62009CC0153_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Verwaltungsgericht Schwerin
(Šverino administracinis teismas, Vokietija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl Komisijos Reglamento (EB) Nr. 796/2004(2), 50 straipsnio 4 dalies kartu su 51 straipsnio 1 dalimi išaiškinimo. Iš esmės pagrindinėje byloje kilo ginčas tarp Agrargut Bäbelin GmbH & Co. KG
(toliau – Agrargut ) ir Amt für Landwirtschaft Bützow
(Biutcovo žemės ūkio tarnyba, toliau – tarnyba) dėl bendrosios išmokos už 2006 metus.
I – Teisinis pagrindas
A – Reglamentas Nr. 1782/2003
2. Tarybos Reglamente (EB) Nr. 1782/2003(3) įtvirtinta parama ūkininkams, vadinama bendrosios išmokos schema (toliau – BIS). Dėl teisių į išmokas už atidėtą žemę nustatymo šio reglamento 53 straipsnyje numatyta:
„1. Nukrypstant nuo šio reglamento 37 ir 43 straipsnių, kai referenciniu laikotarpiu ūkininkas turėjo vykdyti įsipareigojimą atidėti dalį savo valdos žemės pagal [Tarybos] Reglamento (EB) Nr. 1251/1999 [OL L 160, 1999, p. 1] 6 straipsnio 1 dalį, nustatant šio reglamento 43 straipsnyje nurodytas teises į išmokas, trejų metų vidurkis, atitinkantis išmoką už privalomai atidėtą žemę, apskaičiuotą ir patikslintą pagal VII priedą, ir trejų metų privalomai atidėtų hektarų skaičiaus vidurkis neįtraukiamas.
2. 1 dalyje nurodytu atveju ūkininkas gauna teisę į išmoką už hektarą (toliau – teisė į išmoką už atidėtą žemę), kuri apskaičiuojama trejų metų išmokų sumos vidurkį už atidėtą žemę padalijus iš trejų metų atidėtų hektarų skaičiaus vidurkio, kaip nurodyta 1 dalyje.
Visas teisių į išmokas už atidėtą žemę skaičius yra lygus privalomai atidėtų hektarų skaičiaus vidurkiui.“
3. Kiek tai svarbu šioje byloje, dėl išmokų už atidėtą žemę Reglamento Nr. 1782/2003 54 straipsnio 2 ir 6 dalyse atitinkamai įtvirtinta, kad „ < ... > išmokos už atidėtą žemę skyrimo reikalavimus atitinkantis hektaras“ – tai valdos žemės ūkio paskirties žemė, kurioje yra ariama žemė, išskyrus pagalbos už plotą paraiškoms už 2003 m. teikti skirtą dieną daugiametėmis kultūromis apsėtus plotus, miškus, ne žemės ūkio veiklai naudojamus plotus ar daugiametes ganyklas(4) “, ir „teisių į išmokas už atidėtą žemę prašoma anksčiau nei visų kitų teisių į išmokas“.
B – Reglamentas Nr. 796/2004
4. Pagal Reglamento Nr. 796/2004 2 straipsnio 22 punktą „nustatytas plotas“ – tai plotas, atitinkantis visas pagalbos skyrimo taisyklėse išdėstytus reikalavimus; ir „[BIS] atveju deklaruotas plotas gali būti laikomas nustatytu plotu tiktai tuomet, jei tas plotas faktiškai siejamas su atitinkamu teisių į išmokas skaičiumi.“
5. Reglamento Nr. 796/2004 II  dalies „Integruota administravimo ir kontrolės sistema“ IV antraštinėje dalyje įtvirtintos taisyklės dėl pagalbos pagal Reglamentą Nr. 1782/2003 apskaičiavimo, taip pat sumažinimų apskaičiavimo bei pagalbos neskyrimo taisyklės.
6. Konkrečiai kalbant, Reglamento Nr. 796/2004 49 straipsnio 1 dalies a punkte įtvirtinta, kad „šiame skirsnyje išskiriamos tokios pasėlių grupės: „[BIS] dalyvaujantys plotai, kai kuriais atvejais visi jų atitinkantys jiems nustatytus reikalavimus“.
7. Reglamento 50 straipsnio 4 dalyje įtvirtinta, kad „nepažeidžiant sumažinimų ar neskyrimų pagal 51 ir 53 straipsnius, kreipiantis dėl pagalbos pagal bendrosios išmokos schemą, 2 straipsnio 22 punkte sąvokos apibrėžimui „nustatytas plotas“ teisių į išmokas už atidėtą žemę atžvilgiu taikomi tokie kriterijai:
a) jei ūkininkas nedeklaruoja viso ploto dėl to, kad nori pradėti naudotis jo turimomis teisėmis į išmokas už atidėtą žemę, tačiau tuo pat metu deklaruoja atitinkamą plotą, aktyvuodamas teises į kitas išmokas, tas plotas laikomas kaip deklaruotasis plotas teisėms į išmokas už atidėtą žemę gauti, o ne pasėlių grupei nustatytuoju plotu, nurodytu 49 straipsnio 1 dalies a punkte;
b) jei nustatoma, kad plotas, deklaruotas kaip atidėtos žemės plotas, nėra atidėtas žemės plotas, tas plotas laikomas nenustatytu plotu.“
8. Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta, kad „jei deklaruotas lauko kultūrų grupės plotas, siekiant gauti pagalbos už plotą schemose numatytas išmokas < ... > yra didesnis negu plotas, nustatytas pagal šio reglamento 50 straipsnio 3–5 dalis, už plotą apskaičiuojama pagalba mažinama dvigubu nustatytu skirtumu, jeigu skirtumas sudaro daugiau kaip 3 % arba du hektarus, bet ne daugiau kaip 20 % nustatyto ploto.
