys būtų atkreiptas į galbūt nesąžiningą sąlygą, ir, antra, vartotojas gali užginčyti sutarties, kurią įvykdyti buvo prašoma, galiojimą (
17
).
50.
Tačiau svarbu pabrėžti, kad, kalbant apie teiginį, jog notaras gali pradėti priverstinį sutarties vykdymą neišnagrinėjęs, ar nėra nesąžiningų sutarties sąlygų, jurisprudencija dėl nesąžiningų sąlygų nustatymo savo iniciatyva, susijusi su specifinių teismo funkcijų įgyvendinimu, atsižvelgiant į esminius teismo ir notaro funkcijų skirtumus, negali būti taikoma notaro funkcijoms (
18
).
51.
Be to, veiksmingumo principas nereiškia, jog juo remiantis būtų galima reikalauti, kad nacionalinis teismas turėtų ne tik kompensuoti vartotojo, nežinančio savo teisių, procesinį neveikimą, bet ir veikti vietoj visiškai pasyvaus atitinkamo vartotojo, kuris nedalyvavo jokiame teisminio vykdymo procedūros etape (
19
).
52.
Taigi galiausiai Teisingumo Teismas nusprendė, kad nekilnojamojo turto pardavimo iš varžytinių procedūra nekenkia Direktyvos 93/13 veiksmingumui, nepaisant aplinkybės, kad ši procedūra neleidžia notarui spręsti dėl galimo nesąžiningos sąlygos buvimo, nes vartotojas galėjo kreiptis į teismą ir šiam teismui buvo suteikta galimybė taikyti laikinąsias priemones, kad aukcionai, kuriuos gali rengti notaras, būtų sustabdyti (
20
).
53.
Antra, dėl Direktyvos 93/13 7 straipsnio 1 dalies, pagal kurią valstybės narės privalo įgyvendinti veiksmingas priemones, kad nebebūtų taikomos nesąžiningos sąlygos, pažymėtina, jog šioje dalyje neįpareigojama keisti visų nacionaliniu lygmeniu įdiegtų procedūrų. Reikia tik užtikrinti, kad nagrinėjamos nacionalinės nuostatos, analizuojamos atsižvelgiant į su jomis susijusias aplinkybes ir į visas galiojančias teisių gynimo priemones, galėtų garantuoti, kad yra tinkamų ir veiksmingų priemonių, padedančių sustabdyti nesąžiningų sąlygų naudojimą su vartotojais sudaromose sutartyse, ir kad tokios sąlygos nėra privalomos vartotojams (
21
).
54.
Pažymėtina, kad visais atvejais, kai Teisingumo Teismas nusprendė uždrausti nacionalinę nuostatą remdamasis Direktyvos 93/13 veiksmingumu, bylą nagrinėjantis teismas iš tikrųjų visada galėjo pripažinti sąlyga negaliojančia ir taip arba jos netaikyti, arba užginčyti turto arešto ar perleidimo procedūrą, kuri dar nebuvo baigta. Iš tikrųjų tai buvo arba byla, nagrinėjama iš esmės vykstant procesui dėl pripažinimo, per kurį bylą nagrinėjančiam teismui galėjo tekti kelti klausimą dėl galbūt nesąžiningos vartotojo ir pardavėjo ar tiekėjo sudarytos sutarties sąlygos, arba priverstinio vykdymo procedūra, pradėta dėl tokios sutarties, kurioje gali būti įtvirtinta nesąžininga sąlyga.
55.
Kitaip tariant, atsižvelgiant į Teisingumo Teismui iki šiol pateiktas nagrinėti bylas, paaiškinimų dėl pagal Direktyvą 93/13 suteikiamos apsaugos apimties bylą nagrinėjantis teismas prašydavo tik vykstant išieškojimo procedūrai ir atsižvelgdamas į tai, kad hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje, dėl kurios kilo ginčas, yra nesąžininga sąlyga arba ji gali būti.
