62006CC0494
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
ELEANOR SHARPSTON
přednesené dne 20. listopadu 2008 (
1
)
Věc C-494/06 P
Komise Evropských společenství
v.
Italská republika a Wam SpA
„Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Usazení podniku v některých třetích státech — Zvýhodněné půjčky — Ovlivnění obchodu mezi členskými státy — Narušení hospodářské soutěže — Obchod se třetími státy — Rozhodnutí Komise — Protiprávnost státní podpory — Povinnost odůvodnění“
1.
V rozhodnutí Komise 2006/177/ES (dále jen „sporné rozhodnutí“) (
2
) došla Komise k závěru, že dvě subvence poskytnuté Itálií Wam SpA (dále jen „Wam“) (
3
) představují státní podporu spadající do působnosti čl. 87 odst. 1 ES. Vzhledem k tomu, že uvedená podpora nebyla předem Komisi oznámena (
4
), Komise ji prohlásila za protiprávní.
2.
Soud prvního stupně svým rozsudkem ze dne 6. září 2006 ve spojených věcech T-304/04 a T-316/04 ve věci Itálie a Wam v. Komise (
5
) zrušil sporné rozhodnutí z důvodu, že Komise neuvedla odůvodnění. Soud zejména rozhodl, že uvedené odůvodnění nebylo dostatečné k tomu, aby odůvodnilo závěr, že poskytnutá podpora splňuje všechny podmínky čl. 87 odst. 1 ES. Komise nyní podává kasační opravný prostředek z důvodu, že Soud prvního stupně použil kritérium dostatečnosti odůvodnění, které se odchyluje od ustálené judikatury Soudního dvora.
Právní kontext
Příslušné právo Společenství
3.
Článek 87 odst. 1 ES stanoví:
„Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.“
4.
Článek 253 ES stanoví:
„Nařízení, směrnice a rozhodnutí přijímané společně Evropským parlamentem a Radou, jakož i takové akty Rady nebo Komise musí obsahovat odůvodnění a odkazovat na návrhy nebo stanoviska, které musí být podle této smlouvy předloženy.“
Příslušné vnitrostátní právo
5.
Článek 2 zákona č. 394 ze dne 29. července 1981 (
6
) o podpůrných opatřeních pro italský vývoz stanoví právní základ, podle kterého italské orgány mohou poskytnout subvence vývozním společnostem uskutečňujícím programy pronikání na trhy ve třetích zemích.
Skutkové okolnosti
6.
Wam je italská společnost, která navrhuje, vyrábí a prodává průmyslová mísící zařízení a součásti, určené pro použití zejména v potravinářském, chemickém, farmaceutickém a environmentálním průmyslu (
7
).
7.
Dne 24. listopadu 1995 italské orgány rozhodly o poskytnutí zvýhodněné půjčky Wam ve výši 2281450000 ITL (
8
) za účelem usnadnit její pronikání na japonský, jihokorejský a tchajwanský trh. V návaznosti na hospodářskou krizi v Koreji a na Tchajwanu nebyly plánované projekty v těchto státech uskutečněny. Wam ve skutečnosti obdržela půjčku ve výši 1358505421 ITL (
9
) za účelem vytvoření stálých struktur a pokrytí nákladů na podporu obchodu na Dálném východě.
8.
Dne 9. listopadu 2000 stejné orgány rozhodly o tom, že Wam bude poskytnuta další zvýhodněná půjčka ve výši 3603574689 ITL (
10
). Program financovaný touto půjčkou měl být realizován v Číně společnostmi Wam a Wam Bulk Handling Machinery (Shanghai) Co. Ltd, místním podnikem plně kontrolovaným Wam (
11
).
Sporné rozhodnutí
9.
Dopisem ze dne 26. července Komise obdržela stížnost Morton Machine Company Ltd (dále jen „Morton Machine Company“). Morton Machine Company je soutěžitelkou Wam Engineering Ltd., jež je členkou nadnárodní skupiny, do které náleží Wam, ve Spojeném království. Morton Machine Company tvrdí, že v důsledku italské půjčky společnosti Wam došlo k cenovému podbízení ze strany Wam Engineering.
10.
Po získání dalších informací Komise zahájila řízení podle čl. 88 odst. 1 ES a dne 19. května 2004 přijala sporné rozhodnutí.
11.
Dostatečnost odůvodnění Komise ve vztahu k čl. 87 odst. 1 ES musí být posuzována na základě bodů 74 až 79. Po připomenutí znění uvedeného ustanovení rozhodnutí pokračuje:
„75)
Posuzovaná podpora se uskutečňuje prostřednictvím převodů veřejných zdrojů formou zvýhodněných půjček konkrétnímu podniku, kterým je WAM S.p.A. Takové dotace zlepšují finanční situaci příjemce podpory. Pokud jde o potenciální ovlivnění obchodu mezi členskými státy, Soudní dvůr (
12
) zdůraznil, že i když je podpora zaměřena na vývoz mimo EU, může být ovlivněn i obchod v rámci Společenství. Kromě toho vzhledem k vzájemné závislosti trhů, na nichž podniky Společenství působí, je možné, že tato podpora může narušit hospodářskou soutěž ve Společenství.
76)
Společnost WAM S.p.A má dceřiné společnosti po celém světě. Dceřiné společnosti jsou zřízeny téměř ve všech členských státech EU, např. ve Francii, Nizozemsku, Finsku, Velké Británii, Dánsku, Belgii a Německu. Stěžovatel zejména zdůraznil, že na trhu v rámci Společenství byl v ostré konkurenci se společností ‚WAM Engineering Ltd‘, dceřinou společností WAM S.p.A. pro Spojené království a Irsko, a že kvůli italské společnosti přichází o mnoho zakázek. Pokud jde o hospodářskou soutěž mezi podniky Společenství, která je orientována do třetích zemí, vyšlo najevo, že program financovaný z druhé podpory, zaměřený na proniknutí na trh v Číně, měly provést společně společnosti WAM S.p.A. a ‚WAM Bulk Handling Machinery Shangai Co Ltd‘, což je místní firma, kterou ze 100 % ovládá společnost WAM S.p.A.
