62016TJ0300_RES
Věc T‑300/16
Jindal Saw LtdaJindal Saw Italia SpA
v.
Evropská komise
Rozsudek Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) ze dne 10. dubna 2019
„Subvence – Dovoz trub a trubek z tvárné litiny pocházejících z Indie – Prováděcí nařízení (EU) 2016/387 – Uložení konečného vyrovnávacího cla – Indický režim zavádějící vývozní daň na železnou rudu a dvojí politiku v oblasti nákladní železniční dopravy, která znevýhodňuje dopravu železné rudy určené na vývoz – Článek 3 bod 1 písm. a) bod iv) nařízení (ES) č. 597/2009 [nahrazeno nařízením (EU) 2016/1037] – Finanční příspěvek – Dodání zboží – Jednání spočívající v ‚pověření‘ soukromého subjektu výkonem funkce představující finanční příspěvek – Článek 4 odst. 2 písm. a) nařízení č. 597/2009 – Určení, zda se jedná o specifickou subvenci – Článek 6 písm. d) nařízení č. 597/2009 – Výpočet výhody – Újma výrobnímu odvětví Unie – Výpočet cenového podbízení a rozpětí újmy – Příčinná souvislost – Přístup k důvěrným údajům týkajícím se antisubvenčního šetření – Právo na obhajobu“
Soudní řízení – Provádění dokazování – Předložení důvěrných údajů shromážděných Komisí v rámci antisubvenčního šetření – Organizační procesní opatření povolující zpřístupnění uvedených údajů žalobci k vymezeným účelům – Předložení nových žalobních bodů zakládajících se na uvedených údajích, avšak jdoucích nad rámec předmětu organizačního procesního opatření – Nepřípustnost
(Jednací řád Tribunálu, články 84, 88 až 92 a 103; nařízení Rady č. 597/2009, článek 29)
(viz body 33–54)
Společná obchodní politika – Ochrana před subvenčními praktikami třetích států – Průběh šetření – Povinnost Komise zajistit informování dotyčných stran – Rozsah – Právo na obhajobu – Porušení – Podmínky – Možnost pro dotyčný podnik lépe zajistit svou obranu, kdyby nedošlo k procesní vadě
(Nařízení Rady č. 597/2009, článek 30)
(viz body 74–94)
Společná obchodní politika – Ochrana před subvenčními praktikami třetích států – Subvence – Pojem – Výklad ve světle Dohody o subvencích a vyrovnávacích opatřeních z roku 1994 – Rozhodnutí Orgánu pro řešení sporů WTO, které aplikuje příslušné ustanovení uvedené dohody – Relevance
[Dohoda o subvencích a vyrovnávacích opatřeních z roku 1994, článek 1; nařízení Rady č. 597/2009, čl. 3 bod 1 písm. a) bod iv)]
(viz body 96–103)
Společná obchodní politika – Ochrana před subvenčními praktikami třetích států – Subvence – Pojem – Finanční příspěvek vlády země původu nebo vývozu – Režim zavádějící omezení vývozu železné rudy, jež činí její vývoz obchodně neatraktivním – Zahrnutí
[Nařízení Rady č. 597/2009, čl. 3 bod 1 písm. a) bod iv)]
(viz body 106–129)
Společná obchodní politika – Ochrana před subvenčními praktikami třetích států – Subvence – Pojem – Určení, zda se jedná o specifickou subvenci – Subvencování specifické pro určitý podnik, výrobní odvětví nebo pro skupinu podniků nebo výrobních odvětví – Režim zavádějící omezení vývozu železné rudy, jež činí její vývoz obchodně neatraktivním – Zahrnutí
(Nařízení Rady č. 597/2009, čl. 4 odst. 2)
(viz body 159–168)
Společná obchodní politika – Ochrana před subvenčními praktikami třetích států – Subvence – Pojem – Výhoda poskytnutá příjemci – Výpočet výhody – Referenční období – Celé období šetření – Zánik výhody po uplynutí tohoto období – Důkazní břemeno
(Nařízení Rady č. 597/2009, čl. 3 bod 2, článek 5 a čl. 15 odst. 1)
(viz body 180–182, 187–193)
Společná obchodní politika – Ochrana před subvenčními praktikami třetích států – Subvence – Pojem – Výhoda poskytnutá příjemci – Výpočet výhody – Finanční příspěvek spočívající v dodání zboží – Metoda výpočtu, jež musí umožnit promítnutí výhody skutečně poskytnuté každému příjemci – Důsledky
[Nařízení Rady č. 597/2009, čl. 3 bod 2 a čl. 6 písm. d)]
(viz body 205–227)
Společná obchodní politika – Ochrana před subvenčními praktikami třetích států – Újma – Prokázání příčinné souvislosti – Povinnosti orgánů – Výpočet cenového podbízení předmětného dovozu – Povinnost spravedlivého srovnání mezi cenou dotčeného výrobku a cenou obdobného výrobku výrobního odvětví Unie – Srovnání cen na různých obchodních úrovních – Porušení
(Nařízení Rady č. 597/2009, článek 8)
(viz body 235–259)
Shrnutí
Rozsudkem Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise (T‑300/16) (
1
), vydaným dne 10. dubna 2019, zrušil Tribunál nařízení 2016/387 o uložení konečného vyrovnávacího cla na dovoz trub a trubek z tvárné litiny pocházejících z Indie (
2
) v rozsahu, v němž se týká společnosti Jindal Saw Ltd. Toto konečné vyrovnávací clo uložila Komise v návaznosti na šetření zahájené na základě podnětů podaných třemi podniky skupiny Saint-Gobain Pam, hlavního výrobce v Evropské unii, které zpochybnily různé subvence zavedené Indií ve prospěch indického ocelářského průmyslu. První žalobkyně, společnost Jindal Saw, je jedním ze dvou indických vyvážejících výrobců spolupracujících na antisubvenčním šetření vedeném Komisí. Další žalobkyně, společnost Jindal Saw Italia, je dceřinou společností společnosti Jindal Saw v Unii.