56.
Pavyzdžiui, byloje, kurioje priimtas Sprendimas Aziz (
22
), nagrinėjama nekilnojamojo turto nuosavybė dar nebuvo perleista, nes nerastas turto įgijėjas, nors ir buvo surengtas aukcionas, ir M. Aziz, likus nedaug laiko iki sprendimo, kuriuo nurodoma jį išsiųsti, priėmimo, kompetentingam nacionaliniam teismui buvo pateikęs prašymą priimti sprendimą dėl pripažinimo, kad būtų panaikinta hipoteka užtikrintos paskolos sutarties sąlyga.
57.
Daiktinių teisių pripažinimo procedūrą, ginčijamą pagrindinėje byloje, reikia nagrinėti remiantis šiomis nuostatomis ir atsižvelgiant į šiai procedūrai taikomus teisės aktus.
Galimybė savo iniciatyva kelti klausimą dėl sutarties sąlygų nesąžiningumo negali būti išplėsta ir apimti daiktinių teisių pripažinimo procedūros, kuri yra nepriklausoma nuo turto įsigijimo procedūros
58.
Šiuo atveju pažymėtina, kad nevykdoma nei mokėjimo įsakymo vykdymo procedūra, nei priverstinio vykdymo procedūra, kuri dar nebūtų baigta ir per kurią visada reikia priimti sprendimą dėl anksčiau pasirašytos hipoteka užtikrintos sutarties sąlygų nesąžiningumo.
59.
Procedūros, kurią nagrinėja prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, tikslas – tik padaryti veiksmingą teisėtai užregistruotą nuosavybės teisę. Kaip šis teismas nurodė atsakydamas į Teisingumo Teismo klausimą, šia procedūra tik siekiama apsaugoti užregistruotas daiktines teises.
60.
Mano nuomone, pardavimo iš varžytinių procedūrą svarbu tinkamai atskirti nuo žodinio proceso, reglamentuojamo pagal LH 41 straipsnį.
61.
Pardavimo iš varžytinių procedūros, kurią vykdant pagal RH 234 straipsnį hipotekos lakšte turi būti pateiktas šalių susitarimas, tikslas – užtikrinti, kad būtų sudarytas viešas aktas, pagal kurį nekilnojamojo turto nuosavybė perduodama įgijėjui, be kita ko, įtraukiant ją į nekilnojamojo turto registrą.
62.
Tačiau su daiktinių teisių pripažinimu susijusio žodinio proceso, kuris šiuo atveju reglamentuojamas pagal LH 41 straipsnį ir nepriklauso nuo notaro vykdomos pardavimo iš varžytinių procedūros, tikslas – apsaugoti daiktinės teisės, įtrauktos, be kita ko, į nekilnojamojo turto registrą (tačiau ne tik), turėtojo teisę. Šis procesas nesusijęs su galima vartojimo sutartimi, dėl kurios nacionalinis teismas turi priimti sprendimą, o jo tikslas – tik patikrinti, ar iš tikrųjų įtraukta teisė, siekiant ją padaryti veiksmingą.
63.
Pagrindinėje byloje naudojimasis žodiniu procesu išplaukia iš 2004 m. gruodžio 21 d. C. Sánchez López ir Banco Santander sudarytos sutarties 11 sąlygos, kurioje išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto atveju numatyta taikyti notarinę neteisminę procedūrą.
64.
Vis dėlto pagal LH 41 straipsnį reglamentuojamo proceso, su kuriuo susiję pirmasis ir trečiasis prejudiciniai klausimai, tikslas – apsaugoti daiktines teises, atsiradusias įvykdžius pardavimą iš varžytinių, dėl kurio savininkas įgyja faktinę nekilnojamojo turto nuosavybę.
65.