77)
Podle judikatury Soudního dvora, i když příjemce vyváží téměř celou svou produkci mimo EU, EHP a přistupující země, může přesto subvencování vývozní činnosti ovlivnit obchod mezi členskými státy.
78)
Kromě toho v dotyčném případě bylo zjištěno, že prodej v zahraničí od roku 1995 do roku 1999 představoval 52 % až 57,5 % celkového ročního obratu společnosti WAM S.p.A., z toho dvě třetiny v rámci EU (v absolutním vyjádření přibližně 10 milionů EUR oproti 5 milionům EUR).
79)
Proto bez ohledu na skutečnost, zda zvažovaná podpora napomáhá vývozům do jiných členských států EU nebo do zemí mimo EU, může ovlivnit obchod mezi členskými státy, a proto se na ni vztahuje čl. 87 odst. 1 Smlouvy.“
Řízení před Soudem prvního stupně
12.
Itálie a Wam odděleně podaly u Soudu prvního stupně žaloby na neplatnost sporného rozhodnutí. Žaloby byly následně spojeny. Itálie uplatňovala sedm žalobních důvodů. Wam deset (
13
). Jedním z uplatňovaných důvodů bylo tvrzení, že Komise nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění sporného rozhodnutí.
13.
Aniž by Soud prvního stupně zkoumal ostatní žalobní důvody, sporné rozhodnutí zrušil z důvodu, že Komise neuvedla odůvodnění, které by prokazovalo, že půjčky mohly ovlivnit obchod nebo, že narušovaly či mohly narušit hospodářskou soutěž. Kasační opravný prostředek se tedy omezuje na tuto otázku.
14.
Bude-li kasační opravný prostředek úspěšný, bude věc vrácena Soudu prvního stupně, který se bude moci zabývat ostatními důvody neplatnosti. Pokud však kasační opravný prostředek bude zamítnut, věc bude uzavřena.
15.
V průběhu řízení o kasačním opravném prostředku všichni účastníci řízení předložili obsáhlá vyjádření týkající se (zpochybňovaných) skutkových okolností vedoucích k vydání rozhodnutí Komise. Vzhledem k tomu, že podrobné posouzení skutkových okolností spadá mimo rámec kasačního opravného prostředku podaného k Soudnímu dvoru proti rozsudku Soudu prvního stupně, jenž se týká pouze právních otázek, nelze k uvedeným vyjádřením přihlížet (
14
).
Kasační opravný prostředek
16.
Komise tvrdí, že tím, že Soudní dvůr shledal, že odůvodnění sporného rozhodnutí nebylo dostatečné k tomu, aby podpořilo závěr, že půjčky poskytnuté Itálií společnosti Wam mohly ovlivnit obchod a narušily nebo mohly narušit hospodářskou soutěž, nesprávně vyložil čl. 87 odst. 1 ES a článek 253 ES a odchýlil se od ustálené judikatury Soudního dvora. Uvedená judikatura totiž stanoví relativně nižší nároky na důkazy, které Komise musí splnit, aby prokázala, že údajná podpora může ovlivnit obchod nebo narušuje či může narušit hospodářskou soutěž. V napadeném rozsudku Soud prvního stupně stanovil vyšší nároky na důkazy.
17.
Na podporu svého hlavního argumentu Komise předložila řadu podpůrných argumentů. Komise má zejména námitky proti zjištěním Soudu prvního stupně, která se týkají odůvodnění i) účinků finanční podpory poskytnuté společnosti Wam a ii) přítomnosti společnosti Wam na trhu uvnitř Společenství. Komise rovněž zpochybňuje iii) potřebu zkoumat vztah mezi trhem Společenství a trhy Dálného východu.
18.
Itálie a Wam tvrdí, že Soud prvního stupně se nedopustil nesprávného právního posouzení a neodchýlil se od ustálené judikatury.
Přípustnost
19.
Itálie i Wam zpochybňují přípustnost kasačního opravného prostředku. Itálie uvádí, že tvrzení Komise, že rozsudek Soudu prvního stupně není v souladu s judikaturou Soudního dvora, je důvodem kasačního opravného prostředku, který se netýká právní otázky.
20.
Článek 58 statutu stanoví, že „opravné prostředky k Soudnímu dvoru jsou omezeny na právní otázky. Jsou přípustné [mimo jiné] pro porušení právních předpisů Společenství Soudem“. Kasační opravný prostředek Komise je založen právě na tvrzení, že Soud prvního stupně porušil právo Společenství tím, že nesledoval a nepoužil výklad článků 87 ES a 253 ES stanovený judikaturou Soudního dvora.
21.
Kasační opravný prostředek je založen na právní otázce a na důvodu kasačního opravného prostředku uvedeném v článku 58 statutu. Je tudíž přípustný.
22.
Wam dále tvrdí, že kasační opravný prostředek Komise vyzývá Soudní dvůr, aby přezkoumal věcnou podstatu rozhodnutí Soudu prvního stupně namísto toho, aby se omezil na přezkum „podstatné procesní náležitosti“, jak je stanoveno v článku 230 ES.
23.
Článek 230 ES poskytuje Soudnímu dvoru pravomoc přezkoumávat jiné akty orgánů Společenství než rozhodnutí Soudu. Kasační opravné prostředky proti rozsudkům Soudu prvního stupně se řídí čl. 225 odst. 1 ES (
15
) a statutem Soudního dvora. Argumenty společnosti Wam ohledně přípustnosti jsou v rozsahu, v němž jsou založeny na článku 230 ES, zjevně chybné a musí být rovněž odmítnuty.
