62023CJ0073
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. rugsėjo 12 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Apmokestinimas – Bendra pridėtinės vertės mokesčio (PVM) sistema – Direktyva 2006/112/EB – 135 straipsnio 1 dalies i punktas – Neapmokestinimo PVM atvejai – Lažybos, loterijos ir kitų formų azartiniai lošimai – Sąlygos ir ribos – Mokesčių neutralumo principas – Nacionalinės teisės akto padarinių palikimas galioti – Teisė susigrąžinti – Nepagrįstas praturtėjimas“
Byloje C‑73/23
dėl tribunal de première instance de Liège (Lježo pirmosios instancijos teismas, Belgija) 2023 m. sausio 30 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2023 m. vasario 10 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Chaudfontaine Loisirs SA
prieš
État belge (SPF Finances),
dalyvaujant
État belge (SPF Justice),
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Arabadjiev, teisėjai Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas L. Bay Larsen (pranešėjas), T. von Danwitz, A. Kumin ir I. Ziemele,
generalinė advokatė J. Kokott,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Chaudfontaine Loisirs SA, atstovaujamos avocats Y. Spiegl ir E. van Nuffel d’Heynsbroeck,
–
Belgijos vyriausybės, atstovaujamos S. Baeyens, P. Cottin ir C. Pochet,
–
Čekijos vyriausybės, atstovaujamos L. Halajová, M. Smolek ir J. Vláčil,
–
Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos P. Barros da Costa ir A. Silva Coelho,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos A. Armenia ir M. Herold,
susipažinęs su 2024 m. balandžio 25 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 267 straipsnio trečios pastraipos, mokesčių neutralumo principo ir 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006, p. 1) 135 straipsnio 1 dalies i punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Chaudfontaine Loisirs SA ir État belge (SPF Finances) (Belgijos valstybė, Federalinė viešoji finansų tarnyba, Belgija) ginčą dėl sprendimo dėl pridėtinės vertės mokesčio (PVM), mokėtino už laikotarpį nuo 2016 m. liepos 1 d. iki 2018 m. gegužės 21 d., taip pat su šiuo mokėtinu PVM susijusių baudų ir delspinigių.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punkte numatyta:
„Sandoriai, kurių valstybės narės neapmokestina PVM:
<…>
i)
lažybos, loterijos ir kitų formų azartiniai lošimai, kuriems taikomos kiekvienos valstybės narės nustatytos sąlygos ir apribojimai.“
Belgijos teisė
4
Code de la taxe sur la valeur ajoutée (Pridėtinės vertės mokesčio kodeksas; Moniteur belge, 1969 m. liepos 17 d., p. 7046), iš dalies pakeisto 2016 m. liepos 1 d. Programiniu įstatymu, 1 straipsnio 14 dalis išdėstyta taip:
„Šiame kodekse:
1° „azartiniai lošimai“ tai
a)
bet kokio pavadinimo lošimai, kurių metu suteikiama galimybė laimėti prizus ar apdovanojimus pinigais ar natūra, į kuriuos žaidėjai negali įsikišti nei lošimo pradžioje, nei jo metu, nei pabaigoje, o nugalėtojai nustatomi tik burtų keliu ar kitomis atsitiktinumo nulemtomis aplinkybėmis;
b)
bet kokio pavadinimo lošimai, kurių metu konkurso dalyviams suteikiama galimybė laimėti prizus ar apdovanojimus pinigais ar natūra, išskyrus atvejus, kai po konkurso sudaroma sutartis tarp laimėtojų ir šio konkurso organizatoriaus;
2° „loterijos“: tai kiekviena aplinkybė, kai nusipirkus loterijos bilietą įgyjama galimybė konkuruoti dėl prizų ar apdovanojimų pinigais ar natūra, o laimėtojai nustatomi burtų keliu ar kitomis atsitiktinumo nulemtomis aplinkybėmis, kurioms jie negali daryti įtakos.“
5
Pridėtinės vertės mokesčio kodekso, iš dalies pakeisto 2016 m. liepos 1 d. Programiniu įstatymu, 44 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„PVM taip pat neapmokestinami:
<…>
13°
a)
loterijos;
b)
kitų formų azartiniai lošimai, išskyrus tuos, kurie organizuojami elektroninėmis priemonėmis, kaip nurodyta 18 straipsnio 1 dalies antros pastraipos 16 punkte.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
6
Chaudfontaine Loisirs internetu organizuoja azartinius lošimus.
7
Ši veikla Belgijoje buvo neapmokestinama PVM iki 2016 m. liepos 1 d., kai buvo priimtos nuostatos, kuriomis panaikintas internetinių azartinių lošimų, išskyrus loterijas, neapmokestinimas PVM.
8
Šias nuostatas Cour constitutionnelle (Konstitucinis Teismas, Belgija) panaikino 2018 m. kovo 22 d. sprendimu dėl Belgijos teisėje numatytų kompetencijos pasidalijimo tarp Belgijos federacinės valstybės ir Belgijos regionų taisyklių pažeidimo. Tame sprendime šis teismas neišnagrinėjo kitų jam pateiktų pagrindų, visų pirma tų, kurie susiję su Direktyvos 2006/112, mokesčių neutralumo principo ir SESV 107 ir 108 straipsnių pažeidimu, ir nusprendė, kad šie pagrindai negali lemti platesnio minėtų nuostatų panaikinimo. Minėtame sprendime teismas taip pat nusprendė palikti galioti tų pačių nuostatų padarinius ir nurodė biudžeto ir administracinius sunkumus, kurių kiltų grąžinus jau sumokėtus mokesčius.
