Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. gegužės 21 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pamatinis sprendimas 2008/909/TVR – Nuosprendžių baudžiamosiose bylose, kuriais skiriamos laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės, tarpusavio pripažinimas – Nepripažinimo ir nevykdymo pagrindai – 9 straipsnio 1 dalies i punktas – Suinteresuotasis asmuo, asmeniškai nedalyvavęs nagrinėjant bylą, kurioje priimtas apkaltinamasis nuosprendis – Išimtys – Suinteresuotojo asmens įgaliojimas teisininkui atstovauti jam teisme ir priimti jam skirtus pranešimus – Informacija apie teisminio nagrinėjimo datą ir vietą – Aiškus ir savanoriškas suinteresuotojo asmens atsisakymas asmeniškai dalyvauti nagrinėjant bylą teisme – Vykdančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos diskrecija – Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo pareiga “
Byloje C‑447/24 (Höldermann)(i)
dėl Kammergericht (Berlyno aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) 2024 m. birželio 21 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. birželio 25 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje, pradėtoje
Staatsanwaltschaft Berlin,
dalyvaujant
SO,
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún, teisėjai E. Regan (pranešėjas), D. Gratsias, B. Smulders ir N. Fenger,
generalinis advokatas J. Richard de la Tour,
posėdžio sekretorė M. Siekierzyńska, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2025 m. gegužės 15 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        SO, atstovaujamo Rechtsanwalt K. Bobisch,
–        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna ir J. Sawicka,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos H. Leupold, F. Tomat ir J. Vondung,
susipažinęs su 2025 m. rugsėjo 18 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje (OL L 327, 2008, p. 27), iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR (OL L 81, 2009, p. 24) (toliau – Pamatinis sprendimas 2008/909), 9 straipsnio 1 dalies i punkto išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą dėl Lenkijos teismo nuosprendžio pripažinimo ir vykdymo Vokietijoje – juo Vokietijos piliečiui skirta laisvės atėmimo bausmė po teisminio nagrinėjimo, kuriame jis asmeniškai nedalyvavo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Pagrindų sprendimas 2002/584
3        2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34), iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299 (toliau – Pagrindų sprendimas 2002/584), 4a straipsnio „Sprendimai, priimti po teisminio nagrinėjimo, kuriame asmuo asmeniškai nedalyvavo“ 1 dalyje numatyta:
„Vykdančioji teisminė institucija taip pat gali atsisakyti vykdyti Europos arešto orderį, išduotą siekiant vykdyti laisvės atėmimo bausmę arba nutartį paskirti suėmimą, jeigu asmuo asmeniškai nedalyvavo teisminiame nagrinėjime, po kurio buvo priimtas tas sprendimas, išskyrus atvejus, kai Europos arešto orderyje nurodyta, kad pagal kitus išduodančiosios valstybės narės nacionalinėje teisėje nustatytus procesinius reikalavimus:
a)      laiku:
i)      asmeniui buvo asmeniškai įteiktas teismo šaukimas ir tokiu būdu jis buvo informuotas apie numatytą teisminio nagrinėjimo, po kurio buvo priimtas sprendimas, laiką ir vietą, arba jis kitomis priemonėmis faktiškai gavo oficialią informaciją apie numatytą teisminio nagrinėjimo laiką ir vietą tokiu būdu, kad buvo aiškiai nustatyta, jog jis žinojo apie numatytą teisminį nagrinėjimą,
ir
ii)      asmuo buvo informuotas, kad sprendimas gali būti priimtas, jei jis neatvyks į teisminį nagrinėjimą;
arba
b)      žinodamas apie numatomą teisminį nagrinėjimą, asmuo įgaliojo advokatą, kurį paskyrė atitinkamas asmuo arba valstybė, jį ginti teisminio nagrinėjimo metu ir tas advokatas iš tiesų jį gynė teisminio nagrinėjimo metu;
arba
c)      jam įteikus sprendimą ir jį aiškiai informavus apie teisę į bylos persvarstymą arba teisę pateikti apeliacinį skundą, kurių nagrinėjimo procese šis asmuo turi teisę dalyvauti ir kurie suteikia galimybę bylą pakartotinai nagrinėti iš esmės, įskaitant naujus įrodymus, o po šio proceso pirminis sprendimas gali būti panaikintas, asmuo:
i)      aiškiai nurodė, kad jis neginčija sprendimo; arba
arba
ii)      per taikomą laikotarpį nepareikalavo persvarstyti bylą arba nepateikė apeliacinio skundo;
arba
d)      sprendimas asmeniui nebuvo asmeniškai įteiktas, tačiau:
i)      po perdavimo jis bus nedelsiant asmeniškai įteiktas ir tas asmuo bus aiškiai informuotas apie teisę į bylos persvarstymą arba teisę pateikti apeliacinį skundą, kurių nagrinėjimo procese šis asmuo turi teisę dalyvauti ir kurie suteikia galimybę bylą pakartotinai nagrinėti iš esmės, įskaitant naujus įrodymus, o po šio proceso pirminis sprendimas gali būti panaikintas;
ir
ii)      bus informuotas apie laikotarpį, per kurį jis turi reikalauti persvarstyti bylą arba pateikti apeliacinį skundą, kaip nurodyta atitinkamame Europos arešto orderyje.“
Pamatinis sprendimas 2008/909
4        Pamatinio sprendimo 2008/909 1 straipsnyje „Sąvokų apibrėžtys“ nustatyta:
„Šiame pamatiniame sprendime:
a)      nuosprendis – išduodančiosios valstybės teismo galutinis sprendimas arba orderis, kuriuo skiriama bausmė fiziniam asmeniui;
b)      bausmė – baudžiamojo proceso tvarka dėl nusikalstamos veikos įvykdymo ribotam arba neribotam laikui paskirta laisvės atėmimo bausmė arba su laisvės atėmimu susijusi priemonė;
c)      išduodančioji valstybė – valstybė narė, kurioje priimtas nuosprendis;
d)      vykdančioji valstybė – valstybė narė, kuriai perduodamas nuosprendis jį pripažinti ir vykdyti.“
5        Pamatinio sprendimo 3 straipsnio „Tikslas ir taikymo sritis“ 1 dalyje nurodyta:
„Šio pamatinio sprendimo tikslas – nustatyti taisykles, pagal kurias valstybė narė, siekdama sudaryti palankesnes sąlygas socialinei nuteistojo asmens reabilitacijai, pripažįsta nuosprendį ir vykdo bausmę.“
6        Minėto pamatinio sprendimo 4 straipsnio „Nuosprendžio ir liudijimo perdavimo kitai valstybei narei kriterijai“ 1 dalyje nustatyta:
„Jeigu nuteistasis yra išduodančiojoje valstybėje arba vykdančiojoje valstybėje narėje ir jei jis sutiko, kai tai būtina pagal 6 straipsnį, tai nuosprendis kartu su liudijimu, kurio standartinė forma pateikta I priede, gali būti perduodamas vienai iš šių valstybių narių:
a)      valstybei narei, kurios pilietis yra nuteistasis ir kurioje jis gyvena; <...>
<...>“
7        To paties pamatinio sprendimo 8 straipsnyje „Nuosprendžio pripažinimas ir bausmės vykdymas“ 1 dalyje numatyta:
„Vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija pripažįsta pagal 4 straipsnį ir laikantis 5 straipsnyje nustatytos tvarkos perduotą nuosprendį ir nedelsdama imasi visų būtinų priemonių nuosprendžiui vykdyti, išskyrus atvejus, kai kompetentinga institucija nusprendžia remtis kuriuo nors 9 straipsnyje nurodytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu.“
8        Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio „Nepripažinimo ir nevykdymo pagrindai“ 1 dalyje nurodyta:
„Vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gali atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę, jei:
<...>
i)      pagal 4 straipsnyje numatytą liudijimą asmuo asmeniškai nedalyvavo teisminiame nagrinėjime, po kurio buvo priimtas sprendimas, išskyrus atvejus, kai liudijime nurodyta, kad pagal kitus išduodančios valstybės nacionalinėje teisėje nustatytus procesinius reikalavimus:
i)      laiku:
–        asmeniui buvo asmeniškai įteiktas teismo šaukimas ir tokiu būdu jis buvo informuotas apie numatytą teisminio nagrinėjimo, po kurio buvo priimtas sprendimas, laiką ir vietą, arba jis kitomis priemonėmis faktiškai gavo oficialią informaciją apie numatytą teisminio nagrinėjimo laiką ir vietą tokiu būdu, kad buvo aiškiai nustatyta, jog jis žinojo apie numatytą teisminį nagrinėjimą,
ir
–        asmuo buvo informuotas, kad sprendimas gali būti priimtas, jei jis neatvyks į teisminį nagrinėjimą;
arba
ii)      žinodamas apie numatomą teisminį nagrinėjimą, asmuo įgaliojo advokatą, kurį paskyrė atitinkamas asmuo arba valstybė, jį ginti teisminio nagrinėjimo metu ir tas advokatas iš tiesų jį gynė teisminio nagrinėjimo metu;
arba
iii)      jam įteikus sprendimą ir jį aiškiai informavus apie teisę į bylos persvarstymą arba teisę pateikti apeliacinį skundą, kurių nagrinėjimo procese šis asmuo turi teisę dalyvauti ir kurie suteikia galimybę bylą pakartotinai nagrinėti iš esmės, įskaitant naujus įrodymus, o po šio proceso pirminis sprendimas gali būti panaikintas, asmuo:
–        aiškiai nurodė, kad jis neginčija sprendimo,
arba
–        per taikomą laikotarpį nepareikalavo persvarstyti bylą arba nepateikė apeliacinio skundo;
<...>“
Pamatinis sprendimas 2009/299
9        Pamatinio sprendimo 2009/299 1, 4, 6, 8 ir 15 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(1)      Kaip aiškina Europos [Ž]mogaus [T]eisių [T]eismas, kaltinamojo teisė asmeniškai dalyvauti teisminiame nagrinėjime yra teisės į teisingą bylos nagrinėjimą, kuri numatyta [1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos] [Europos žmogaus] teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnyje, dalis. Teismas taip pat paskelbė, kad kaltinamojo teisė asmeniškai dalyvauti teisminiame nagrinėjime nėra absoliuti, ir kad tam tikromis aplinkybėmis kaltinamasis gali laisva valia tiesiogiai arba netiesiogiai, tačiau aiškiai atsisakyti tos teisės.