Pardavimo iš varžytinių procedūra pagrįsta ne hipoteka užtikrintos paskolos sutartimi, kuri yra ginčijama, o nuosavybės dokumentu, įtrauktu į nekilnojamojo turto registrą. Iš tikrųjų pasibaigus pardavimo iš varžytinių procedūrai hipoteka užtikrinta sutartis baigia galioti ir su hipoteka susijusios pareigos išnyksta.
66.
Šiuo atveju iš tiesų atrodo, kad notarinė pardavimo procedūra turėjo visą poveikį, nes buvo surengtas aukcionas ir perleistas nekilnojamasis turtas.
67.
Kitaip tariant, kaip pabrėžė Ispanijos vyriausybė, šioje byloje ginčijamas žodinis procesas nepriklauso nuo pardavimo iš varžytinių arba bet kurios kitos išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūros.
68.
Tačiau, mano nuomone, gana aišku, kad Direktyva 93/13 negali būti pripažinta taikytina ginčijamam procesui, kurio tikslas – nustatyti daiktines teises, kad jomis būtų galima remtis pateikiant prieštaravimą, o ne įvykdyti vartotojo ir pardavėjo ar tiekėjo sudarytą sutartį.
69.
Be to, Teisingumo Teismas ne kartą yra priminęs, kad kiekvieną atvejį, kai kyla klausimas, ar dėl nacionalinės proceso normos Sąjungos teisės taikymas tampa neįmanomas ar pernelyg sudėtingas, reikia nagrinėti atsižvelgiant į šios normos svarbą visam procesui, proceso eigą ir jo ypatumus įvairiose nacionalinėse institucijose (
23
).
70.
Kaip pabrėžė Ispanijos vyriausybė, akivaizdu, kad vykdant neteisminę hipoteka įkeisto turto perleidimo procedūrą skolininkė turėjo galimybę jai prieštarauti arba paprašyti ją sustabdyti, remdamasi tuo, kad hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje yra nesąžininga sąlyga, ir reikalauti, kad būtų priimtos laikinosios priemonės siekiant sustabdyti nekilnojamojo turto, kurio savininkė ji buvo, pardavimą.
71.
Bet kuriuo atveju pažymėtina, kad ši byla skiriasi nuo tų, apie kurias iki šiol buvo informuotas Teisingumo Teismas, nes šiuo atveju sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nėra jokios faktinės informacijos, leidžiančios nustatyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, jog ginčijama sutarties sąlyga (ne ta, kurioje yra nuoroda į neteisminę išieškojimo procedūrą) gali būti nesąžininga, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 dalį.
72.
Byloje Aziz antrasis prejudicinis klausimas buvo aiškiai susijęs su sutarties sąlygomis dėl priešlaikinio pasibaigimo taikymo ir delspinigių sumos (
24
). Byloje Finanmadrid EFC pateiktame sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą buvo nurodyta, kad kyla abejonių dėl galbūt nesąžiningų kai kurių nagrinėjamos sutarties sąlygų (
25
).
73.
Nors iš tikrųjų nacionalinis teismas savo iniciatyva turi vertinti visų sutarties sąlygų, patenkančių į šios direktyvos taikymo sritį, nesąžiningumą, kai tik jam tampa žinomos šiuo tikslu reikalingos teisinės ir faktinės aplinkybės, net jei nepateiktas aiškus prašymas šiuo klausimu (
26
), dar reikia konstatuoti, kad yra abejonių, ar kita pagrindinėje byloje nagrinėjama sutarties sąlyga nėra nesąžininga.
74.
Iš tikrųjų svarbu priminti, kad Direktyvos 93/13 tikslas yra užtikrinti, kad nesąžiningos sąlygos nebūtų įtrauktos į vartotojus su pardavėjais ar tiekėjais saistančias sutartis (ketvirta konstatuojamoji dalis), panaikinti tokias šių sutarčių sąlygas ir galiausiai užtikrinti, kad šios sąlygos nebūtų privalomos vartotojui (21 konstatuojamoji dalis).