Povinnost uvést odůvodnění
24.
Dříve nežli bude zkoumáno, jak Soud prvního stupně použil judikaturu na věc, kterou projednával, je vhodné nejprve stanovit rozsah povinnosti uvést odůvodnění v rozhodnutí o použití čl. 87 odst. 1 ES.
25.
Povinnost uvést odůvodnění uložená článkem 253 ES je procesním požadavkem, který se liší od povinnosti uvést důvody, které jsou podložené (
16
). Zajišťuje, aby účastníci řízení dotčení rozhodnutím chápali jeho důvody (a tudíž, aby byli schopni chránit svá práva). Rovněž umožňuje Soudnímu dvoru, aby efektivně vykonával svůj přezkum (
17
). Důvody, o které se subjekt vydávající rozhodnutí později opírá před soudem tak musí být identifikovatelné v samotném rozhodnutí.
26.
V rozhodnutí v oblasti státních podpor Komise musí uvést důvody, proč došla k závěru, že poskytnutí finanční pomoci představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES. Aby splnila tento požadavek, musí Komise prokázat, že údajná podpora má čtyři vlastnosti.
27.
Zaprvé, musí dojít ke státnímu zásahu nebo zásahu ze státních prostředků. Zadruhé, tento zásah musí být způsobilý ovlivnit obchod mezi členskými státy. Zatřetí, musí příjemce zvýhodnit. Začtvrté, musí narušit nebo být s to narušit hospodářskou soutěž (
18
).
28.
Judikatura stanovila meze rozsahu povinnosti Komise prokázat existenci druhé a čtvrté vlastnosti. Komise je tak „povinna, nikoliv zjistit skutečný dopad podpor na obchod mezi členskými státy a skutečné narušení hospodářské soutěže, ale pouze přezkoumat, zda tyto podpory mohou tento obchod ovlivnit nebo narušit hospodářskou soutěž“ (
19
). Koncept „ovlivnění“ obchodu mezi členskými státy se vztahuje rovněž na možnost, že podpora mohla mít takový účinek (
20
).
29.
Přesný rozsah požadavku uvést odůvodnění nemůže být definován abstraktně. Jak Soudní dvůr rozhodl ve věci Papierwarenfabriek:
„Požadavky, které mají být splněny, závisí na okolnostech každé věci, zejména na obsahu dotčeného opatření, povaze uvedeného odůvodnění a potřebě informovat podniky, kterým je opatření určeno.
Ačkoliv v určitých případech mohou již samotné okolnosti, za kterých je podpora poskytnuta, být dostatečné pro prokázání, že podpora může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž, Komise je povinna tyto okolnosti alespoň uvést v odůvodnění svého rozhodnutí“ (
21
).
30.
Soudní dvůr v rozsudku ve věci Sytraval (
22
) rozhodl, že z ustálené judikatury vyplývá, že odůvodnění musí být přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musejí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření a příslušný soud Společenství mohl vykonávat svůj přezkum. Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech případu. Není požadováno, aby odůvodnění upřesňovalo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož odůvodnění aktu musí být posuzováno s ohledem nejen na jeho znění, ale také s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast (
23
).
Hlavní argument Komise
31.
Komise připouští, že Soud prvního stupně správně shrnul použitelnou judikaturu (
24
). Komise však tvrdí, že Soud prvního stupně uplatnil vyšší nároky na důkazy. Zatímco Soud prvního stupně v zásadě připustil, že Komise musí pouze prokázat předvídatelné účinky (
25
) údajné podpory (
26
) a že není nutné prokazovat skutečný účinek (
27
), Soud prvního stupně později požadoval, aby Komise prokázala, že skutečný účinek na obchod a hospodářskou soutěž existoval (
28
). Soud prvního stupně tedy nesprávně použil uvedenou judikaturu a jeho rozsudek postrádá vnitřní soudržnost.
32.
Prokázala Komise svůj argument v projednávaném kasačním opravném prostředku?
33.
Soud prvního stupně uvedl (
29
), že dotčená finanční podpora byla poskytnuta na podporu vývozního programu určeného k proniknutí na trh třetí země a byla (relativně) nízká. Z uvedených důvodů bylo pravděpodobné, že její vliv na obchod společenství byl méně zřetelný. Na uvedeném tvrzení neshledávám nic výjimečného.
34.
Soud prvního stupně při posuzování účinků takové podpory, a nikoliv jejího důvodu nebo účelu (
30
), připustil, že nemůže být vyloučeno možné ovlivnění obchodu uvnitř Společenství nebo narušení hospodářské soutěže (
31
). Soud prvního stupně nicméně dodal, že Komise měla zvláštní povinnost zkoumat za takových okolností, zda údajná podpora mohla narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými sáty, a uvést ve svém rozhodnutí konkrétní důvody, které ji vedly k závěru, že takové ovlivnění bylo pravděpodobné (
32
).
35.
Soud prvního stupně potvrdil, že pouhé principiální prohlášení samo o sobě nemůže postačit ke splnění povinnosti Komise prokázat, že údajná podpora může mít vliv na obchod uvnitř Společenství a že naruší nebo může narušit hospodářskou soutěž (
33
). Přistoupil ke zkoumání konkrétních prvků identifikovaných Komisí ve sporném rozhodnutí (jmenovitě zlepšeného finančního postavení společnosti Wam, činnosti společnosti na trhu uvnitř Společenství a údajné vzájemné závislosti mezi evropským trhem a trhy Dálného východu). Shledal, že předložené údaje neprokazují, že by takový vliv „potenciálně“ existoval (
34
). Soud prvního stupně došel k závěru (
35
), že Komise neprokázala, proč by za takových okolností půjčky mohly ovlivnit obchod nebo narušovaly či mohly narušit hospodářskou soutěž.