Jei skirtumas didesnis negu 20 % nustatyto ploto, aptariamai lauko kultūrų grupei pagalba, susijusi su už plotą skiriamomis išmokomis, neskiriama.“
II – Bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
9. 2006 m. Agrargut
turėjo 12,10 paskirtų teisių į išmokas, pagrįstų daugiametėmis ganyklomis, ir 59,57 paskirtas teises į išmokas, pagrįstas atidėta žeme. Aptariamu laikotarpiu ji iš viso turėjo 48 ha: 11,90 ha ganyklų ir 36,10 ha ariamos žemės. Prašyme dėl bendrosios išmokos už 2006 m. Agrargut
deklaravo teisių į išmokas už atidėtą žemę už 36,10 ha atidėtos ariamos žemės ir teisių į išmokas už ganyklas už 11,90 ha. Tačiau tarnyba atmetė prašymą 2007 m. sausio 8 d. sprendimu.
10. Agrargut pateikė skundą, kuris galiausiai buvo atmestas. Tarnyba konstatavo, kad pagal Reglamento Nr. 1782/2003 54 straipsnio 6 dalį Agrargut turėjo deklaruoti visą savo 48 ha plotą, norėdama aktyvuoti turimas teises į išmokas už atidėtą žemę (59,57 teises į išmokas). Kadangi Agrargut
deklaravo tik 36,10 teises į išmokas už atidėtą žemę ir kartu deklaravo 11,90 ha plotą, norėdama aktyvuoti teises į išmokas už ganyklas, tarnyba nusprendė, kad pagal Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punktą šie 11,90 ha turėjo būti pripažinti deklaruotais kaip atidėta žemė ir laikytini nenustatytais. Todėl tarnyba pritaikė sankcijas pagal Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalį.
11. Agrargut
dėl šio sprendimo pareiškė ieškinį Verwaltungsgericht Schwerin, kuris nusprendė, kad būtina pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Ar ūkininkas negali pasinaudoti teisėmis į išmokas, pagrįstas daugiametėmis ganyklomis, jei nepasinaudojo visomis teisėmis į išmokas, pagrįstas atidėtomis žemėmis, net jeigu jis neturi kitų (ariamų) žemių, kurias galima atidėti?
2. Jei būtų teigiamai atsakyta į pirmąjį klausimą:
Ar Reglamento (EB) Nr. 796/2004 51 straipsnyje nustatytos sankcijos taip pat taikomos ūkininkui, kuris iki 2006 m. gruodžio 29 d. (nesant žemės, kurią galima atidėti) pažeidė įsipareigojimą pirmiausia aktyvuoti visas teises į išmokas, pagrįstas atidėta žeme?“
III – Vertinimas
A – Dėl pirmojo klausimo
1. Pagrindiniai šalių argumentai
12. Agrargut
iš esmės tvirtina, kad pareiga prašyti teisių į išmokas už atidėtą žemę anksčiau nei visų kitų teisių į išmokas taikoma tik reikalavimus atidėtai žemei atitinkančiai ariamai žemei. Taip yra net tokiu atveju, jeigu ūkininkas turi daugiau teisių į išmokas nei faktiškai hektarų ir jeigu ūkininkas aktyvuoja teises į išmokas už nuolatines ganyklas kaip už kitas turimas žemes. Atidėtų žemių prigimtis yra tokia, kad ši priemonė taikoma tik ariamai žemei. Agrargut tvirtina, kad toks aiškinimas atitinka Reglamentų Nr. 796/2004 ir Nr. 1782/2003 tekstą, prasmę ir tikslą.
13. Graikijos vyriausybė ir Komisija iš esmės tvirtina, kad ūkininkui iš tikrųjų draudžiama prašyti išmokų už ganyklas, jeigu dar neprašė visų išmokų už atidėtą žemę, net jeigu jis neturi kitos ariamos žemės, už kurią galima skirti pagalbą už atidėtą žemę. Graikijos vyriausybė todėl priduria, kad ūkininkas, kuris turi daugiau teisių į išmokas nei pagalbos reikalavimus atitinkančių hektarų, turėtų juos išnuomoti arba parduoti, o to nepadaręs neturėtų tuo pačiu metu deklaruoti kitų teisių į išmokas.
2. Vertinimas
14. Mano nuomone, iš pateiktų prejudicinių klausimų formuluotės matyti, kad pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad jame įtvirtintos sankcijos taikymo sąlyga yra tenkinama tik tada, kai siekdamas aktyvuoti turimas teises į išmokas už atidėtą žemę ūkininkas nedeklaruoja visų „išmokų už atidėtą žemę skyrimo reikalavimus atitinkančių hektarų“ pagal Reglamento Nr. 1782/2003 54 straipsnio 2 dalį, ir kad atitinkamai ji netenkinama, jeigu ūkininkas deklaruoja atidėtos žemės reikalavimų neatitinkančių plotus, pavyzdžiui, nuolatines ganyklas, siekdamas aktyvuoti kitas turimas teises į išmokas.
15. Konkrečiai kalbant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad tarnybos siūlomas aiškinimas, pagal kurį Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punkto formuluotė „visas plotas“ turi būti suprantama kaip visa ūkininkui priskirta žemė (kuri atitinka bendrosios išmokos schemos reikalavimus), o ne tik kaip išmokos už atidėtą žemę skyrimo reikalavimus atitinkantys hektarai pagal Reglamento Nr. 1782/2003 54 straipsnio 2 dalį, t. y. ūkininko turimi ariamos žemės plotai, yra absurdiškas. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, pagrindinę sąvoką „atitinkamas plotas“, kuri yra lingvistine prasme susijusi su fraze „ne < … > visas plotas“, neteisinga vertinti kiekybiškai kaip „tokio paties dydžio“. Tačiau kokybinis požiūris taip pat netinka.
16. Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, sąvokų, kurių apibrėžimo nepateikia Bendrijos teisė (o dabar – Sąjungos teisė), reikšmė ir apimtis turi būti nustatoma remiantis jų įprasta reikšme bendrinėje kalboje, tuo pačiu metu atsižvelgiant į kontekstą, kuriam esant jos pavartotos, ir teisės aktų, kuriuose jos įtvirtintos, tikslus. Be to, Sąjungos akto preambulė gali patikslinti jo turinį(5) .
17. Pirma, kalbant apie tekstą pažymėtina, kad, mano nuomone, žodžiai „visas plotas“ gana aiškiai susijęs su visu ūkininko plotu, t. y. „išmokų už atidėtą žemę skyrimo reikalavimus atitinkančiais hektarais“ pagal Reglamento Nr. 1782/2003 54 straipsnio 2 dalį, taip pat su kitais ūkininko turimais plotais (atitinkančiais pagalbos skyrimo reikalavimus). Kaip teisingai pažymėjo Komisija, tekste vokiečių kalba pagal žodžių tvarką sakinyje frazė „ne < ... > visas plotas“ ( nicht seine gesamte Fläche ) iš tikrųjų nėra susijusi su fraze „savo teisių į išmokas už atidėtą žemę“ ( zur Verfügung stehenden Zahlungsansprüchen bei Flächenstilllegung ). Iš to matyti, kad atitinkamas plotas turėtų būti suprantamas plačiai, kaip apimantis visus ūkininko turimus plotus, kurie atitinka pagalbos reikalavimus.
18. Antra, nagrinėjant 50 straipsnio 4 dalies a punktą pažymėtina, kad ši nuostata ir Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalis yra šio reglamento II skyriaus IV antraštinėje dalyje, kurioje įtvirtintos paramos apskaičiavimo, sumažinimų apskaičiavimo bei pagalbos neskyrimo pagal Reglamentą Nr. 1782/2003 taisyklės. Reglamento Nr. 796/2004 55 konstatuojamoje dalyje numatyta, kad, „siekiant veiksmingai saugoti finansinius [Sąjungos] interesus, turi būti priimtos adekvačios kovos su neatitikimais ir sukčiavimu priemonės. Atskiros nuostatos turi būti numatytos tiems atvejams, kai nustatomi reikalavimų skirtingoms pagalbos schemoms neatitikimai.“
19. Kaip dėl sumažinimų ir neskyrimo pažymėjo Komisija, 50 straipsnio 4 dalies a punkte yra atskira nuostata dėl neatitikimų, susijusių su teisių į išmokas už atidėtą žemę aktyvavimu pagal Reglamento Nr. 1782/2003 53 straipsnio 2 dalį. Šiuo požiūriu iš Reglamento Nr. 796/2004 59 konstatuojamosios dalies(6) matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė veiksmingai įgyvendinti Reglam ento Nr. 1782/2003 54 straipsnio 6 dalį.
20. Reglamento Nr. 1782/2003 54 straipsnio 6 dalyje aiškiai įtvirtina, kad teisių į išmokas už atidėtą žemę turi būti prašoma „anksčiau nei visų kitų teisių į išmokas“. Tai aiškiai parodo Sąjungos teisės aktų leidėjo siekį teisėms į išmokas už atidėtą žemę suteikti prioritetą prieš visas kitas teises, neatsižvelgiant į jų pobūdį. Nėra argumentų, leidžiančių teigti, kad prioritetas turėtų būti taikomas tik teisių į išmokas už plotus, atitinkančius reikalavimus atidėtai žemei, atžvilgiu. Iš tikrųjų kurdamas šias nuostatas teisės aktų leidėjas pasirinko ne formuluotes, susijusias su teisėmis į išmokas už atidėtą žemę, tačiau plačias formuluotes, apimančias visas teises į išmokas. Iš to matyti, kad Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punkto vaidmuo atitinka jo teksto aiškinimą, pateiktą šios išvados 17 punkte.
21. Galiausiai, trečia, būtina išnagrinėti reglamentų Nr. 796/2004 ir Nr. 1782/2003 tikslus. Iš Reglamento Nr. 1782/2003 32 konstatuojamosios dalies akivaizdu, kad šio reglamento tikslas yra išlaikyti atidėtos žemės privalumus, susijusius su tiekimo kontrole; kartu stiprinant aplinkosauginę naudą pagal naują paramos sistemą ariamai žemei turėtų būti toliau taikomi žemės atidėjimo reikalavimai.
22. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, derėtų pateikti pastabų dėl pagrindinės bylos aplinkybių.
23. Iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų, ypač prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo perduotos bylos medžiagos, matyti, kad 2005 m., kai buvo paskirtos pradinės teisės į išmokas, Agrargut
turėjo 6,28 teises į išmokas už atidėtą žemę. Jos buvo apskaičiuotos pagal tinkamą atidėti žemę, kurią Agrargut
deklaravo ir todėl turėjo.