9
2018 m. lapkričio 8 d. sprendime Konstitucinis Teismas patikslino, kad nuostatų, kuriomis panaikinamas internetinių azartinių lošimų, išskyrus loterijas, neapmokestinimas PVM, kurias jis panaikino savo 2018 m. kovo 22 d. sprendimu, padariniai palikti galioti mokesčiams, kurie buvo sumokėti laikotarpiu nuo 2016 m. liepos 1 d. iki 2018 m. gegužės 21 d.
10
Priėmus šiuos sprendimus, Chaudfontaine Loisirs į savo 2019 m. lapkričio mėn. PVM deklaracijos dalį, susijusią su PVM tikslinimu savo naudai, įtraukė 640478,82 euro sumą, atitinkančią už laikotarpį nuo 2016 m. liepos 1 d. iki 2018 m. gegužės 21 d. sumokėto PVM sumą, ir paprašė grąžinti 630240,56 EUR PVM likutį.
11
Ji pakartojo šį prašymą 2019 m. gruodžio 16 d. rašte, jame teigė, kad 2019 m. birželio 27 d. Sprendime Belgisch Syndicaat van Chiropraxie ir kt. (C‑597/17, EU:C:2019:544) Teisingumo Teismas nusprendė, kad nacionalinis teismas negali pasinaudoti nacionalinės teisės nuostata, suteikiančia jam teisę palikti galioti tam tikrus panaikinto akto padarinius.
12
2020 m. gruodžio 1 d. sprendimu Belgijos mokesčių administratorius atmetė šį prašymą ir nurodė, kad šis sprendimas susijęs su situacija, kai panaikintos nacionalinės nuostatos buvo pripažintos prieštaraujančiomis Direktyvai 2006/112, o 2018 m. kovo 22 d. sprendimu Cour constitutionnelle (Konstitucinis Teismas) panaikino pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės nuostatas dėl Belgijos teisėje numatytų kompetencijos pasidalijimo taisyklių pažeidimo.
13
2020 m. gruodžio 7 d. Belgijos mokesčių administratorius parengė pranešimą apie mokesčio perskaičiavimą, jame nurodė, kad Chaudfontaine Loisirs turi sumokėti 640478,82 euro PVM, 64047,88 euro baudų ir 0,8 % mėnesinių delspinigių nuo mokėtino PVM sumos, skaičiuojant nuo 2019 m. gruodžio 21 d.
14
2021 m. balandžio 13 d.Chaudfontaine Loisirs pateikė skundą Tribunal de première instance de Liège (Lježo pirmosios instancijos teismas, Belgija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, dėl šio sprendimo ir pranešimo apie mokesčio perskaičiavimą. Papildomai jis nurodė Belgijos valstybės atsakomybę dėl Cour constitutionnelle (Konstitucinis Teismas) kaltės, nes šis teismas nusprendė palikti galioti nuostatų, kurias jis panaikino, padarinius, ir dar labiau subsidiariai – Belgijos valstybės atsakomybę dėl teisės aktų leidėjo kaltės.
15
Šiomis aplinkybėmis Tribunal de première instance de Liège (Lježo pirmosios instancijos teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar pagal Direktyvos [2006/112] 135 straipsnio 1 dalies i punktą ir mokesčių neutralumo principą valstybė narė gali netaikyti šioje nuostatoje numatyto neapmokestinimo tik elektroninėmis priemonėmis organizuojamiems azartiniams lošimams, o ne elektroninėmis priemonėmis organizuojami azartiniai lošimai ir toliau gali būti neapmokestinami PVM?
2.
Ar pagal Direktyvos 2006/112/EB 135 straipsnio 1 dalies i punktą ir mokesčių neutralumo principą valstybė narė gali šioje nuostatoje numatyto neapmokestinimo netaikyti tik elektroninėmis priemonėmis organizuojamiems azartiniams lošimams, išskyrus loterijas, kurios ir toliau neapmokestinamos PVM, nepriklausomai nuo to, ar jos organizuojamos elektroninėmis priemonėmis?
3.
Ar pagal SESV 267 straipsnio trečią pastraipą aukštesnės instancijos teismui leidžiama nuspręsti palikti galioti nacionalinės teisės nuostatos, kurią jis panaikina dėl nacionalinės teisės pažeidimo, padarinius, nepriimant sprendimo dėl Sąjungos teisės pažeidimo, dėl kurio į jį taip pat buvo kreiptasi, vadinasi, nepateikus prejudicinio klausimo dėl šios nacionalinės teisės nuostatos suderinamumo su Europos Sąjungos teise ir nepaklausus Teisingumo Teismo, kokiomis sąlygomis jis galėtų nuspręsti palikti galioti šios nuostatos padarinius nepaisydamas jos nesuderinamumo su Sąjungos teise?
4.
Jeigu atsakymas į kurį nors iš pirma pateiktų klausimų būtų neigiamas, ar Konstitucinis Teismas, siekdamas išvengti biudžetinių ir administracinių sunkumų, kurių kiltų dėl jau sumokėtų mokesčių grąžinimo, galėjo palikti galioti nuostatų, kurias jis panaikino dėl jų nesuderinamumo su nacionalinėmis taisyklėmis dėl kompetencijos paskirstymo, padarinius, kai šios nuostatos taip pat buvo nesuderinamos su Direktyva 2006/112?
