62022CC0359
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
PRIIT PIKAMÄE
14 päivänä syykuuta 2023 (
1
)
Asia C‑359/22
AHY
vastaan
Minister for Justice
(Ennakkoratkaisupyyntö – High Court (ylempi piirituomioistuin, Irlanti))
Ennakkoratkaisupyyntö – Turvapaikkapolitiikka – Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittäminen – Asetus (EU) N:o 604/2013 – 17 artiklan 1 kohta – Suvereniteettilausekkeet – 27 artikla – Tehokkaat oikeussuojakeinot – Lykkäävä vaikutus
1.
High Court (ylempi piirituomioistuin, Irlanti) pyytää tällä ennakkoratkaisupyynnöllä tulkintaa asetuksen (EU) N:o 604/2013 (jäljempänä Dublin III ‑asetus) (
2
) 17 artiklan 1 kohdasta ja 27 artiklan 1 ja 3 kohdasta sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklasta.
2.
Esitettyjen kysymysten taustalla on Irlannissa nykyisin voimassa oleva erityinen oikeudellinen järjestelmä, jolla Dublin III ‑asetus on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tämän järjestelmän mukaan jäsenvaltion päätöksen siitä, että se käyttää tai ei käytä Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohtaan sisältyvää suvereniteettilauseketta, tekee eri hallintoviranomainen kuin se, joka vastaa tässä asetuksessa vahvistettujen hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden soveltamisesta ja siirtopäätöksen tekemisestä. Oikeussuojakeinot, joita tuomioistuimessa voidaan käyttää ensin mainittua päätöstä ja jälkimmäistä päätöstä vastaan, kuuluvat lisäksi kahden eri kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan.
3.
Nämä kaksi rinnakkaista menettelyä ja se, ettei niitä ole koordinoitu keskenään, johtaa Dublin III ‑asetuksen yhteydessä monitahoisiin oikeudellisiin kysymyksiin. Siten unionin tuomioistuimella on tilaisuus esittää tulevassa tuomiossaan selvennyksiä tämän asetuksen 27 artiklassa säädetyn kaltaisten tehokkaiden oikeussuojakeinojen ulottuvuuteen ja muun muassa siihen, onko jäsenvaltiot jommallakummalla edellä mainituista säännöksistä velvoitettu säätämään mahdollisuudesta riitauttaa tuomioistuimessa suvereniteettilausekkeeseen perustuva harkintavallan käyttäminen eri oikeussuojakeinolla kuin on käytettävissä siirtopäätöstä vastaan. Sitä pyydetään lisäksi lausumaan, johtaako tällaisen oikeussuojakeinon käyttäminen väistämättä siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkäämiseen.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Unionin oikeus
4.
Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on käsiteltävä jokaisen kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön minkä tahansa jäsenvaltion alueella tai rajalla tai kauttakulkualueella tekemä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus. Turvapaikkahakemuksen käsittelee yksi ainoa jäsenvaltio, ja tämä jäsenvaltio on se, joka III luvussa esitettyjen perusteiden mukaisesti on vastuussa hakemuksen käsittelystä.”
5.
Tämän asetuksen 17 artiklan, jonka otsikko on ”Harkintavaltalausekkeet”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Edellä olevasta 3 artiklan 1 kohdasta poiketen kukin jäsenvaltio voi päättää käsitellä kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön siellä jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen siinäkin tapauksessa, ettei se tässä asetuksessa määriteltyjen perusteiden mukaan ole vastuussa hakemuksen käsittelystä.
Jäsenvaltiosta, joka päättää käsitellä kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tämän kohdan nojalla, tulee hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, ja sen on otettava vastatakseen kaikista tähän vastuuseen liittyvistä velvollisuuksista. Sen on ilmoitettava tarvittaessa [niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 343/2003 soveltamista koskevista säännöistä 2.9.2003 annetun komission] asetuksen (EY) N:o 1560/2003 [(EYVL 2003, L 22, s. 3)] 18 artiklalla perustetun sähköisen DubliNet‑viestintäverkon välityksellä tästä hakemuksen käsittelystä aiemmin vastuussa olleelle jäsenvaltiolle tai jäsenvaltiolle, joka toteuttaa menettelyä hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi, tai jäsenvaltiolle, jolle on esitetty hakijaa koskeva vastaanotto‑ tai takaisinottopyyntö.
Jäsenvaltion, josta tulee hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio tämän kohdan nojalla, on viipymättä ilmoitettava siitä Eurodac‑järjestelmässä [Eurodac‑järjestelmän perustamisesta sormenjälkien vertailua varten kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta annetun asetuksen (EU) N:o 604/2013 tehokkaaksi soveltamiseksi sekä jäsenvaltioiden lainvalvontaviranomaisten ja Europolin esittämistä, Eurodac‑tietoihin lainvalvontatarkoituksessa tehtäviä vertailuja koskevista pyynnöistä sekä vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen laaja‑alaisten tietojärjestelmien operatiivisesta hallinnoinnista vastaavan eurooppalaisen viraston perustamisesta annetun asetuksen (EU) N:o 1077/2011 muuttamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] asetuksen (EU) N:o 603/2013 [(EUVL 2013, L 180, s. 1)] mukaisesti lisäämällä päivämäärä, jolloin päätös hakemuksen käsittelystä tehtiin.”
6.
Kyseisen asetuksen 27 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeussuojakeinot”, sanamuoto on seuraava:
”1.   Hakijalla tai muulla 18 artiklan 1 kohdan c tai d alakohdassa tarkoitetulla henkilöllä on oltava oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin niin, että hänellä on mahdollisuus hakea muutosta siirtopäätökseen tai sen uudelleen käsittelyä tuomioistuimessa sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta.
2.   Jäsenvaltioiden on säädettävä kohtuullisesta määräajasta, jonka aikana asianomainen henkilö voi käyttää oikeuttaan tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin 1 kohdan mukaisesti.
3.   Siirtopäätöksiin kohdistuvien muutoksenhaun ja uudelleen käsittelyä koskevien hakemusten osalta jäsenvaltioiden on kansallisessa laissaan säädettävä, että
a)
muutoksenhaku tai uudelleen käsittely antaa asianomaiselle henkilölle oikeuden jäädä asianomaiseen jäsenvaltioon, kunnes muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä; tai
b)
siirto lykkääntyy automaattisesti tietyn kohtuullisen ajan, jonka kuluessa tuomioistuimen on päätettävä tarkasteltuaan asiaa perusteellisesti, onko muutoksenhaulla tai uudelleen käsittelyllä lykkäävä vaikutus; tai
c)
asianomaisella henkilöllä on mahdollisuus pyytää kohtuullisen ajan kuluessa tuomioistuinta lykkäämään siirtopäätöksen täytäntöönpanoa, kunnes hänen muutoksenhakunsa tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettävissä on tehokkaat oikeussuojakeinot, lykkäämällä siirtoa, kunnes päätös ensimmäisestä lykkäyspyynnöstä on tehty. Päätös siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkäämisestä on tehtävä kohtuullisen ajan kuluessa siten, että lykkäyspyyntöä voidaan tarkastella perusteellisesti. Päätös siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkäämättä jättämisestä on perusteltava.
4.   Jäsenvaltiot voivat säätää, että toimivaltaiset viranomaiset voivat viran puolesta lykätä siirtopäätöksen täytäntöönpanoa kunnes muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä.”
7.
Mainitun asetuksen 29 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Hakijan tai muun 18 artiklan 1 kohdan c tai d alakohdassa tarkoitetun henkilön siirto pyynnön esittäneestä jäsenvaltiosta hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon tapahtuu pyynnön esittäneen jäsenvaltion kansallisen lain mukaisesti ja sen jälkeen kun asianomaiset jäsenvaltiot ovat päässeet asiasta yhteisymmärrykseen ja heti kun se on käytännössä mahdollista, kuitenkin viimeistään kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun toinen jäsenvaltio on suostunut pyyntöön ottaa asianomainen henkilö vastaan tai takaisin tai muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn johdosta annetun lopullisen päätöksen tekemisestä, jos sillä on lykkäävä vaikutus 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
Jos siirrot hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon toteutetaan valvottuna lähtönä tai saattajan kanssa, jäsenvaltioiden on varmistettava, että ne toteutetaan inhimillisellä tavalla sekä perusoikeuksia ja ihmisarvoa täysimääräisesti kunnioittaen.
Pyynnön esittänyt jäsenvaltio myöntää tarvittaessa hakijalle kulkuluvan. Komissio hyväksyy täytäntöönpanosäädöksillä kulkuluvan mallin. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 44 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.
Hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion on ilmoitettava pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle tapauksen mukaan joko asianomaisen henkilön turvallisesta perille saapumisesta tai siitä, ettei tämä ole ilmoittautunut viranomaisille annetussa määräajassa.
2.   Jos siirtoa ei toteuteta kuuden kuukauden määräajan kuluessa, hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio vapautuu velvoitteestaan ottaa asianomainen henkilö vastaan tai takaisin, ja vastuu siirtyy pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle. Määräaikaa voidaan jatkaa enintään yhteen vuoteen, jos siirtoa ei voida suorittaa asianomaisen henkilön vangitsemisen vuoksi, tai enintään kahdeksaantoista kuukauteen, jos asianomainen henkilö on paennut viranomaisia.”
B
Irlannin oikeus
1. Euroopan unionista (Dublin‑järjestelmä) annettu vuoden 2018 asetus
8.