24. Taigi, kaip nurodė Komisija, panašu, kad 2005 m. atliktais sandoriais Agrargut
įsigijo tiek daug teisių į išmokas už atidėtą žemę, kad galiausiai turėjo kur kas daugiau teisių į išmokas nei hektarų, kuriuos galėjo atidėti. Iš tikrųjų atrodytų, kad pagrindinės bylos aplinkybės sukuria ekstremalios situacijos, kai teisių į išmokas už atidėtą žemę skaičius viršija hektarų, kuriuos galima atidėti, skaičių, pavyzdį: atitinkamu laikotarpiu ūkininkas turėjo 59,57 teises į išmokas už atidėtą žemę, tačiau tik 36,10 ha ariamos žemės. Todėl teisių į išmokas skaičius buvo 65 % didesnis už plotą, kurį buvo galima atidėti.
25. Tačiau pagal Reglamento Nr. 1782/2003 63 straipsnio 2 dalį teisės į išmokas už atidėtą žemę jų priskyrimo metu turi atitikti maždaug 10 %(7) plotų, kuriuos galima atidėti(8) . Todėl akivaizdu, kad disproporcija tarp teisių į išmokas už atidėtą žemę ir plotų, kuriuos galima atidėti, neatitinka Reglamento Nr. 1782/2003 63 straipsnio 2 dalyje nurodytos proporcijos ir gali apsunkinti tikslo ariamai žemei toliau taikyti žemės atidėjimo reikalavimus pasiekimą (žr. 21 punktą).
26. Manau (kaip ir tarnyba bei Graikijos vyriausybė), kad šis tikslas taip pat reiškia, jog reikia užtikrinti, kad būtų aktyvuotas bendras 2005 m. skirtų teisių į išmokas už atidėtą žemę skaičius ir atitinkami ariamos žemės plotai būtų atidėti. Šį tikslą atitinka pareiga pagal Reglamento Nr. 1782/2003 54 straipsnio 6 dalį pirmiausia aktyvuoti teises į išmokas už atidėtą žemę, kurios yra teisės aktų leidėjo suteikta ekonominė paskata ariamai žemei toliau taikyti žemės atidėjimo reikalavimus(9) .
27. Kartu su šia pareiga minėtą tikslą taip pat tenkina sankcijų sistema, skirta atgrasyti ūkininkus, kad neužleistų atidėtos žemės. Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punkte kartu su 51 straipsnio 1 dalimi yra įtvirtinta sankcija už Reglamento Nr. 1782/2003 54 straipsnio 6 dalies pažeidimą.
28. Sutinku su pagrindinėje byloje tarnybos pateiktu argumentu, kad iš aptartų taisyklių matyti, jog sankcija turi būti taikoma ūkininkui, kuris, neaktyvavęs visų turimų teisių į išmokas už atidėtą žemę, tuo pačiu metu deklaruoja atitinkamą plotą, siekdamas aktyvuoti teises į kitas išmokas. Kitaip tariant, jeigu ūkininkas turi daugiau teisių į išmokas nei ariamos žemės (atitinkančios reikalavimus atidedamai žemei), kurią gali atidėti, jis turi arba ją išnuomoti, arba parduoti teises į išmokas už atidėtą žemę, antraip jis negali deklaruoti tuo pačiu metu turimų teisių į kitas išmokas.
29. Kaip teisingai pažymėjo Komisija, siekiant išvengti rizikos, kad ariamai žemei nebus toliau taikomi žemės atidėjimo reikalavimai, Sąjungos teisės aktų leidėjas minėta sankcijų sistema siekia užtikrinti, kad ūkininkai nebus skatinami aktyvuoti mažiau teisių į išmokas už atidedamą žemę, nei turi. Todėl ūkininkas turėtų būti nesuinteresuotas deklaruoti mažiau „paramos už atidedamą žemę atitinkančių kriterijų hektarų“, nei jis turi teisių į išmokas už atidedamą žemę.
30. Šiuo požiūriu Reglamento Nr. 796/2004 59 konstatuojamoje dalyje įtvirtintos dvi situacijos, susijusios su sankcijomis už Reglamento Nr. 1782/2003 54 straipsnio 6 dalies pažeidimus. Nagrinėjamoje byloje reikšminga antroji situacija, kurioje neaktyvuojamos teisės į išmokas už atidėtą žemę, tačiau šias teises į išmokas už atidėtą žemę atitinkantys plotai tuo pačiu metu yra naudojami aktyvuoti kitas teises į išmokas. Tokioje situacijoje tokie plotai turėtų būti laikomi nenustatytais plotais, deklaruotais kaip atidėtos žemės plotai, ir todėl turėtų būti taikoma Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta sankcija.