Tribunál nejprve odmítl jako nepřípustné dodatečné vyjádření, které žalobkyně předložily poté, co přezkoumaly některé důvěrné dokumenty v rámci antisubvenčního šetření, ke kterým získaly vymezený přístup v návaznosti na provedení dokazování a přijetí organizačních procesních opatření Tribunálem. Tribunál v tomto ohledu zdůraznil, že přístup k uvedeným údajům, jejichž důvěrná povaha ve smyslu článku 29 základního antisubvenčního nařízení (
3
) nebyla zpochybněna a jejichž zpřístupnění se žalobkyně nemohly domáhat na základě uvedeného nařízení, byl poskytnut s cílem umožnit ověření vysvětlení poskytnutých v žalobní odpovědi Komise ve vztahu k chybě v psaní v průběhu správního řízení. Vzhledem k tomu, že žalobkyně nezpochybňovaly pravdivost uvedených vysvětlení, nýbrž tvrdily, že v konzultovaných dokumentech odhalily další chyby, které podporují některé jejich žalobní body, Tribunál upřesnil, že projednávaný případ není srovnatelný se situací, ve které by Tribunál na základě čl. 103 odst. 3 jednacího řádu a po zvážení podle odstavce 2 tohoto článku rozhodl o obecném oznámení hlavnímu účastníku řízení důvěrných informací nebo důkazů předložených jiným hlavním účastníkem řízení. Žalobkyně se tudíž nemohly dovolávat toho, že měly obecný přístup k novým informacím, jejichž znalost by jim umožnila uplatňovat nové žalobní důvody nebo žalobní body, jež by musely být považovány za přípustné na základě článku 84 jednacího řádu.
Pokud jde o meritum věci a konkrétně o napadnutelné subvence identifikované v napadeném nařízení, žalobkyně zejména zpochybnily závěr, že omezení vývozu železné rudy stanovená indickou vládou formou vývozní daně a dvojí politiky v oblasti nákladní železniční dopravy železné rudy představují „finanční příspěvek vlády“ ve smyslu čl. 3 bodu 1 písm. a) základního antisubvenčního nařízení. Podle žalobkyň nebylo konkrétně možné mít za to, že indická vláda těmito opatřeními „pověřila“ ve smyslu čl. 3 bodu 1 písm. a) bodu iv) uvedeného nařízení indické producenty železné rudy, aby tuto rudu dodávali domácímu ocelářskému průmyslu. Tribunál nicméně v této souvislosti uvedl, že posledně uvedené ustanovení je opatřením proti obcházení, a že aby byl plně zaručen jeho užitečný účinek, je třeba výraz „pověřit“ ve smyslu tohoto ustanovení chápat jako jakoukoli činnost vlády, která vede přímo nebo nepřímo k tomu, že soukromému subjektu bude svěřena odpovědnost za výkon funkce typu uvedeného v čl. 3 bodě 1 písm. a) bodech i) až iii) uvedeného nařízení. Tak tomu přitom bylo v konkrétním kontextu projednávané věci, jelikož předmětná vývozní omezení byla vládou vytvořena a zavedena s výslovným cílem zajistit poskytování železné rudy indickému trhu a následně byla sledována a upravována tak, aby bylo tohoto cíle dosaženo, tím, že vývoz této rudy činila obchodně neatraktivním.
Co se týče existence „výhody“ ve smyslu čl. 3 bodu 2 základního antisubvenčního nařízení, Tribunál mimoto konstatoval, že pokud jde jako v projednávané věci o finanční příspěvek týkající se výrobků, jehož ceny kolísají, je rozhodující to, zda z výpočtu výhody pro celé období šetření vzešlo kladné subvenční rozpětí ve prospěch dotyčných příjemců. Pro posouzení legality napadeného nařízení tedy nebylo relevantní ani to, že by z novějšího výpočtu mohlo vyplynout, že předmětný finanční příspěvek již v určitém okamžiku neposkytuje indickým příjemcům žádnou výhodu. V odpověď na žalobní bod vycházející z porušení čl. 15 odst. 1 druhého pododstavce základního antisubvenčního nařízení, podle kterého není stanoveno žádné vyrovnávací opatření, zejména pokud se prokáže, že subvence již neposkytují dotyčným vývozcům žádné zvýhodnění, Tribunál navíc zdůraznil, že dokud budou existovat předpisy zavádějící předmětná vývozní omezení, nemůže být vyloučeno, že se ceny na mezinárodním trhu v blízké budoucnosti opět zvýší nebo že klesnou indické ceny, s tím důsledkem, že výhoda bude opět existovat.