Euroopan unionista (Dublinin järjestelmä) annetun vuoden 2018 asetuksen (European Union (Dublin System) Regulations; S.I. nro 62, 2018; jäljempänä vuoden 2018 asetus) 3 §:n, jonka otsikko on ”Tehtävien hoitaminen [unionin] asetuksen nojalla”, mukaan kansainvälistä suojelua koskevia hakemuksia käsittelevien virkamiesten (eli International Protection Officessa (jäljempänä IPO) työskentelevien virkamiesten) tehtävänä on määrittää kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio Dublin III ‑asetuksen III luvussa esitettyjen perusteiden mukaisesti. Vuoden 2018 asetuksen 6 §:ssä, jonka otsikko on ”Muutoksenhaku siirtopäätökseen”, säädetään, että International Protection Appeals Tribunal (kansainvälistä suojelua koskevien asioiden ylioikeus, Irlanti; jäljempänä IPAT) on toimivaltainen käsittelemään siirtopäätöstä koskevan muutoksenhaun.
9.
Vuoden 2018 asetuksen 8 §:ssä, jonka otsikko on ”Siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkääminen, kunnes muutoksenhaun tulos on selvillä”, pannaan täytäntöön Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädetty lykkäävä vaikutus, ja siinä säädetään lähinnä, että kansainvälistä suojelua hakevalla henkilöllä, joka hakee muutosta vuoden 2018 asetuksen 6 §:n nojalla, on oikeus jäädä maahan, kunnes muutoksenhaun tulos on selvillä.
10.
Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohdassa säädetyn harkintavallan käyttäminen kuuluu oikeusministerin (jäljempänä ministeri) toimivaltaan. Menettelyssä, joka johtaa vuoden 2018 asetuksen nojalla tehtävään IPO:n siirtopäätökseen, ei oteta millään tavoin huomioon Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohtaa, ja IPAT:lle vuoden 2018 asetuksen 6 §:n nojalla kuuluva toimivalta kattaa vain tällaisia siirtopäätöksiä koskevan muutoksenhaun. IPAT:lla ei ole toimivaltaa antaa ratkaisua ministerin päätöstä, jossa on kyse Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohdassa säädetystä harkintavallan käyttämisestä, koskevasta muutoksenhausta, joten ainoa tallaista päätöstä vastaan käytettävissä oleva oikeussuojakeino on judicial review ‑muutoksenhaku (tuomioistuinvalvonta).
2. Ylioikeuksien työjärjestyksen 84 määräys
11.
Ylioikeuksien työjärjestyksen 84 määräyksessä (Order 84, Superior Courts Rules; 84 määräyksen artikloja kutsutaan siinä säännöiksi (rules)) ja erityisesti sen V osastossa määrätään judicial review ‑muutoksenhakuun sovellettavista menettelysäännöistä. High Court käsittelee ensimmäisenä oikeusasteena judicial review ‑muutoksenhaun. Kaikilla 84 määräykseen sisältyvillä viittauksilla tuomioistuimeen viitataan siten ylempään piirituomioistuimeen ensimmäisenä oikeusasteena.
12.
Tämä 84 määräyksen 20 säännössä määrätään lähinnä, että tuomioistuimen on myönnettävä lupa (application for leave) ennen kuin judicial review ‑muutoksenhaku voidaan käsitellä ja että hakijalla on oltava riittävä intressi, jotta lupa myönnetään. Kyseisen 84 määräyksen 21 säännön mukaan muutosta on haettava tuomioistuimelta kolmen kuukauden kuluessa, mutta tätä määräaikaa voidaan pidentää muun muassa, jos siihen on perusteltu ja riittävä syy.
13.
Mainitussa 84 määräyksessä ei säädetä lykkäävästä vaikutuksesta. 84 määräyksen 20 säännön 8 kohdan b alakohdassa määrätään, että jos lupa judicial review ‑muutoksenhakuun on annettu ja jos tuomioistuinta vaaditaan antamaan kieltomääräys tai certiorari‑määräys (määräys, jolla hallintopäätös kumotaan), tuomioistuin voi – jos se katsoo sen olevan oikeutettua ja asianmukaista – antaa määräyksen, jolla muutoksenhaun kohteena olevan päätöksen täytäntöönpanoa lykätään siihen saakka, kunnes judicial review ‑muutoksenhaussa annetaan ratkaisu tai kunnes tuomioistuin päättää asiassa toisin.
II Oikeusriidan tosiseikat, menettely pääasiassa, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
14.
Pääasian kantaja AHY on 21.10.1987 syntynyt Somalian kansalainen.
15.
Hän haki 21.1.2020 kansainvälistä suojelua Irlannissa sillä perusteella, että häntä vastaan oli tehty Somaliassa pommihyökkäys, joka oli tuhonnut hänen liikkeensä, joka oli surmannut yhden hänen työntekijöistään ja josta oli jäänyt arpia hänen käsiinsä ja käsivarsiinsa.
16.
Eurodac‑tietokantaan tehdyn haun perusteella ilmeni, että hän oli jo tehnyt kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset Ruotsissa 5.11.2012 ja 2.10.2017. Nämä molemmat hakemukset oli hylätty.
17.
Irlannin viranomaiset esittivät tämän vuoksi Dublin III ‑asetuksen 18 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella takaisinottopyynnön Ruotsin kuningaskunnalle. Tämä suostui pyyntöön 19.2.2020.
18.
AHY:lle ilmoitettiin 23.7.2020 päätöksestä siirtää hänet Ruotsiin, ja AHY riitautti tämän päätöksen IPAT:ssa ja haki Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohdassa säädetyn lausekkeen soveltamista vedoten muun muassa siihen, että hän kärsi masennuksesta.
19.
IPAT hylkäsi tämän muutoksenhaun 5.10.2021 ja pysytti siirtopäätöksen.
20.
AHY:lle ilmoitettiin 8.11.2021, että hänet oli kutsuttu ilmoittautumaan 16.12.2021 Garda National Immigration Bureaussa (kansallinen maahanmuuttovirasto, Irlanti) hänen Ruotsiin siirtämisensä, joka oli määrä tapahtua myöhemmin 6.4.2022, valmistelemiseksi.
21.
Hän teki 15.11.2021 ministerille hakemuksen, jotta ministeri käyttäisi Dublin III ‑asetuksen 17 artiklassa säädettyä harkintavaltaa; hakemuksen perusteena oli muun muassa riski siitä, että hän tekee itsemurhan, jos tällainen siirto toteutuu. AHY toimitti tätä koskevan oikeuslääketieteellisen lausunnon, jonka mukaan riski siitä, että hän vahingoittaa itseään ja tekee mahdollisesti itsemurhan, jos hänet siirretään Ruotsiin, oli suuri. Hän toimitti menettelyn aikana toisenkin oikeuslääketieteellisen lausunnon, jonka mukaan itsemurhariski oli suurempi kuin ensimmäisessä lausunnossa kuvailtu riski.
22.
Hakemus siitä, että ministeri käyttäisi Dublin III ‑asetuksen 17 artiklassa säädettyä harkintavaltaa, hylättiin 16.2.2022.
23.
Toisen oikeuslääketieteellisen lausunnon perusteella ministeri teki päätökseen, jolla tämän harkintavallan käyttämisestä kieltäydyttiin, lisäyksen, jossa täsmennettiin, ettei toinen lääketieteellinen lausunto ollut johtanut kyseisessä päätöksessä esitetyn kannan muuttamiseen.
24.
AHY saattoi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi tätä päätöstä koskevan judicial review ‑muutoksenhaun. Hän väittää muun muassa, että päätöksiä, joilla kieltäydytään Dublin III ‑asetuksen 17 artiklassa säädetyn harkintavallan käyttämisestä, koskevalla muutoksenhaulla on tämän asetuksen 27 artiklan nojalla automaattinen lykkäävä vaikutus.
25.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vahvisti AHY:n osalta joulukuussa 2021 määrätyt välitoimet, laajensi niitä kieltämällä hänen siirtämisensä Ruotsiin ja päätti esittää unionin tuomioistuimelle nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön.
26.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii tässä yhteydessä muun muassa sitä, voiko ministerin päätöstä, jolla kieltäydytään käyttämästä hänelle Dublin III ‑asetuksen 17 artiklassa annettua harkintavaltaa, koskevalla muutoksenhaulla olla lykkäävä vaikutus siirtopäätöksen täytäntöönpanoon erityisesti silloin, kun siirtopäätökseen on jo haettu muutosta tämän asetuksen 27 artiklan 1 kohdan nojalla.
27.