36.
Soud prvního stupně proto rozhodl, že sporné rozhodnutí neuvádělo skutečnosti dostačující k unesení (omezeného) důkazního břemene ohledně prokázání pravděpodobného hospodářského účinku. Vzhledem k tomu, že Komise nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění, muselo být sporné rozhodnutí zrušeno.
37.
Komise ve svém kasačním opravném prostředku neprokázala, že Soud prvního stupně nevzal v úvahu některý klíčový prvek sporného rozhodnutí nebo že neposoudil, že Komise ve skutečnosti vysvětlila, proč byl účinek na obchod a narušení hospodářské soutěže pravděpodobný. Komise v zásadě žádá Soudní dvůr, aby přijal její nové tvrzení, že jelikož nelze a priori vyloučit, že poskytnutí finanční pomoci bude mít vliv na obchod a soutěž, vyplývá z toho, že bylo prokázáno, že poskytnutí finanční pomoci takový vliv má.
38.
S uvedeným tvrzením nemohu souhlasit. Skutečnost, že závěr Y nemůže být vyloučen za okolností X, znamená, že pokud Komise prokáže X, nelze vyloučit konstatování závěru Y. Tvrzení, že pokud proto Komise prokáže X, vyplývá z toho automaticky závěr Y, představuje radikální posun v logice. Rovněž znamená oslabení povinnosti uvést odůvodnění, které považuji za nepřijatelné.
39.
Souhlasím se Soudem prvního stupně v tom, že pouhá principiální prohlášení nesplňují povinnost uvést odůvodnění. Je třeba uvést více.
40.
Zdůrazňuji, že netvrdím, že Komise měla použít určitou konkrétní kombinaci ekonomické analýzy a důkazů, aby dospěla k závěru, že „mohlo“ dojít k ovlivnění obchodu a hospodářské soutěže. Bylo by zcela nesprávné omezit její exekutivní posuzovací pravomoc takovým způsobem. Okolnosti se liší případ od případu; určité druhy důkazů mohou být obtížně k dispozici a vyšetřovací zdroje Komise nejsou rozhodně neomezené. Po Komisi tudíž není požadováno, aby provedla podrobnou ekonomickou analýzu a obšírně prokazovala, jak přesně může napadená podpora ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit nebo hrozit narušením hospodářské soutěže. Je po ní však požadováno, aby nastínila skutečnosti, které hodnověrně vedou k uvedenému závěru – jinými slovy, aby prokázala, že takový vliv je „pravděpodobný“.
41.
Obecněji řečeno, Komise musí prokázat, že dotčená podpora může mít účinek na obchod a narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž. Aby se tak stalo, musí předložit dostatečné důkazy. Co je dostatečným důkazem, závisí na okolnostech. Na jednom konci stupnice, pokud samotné okolnosti, za kterých je podpora vyplácena, naznačují, že může dojít k ovlivnění obchodu a narušení hospodářské soutěže, pak k tomu, aby Komise prokázala, že podpora splňuje kritéria stanovená v čl. 87 odst. 1 ES, postačí, aby tyto okolnosti v rozhodnutí uvedla. Na druhém konci stupnice, pokud okolnosti související s poskytnutím podpory nutně nenaznačují, že takové účinky jsou pravděpodobné, Komise bude muset doplnit více důkazů, aby svou povinnost splnila.
42.
Nejsem tedy toho názoru, že se Soud prvního stupně dopustil pochybení v kritériu, které použil nebo, že je jeho rozhodnutí vnitřně nesoudržné.
43.
Nyní se budu zabývat dodatečnými konkrétními skutečnostmi uplatněnými Komisí.
Konkrétní argumenty Komise
Účinek finanční podpory pro společnost Wam
44.
Postačuje konstatování, že společnost má „zlepšené finanční postavení“, k prokázání, že podpora poskytnutá takové společnosti splňuje podmínky stanovené v čl. 87 odst. 1 ES? Soud prvního stupně rozhodl, že nikoliv (
36
). Komise takové posouzení zpochybňuje a tvrdí, že vzhledem k tomu, že peníze jsou zaměnitelné, půjčky poskytnuté společnosti Wam, jako podpora vývozu, ulevily společnosti od nákladů, které by jinak obvykle musela nést. Půjčky tedy splňují kritérium stanovené v rozsudku ve věci Německo v. Komise (
37
) a odůvodnění ve sporném rozhodnutí (
38
) je tudíž přiměřené.
45.
V rozsudku ve věci Německo v. Komise Soudní dvůr rozhodl, že „provozní podpora, tedy taková podpora, která jako podpora poskytnutá [dotčeným opatřením] směřuje k osvobození podniku od nákladů, které by obvykle musel vynaložit v rámci běžné správy nebo běžných činností, v zásadě narušuje podmínky hospodářské soutěže“ (
39
).
46.
Již mnohem dříve, v rozsudku ve věci Philip Morris, Soudní dvůr vysvětlil, že k ovlivnění obchodu uvnitř Společenství dojde tehdy, pokud finanční podpora poskytnutá státem „posiluje postavení podniku ve srovnání s jinými podniky, které soutěží v obchodu uvnitř Společenství“ (
40
).
47.