<...>
(4)      Todėl būtina nustatyti aiškius ir bendrus sprendimų, priimtų po teisminio nagrinėjimo, kuriame atitinkamas asmuo asmeniškai nedalyvavo, nepripažinimo pagrindus. Šiuo pamatiniu sprendimu siekiama nustatyti tokius bendrus pagrindus, sudarančius vykdančiajai institucijai galimybę vykdyti sprendimą nepaisant to, kad asmuo nedalyvavo teisminiame nagrinėjime, visapusiškai gerbiant asmens teisę į gynybą. Šis pamatinis sprendimas nėra skirtas reglamentuoti formas ir metodus, įskaitant procesinius reikalavimus, kuriais naudojamasi šiame pamatiniame sprendime nurodytiems rezultatams pasiekti, nes tai yra valstybių narių nacionalinės teisės klausimas.
<...>
(6)      Šio pamatinio sprendimo, iš dalies keičiančio kitus pamatinius sprendimus, nuostatomis nustatomos sąlygos, kuriomis neturėtų būti atsisakoma pripažinti ir vykdyti sprendimą, priimtą po teisminio nagrinėjimo, kuriame atitinkamas asmuo asmeniškai nedalyvavo. Šios sąlygos yra alternatyvios; kai tenkinama viena iš sąlygų, užpildydama atitinkamą Europos arešto orderio arba kituose pamatiniuose sprendimuose numatyto atitinkamo liudijimo dalį išduodančioji institucija užtikrina, kad reikalavimai yra arba bus įvykdyti, ir to turėtų užtekti sprendimui vykdyti remiantis tarpusavio pripažinimo principu.
<...>
(8)      Kaip aiškina Europos žmogaus teisių teismas, kaltinamojo teisę į teisingą bylos nagrinėjimą garantuoja Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija [Kaltinamojo teisė į teisingą bylos nagrinėjimą yra užtikrinama Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija, kaip ją aiškina Europos Žmogaus Teisių Teismas]. Ši teisė apima atitinkamo asmens teisę asmeniškai dalyvauti teisminiame nagrinėjime. Norėdamas pasinaudoti šia teise, atitinkamas asmuo turi žinoti apie numatytą teisminį nagrinėjimą. Pagal šį pamatinį sprendimą tai, kad asmuo žinotų apie teisminį nagrinėjimą, turėtų užtikrinti kiekviena valstybė narė pagal savo nacionalinę teisę, laikantis nuostatos, kad turi būti įvykdyti tos konvencijos reikalavimai. Vadovaujantis Europos žmogaus teisių teismo teismine praktika, sprendžiant, ar būdas, kuriuo teikiama informacija, yra tinkamas norint užtikrinti, kad asmuo žinotų apie teisminį nagrinėjimą, tam tikrais atvejais taip pat būtų galima tinkamai atsižvelgti į atitinkamo asmens dėtas pastangas gauti jam skirtą informaciją.
<...>
(15)      Nepripažinimo pagrindai yra neprivalomi. Tačiau valstybių narių teisę savo nuožiūra spręsti dėl šių nepripažinimo pagrindų nuostatų perkėlimo į nacionalinę teisę reglamentuoja teisė į teisingą bylos nagrinėjimą, atsižvelgiant į bendrą šio pamatinio sprendimo tikslą – stiprinti asmenų procesines teises ir sudaryti palankesnes sąlygas teisminiam bendradarbiavimui baudžiamosiose bylose[.]“
10      Pamatinio sprendimo 2009/299 1 straipsnyje „Tikslas ir taikymo sritis“ nustatyta:
„1.      Šio pamatinio sprendimo tikslai – stiprinti asmenų, dėl kurių pradėtos baudžiamosios bylos, procesines teises, palengvinti teisminį bendradarbiavimą baudžiamosiose bylose ir visų pirma pagerinti valstybių narių teismo sprendimų tarpusavio pripažinimą.
2.      Šis pamatinis sprendimas nepakeičia pareigos gerbti pagrindines teises ir laikytis pagrindinių teisės principų, įtvirtintų [ES sutarties] 6 straipsnyje, įskaitant asmenų, dėl kurių pradėtos baudžiamosios bylos, teisę į gynybą, ir neturi įtakos jokioms teisminių institucijų pareigoms šioje srityje.
3.      Šis pamatinis sprendimas nustato bendras taisykles, reglamentuojančias vienoje valstybėje narėje (sprendimą priėmusioje [išduodančiojoje] valstybėje narėje) priimtų teismo sprendimų, kurie buvo priimti suinteresuotam asmeniui nedalyvaujant, pripažinimą ir (arba) vykdymą kitoje valstybėje narėje (vykdančiojoje valstybėje narėje), laikantis [Pagrindų sprendimo 2002/584] 5 straipsnio 1 dalies, <...> [Pamatinio sprendimo 2008/909] 9 straipsnio 1 dalies i punkto <...> nuostatų.“
11      Pamatinio sprendimo 2009/299 2 straipsnio „[Pagrindų sprendimo 2002/584] pakeitimai“ 1 punktu į Pagrindų sprendimą 2002/584 įterptas 4a straipsnis. Pamatinio sprendimo 2009/299 5 straipsnio „[Pamatinio sprendimo 2008/909] pakeitimai“ 1 punktu į Pamatinį sprendimą 2008/909 buvo įterptas 9 straipsnio 1 dalies i punktas.
Direktyva (ES) 2016/343
12      2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2016/343 dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo (OL L 65, 2016, p. 1) 36 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„[T]am tikromis aplinkybėmis turėtų būti galima priimti sprendimą, kuriuo įtariamasis arba kaltinamasis pripažįstamas kaltu ar nekaltu, netgi tuomet, kai atitinkamas asmuo nedalyvauja bylą nagrinėjant teisme. Taip gali būti tuo atveju, kai įtariamasis arba kaltinamasis buvo laiku informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme ir neatvykimo pasekmes ir, nepaisant to, į bylos nagrinėjimą neatvyksta. Įtariamojo arba kaltinamojo informavimas apie bylos nagrinėjimą teisme turėtų reikšti asmenišką teismo šaukimo jam įteikimą arba oficialios informacijos apie bylos nagrinėjimo teisme laiką ir vietą suteikimą tam asmeniui kitomis priemonėmis tokiu būdu, kuris jam suteikia galimybę sužinoti apie bylos nagrinėjimą teisme. Įtariamojo arba kaltinamojo informavimas apie neatvykimo pasekmes visų pirma turėtų reikšti to asmens informavimą apie tai, jog sprendimas gali būti priimtas jam neatvykus į bylos nagrinėjimą teisme[.]“
13      Šios direktyvos 8 straipsnio „Teisė dalyvauti nagrinėjant bylą teisme“ 2 dalyje numatyta:
„Valstybės narės gali numatyti, kad bylos nagrinėjimas teisme, kurio metu gali būti priimtas sprendimas, kuriuo įtariamasis ar kaltinamasis pripažįstamas kaltu ar nekaltu, gali būti surengtas jam nedalyvaujant, jei:
a)      įtariamasis arba kaltinamasis buvo laiku informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme ir neatvykimo pasekmes arba
b)      įtariamajam arba kaltinamajam, kuris buvo informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme, atstovauja įgaliotas advokatas, kurį pasirinko įtariamasis ar kaltinamasis arba kurį paskyrė valstybė.“
Vokietijos teisė
14      1994 m. birželio 27 d. paskelbtos redakcijos Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen (Įstatymas dėl tarptautinės teisinės pagalbos baudžiamosiose bylose; BGBl., 1994 I, p. 1537; toliau – IRG) 84b straipsnyje,
iš dalies pakeistame 2022 m. gruodžio 19 d. įstatymu (BGBl., 2022 I, p. 2632), numatyta:
„1.      Nuosprendis negali būti vykdomas, jeigu:
<...>
2)      nuteistasis asmeniškai nedalyvavo teismo posėdyje, po kurio buvo priimtas nuosprendis;
<...>
3.      Nukrypstant nuo 1 dalies 2 punkto, nuosprendis gali būti vykdomas, jeigu:
1)      nuteistasis laiku:
a)      buvo asmeniškai pašauktas į teismo posėdį, po kurio buvo priimtas nuosprendis; arba
b)      kitu būdu faktiškai gavo oficialią informaciją apie numatytą posėdžio, po kurio buvo priimtas nuosprendis, laiką ir vietą taip, kad buvo aiškiai nustatyta, jog jis žinojo apie numatytą teisminį nagrinėjimą; ir
c)      asmuo buvo informuotas, kad nuosprendis gali būti priimtas ir jam nedalyvaujant teismo posėdyje;
<...>
3)      žinodamas apie paskirtą teismo posėdį nuteistasis įgaliojo gynėją jį ginti teisminio nagrinėjimo metu ir tas gynėjas iš tiesų jį gynė per paskirtą teismo posėdį.
4.      Nukrypstant nuo 1 dalies 2 punkto, vykdyti teismo sprendimą taip pat leidžiama, jeigu po teismo sprendimo įteikimo nuteistasis:
1)      aiškiai nurodė, kad priimto sprendimo neginčija; arba
2)      per taikomą laikotarpį nepareikalavo persvarstyti bylos arba nepateikė apeliacinio skundo.
