62021TJ0167_RES
Věc T‑167/21
European Gaming and Betting Association
v.
Evropská komise
Rozsudek Tribunálu (devátého senátu) ze dne 15. listopadu 2023
„Státní podpory – Státní opatření, kterým se prodlužují licence na hazardní hry udělené Nizozemskem – Rozhodnutí konstatující neexistenci státní podpory – Nezahájení formálního vyšetřovacího řízení – Závažné obtíže – Procesní práva zúčastněných stran“
Podpory poskytované státy – Přezkum Komisí – Předběžná fáze a kontradiktorní fáze řízení – Povinnost Komise zahájit kontradiktorní řízení v případě závažných obtíží – Okolnosti umožňující potvrdit existenci těchto obtíží – Nedostatečnost nebo neúplnost přezkumu provedeného Komisí
(Článek 108 odst. 2 a 3 SFEU; nařízení Rady 2015/1589, článek 4)
(viz body 29–39, 44–51)
Shrnutí
Nizozemská právní úprava hazardních her je založena na systému výhradních povolení nebo licencí, podle kterého je zakázáno pořádat nebo propagovat hazardní hry, pokud k tomu nebylo vydáno správní povolení.
Na základě obecného politického pravidla přijatého nizozemským státním tajemníkem pro bezpečnost a spravedlnost prodloužil nizozemský úřad pro hazardní hry šest licencí, jejichž platnost uplynula, týkajících se zejména pořádání loterií a sázek na sportovní události a na koňské dostihy (dále jen společně „napadené opatření“).
Jelikož sdružení sdružující evropské provozovatele on-line her a sázek, European Gaming and Betting Association (dále jen „žalobce“), mělo za to, že toto obecné politické pravidlo a prodloužení platnosti šesti výhradních licencí představuje státní podporu ve prospěch etablovaných držitelů těchto licencí, podalo stížnost u Evropské komise.
Komise tuto stížnost zamítla, aniž zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (
1
).
Ve svém rozhodnutí Komise dospěla k závěru, že jelikož držitelé licencí nebyli zvýhodněni, nepředstavuje napadené opatření státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. V tomto ohledu Komise zdůraznila, že nizozemská právní úprava ukládá dotyčným držitelům licencí povinnost odvádět příjmy z hazardních her po odečtení svých výdajů a přiměřených nákladů organizacím obecného zájmu uvedeným v licencích.
Tribunál, ke kterému žalobce podal žalobu na neplatnost, zrušil rozhodnutí Komise, protože nezkoumala otázku, zda napadené opatření poskytuje nepřímou výhodu organizacím, kterým držitelé licencí museli odvádět část svých příjmů, a vyloučila tímto, že by tato otázka mohla vyvolat závažné obtíže při kvalifikaci uvedeného opatření jako státní podpory, které by umožnilo vyřešit pouze formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU. V tomto kontextu Tribunál upřesnil rozsah přezkumu, který musí Komise provést, má-li ověřit, zda určité opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Závěry Tribunálu
Na podporu své žaloby se žalobce dovolával zejména porušení svých procesních práv z důvodu, že Komise odmítla zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, třebaže předběžné šetření ve smyslu čl. 108 odst. 3 SFEU neumožňovalo rozptýlit veškeré pochybnosti o existenci podpory. V tomto ohledu žalobce v podstatě tvrdil, že Komise v napadeném rozhodnutí neprávem dospěla k závěru, že neexistují žádné pochybnosti o otázce, zda napadené opatření poskytuje příjemcům výhodu.
Podle ustálené judikatury závisí legalita rozhodnutí Komise nevznášet námitky přijatého na základě čl. 4 odst. 3 nařízení 2015/1589 (
2
) na otázce, zda posouzení informací a skutečností, které měla nebo mohla mít Komise k dispozici během předběžného přezkumného řízení, muselo objektivně vyvolat pochybnosti o slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem, a pokud tyto pochybnosti existují, musí vést k zahájení formálního vyšetřovacího řízení.
V tomto kontextu žalobce zejména tvrdil, že Komise měla k dispozici informace a důkazy, které nasvědčovaly existenci nepřímého zvýhodnění organizací, kterým držitelé licencí museli odvádět část svých příjmů z hazardních her. Komise přitom tím, že tuto okolnost nepřezkoumala, nebyla s to rozptýlit veškeré pochybnosti o existenci státní podpory.
V tomto ohledu Tribunál konstatoval, že z nizozemské právní úpravy hazardních her, která byla předložena Komisi k posouzení, jasně vyplývá, že držitelé licencí měli povinnost odvádět část svých příjmů organizacím obecného zájmu uvedeným v těchto licencích.
Tribunál mimoto zdůraznil, že Komise založila svou analýzu neexistence zvýhodnění držitelů licencí právě na jejich povinnosti převádět část svých příjmů na organizace obecného zájmu.
Z toho vyplývá, že při přijímání napadeného rozhodnutí měla Komise k dispozici informace, které ji měly vést k tomu, aby si kladla otázku, zda nizozemská právní úprava hazardních her nebyla navržena tak, aby nasměrovala vyplácení příjmů z činnosti držitelů dotčených licencí především na organizace obecného zájmu uvedené v těchto licencích, což mohlo pro posledně uvedené představovat nepřímé zvýhodnění, a tudíž státní podporu.
Kromě toho bod 115 sdělení Komise o pojmu „státní podpora“ (
3
) uvádí, že mohou být nepřímo zvýhodněny i jiné podniky než ty, na něž jsou přímo převedeny státní prostředky. Navíc bod 116 uvedeného sdělení stanoví, že pojem „nepřímá výhoda“ zahrnuje situaci, kdy je opatření navrženo tak, aby vedlejší účinky nasměrovalo na identifikovatelné podniky nebo skupiny podniků.
Komise si tedy měla položit otázku, zda napadené opatření neposkytuje nepřímou výhodu organizacím obecného zájmu, a tudíž pro ně nepředstavuje podporu.
S ohledem na skutečnost, že Komise ve fázi předběžného šetření zcela opomněla řádně prošetřit tuto otázku, přestože odvádění části příjmů plynoucích z činnosti držitelů licencí organizacím obecného zájmu uvedeným v těchto licencích představovalo jednu z hlavních charakteristik sporné právní úpravy, dospěl Tribunál k závěru, že nezkoumání uvedené otázky v napadeném rozhodnutí neumožňuje vyloučit existenci závažných obtíží ohledně této otázky.
Tribunál proto vyhověl výtce vycházející z porušení procesních práv žalobce z důvodu, že Komise neposoudila otázku, zda licence neposkytly nepřímou výhodu organizacím, na které držitelé uvedených licencí museli převádět část svých příjmů z hazardních her.
(
1
) – Rozhodnutí Komise C(2020) 8965 final ze dne 18. prosince 2020 ve věci SA.44830 (2016/FC) – Nizozemsko – Prodloužení licencí na hazardní hry v Nizozemsku (dále jen „napadené rozhodnutí“), které je zmíněno v Úředním věstníku Evropské unie ze dne 15. ledna 2021 (Úř. věst. 2021, C 17, s. 1).
(
2
) – Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 SFEU (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9).
(
3
) – Sdělení o pojmu „státní podpora“ uvedeném v čl. 107 odst. 1 [SFEU] (Úř. věst. 2016, C 262, s. 1).