62024CJ0039
TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. balandžio 30 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartotojų apsauga – Direktyva 93/13/EEB – 4 ir 5 straipsniai – Nesąžiningos sąlygos sutartyse su vartotojais – Hipoteka užtikrintos paskolos sutartys – Sąlyga dėl paskolos administravimo mokesčio – Sąlygų aiškumas ir suprantamumas“
Byloje C‑39/24
dėl Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Seutos pirmosios instancijos ir tyrimo teismas Nr. 6, Ispanija) 2024 m. sausio 2 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. sausio 15 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Justa
prieš
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA
TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas S. Rodin (pranešėjas), teisėjai N. Piçarra ir N. Fenger,
generalinis advokatas D. Spielmann,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA, atstovaujamos abogados M. Á. Cepero Aránguez, J. M. Martínez Gimeno ir C. Vendrell Cervantes,
–
Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos M. J. Ruiz Sánchez,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos J. Baquero Cruz, P. Kienapfel ir N. Ruiz García,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl, pirma, 1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, 1993, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288) 4 straipsnio ir, antra, 2014 m. vasario 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/17/ES dėl vartojimo kredito sutarčių dėl gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto, kuria iš dalies keičiamos direktyvos 2008/48/EB ir 2013/36/ES bei Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010 (OL L 60, 2014, p. 34), 7 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Justa ir Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA ginčą dėl tariamai nesąžiningos hipoteka užtikrintos paskolos sutarties sąlygos, susijusios su paskolos administravimo mokesčiu.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 93/13
3
Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Ta sutarties sąlyga, dėl kurios nebuvo atskirai derėtasi, yra laikoma nesąžininga, jeigu pažeidžiant sąžiningumo reikalavimą dėl jos atsiranda ryškus neatitikimas tarp iš sutarties kylančių šalių teisių ir pareigų vartotojo nenaudai.“
4
Šios direktyvos 4 straipsnyje numatyta:
„1.   Nepažeidžiant 7 straipsnio, sutarties sąlygos nesąžiningumas vertinamas, atsižvelgiant į prekių ar paslaugų, dėl kurių buvo sudaryta sutartis, pobūdį, ir sutarties sudarymo metu nurodant visas sutarties sudarymo aplinkybes ir visas kitas tos sutarties arba kitos sutarties, nuo kurios ji priklauso, sąlygas. [Nepažeidžiant 7 straipsnio, sutarties sąlygos nesąžiningumas vertinamas atsižvelgiant į prekių ar paslaugų, dėl kurių buvo sudaryta sutartis, pobūdį, sudarant sutartį buvusias visas aplinkybes ir visas kitas tos sutarties arba kitos sutarties, nuo kurios ji priklauso, sąlygas.]
2.   Sąlygų nesąžiningumo vertinimas nėra susijęs nei su pagrindinio sutarties dalyko apibrėžimu, nei su kainos ir atlygio adekvatumu mainais suteiktoms paslaugoms ar prekėms, jei šios sąlygos pateikiamos aiškia, suprantama kalba.“
5
Šios direktyvos 5 straipsnis suformuluotas taip:
„Tose sutartyse, kur visos ar tam tikros vartotojui siūlomos sąlygos pateikiamos raštu, jos visada turi būti išdėstomos aiškia, suprantama kalba. Atsiradus abejonių dėl sąlygos reikšmės, interpretuojama vartotojo naudai. Ši taisyklė dėl interpretavimo netaikoma 7 straipsnio 2 dalyje nustatytų procedūrų atveju.“
Direktyva 2014/17
6
Direktyvos 2014/17 7 straipsnio „Verslo etikos pareigų vykdymas teikiant kreditą vartotojams“ 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės reikalauja, kad rengdami kredito gaminius arba sudarydami, tarpininkaudami arba teikdami su kreditu susijusias konsultacines paslaugas ir, kai taikoma, papildomas paslaugas vartotojams arba vykdydami kredito sutartį, kreditoriai, kredito tarpininkai arba paskirtieji atstovai veiktų garbingai, sąžiningai, skaidriai ir profesionaliai, atsižvelgdami į vartotojų teises ir interesus. <…>“
7
Šios direktyvos 43 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Ši direktyva netaikoma kredito sutartims, sudarytoms anksčiau nei 2016 m. kovo 21 d.“
Ispanijos teisė
Įstatymas Nr. 5/2019
8
2019 m. kovo 15 d.Ley 5/2019, reguladora de los contratos de crédito inmobiliario (Įstatymas Nr. 5/2019, reglamentuojantis nekilnojamojo turto kredito sutartis; BOE, Nr. 65, 2019 m. kovo 16 d.) 14 straipsnyje numatyta:
„3.   Išlaidos gali būti atlygintos arba mokesčiai imami tik už su paskolomis susijusias paslaugas, su kuriomis aiškiai sutiko arba kurių aiškiai paprašė paskolos gavėjas ar potencialus paskolos gavėjas, su sąlyga, kad jie yra susiję su faktiškai suteiktomis paslaugomis ar patirtomis išlaidomis, kurias galima įrodyti.