Nuteistasis turi būti iš anksto aiškiai informuotas apie savo teisę į bylos nagrinėjimą iš naujo arba teisę pateikti apeliacinį skundą; jis turi turėti teisę dalyvauti iš naujo nagrinėjant bylą ar apeliacinį skundą, o nagrinėjama turi būti iš esmės, taip pat atsižvelgiant į naujus įrodymus; procesas gali baigtis pirminio sprendimo panaikinimu.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
15      2019 m. rugpjūčio 5 d. nuosprendžiu Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Zieliona Guros apygardos teismas, Lenkija) nuteisė SO vienų metų laisvės atėmimo bausme už dalyvavimą nusikalstamo susivienijimo veikloje.
16      2022 m. kovo 24 d. sprendimu Sąd Apelacyjny w Poznaniu (Poznanės apeliacinis teismas, Lenkija) atmetė SO gynėjo pateiktą apeliacinį skundą dėl šio nuosprendžio.
17      2023 m. sausio 30 d. nutartimi Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Zieliona Guros apygardos teismas) patenkino SO prašymą vykdyti laisvės atėmimo bausmę Vokietijoje, motyvuodamas tuo, kad jis yra Vokietijos pilietis, jo interesų centras buvo Berlyne (Vokietija) ir jo šeima taip pat gyveno šioje valstybėje narėje.
18      2023 m. vasario 2 d. raštu, prie kurio buvo pridėta ši nutartis, Pamatinio sprendimo 2008/909 4 straipsnio 1 dalyje nurodytas liudijimas, 2019 m. rugpjūčio 5 d. pirmosios instancijos teismo nuosprendis ir 2022 m. kovo 24 d. apeliacinės instancijos teismo sprendimas, taip pat pranešimas dėl SO prašymo vokiečių ir lenkų kalbomis, šis teismas paprašė Staatsanwaltschaft Berlin (Berlyno prokuratūra, Vokietija), kaip Vokietijos kompetentingos institucijos, perimti SO skirtos bausmės vykdymą.
19      Berlyno prokuratūra pateikė prašymą Landgericht Berlin (Berlyno apygardos teismas, Vokietija) bausmių vykdymo kolegijai pripažinti 2019 m. rugpjūčio 5 d. nuosprendžiu paskirtos laisvės atėmimo bausmės vykdymą leistinu.
20      Šioje bausmių vykdymo kolegijoje SO prieštaravo Berlyno prokuratūros prašymui, visų pirma teigdamas, kad asmeniškai dalyvavo tik dviejuose iš 28 jo bylos nagrinėjimo teismo posėdžių Lenkijoje, kuris, jo teigimu, pirmojoje instancijoje truko daugiau nei ketverius su puse metų, taip pat jis asmeniškai nedalyvavo nagrinėjant bylą apeliacine tvarka. SO teigė nežinojęs, ar pirmojoje instancijoje per likusias 26 posėdžių dienas ir apeliacinėje instancijoje jį gynė advokatas.
21      Minėta bausmių vykdymo kolegija kreipėsi į Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Zieliona Guros apygardos teismas) dėl papildomos informacijos, o 2023 m. liepos 31 d. raštu šis nurodė, kad SO asmeniškai dalyvavo trijuose 2012 ir 2014 m. vykusiuose pirmosios instancijos teismo posėdžiuose, davė parodymus dėl bylos aplinkybių ir paprašė, kad, jei neatvyktų, kiti posėdžiai būtų rengiami jam nedalyvaujant. SO buvo išaiškinta apie jo teisę dalyvauti per teisminį nagrinėjimą ir pareigą pranešti teismui apie pasikeitusį adresą, taip pat nurodyti adresą Lenkijoje, kuriuo jam galima siųsti šaukimus. SO asmeniškai nedalyvavo teismo posėdžiuose apeliacinėje instancijoje, tačiau jam atstovavo gynėjas, kuris dalyvavo abiejų instancijų teismo posėdžiuose. Apelianto, kaip ir gynėjo, dalyvavimas apeliacinėje instancijoje pagal Lenkijos teisę nėra privalomas. Šaukimas į apeliacinio teismo posėdį buvo įteiktas SO nurodytu adresu Lenkijoje – jo gynėjo advokatų kontoros adresu.
22      2023 m. rugsėjo 19 d. raštu Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Zieliona Guros apygardos teismas), gavęs dar vieną Landgericht Berlin (Berlyno apygardos teismas) bausmių vykdymo kolegijos prašymą, pateikė papildomos informacijos apie bylos nagrinėjimą pirmojoje instancijoje.
23      2023 m. lapkričio 24 d. nutartimi ši Landgericht Berlin (Berlyno apygardos teismas) bausmių vykdymo kolegija atmetė Berlyno prokuratūros prašymą pripažinti SO bausmės vykdymą Vokietijoje leistinu, nes, remiantis Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Zieliona Guros apygardos teismas) pateikta informacija, SO negavo šaukimų į tam tikrus teismo posėdžius, ir nematyti, kad šiomis posėdžių dienomis buvo atliekami tik procesiniai veiksmai, svarbūs bendrakalčiams, ir kad SO apie šiuos posėdžius būtų buvęs informuotas kokiu nors kitu būdu. Posėdžiuose jo interesų negynė ir gynėjas.
24      Berlyno prokuratūra apskundė šį sprendimą Kammergericht (Berlyno aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Grįsdama šį skundą ji tvirtina, kad SO asmeninio dalyvavimo atskiruose teismo posėdžiuose, kuriuose jis davė parodymus dėl bylos aplinkybių ir paprašė bylą nagrinėti jam nedalyvaujant, pakanka, nes jis pats savarankiškai nusprendė tolesniuose teismo posėdžiuose nedalyvauti. Be to, pats SO per savo gynėją Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Zieliona Guros apygardos teismas) pateikė prašymą vykdyti nuosprendį Vokietijoje, taip atsisakydamas IRG 84b straipsnio 1 dalies 2 punkte numatytos apsaugos.
25      Remiantis SO gynėjo pareiškimu, SO nežinojo apie apeliacinį procesą. Jam nebuvo atsiųstas šaukimas jo adresu Vokietijoje. Todėl jis taip pat negalėjo suteikti įgaliojimo ad litem atstovauti jam šiame procese, žinodamas apie paskirtą teismo posėdį.
26      Gavęs prašymą iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, SO gynėjas, kuris gynė jį Lenkijos teismuose, 2024 m. vasario 28 d. pareiškime nurodė, kad jo įgaliojimas apėmė tiek pirmosios, tiek antrosios instancijos teismo procesus, kad SO nurodė jo advokatų kontoros adresą kaip adresą Lenkijoje, kuriuo pagal Lenkijos teisę jam galima tinkamai įteikti raštus, ir kad nagrinėjant bylą apeliacine tvarka jį pakeitė perįgaliotoji advokatė. Tikėtina, kad jis neinformavo SO apie posėdžio datą, nes jo dalyvavimas posėdyje nebuvo privalomas, o šį advokatą pakeitė perįgaliotoji advokatė.
27      Pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar šaukimas į teismo posėdį, įteiktas įgaliotajam asmeniui, kurį pats neatvykęs nuteistasis paskyrė priimti jam skirtus pranešimus, atitinka Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto i papunkčio pirmoje įtraukoje nustatytas sąlygas, todėl jis turėtų pripažinti ir vykdyti sprendimą, kuriuo šis asmuo buvo nuteistas.
28      Šiuo klausimu šis teismas mano, kad Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkte vartojama sąvoka „teisminis nagrinėjimas, po kurio buvo priimtas sprendimas“ turi būti suprantama taip pat, kaip identiška sąvoka, vartojama Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnyje, kurią Teisingumo Teismas jau yra išaiškinęs 2017 m. rugpjūčio 10 d. Sprendime Tupikas (C‑270/17 PPU, EU:C:2017:628) ir 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendime Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „in absentia“) (C‑397/22, EU:C:2023:1030), nes šios dvi nuostatos suformuluotos identiškai, jos buvo iš dalies pakeistos tuo pačiu pagrindų sprendimu ir nėra jokio pagrindo skirtingai vertinti perdavimo siekiant įvykdyti Europos arešto orderį atvejus ir nuosprendžio vykdymo perėmimo atvejus. Taigi ši sąvoka turėtų būti suprantama taip, kad baudžiamojoje byloje, apimančioje kelias instancijas, ji reiškia tik tą instanciją, kurioje buvo priimtas galutinis sprendimas, kuriuo po naujo – faktinio ir teisinio – bylos išnagrinėjimo buvo nuspręsta dėl atitinkamo asmens kaltės ir bausmės jam skyrimo. Nagrinėjamu atveju tai būtų 2022 m. kovo 24 d. bylos nagrinėjimas apeliacine tvarka Sąd Apelacyjny w Poznaniu (Poznanės apeliacinis teismas), o ne bylos nagrinėjimas pirmojoje instancijoje, kurį nurodė Landgericht Berlin (Berlyno apygardos teismas) bausmių vykdymo kolegija.
29      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas linkęs manyti, kad neigiamas atsakymas į pateiktą klausimą matyti iš 2016 m. gegužės 24 d. Sprendimo Dworzecki (C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346) ir 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „in absentia“) (C‑397/22, EU:C:2023:1030) dėl identiškos nuostatos, įtvirtintos Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalies a punkto i papunktyje, kuriuose Teisingumo Teismas nusprendė, kad šaukimas atvykti į teismo posėdį, įteiktas atitinkamo asmens namų ūkiui priklausančiam suaugusiajam, kuris įsipareigojo perduoti šį šaukimą atitinkamam asmeniui, tenkina šioje nuostatoje nustatytas sąlygas tik tuo atveju, jei iš Europos arešto orderio galima nustatyti, ar šis asmuo faktiškai jį perdavė suinteresuotajam asmeniui, ir, jei taip, tai kada. Todėl išduodančiosios valstybės narės teisminė institucija Europos arešto orderyje turi pateikti informaciją, kuria remdamasi konstatavo, kad atitinkamas asmuo faktiškai ir oficialiai gavo informaciją apie jo bylos nagrinėjimo laiką ir vietą. Tikėtina, kad ši jurisprudencija gali būti taikoma Pamatinio sprendimo 2008/909 4 straipsnio 1 dalyje numatytam liudijimui, kuriame šiuo atveju tokios informacijos nėra.