Sporné rozhodnutí zajisté prokazuje, že Wam obdržela peníze od italských orgánů. Soud prvního stupně nicméně shledal, že odkaz Komise na půjčku byl obecnou poznámkou cílenou na prokázání skutečnosti, že došlo k převodu státních prostředků na dotčenou společnost, což představovalo pro společnost Wam „výhodu“. Nejednalo se však o specifické zjištění přímo spjaté s pravděpodobnými účinky na obchod a hospodářskou soutěž. Soud prvního stupně uvedl (možná poněkud sarkasticky, avšak přesně), že zlepšení finanční situace příjemce je něčím, co je vlastní všem státním podporám, včetně podpor, které nesplňují ostatní kritéria vyžadovaná čl. 87 odst. 1 ES. V důsledku toho Soud prvního stupně rozhodl (
41
), že uvedené odůvodnění nepostačovalo k prokázání splnění podmínek čl. 87 odst. 1 ES.
48.
S uvedeným posouzením souhlasím.
49.
Soudní dvůr v rozsudku ve věci Komise v. Německo (
42
) upřesňuje, že podpora, „která […] směřuje k osvobození podniku od nákladů, které by obvykle musel vynaložit v rámci běžné správy nebo běžných činností“, narušuje podmínky hospodářské soutěže. Ke splnění tohoto kritéria je nezbytné, aby Komise uvedla, jakým způsobem napadená podpora směřuje k osvobození příjemce od takových nákladů. To předpokládá identifikaci nákladů, které by „obvykle“ musely být vynaloženy a prokázání hodnověrné vazby mezi poskytnutím podpory a úlevou od takových nákladů dotčeného podniku. Jinak nelze dojít k závěru, že údajná podpora „posiluje postavení“ příjemce, čímž mu dává soutěžní výhodu nad jinými podniky, se kterými soutěží na vnitřním trhu EU (
43
), jak to požaduje rozsudek ve věci Philip Morris.
50.
V projednávané věci podpora, kterou Wam obdržela, odpovídala částce, kterou vynaložila na svůj program pronikání na vnější trhy (
44
). Odůvodnění Komise se omezuje na tvrzení, že zvýhodněné půjčky pocházejí z veřejných prostředků a jejich výsledkem bylo zlepšení finančního postavení příjemce. Komise se nesnaží doložit konkrétnější vazbu mezi půjčkami a činnostmi společnosti Wam za účelem prokázání toho, jakým způsobem – za okolností projednávané věci – poskytnuté půjčky zbavily společnost Wam nákladů, které by obvykle musela nést (
45
). Na rozdíl od sporného rozhodnutí ve věci Tubemeuse (
46
), zde není reálně uvedeno nic ohledně již dříve existujících vývozních činnosti nebo budoucích plánů (
47
). Komise popsala Wam jako „nadnárodní“ společnost, což analýze nic nepřináší.
51.
Sdílím proto názor Soudu prvního stupně, že Komise neprokázala, že poskytnutí půjček mohlo ovlivnit obchod uvnitř Společenství nebo narušit, či hrozit narušením hospodářské soutěže.
Prokázání účinku na obchod odkazem na činnosti ve Společenství
52.
Komise tvrdí, že odkaz na účast společnosti na vnitřním trhu EU je dostatečný a že body odůvodnění sporného rozhodnutí jdou nad rámec toho, co je nezbytné pro splnění podmínek čl. 87 odst. 1 ES. Soud prvního stupně se proto dopustil nesprávného posouzení, když konstatoval (
48
), že tvrzení Komise, že se Wam podílela na obchodu uvnitř Společenství, bylo nedostatečné k prokázání existence pravděpodobného ovlivnění obchodu nebo narušení hospodářské soutěže. Komise se zde dovolává konkrétně odkazu na stížnost podanou Morton Machines Company, uvedeného ve sporném rozhodnutí.
53.
Tímto posledním bodem je možné se zabývat jen krátce. Skutečnost, že Komisi byla podána stížnost, nepostačuje k prokázání pravděpodobnosti, že hospodářská soutěž bude narušena. Opačný výklad by dal významnou moc veškerým soutěžitelům společnosti působící na trhu ve Společenství, a tato moc by zcela zjevně mohla být zneužita.
54.
Vrátím-li se k podstatě argumentu Komise, zdá se mi, že si Soud prvního stupně byl zcela vědom skutečnosti, že Wam byla aktivním vývozcem uvnitř Společenství a součástí nadnárodní skupiny působící v EU (
49
). Soud prvního stupně uvedl (
50
), že body 74 a 77 sporného rozhodnutí pouze připomínají právní zásady stanovené zejména rozsudkem ve věci Tubemeuse a že toto, ve spojení s obecným tvrzením, že „nelze vyloučit“ účinek na obchod nebo hospodářskou soutěž uvnitř Společenství, nesplňuje podmínky článku 253 ES. Již jsem vysvětlila (
51
), proč to považuji za správný právní názor.
55.
Komise připomíná, že Soudní dvůr v rozsudku Itálie v. Komise (
52
) uvedl, že, i když se příjemce podpory nepodílí na trhu Společenství, obchod a hospodářská soutěž mohou být přesto ovlivněny. V rozsudku ve věci Tubemeuse (
53
) Soudní dvůr rozhodl, že ani tehdy, pokud podpory podléhají zásadě de minimis, není vliv na obchod a hospodářskou soutěž vyloučen.
56.
Oba tyto judikáty formulují mírně odlišným způsobem v podstatě stejný závěr: za takových okolností nemohou být vliv na obchod a narušení hospodářské soutěže vyloučeny. Neposkytují však oporu pro tvrzení – podstatné pro argumentaci Komise – že Komisi postačí, prokáže-li, že účinek na obchod a hospodářskou soutěž nemůže být vyloučen, aby prokázala existenci dvou prvků vyžadovaných čl. 87 odst. 1 ES.
57.