31. Nacionalinio teismo pateiktoje bylos medžiagoje tarnyba išsamiai aptaria pavyzdį, kurį laikau reikšmingu šiai teisinei analizei. Du ūkiai, A ir B, turi po 100 ha sklypą: po 40 ha ariamos žemės ir 60 ha ganyklų. Abu ūkiai turi 60 teisių į išmokas už ganyklas, 20 teisių į išmokas už ariamą žemę ir 20 teisių į išmokas už atidėtą žemę. Tarkim, kad ūkininkas F yra abiejų ūkių (A ir B) stambiausias akcininkas. Žemės ūkio produktų kainų augimo laikotarpiu ūkininkas F kiek įmanoma siekia sumažinti pareigą atidėti žemę. Todėl jis žengia tris žingsnius: 1) iš B ūkio A ūkiui perleidžia 20 teisių į išmokas už atidėtą žemę; 2) iš A ūkio B ūkiui perleidžia 20 ha ariamos žemės; ir 3) iš A ūkio B ūkiui perleidžia 20 teisių į išmokas už ariamą žemę. Taip A ūkis, greta ganyklų ir atitinkamų teisių į išmokas, įgyja 20 ha ariamos žemės ir 40 teisių į išmokas už atidėtą žemę, o B ūkis kartu su 60 ha ganyklų ir atitinkamų teisių į išmokas įgyja 60 ha ariamos žemės ir 40 teisių į išmokas už ariamą žemę. Šiame ūkyje ūkininkas F gali auginti pasėlius 60 ha žemės, o ne pradiniuose 40 ha(10) . B ūkis nebeturi pareigos atidėti žemės. Kita vertus, A ūkis pirmiausia privalo aktyvuoti 40 teisių į išmokas už atidėtą žemę. Kadangi jis turi tik 20 ha ariamos žemės, tai, kad 20 teisių į išmokas lieka neaktyvuotos (kaip pažymi tarnyba), pagal Agrargut pateiktą sankcijų sistemos aiškinimą liktų nenubausta. Anot Agrargut
išaiškinimo, B ūkis gautų pagalbą už 60 teisių į išmokas už ganyklas(11) ir 40 teisių į išmokas už ariamą žemę. A ūkis gautų paramą už 60 teisių į išmokas už ganyklas ir 20 teisių į išmokas už atidėtą žemę.
32. Iš aptartos situacijos matyti, kad sumažinus ploto, kurį galima atidėti, dydį žemiau teisių į išmokas už atidėtą žemę lygio ir už tai netaikant sankcijų prieštaraujama tikslui toliau taikyti atidedamos žemės reikalavimus. Šiam tikslui taip pat būtų prieštaraujama, jei teisės į išmokas už atidėtą žemę nebūtų aktyvuotos, net jei pakaktų ariamos žemės, kurią galima atidėti.
33. Dėl šios priežasties ir yra reikalinga taisyklė, įtvirtinta Reglamento Nr. 796/2004 59 konstatuojamoje dalyje ir 50 straipsnio 4 dalyje.
34. Šios išvados 31 punkte aptartame pavyzdyje A ūkyje ūkininkas F aktyvavo tik 20 teisių į išmokas už atidėtą žemę ir tuo pačiu metu 60 teisių į išmokas už ganyklas. Pagal Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punktą iš šių 60 ha ganyklų, kuriomis remdamasis ūkininkas aktyvavo 60 teisių į išmokas už ganyklas, 20 ha turėjo būti deklaruoti kaip atidėta žemė.
35. Todėl teisinį poveikį sukelia Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punktas, o sankciją nulemia 51 straipsnio 1 dalies antra pastraipa – t. y. pagalba už teises į išmokas už atidėtą žemę neskiriama. 60 ha ganyklų, už kurias ūkininkas F aktyvavo 60 teisių į išmokas už ganyklas, atžvilgiu teisinį poveikį sukelia 51 straipsnio 1 dalies antra pastraipa – t. y. jokių teisių į pagalbą nėra.
36. Todėl sutinku su tarnyba, kad pagrindinėje byloje, kuria ir pagrįstas minėtas pavyzdys, nėra jokių teisių į pagalbą.
37. Galiausiai, kaip pažymėjo Komisija, remiantis proporcingumo principu, vartodamas Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punkte formuluotę „atitinkami plotai“ Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė apriboti Reglamento Nr. 1782/2003 54 straipsnio 6 dalies taikymo sritį taip, kad sankcija pagal Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punktą kartu su 51 straipsnio 1 dalimi taikoma tik tokiu atveju, jeigu: 1) yra neatitikimas tarp teisių į išmokas už atidėtą žemę ir deklaruotų atidėtos žemės plotų; ir 2) šį neatitikimą atitinkantys plotai buvo deklaruoti aktyvuojant kitas teises į išmokas, kaip ir yra pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju.
38. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punkte įtvirtintos sankcijos taikymo sąlyga tenkinama, jeigu siekdamas aktyvuoti turimas teises į išmokas už atidėtą žemę ūkininkas nedeklaruoja viso ploto ir kartu deklaruoja plotus, siekdamas aktyvuoti kitas teises į išmokas, neatsižvelgiant į tai, ar jos atitinka išmokų už atidėtą žemę skyrimo reikalavimus.
B – Dėl antrojo klausimo
39. Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar nagrinėjamos bylos aplinkybėmis taikoma Reglamento (EB) Nr. 796/2004, iki Komisijos Reglamento (EB) Nr. 2025/2006(12), pakeitusio 50 straipsnio 4 dalies a punktą, įsigaliojimo galiojusios redakcijos 51 straipsnyje kartu su 50 straipsnio 4 dalimi nustatyta sankcijų sistema.
1. Pagrindiniai šalių argumentai
40. Agrargut
tvirtina, kad sankcijos pagal Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnį netaikomos pagrindinėje byloje. Reglamentuose Nr. 1782/2003 ir Nr. 796/2004 įtvirtinta sankcijų sistema pagrįsta pagalbos prašytojo kalte, kurios nėra šioje byloje. Pagal principą nulla poena sine lege
teisės aktų leidėjas turi pakankamai aiškiai ir išsamiai išdėstyti sankcijos sąlygas ir teisinį poveikį, o Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnis neatitinka šių reikalavimų. Agrargut teigia, kad atsižvelgiant į žemės atidėjimo schemą buvo pagrįsta manyti, jog šios nuostatos yra susijusios su išmokos už atidėtą žemę skyrimo reikalavimus atitinkančiais plotais, t. y. ariama žeme. Tai pagrindžia tai, kad vėliau 50 straipsnis buvo papildytas paaiškinimu.
41. Graikijos vyriausybė ir Komisija iš esmės siūlo į antrąjį klausimą atsakyti taip, kad sankcijos pagal Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnį taikomos pagrindinėje byloje.