5.
Jeigu į ankstesnį klausimą būtų atsakyta neigiamai, ar apmokestinamajam asmeniui gali būti grąžintas PVM, kurį jis sumokėjo nuo jo organizuojamų lošimų ir lažybų faktinės bendrosios maržos, šiuo tikslu remdamasis nuostatomis, nesuderinamomis su Direktyva 2006/112 ir su mokesčių neutralumo principu?“
Dėl prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį
16
Po to, kai per 2024 m. balandžio 25 d. teismo posėdį buvo paskelbta generalinės advokatės išvada, raštu – jį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2024 m. birželio 5 d. – Chaudfontaine Loisirs paprašė atnaujinti žodinę proceso dalį.
17
Grįsdama šį prašymą Chaudfontaine Loisirs teigia, kad išvadoje nagrinėjamas teisės klausimas susijęs su Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punkto tiesioginio veikimo pripažinimu, kurio prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepateikė Teisingumo Teismui ir dėl kurio jis negalėjo pateikti pastabų. Ji taip pat nesutinka su generalinės advokatės išvada šiuo klausimu.
18
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal Procedūros reglamento 83 straipsnį išklausęs generalinį advokatą Teisingumo Teismas gali bet kada nutarti atnaujinti žodinę proceso dalį – pirmiausia, jeigu mano, kad jam nepateikta pakankamai informacijos, arba jeigu nagrinėjant bylą reikia remtis argumentu, kurio šalys dar neaptarė.
19
Taip pat reikia priminti, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statute ir Procedūros reglamente šalims nenumatyta galimybės pateikti atsiliepimų į generalinio advokato išvadą (2023 m. sausio 31 d. Sprendimo Puig Gordi ir kt., C‑158/21, EU:C:2023:57, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
20
Be to, pagal SESV 252 straipsnio antrą pastraipą generalinis advokatas viešame posėdyje visiškai nešališkai ir nepriklausomai teikia motyvuotą išvadą dėl bylų, kuriose pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statutą jis privalo dalyvauti. Teisingumo Teismo nesaisto nei ši išvada, nei ją pagrindžiantys generalinio advokato motyvai. Todėl šalies nesutikimas su generalinio advokato išvada, nepaisant to, kokie klausimai joje nagrinėjami, savaime negali būti motyvas, pateisinantis žodinės proceso dalies atnaujinimą (2023 m. sausio 31 d. Sprendimo Puig Gordi ir kt., C‑158/21, EU:C:2023:57, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
21
Nagrinėjamu atveju išklausęs generalinį advokatą Teisingumo Teismas mano, kad jam pateikta visa informacija, reikalinga sprendimui priimti.
22
Konkrečiai kalbant, atsižvelgiant į šio sprendimo 20 punkte primintą jurisprudenciją, reikia pažymėti, kad, priešingai, nei grįsdama savo prašymą atnaujinti žodinę proceso dalį nurodė Chaudfontaine Loisirs, tiek, kiek penktasis prejudicinis klausimas susijęs su padariniais, kurie turi būti pripažinti pagal Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punktą nacionaliniame teisme, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neišvengiamai klausė Teisingumo Teismo, ar ši nuostata yra tiesioginio veikimo. Darytina išvada, kad Chaudfontaine Loisirs turėjo galimybę pareikšti savo nuomonę šiuo klausimu.
23
Taigi nereikia nurodyti atnaujinti žodinės proceso dalies.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
24
Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punktas, siejamas su mokesčių neutralumo principu, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose įtvirtintas skirtingas požiūris į, pirma, loterijų bilietų pirkimą ir dalyvavimą ne internetu organizuojamuose kitų formų azartiniuose lošimuose ir, antra, dalyvavimą internetu organizuojamuose azartiniuose lošimuose, išskyrus loterijas, pastariesiems netaikant neapmokestinimo PVM, kuris taikomas pirmiesiems.
25
Remiantis Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punktu, lažybos, loterijos ir kitų formų azartiniai lošimai neapmokestinami PVM, laikantis kiekvienos valstybės narės nustatytų sąlygų ir apribojimų.