Komise se rovněž opírá o konstatování Soudního dvora ve věci Cassa di Risparmo di Firenze (
54
), že podpora v liberalizovaném hospodářském sektoru je takové povahy, že může ovlivnit obchod a hospodářskou soutěž. Soudní dvůr zde odkazoval na rozsudek ve věci Španělsko v. Komise (
55
), ve kterém Soudní dvůr rozhodl, že Komise ve svém rozhodnutí předložila dostatečné důkazy k prokázání pravděpodobného účinku na obchod a hospodářskou soutěž. Mezi důkazy, které předložila, byla skutečnost, že tržní odvětví bylo liberalizováno. Liberalizace tržního odvětví jako taková proto není rozhodujícím důkazem o pravděpodobném účinku na obchod a narušení nebo možném narušení hospodářské soutěže (
56
).
Zkoumání vztahu mezi trhem ES a trhy Dálného východu
58.
Komise tvrdí, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného posouzení, když požadoval (
57
), aby Komise provedla podrobnou analýzu účinků půjček, berouc v úvahu okolnost, že byly poskytnuty za účelem financování nákladů, které Wam měla v souvislosti se svým usazením na trhu Dálného východu.
59.
Zkoumání tohoto argumentu musí začít u bodu 73 napadeného rozsudku. Když se Soud prvního stupně zabýval tvrzeními, která Komise uvedla při jednání (konkrétně tím, že díky půjčkám bylo postavení společnosti Wam ve srovnání s možnými soutěžiteli na trhu uvnitř Společenství posíleno), došel k závěru, že sporné rozhodnutí neposkytlo důkazy na podporu takového tvrzení. Zatímco body odůvodnění rozhodnutí (
58
) uváděly, že půjčka financovala náklady společnosti Wam na usazování mimo EU, nepokročily již dále, aby prokázaly, že došlo k následnému posílení postavení společnosti Wam na trhu EU.
60.
Na tomto základě vykládám bod 74 rozsudku Soudu prvního stupně v tom smyslu, že v zásadě tento názor posiluje. Soud prvního stupně rozhodl, že „i když Komise nutně nemusela zkoumat [vztah vzájemné závislosti mezi trhem EU a trhem Dálného východu]“ (
59
), pouhé tvrzení, že se Wam podílela na obchodu uvnitř Společenství bylo nedostatečné k prokázání pravděpodobného ovlivnění uvedeného obchodu nebo narušení či hrozby narušení hospodářské soutěže. Z uvedeného důvodu (pokračuje Soud prvního stupně) byla Komise povinna provést podrobné zkoumání účinků podpory, berouc v úvahu – zejména – skutečnost, že pokrývá výdaje vzniklé na trhu Dálného východu, jakož i v nezbytném rozsahu (
60
) vzájemnou závislost mezi uvedeným trhem a trhem EU.
61.
Podle mého názoru zde Soud prvního stupně uvádí, že pokud je napadená podpora poskytnuta výslovně k pokrytí výdajů vzniklých ve třetí zemi, a nikoliv výdajů vzniklých v rámci obchodu uvnitř Společenství, bude na straně Komise požadován větší rozsah šetření, aby bylo prokázáno, že účinek na trh EU je přesto pravděpodobný. Nemyslím, že se zde jedná o nesprávné použití judikatury Soudního dvora.
62.
Jakákoliv nejistota týkající se toho, co zde Soud prvního stupně míní, je – podle mého soudu – odstraněna následující větou. V ní Soud prvního stupně uvedl, že bod 75 sporného rozhodnutí odkazuje na vzájemnou závislost trhů, na kterých podniky usazené ve Společenství působí, ale, že – na rozdíl od rozhodnutí ve věci Tubemeuse – nepředkládá jasné důkazy na podporu tvrzení, že (za použití „zásady Tubemeuse“) taková vzájemná závislost znamená, že napadené podpory mohou ovlivnit hospodářskou soutěž ve Společenství.
63.
Komise tvrdí, že podpora může mít účinek na obchod mezi členskými státy i tehdy, pokud příjemce vyváží většinu svého zboží mimo Společenství a že se Soud prvního stupně mýlil, když požadoval, aby Komise poskytla další upřesňující poznatky za účelem prokázání, že trhy EU a Dálného východu byly ve vztahu vzájemné závislosti.
64.
To je pouze další názorný příklad základního nesprávného pojetí spočívajícího v tom, že postačí dokázat, že určitý závěr „nemůže být vyloučen“, aby bylo prokázáno, že uvedený závěr je „pravděpodobný“ (
61
). V rozsudku ve věci Tubemeuse sporné rozhodnutí odkazovalo na celosvětové tržní podmínky v odvětví trhu ocelových trubek a zmiňovalo dlouhodobé záměry Tubemeuse. V uvedené věci tudíž existovaly poznatky, které potvrzovaly závěr Komise, podle kterého existovala vzájemná závislost mezi vývozními trhy a trhem EU. Takové poznatky v projednávané věci neexistují.
65.
Z výše uvedeného vyplývá, že Komise neprokázala, že se Soud prvního stupně odchýlil od ustálené judikatury, když sporné rozhodnutí zrušil.
K nákladům řízení
66.
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Itálie i Wam požadovaly náhradu nákladů řízení a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu veškerých nákladů řízení v obou stupních.
Závěry
67.
Navrhuji proto, aby Soudní dvůr:
—
zamítl kasační opravný prostředek Komise, a
—
uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení v obou stupních.
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – Rozhodnutí Komise ze dne 19. května 2004 o státní podpoře č. C 4/2003 (ex NN 102/2002) poskytnuté Itálií společnosti Wam S.p.A. (Úř. věst. 2006 L 63, s. 11).
(
3
) – Ve sporném rozhodnutí je společnost označována jako „WAM SpA“. V následném sporu bylo používáno označení „Wam“. Budu tudíž uvedenou společnost v tomto stanovisku označovat jako „Wam“.
(
4
) – Jak je požadováno čl. 88 odst. 3 ES.