42. Tačiau dėl sankcijų skyrimo Graikijos vyriausybė papildo, kad tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis visomis nagrinėjamos bylos aplinkybėmis, turi nuspręsti, ar pateikdamas deklaraciją ūkininkas veikė gera valia, piktnaudžiaudamas arba labai aplaidžiai. Nepaisant to, anot Graikijos vyriausybės, Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a ir b dalis galima aiškinti ir kitaip, t. y. kad reikalavimas prašyti teisių į išmokas už atidėtą žemę anksčiau nei visų kitų teisių į išmokas tenkinamas taip pat, jeigu visa ūkininko turima ariama žemė, už kurią buvo skirta pagalba atidėtai žemei, iš tikrųjų buvo atidėta.
2. Vertinimas
43. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad jeigu teisės akto esmė iki teisės aktų leidėjui išdėsčius jį aiškiau (t. y. priėmus Reglamentą Nr. 2025/2006, kuris buvo paskelbtas 2006 m. gruodžio 29 d.) nebuvo pakankamai aiški, atsižvelgiant į teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisės normų aiškumo principus ( das Gebot der Normenklarheit ) taip pat atrodytų netinkama atsisakyti mokėti ne tik šiuo atveju nepripažintą bendrąją išmoką už ganyklas, bet ir bendrąją išmoką už deklaruotą atidėtą žemę.
44. Reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką teisinio saugumo principas, iš kurio kyla teisėtų lūkesčių apsaugos principas, reikalauja, jog teisės normos būtų aiškios ir tikslios(13) .
45. Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atskirai remiasi teisės normų aiškumo principu ir teisėtų lūkesčių apsaugos principu, manau, jog iš minėtos praktikos aišku, kad jų nebūtina nagrinėti atskirai.
46. Sprendime Nijemeisland (14), susijusiame su Reglamentu Nr. 1782/2003 ir Komisijos Reglamentu (EB) Nr. 795/2004(15), Teisingumo Teismas konstatavo, kad teisinio saugumo principas, kuris yra bendrasis Sąjungos teisės principas, reikalauja, kad Sąjungos teisės aktai leistų suinteresuotiesiems asmenims tiksliai žinoti savo teises ir pareigas ir atitinkamai imtis veiksmų.
47. Pirma, dėl Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punkte įtvirtintos sąlygos aiškumo pažymėtina, kad, kaip išplaukia iš argumentų, pateiktų dėl pirmojo klausimo (žr. šios išvados 17 punktą ir kt.), į šios nuostatos taikymo sritį neabejotinai patenka „visi [ūkininko] plotai“, o ne tik „išmokų už atidėtą žemę skyrimo reikalavimus atitinkantys hektarai“.
48. Antra, pažymėtina, kad šios nuostatos nesilaikymo teisinės pasekmės – pagalbos sumažinimas, jeigu deklaruotas plotas yra didesnis negu nustatytas plotas, neabejotinai yra aiškios pagal Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punktą, skaitomą kartu su 51 straipsnio 1 dalimi, kaip matyti iš argumentų, pateiktų dėl pirmojo klausimo.
49. Kaip teisingai pažymėjo Komisija, Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punktas kartu su 51 straipsnio 1 dalimi atitinka teisinio saugumo principo reikalavimus, nes yra aiškus bei tikslus ir nedviprasmiškai leidžia suinteresuotiems asmenims sužinoti savo teises, pareigas ir imtis atitinkamų veiksmų.
50. Taip pat nesu įsitikinęs, ar tai, kad Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punktą pakeitė Reglamentas Nr. 2025/2006, turi kokios nors reikšmės šiai bylai. Pastarojo reglamento 5 konstatuojamoje dalyje teigiama: „Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 54 straipsnio 6 dalyje reikalaujama, kad teisių į išmokas už atidėtą žemę prašoma anksčiau nei visų kitų teisių. Siekiant užtikrinti vienodas sąlygas ūkininkams, kurie neturi reikiamo atidėtos žemės ploto, kad galėtų pareikalauti visų savo teisių į išmokas už atidėtą plotą, reikėtų aiškiau išdėstyti Reglamento (EB) Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies nuostatas“.
51. Palyginus Teisingumo Teismui pateikto Komisijos darbo dokumento(16) ir Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a p unkto formuluotes skirtingomis kalbomis matyti, kad nagrinėjamas paaiškinimas iš esmės yra susijęs su aiškesniu šios nuostatos teisinių pasekmių išdėstymu. Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punkte vokiečių kalba nustatyta sąlyga liko nepakeista Reglamentu Nr. 2025/2006. Kalbant apie teisines pasekmes, pakeitimas tereiškė frazės „o ne pasėlių grupei nustatytuoju plotu, nurodytu 49 straipsnio 1 dalies a punkte“ panaikinimą.
52. Pakanka pažymėti, kad naujoji Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punkto redakcija pakeičia šios nuostatos teisines pasekmes tik tais atvejais, kurie nesusiję su pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija. Kaip pastebėjo Komisija, nematyti kitų argumentų, susijusių su teisėtų lūkesčių apsaugos principu, kurie neleistų atisakyti skirti paramą tokiomis aplinkybėmis. Taip yra ir todėl, kad Teisingumo Teismas ne kartą yra nusprendęs, jog teisė remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu taikoma kiekvienam asmeniui, esančiam padėtyje, kuri leidžia manyti, jog Bendrijos institucija sukėlė jam teisėtų lūkesčių dėl suteiktų konkrečių garantijų(17) .