26
Iš pačios šios nuostatos formuluotės matyti, kad valstybėms narėms paliekama didelė diskrecija dėl atitinkamų sandorių atleidimo nuo mokesčio ar jų apmokestinimo, nes ji leidžia šioms valstybėms narėms nustatyti sąlygas ir apribojimus, nuo kurių gali priklausyti šis atleidimas nuo mokesčio (pagal analogiją žr. 2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo The Rank Group, C‑259/10 ir C‑260/10, EU:C:2011:719, 40 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
27
Be to, Teisingumo Teismas patikslino, kad valstybės narės, naudodamosi joms suteikta teise nustatyti šioje nuostatoje numatyto neapmokestinimo PVM sąlygas ir apribojimus, gali netaikyti šio neapmokestinimo tik tam tikrų formų azartiniams lošimams (2013 m. spalio 24 d. Sprendimo Metropol Spielstätten, C‑440/12, EU:C:2013:687, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
28
Vis dėlto, kai pagal tą pačią nuostatą valstybės narės pasinaudoja teise nustatyti neapmokestinimo sąlygas ir apribojimus, taigi ir apmokestinti sandorius PVM arba jų neapmokestinti, jos turi laikytis bendrai PVM sistemai būdingo mokesčių neutralumo principo (2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo The Rank Group, C‑259/10 ir C‑260/10, EU:C:2011:719, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
29
Remiantis suformuota jurisprudencija, pagal mokesčių neutralumo principą visų pirma draudžiama PVM srityje skirtingai vertinti panašias prekes ar paslaugas, kurios konkuruoja tarpusavyje (2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo The Rank Group, C‑259/10 ir C‑260/10, EU:C:2011:719, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
30
Siekiant nustatyti, ar dvi paslaugos yra panašios, pirmiausia reikia atsižvelgti į vidutinio vartotojo požiūrį, kartu vengiant dirbtinio atskyrimo, grindžiamo nedideliais skirtumais (šiuo klausimu žr. 2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo The Rank Group, C‑259/10 ir C‑260/10, EU:C:2011:719, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
31
Taigi dvi paslaugos yra panašios, kai turi panašių savybių ir, atsižvelgiant į panašumo naudojant kriterijų, tenkina tuos pačius vartotojų poreikius ir kai egzistuojantys skirtumai nedaro didelės įtakos vidutinio vartotojo sprendimui pasinaudoti viena ar kita iš šių paslaugų (2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo The Rank Group, C‑259/10 ir C‑260/10, EU:C:2011:719, 44 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
32
Kitaip tariant, reikia išnagrinėti, ar, vidutinio vartotojo požiūriu, nagrinėjamos prekės arba paslaugos yra tarpusavyje pakeičiamos. Iš tiesų tokiu atveju skirtingas vertinimas PVM atžvilgiu gali turėti įtakos vartotojo pasirinkimui, o tai reiškia mokesčių neutralumo principo pažeidimą (šiuo klausimu žr. 2022 m. vasario 3 d. Sprendimo Finanzamt A, C‑515/20, EU:C:2022:73, 45 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
33
Šiuo klausimu reikia atsižvelgti ne tik į skirtumus, susijusius su nagrinėjamų paslaugų savybėmis ir jų naudojimu, kurie dėl to yra neatsiejami nuo šių paslaugų, bet ir į skirtumus, susijusius su aplinkybėmis, kuriomis šios paslaugos teikiamos, jeigu šie kontekstiniai skirtumai gali lemti skirtumą vidutinio vartotojo požiūriu, kiek tai susiję su jo paties poreikiais, todėl gali daryti įtaką šio vartotojo pasirinkimui (šiuo klausimu žr. 2021 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Phantasialand, C‑406/20, EU:C:2021:720, 41 ir 42 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
34
Taigi Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad kultūriniai veiksniai, kaip antai papročiai ar tradicijos, gali būti svarbūs atliekant tokį tyrimą (šiuo klausimu žr. 2021 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Phantasialand, C‑406/20, EU:C:2021:720, 44 punktą).
35
Be to, dėl azartinių lošimų Teisingumo Teismas nurodė, kad skirtumai, susiję su leidžiamomis mažiausiomis ir didžiausiomis statomomis sumomis ir laimėjimais, tikimybe laimėti, naudojamais formatais ir galima lošėjo ir lošimo automato sąveika, gali daryti didelę įtaką vidutinio vartotojo sprendimui, nes azartiniai lošimai traukia iš esmės dėl galimybės laimėti (šiuo klausimu žr. 2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo The Rank Group, C‑259/10 ir C‑260/10, EU:C:2011:719, 57 punktą).
36
Vis dėlto reikia priminti, kad paslaugų teikėjų tapatybė, teisinė forma, kuria jie vykdo savo veiklą, licencijos kategorija, kuriai priskiriami atitinkami lošimai, ir kontrolės bei reguliavimo srityje taikoma teisinė tvarka iš esmės nėra svarbūs vertinant šių lošimų kategorijų panašumą (pagal analogiją žr. 2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo The Rank Group, C‑259/10 ir C‑260/10, EU:C:2011:719, 46 ir 51 punktus).
37
Nagrinėjamu atveju iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nagrinėjamose teisės nuostatose įtvirtintas dvejopas skirtingas požiūris. Viena vertus, pagal šias teisės nuostatas loterijos atskiriamos nuo kitų formų azartinių lošimų, neapmokestinant PVM bet kokį loterijos bilietų pirkimą (tiek internetu, tiek ne internetu). Kita vertus, minėtose teisės nuostatose įtvirtintas kitoks internetinių ir ne internetinių azartinių lošimų, išskyrus loterijas, vertinimas, internetiniams azartiniams lošimams netaikant neapmokestinimo PVM, kuris taikomas ne internetiniams azartiniams lošimams.
38
Nors tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į šio sprendimo 29–37 punktuose išdėstytus argumentus, turi įvertinti šių paslaugų panašumą, Teisingumo Teismas turi jam šiuo tikslu pateikti naudingas gaires, kad šis galėtų išspręsti nagrinėjamą ginčą (šiuo klausimu žr. 2024 m. birželio 20 d. Sprendimo GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 32 punktą).