30      Atsižvelgiant į tai, pagrindinės bylos faktinės aplinkybės skiriasi nuo nagrinėtųjų bylose, kuriose priimti šie sprendimai, nes nagrinėjamu atveju asmuo, kuriam įteiktas atitinkamas pranešimas, buvo aiškiai SO nurodytas kompetentingoms teisminėms institucijoms kaip įgaliotasis atstovas, įgaliotas priimti pranešimus, nurodant jo adresą kaip adresą, kuriuo tokie pranešimai gali būti įteikiami. Iš to galima daryti išvadą, kad SO pageidavo, kad jo įgaliotajam atstovui įteikti dokumentai būtų laikomi įteiktais jam pačiam asmeniškai.
31      Antra, jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, kad reikia išnagrinėti, ar nagrinėjant bylą apeliacine tvarka nuteistajam, kuris pats nedalyvavo per teisminį nagrinėjimą, buvo atstovaujama tokia forma, kuri neleistų atsisakyti pripažinti nuosprendį, kuriuo jis nuteistas, ir jį vykdyti. Taigi jis teiraujasi, ar Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunkčio taikymo sąlygos tenkinamos, jei šis asmuo įgaliojimo jam atstovauti suteikimo gynėjui metu žino ne apie teisminio nagrinėjimo datą, o tik apie tai, kad vyks teisminis nagrinėjimas.
32      Šis teismas nurodo, kad pagal šią nuostatą teismo posėdžio datos nustatymas turėtų būti ankstesnis nei įgaliojimo gynėjui suteikimas. Vis dėlto tai nebūtinai būtų taikoma teisminiam nagrinėjimui apeliacine tvarka. Iš tikrųjų minėtas teismas pažymi, kad paprastai pirmojoje instancijoje nuteistas kaltinamasis kartu su pavedimu pateikti apeliacinį skundą – kiek tai leidžiama pagal nacionalinę teisę ir kiek kaltinamojo dalyvavimas nagrinėjant bylą apeliacine tvarka nėra privalomas – taip pat suteikia savo gynėjui įgaliojimą ginti jį nagrinėjant bylą apeliacine tvarka ir jam nedalyvaujant. Tas pats teismas pažymi, kad tuo momentu minėtas asmuo tikrai žino, kad byla bus nagrinėjama apeliacine tvarka, nes jis teikia apeliacinį skundą, tačiau dar nežino tikslios datos, kada apeliacinis teismas paskirs posėdį.
33      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, pakanka vien to, kad asmuo žino, jog vyks bylos nagrinėjimas apeliacine tvarka, nes vėliau tik nuo asmens, nuteisto jam pačiam neatvykus į pirmosios instancijos teismą, priklausys, ar jis susisieks su teismu ir savo gynėju, ar ne, kad būtų informuotas apie nustatytą šio proceso apeliacinėje instancijoje datą.
34      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pridūrė, kad net ir tais atvejais, kai gynėjas pateikia apeliacinį skundą be kliento žinios, jeigu jis negali su juo susisiekti ir prevenciškai nori laikytis apeliacinio skundo padavimo termino, apeliacinis procesas negali būti tęsiamas neperdavus šios informacijos klientui ir negavus iš jo patvirtinimo. Taigi šis teismas pasirinkto gynėjo ir jį pakeitusios advokatės atvykimą į Sąd Apelacyjny w Poznaniu (Poznanės apeliacinis teismas) interpretuoja taip, kad su SO buvo pasitarta ir kad jis tikrai žinojo apie netrukus įvyksiantį bylos nagrinėjimą apeliacine tvarka, net jei tuo metu, kai su juo buvo tariamasi, teismo posėdis dar nebuvo paskirtas.
35      Trečia, jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, o į antrąjį taip, kad teisminio nagrinėjimo data jau turėjo būti nustatyta ir suinteresuotasis asmuo apie tai turėjo žinoti tuo metu, kai buvo suteikiami įgaliojimai jo gynėjui, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad bausmės vykdymo perėmimas yra neleistinas pagal IRG 84b straipsnio 1 dalies 2 punktą, nes IRG 84b straipsnio 3 dalies 3 punkte, kuriuo į Vokietijos teisę perkeltas Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunktis, numatyta nukrypti leidžianti nuostata nebūtų taikoma.
36      Vis dėlto šis teismas pažymėjo, kad, nors Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalimi vykdančiosios valstybės narės kompetentingai institucijai suteikiama diskrecijos teisė, IRG 84b 1 dalies 2 punkte numatytas absoliutus atsisakymo pripažinti ir vykdyti pagrindas. Minėtas teismas laikosi nuomonės, kad jis šios nuostatos negali aiškinti contra legem, t. y. taip, kad vertindamas atsisakymo perduoti pagrindą jis turi IRG 84b 3 ir 4 dalyse nustatytų išimčių ribas peržengiančią diskreciją.
37      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad, jeigu turėtų diskreciją, bausmės vykdymo perėmimas būtų laikomas leistinu. Iš tiesų, nepaisydamas savo paties pareikšto apeliacinio skundo, SO nepalaikė pakankamo ryšio su Lenkijos teisminėmis institucijomis ir savo gynėju, kurio advokatų kontoros adresą buvo nurodęs kaip adresą šaukimui į teismą. Akivaizdu, kad jis nebuvo suinteresuotas pats dalyvauti nagrinėjant bylą apeliacine tvarka. Be to, pats SO pateikė prašymą perimti jo bausmės vykdymą Vokietijos institucijoms. Atsižvelgdamas į šias aplinkybes šis teismas nenustatė jokio gintino SO intereso, kad būtų atsisakyta vykdyti jo bausmę šioje valstybėje narėje.
38      Dėl to minėtas teismas turi kreiptis į Teisingumo Teismą dėl Vokietijos teisės aktų suderinamumo su Sąjungos teisės viršenybės principu, nors atsakymas dėl nesuderinamumo galėtų būti kildinamas iš 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „in absentia“) (C‑397/22, EU:C:2023:1030), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad Vokietijos teisė nesuderinama su Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalimi, kurios formuluotė identiška Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 daliai.
39      Ketvirta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar nuteistasis, kuris pats nedalyvavo per teisminį nagrinėjimą, gali atsisakyti Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkte numatytos apsaugos, ir, jei taip, ar šio asmens išduodančiosios valstybės narės kompetentingai institucijai pateiktas prašymas, kad jo bausmė būtų vykdoma kilmės valstybėje narėje, yra toks atsisakymas.
40      SO elgesys yra prieštaringas, nes, pirma, jis Lenkijoje, nepateikdamas išlygų ar prieštaravimų dėl jo nuteisimo, paprašė, kad jo bausmė būtų vykdoma Vokietijoje, ir, antra, šioje valstybėje narėje vykdymo etape jis kelia prieštaravimus šiuo klausimu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad į šią aplinkybę reikia atsižvelgti įgyvendinant diskreciją, kurią jis turėtų turėti, kai pripažįsta ir vykdo nuosprendį, kuriuo nuteistas asmuo, nors jis pats nedalyvavo per teisminį nagrinėjimą. Tačiau nacionalinė teisė nesuteikia jam tokios diskrecijos.
41      Net jei Pamatiniame sprendime 2008/909 nėra teisinio pagrindo, kuriuo remiantis būtų galima daryti išvadą, kad nuteistasis gali atsisakyti šio pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies i punkte įtvirtintos apsaugos, šis teismas pažymi, kad tokia nuostata taip pat apima atvejus, kai šis asmuo, atsižvelgiant į jo elgesį per procesą, gali nuspręsti, ar nori pasinaudoti apsauga nuo jam nedalyvaujant per teisminį nagrinėjimą priimto nuosprendžio vykdymo. Taip yra todėl, kad minėtos nuostatos iii punkte numatyta galimybė minėtam asmeniui atsisakyti teisės ginčyti jam nedalyvaujant priimtą nuosprendį. Jeigu šio nuosprendžio vykdytinumas šiuo požiūriu galėtų priklausyti nuo nuteistojo valios, taip pat galima numanyti, kad tolesnis jo vykdymas priklauso nuo valios, kurią nagrinėjamu atveju SO išreiškė kreipdamasis į Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Zieliona Guros apygardos teismas) dėl bausmės vykdymo Vokietijoje.
42      Šiomis aplinkybėmis Kammergericht (Berlyno aukštesnysis apygardos teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar šaukimas, įteiktas nuteistojo nurodytam atstovui, įgaliotam priimti įteikiamus dokumentus šalies viduje, atitinka [Pamatinio sprendimo 2008/909] 9 straipsnio 1 dalies i punkto i papunkčio pirmos įtraukos reikalavimus?
2.      Ar [Pamatinio sprendimo 2008/909] 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunktį reikia suprasti taip, kad įgaliojimo suteikimo metu teisminis nagrinėjimas jau turi būti paskirtas ir atitinkamas asmuo turi žinoti apie numatytą datą, ar pakanka, kad asmuo įgaliojimą suteiktų arba patvirtintų aiškiai žinodamas, kad teisminis nagrinėjimas įvyks?
3.      Ar tai, kad Vokietijos teisės aktų leidėjas [IRG] 84b straipsnio 1 dalies 2 punkte apkaltinamojo nuosprendžio priėmimo asmeniui nedalyvaujant atvejį reglamentavo kaip absoliutų atsisakymo perduoti pagrindą, nors pagal [Pamatinio sprendimo 2008/909] 9 straipsnio 1 dalies i punktą tai yra tik galimas atsisakymo pagrindas, yra suderinama su Sąjungos teisės viršenybės principu?