75.
Tačiau kadangi sutartis, kuri nėra a quo teisme nagrinėjamos bylos dalykas ir kurioje, kaip spėjama, yra nesąžininga sąlyga, nebeturi jokio poveikio, nes pagrindinėje byloje nagrinėjamas nekilnojamasis turtas galutinai perleistas, akivaizdu, kad nebereikia kelti klausimo, be kita ko, dėl būtinybės užtikrinti, kad tokia sąlyga nebūtų įtraukta arba kad įtraukta sąlyga būtų panaikinta.
76.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, manau, kad pagal Direktyvą 93/13 suteikiama apsauga nereiškia, jog vykdydamas nuo hipoteka įkeisto turto išieškojimo procedūros nepriklausomą procesą, kurio tikslas – užtikrinti atitinkamo nekilnojamojo turto nuosavybės teisės veiksmingumą, teismas turi teisę priimti sprendimą dėl sąlygos, įtrauktos į hipoteka užtikrintą sutartį, nesąžiningumo.
77.
Mano nuomone, kitoks sprendimas nėra nei neišvengiamai reikalingas atitinkamam vartotojui, nei pageidautinas atsižvelgiant į teisinio saugumo ir jau įgytų nuosavybės teisių principo laikymąsi.
78.
Pirma, atrodo, kad išvada, jog nagrinėjama procedūra yra nesuderinama su Direktyva 93/13, nebūtinai grindžiama atitinkamo vartotojo apsauga, kuri, primenu, galiausiai yra svarbiausias pagal Direktyvą 93/13 siekiamas tikslas.
79.
Nors sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ypač trūksta informacijos apie atsakovės pagrindinėje byloje padėtį, iš faktinių aplinkybių, apie kurias Teisingumo Teismą informavo Banco Santander ir Ispanijos vyriausybė, matyti, kad atitinkamo nekilnojamojo turto perleidimas notaro patvirtintu aktu užregistruotas 2012 m. vasario 23 d. ir 2012 m. balandžio 12 d. įtrauktas į nekilnojamojo turto registrą, tačiau C. Sánchez López paprašė Banco Santander leisti gyventi atitinkamame būste pagal Socialinio nekilnojamojo turto fondo steigimo sutartį, kuri nacionaliniu lygmeniu pradėta taikyti 2013 m. sausio 17 d.2015 m. lapkričio 19 d. C Sánchez López ir Banco Santander sudarė sutartį, kuriai taikoma minėta sutartis ir pagal kurią, be kita ko, C Sánchez López gali likti būste kaip nuomininkė, privalanti mokėti apie 90 EUR dydžio nuomos mokestį. Atsižvelgiant į tai, akivaizdu, kad C Sánchez López nenorėjo ginčyti hipoteka užtikrintos sutarties, kurią anksčiau buvo pasirašiusi, nors labai tikėtina, kad tokią galimybę turėjo. Taip pat niekas neleidžia daryti išvados, kad ši vartotoja ketino ginčyti tai, jog jos gyvenamo būsto nuosavybė galutinai perleista, 2011 m. gruodžio 15 d. įvykdžius perleidimą, kuris nekilnojamojo turto registre užregistruotas 2012 m. balandžio 12 d.
80.
Kitaip tariant, neaišku, ar užginčijusi šią procedūrą ši vartotoja galėtų gauti naudos. Kadangi nesąžininga pripažinta sąlyga vartotojai neprivaloma, neteisminis išieškojimas iš hipoteka įkeisto turto galėtų būti pripažintas negaliojančiu ir mokėti nepajėgi vartotoja vėl privalėtų laikytis hipoteka užtikrintos paskolos sutarties. Iš tikrųjų, kadangi negalima nustatyti kitos galbūt nesąžiningos sutarties sąlygos, vėl galiotų pirmoji sutartis, ir šiuo atveju nebūtų padarytas su grąžinimu susijusių sąlygų pakeitimas. Tačiau primintina, kad teisė į veiksmingą vartotojo apsaugą apima galimybę atsisakyti naudotis savo teisėmis (
27
).