(
5
) – Rozsudek ze dne 9. září 2006 ve spojených věcech Itálie a Wam v. Komise (T-304/04 a T-316/04, Sb. rozh. s. II-64). Rozsudek, který je dostupný v plném znění pouze v italštině a francouzštině, byl zveřejněn ve formě shrnutí.
(
6
) – L.29/07/81 č. 394; GURI 30/05/81 č. 147 a 29/07/81 č. 206.
(
7
) – Viz bod 32 sporného rozhodnutí.
(
8
) – Přibližně 1,18 milionů eur.
(
9
) – Přibližně 700000 eur.
(
10
) – Přibližně 1860000 eur. Jedná se o údaj poskytnutý Itálií dne 23. července 2003; dříve (v dopise Komisi datovaném 16. května 2002) Itálie prohlásila, že půjčená suma dosáhla 1940579808 ITL, tedy přibližně 1 milion eur. Jedná se o jednu z částek, které byly Wam skutečně vyplaceny, byly rovněž vyplaceny jiné částky, ale přesná výše není ze znění sporného rozhodnutí zřejmá.
(
11
) – Pro podrobnější vysvětlení viz body 3 a 4 napadeného rozsudku.
(
12
) – Poznámka pod čarou ve sporném rozhodnutí: Rozsudek Soudního dvora ze dne 21. března 1991, Belgie v. Komise (rozsudek „Tubemeuse“; C-142/87, Recueil, s. I-959).
(
13
) – Soud prvního stupně uvádí důvody týkající se průběhu správního řízení, porušení práv na obranu, legitimního očekávání a právní jistoty; věcné důvody týkající se kvalifikace podpor jako nezákonné podpory podle čl. 88 odst. 3 ES a posouzení, zda tyto podpory ovlivňovaly obchod a narušily hospodářskou soutěž, následků skutečnosti, že dotčené podpory provázány s vývozy; použití pravidel de minimis a otázky výše vyplacené podpory, která má být vrácena (bod 38 napadeného rozsudku).
(
14
) – Viz čl. 225 odst. 1 ES, článek 58 statutu Soudního dvora a usnesení Soudního dvora ze dne 20. března 1991 ve věci Turner v. Komise (C-115/90, Recueil, s. I-1423).
(
15
) – Článek 225 odst. 1 druhý pododstavec ES stanoví, že „[p]roti rozhodnutím Soudu prvního stupně […] je možno za podmínek a v mezích stanovených statutem podat opravný prostředek k Soudnímu dvoru, omezený na právní otázky“.
(
16
) – Rozsudky Soudního dvora ze dne 13. března 1985 ve spojených věcech Netherlands a Leeuwarder Papierwarenfabriek v. Komise (296/82 a 318/82, Recueil, s. 809, bod 19), a ze dne 2. dubna 1998, Sytraval a Brink’s France (C-367/95 P, Recueil, s. I-1719, bod 67).
(
17
) – Rozsudek Soudního dvora ze dne 4. července 1963, Německo v. Komise (24/62, Recueil, s. 131, bod 11). Viz rovněž rozsudek ve věci Netherlands a Leeuwarder Papierwarenfabriek, citovaný výše v poznámce pod čarou 16, bod 21.
(
18
) – Rozsudek Soudního dvora ze dne 24. července 2003, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (C-208/00, Recueil, s. I-7747, bod 75).
(
19
) – Rozsudek Soudního dvora ze dne 29. dubna 2004, Itálie v. Komise (C-372/97, Recueil, s. I-3679, bod 44).
(
20
) – Rozsudek Soudního dvora ze dne 15. prosince 2005, Itálie v Komise (C-66/02, Sb. rozh. s. I-10901, bod 112).
(
21
) – Citovaný výše v poznámce pod čarou 16, body 19 a 24. Viz rovněž rozsudek Soudního dvora ze dne 24. října 1996 ve spojených věcech Německo v. Komise (C-329/93, C-62/95 a C-63/95, Recueil, s. I-5151, bod 52).
(
22
) – Citovaný v poznámce pod čarou 16, bod 63.
(
23
) – Soudní dvůr zde odkázal na rozsudek ve věci Papierwarenfabriek, citovaný výše v poznámce pod čarou 16, bod 19, jakož i na rozsudek Soudního dvora ze dne 14. února 1990, Delacre a další v. Komise (C-350/88, Recueil, s. I-395, body 15 a 16), a rozsudek ze dne 29. února 1996, Belgie v. Komise (C-56/93, Recueil, s. I-732, bod 86).
(
24
) – V bodech 60 až 62 a 64 napadeného rozsudku.
(
25
) – V italštině „prevedibili effetti“, ve francouzštině „effets prévisibles“.
(
26
) – V bodu 64 Soud prvního stupně uvedl, že Komise nebyla povinna prokázat, že podpora měla skutečný účinek, nebo vymezit dotčený trh, nebo provést skutečnou ekonomikou analýzu trhu, hospodářského sektoru, postavení soutěžitelů a obchodu uvnitř Společenství (za předpokladu, že uvedla způsoby, kterými podpora mohla mít účinky na uvedený trh), ani zkoumat účinky půjček na ceny společnosti Wam, srovnávat je s cenami soutěžitelů nebo zkoumat prodeje společnosti Wam ve Spojeném království.
(
27
) – Tamtéž.
(
28
) – Komise identifikuje bod 72 (a následující) napadeného rozsudku jako body ukládající tuto nelogickou povinnost.
(
29
) – V bodu 63 napadeného rozsudku.
(
30
) – Jak bylo požadováno Soudním dvorem v jeho rozsudku ze dne 2. července 1974, Itálie v. Komise (173/73, Recueil, s. 709, bod 13).
(
31
) – Rozsudek ve věci Tubemeuse, citovaný v poznámce pod čarou 12, bod 43.