4.   Jeigu susitariama dėl administravimo mokesčio, jis mokamas tik vieną kartą ir padengia visas paskolos vertinimo, administravimo ar suteikimo išlaidas arba kitas panašias paskolos davėjo veiklai būdingas išlaidas, susijusias su paskolos suteikimu. Paskolų užsienio valiuta atveju administravimo mokestis taip pat apima bet kokį valiutos konvertavimo mokestį, susijusį su pradiniu paskolos išmokėjimu.“
Ministro įsakymas dėl hipoteka užtikrintų paskolų finansinių sąlygų skaidrumo
9
1994 m. gegužės 5 d.Orden del Ministerio de la Presidencia, sobre transparencia de las condiciones financieras de los préstamos hipotecarios (Ministro įsakymas dėl hipoteka užtikrintų paskolų finansinių sąlygų skaidrumo; BOE, Nr. 112, 1994 m. gegužės 11 d., p. 14444) II priedo 4.a dalis „Mokesčiai“ suformuluota taip:
„1. Administravimo mokestis. Visos išlaidos, susijusios su paskolos vertinimu, hipoteka užtikrintos paskolos suteikimu ar administravimu arba kitos panašios paskolą teikiančios įstaigos veiklai būdingos išlaidos, susijusios su paskolos suteikimu, turi būti įtrauktos į vieną mokestį, vadinamą administravimo mokesčiu, jis mokamas tik vieną kartą. Šiame punkte nurodomas to mokesčio dydis, taip pat mokėjimo forma ir data.
<…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
10
2005 m. lapkričio 3 d.Justa sudarė su Banco Bilbao Vizcaya Argentaria notaro patvirtintą hipoteka užtikrintos paskolos sutartį.
11
Remiantis šios sutarties 4 straipsnio 1 dalimi, paskolos gavėjas pasirašydamas sutartį turėjo sumokėti 0,25 % visos paskolos sumos dydžio administravimo mokestį.
12
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Seutos pirmosios instancijos ir tyrimo teismas Nr. 6, Ispanija) Justa pareiškė ieškinį Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, juo visų pirma prašė pripažinti administravimo mokestį numatančią sutarties sąlygą nesąžininga.
13
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą jį pateikęs teismas pažymi, kad 2020 m. liepos 16 d. Sprendime Caixabank ir Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (C‑224/19 ir C‑259/19, EU:C:2020:578) Teisingumo Teismas, be kita ko, išaiškino Direktyvą 93/13, kiek tai susiję su nesąžiningumo kontrole ir skaidrumo reikalavimu, taikomais Ispanijos teisės reglamentuojamoje paskolos sutartyje esančiai sąlygai, įpareigojančiai paskolos gavėją mokėti administravimo mokestį. Jis patikslina, kad po šio sprendimo įvairūs nacionaliniai teismai priėmė sprendimus, kuriais tokį mokestį numatančios sąlygos buvo pripažintos negaliojančiomis, todėl Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas, Ispanija) buvo priverstas pateikti naują prašymą priimti prejudicinį sprendimą dėl minėtos sąlygos; dėl šio prašymo buvo priimtas 2023 m. kovo 16 d. Sprendimas Caixabank (Paskolos administravimo mokestis) (C‑565/21, EU:C:2023:212).