81.
Be to, negalima atmesti galimybės, kad panaikinus šioje byloje nagrinėjamos hipoteka pagrįstos sutarties galiojimą ši vartotoja atsidurtų dar blogesnėje padėtyje, nes būtų panaikintas nekilnojamojo turto perleidimas ir taip kiltų abejonių dėl vėliau Banco Santander ir C. Sánchez López sudarytos socialinės nuomos sutarties.
82.
Antra, leidus teismui savo iniciatyva kelti klausimą dėl galbūt nesąžiningų hipoteka užtikrintos sutarties, kuri sudaryta anksčiau ir nebeturi jokio poveikio (hipoteka įkeistas turtas buvo galutinai perleistas), sąlygų, atsižvelgiant į Direktyvos 93/13 veiksmingumą kiltų abejonių dėl daiktinės nuosavybės teisės, pagrįstos ne su vartotojais sudaryta sutartimi, o neteisminiu dokumento pripažinimu.
83.
Šiuo atveju svarbu pažymėti, kad ginčijama daiktinė teisė nekilnojamojo turto registre užregistruota likus maždaug ketveriems metams iki sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priėmimo šioje byloje. Nors pagrindinėje byloje nustatyta, kad šią teisę turi būtent Banco Santander, nuo tada, kai šis turtas įtrauktas į registrą, jį galėjo įsigyti visiškai kitas subjektas.
84.
Todėl akivaizdu, kad įgytos nuosavybės užginčijimas, atsižvelgiant į Direktyvos 93/13 veiksmingumą, prieštarauja teisinio saugumo ir nuosavybės principui, net jeigu nebekeliamas klausimas dėl pardavėją ar tiekėją su vartotoju saistančioje sutartyje, kuri ir toliau turi poveikį, esančios nesąžiningos sąlygos uždraudimo.
Išvada
85.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta pirmiau, siūlau taip atsakyti į Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (Cheres de la Fronteros pirmosios instancijos teismas, Ispanija) pateiktus klausimus:
1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyva 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais netaikoma tokiam procesui, kuris numatytas Ley Hipotecaria (Hipotekos įstatymas) 41 straipsnyje ir 2000 m. sausio 7 d.Ley 1/2000, de Enjuiciamento Civil (Civilinio proceso įstatymas) 250 straipsnio 1 dalyje, nes šio proceso tikslas yra ne įvertinti ir (arba) įvykdyti pardavėją ar tiekėją su vartotoju saistančią sutartį, o tik užtikrinti teisėtai įgytos ir į nekilnojamojo turto registrą įtrauktos nuosavybės teisės veiksmingumą.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyva dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, 1993, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288).
(
3
)	Žr., be kita ko, 2013 m. kovo 14 d. Sprendimą Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164), 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimą Barclays Bank (C‑280/13, EU:C:2014:279), 2014 m. liepos 17 d. Sprendimą Sánchez Morcillo ir Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099), 2015 m. sausio 21 d. Sprendimą Unicaja Banco ir Caixabank (C‑482/13, C‑484/13, C‑485/13 ir C‑487/13, EU:C:2015:21), 2015 m. liepos 16 d. Nutartį Sánchez Morcillo ir Abril García (C‑539/14, EU:C:2015:508); 2015 m. spalio 29 d. Sprendimą BBVA (C‑8/14, EU:C:2015:731) ir 2017 m. sausio 26 d. Sprendimą Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60).
(
4
)	BOE, Nr. 7, 2000 m. sausio 8 d., p. 575–728 (toliau – LEC).
(
5
)	BOE, Nr. 58, 1946 m. vasario 27 d.