(
32
) – Soud prvního stupně zde cituje rozsudek ze dne 15. června 2000 ve spojených věcech Alzetta a další v. Komise (T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97 až T-607/97, T-1/98 T-3/98 až T-6/98 a T-23/98, Recueil, s. II-2319, bod 80), který odkazuje zpět (mimo jiné) na rozsudek ve věci Tubemeuse.
(
33
) – Viz body 66, 70 a 72 napadeného rozsudku.
(
34
) – V italštině „sarebbe potenzialmente costituivo de tali effetti“, ve francouzštině „serait potentiellement constitutive de tels effets“.
(
35
) – V bodu 76 napadeného rozsudku.
(
36
) – V bodu 67 napadeného rozsudku.
(
37
) – Rozsudek Soudního dvora ze dne 19. září 2000, Německo v. Komise (C-156/98, Recueil, s. I-6857).
(
38
) – V bodu 75.
(
39
) – V bodu 30; viz rovněž rozsudky Soudního dvora ze dne 14. února 1990, Francie v. Komise (též „Boussac Saint Frères“, C-301/87, Recueil, s. I-307, body 44 a 50), a ze dne 6. listopadu 1990, Itálie v. Komise (C-86/89, Recueil, s. I-3891, bod 18), které jsou tam citovány.
(
40
) – Rozsudek Soudního dvora ze dne 17. září 1980, Philip Morris v. Komise (730/79, Recueil, s. 2671, bod 11; zvýraznění provedeno autorkou stanoviska).
(
41
) – V bodu 67 napadeného rozsudku.
(
42
) – Rozsudek ve věci C-156/98, citovaný v poznámce pod čarou 37, bod 30.
(
43
) – Viz dále první část bodu 72 rozsudku Soudu prvního stupně, který se výslovně touto mezerou v odůvodnění Komise zabývá.
(
44
) – Body 34 a 37 (pokud jde o první půjčku) a body 62 a 64 (pokud jde o druhou půjčku).
(
45
) – Nezkoumá (například), zda rozhodnutí společnosti Wam uskutečnit program pronikání na vývozní trhy bylo závislé na dostupnosti půjček, či nikoliv. V důsledku toho je (například) nemožné říci, zda – pokud jde o argument, že peníze jsou zaměnitelné – půjčky umožnily Wam uvolnit prostředky, které by jinak použila na podporu vývozu, na podporu politiky nízkých cen na evropském trhu, či zda by se při neposkytnutí půjček program podpory vývozu prostě neuskutečnil.
(
46
) – Citovaný v poznámce pod čarou 12.
(
47
) – Nebyl (například) uplatněn argument, že půjčky umožnily společnosti Wam uskutečňovat jak na vývozních trzích, tak na trhu EU efektivnější prodejní a marketingovou kampaň. Zatímco je zajisté možné, že byly dosaženy takové výhody, jako jsou např. úspory ze zvýšeného obratu, taková možnost opět nebyla ve sporném rozhodnutí zkoumána.
(
48
) – V bodu 74 napadeného rozsudku.
(
49
) – Viz bod 64 napadeného rozsudku, kde Soud prvního stupně výslovně odkázal na prodeje společnosti Wam na trhu Spojeného království, a dále bod 68, kde Soud prvního stupně shrnul skutečnosti, které jsou uvedeny v bodech 76 a 78 sporného rozhodnutí.
(
50
) – V bodu 66 napadeného rozsudku.
(
51
) – V bodech 37 až 39 výše.
(
52
) – Citovaný v poznámce pod čarou 20, bod 117; viz rovněž rozsudek Soudního dvora ze dne 7. března 2002, Itálie v. Komise (C-310/99, Recueil, s. I-2289, bod 84).
(
53
) – Citovaný výše v poznámce pod čarou 12, bod 43. Komise rovněž cituje rozsudek Soudního dvora ve věci Itálie v. Komise (C-310/99, Recueil, s- I-2289, bod 86).
(
54
) – Rozsudek Soudního dvora ze dne 10. ledna 2006 (C-222/04, Sb. rozh. s. I-289). Komise rovněž cituje rozsudky Itálie v. Komise (C-66/02, citovaný v poznámce pod čarou 20), a ze dne 15. prosince 2005, Unicredito Italiano v. Agenzia delle Entrate (C-148/04, Sb. rozh. s. I-11137).
(
55
) – Rozsudek Soudního dvora ze dne 13. února 2003 (C-409/00, Recueil, s. I-1487, bod 75).
(
56
) – Viz bod 142 rozsudku ve věci Cassa di Risparmio di Firenze. Francouzský text zní „la circonstance qu’un secteur économique a fait l’objet d’une libéralisation au niveau communautaire est de nature à caractériser une incidence réelle ou potentielle des aides sur la concurrence, ainsi que leur effet sur les échanges entre États Membres“. Naproti tomu anglický překlad zní „[t]he fact that an economic sector has been liberalised may serve to determine that the aid has [a likely effect on trade and competition]“ (zvýraznění provedeno autorkou stanoviska) a italština (jednací jazyk v dané věci) používá výraz „evidenzia un’incidenza“. Zdá se mi, že francouzský text není jednoznačný a že italské a anglické znění věrněji odráží zásadu stanovenou Soudním dvorem ve věci Španělsko v. Komise.
(
57
) – V bodu 74 napadeného rozsudku.
(
58
) – Viz body 34 a 37 (pokud jde o první půjčku) a body 62 a 64 (pokud jde o druhou půjčku).
(
59
) – Zvýraznění provedeno autorkou stanoviska.
(
60
) – V italštině „eventualmente“, ve francouzštině „le cas échéant“ (zvýraznění provedeno autorkou stanoviska).
(
61
) – Viz bod 38 výše.