Tribunál naproti tomu vyhověl žalobním bodům vycházejícím z pochybení Komise při výpočtu výhody poskytnuté společnosti Jindal Saw předmětnými omezeními vývozu. Žalobkyně se v tomto směru dovolávaly mimo jiné porušení čl. 3 bodu 2 a čl. 6 písm. d) základního antisubvenčního nařízení spočívajícího v tom, že Komise určila výhodu poskytnutou společnosti Jindal Saw tak, že vzala v úvahu průměrnou nákupní cenu železné rudy v Indii, která nezahrnovala skutečné přepravní náklady, jež tato společnost nesla, nýbrž „vážené průměrné náklady“ vypočtené na základě nákladů na dopravu sdělených dvěma indickými vyvážejícími výrobci, kteří spolupracovali při šetření. Tribunál měl v tomto rámci za to, že vzhledem ke svému znění, cíli a kontextu nemůže být článek 6 základního antisubvenčního nařízení v takové situaci, jaká nastala v projednávané věci, kdy byli identifikováni pouze tři vyvážející výrobci a dva z nich spolupracovali při šetření, vykládán tak, že umožňuje Komisi vypočítat výhodu poskytnutou každému z obou spolupracujících vyvážejících výrobců na základě průměrné nákupní ceny zahrnující náklady na dopravu odpovídající průměru zjištěnému na základě nákladů, jež nesou tito dva vyvážející výrobci, a nikoli na základě nákladů skutečně vynakládaných každým z nich, včetně jejich skutečných nákladů na dopravu. Metoda použitá Komisí při výpočtu výhody musela proto v co největší možné míře umožnit promítnutí výhody skutečně poskytnuté příjemci. Vzhledem k tomu, že z odpovědí Komise na otázky položené Tribunálem vyplynulo, že náklady na dopravu skutečně vynaložené společností Jindal Saw byly vyšší než „vážené průměrné náklady“, které vzala Komise v úvahu, bylo přitom pochybení Komise způsobilé zpochybnit legalitu napadeného nařízení, neboť znehodnocovalo celou analýzu týkající se samotné existence subvence.
A konečně Tribunál vyhověl také žalobním bodům vycházejícím z pochybení Komise při určování existence újmy výrobnímu odvětví Unie. Tribunál v této souvislosti připomněl, že s povinností provést objektivní posouzení vlivu dovozu subvencovaných výrobků, jež je stanovena v čl. 8 odst. 1 základního antisubvenčního nařízení, se pojí povinnost provést spravedlivé srovnání mezi cenou dotčeného výrobku a cenou obdobného výrobku výrobního odvětví Unie při prodeji na území Unie, a to na stejné obchodní úrovni. Z dokazování ve věci přitom vyplynulo, že se Komise opírala o prodejní ceny uplatňované prodejními entitami v obchodním spojení s hlavním výrobcem v Unii při určování ceny obdobného výrobku výrobního odvětví Unie, a přitom nevzala v úvahu prodejní ceny prodejních entit společnosti Jindal Saw při určování ceny dotčeného výrobku vyráběného posledně uvedenou společností, i když jak hlavní výrobce Unie, tak Jindal Saw prováděly značnou část svých prodejů v Unii prostřednictvím prodejních entit. Tribunál proto konstatoval porušení čl. 8 odst. 1 základního nařízení v rozsahu, v němž Komise vypočetla cenové podbízení tak, že srovnala ceny dotčených výrobků na různých obchodních úrovních. Vzhledem k tomu, že se toto pochybení týkalo závěrů, jež byly základem nezbytným pro uložení vyrovnávacího cla na dovozy dotčeného výrobku vyráběného společností Jindal Saw, Tribunál potvrdil, že i z tohoto důvodu je třeba napadené nařízení zrušit v rozsahu, v němž se týká této společnosti.
(
1
) – Tento rozsudek souvisí s rozsudkem Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise (T‑301/16, EU:T:2019:234), kterým Tribunál zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/388 ze dne 17. března 2016 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz trub a trubek z tvárné litiny (známé také jako litina s kuličkovým grafitem) pocházejících z Indie v rozsahu, v němž se týká společnosti Jindal Saw Ltd.
(
2
) – Prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/387 ze dne 17. března 2016 o uložení konečného vyrovnávacího cla na dovoz trub a trubek z tvárné litiny (známé také jako litina s kuličkovým grafitem) pocházejících z Indie (Úř. věst. 2016, L 73, s. 1).
(
3
) – Nařízení Rady (ES) č. 597/2009 ze dne 11. června 2009 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2009, L 188, s. 93), ve znění nařízení č. 37/2014.