14
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kilo klausimas dėl Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) jurisprudencijos suderinamumo su pastaruoju sprendimu.
15
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo 2023 m. gegužės 29 d.Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) sprendimą 816/2023 (EU:TS:2023:2131), kuriame šis konstatavo, kad administravimo mokestis, kuriuo atlyginamos su hipoteka užtikrintų paskolos ar kredito vertinimu, suteikimu ar administravimu susijusios išlaidos, nepatenka į pagrindinį paskolos sutarties dalyką, todėl jam gali būti taikoma nacionalinio teismo kontrolė pagal Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalį; jis taip pat pažymėjo, kad tokį mokestį numatanti sutarties sąlyga savaime nėra nesąžininga. Taigi nacionalinis teismas turi įsitikinti, kad vartotojui buvo sudaryta galimybė suprasti už numatytus mokesčius teikiamų paslaugų pobūdį, patikrinti, ar skirtingi numatyti mokesčiai nesidubliuoja, remiantis finansų įstaigos pagal nacionalinės teisės aktus suteikta informacija pakankamai susipažinti su atitinkamos sąlygos ekonominiu turiniu ir veikimu, net jei paskolos davėjas neprivalo sutartyje nurodyti visų už administravimo mokestį teikiamų paslaugų pobūdžio; nacionalinis teismas šiuo klausimu turi atsižvelgti į ypatingą dėmesį, kurį vidutinis vartotojas skirtų tokios rūšies sąlygai. Be to, Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) nuomone, nacionalinis teismas privalo patikrinti, ar administravimo mokesčio dydis nėra neproporcingas palyginti su paskolos suma, atsižvelgdamas į vidutinį tokio mokesčio tarifą.
16
Šiomis aplinkybėmis Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Seutos pirmosios instancijos ir tyrimo teismas Nr. 6) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar pagal Europos Sąjungos teisę draudžiamas toks Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) dėl paskolos administravimo mokesčio pateiktas išaiškinimas: pakanka hipotekos lakšte nurodyti sutarties sąlygoje numatytą mokesčio dydį, kuris neviršija nustatytos ribos, kad būtų pripažinta, jog atsižvelgiant į [Direktyvos 93/13] 4 straipsnio 2 dalį sutarties sąlyga nėra nesąžininga dėl skaidrumo trūkumo, net jeigu toje sąlygoje tiksliai nenurodytas turinys ar laikas?
2.
Jeigu vartotojas iš anksto informuojamas apie atitinkamą sąlygą, ši sąlyga laikoma nepatenkančia į [Direktyvoje 2014/17] numatytą banko skolinimo veiklos sritį ir nesusijusi su palūkanomis už paskolą, ar sąskaitos faktūros neturėtų būti išrašomos ir paslaugos aiškiai nurodomos prieš įpareigojant vartotoją už jas mokėti ir ar toks veiksmų nesiėmimas neprieštarauja Europos Sąjungos teisei, nes materialiniu požiūriu jis turi poveikį minėtos sąlygos skaidrumui?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl priimtinumo
17
Teisingumo Teismui pateiktose rašytinėse pastabose atsakovė pagrindinėje byloje, Ispanijos Karalystė ir Europos Komisija, išreiškė abejones dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ar bent jau jame pateikto antrojo prejudicinio klausimo priimtinumo.
18
Atsakovė pagrindinėje byloje nurodo prašymo priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinumo pagrindą, susijusį su jo neatitiktimi Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnyje numatytiems reikalavimams, nes nacionalinis teismas tariamai nenurodė priežasčių, verčiančių jį abejoti dėl Sąjungos teisės aiškinimo. Ji priduria, kad prejudiciniuose klausimuose keliamas problemas Teisingumo Teismas jau yra nagrinėjęs 2023 m. kovo 16 d. Sprendime Caixabank (Paskolos administravimo mokestis) (C‑565/21, EU:C:2023:212), todėl nebėra būtina atsakyti į šiuos klausimus.