4.      Ar atitinkamas asmuo gali atsisakyti [Pamatinio sprendimo 2008/909] 9 straipsnio 1 dalies i punkte numatytos apsaugos ir taip sudaryti galimybę vykdyti jam nedalyvaujant priimtą nuosprendį ir tuo atveju, kai neįvykdytos [šio] pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies i punkto i–iii papunkčiuose nustatytos sąlygos? Ar išduodančiosios valstybės kompetentingai institucijai pateiktas prašymas vykdyti sprendimą kilmės valstybėje yra toks atsisakymas?“
Dėl prejudicinių klausimų
Pirminės pastabos
43      Reikia priminti, kad Pamatiniame sprendime 2008/909, kaip ir Pagrindų sprendime 2002/584, baudžiamojoje srityje konkrečiai įtvirtinti abipusio pasitikėjimo ir tarpusavio pripažinimo principai. Šiuo pamatiniu sprendimu stiprinamas teismų bendradarbiavimas pripažįstant ir vykdant nuosprendžius baudžiamosiose bylose, kai asmenims laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės buvo skirtos kitoje valstybėje narėje, siekiant palengvinti jų socialinę reabilitaciją (2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo C. J. (Bausmės vykdymas išdavus EAO), C‑305/22, EU:C:2025:665, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
44      Pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 3 straipsnio 1 dalį jo tikslas – nustatyti taisykles, pagal kurias valstybė narė, siekdama sudaryti palankesnes sąlygas socialinei nuteistojo asmens reintegracijai, pripažįsta nuosprendį ir vykdo kitos valstybės narės teismo paskirtą bausmę.
45      Šiuo tikslu Pamatinio sprendimo 2008/909 4 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta, kad nuosprendis kartu su liudijimu, kurio standartinė forma pateikta šio pamatinio sprendimo I priede, perduodamas valstybei narei, kurios pilietis yra nuteistasis ir kurioje jis gyvena.
46      Šiomis aplinkybėmis Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija iš principo privalo patenkinti prašymą pripažinti pagal 4 ir 5 straipsnius jai perduotą nuosprendį ir vykdyti kitoje valstybėje narėje skirtą laisvės atėmimo bausmę ar su laisvės atėmimu susijusią priemonę. Iš esmės ji gali atsisakyti tenkinti tokį prašymą tik remdamasi nepripažinimo ir nevykdymo pagrindais, kurių baigtinis sąrašas pateiktas minėto pamatinio sprendimo 9 straipsnyje (2023 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Staatsanwaltschaft Aachen, C‑819/21, EU:C:2023:841, 20 punktas).
47      Konkrečiai kalbant, pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punktą, dėl kurio pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija gali atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę, jeigu pagal šio pamatinio sprendimo 4 straipsnyje numatytą liudijimą suinteresuotasis asmuo asmeniškai nedalyvavo per teisminį nagrinėjimą, po kurio buvo priimtas atitinkamas nuosprendis.
48      Šiuo klausimu reikia priminti, kad dėl Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog šioje nuostatoje vartojama sąvoka „teisminis nagrinėjimas, po kurio buvo priimtas sprendimas“, turi būti suprantama kaip apimanti procesą, per kurį buvo priimtas galutinis teismo sprendimas, kuriuo nuteistas asmuo, kurio perdavimo prašoma vykdant Europos arešto orderį (be kita ko, žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „in absentia“) (C‑398/22, EU:C:2023:1031), 29 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
49      Konkrečiai dėl tokio atvejo, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kai byla paeiliui buvo nagrinėjama dviejose instancijose – iš pradžių pirmojoje instancijoje, o vėliau apeliacine tvarka, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad siekiant taikyti Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalį svarbus yra tik procesas, po kurio priimamas apeliacinis sprendimas, nes po šio proceso priimamas sprendimas, kurio nebegalima apskųsti įprasta tvarka, taigi juo byla galutinai išsprendžiama iš esmės (be kita ko, žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „In absentia“), C‑398/22, EU:C:2023:1031, 32 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
50      Kaip savo išvados 45 punkte pažymėjo generalinis advokatas, toks Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalyje vartojamos sąvokos „teisminis nagrinėjimas, po kurio buvo priimtas sprendimas“ aiškinimas gali būti taikomas ir Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punktui, nes šios dvi nuostatos buvo įtrauktos į abu nagrinėjamus pamatinius sprendimus tuo pačiu Sąjungos aktu, t. y. Pamatiniame sprendime 2009/299, visų pirma jo 2 straipsnio 1 dalyje ir 5 straipsnio 1 dalyje, šios nuostatos suformuluotos panašiai, netgi identiškai, jomis siekiama analogiškų tikslų, susijusių, be kita ko, su suinteresuotojo asmens teise asmeniškai dalyvauti nagrinėjant jo bylą teisme ir su šio suinteresuotojo asmens teisės į gynybą paisymu, kai jis asmeniškai nedalyvavo per teisminį nagrinėjimą, po kurio buvo priimtas apkaltinamasis nuosprendis, kaip matyti, be kita ko, iš Pamatinio sprendimo 2009/299 1, 4, 6 ir 8 konstatuojamųjų dalių.
51      Dėl tų pačių priežasčių tas pats pasakytina apie kitų Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalyje vartojamų sąvokų aiškinimą, kurį Teisingumo Teismas pateikė savo jurisprudencijoje dėl šios nuostatos, ypač dėl minėtos nuostatos a–c punktuose vartojamų sąvokų ir formuluočių, kurių tekstas tiksliai atitinka Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto i–iii papunkčiuose vartojamas sąvokas, dėl kurių pateikti klausimai.
52      Į šiuos klausimus reikia atsakyti atsižvelgiant būtent į šias pirmines pastabas.
Dėl pirmojo klausimo
53      Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją nacionaliniams teismams ir Teisingumo Teismui bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, pastarasis teismas nacionaliniam teismui turi pateikti naudingą atsakymą, kuris leistų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje. Tokiu atveju Teisingumo Teismas prireikus turi performuluoti jam pateiktus klausimus. Šiuo atžvilgiu jis turi iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos ir, be kita ko, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamosios dalies, atrinkti Sąjungos teisės klausimus, aiškintinus atsižvelgiant į bylos dalyką (2025 m. birželio 5 d. Sprendimo Nuratau, C‑349/24, EU:C:2025:397, 23 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
54      Nagrinėjamu atveju iš pirmojo klausimo formuluotės matyti, kad jis formaliai pateiktas dėl Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto i papunktyje nurodyto atvejo. Šis atvejis susijęs su situacija, kai, remiantis šio pamatinio sprendimo 4 straipsnyje numatytu liudijimu, suinteresuotasis asmuo asmeniškai nedalyvavo per teisminį nagrinėjimą, po kurio buvo priimtas apkaltinamasis nuosprendis, bet pagal šios nuostatos pirmą įtrauką jam buvo laiku asmeniškai įteiktas teismo šaukimas ir taip pranešta apie numatytą teisminio nagrinėjimo, po kurio priimtas šis nuosprendis, laiką ir vietą, arba jis kitomis priemonėmis faktiškai gavo oficialią informaciją apie numatytą šio teisminio nagrinėjimo laiką ir vietą, taigi buvo aiškiai nustatyta, kad jis žinojo apie numatytą teisminį nagrinėjimą, ir pagal minėtos nuostatos antrą įtrauką buvo informuotas, kad sprendimas gali būti priimtas, net jei neatvyks.
55      Vis dėlto iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi priimti sprendimą ne dėl situacijos, kai suinteresuotasis asmuo buvo informuotas apie tai, kad sprendimas gali būti priimtas jam neatvykus į teisminį nagrinėjimą, bet dėl situacijos, kai šis suinteresuotasis asmuo įgaliojo advokatą ir tas advokatas jį iš tikrųjų gynė teisminio nagrinėjimo metu, kaip numatyta minėto pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunktyje.
56      Taigi pirmąjį klausimą reikia suprasti taip, kad juo Teisingumo Teismo prašoma nustatyti, ar pastaroji nuostata turi būti aiškinama taip, kad joje nustatyta sąlyga, susijusi su žinojimu apie numatytą bylos nagrinėjimą, yra įvykdyta, kai šaukimas atvykti į teismo posėdį buvo įteiktas ne tiesiogiai suinteresuotajam asmeniui, o advokatui, kurį jis įgaliojo ginti jį per teisminį nagrinėjimą ir kurį paskyrė išduodančiojoje valstybėje narėje priimti jam skirtus dokumentus.
57      Pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punktą vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija gali atsisakyti pripažinti ir vykdyti apkaltinamąjį nuosprendį, jeigu, remiantis šio pamatinio sprendimo 4 straipsnyje numatytu liudijimu, suinteresuotasis asmuo asmeniškai nedalyvavo per teisminį nagrinėjimą, po kurio buvo priimtas šis sprendimas, išskyrus atvejus, kai šiame liudijime nurodyta, kad pagal kitus išduodančiosios valstybės nacionalinėje teisėje nustatytus procesinius reikalavimus suinteresuotasis asmuo atitinka bet kurio iš šio 9 straipsnio 1 dalies i punkto i, ii arba iii papunkčiuose nurodytų atvejų taikymo sąlygas.
58      Darytina išvada, kad vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija iš principo privalo pripažinti ir vykdyti apkaltinamąjį nuosprendį, nepaisant to, kad suinteresuotasis asmuo nedalyvavo per teisminį nagrinėjimą, po kurio priimtas šis sprendimas, jeigu įvykdytos vieno iš Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto i, ii arba iii papunkčiuose nurodytų atvejų taikymo sąlygos.