Näissä olosuhteissa High Court päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Käsittääkö [Dublin III ‑asetuksen] 27 artiklan 1 kohdan säännösten mukainen oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin niin, että hakijalla on mahdollisuus hakea muutosta siirtopäätökseen tai sen uudelleen käsittelyä tuomioistuimessa sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta, oikeuden tällaisiin tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin sellaisen päätöksen osalta, jonka jäsenvaltio on tehnyt Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohdan nojalla saman 17 artiklan 1 kohdan mukaisen harkintavaltansa käyttämisestä sen suhteen, olisiko sen päätettävä käsitellä kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön siellä jättämä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus siinäkin tapauksessa, ettei se Dublin III ‑asetuksessa määriteltyjen perusteiden mukaan ole vastuussa hakemuksen käsittelystä?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
a)
Seuraako tästä, että pyynnön esittävä jäsenvaltio ei voi panna siirtopäätöstä täytäntöön ennen kuin hakijan pyyntö Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohdan mukaisen harkintavallan käyttämisestä on ratkaistu?
b)
Sisältyykö [Dublin III ‑asetuksen] 27 artiklan 3 kohdan säännöksiin, joiden mukaan jäsenvaltioiden on kansallisessa laissaan säädettävä yhdestä lykkäävän vaikutuksen kolmesta eri muodosta siirtopäätöksiin kohdistuvien muutoksenhaun ja uudelleen käsittelyä koskevien hakemusten osalta, muutoksenhaku [kyseisen asetuksen] 17 artiklan 1 kohdan nojalla tehtyyn päätökseen, jolla jäsenvaltio kieltäytyy käyttämästä mahdollisuutta ottaa vastuu kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä – –?
c)
Jos kansallisessa laissa ei säädetä yhdestä [Dublin III ‑asetuksen] 27 artiklan 3 kohtaan sisältyvän lykkäävän vaikutuksen kolmesta muodosta haettaessa muutosta 17 artiklan mukaiseen kielteiseen päätökseen, ovatko tällaista muutoksenhakua käsittelevät tuomioistuimet velvollisia myöntämään lykkäävän vaikutuksen jossakin näistä kolmesta muodosta kansallisessa laissaan, ja jos, niin missä niistä?
d)
Onko kaikkien [Dublin III ‑asetuksen] 27 artiklan 3 kohdan mukaisten lykkäävien oikeussuojakeinojen tulkittava toimivan siten, että ne keskeyttävät siirtopäätöksen täytäntöönpanolle [Dublin III ‑asetuksen] 29 artiklan 1 kohdassa asetetun määräajan kulumisen?
3)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi:
a)
Estääkö [perusoikeuskirjan] 47 artiklan mukainen oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin pyynnön esittänyttä jäsenvaltiota panemasta siirtopäätöstä täytäntöön niin kauan kuin hakijan pyyntöä Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohdan mukaisen harkintavallan käyttämiseksi ei ole ratkaistu?
b)
Estääkö [perusoikeuskirjan] 47 artiklan mukainen oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin pyynnön esittänyttä jäsenvaltiota panemasta siirtopäätöstä täytäntöön niin kauan kuin [Dublin III ‑asetuksen] 17 artiklan mukaista kielteistä päätöstä koskevaa muutoksenhakua, joka on tehty kansallisten säännösten mukaisessa judicial review ‑menettelyssä, ei ole ratkaistu?
c)
Toissijaisesti, keskeyttääkö [Dublin III ‑asetuksen] 17 artiklan mukaista kielteistä päätöstä koskeva muutoksenhaku, joka on tehty kansallisten säännösten mukaisessa judicial review ‑menettelyssä, Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 1 kohdassa siirtopäätöksen täytäntöönpanolle asetetun määräajan kulumisen tai onko sillä muutoin lykkäävä vaikutus siirtopäätökseen?”
28.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pyytänyt tämän ennakkoratkaisupyynnön käsittelemistä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 107 artiklassa määrätyssä kiireellisessä menettelyssä.
29.
Tämä tuomioistuin on vedonnut pyyntönsä tueksi AHY:n terveydentilaan ja täsmentänyt muun muassa olevansa käytettävissään olevan lääketieteellisen todistusaineiston perusteella huolissaan siitä, että tavanomaisen ennakkoratkaisumenettelyn pituus voisi muodostaa todellisen riskin AHY:n terveydelle ja jopa hengelle, koska hänellä on Ruotsiin siirtämistä koskevan päätöksen takia ollut itsemurha‑ajatuksia. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on huomauttanut myös, että asian kiireellisyyttä lisää se, että nyt käsiteltävässä asiassa esiin tulevat oikeudelliset kysymykset ovat samat kuin useissa muissa vireillä olevissa asioissa. Päätöksiin, joilla kieltäydytään käyttämästä Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohtaan sisältyvää lauseketta, kohdistuvaa valvontaa ja näitä päätöksiä koskevan muutoksenhaun lykkäävää vaikutusta koskeva oikeudellinen epävarmuus vaikuttaa systeemisesti tällä asetuksella Irlannissa käyttöön otetun järjestelmän toimintaan, ja siitä aiheutuu viivästymistä.
30.
Toinen jaosto päätti 21.6.2022 pidetyssä hallinnollisessa kokouksessa olla hyväksymättä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyyntöä.
31.
Kirjallisia huomautuksia tavanomaisessa ennakkoratkaisumenettelyssä ovat esittäneet AHY, ministeri, Irlannin ja Kreikan hallitukset sekä Euroopan komissio.
III Asian tarkastelu
32.
Aluksi on huomattava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan nyt käsiteltävän asian kohteena olevia ennakkoratkaisukysymyksiä, joissa kyse on päätöstä, jonka jäsenvaltion viranomaiset ovat Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohdassa olevan lausekkeen nojalla tehneet, koskevasta tuomioistuinvalvonnasta ja tätä päätöstä koskevan muutoksenhaun mahdollisesta lykkäävästä vaikutuksesta siirtopäätökseen, voidaan perustella kahdenlaisilla näkökohdilla.
33.
Niistä ensimmäinen liittyy Irlannin järjestelmän ominaispiirteisiin; tässä järjestelmässä päätös siitä, että kansainvälistä suojelua hakeva henkilö siirretään tai että häntä ei siirretä, ja päätös siitä, että Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohdan mukaista harkintavaltaa käytetään tai että sitä ei käytetä, eivät kuulu saman viranomaisen toimivaltaan. Ensin mainitun päätöksen tekee IPO, ja oikeus jälkimmäisen tekemiseen on puolestaan ministerillä. Siirtopäätöksiin on lisäksi haettava muutosta IPAT:ssa, mutta tämä tuomioistuin ei sitä vastoin ole toimivaltainen ratkaisemaan muutoksenhakua, joka koskee ministerin tämän harkintavallan käyttämisestä tekemää päätöstä. Viimeksi mainittu päätös voidaan näet riitauttaa ainoastaan judicial review ‑muutoksenhaulla High Courtissa.
34.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee myös, että Irlannin oikeuden nykytilassa nämä kaksi eri menettelyä voidaan aloittaa eri ajankohtina ja että niitä ei ole koordinoitu keskenään muun muassa määräaikojen osalta. Niinpä mikään ei estä kansainvälistä suojelua hakevaa henkilöä, josta on tehty Irlannissa siirtopäätös, esittämästä Dublin III ‑asetuksen 17 artiklaan perustuvaa hakemusta sen jälkeen, kun IPAT on hylännyt hänen tällaista siirtopäätöstä koskeneen muutoksenhakunsa. Näin on tapahtunut nyt käsiteltävässä asiassa ja käytettävissä olevien tietolähteiden mukaan monissa muissakin tapauksissa.
35.
Toinen näkökohta liittyy tuomiosta M.A. ym. (
3
) seuraaviin kysymyksiin; tässä tuomiossa unionin tuomioistuin lausui Irlannin järjestelmän erityispiirteistä muussa kuin nyt käsiteltävän asian tosiasiallisessa asiayhteydessä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vetoaa vaikeuksiinsa, jotka liittyvät unionin tuomioistuimen tässä tuomiossa esittämien perustelujen ja ratkaisun täsmällisen ulottuvuuden määrittämiseen.
A
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
36.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että siinä edellytetään jäsenvaltioiden säätävän tehokkaasta oikeussuojakeinosta sellaista jäsenvaltion päätöstä vastaan, jolla se käyttää tai kieltäytyy käyttämästä harkintavaltaansa ottaakseen tämän asetuksen 17 artiklan 1 kohdan nojalla vastuun sellaisen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä, jonka käsittelystä se ei tässä asetuksessa määritettyjen perusteiden mukaan ole vastuussa.
37.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan unionin tuomioistuimen vastaus tulee ratkaisemaan sen, onko kysymystä Irlannin oikeudessa säädetyn ja pääasiassa vireillä olevan judicial review ‑muutoksenhaun lykkäävästä vaikutuksesta arvioitava Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 3 kohdan kannalta (toinen kysymysjoukko) vai perusoikeuskirjan 47 artiklan kannalta (kolmas kysymysjoukko).
38.
Etenen seuraavasti esitellessäni kantani. Esitän aluksi seikat, joilla määritetään Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohtaan sisältyvän lausekkeen sisältö (1 alajakso). Sitten tarkastelen tämän asetuksen 27 artiklan 1 kohdassa vahvistettua oikeutta tehokkaaseen oikeussuojakeinoon käsittelevää oikeuskäytäntöä ratkaistakseni sen, käsittääkö tämä oikeus oikeuden käyttää oikeussuojakeinoja sellaista päätöstä vastaan, joka koskee sitä, käytetäänkö kyseisen asetuksen 17 artiklan 1 kohtaan sisältyvää lauseketta vai ei (2 alajakso). Näin esitettyä tulkintaa testataan tuomiosta M.A. ym. ilmenevien ohjeiden valossa (3 alajakso) siten, että lopulta päädytään ehdottamaan vastausta nyt käsiteltävään ennakkoratkaisukysymykseen (4 alajakso).
1. Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohtaan sisältyvä lauseke
39.
On muistutettava heti alkuun, että Dublin III ‑asetuksen tavoitteena on vahvistaa ne perusteet ja menettelyt, joiden mukaisesti määritellään kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio.
40.