19
Remiantis suformuota jurisprudencija, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į bylos aplinkybes turi įvertinti, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (2024 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Booking.com ir Booking.com (Deutschland), C‑264/23, EU:C:2024:764, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
20
Tuo remiantis reikia daryti išvadą, kad klausimams dėl Sąjungos teisės taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės nuostatos išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2024 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Booking.com ir Booking.com (Deutschland), C‑264/23, EU:C:2024:764, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
21
Nagrinėjamu atveju pateikti klausimai iš esmės susiję su Direktyvos 93/13 4 ir 5 straipsnių, taip pat Direktyvos 2014/17 7 straipsnio aiškinimu. Be to, iš viso prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad jį pateikęs teismas pakankamai tiksliai apibrėžė savo prašymo išaiškinti Sąjungos teisę faktines ir teisines aplinkybes, kad suinteresuotosios šalys galėtų pateikti pastabas pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį, o Teisingumo Teismas – naudingai atsakyti į minėtą prašymą. Kalbant konkrečiai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aiškiai nurodė nacionalinę jurisprudenciją ir jam kilusias abejones dėl 2023 m. gegužės 29 d.Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) sprendimo 816/2023 (EU:TS:2023:2131) atitikties Direktyvai 93/13, kaip ją išaiškino Teisingumo Teismas 2023 m. kovo 16 d. Sprendime Caixabank (Paskolos administravimo mokestis) (C‑565/21, EU:C:2023:212). Šios abejonės taip pat matyti iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimų formuluočių ir susijusios, be kita ko, su administravimo mokestį numatančios sąlygos skaidrumo ar nesąžiningumo vertinimo kriterijais. Joms išsklaidyti būtina pateikti papildomų paaiškinimų dėl 2023 m. kovo 16 d. Sprendimo Caixabank (Paskolos administravimo mokestis) (C‑565/21, EU:C:2023:212).
22
Darytina išvada, kad atsakovės pagrindinėje byloje nurodytas nepriimtinumo pagrindas atmestinas.
23
Kiek tai susiję su antrojo prejudicinio klausimo nepriimtinumu, Ispanijos Karalystė ir Komisija teigia, kad jame nurodyta Direktyva 2014/17 rationae temporis netaikoma pagrindinei bylai.
24
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, kokių pasekmių kyla pagal Direktyvą 2014/17 nepripažinus paslaugų, už kurias imamas administravimo mokestis, patenkančiomis į banko skolinimo veiklos sritį. Klausimas grindžiamas prielaida, kad ši direktyva taikoma pagrindinei bylai.
25
Pažymėtina, kad pagal Direktyvos 2014/17 43 straipsnio 1 dalį ši direktyva netaikoma kredito sutartims, sudarytoms anksčiau nei 2016 m. kovo 21 d. Pagrindinėje byloje ginčijama paskolos sutartis buvo sudaryta 2005 m. lapkričio 3 d.
26
Taigi reikia konstatuoti, kad Direktyva 2014/17, kurią iš esmės prašoma išaiškinti antruoju klausimu, ratione temporis netaikoma pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms.
27
Tokiomis aplinkybėmis akivaizdu, kad antruoju klausimu prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas nesusijęs su pagrindinės bylos faktais ar dalyku. Vadinasi, remiantis šio sprendimo 19 ir 20 punktuose nurodyta jurisprudencija, antrasis klausimas turi būti pripažintas nepriimtinu.
Dėl esmės
28
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama kaip draudžianti nacionalinių teismų jurisprudenciją, pagal kurią, atsižvelgiant į nacionalinės teisės aktus, nustatančius, kad paskolos administravimo mokesčiu atlyginama už paslaugas, susijusias su hipoteka užtikrintų paskolos ar kredito vertinimą, suteikimą ar administravimą, arba už kitas panašias paslaugas, tokį mokestį paskolos gavėjui nustatanti sąlyga atitinka skaidrumo reikalavimą, nors joje detaliai nenurodytos visos už šį mokestį teikiamos paslaugos ir šioms paslaugoms suteikti reikalingas laikas.