59      Iš tiesų kiekvienu iš šiuose punktuose nurodytų atvejų teismo nuosprendžio pripažinimas ir vykdymas nepažeidžia suinteresuotojo asmens teisės į gynybą, teisės į veiksmingą teisinę gynybą ir teisės į teisingą teisminį nagrinėjimą, įtvirtintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnyje ir 48 straipsnio 2 dalyje (pagal analogiją žr. 2023 m. kovo 23 d. Sprendimo Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas), C‑514/21 ir C‑515/21, EU:C:2023:235, 73 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), nes tokiu atveju laikoma, kad suinteresuotasis asmuo savanoriškai ir nedviprasmiškai atsisakė dalyvauti savo teismo procese (pagal analogiją žr. 2013 m. vasario 26 d. Sprendimo Melloni, C‑399/11, EU:C:2013:107, 52 punktą).
60      Konkrečiai dėl Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunkčio pažymėtina, kad vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija privalo pripažinti ir vykdyti apkaltinamąjį nuosprendį, nepaisant to, kad suinteresuotasis asmuo asmeniškai nedalyvavo per teisminį nagrinėjimą, po kurio buvo priimtas šis nuosprendis, jeigu suinteresuotasis asmuo, žinodamas apie numatomą teisminį nagrinėjimą, laiku įgaliojo advokatą, kurį paskyrė pats arba valstybė narė, jį ginti teisminio nagrinėjimo metu, ir šis advokatas iš tikrųjų jį gynė teisminio nagrinėjimo metu.
61      Žinoma, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, susijusios su Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto i papunkčiu, kuris, kaip pažymėta šio sprendimo 54 punkte, iš esmės apima atvejį, kai suinteresuotasis asmuo asmeniškai nedalyvavo per teisminį nagrinėjimą, po kurio priimtas apkaltinamasis nuosprendis, bet jam buvo asmeniškai įteiktas teismo šaukimas arba kitomis priemonėmis jis faktiškai gavo oficialią informaciją apie numatytą bylos nagrinėjimo laiką ir vietą, matyti, kad, atsižvelgiant, be kita ko, į šios nuostatos pirmos įtraukos formuluotę, pagal kurią turi būti aiškiai nustatyta, kad šis suinteresuotasis asmuo „žinojo apie numatytą teisminį nagrinėjimą“, aplinkybė, kad šaukimas į teismą buvo įteiktas trečiajam asmeniui, kuris įsipareigojo perduoti šį šaukimą suinteresuotajam asmeniui, neleidžia vienareikšmiškai nustatyti nei to, kad suinteresuotasis asmuo „faktiškai“ gavo informaciją apie jo bylos nagrinėjimo laiką ir vietą, nei tam tikrais atvejais tikslaus šio gavimo momento (pagal analogiją žr. 2016 m. gegužės 24 d. Sprendimo Dworzecki, C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, 47 punktą ir 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „In absentia“), C‑397/22, EU:C:2023:1030, 31 punktą).
62      Vis dėlto, kaip savo išvados 53 punkte pažymėjo generalinis advokatas, kitaip yra tuo atveju, kai šaukimas atvykti į teismo posėdį buvo įteiktas advokatui, kurį suinteresuotasis asmuo įgaliojo jį ginti savo bylos nagrinėjimo metu ir kurį jis paskyrė išduodančiojoje valstybėje narėje priimti jam skirtus dokumentus.
63      Iš tiesų, kai išduodančiosios valstybės narės kompetentinga institucija šį šaukimą atvykti į teismą įteikia suinteresuotojo asmens advokato kontoroje, tai laikoma informacijos perdavimu pačiam suinteresuotajam asmeniui, nes šiuo atveju preziumuojama, kad jis gavo minėtą šaukimą atvykti į teismą (pagal analogiją žr. 2025 m. gegužės 20 d. Sprendimo Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 37 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
64      Taigi į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunktis turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje nustatyta sąlyga, susijusi su žinojimu apie numatytą bylos nagrinėjimą, yra įvykdyta, kai šaukimas atvykti į teismo posėdį buvo įteiktas ne tiesiogiai suinteresuotajam asmeniui, o advokatui, kurį jis įgaliojo jį ginti per teisminį nagrinėjimą ir kurį jis paskyrė išduodančiojoje valstybėje narėje priimti jam skirtus dokumentus.
Dėl antrojo klausimo
65      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunktis turi būti aiškinamas taip, kad pagal šią nuostatą jo taikymas siejamas su sąlyga, kad suinteresuotasis asmuo žinotų teismo posėdžio datą tuo metu, kai įgalioja advokatą jį ginti per šį teisminį nagrinėjimą.
66      Pirmiausia reikia pažymėti, kad pagal minėtą nuostatą vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija, remdamasi šio sprendimo 57–59 punktuose priminta jurisprudencija, privalo pripažinti ir vykdyti apkaltinamąjį nuosprendį, jeigu suinteresuotasis asmuo asmeniškai nedalyvavo per teisminį nagrinėjimą, po kurio priimtas šis sprendimas, tačiau pagal toje pačioje nuostatoje nustatytą reikalavimą, žinodamas apie numatytą teisminį nagrinėjimą, įgaliojo advokatą, kurį paskyrė pats arba valstybė, jį ginti per šį teisminį nagrinėjimą ir šis advokatas jį iš tikrųjų gynė.
67      Taigi, siekiant atsakyti į antrąjį klausimą, reikia nustatyti Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunktyje įtvirtinto reikalavimo, kad suinteresuotasis asmuo žinotų apie numatytą teisminį nagrinėjimą, kuris, nesant nuorodos į valstybių narių nacionalinę teisę, yra savarankiška Sąjungos teisės sąvoka, kuri Sąjungos teritorijoje turi būti aiškinama vienodai, apimtį (pagal analogiją žr. 2016 m. gegužės 24 d. Sprendimo Dworzecki, C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, 28–31 punktus).
68      Šiuo aspektu reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (1983 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12 punktas ir 2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Casa Judeţeană de Asigurări de Sănătate Mureș ir kt., C‑489/23, EU:C:2025:651, 31 punktas).
69      Dėl Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunkčio formuluotės reikia pažymėti, kad iš įvairių šios nuostatos formuluotės kalbinių versijų negalima vienareikšmiškai nustatyti, ar pagal šią nuostatą reikalaujama, kad suinteresuotasis asmuo žinotų tikslią teismo posėdžio, po kurio buvo priimtas apkaltinamasis nuosprendis, datą.
70      Konkrečiai kalbant, nors šio pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunkčio versijoje italų kalba toks reikalavimas aiškiai nustatytas, kai kuriose versijose, kaip antai prancūzų ir anglų kalbomis, reikalaujama tik „žino[jimo] apie numatomą teisminį nagrinėjimą“, o kitose, kaip antai versijose vokiečių ir vengrų kalbomis, reikalaujama „žinoti apie teismo posėdį“ arba, kaip antai versijose čekų, lenkų ir švedų kalbomis, „žinoti apie numatomą teismo posėdį“.
71      Nors šios įvairios formuluotės iš tiesų galėtų reikšti, kad suinteresuotasis asmuo, kaip aiškiai numatyta šios nuostatos versijoje italų kalba, turi žinoti tikslią teismo posėdžio, po kurio buvo priimtas apkaltinamasis nuosprendis, datą, vis dėlto pagal suformuotą jurisprudenciją vienoje iš Sąjungos teisės nuostatos kalbinių versijų vartojama formuluotė negali būti vienintelis jos aiškinimo pagrindas ar įgyti prioritetą prieš kitas kalbines versijas. Sąjungos teisės nuostatos turi būti aiškinamos ir taikomos vienodai, atsižvelgiant į visomis Europos Sąjungos kalbomis parengtas versijas. Esant neatitikimų tarp įvairių kalbinių Sąjungos teisės akto versijų, nagrinėjama nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į teisės akto, kurio dalis ji yra, kontekstą ir tikslą (šiuo klausimu žr. 2025 m. spalio 23 d. Sprendimo Naturvårdsverke (Atliekų tvarkymas po atsiėmimo), C‑221/24 ir C‑222/24, EU:C:2025:818, 145 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
72      Dėl Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunkčio konteksto reikia konstatuoti, kad pagal šios nuostatos i punktą reikalaujama, kad suinteresuotajam asmeniui būtų asmeniškai įteiktas teismo šaukimas, taigi jis būtų informuotas apie „numatytą teisminio nagrinėjimo, po kurio buvo priimtas sprendimas, laiką ir vietą“ arba kitomis priemonėmis faktiškai gautų oficialią informaciją apie „numatytą teisminio nagrinėjimo laiką ir vietą“ tokiu būdu, kad būtų aiškiai nustatyta, „jog jis žinojo apie numatytą teisminį nagrinėjimą“.
73      Taigi reikia konstatuoti, kad iš paties Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto i papunkčio teksto matyti, kad jame vartojama sąvoka „žino[jimas] apie numatomą teisminį nagrinėjimą“ reikalauja, kad suinteresuotasis asmuo būtų informuotas apie teismo posėdžio, po kurio buvo priimtas sprendimas, datą ir vietą.
74      Remiantis kontekstiniu aiškinimu, atrodo, galima daryti išvadą, kad atitinkamam reikalavimui, kuriuo pradedamas šio 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunktis, siekiant nuoseklumo gali būti suteikiama tokia pati apimtis, todėl ši nuostata turi būti aiškinama taip, kad pagal ją reikalaujama, kad suinteresuotasis asmuo būtų informuotas apie teismo posėdžio, po kurio buvo priimtas apkaltinamasis nuosprendis, datą ir vietą.