Tällä asetuksella käyttöön otettu järjestelmä perustuu sen 3 artiklan 1 kohdassa esitettyyn periaatteeseen, jonka mukaan yksi ainoa jäsenvaltio on toimivaltainen tutkimaan hakijan kansainvälisen suojelun tarvetta.
41.
Tätä tarkoitusta varten kyseisen asetuksen III luvussa säädetään sekä jäsenvaltioiden että asianomaisten henkilöiden kannalta puolueettomien ja oikeudenmukaisten perusteiden hierarkiasta. (
4
) Näillä tämän asetuksen 8–15 artiklaan sisältyvillä perusteilla pyritään luomaan selkeä ja toimiva menettely turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan valtion määrittämiseksi, jotta voidaan taata hakijoille tehokas pääsy kansainvälisen suojelun myöntämistä koskeviin menettelyihin ja jotta ei vaaranneta kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten käsittelyn nopeutta koskevan tavoitteen saavuttamista. (
5
)
42.
Riippuvuussuhteessa olevia henkilöitä koskevan 16 artiklan jälkeen Dublin III ‑asetuksen IV lukuun sisältyy 17 artikla, jonka otsikko on ”Harkintavaltalausekkeet”. Tämän artiklan 1 kohdassa säädetään, että tämän asetuksen 3 artiklan 1 kohdasta poiketen jäsenvaltio voi päättää käsitellä kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen siinäkin tapauksessa, ettei se Dublin III ‑asetuksessa määriteltyjen perusteiden mukaan ole vastuussa hakemuksen käsittelystä.
43.
Tämä säännös perustuu olennaisesti kolmeen seikkaan.
44.
Kyse on ensinnäkin kyseessä olevan oikeudellisen järjestelmän joustavuudesta. Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohdassa toistetaan asetuksen (EY) N:o 343/2003 (jäljempänä Dublin II ‑asetus) (
6
) 3 artiklan 2 kohtaan ja sitä ennen Dublinin yleissopimuksen (
7
) 3 artiklan 4 kappaleeseen sisältynyt suvereniteettilauseke. Se, että tämä lauseke on edelleen olemassa kaikista unionin tällä alalla toteuttamista lainsäädäntöuudistuksista huolimatta, johtuu siitä, että lausekkeessa on kyse kansainvälisestä oikeudesta ja erityisesti pakolaisten oikeusasemasta tehdystä Geneven yleissopimuksesta (
8
) ilmenevästä periaatteesta, jonka mukaan turvapaikkaoikeuden myöntäminen on valtion oikeus. (
9
) Toisin sanoen valtioilla on tämän periaatteen mukaisesti oltava oikeus tutkia aineellisesti kaikki niissä tehdyt turvapaikkahakemukset.
45.
Toiseksi suvereniteettilausekkeen paikalla Dublin III ‑asetuksen IV luvussa annetaan ymmärtää, että se on tämän asetuksen III luvussa määritettyihin perusteisiin nähden itsenäinen.
46.
Tämä lauseke merkitsee kolmanneksi ja ennen kaikkea sitä, että jäsenvaltioille on annettu laaja harkintavalta. Kuten oikeuskäytännössä on toistuvasti todettu, kyse on mahdollisuudesta (”jäsenvaltio voi päättää käsitellä kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön siellä jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen – –”), (
10
) jonka käyttämiselle ei ole asetettu minkäänlaisia erityisedellytyksiä. Unionin tuomioistuimen mukaan kunkin jäsenvaltion tehtävänä on määrittää, missä olosuhteissa se haluaa käyttää tätä mahdollisuutta ja päättää käsitellä itse kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, jonka käsittelystä se ei Dublin III ‑asetuksessa määriteltyjen perusteiden mukaan ole vastuussa. (
11
)
47.
Kuten Dublin II ‑asetuksen hyväksymiseen johtaneesta komission ehdotuksesta (
12
) näet ilmenee, kyseinen lauseke otettiin käyttöön, jotta kukin jäsenvaltio voi itsenäisesti päättää käsitellä turvapaikkahakemuksen poliittisista, humanitaarisista tai käytännön syistä, vaikkei se olisikaan velvollinen sitä tekemään. (
13
)
48.
Unionin tuomioistuin on tähän mennessä hylännyt kaikki väitteet siitä, että asianomaisen jäsenvaltion harkintavalta on asian erityisolosuhteiden vuoksi rajoittunut siinä määrin, että sille on syntynyt velvollisuus soveltaa suvereniteettilauseketta. (
14
)
49.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee erityisesti, ettei tämä lauseke ole tarkoitettu sellaisten tilanteiden estämiseksi, joissa Dublin‑järjestelmän toimimattomuus voisi johtaa kansainvälistä suojelua hakevien perusoikeuksien loukkaamiseen. (
15
)
50.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että tämä järjestelmä perustuu keskinäiseen luottamukseen, joka pitää sisällään olettaman siitä, että muut jäsenvaltiot noudattavat perusoikeuksia. Tällainen luottamus horjuu kahdessa tapauksessa.
51.
Tapauksista ensimmäinen on se, jossa on painavia syitä uskoa, että jäsenvaltiossa, joka on alun perin nimetty hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi, on turvapaikkamenettelyssä ja hakijoiden vastaanotto‑olosuhteissa systeemisiä puutteita, jotka saattavat johtaa perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitettuun epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun. Jos tässä tapauksessa päädytään – jos muuta vastuussa olevaa jäsenvaltiota ei ole mahdollista yksilöidä – siihen, että määrittämisestä vastaavasta jäsenvaltiosta itsestään tulee hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, tällainen velvollisuus perustuu Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toiseen ja kolmanteen alakohtaan eikä suvereniteettilausekkeen käyttämiseen. Tapauksista toinen on se, jossa on olemassa todellinen vaara siitä, että kansainvälistä suojelua hakeva henkilö terveydentilansa vuoksi altistuu perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitetulle epäinhimilliselle tai halventavalle kohtelulle. Unionin tuomioistuin katsoi tuomiossa C. K. ym., (
16
) että vaikka tällä vaaralla voidaan perustella siirron täytäntöönpanon lykkäämistä, tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että jäsenvaltiolla, jossa hakemus on tehty, olisi velvollisuus päättää suvereniteettilausekkeen nojalla olevansa vastuussa hakemuksen käsittelystä.
52.
Yhteenvetona voidaan todeta, että vaikka vaatimus perusoikeuksien suojaamisesta voi tarkoittaa, että jäsenvaltio, jossa hakemus on tehty, ei voi soveltaa Dublin III ‑asetuksen III luvussa määritettyjä perusteita ainakaan väliaikaisesti, jäsenvaltioita ei tällä vaatimuksella voida pakottaa käyttämään niille tämän asetuksen 17 artiklan 1 kohdassa annettua toimivaltaa ottaa vastuu turvapaikkahakemuksen käsittelystä. Tästä seuraa, että tapaus, jossa Dublin III ‑asetuksessa määritettyjen perusteiden noudattamatta jättäminen voidaan oikeuttaa perusoikeuksien suojaamisella, on eri kuin suvereniteettilausekkeen käyttäminen. Unionin tuomioistuin toisti kantansa hiljattain tuomiossa M.A. ym. toteamalla, ettei jäsenvaltiolla voi myöskään lapsen edun huomioon ottamisen perusteella olla velvollisuutta käyttää tätä lauseketta ja käsitellä itse hakemus, jonka käsittelemisestä se ei ole vastuussa.
53.
Lopuksi on syytä lisätä oikeuskäytännöstä ilmenevän, että edes humanitaariset kriisitilanteet tietyissä jäsenvaltioissa – kuten Länsi‑Balkanin kriisi vuoden 2015 lopulla ja vuoden 2016 alussa – eivät voi luoda muille jäsenvaltioille velvollisuutta käyttää suvereniteettilauseketta niissä tehtyjen kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten osalta, mutta unionin tuomioistuin on kuitenkin halunnut korostaa, että tämän lausekkeen soveltamista koskevan mahdollisuuden käyttäminen olisi tällaisessa tapauksessa SEUT 80 artiklassa vahvistetun ja Dublin III ‑asetuksen taustalla olevan yhteisvastuun periaatteen mukaista. (
17
)
2. Dublin III ‑asetuksen mukainen oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin
54.
Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kansainvälisen suojelun hakijalla on oltava oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin niin, että hänellä on mahdollisuus hakea muutosta siirtopäätökseen tai sen uudelleen käsittelyä tuomioistuimessa sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta.
55.
Kansainvälisen suojelun hakijalla hänen siirtoaan koskevan päätöksen osalta käytettävissä olevan oikeussuojakeinon ulottuvuus täsmennetään Dublin III ‑asetuksen johdanto‑osan 19 perustelukappaleessa, jossa todetaan, että jotta kansainvälisen oikeuden noudattaminen voidaan varmistaa, kyseisellä asetuksella käyttöön otetun siirtopäätöksiä koskevan tehokkaan oikeussuojakeinon olisi katettava yhtäältä kyseisen asetuksen soveltamisen tarkastelu ja toisaalta oikeudellisiin seikkoihin ja tosiseikkoihin perustuvan tilanteen tarkastelu siinä jäsenvaltiossa, johon hakija siirretään. (
18
)
56.
Kyseessä olevan asetuksen soveltamiseen kohdistuvan tarkastelun tavoitteen osalta unionin tuomioistuin on toistuvasti vahvistanut laajan tulkinnan, joka ilmenee 7.6.2016 annetun tuomion Ghezelbash (C‑63/15, EU:C:2016:409; jäljempänä tuomio Ghezelbash) perusteluista.