29
Pirmiausia reikia pažymėti, kad šis klausimas susijęs su sąlygos, nustatančios tokį administravimo mokestį, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, aiškumo ir suprantamumo, taigi ir skaidrumo, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalį, vertinimu.
30
Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad sutarties sąlygos, kurios patenka į sąvoką „pagrindinis sutarties dalykas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalį, turi būti suprantamos kaip tos, kuriose įtvirtintos esminės prievolės pagal šią sutartį ir kurios, būdamos tokios, apibrėžia šią sutartį. Kita vertus, ši sąvoka neapima sąlygų, kurios yra antraeilės, palyginti su tomis, kurios apibrėžia pačią sutartinio santykio esmę (šiuo klausimu žr. 2017 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Andriciuc ir kt., C‑186/16, EU:C:2017:703, 35 ir 36 punktus, taip pat 2024 m. kovo 21 d. Sprendimo Profi Credit Bulgaria (Su kredito sutartimi susijusios papildomos paslaugos), C‑714/22, EU:C:2024:263, 60 punktą).
31
Pagrindinės prievolės pagal paskolos sutartį yra tai, kad kredito davėjas iš esmės įsipareigoja perduoti kredito gavėjui tam tikrą pinigų sumą, o pastarasis iš esmės įsipareigoja grąžinti šią sumą (paprastai su palūkanomis) pagal nustatytą grąžinimo grafiką (2024 m. kovo 21 d. Sprendimo Profi Credit Bulgaria (Su kredito sutartimi susijusios papildomos paslaugos), C‑714/22, EU:C:2024:263, 61 punktas).
32
2020 m. liepos 16 d. Sprendime Caixabank ir Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (C‑224/19 ir C‑259/19, EU:C:2020:578, 64 punktas) Teisingumo Teismas konstatavo, kad administravimo mokesčio negalima laikyti esminiu hipoteka užtikrintos paskolos sutarties elementu vien dėl to, kad jis įtrauktas į bendrą jos kainą.
33
Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paaiškinimų dėl taikytinų nacionalinės teisės aktų matyti, kad administravimo mokestis apima atlygį už paslaugas, susijusias su hipoteka užtikrintų paskolos arba kredito vertinimu, suteikimu ar administravimu arba su kitomis panašiomis paslaugomis, būdingomis su paskolos ar kredito suteikimu susijusiai paskolos davėjo veiklai.
34
Atsižvelgiant į pareigą aiškinti Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalį siaurai, pareigos atlyginti už šias paslaugas negalima priskirti prie iš kredito sutarties kylančių pagrindinių prievolių, kaip jos apibrėžtos šio sprendimo 31 punkte primintoje jurisprudencijoje. Iš tiesų pareiga siaurai aiškinti būtų pažeista, jeigu į sąvoką „pagrindinis sutarties dalykas“ būtų įtrauktos visos paslaugos, kurios paprasčiausiai susijusios su pačiu pagrindiniu dalyku ir yra papildomo pobūdžio, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 30 punkte primintą jurisprudenciją (2023 m. kovo 16 d. Sprendimo Caixabank (Paskolos administravimo mokestis), C 565/21, EU:C:2023:212, 23 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35
Be to, pažymėtina, kad tas pats skaidrumo reikalavimas, kaip numatytasis Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalyje, taip pat įtvirtintas šios direktyvos 5 straipsnyje, kuriame numatyta, kad rašytinės sutarties sąlygos „visada“ turi būti išdėstomos aiškia, suprantama kalba. Kaip jau yra nusprendęs Teisingumo Teismas, pirmojoje iš šių nuostatų numatyto skaidrumo reikalavimo apimtis yra tokia pat, kaip ir numatytojo antrojoje nuostatoje (2023 m. kovo 16 d. Sprendimo Caixabank (Paskolos administravimo mokestis), C‑565/21, EU:C:2023:212, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
36
Vadinasi, norint pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui naudingą atsakymą, reikia preziumuoti, kad pirmuoju klausimu jis iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 93/13 5 straipsnis turi būti aiškinamas kaip draudžiantis nacionalinių teismų jurisprudenciją, pagal kurią, atsižvelgiant į nacionalinės teisės aktus, nustatančius, kad paskolos administravimo mokesčiu atlyginama už paslaugas, susijusias su hipoteka užtikrintų paskolos ar kredito vertinimą, suteikimą ar administravimą, arba už kitas panašias paslaugas, tokį mokestį paskolos gavėjui nustatanti sąlyga atitinka skaidrumo reikalavimą, nors joje detaliai nenurodytos visos už šį mokestį teikiamos paslaugos ir šioms paslaugoms suteikti reikalingas laikas.