39
Konkrečiai kalbant, reikia pažymėti, kad kultūriniai veiksniai ir skirtumai, susiję su mažiausiomis statomų sumų ir laimėjimų ribomis bei galimybe laimėti, vidutinio vartotojo požiūriu gali lemti skirtumą tiek tarp loterijų ir kitų formų azartinių lošimų, tiek tarp internetu ir ne internetu organizuojamų azartinių lošimų, išskyrus loterijas.
40
Konkrečiau kalbant, pirma, dėl loterijų ir kitų formų azartinių lošimų panašumo nagrinėjimo iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamus nacionalinės teisės aktus, viena vertus, skirtingai nuo kitų formų azartinių lošimų, kuriuose lošėjo gebėjimai, kaip antai įgūdžiai ar žinios, gali turėti įtakos laimėjimo tikimybei, loterijose, kaip jos suprantamos pagal šias teisės nuostatas, laimėtojai nustatomi vien atsitiktinai, o jų gebėjimai šiuo atžvilgiu neturi jokios įtakos. Kita vertus, atsižvelgiant į tai, kad laimėtojas nustatomas konkrečią dieną, nuo loterijos bilieto įsigijimo iki rezultato gali praeiti nemažai laiko.
41
Taigi loterijoms, kaip jos apibrėžtos pagrindinėje byloje nagrinėjamose nacionalinės teisės nuostatose, būdingas laukimo laikotarpio, per kurį nustatomi laimėtojai, ir visiško lošėjų gebėjimų įtakos žaidimo rezultatams nebuvimo derinys.
42
Vis dėlto atrodo, kad tokie objektyvūs skirtumai, palyginti su kitų formų azartiniais lošimais, gali daryti didelę įtaką vidutinio vartotojo sprendimui pasinaudoti viena ar kita lošimų kategorija, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
43
Antra, kalbant apie dalyvavimo internetu ir ne internetu organizuojamuose azartiniuose lošimuose, išskyrus loterijas, panašumą, ypač reikia atsižvelgti į su šiais lošimais susijusius konteksto veiksnius.
44
Iš tiesų atrodo, kad skirtumai, susiję su lošimų prieinamumu geografiniu ir laiko atžvilgiais, anonimiškumo galimybėmis ir fizine ar virtualia lošėjų arba lošėjų ir lošimų organizatorių sąveika, gali turėti didelę įtaką vidutinio vartotojo sprendimui pasinaudoti viena ar kita lošimų kategorija, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
45
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta šio sprendimo 29–44 punktuose, iš pirmo žvilgsnio atrodo, kad šio sprendimo 37 punkte nurodytos paslaugos nėra panašios, o tai reiškia, kad skirtingas požiūris, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, yra suderinamas su mokesčių neutralumo principu. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas reikšmingas aplinkybes, turi konkrečiai patikrinti, ar šiais teisės aktais pažeidžiamas šis principas.
46
Taigi į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punktas, siejamas su mokesčių neutralumo principu, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose įtvirtintas skirtingas požiūris į, pirma, loterijų bilietų pirkimą ir dalyvavimą ne internetu organizuojamuose kitų formų azartiniuose lošimuose ir, antra, dalyvavimą internetu organizuojamuose azartiniuose lošimuose, išskyrus loterijas, pastariesiems netaikant neapmokestinimo PVM, kuris taikomas pirmiesiems, jei šių kategorijų azartinių lošimų objektyvūs skirtumai gali turėti didelę įtaką vidutinio vartotojo sprendimui pasirinkti vieną ar kitą šių lošimų kategoriją.
Dėl trečiojo ir ketvirtojo klausimų
47
Trečiuoju ir ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 267 straipsnio trečia pastraipa turi būti aiškinama taip, kad nacionalinis teismas, kurio sprendimai negali būti toliau apskundžiami teismine tvarka, gali pasinaudoti nacionalinės teisės nuostata, suteikiančia jam teisę palikti galioti nacionalinių nuostatų, kurias jis pripažino nesuderinamomis su aukštesnės galios nacionalinės teisės normomis, padarinius, nenagrinėdamas teiginio, kad šios nuostatos taip pat nesuderinamos su Sąjungos teise, ir nesikreipdamas į Teisingumo Teismą dėl šios teisės išaiškinimo.
48
Pagal suformuotą jurisprudenciją, vykdant SESV 267 straipsnyje įtvirtintą nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrą, pastarasis teismas nacionaliniam teismui turi pateikti naudingą atsakymą, kuris leistų išspręsti jo nagrinėjamą bylą. Atsižvelgiant į tai, prireikus Teisingumo Teismas turi performuluoti jam pateiktus klausimus (2024 m. gegužės 16 d. Sprendimo Toplofikatsia Sofia (Atsakovo gyvenamosios vietos sąvoka), C‑222/23, EU:C:2024:405, 63 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
49
Šiuo tikslu Teisingumo Teismas gali iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos, ypač iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamosios dalies, atrinkti aiškintinas Sąjungos teisės normas ir principus, atsižvelgdamas į pagrindinės bylos dalyką (2024 m. kovo 21 d. Sprendimo Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Galimybė ištaisyti klaidingą tarifą), C‑606/22, EU:C:2024:255, 20 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
50
Nagrinėjamu atveju, nors trečiasis ir ketvirtasis klausimai susiję su pareigomis, pagal Sąjungos teisę nustatytomis nacionaliniam teismui, kurio sprendimai negali būti toliau apskundžiami teismine tvarka, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šį klausimą pateikė nacionalinis pirmosios instancijos teismas, jam kyla klausimas dėl nacionalinės nuostatos, kurią jo valstybės narės Konstitucinis Teismas panaikino dėl aukštesnės galios nacionalinės teisės normų pažeidimo ir kurios padarinius tas teismas paliko galioti, galimo nesuderinamumo su Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punktu, siejamu su mokesčių neutralumo principu, pasekmių.