57.
Näissä perusteluissa tukeuduttiin kahteen olennaiseen seikkaan. Ensinnäkin unionin lainsäätäjä on Dublin III ‑asetuksen hyväksymällä päättänyt ottaa turvapaikanhakijat mukaan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämistä koskevaan menettelyyn velvoittamalla jäsenvaltiot antamaan heille tietoja vastuun perusteista ja tarjoamaan heille mahdollisuuden toimittaa tietoja, joiden nojalla näitä perusteita voidaan soveltaa asianmukaisesti, sekä varmistamalla heille tehokkaan oikeussuojakeinon menettelyn päätteeksi mahdollisesti tehtävää siirtopäätöstä vastaan. Toiseksi Dublin III ‑asetuksella pyritään parantamaan näille hakijoille myönnettävää suojelua, joka taataan muun muassa heidän käytettävissään olevalla oikeussuojalla.
58.
Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun oikeussuojakeinon ulottuvuuden suppea tulkinta voisi unionin tuomioistuimen mukaan olla esteenä tämän tavoitteen toteuttamiselle siten, että kyseisellä asetuksella turvapaikanhakijalle annettujen muiden oikeuksien tehokas vaikutus tehtäisiin tyhjäksi. (
19
)
59.
Unionin tuomioistuin päätteli näin ollen tuomiossa Ghezelbash aluksi, että turvapaikanhakijalla on hänestä tehtyä siirtopäätöstä koskevan muutoksenhaun yhteydessä oikeus vedota siihen, että Dublin III ‑asetuksen III luvussa määritettyjä vastuuperusteita on sovellettu virheellisesti. Unionin tuomioistuin totesi myöhemmissä tuomioissaan, että hakija voi vedota myös Dublin III ‑asetuksen muissa luvuissa olevien sellaisten säännösten noudattamatta jättämiseen, joissa turvapaikanhakijoille annetaan luonteeltaan menettelyllisiä takeita.
60.
Tuomiossa Karim (
20
) katsottiin, että eräs näistä säännöksistä on tämän asetuksen 19 artiklan 2 kohdan toinen alakohta, jonka mukaan silloin, kun asianomainen kolmannen maan kansalainen on tehtyään ensimmäisen turvapaikkahakemuksen jossakin jäsenvaltiossa poistunut jäsenvaltioiden alueelta vähintään kolmen kuukauden ajaksi ennen uuden turvapaikkahakemuksen tekemistä jossakin toisessa jäsenvaltiossa, viimeksi mainitun jäsenvaltion on toteutettava tämän uuden hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämistä koskeva menettely.
61.
Tuomiossa Mengesteab (
21
) katsottiin, että toinen näistä säännöksistä on Dublin III ‑asetuksen 21 artiklan 1 kohta, jonka mukaan on niin, että jos hakijan vastaanottoa koskevaa pyyntöä ei ole tehty säädetyn ajan kuluessa, vastuu kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä säilyy sillä jäsenvaltiolla, jossa hakemus on tehty. Tuomiossa Shiri (
22
) unionin tuomioistuin sisällytti kyseessä olevien säännösten ryhmään myös Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdan, jossa säädetään, että jos siirtoa pyynnön esittäneestä jäsenvaltiosta hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon ei toteuteta kyseisessä artiklassa säädetyssä määräajassa, viimeksi mainittu jäsenvaltio vapautuu velvoitteestaan ottaa asianomainen henkilö vastaan tai takaisin, ja vastuu siirtyy pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle.
62.
Vaikuttaa siltä, että oikeuskäytännössään unionin tuomioistuin on antanut ratkaisevan painoarvon sille, että kussakin tarkastellussa säännöksessä otetaan käyttöön puitteet, joissa hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämismenettely on toteutettava, ja edistetään hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämistä samalla tavoin kuin III luvussa esitetyillä perusteilla. (
23
)
63.
Nähdäkseni tästä seuraa, että Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 1 kohdassa säädetyn siirtopäätöstä koskevan tehokkaan oikeussuojakeinon ulottuvuus kattaa edellä mainittujen säännösten soveltamiseen kohdistuvan tarkastelun siksi, että niissä vahvistetaan säännöt, jotka – koska ne ovat asianomaista jäsenvaltiota pakottavia – antavat kansainvälistä suojelua hakevalle henkilölle oikeuden siihen, että hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio käsittelee hänen hakemuksensa.
64.
Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohdan osalta tilanne ei ole tämä, koska siihen sisältyvän suvereniteettilausekkeen soveltaminen on täysin vapaaehtoista, kuten edellä selitettiin. (
24
)
65.
On siten pääteltävä, että tämän asetuksen 27 artiklan 1 kohdassa vahvistettu oikeus tehokkaaseen oikeussuojakeinoon ei käsitä oikeutta riitauttaa sitä, että jäsenvaltio, jossa kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on esitetty, kieltäytyy käyttämästä suvereniteettilauseketta.
66.
Tätä analyysiä ei nähdäkseni horjuteta asiassa Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Kieltäytyminen ottamasta vastaan egyptiläistä ilman huoltajaa olevaa alaikäistä) 1.8.2022 annetulla tuomiolla (C‑19/21, EU:C:2022:605).
67.
Pitää paikkansa, että unionin tuomioistuin on katsonut, että kansainvälistä suojelua hakevan henkilön on voitava hakea muutosta tuomioistuimessa Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan nojalla paitsi siinä tapauksessa, että pyynnön esittänyt jäsenvaltio tekee siirtopäätöksen, myös siinä tapauksessa, että pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio kieltäytyy ottamasta häntä vastaan. Tämä unionin tuomioistuimen esittämä laaja tulkinta oli kuitenkin mahdollinen vain siksi, että päätöksen, jolla asianomaisen hakijan vastaanottamisesta kieltäydyttiin, lainmukaisuus oli riitautettu yhden tämän asetuksen III luvussa määritetyn vastuuperusteen osalta. Tämä seikka ilmenee nimenomaisesti seuraavasta tuomion kohdasta: ”Ilman huoltajaa olevan alaikäisen hakijan oikeussuoja ei voi Dublin III ‑asetuksen 8 artiklan 2 kohdassa säädetyn pakollisen vastuuperusteen noudattamisen osalta vaihdella sen mukaan, onko hakija pyynnön esittäneen jäsenvaltion tekemän siirtopäätöksen vai päätöksen, jolla pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio hylkää mainitun hakijan vastaanottamista koskevan pyynnön, kohteena”. (
25
) Päättelen tästä, että päätös, jolla kieltäydytään suvereniteettilausekkeen käyttämisestä, ei ole päätös, jonka Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 1 kohdassa säädetty oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan tuomioistuimissa kattaa.
3. Tuomion M.A. ym. ulottuvuus
68.
Edellä esittämäni tulkinta on mielestäni täysin yhteensopiva tuomion M.A. ym. kanssa.
69.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa kahteen tuomion osaan.
70.
Ensinnäkin unionin tuomioistuin katsoi, että suvereniteettilausekkeessa jäsenvaltioille annettu harkintavalta on olennainen osa unionin lainsäätäjän säätämiä mekanismeja, joilla määritetään turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio. (
26
)
71.
Toiseksi unionin tuomioistuin on lausunut käsiteltävän ennakkoratkaisukysymyksen kohteena olevasta kysymyksestä. Tässä yhteydessä se totesi aluksi, että Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 1 kohdassa ei säädetä nimenomaisesti oikeussuojakeinosta sellaista päätöstä vastaan, jonka mukaan tämän asetuksen 17 artiklan 1 kohdassa säädettyä mahdollisuutta ei käytetä, ja että hakemusten käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisen nopeuden tavoite, joka on Dublin III ‑asetuksella käyttöön otetun menettelyn taustalla, ei myöskään kannusta oikeussuojakeinojen lisäämiseen. (
27
) Tämän jälkeen unionin tuomioistuin tosin totesi, että perusoikeuskirjan 47 artiklassa määrätään, että jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on oltava tässä artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa. (
28
) Jos jäsenvaltio kieltäytyy käyttämästä suvereniteettilauseketta, tämä merkitsee unionin tuomioistuimen mukaan sitä, että tämän jäsenvaltion on väistämättä tehtävä siirtopäätös, ja tämä kieltäytyminen voidaan tarvittaessa riitauttaa tällaista päätöstä koskevan muutoksenhaun yhteydessä. (
29
) Unionin tuomioistuin pääteli siksi, että Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 1 kohta on ymmärrettävä niin, että ”siinä ei edellytetä oikeussuojakeinon säätämisestä sellaista päätöstä vastaan, jonka mukaan tämän asetuksen 17 artiklan 1 kohdassa säädettyä mahdollisuutta ei käytetä, tämän rajoittamatta kuitenkaan sitä, että kyseinen päätös voidaan riitauttaa siirtopäätöstä koskevan muutoksenhaun yhteydessä”. (
30
)
72.
On myönnettävä, ettei unionin tuomioistuimen perusteluja ole helppo ymmärtää ja että se, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on niistä epävarma, ei siksi ole yllättävää. Tämä tuomioistuin vaikuttaa ehdottavan tulkintaa, jota myös AHY ja komissio ovat kumpikin kirjallisissa huomautuksissaan puoltaneet ja jonka mukaan on niin, että koska Dublin III ‑asetuksen 17 artikla on olennainen osa mekanismeja, joilla määritetään turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, tämän asetuksen 27 artiklan 1 kohdassa säädetyn oikeuden tehokkaaseen oikeussuojakeinoon siirtopäätöstä vastaan olisi käsitettävä myös oikeus tehokkaaseen oikeussuojakeinoon kyseisen asetuksen 17 artiklan 1 kohdan nojalla tehtyä päätöstä vastaan.