53. Be to, siekiant taikyti Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punktą kartu su 51 straipsnio 1 dalimi pagrindinės bylos aplinkybėmis jų teisinės pasekmės taip pat turi atitikti proporcingumo principą.
54. Sprendime Viamex Agrar Handel ir ZVK (18) Teisingumo Teismas konstatavo, jog „pirmiausia reikia pažymėti, kad proporcingumo principo, kuris yra bendrasis [Sąjungos] teisės principas ir kuris daug kartų buvo patvirtintas Teisingumo Teismo praktikoje, be kita ko, bendrosios žemės ūkio politikos srityje < ... >, turi laikytis tiek [Sąjungos] teisės aktų leidėjas, tiek nacionalinės teisės aktų leidėjai ir teismai, kurie taiko [Sąjungos] teisę“.
55. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, siekiant nustatyti, ar Sąjungos teisės nuostata atitinka proporcingumo principą, reikia patikrinti, ar pagal ją taikomos priemonės yra tinkamos nurodytam tikslui pasiekti ir ar jos neviršija to, kas reikalinga jam pasiekti(19) .
56. Akivaizdu, kad Reglamentu Nr. 796/2004 (žr. jo 55 konstatuojamąją dalį) siekiama, norint veiksmingai saugoti finansinius Sąjungos interesus, priimti adekvačias kovos su neatitikimais ir sukčiavimu priemones, numatyti atskiras nuostatas tiems atvejams, kai nustatomi reikalavimų skirtingoms pagalbos schemoms neatitikimai. Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punkte kartu su 51 straipsnio 1 dalimi numatyta sankcijų sistema siekiama įgyvendinti 59 konstatuojamoje dalyje įtvirtintą tikslą: užtikrinti, kad, vadovaujantis Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 54 straipsnio 6 dalimi, teisių į išmokas už atidėtą žemę būtų prašoma anksčiau nei visų kitų teisių. Šia nuostata siekiama įgyvendinti šio reglamento 32 konstatuojamoje dalyje įtvirtintus tikslus: ariamai žemei toliau taikyti žemės atidėjimo reikalavimus.
57. Mano nuomone, iš visų pateiktų argumentų matyti, kad Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punktas kartu su 51 straipsnio 1 dalimi sukuria veiksmingą sankcijų sistemą, pagal kurią ūkininkui nenaudinga aktyvuoti mažiau teisių į išmokas už atidėtą žemę, negu jis jų turi. Todėl ši nuostata akivaizdžiai yra tinkama nurodytam tikslui pasiekti.
58. Kaip paaiškino Komisija, pasirinkdamas tokią sankcijų sistemą, kuri yra įtvirtinta Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punkte kartu su 51 straipsnio 1 dalimi ir pagal kurią ūkininkui nenaudinga aktyvuoti mažiau teisių į išmokas už atidėtą žemę, negu jis jų turi, Sąjungos teisės aktų leidėjas jau pasirinko mažiausiai ribojančią priemonę. Taip yra todėl, kad siekiant neleisti ūkininkui turėti daugiau teisių į išmokas už atidėtą žemę nei plotų, kuriuos galima atidėti, netgi buvo galima uždrausti ūkininkui turėti su plotais nesusijusių teisių į išmokas už atidėtą žemę arba turėti plotų, kuriuos galima atidėti, tačiau nesusietų su teisėmis į išmokas už atidėtą žemę – toks draudimas labiau apribotų asmenų teises nei šiuo metų galiojančios sankcijos, dėl kurių Sąjungos pagalba iš dalies sumažinama, o blogiausiu atveju – neskiriama.
59. Galiausiai Komisija taip pat teisingai tvirtina, kad sankcija nėra per didelė. Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalyje numatyta didėjančių sankcijų, kurios skirstomos pagal pažeidimo rimtumą, sistema(20) . Iš tikrųjų administracinės sankcijos nėra absoliučios, tačiau atitinka padarytos klaidos mastą. Pagrindinės bylos aplinkybėmis yra pateisinama visiškai neskirti bendrosios išmokos, atsižvelgiant į ekstremalią Agrargut
situaciją(21) .
60. Todėl ginčijama nuostata neprieštarauja proporcingumo principui.
61. Iš pateiktų argumentų matyti, kad Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnyje kartu su 50 straipsnio 4 dalimi įtvirtinta sankcijų sistema taikoma pagrindinė bylos aplinkybėmis.
IV – Išvada
62. Siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Verwaltungsgericht Schwerin
pateiktus prejudicinius klausimus:
1. 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 796/2004, nustatančio išsamias kompleksinio paramos susiejimo, moduliavimo ir integruotos administravimo ir kontrolės sistemos, numatytų Tarybos reglamente (EB) Nr. 1782/2003, nustatančiame bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrąją žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančiame tam tikras paramos schemas ūkininkams, įgyvendinimo taisykles, 50 straipsnio 4 dalies a punkte įtvirtintos sankcijos taikymo sąlyga tenkinama, jeigu siekdamas aktyvuoti turimas teises į išmokas už atidėtą žemę ūkininkas nedeklaruoja viso ploto ir kartu deklaruoja plotus, siekdamas aktyvuoti kitas teises į išmokas, neatsižvelgiant į tai, ar jos atitinka išmokų už atidėtą žemę skyrimo reikalavimus.
2. Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnyje kartu su 50 straipsnio 4 dalimi įtvirtinta sankcijų sistema taikoma pagrindinėmis bylos aplinkybėmis.
(1) .