75      Šį aiškinimą patvirtina Direktyvos 2016/343, kurioje nustatomos minimalios taisyklės dėl tam tikrų baudžiamojo proceso aspektų, įskaitant „teisę dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme“, nuostatos, būtent jos 8 straipsnio 2 dalis, kuri yra svarbus kontekstinis elementas aiškinant šio pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies i punktą dėl tarp šių dviejų nuostatų egzistuojančio funkcinio ryšio (šiuo klausimu žr. 2025 m. sausio 16 d. Sprendimo VB II (Informavimas apie teisę į bylos nagrinėjimą iš naujo), C‑400/23, EU:C:2025:14, 48 punktą).
76      Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 2 dalį valstybėms narėms leidžiama numatyti, kad bylos nagrinėjimas teisme, kai gali būti priimtas sprendimas, kuriuo įtariamasis ar kaltinamasis pripažįstamas kaltu ar nekaltu, gali būti surengtas jam nedalyvaujant, jeigu, kaip numatyta šios nuostatos a punkte, asmuo buvo laiku informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme ir neatvykimo pasekmes arba, kaip numatyta šios nuostatos b punkte, jeigu šiam asmeniui, kuris buvo informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme, atstovauja įgaliotas advokatas, kurį pasirinko pats asmuo arba skyrė valstybė.
77      Teisingumo Teismas nusprendė, kad Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 2 dalyje atitinkamo asmens informavimui teikiama itin didelė reikšmė, nes toje dalyje bet kokia galimybė surengti bylos nagrinėjimą teisme nedalyvaujant šiam asmeniui aiškiai susieta su sąlyga, kad jis buvo informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme. Remdamasis, be kita ko, šios direktyvos 36 konstatuojamąja dalimi, Teisingumo Teismas patikslino, kad pagal šio 8 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose nustatytą sąlygą, pagal kurią suinteresuotasis asmuo turi būti informuotas apie jo bylos nagrinėjimą teisme, reikalaujama, kad jis būtų informuotas apie numatytą teismo posėdžio datą ir vietą taip, kad galėtų žinoti apie minėtą bylos nagrinėjimą teisme (šiuo klausimu žr. 2022 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo HN (Iš šalies išsiųstam kaltinamajam iškelta byla), C‑420/20, EU:C:2022:679, 51 ir 52 punktus).
78      Teleologinis Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunkčio aiškinimas taip pat patvirtina, kad šio ii papunkčio pradžioje nustatytas reikalavimas reiškia, kad suinteresuotasis asmuo turi būti informuotas apie teismo posėdžio, po kurio priimtas apkaltinamasis nuosprendis, datą ir vietą.
79      Iš tiesų, kaip aiškiai matyti iš Pamatinio sprendimo 2009/299 1 straipsnio, siejamo su jo 1 ir 15 konstatuojamosiomis dalimis, šio 9 straipsnio 1 dalies i punktu patikslinant apkaltinamojo nuosprendžio, priimto suinteresuotajam asmeniui asmeniškai nedalyvaujant per teisminį nagrinėjimą, vykdymo pagrindų apibrėžtį, siekiama apsaugoti teisę asmeniškai dalyvauti nagrinėjant jo baudžiamąją bylą teisme, kuri yra esminis teisės į gynybą elementas ir apskritai turi esminę reikšmę užtikrinant Chartijos 47 straipsnio antroje ir trečioje pastraipose bei 48 straipsnyje įtvirtintą teisę į teisingą baudžiamosios bylos nagrinėjimą, kartu gerinant valstybių narių teismų sprendimų tarpusavio pripažinimą (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2023 m. kovo 23 d. Sprendimo Minister for Justice and Equality (Vykdymo sustabdymo atšaukimas), C‑514/21 ir C‑515/21, EU:C:2023:235, 50 ir 60 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
80      Aiškinimas, pagal kurį pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunktį reikalaujama, kad suinteresuotasis asmuo būtų informuotas apie teismo posėdžio datą ir vietą, padeda siekti šių tikslų, nes leidžia jam, jei pats to pageidauja, asmeniškai dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme net iki faktinio teisminio nagrinėjimo pradžios, arba – alternatyviai – užtikrina, kad tas asmuo savanoriškai ir vienareikšmiškai būtų atsisakęs teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme.
81      Šiomis aplinkybėmis taip pat reikia pažymėti, kad, priešingai, nei galima teigti iš Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunkčio formuluotės, ši nuostata negali būti suprantama kaip reikalaujanti, kad informacija apie suinteresuotojo asmens teismo posėdžio datą ir vietą būtų pateikta anksčiau, nei šis asmuo suteikia įgaliojimus per teismo procese jį ginti pasirinktam advokatui; priešingu atveju, kaip savo išvados 106 punkte pabrėžė generalinis advokatas, būtų nustatyti pertekliniai formalūs reikalavimai, pavyzdžiui, būtų reikalaujama patvirtinti arba atnaujinti įgaliojimą bylą nagrinėti apeliacinėje instancijoje, kai iš pradžių įgaliojimas buvo suteiktas visam teisminiam procesui.
82      Iš tiesų, kadangi tokia informacija skirta tam, kad suinteresuotasis asmuo galėtų asmeniškai dalyvauti nagrinėjant jo bylą teisme, nesvarbu, ar ši informacija jam buvo pranešta prieš suteikiant įgaliojimą advokatui, ar po jo. Be to, reikia pažymėti, kad, kai suinteresuotasis asmuo suteikia įgaliojimą advokatui pateikti apeliacinį skundą ir atstovauti jam atitinkamoje byloje, šis įgaliojimas būtinai suteikiamas anksčiau nei informacija apie apeliacinio teismo posėdžio datą ir vietą, kuri iš esmės šiuo etapu dar nežinoma.
83      Taigi iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunkčio pradžioje numatytas reikalavimas reiškia, kad suinteresuotasis asmuo turi būti laiku informuotas apie numatytą teismo posėdžio datą ir vietą, neatsižvelgiant į tai, ar ši informacija jam buvo pateikta prieš tai, kai jis įgaliojo advokatą jį ginti teisminio nagrinėjimo metu, ar vėliau.
84       Taigi į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunktis turi būti aiškinamas taip, kad pagal šią nuostatą jo taikymas siejamas su sąlyga, kad suinteresuotasis asmuo buvo laiku informuotas apie numatytą jo bylos nagrinėjimo teismo posėdžio datą, o ne su sąlyga, kad šis suinteresuotasis asmuo turėtų tokią informaciją prieš suteikdamas įgaliojimą advokatui jį ginti nagrinėjant jo bylą teisme.
Dėl trečiojo klausimo
85      Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punktas turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija įpareigojama atsisakyti pripažinti ir vykdyti išduodančiojoje valstybėje narėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį, jei neįvykdytos šios nuostatos i–iii punktuose nurodytos sąlygos.
86      Šis klausimas būtų naudingas pagrindinėje byloje tik tuo atveju, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į atsakymą į antrąjį klausimą, konstatuotų, kad šio pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunktyje nurodytos sąlygos netenkinamos pagrindinės bylos aplinkybėmis.
87      Iš pačios šio 9 straipsnio 1 dalies i punkto formuluotės, visų pirma iš nuorodos, kad vykdančioji teisminė institucija „gali“ atsisakyti pripažinti ir vykdyti atitinkamą apkaltinamąjį nuosprendį, matyti, kad vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija turi teisę atsisakyti pripažinti ir vykdyti apkaltinamąjį nuosprendį, jeigu suinteresuotasis asmuo asmeniškai nedalyvavo per teisminį nagrinėjimą, po kurio buvo priimtas šis nuosprendis, išskyrus atvejus, kai šio pamatinio sprendimo 4 straipsnyje numatytame liudijime nurodyta, kad įvykdytos atitinkamai šios nuostatos i, ii ir iii punktuose nustatytos sąlygos (pagal analogiją žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft Berlin(Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „In absentia“), C‑397/22, EU:C:2023:1030, 38 ir 39 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
88      Šio 9 straipsnio 1 dalies i punktu apribojama galimybė atsisakyti vykdyti apkaltinamąjį nuosprendį, tiksliai ir nuosekliai išvardijant sąlygas, kuriomis negalima atsisakyti pripažinti ir vykdyti tokio nuosprendžio, priimto po teisminio nagrinėjimo, kuriame atitinkamas asmuo asmeniškai nedalyvavo (pagal analogiją žr. 2023 m. kovo 23 d. Sprendimo Minister for Justice and Equality(Vykdymo sustabdymo atšaukimas), C‑514/21 ir C‑515/21, EU:C:2023:235, 49 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
89      Darytina išvada, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 58 punkto, vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija privalo pripažinti ir vykdyti apkaltinamąjį nuosprendį, nepaisant to, kad suinteresuotasis asmuo nedalyvavo per teisminį nagrinėjimą, po kurio buvo priimtas šis nuosprendis, kai tenkinamos viename iš šio 9 straipsnio 1 dalies i punkto i, ii arba iii papunktyje nurodytos sąlygos.
90      Atsižvelgiant į tai, kad Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkte numatytas neprivalomas atsisakymo pripažinti ir vykdyti apkaltinamąjį nuosprendį pagrindas, vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija, konstatavusi, kad šios nuostatos i, ii ir iii punktuose nurodytos sąlygos nėra įvykdytos, kiek tai susiję su asmens, dėl kurio priimtas toks nuosprendis, padėtimi, bet kuriuo atveju gali atsižvelgti į visas konkrečios bylos aplinkybes, visų pirma į šio asmens elgesį, leidžiantį jai įsitikinti, kad šio nuosprendžio pripažinimas ir vykdymas nereiškia minėto asmens teisės į gynybą pažeidimo (pagal analogiją žr. 2023 m. kovo 23 d. Sprendimo Minister for Justice and Equality(Vykdymo sustabdymo atšaukimas), C‑514/21 ir C‑515/21, EU:C:2023:235, 76 ir 78 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
91      Nagrinėjamu atveju iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamus nacionalinės teisės aktus vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija įpareigojama atsisakyti pripažinti ir vykdyti išduodančiojoje valstybėje narėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį, jei neįvykdytos Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto i, ii arba iii papunkčiuose nurodytos sąlygos. Taigi šiais teisės aktais iš šios institucijos atimama diskrecija atsižvelgiant į bylos aplinkybes, patikrinti, ar vis dėlto gali būti laikoma, kad paisyta suinteresuotojo asmens teisės į gynybą, taigi ir nuspręsti pripažinti ir vykdyti atitinkamą apkaltinamąjį nuosprendį.