51
Šiomis aplinkybėmis matyti, kad nacionalinis teismas pagrindinėje byloje turi ne tiesiogiai priimti sprendimą dėl savo valstybės narės Konstitucinio Teismo veiksmų, o prireikus padaryti išvadas dėl šios nacionalinės nuostatos nesuderinamumo su Sąjungos teise pasekmių sprendžiant apmokestinamojo asmens ir mokesčių administratoriaus ginčą dėl šio apmokestinamojo asmens mokėtinos PVM sumos.
52
Šiomis aplinkybėmis trečiąjį ir ketvirtąjį prejudicinius klausimus reikia performuluoti taip, kad šiais klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą lojalaus bendradarbiavimo principą ir Sąjungos teisės viršenybės principą reikalaujama, kad nacionalinis teismas netaikytų nacionalinės teisės nuostatų, pripažintų nesuderinamomis su Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punktu, siejamu su mokesčių neutralumo principu, ir šiuo klausimu neturi reikšmės nacionalinio Konstitucinio Teismo sprendimas palikti galioti šių nacionalinių nuostatų padarinius.
53
Iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos matyti, kad, remiantis lojalaus bendradarbiavimo principu, numatytu ESS 4 straipsnio 3 dalyje, valstybės narės privalo panaikinti neteisėtas Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes ir šią pareigą pagal savo kompetenciją turi visos atitinkamos valstybės narės institucijos (2023 m. spalio 5 d. Sprendimo Osteopathie Van Hauwermeiren, C‑355/22, EU:C:2023:737, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
54
Taigi, jeigu jos nusprendžia, kad nacionalinės teisės nuostatos nesuderinamos su Sąjungos teise, atitinkamos valstybės narės institucijos turi, galėdamos laisvai pasirinkti priemones, per trumpiausią terminą užtikrinti, kad nacionalinė teisė būtų suderinta su Sąjungos teise ir kad teisės subjektai galėtų visiškai naudotis iš Sąjungos teisės kylančiomis teisėmis (2023 m. spalio 5 d. Sprendimo Osteopathie Van Hauwermeiren, C‑355/22, EU:C:2023:737, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
55
Taip pat reikia priminti, kad jei nacionalinis teismas, pagal Sąjungos viršenybės principą įpareigotas taikyti Sąjungos teisės nuostatas pagal jam suteiktą jurisdikciją, negali išaiškinti nacionalinės teisės aktų taip, kad jie atitiktų Sąjungos teisės reikalavimus, jam tenka pareiga užtikrinti visišką šios teisės reikalavimų veiksmingumą nagrinėjamam ginčui, prireikus savo iniciatyva netaikant jokių, net ir vėliau priimtų, tiesioginio veikimo Sąjungos teisės nuostatai prieštaraujančių nacionalinės teisės aktų ar jurisprudencijos, ir jis neprivalo prašyti, kad šie nacionalinės teisės aktai ar jurisprudencija būtų panaikinta teisėkūros arba kitokiomis konstitucinėmis priemonėmis, arba laukti, kol tai bus padaryta (2022 m. vasario 22 d. Sprendimo RS (Konstitucinio Teismo sprendimų padariniai), C‑430/21, EU:C:2022:99, 53 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
56
Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punktas veikia tiesiogiai (pagal analogiją žr. 2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo The Rank Group, C‑259/10 ir C‑260/10, EU:C:2011:719, 69 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
57
Žinoma, kaip pažymėta šio sprendimo 26 punkte, pagal šią nuostatą valstybėms narėms paliekama tam tikra diskrecija priimti teisės aktus, kuriuose nustatytos toje nuostatoje numatyto neapmokestinimo PVM sąlygos ir ribos.
58
Atsižvelgiant į tai, aplinkybė, kad valstybės narės pagal direktyvos nuostatą turi diskreciją, nereiškia, jog negalima atlikti teisminės kontrolės siekiant patikrinti, ar nacionalinės valdžios institucijos neviršijo šios diskrecijos (šiuo klausimu žr. 2014 m. spalio 9 d. Sprendimo Traum, C‑492/13, EU:C:2014:2267, 47 punktą; 2022 m. kovo 8 d. Sprendimo Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Tiesioginis veikimas), C‑205/20, EU:C:2022:168, 30 punktą ir 2023 m. balandžio 27 d. Sprendimo M. D. (Draudimas atvykti į Vengriją), C‑528/21, EU:C:2023:341, 98 punktą).
59
Šios diskrecijos ribos atsiranda visų pirma iš mokesčių neutralumo principo. Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad, kai valstybės narės nustatytos azartinių lošimų neapmokestinimo PVM sąlygos ar apribojimai prieštarauja mokesčių neutralumo principui, ta valstybė narė negali remtis tokiomis sąlygomis ar apribojimais, atsisakydama tokių lošimų organizatoriui taikyti neapmokestinimą PVM, į kurį jis gali teisėtai pretenduoti pagal Direktyvą 2006/112 (šiuo klausimu žr. 2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo The Rank Group, C‑259/10 ir C‑260/10, EU:C:2011:719, 68 punktą).