(
6
)	Reglamento hipotecario (Hipotekos taisyklės), BOE, Nr. 106, 1947 m. balandžio 16 d. (toliau – RH).
(
7
)	BOE, Nr. 116, 2013 m. gegužės 15 d., p. 36373, toliau – Įstatymas Nr. 1/2013.
(
8
)	Šiuo klausimu žr. 2015 m. kovo 5 d. Sprendimą Banco Privado Português ir Massa Insolvente do Banco Privado Português (C‑667/13, EU:C:2015:151, 41 punktas, ir nurodyta jurisprudencija).
(
9
)	Žr., be kita ko, 2014 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą Kušionová (C‑34/13, EU:C:2014:2189, 48 punktas ir nurodyta jurisprudencija) ir 2015 m. spalio 1 d. Sprendimą ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, 39 punktas).
(
10
)	Žr., be kita ko, 2006 m. spalio 26 d. Sprendimą Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, 36 punktas) ir 2017 m. sausio 26 d. Sprendimą Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60, 42 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
11
)	Šiuo klausimu žr. 2013 m. kovo 14 d. Sprendimą Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, 46 punktas ir nurodyta jurisprudencija) ir 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Gutiérrez Naranjo ir kt. (C‑154/15, C‑307/15 ir C‑308/15, EU:C:2016:980, 58 punktas).
(
12
)	Žr., be kita ko, 2014 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą Kušionová (C‑34/13, EU:C:2014:2189, 49 punktas) ir 2015 m. spalio 1 d. Sprendimą ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, 48 punktas).
(
13
)	Žr., be kita ko, 2013 m. kovo 14 d. Sprendimą Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, 50 punktas ir nurodyta jurisprudencija) ir 2015 m. spalio 1 d. Sprendimą ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, 49 punktas).
(
14
)	Šiuo atveju neturiu jokios informacijos, dėl kurios galėtų kilti abejonių dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės aktų atitikties lygiavertiškumo principui.
(
15
)	Žr., be kita ko, 2013 m. kovo 14 d. Sprendimą Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, 59 punktas) ir 2016 m. vasario 18 d. Sprendimą Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, 46 punktas).
(
16
)	2014 m. rugsėjo 10 d. Sprendimas Kušionová (C‑34/13, EU:C:2014:2189, 60 ir 68 punktai).
(
17
)	Žr., be kita ko, 2015 m. spalio 1 d. Sprendimą ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, 57 ir 60 punktai).
(
18
)	Žr. 2015 m. spalio 1 d. Sprendimą ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, 47 punktas).
(
19
)	Šiuo klausimu žr. 2009 m. spalio 6 d. Sprendimą Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, 47 punktas) ir 2014 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą Kušionová (C‑34/13, EU:C:2014:2189, 56 punktas).
(
20
)	Šiuo klausimu žr. 2015 m. spalio 1 d. Sprendimą ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, 59–61 punktai).
(
21
)	Žr., be kita ko, 2015 m. spalio 1 d. Sprendimą ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, 52 punktas).
(
22
)	2013 m. kovo 14 d. Sprendimas Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, 26 ir 27 punktai).
(
23
)	2012 m. birželio 14 d. Sprendimas Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 49 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
(
24
)	2013 m. kovo 14 d. Sprendimas Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, 65 ir paskesni punktai).
(
25
)	2016 m. vasario 18 d. Sprendimas Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, 22 punktas).
(
26
)	Žr., be kita ko, 2009 m. birželio 4 d. Sprendimą Pannon GSM (C‑243/08, EU:C:2009:350, 32 punktas).
(
27
)	Žr., be kita ko, 2013 m. vasario 21 d. Sprendimą Banif Plus Bank (C‑472/11, EU:C:2013:88, 35 punktas) ir 2016 m. balandžio 14 d. Sprendimą Sales Sinués ir Drame Ba (C‑381/14 ir C‑385/14, EU:C:2016:252, 25 punktas).