73.
Ei nähdäkseni ole epäilystäkään siitä, että tämä tulkinta on virheellinen.
74.
On huomattava heti alkuun, että tuomioon M. A. ym. johtaneessa asiassa kantajat eivät olleet hakeneet ministeriltä suvereniteettilausekkeen soveltamista heidän edukseen siirtopäätöksen tekemisen jälkeen. Office of the Refugee Applications Commission (pakolaisten hakemuksia käsittelevä elin, Irlanti) oli sitä vastoin suositellut heidän siirtoaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kieltäydyttyään tämän lausekkeen käyttämisestä. Tästä seuraa, että unionin tuomioistuimen antama vastaus perustui väistämättä olettamaan siitä, että tällainen kieltäytymispäätös oli tehty ennen siirtopäätöstä. (
31
) Unionin tuomioistuin katsoi tämän tapauksen osalta lähinnä, että tehokasta oikeussuojaa tuomioistuimissa koskevaan periaatteeseen erottamattomasti liittyvät vaatimukset täyttyvät sillä, että tämä kieltäytyminen on mahdollista riitauttaa siirtopäätöstä koskevan muutoksenhaun yhteydessä.
75.
Nähdäkseni olisi virheellistä päätellä AHY:n ja komission tavoin tästä a contrario, että jos päätös siitä, että suvereniteettilauseketta ei käytetä, on tehty siirtopäätöksen jälkeen, nämä samat vaatimukset tekisivät välttämättömäksi ensin mainittua päätöstä koskevan erillisen muutoksenhakukeinon olemassaolon. Tätä tulkintaa voisi olla vaikea sovittaa yhteen unionin tuomioistuimen tähän ennakkoratkaisukysymykseen antaman vastauksen alkuosaan sisältyvän sanamuodon mukaisen tulkinnan kanssa, jonka mukaan Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 1 kohdassa ei säädetä nimenomaisesti oikeussuojakeinosta päätöstä olla käyttämättä suvereniteettilauseketta vastaan, ja teleologisen tulkinnan kanssa, jonka mukaan muun muassa hakemusten käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisen nopeuden tavoite kannustaa välttämään oikeussuojakeinojen lisäämistä.
76.
Kyseessä olevan tuomion 79 kohdan sanamuoto – sellaisena kuin se on edellä toistettu – on lisäksi ymmärrettävä siten, että Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 1 kohta ei pääsääntöisesti edellytä erityistä oikeussuojakeinoa jäsenvaltion sellaista päätöstä vastaan, jolla sille suvereniteettilausekkeella annettua toimivaltaa kieltäydytään käyttämästä, ja että ainoa toteamus mahdollisuudesta riitauttaa tämä päätös siirtopäätöstä koskevan muutoksenhaun yhteydessä on riippuvainen siitä, että ensin mainittu päätös on tehty ennen siirtopäätöstä.
77.
Edellä esitetyt seikat näyttävät tarjoavan avaimen, jolla tulkita tämän tuomion edellä mainittua kohtaa, jonka mukaan suvereniteettilausekkeessa jäsenvaltioille annettu harkintavalta on olennainen osa Dublin III ‑asetuksessa säädettyjä mekanismeja, joilla määritetään turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio.
78.
On huomautettava heti alkuun, että unionin tuomioistuin on tuomiota N. S. ym. seuranneessa oikeuskäytännössä perustanut kantansa tähän toteamukseen päätelläkseen, että jäsenvaltion suvereniteettilausekkeen nojalla tekemässä päätöksessä sovelletaan unionin oikeutta ja että siinä on siten noudatettava perusoikeuskirjassa vahvistettuja oikeuksia. (
32
)
79.
Mielestäni tähän toteamukseen ei voida vedota pätevästi ja väittää, että kyseessä olevan jäsenvaltion oikeudessa on väistämättä annettava kansainvälistä suojelua hakeville henkilöille erityinen oikeussuojakeino sellaista päätöstä vastaan, jolla kieltäydytään suvereniteettilausekkeen käyttämisestä.
80.
Kun unionin tuomioistuin on todennut, että Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohdasta seuraava jäsenvaltioiden harkintavalta kuuluu ”mekanismeihin”, joilla määritetään turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, se on käyttänyt nähdäkseni kieltä, jolla osoitetaan se, ettei tämä artikla ole osa Dublin III ‑asetuksen säännöskokonaisuutta, jossa jäsenvaltioille asetetaan velvoite ja kansainvälistä suojelua hakeville annetaan sitä vastaava oikeus.
81.
Kyseisen harkintavallan käyttämisen yhteydessä sovelletaan unionin oikeutta perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla siltä osin kuin sen päätteeksi tehdään siirtopäätös. Siten perusoikeuskirjan rikkomista koskeviin kanneperusteisiin voidaan vedota siirtopäätöstä koskevassa muutoksenhaussa, sellaisena kuin siitä on säädetty Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 1 kohdassa. Esitettävien kanneperusteiden on sitä vastoin väistämättä perustuttava kansalliseen oikeuteen silloin, kun kansainvälistä suojelua hakeva henkilö riitauttaa siirtopäätöksen lainmukaisuuden sellaisen virheen perusteella, joka sisältyy päätökseen, jolla suvereniteettilausekkeen käyttämisestä kieltäydytään.
4. Ratkaisuehdotus ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen
82.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen kysymykseen, että Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä ei edellytetä jäsenvaltioiden säätävän tehokkaasta oikeussuojakeinosta sellaista jäsenvaltion päätöstä vastaan, jolla se käyttää tai kieltäytyy käyttämästä harkintavaltaansa ottaakseen vastuun kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä tämän asetuksen 17 artiklan 1 kohdan nojalla.
83.
Kun otetaan huomioon suvereniteettilausekkeen luonteesta edellä esitetyt huomiot, ehdotettua tulkintaa ei horjuta se, että pääasian kantaja on tämän lausekkeen käyttöön ottamista koskevan hakemuksensa tueksi vedonnut seikkaan, jolla pyritään osoittamaan vaara siitä, että yhtä näistä perusoikeuksista loukataan, eli lääketieteelliseen lausuntoon psyykkisestä terveydentilastaan. Koska unionin oikeudessa ei säädetä rajoituksista, ministerin päätökseen, jolla mainitun lausekkeen käyttämisestä pidättäydyttiin, ei voida kohdistaa päätöksen muodollista lainmukaisuutta koskevaa tuomioistuinvalvontaa, sellaisena kuin siitä on Irlannin oikeudessa säädetty.
84.
Unionin tuomioistuimen asiassa M.A. ym. esittämää toteamusta, jonka mukaan Dublin III ‑asetuksessa ei edellytetä, että sama kansallinen viranomainen huolehtii hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisestä tässä asetuksessa määritettyjen perusteiden mukaisesti ja käyttää suvereniteettilausekkeesta johtuvaa harkintavaltaa, ei voida pitää ristiriitaisena.
85.
Tiedän varsin hyvin, että ehdottamani tulkinta merkitsee paitsi sitä, että jäsenvaltioiden edellytetään säätävän, että suvereniteettilausekkeen nojalla tehtävä päätös on tehtävä aina ennen siirtopäätöstä, myös sitä, että eräät Irlannin kaltaiset jäsenvaltiot velvoitetaan tarkistamaan oikeusviranomaisten välistä toimivallan jakoa sen varmistamiseksi, että viranomaisella, jonka käsiteltäväksi siirtopäätöstä koskeva muutoksenhaku saatetaan, on toimivalta arvioida tämän lausekkeen käyttämisestä kieltäytymistä. Vaikka näet olisi säädetty, että kaikki päätökset suvereniteettilausekkeen käyttämisestä on tehtävä ennen ajankohtaa, jona IPO tekee siirtopäätöksen, on silti niin, ettei IPAT:lla ole toimivaltaa tutkia väitteitä, joilla tällaisen päätöksen lainmukaisuus pyritään riitauttamaan.
86.
On kuitenkin todettava, että tämä ei ole syy päätyä erilaiseen tulkintaan, sillä – kuten tiedämme – jäsenvaltio ei voi sisäisen oikeusjärjestyksensä oikeussääntöihin, toimintatapoihin tai tilaan vetoamalla perustella sitä, ettei se ole noudattanut unionin oikeudesta johtuvia sille kuuluvia velvoitteitaan. (
33
)
87.
Koska toista ennakkoratkaisukysymystä on käsiteltävä vain, jos nyt esillä olevaan kysymykseen vastataan myöntävästi, on tarpeen vastata ainoastaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kolmanteen kysymykseen.
B
Kolmas ennakkoratkaisukysymys
88.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään pääasiassa lähinnä sitä, estääkö perusoikeuskirjan 47 artiklan mukainen oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin jäsenvaltiota panemasta siirtopäätöstä täytäntöön niin kauan kuin hakemusta siitä, että kyseinen jäsenvaltio käyttää Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohdan mukaista harkintavaltaansa, tai kansallisen oikeuden säännösten mukaista sellaista erityistä muutoksenhakua tuomioistuimessa, joka koskee tällaiseen hakemukseen annettua vastausta, ei ole ratkaistu.