60
Dar svarbu priminti, kad tik Teisingumo Teismas išimties tvarka ir dėl privalomųjų teisinio saugumo pagrindų gali laikinai sustabdyti Sąjungos teisės normos naikinamąjį poveikį jai prieštaraujančios nacionalinės teisės normos atžvilgiu. Tokio Teisingumo Teismo pateikto šios teisės išaiškinimo veikimo laiko atžvilgiu ribojimas gali būti nustatytas tik pačiame sprendime, kuriame pateikiamas prašytas išaiškinimas (2023 m. spalio 5 d. Sprendimo Osteopathie Van Hauwermeiren, C‑355/22, EU:C:2023:737, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
61
Jeigu nacionaliniai teismai turėtų įgaliojimus nors laikinai suteikti Sąjungos teisei prieštaraujančioms nacionalinėms nuostatoms viršenybę prieš Sąjungos teisę, būtų pakenkta Sąjungos teisės viršenybei ir vienodam jos taikymui (2023 m. spalio 5 d. Sprendimo Osteopathie Van Hauwermeiren, C‑355/22, EU:C:2023:737, 31 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
62
Taigi pagal viršenybės principą reikalaujama, kad nacionalinis teismas netaikytų nacionalinės teisės nuostatų, kurios pripažintos prieštaraujančiomis tiesioginio veikimo Sąjungos teisei, net jei nacionalinis Konstitucinis Teismas prieš tai nusprendė atidėti šių Konstitucijai prieštaraujančiomis pripažintų nuostatų privalomosios galios praradimo momentą (šiuo klausimu žr. 2009 m. lapkričio 19 d. Sprendimo Filipiak, C‑314/08, EU:C:2009:719, 85 punktą).
63
Teisingumo Teismas taip pat nurodė, kad nacionalinis teismas, pasinaudojęs jam SESV 267 straipsnio antroje pastraipoje suteikta diskrecija, priimdamas sprendimą pagrindinėje byloje privalo paisyti Teisingumo Teismo nagrinėjamų nuostatų aiškinimo ir, jei reikia, turi nesilaikyti aukštesniojo teismo vertinimų, jei atsižvelgdamas į šiuos aiškinimus mano, kad minėti vertinimai neatitinka Sąjungos teisės (2010 m. spalio 5 d. Sprendimo Elchinov, C‑173/09, EU:C:2010:581, 30 punktas).
64
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti, kad pagal ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą lojalaus bendradarbiavimo principą ir Sąjungos teisės viršenybės principą reikalaujama, kad nacionalinis teismas netaikytų nacionalinės teisės nuostatų, pripažintų nesuderinamomis su Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punktu, siejamu su mokesčių neutralumo principu, o nacionalinio Konstitucinio Teismo sprendimas palikti galioti šių nacionalinės teisės nuostatų padarinius šiuo klausimu neturi reikšmės.
Dėl penktojo klausimo
65
Penktuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar apmokestinamajam asmeniui gali būti grąžintas PVM, kurį jis sumokėjo pažeisdamas Direktyvą 2006/112 ir mokesčių neutralumo principą nuo jo organizuojamų lošimų ir lažybų faktinės bendrosios maržos.
66
Nagrinėjamu atveju, nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas penktajame klausime nurodo pažeidžiant Sąjungos teisę sumokėto PVM grąžinimo apskaičiavimo būdą, reikia pažymėti, kad sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą jis nepateikia jokių paaiškinimų šiuo klausimu.
67
Vis dėlto iš šio sprendimo matyti, kad penktuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar tuo atveju, jeigu jis konstatuotų, kad pagal Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punktą, siejamą su mokesčių neutralumo principu, draudžiamos pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos, ieškovė pagrindinėje byloje turėtų teisę susigrąžinti pagal šiuos teisės aktus sumokėto PVM sumą.
68
Taigi šis klausimas turi būti suprantamas kaip susijęs su Sąjungos teisės normų, siejamų su nepagrįstai sumokėtų sumų grąžinimu, aiškinimu (pagal analogiją žr. 2011 m. rugsėjo 6 d. Sprendimą Lady & Kid ir kt., C‑398/09, EU:C:2011:540).
69
Šiomis aplinkybėmis ir atsižvelgiant į šio sprendimo 48 ir 49 punktuose primintą jurisprudenciją penktąjį prejudicinį klausimą reikia performuluoti taip, kad juo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Sąjungos teisės normos, susijusios su nepagrįstai sumokėtų sumų grąžinimu, aiškintinos kaip apmokestinamajam asmeniui suteikiančios teisę susigrąžinti pažeidžiant Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punktą valstybėje narėje surinktą PVM sumą.