92      Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad tokios nacionalinės teisės nuostatos prieštarauja Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punktui.
93      Reikia priminti, kad Sąjungos teisės viršenybės principas turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nereikalaujama, kad nacionalinis teismas netaikytų nacionalinės teisės nuostatos, nesuderinamos su šio pamatinio sprendimo nuostatomis, nes jos nėra tiesiogiai veikiančios. Vis dėlto valstybių narių valdžios institucijos, įskaitant teismus, privalo kiek įmanoma aiškinti savo nacionalinę teisę taip, kad galėtų pasiekti šiuo pamatiniu sprendimu siekiamą tikslą atitinkantį rezultatą (pagal analogiją žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft Berlin(Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „In absentia“), C‑398/22, EU:C:2023:1031, 47 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
94      Iš tiesų, nors pamatiniai sprendimai negali veikti tiesiogiai, pasibaigus tokių sprendimų perkėlimo terminui dėl jų privalomojo pobūdžio valstybių narių nacionalinėms valdžios institucijoms kyla pareiga aiškinti nacionalinę teisę laikantis Sąjungos teisės. Taigi taikydamos savo nacionalinę teisę šios institucijos privalo ją aiškinti kuo labiau atsižvelgdamos į atitinkamo pamatinio sprendimo tekstą ir tikslą, kad būtų pasiektas jame numatytas rezultatas, o šios nacionalinės teisės aiškinimas contra legem yra draudžiamas. Pagal Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo principą reikalaujama, kad būtų atsižvelgiama į visą nacionalinę teisę ir taikomi joje pripažinti aiškinimo metodai, kad būtų užtikrintas visiškas nagrinėjamo pagrindų sprendimo veiksmingumas ir priimtas juo siekiamą tikslą atitinkantis sprendimas (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft Berlin(Apkaltinamojo nuosprendžio priėmimas „In absentia“), C‑398/22, EU:C:2023:1031, 48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
95      Darytina išvada, kad jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręstų, jog Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkte, visų pirma šios nuostatos ii papunktyje, nurodytos sąlygos nėra įvykdytos, jis, atsižvelgdamas į visą savo vidaus teisę ir taikydamas joje pripažintus aiškinimo metodus, turėtų aiškinti pagrindinėje byloje nagrinėjamus nacionalinės teisės aktus kiek įmanoma paisydamas Pamatinio sprendimo 2008/909 teksto ir tikslo, t. y. kad remdamasis visomis bylos aplinkybėmis galėtų įvertinti, ar vis dėlto gali būti laikoma, kad suinteresuotojo asmens teisės į gynybą buvo paisoma, todėl atitinkamą apkaltinamąjį nuosprendį reikia pripažinti ir vykdyti.
96      Taigi į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punktas turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija įpareigojama atsisakyti pripažinti ir vykdyti išduodančiojoje valstybėje narėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį, jei neįvykdyta nė viena iš šios nuostatos i–iii papunkčiuose nurodytų sąlygų.
Dėl ketvirtojo klausimo
97      Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punktas turi būti aiškinamas taip, kad nustačiusi, jog neįvykdytos minėtos nuostatos i–iii papunkčiuose nurodytos sąlygos, vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija gali atsižvelgti į tai, kad suinteresuotasis asmuo išduodančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos paprašė, kad jo bausmė būtų vykdoma valstybėje narėje, kurios pilietis jis yra ir kurioje yra jo interesų centras, kad nuspręstų, jog toks vykdymas nereiškia jo teisės į gynybą pažeidimo.
98      Pirmiausia reikia pažymėti, kad atsakymas į šį klausimą, kaip ir į trečiąjį klausimą, yra naudingas pagrindinėje byloje tik tuo atveju, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į atsakymą į antrąjį klausimą, konstatuotų, kad šio pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunktyje nurodytos sąlygos netenkinamos pagrindinės bylos aplinkybėmis.
99      Kaip pažymėta šio sprendimo 57–59 punktuose, minėto pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies i punkto i–iii papunkčiuose nustatytos sąlygos, kuriomis turi būti laikoma, kad suinteresuotasis asmuo savanoriškai ir nedviprasmiškai atsisakė dalyvauti nagrinėjant jo bylą teisme, todėl vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija privalo pripažinti ir vykdyti po tokio teisminio nagrinėjimo priimtą apkaltinamąjį nuosprendį.
100    Kaip savo nutartyje pažymi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, toks atsisakymas gali būti numanomas iš suinteresuotojo asmens elgesio, kai, remiantis šio 9 straipsnio 1 dalies i punkto iii papunktyje nurodytu atveju, jis aiškiai nurodė, kad neginčija sprendimo, priimto po teisminio nagrinėjimo, kuriame asmeniškai nedalyvavo, arba per nustatytą terminą neprašė persvarstyti bylos arba nepateikė apeliacinio skundo.
101    Vis dėlto, kaip savo išvados 129 ir 130 punktuose nurodė generalinis advokatas, aplinkybė, kad suinteresuotasis asmuo paprašė išdavusiosios valstybės narės kompetentingos institucijos (kaip yra pagrindinėje byloje), kad jam paskirta bausmė po teisminio nagrinėjimo, kuriame jis asmeniškai nedalyvavo, būtų vykdoma valstybėje narėje, kurios pilietis jis yra ir kurioje yra jo interesų centras, kaip savo ketvirtajame klausime pagrįstai nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, savaime neatitinka šioje nuostatoje įtvirtintų sąlygų, nes niekas nekliudo suinteresuotajam asmeniui pateikti tokį prašymą kartu pasiliekant teisę ginčyti apkaltinamąjį nuosprendį, kuriuo paskirta ši bausmė, ir prašyti surengti naują teismo procesą.
102    Reikia priminti, kad iš šio sprendimo 90 punkte primintos jurisprudencijos matyti, jog vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija, konstatavusi, kad Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkto i–iii papunkčiuose nurodytos sąlygos neįvykdytos, gali atsižvelgti į kitas aplinkybes, ypač į suinteresuotojo asmens elgesį, leidžiančias jai įsitikinti, kad atitinkamo apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimas ir vykdymas nereiškia šio asmens teisės į gynybą pažeidimo.
103    Tokiomis aplinkybėmis vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija gali atsižvelgti į prašymą, kaip antai pateiktą pagrindinėje byloje, kad bausmė būtų vykdoma valstybėje narėje, kurios pilietis yra suinteresuotasis asmuo ir kurioje yra jo interesų centras, siekdama nuspręsti, kad toks vykdymas nereiškia jo teisės į gynybą pažeidimo, todėl nėra pagrindo taikyti Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punkte numatyto atsisakymo pripažinti ir vykdyti pagrindo, nepaisant to, kad nėra tenkinamos šios nuostatos i–iii papunkčiuose nurodytos sąlygos.
104    Taigi į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti, kad Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies i punktas turi būti aiškinamas taip, kad nustačiusi, jog neįvykdytos minėtos nuostatos i–iii papunkčiuose nurodytos sąlygos, vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija gali atsižvelgti į tai, kad suinteresuotasis asmuo išduodančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos paprašė, kad jo bausmė būtų vykdoma valstybėje narėje, kurios pilietis jis yra ir kurioje yra jo interesų centras, kad nuspręstų, jog toks vykdymas nereiškia jo teisės į gynybą pažeidimo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
105    Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1.      2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje, iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR, 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunktis
turi būti aiškinamas taip:
šioje nuostatoje nustatyta sąlyga, susijusi su žinojimu apie numatytą bylos nagrinėjimą, yra įvykdyta, kai šaukimas atvykti į teismo posėdį buvo įteiktas ne tiesiogiai suinteresuotajam asmeniui, o advokatui, kurį jis įgaliojo ginti jį per teisminį nagrinėjimą ir kurį paskyrė išduodančiojoje valstybėje narėje priimti jam skirtus dokumentus.
2.      Pamatinio sprendimo 2008/909, iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299, 9 straipsnio 1 dalies i punkto ii papunktis
turi būti aiškinamas taip:
pagal šią nuostatą jo taikymas siejamas su sąlyga, kad suinteresuotasis asmuo laiku buvo informuotas apie numatytą jo bylos nagrinėjimo teismo posėdžio datą, o ne su sąlyga, kad tas suinteresuotasis asmuo turėtų šią informaciją prieš duodamas įgaliojimą advokatui jį ginti nagrinėjant jo bylą teisme.
3.      Pamatinio sprendimo 2008/909, iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299, 9 straipsnio 1 dalies i punktas
turi būti aiškinamas taip:
pagal jį draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija įpareigojama atsisakyti pripažinti ir vykdyti išduodančiojoje valstybėje narėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį, jei neįvykdytos nė viena iš šios nuostatos i–iii papunkčiuose nurodytų sąlygų.
4.      Pamatinio sprendimo 2008/909, iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299, 9 straipsnio 1 dalies i punktas
turi būti aiškinamas taip:
nustačiusi, kad neįvykdytos šios nuostatos i–iii papunkčiuose nurodytų atvejų taikymo sąlygos, vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija gali atsižvelgti į tai, kad suinteresuotasis asmuo išduodančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos paprašė bausmę vykdyti jo pilietybės valstybėje narėje, kurioje yra jo interesų centras, kad nuspręstų, jog toks vykdymas nereiškia jo teisės į gynybą pažeidimo.
Parašai.
*       Proceso kalba: vokiečių.
ii      Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.