89.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on toisin sanoen epävarma siitä, voidaanko kansainvälistä suojelua hakeva henkilö, josta tehtyä siirtopäätöstä ei hänen Dublin III ‑asetuksen III luvun perusteisiin vetoamisestaan huolimatta ole kumottu ja jonka päätöksestä, jolla kieltäydyttiin käyttämästä suvereniteettilauseketta, tekemää judicial review ‑muutoksenhakua ei vielä ole ratkaistu, siirtää ennen kuin hänen muutoksenhakunsa on ratkaistu. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan olisi asianmukaista, että siihen saakka, kunnes tätä kieltäytymispäätöstä koskevan muutoksenhaun tulos on selvillä, olisi olemassa jonkinlainen siirtopäätöksen täytäntöönpanoa lykkäävä vaikutus, jotta toteamus perusoikeuskirjan 47 artiklan rikkomisesta voidaan välttää.
90.
Perusoikeuskirjan 47 artiklasta on huomautettava heti alkuun, että Dublin III ‑asetuksen johdanto‑osaan sisältyy viitteitä tähän määräykseen. Sen johdanto‑osan 19 perustelukappaleen mukaan tällä asetuksella pyritään muun muassa perusoikeuskirjan 47 artiklan mukaisesti ottamaan käyttöön tehokkaat oikeussuojakeinot, jotka koskevat siirtopäätöksiä. Sen johdanto‑osan 39 perustelukappaleen mukaan kyseisen asetuksen tarkoituksena on varmistaa, että perusoikeuskirjan 18 artiklassa taattua oikeutta turvapaikkaan ja sen 1, 4, 7, 24 ja 47 artiklassa tunnustettuja oikeuksia noudatetaan.
91.
Perusoikeuskirjan 47 artiklassa määrätään seuraavaa: ”Jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on oltava tässä artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa.”
92.
Oikeuskäytännöstä ilmenee, että tämän oikeussuojakeinon tehokkuus edellyttää poikkeuksellisissa tapauksissa sitä, että sillä on lykkäävä vaikutus. Tarkemmin ottaen unionin tuomioistuin on direktiivin 2008/115/EY (
34
) yhteydessä katsonut, että jos on painavia syitä uskoa, että kolmannen maan kansalaisen poistamisella maasta rikottaisiin hänen oikeuttaan olla joutumatta epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi, asianomaisella kansalaisella on oltava käytettävissään suoraan lain nojalla lykkäävin vaikutuksin oikeussuojakeino kyseisen maastapoistamisen mahdollistavan päätöksen täytäntöönpanoa vastaan sen estämiseksi, että ennen kyseisen oikeussuojakeinon käytön tuloksen selviämistä ilmenee vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa. (
35
)
93.
Unionin tuomioistuin ei sulkenut Dublin III ‑asetuksen osalta pois myöskään sitä, että siirtopäätöksen täytäntöönpano voisi merkitä poikkeuksellisesti tämänkaltaista vahinkoa (
36
) ja että tällaista päätöstä koskevan oikeussuojakeinon tehokkuus voisi siksi tehdä lykkäävän vaikutuksen välttämättömäksi.
94.
On kuitenkin ilmeistä, ettei kysymys tällaisen tehokkuuden takaamista koskevasta vaatimuksesta nouse esiin tilanteessa, josta pääasiassa on kyse.
95.
Perusoikeuskirjan 47 artiklassa edellytetään näet tehokasta oikeussuojakeinoa vain, jos kyse on unionin oikeudessa taatun oikeuden (tai vapauden) suojaamisesta. Kuten edellä selitettiin, kansainvälistä suojelua hakevalla henkilöllä ei sitä vastoin ole mitään unionin oikeudessa taattua oikeutta siihen, että jäsenvaltio, jossa hän on jättänyt hakemuksensa, ottaa vastuulleen tämän hakemuksen käsittelyn Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan nojalla. Koska tällaista oikeutta ei ole, perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetun kaltainen oikeus tehokkaaseen oikeussuojakeinoon ei tule sovellettavaksi.
96.
Näin ollen kysymykseen siitä, liittyykö Irlannin oikeuden mukaiseen judicial review ‑muutoksenhakuun lykkäävä vaikutus, annettava vastaus riippuu yksinomaan Irlannin oikeuden säännöksistä.
97.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää toissijaisesti kysymyksen, joka koskee Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan tulkintaa.
98.
On muistutettava, että tämän säännöksen mukaan asianomaisen henkilön siirto tapahtuu heti, kun se on käytännössä mahdollista, kuitenkin viimeistään kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun toinen jäsenvaltio on suostunut pyyntöön ottaa asianomainen henkilö vastaan tai takaisin tai muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn johdosta annetun lopullisen päätöksen tekemisestä, jos sillä on lykkäävä vaikutus tämän asetuksen 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
99.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko niin, että päätöstä, jolla kieltäydytään suvereniteettilausekkeen käyttämisestä, koskevasta erityisestä muutoksenhakukeinosta tuomioistuimessa seuraa se, että Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetty siirtopäätöksen täytäntöönpanolle asetettu määräaika keskeytyy, tai onko tällä keinolla muutoin lykkäävä vaikutus siirtopäätökseen. Se näyttää haluavan saada selville tarkemmin ottaen, onko Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan säännöstä tulkittava siten, että siinä säädetty kuuden kuukauden määräaika alkaa kulua siitä ajankohdasta alkaen, jona annetaan lopullinen päätös jäsenvaltion päätöstä, jolla suvereniteettilausekkeen käyttämisestä kieltäydytään ja joka on tehty siirtopäätöstä myöhemmin, koskevan Irlannin oikeudessa säädetyn judicial review ‑muutoksenhaun kaltaisen muutoksenhaun johdosta.
100.
Nähdäkseni vastauksen on väistämättä oltava kieltävä.
101.
Kuten edellä osoitin, perusoikeuskirjan 47 artiklassa ei vaadita jäsenvaltioiden säätävän siitä, että kansallisten säännösten mukaisesti tehtävän judicial review ‑muutoksenhaun kaltaisella muutoksenhaulla on lykkäävä vaikutus. Tästä seuraa loogisesti, että kuuden kuukauden määräaika kansainvälistä suojelua hakevan henkilön siirtämiselle alkaa nyt käsiteltävässä asiassa kulua ajankohdasta, jona siirtopäätöstä koskeva muutoksenhaku hylättiin.
102.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen, että perusoikeuskirjan 47 artikla ei ole esteenä sille, että jäsenvaltio panee siirtopäätöksen täytäntöön ennen kuin hakemus siitä, että kyseinen jäsenvaltio käyttää Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohdan mukaista harkintavaltaansa, tai kansallisen oikeuden säännösten mukainen sellainen erityinen muutoksenhaku tuomioistuimessa, joka koskee tällaiseen hakemukseen annettua vastausta, on ratkaistu. Tässä tapauksessa Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn kaltainen kuuden kuukauden määräaika kansainvälistä suojelua hakevan henkilön siirtämiselle alkaa kulua ajankohdasta, jona siirtopäätöstä koskeva muutoksenhaku hylättiin.
C
Loppuhuomiot
103.
Komission käynnistämästä vuonna 2016 julkaistusta tutkimuksesta ilmenee, että Irlannin viranomaiset olivat jo tänä ajankohtana ilmaisseet turhautumisensa Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohtaan perustuvien riita‑asioiden määrän merkittävään kasvuun. Näiden viranomaisten mukaan kyseinen säännös oli kansallisella tasolla ymmärretty siten, että sillä otettiin käyttöön ”uudentyyppinen menettely”, ja tästä on seurannut merkittävä hallinnollinen rasite kansallisille tuomioistuimille. (
37
)
104.
Nähdäkseni Dublin III ‑asetuksen 17 artiklan 1 kohtaa ei pidä ymmärtää siten, että se tekisi mahdolliseksi sen, että käyttöön otetaan hallintomenettely, joka on erillinen menettelystä, jonka päätteeksi tehdään siirtopäätös. Olen päinvastoin vakuuttunut siitä, että Dublin III ‑asetuksessa on hahmoteltu oikeudellinen järjestelmä, jossa siirtopäätöksen pätevyyteen ei voida vaikuttaa millään siirtopäätöksen jälkeisellä hallintotoimella.
105.
Kansalliset säännökset, joissa suvereniteettilausekkeesta johtuvan harkintavallan käyttäminen erotetaan Dublin III ‑asetuksen mukaisesti tehtävästä siirtopäätöksestä ja joissa tehdään mahdolliseksi se, että hakemus tämän harkintavallan käyttämiseksi voidaan esittää ja sitä voidaan arvioida itsenäisesti suhteessa siirtopäätökseen ja siirtopäätöksen tekemisen jälkeen, näyttäisivät siksi muodostavan yleisen esteen Dublin III ‑asetuksen asianmukaiselle toiminnalle, kuten komissio kirjallisissa huomautuksissaan toteaa.
106.
Katson, että päätelmä, jonka mukaan jäsenvaltiot ovat velvolliset säätämään päätöstä siitä, että suvereniteettilauseketta käytetään tai että sitä ei käytetä, koskevasta erillisestä oikeussuojakeinosta, paitsi perustuu johdetun oikeuden merkityksellisten säännösten virheelliseen tulkintaan myös johtaa siihen, että jäsenvaltioiden osalta hyväksyttäisiin kansalliset lainsäädäntöratkaisut, joista voi johtua edellisen kohdan lopussa mainittu seuraus.