37
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra pabrėžęs, kad Direktyvos 93/13 5 straipsnyje įtvirtintas skaidrumo reikalavimas negali būti susiaurintas iki sutarties sąlygų suprantamumo tik formaliuoju ir gramatiniu aspektais, bet, priešingai, šioje direktyvoje nustatyta apsaugos sistema pagrįsta idėja, kad vartotojas yra silpnesnėje padėtyje nei verslininkas dėl, be kita ko, turimos informacijos lygio, tad šį minėtoje direktyvoje įtvirtintą sutarčių sąlygų aiškumo ir suprantamumo, taigi ir skaidrumo reikalavimą reikia aiškinti plačiai (2023 m. kovo 16 d. Sprendimo Caixabank (Paskolos administravimo mokestis), C‑565/21, EU:C:2023:212, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
38
Taigi, minėtas reikalavimas turi būti suprantamas kaip reiškiantis ne tik tai, kad atitinkama sąlyga vartotojui turi būti suprantama gramatiškai, bet ir tai, kad sutartyje turi būti skaidriai apibūdintas mechanizmo, apie kurį kalbama atitinkamoje sąlygoje, konkretus veikimas ir prireikus – šio mechanizmo ir kitose sąlygose nustatyto mechanizmo santykis, kad vartotojas, remdamasis aiškiais ir suprantamais kriterijais, galėtų įvertinti jam kylančias ekonomines pasekmes (2023 m. kovo 16 d. Sprendimo Caixabank (Paskolos administravimo mokestis), C‑565/21, EU:C:2023:212, 31 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
39
Iš šios jurisprudencijos nematyti, kad paskolos davėjas atitinkamoje sutartyje privalo konkrečiai nurodyti visas paslaugas, teikiamas už vienoje ar keliose sutarties sąlygose nurodytus mokesčius. Vis dėlto, atsižvelgiant į apsaugą, kurią Direktyva 93/13 siekiama suteikti vartotojui, nes jo padėtis yra mažiau palanki nei verslininko tiek dėl galimybių derėtis, tiek dėl informacijos lygio, svarbu, kad iš visos sutarties būtų įmanoma suprasti faktiškai teikiamų paslaugų pobūdį arba jį nuspėti. Be to, vartotojas turi turėti galimybę patikrinti, ar įvairūs mokesčiai arba įvairios už juos teikiamos paslaugos nesidubliuoja (2019 m. spalio 3 d. Sprendimo Kiss ir CIB BankC‑621/17, EU:C:2019:820, 43 punktas ir 2023 m. kovo 16 d. Sprendimo Caixabank (Paskolos administravimo mokestis), C‑565/21, EU:C:2023:212, 32 punktas).