70
Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad teisė susigrąžinti pažeidžiant Sąjungos teisės normas valstybėje narėje surinktus mokesčius yra Sąjungos teisės nuostatomis, kuriomis tokie mokesčiai draudžiami ir kurių išaiškinimą pateikė Teisingumo Teismas, asmenims suteikiamų teisių pasekmė ir papildymas. Taigi valstybės narės iš principo privalo grąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę surinktus mokesčius (2023 m. rugsėjo 28 d. Sprendimo Administrația Județeană a Finanțelor Publice Brașov (Teisės į grąžinimą perdavimas), C‑508/22, EU:C:2023:715, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
71
Taigi panašu, kad teise į nepagrįstai sumokėtų sumų grąžinimą siekiama pašalinti mokesčio nesuderinamumo su Sąjungos teise pasekmes, neutralizuojant ekonominę naštą, nepagrįstai perkeltą ūkio subjektui, kuriam ji galiausiai iš tikrųjų teko (2013 m. gegužės 16 d. Sprendimo Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó, C‑191/12, EU:C:2013:315, 24 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
72
Vis dėlto išimtiniais atvejais gali būti atsisakyta grąžinti mokestį, jeigu dėl to tokią teisę turintys asmenys nepagrįstai praturtėtų. Taigi šioje srityje Sąjungos teisės sistema garantuojamų teisių apsauga neįpareigoja grąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę surinktų mokesčių, muitų ir rinkliavų, kai įrodoma, kad tokius mokesčius turintis mokėti asmuo juos iš tikrųjų perkėlė kitiems subjektams (šiuo klausimu žr. 2013 m. gegužės 16 d. Sprendimo Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó, C‑191/12, EU:C:2013:315, 25 punktą ir 2024 m. kovo 21 d. Sprendimo Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Galimybė ištaisyti klaidingą tarifą), C‑606/22, EU:C:2024:255, 34 ir 35 punktus).
73
Vis dėlto ši išimtis turi būti aiškinama siaurai, atsižvelgiant, be kita ko, į tai, kad mokesčio perkėlimas vartotojui nebūtinai neutralizuoja apmokestinimo ekonomines pasekmes apmokestinamajam asmeniui (šiuo klausimu žr. 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo Weber’s Wine World ir kt., C‑147/01, EU:C:2003:533, 95 punktą).
74
Taigi, net nustačius, kad nepagrįstai sumokėto mokesčio našta buvo perkelta tretiesiems asmenims, jo grąžinimas ūkio subjektui nebūtinai nulemtų jo nepagrįstą praturtėjimą, nes šio mokesčio sumos įtraukimas į taikomas kainas gali jam padaryti žalos, siejamos su sumažėjusia pardavimų apimtimi (šiuo klausimu žr. 2011 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Lady & Kid ir kt., C‑398/09, EU:C:2011:540, 21 punktą ir 2024 m. kovo 21 d. Sprendimo Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Galimybė ištaisyti klaidingą tarifą), C‑606/22, EU:C:2024:255, 28 punktą).
75
Taip pat svarbu priminti, kad nepagrįsto praturtėjimo, kurį apmokestinamajam asmeniui gali lemti Sąjungos teisės požiūriu nepagrįstai surinko mokesčio grąžinimas, egzistavimas ir apimtis gali būti nustatyti tik atlikus ekonominę analizę, kurioje atsižvelgiama į visas reikšmingas aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2008 m. balandžio 10 d. Sprendimo Marks & Spencer, C‑309/06, EU:C:2008:211, 43 punktą ir 2024 m. kovo 21 d. Sprendimo Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Galimybė ištaisyti klaidingą tarifą), C‑606/22, EU:C:2024:255, 38 punktą).
76
Iš to darytina išvada, kad į penktąjį klausimą reikia atsakyti: Sąjungos teisės normos, susijusios su nepagrįstai sumokėtų sumų grąžinimu, turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas apmokestinamajam asmeniui suteikiama teisė susigrąžinti pažeidžiant Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punktą valstybėje narėje surinktą PVM sumą, su sąlyga, kad šis grąžinimas nelemia šio apmokestinamojo asmens nepagrįsto praturtėjimo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
77
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 135 straipsnio 1 dalies i punktas, kartu su mokesčių neutralumo principu,
turi būti aiškinamas taip, kad:
pagal jį nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose įtvirtintas skirtingas požiūris į, pirma, loterijų bilietų pirkimą ir dalyvavimą ne internetu organizuojamuose kitų formų azartiniuose lošimuose ir, antra, dalyvavimą internetu organizuojamuose azartiniuose lošimuose, išskyrus loterijas, pastariesiems netaikant neapmokestinimo pridėtinės vertės mokesčiu, kuris taikomas pirmiesiems, jei šių kategorijų azartinių lošimų objektyvūs skirtumai gali turėti didelę įtaką vidutinio vartotojo sprendimui pasirinkti vieną ar kitą šių lošimų kategoriją.
2.
Pagal ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą lojalaus bendradarbiavimo principą ir Sąjungos teisės viršenybės principą reikalaujama, kad nacionalinis teismas netaikytų nacionalinės teisės nuostatų, pripažintų nesuderinamomis su Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punktu, siejamu su mokesčių neutralumo principu, o nacionalinio Konstitucinio Teismo sprendimas palikti galioti šių nacionalinės teisės nuostatų padarinius šiuo klausimu neturi reikšmės.
3.
Sąjungos teisės normos, susijusios su nepagrįstai sumokėtų sumų grąžinimu, turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas apmokestinamajam asmeniui suteikiama teisė susigrąžinti pažeidžiant Direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies i punktą valstybėje narėje surinktą pridėtinės vertės mokesčio sumą, su sąlyga, kad šis grąžinimas nelemia šio apmokestinamojo asmens nepagrįsto praturtėjimo.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.