107.
Tältä osin kehotan tarkastelemaan esimerkinomaisesti tämän asetuksen 26 artiklaa.
108.
Tämän Dublin III ‑asetuksen mukaisiin menettelyllisiin takeisiin kuuluvan artiklan mukaan asianomaiselle henkilölle ilmoitetaan päätöksestä siirtää hänet ja tarvittaessa päätöksestä – joka nähdäkseni kattaa suvereniteettilausekkeen käyttämättä jättämisestä tehdyn kaltaisen päätöksen – olla käsittelemättä hänen kansainvälistä suojelua koskevaa hakemustaan. Käsittääkseni on kuitenkin niin, että tästä päätöksestä ei voida siirtopäätöksen yhteydessä ilmoittaa, jos kyseinen päätös on tehty vasta siirtopäätöksen jälkeen. Tällaisessa tapauksessa vaikuttaisi siltä, että oikeussuojakeinoja koskevat tiedot, jotka Dublin III ‑asetuksen 26 artiklan 2 kohdan mukaan on sisällytettävä tiedoksi annettavaan päätökseen, olisivat väistämättä vain osittaisia, koska ne eivät voisi kattaa päätöstä siitä, että suvereniteettilausekkeen käyttämisestä kieltäydytään, vastaan käytettävissä olevia oikeussuojakeinoja.
IV Ratkaisuehdotus
109.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa High Courtin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1)
Kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 27 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
siinä ei edellytetä jäsenvaltioiden säätävän tehokkaasta oikeussuojakeinosta sellaista jäsenvaltion päätöstä vastaan, jolla se käyttää tai kieltäytyy käyttämästä harkintavaltaansa ottaakseen tämän asetuksen 17 artiklan 1 kohdan nojalla vastuun sellaisen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä, jonka käsittelystä se ei tässä asetuksessa määritettyjen perusteiden mukaan ole vastuussa.
2)
Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla ei ole esteenä sille, että jäsenvaltio panee siirtopäätöksen täytäntöön ennen kuin hakemus siitä, että kyseinen jäsenvaltio käyttää asetuksen N:o 604/2013 17 artiklan 1 kohdan mukaista harkintavaltaansa, tai kansallisen oikeuden säännösten mukainen sellainen erityinen muutoksenhaku tuomioistuimessa, joka koskee tällaiseen hakemukseen annettua vastausta, on ratkaistu. Tässä tapauksessa asetuksen N:o 604/2013 29 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn kaltainen kuuden kuukauden määräaika kansainvälistä suojelua hakevan henkilön siirtämiselle alkaa kulua ajankohdasta, jona siirtopäätöstä koskeva muutoksenhaku hylättiin.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta (uudelleenlaadittu) 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2013, L 180, s. 31).
(
3
)	Tuomio 23.1.2019 (C‑661/17, EU:C:2019:53; jäljempänä tuomio M.A. ym.).
(
4
)	Ks. Dublin III ‑asetuksen johdanto‑osan viides perustelukappale.
(
5
)	Ks. Dublin III ‑asetuksen johdanto‑osan neljäs perustelukappale.
(
6
)	Niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, 18.2.2003 annettu neuvoston asetus (EUVL 2003, L 50, s. 1).
(
7
)	Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioon jätetyn turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan valtion ratkaisemisesta tehty yleissopimus – Dublinin yleissopimus (EYVL 1997, C 254, s. 1).
(
8
)	Genevessä 28.7.1951 allekirjoitettu pakolaisten oikeusasemaa koskeva yleissopimus, Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, nide 189, s. 150, nro 2545 (1954).
(
9
)	Ks. tuomio 5.7.2018, X (C‑213/17, EU:C:2018:538, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
10
)	Kursivointi tässä.
(
11
)	Tuomio 16.2.2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Turvapaikkahakemuksen ajankohtana syntymätön lapsi) (C‑745/21, EU:C:2023:113, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
12
)	Ehdotus neuvoston asetukseksi perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määräämiseksi /* KOM/2001/0447 lopullinen – CNS 2001/0182 */ (EYVL 2001, C 304E, s. 192).
(
13
)	Ks. tuomio 4.10.2018, Fathi (C‑56/17, EU:C:2018:803, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
14
)	Ks. mm. tuomio 14.11.2013, Puid (C‑4/11, EU:C:2013:740); tuomio 16.2.2017, C. K. ym. (C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127) ja tuomio M.A. ym.
(
15
)	Ks. tältä osin analyysi Petralia, V., ”Clausola di sovranità e tutela dei diritti umani nel sistema di Dublino”, teoksessa Studi sull’integrazione europea, XII (2017), s. 553–568.
(
16
)	Tuomio 16.2.2017 (C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127).
(
17
)	Tuomio 26.7.2017, Jafari (C‑646/16, EU:C:2017:586, 100 kohta). Ks. myös komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous‑ ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Euroopan muuttoliikeagenda /* COM/2015/0240 final */, jossa komissio esittää toiveensa siitä, että jäsenvaltiot käyttäisivät harkintavaltalausekkeita laajemmin ja säännöllisemmin, minkä johdosta ne voisivat käsitellä turvapaikkahakemuksia ja siten keventää etulinjassa oleviin jäsenvaltioihin kohdistuvaa painetta.
(
18
)	Ks. tuomio 2.4.2019, H. ja R. (C‑582/17 ja C‑583/17, EU:C:2019:280, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
19
)	Ks. tuomio Ghezelbash (C‑63/15, EU:C:2016:409, 51–53 kohta).
(
20
)	Tuomio 7.6.2016 (C‑155/15, EU:C:2016:410).
(
21
)	Tuomio 26.7.2017 (C‑670/16, EU:C:2017:587).
(
22
)	Tuomio 25.10.2017 (C‑201/16, EU:C:2017:805).
(
23
)	Ks. tuomio 7.6.2016, Karim (C‑155/15, EU:C:2016:410, 23–25 kohta); tuomio 26.7.2017, Mengesteab (C‑670/16, EU:C:2017:587, 53 kohta) ja tuomio 25.10.2017, Shiri (C‑201/16, EU:C:2017:805, 39 kohta).
(
24
)	Tältä osin on syytä huomauttaa, että myös Euroopan ihmistuomioistuin on lausunut viranomaisille kuuluvan laajan harkintavallan ja sen, että päätöksen vastaanottajilla ei ole oikeutta, välisestä tarvittavasta yhteydestä tarkastelussaan, jossa oli kyse sen selvittämisestä, täyttyivätkö Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 6 artiklan (oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin) soveltamisedellytykset. Vaikka Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on toistuvasti katsonut, että pelkästään se, että oikeussäännön sanamuotoon sisältyy harkintavallan elementti, ei itsessään sulje pois oikeuden olemassaoloa (ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 18.10.2016, Miessen v. Belgia, CE:ECHR:2016:1018JUD003151712, § 48), se on myös todennut tapauksissa, joissa toimivaltaisella viranomaisella on ollut laaja harkintavalta, että oikeuden yksilöiminen ei ollut mahdollista ja että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa ei siten voitu soveltaa (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 29.9.1995, Masson ja Van Zon v. Alankomaat, CE:ECHR:1995:0928JUD001534689, 51 kohta, A‑sarja nro 327‑A, 48–52 kohta ja tuomio 3.4.2012, Boulois v. Luxemburg, CE:ECHR:2012:0403JUD003757504, erityisesti 102 kohta).
(
25
)	Tuomio 1.8.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Kieltäytyminen ottamasta vastaan egyptiläistä ilman huoltajaa olevaa alaikäistä) (C‑19/21, EU:C:2022:605, 41 kohta) (kursivointi tässä).
(
26
)	Tuomio M.A. ym., 64 kohta.
(
27
)	Tuomio M.A. ym., 75 ja 76 kohta.
(
28
)	Tuomio M.A. ym., 77 kohta.
(
29
)	Tuomio M.A. ym., 78 kohta.
(
30
)	Tuomio M.A. ym., 79 kohta.
(
31
)	Tämä ilmenee vielä selkeämmin tuomion M.A. ym. oikeudenkäyntikielellä eli englanniksi laaditun version 78 kohdasta (”if a Member State refuses to use the discretionary clause set out in Article 17(1) of the Dublin III Regulation, that necessarily means that that Member State must adopt a transfer decision” (kursivointi tässä).
(
32
)	Tuomio 21.12.2011 (C‑411/10 ja C‑493/10, EU:C:2011:865, 68 ja 69 kohta). Ks. myös tuomio 16.2.2017, C. K. ym. (C‑578/16 PPU, EU:T:2017:127, 53 kohta).
(
33
)	Ks. tuomio 27.4.2023(Maahantulokielto Unkariin) (C‑528/21, EU:C:2023:341, 82 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
34
)	Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2008, L 348, s. 98).
(
35
)	Ks. mm. tuomio 18.12.2014, Abdida (C‑562/13, EU:C:2014:2453, 50 kohta).
(
36
)	Ks. tuomio 30.3.2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Siirron määräaika – Ihmiskauppa) (C‑338/21, EU:C:2023:269, 45 ja 46 kohta).
(
37
)	Ks. Information and Cooperation Forumin komissiolle tekemä, 18.3.2016 päivätty tutkimus ”Evaluation of the Implementation of the Dublin III Regulation – Final Report” (Arviointi Dublin III ‑asetuksen täytäntöönpanosta – loppukertomus), s. 35.