40
Šiuo klausimu 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo Caixabank ir Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (C‑224/19 ir C‑259/19, EU:C:2020:578) 70 punkte Teisingumo Teismas patikslino, kad nacionalinis teismas turi įvertinti, ar finansų įstaiga suteikė vartotojui pakankamai informacijos, kad jis būtų susipažinęs su sąlygos, pagal kurią įpareigojamas sumokėti administravimo mokestį, turiniu ir veikimu, taip pat su jos vaidmeniu paskolos sutartyje. Taip vartotojui būtų žinomi motyvai, pagrindžiantys atlygį, atitinkantį šį mokestį, ir jis galėtų įvertinti prisiimamo įsipareigojimo apimtį, konkrečiai visą tos sutarties kainą (2023 m. kovo 16 d. Sprendimo Caixabank (Paskolos administravimo mokestis), C‑565/21, EU:C:2023:212, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
41
Ar sąlyga, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, yra aiški ir suprantama, turi įvertinti kompetentingas teismas, atsižvelgdamas į visas reikšmingas faktines aplinkybes, be kita ko, į nagrinėjamos sąlygos formuluotę, į informaciją, kurią finansų įstaiga pateikė paskolos gavėjui, įskaitant informaciją, kurią ji privalo pateikti pagal atitinkamus nacionalinės teisės aktus, taip pat į šios įstaigos reklamą dėl sudarytos sutarties rūšies, atsižvelgiant į pastabumo lygį, kurio galima tikėtis iš vidutinio pakankamai informuoto ir protingai pastabaus bei nuovokaus vartotojo (2023 m. kovo 16 d. Sprendimo Caixabank (Paskolos administravimo mokestis), C‑565/21, EU:C:2023:212, 40 punktas).
42
Dėl momento, kada ši informacija turi būti pateikta vartotojui, Teisingumo Teismas nusprendė, kad informacijos apie sutarties sąlygas ir jos sudarymo pasekmes pateikimas prieš sudarant sutartį yra ypač svarbus vartotojui. Būtent remdamasis šia informacija jis nusprendžia, ar nori būti saistomas sąlygų, kurias iš anksto suformuluoja verslininkas (2020 m. liepos 9 d. Sprendimo Ibercaja Banco, C‑452/18, EU:C:2020:536, 47 punktas ir 2023 m. sausio 12 d. Sprendimo D. V. (Advokato užmokestis – valandinio įkainio principas), C‑395/21, EU:C:2023:14, 39 punktas).
43
Kiek tai susiję su teisinių paslaugų, už kurias mokama pagal valandinį įkainį, sutartimi, Teisingumo Teismas paaiškino, kad nors negalima reikalauti, kad verslininkas informuotų vartotoją apie galutines jo prisiimto įsipareigojimo finansines pasekmes (jos priklauso nuo būsimų, nenumatomų ir nuo verslininko valios nepriklausančių įvykių), informacija, kurią jis privalo pateikti prieš sudarant sutartį, turi padėti vartotojui priimti atsargų sprendimą ir suprasti, kad, pirma, tokie įvykiai galimi ir, antra, kokią įtaką jie gali turėti atitinkamų teisinių paslaugų teikimo trukmei (2023 m. sausio 12 d. Sprendimo D. V. (Advokato užmokestis – valandinio įkainio principas), C‑395/21, EU:C:2023:14, 43 punktas).
44
Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad sąlyga, pagal kurią paskolos gavėjas turi sumokėti 435 EUR administravimo mokestį, atitinkantį 0,25 % visos paskolos sumos, nacionalinės teisės aktuose apibrėžta kaip atlygis už paslaugas, susijusias su hipoteka užtikrintų paskolos arba kredito vertinimu, suteikimu ar administravimu arba su kitomis panašiomis paslaugomis. Skaidrumo reikalavimas, kuriuo daugiausia siekiama užtikrinti vartotojui galimybę įvertinti sąlygos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, finansines pasekmes, neapima banko pareigos išsamiai nurodyti visas už administravimo mokestį teikiamas paslaugas, kaip matyti iš šio sprendimo 38 punkte nurodytos jurisprudencijos, arba kiekvienos šių paslaugų teikimui skirtų valandų skaičių, jeigu ginčijama sąlyga atitinka nacionalinės teisės aktus.
45
Siekiant pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui naudingą atsakymą, galima pažymėti, jog iš Direktyvos 93/13 taip pat nematyti, kad bankas privalo pateikti vartotojui sąskaitas faktūras, kuriose būtų išsamiai nurodytas kiekvienos suteiktos paslaugos turinys, jeigu nacionalinis teismas gali patikrinti šių paslaugų tikrumą. Iš tiesų tokia pareiga savaime negalėtų palengvinti vartotojo gebėjimo suprasti prieš pasirašant sutartį, nes administravimo mokestis mokamas vieną kartą – suteikiant paskolą, o sąskaita faktūra išrašoma jau pasirašius sutartį.
46
Svarbu priminti, kad sutarties sąlygos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, „aiškumo ir suprantamumo“ vertinimą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/13 5 straipsnį, turi atlikti nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į visą svarbią informaciją ir visas su sutarties sudarymu susijusias aplinkybes. Atliekant šį vertinimą reikia atsižvelgti, be kita ko, į informaciją, kurią finansų įstaiga pateikė paskolos gavėjui įvairiais etapais iki paskolos sutarties pasirašymo, ypač informuodama vartotoją apie siūlomą palūkanų normą, įskaitant informaciją, kurią ji privalo pateikti pagal nacionalinės teisės aktus. Taigi svarbi kiekvieno konkretaus atvejo analizė, juo labiau, kad sutarties sąlygos skaidrumas, kurio reikalaujama pagal Direktyvos 93/13 5 straipsnį, yra vienas iš veiksnių, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant šios sąlygos nesąžiningumą, o vertinimą turi atlikti nacionalinis teismas pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalį (2019 m. spalio 3 d. Sprendimo Kiss ir CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, 49 punktas). Taigi iš principo tam tikros sutarties sąlygos nesąžiningumas negali būti preziumuojamas, nes toks kvalifikavimas gali priklausyti nuo konkrečių kiekvienos sutarties sudarymo aplinkybių, visų pirma nuo konkrečios informacijos, kurią kiekvienas verslininkas pateikia kiekvienam vartotojui, ir nuo suteiktų paslaugų tikrumo.
47
Atsižvelgiant į nurodytus motyvus, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 93/13 5 straipsnis turi būti aiškinamas kaip nedraudžiantis nacionalinės jurisprudencijos, pagal kurią skaidrumo reikalavimą atitinka sutarties sąlyga, pagal nacionalinės teisės aktus numatanti, kad vartotojas turi mokėti paskolos administravimo mokestį, skirtą atlyginti už paslaugas, susijusias su hipoteka užtikrintų paskolos ar kredito vertinimą, suteikimą ar administravimą, arba už kitas panašias paslaugas, nors šioje sąlygoje nenurodytas detalus visų šių paslaugų turinys ir joms teikti skirtas laikas, jeigu vartotojui buvo suteikta galimybė įvertinti jam iš to kylančias ekonomines pasekmes, suprasti paslaugų, teikiamų už minėtoje sąlygoje numatytus mokesčius, pobūdį ir patikrinti, ar skirtingi sutartyje numatyti mokesčiai arba už juos teikiamos paslaugos nesidubliuoja.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
48
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:
1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais 5 straipsnis
turi būti aiškinamas taip:
juo nedraudžiama nacionalinė jurisprudencija, pagal kurią skaidrumo reikalavimą atitinka sutarties sąlyga, pagal nacionalinės teisės aktus numatanti, kad vartotojas turi mokėti paskolos administravimo mokestį, skirtą atlyginti už paslaugas, susijusias su hipoteka užtikrintų paskolos ar kredito vertinimą, suteikimą ar administravimą, arba už kitas panašias paslaugas, nors šioje sąlygoje nenurodytas detalus visų šių paslaugų turinys ir joms teikti skirtas laikas, jeigu vartotojui buvo suteikta galimybė įvertinti jam iš to kylančias ekonomines pasekmes, suprasti paslaugų, teikiamų už minėtoje sąlygoje numatytus mokesčius, pobūdį ir patikrinti, ar skirtingi sutartyje numatyti mokesčiai arba už juos teikiamos paslaugos nesidubliuoja.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.