(2)
–	2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 796/2004, nustatantis išsamias kompleksinio paramos susiejimo, moduliavimo ir integruotos administravimo ir kontrolės sistemos, numatytų Reglamente Nr. 1782/2003, taisykles (OL L 141, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 44 t., p. 243), su pakeitimais, padarytais 2006 m. balandžio 27 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 659/2006 (OL L 116, p. 20) (toliau – Reglamentas Nr. 769/2004).
(3)
–	2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1782/2003, nustatantis bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatantis tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiantis Reglamentus (EEB) Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999, (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001 (OL L 270, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 40 t., p. 269), vėliausiai pakeistas 2008 m. spalio 9 d. Reglamentu (EB) Nr. 1009/2008 (OL L 279, p. 1) (toliau – Reglamentas Nr. 1782/2003). Šį reglamentą panaikino ir pakeitė 2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 73/2009 (OL L 30, p. 16).
(4)
–	Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalyje apibrėžiamas „reikalavimus atitinkantis hektaras“ kaip „valdos žemės ūkio paskirties žemė, kurioje yra ariamoji žemė ir daugiametė ganykla, išskyrus daugiametėmis kultūromis apsėtus plotus, miškus ar ne žemės ūkio veiklai naudojamus plotus“.
(5)
– 	Žr., inter alia, 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimą Wallentin‑Hermann (C‑549/07, Rink. p. I‑11061, 17 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
(6)
–	Kuri suformuluota taip: „ < ... > be to, vadovaujantis Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 54 straipsnio 6 dalimi, teisių į išmokas už atidėtą žemę prašoma anksčiau nei visų kitų teisių. Šių dviejų situacijų atžvilgiu reikia numatyti konkrečias nuostatas. Pirma, nustačius, kad deklaruotas kaip atidėta žemė plotas, norint prašyti už jį teisių už atidėtą žemę, faktiškai nėra atidėta žemė ir jis turi būti atimamas iš bendro dalyvauti [BIS] deklaruoto ploto kaip nenustatytas plotas. Antra, taip pat turėtų būti elgiamasi ir tokio ploto atveju, kurio atžvilgiu dėl teisių į išmokas už atidėtą žemę skyrimo nėra kreiptasi, jei tuo pačiu metu yra pateikti prašymai dėl kitų teisių į išmokas to ploto atžvilgiu suteikimo.“
(7)
– Pažymėtina, kad Vokietija pasirinko įgyvendinti regioninį BIS įgyvendinimo būdą pagal Reglamentą Nr. 1782/2003 (III antraštinės dalies 5 skyriaus 1 skirsnį).
(8)
–	Iš tiesų Meklenburgo-Vakarų Pomeranijos žemėje pradinis teisių į atidedamą žemę paskyrimo procentas būtų netgi mažesnis (9,05 % žemės).
(9)
– 	Argumentuojama, kad jeigu ūkininkas aktyvuoja mažiau teisių į atidedamą žemę, nei jų turi, tuomet kyla rizika, jog visa žemė, kuri galėtų būti atidedama (ir kuri atitinka teisių į išmokas už atidedamą žemę kiekį), iš tikrųjų nėra atidedama, nes neaktyvuojant šių teisių į išmokas dingsta ekonominė atidėjimo paskata. Tokia pati rizika taip pat egzistuoja tais atvejais, jeigu žemė, kurią galima atidėti, nebeatitinka teisių į išmokas už atidėtą žemę skaičiaus.
(10)
– 	Tarnyba pažymi, kad nebuvo atsižvelgta į galimybę sustabdyti pareigos atidėti žemę 2008 m. įgyvendinimą ir auginti atidėtoje žemėje energetinius augalus.
(11)
– 	Tarnyba nurodo šioje vietoje 60 teisių į išmokas už atidėtą žemę . Matyt, tai buvo erreur de plume .
(12)
– 	2006 m. gruodžio 22 d. Reglamentas, iš dalies keičiantis Reglamentą Nr. 796/2004 (OL L 384, p. 81).
(13)
– 	Žr. 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą Plantanol (C‑201/08, Rink. p. I‑0000, 46 punktas), kuriame minimas 1996 m. vasario 15 d. Sprendimas Duff ir kiti (C‑63/93, Rink. p. I‑569, 20 punktas); 2000 m. gegužės 18 d. Sprendimą Rombi ir Arkopharma (C‑107/97, Rink. p. I‑3367, 66 punktas) ir 2000 m. gegužės 18 d. Sprendimą VEMW ir kt.
(C‑17/03, Rink. p. I‑4983, 80 punktas).
(14)
–	2009 m. birželio 11 d. Sprendimą (C‑170/08, Rink. p. I‑0000, 44 punktas), kuriame minimas 1981 m. liepos 9 d. Sprendimas Gondrand ir Garancini (169/80, Rink. p. 1931, 17 punktas). Taip pat žr. mano 2010 m. liepos 8 d. išvadą byloje Grootes (C‑152/09, 43 punktas). Ši byla šiuo metu yra nagrinėjama.
(15)
–	2004 m. balandžio 21 d. Reglamentas, nustatantis išsamias bendrosios išmokos schemos, pateiktos Reglamente Nr. 1782/2003, įgyvendinimo taisykles (OL L 141, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 44 t., p. 226).
(16)
– 2006 m. spalio 10 d. Darbo dokumentas Nr. DS/2066/66AGRI/D1/ANP D(2006), kurį Komisija pridėjo prie savo rašytinių pastabų. Šiame dokumente Komisija paaiškina, jog pradinė 50 straipsnio 4 dalies formuluotė „pažodžiui reikštų, kad pagalba ūkininkui, kuris nedeklaruoja visų turimų [teisių į išmokas už] atidėtą žemę, nes jis neturi jas atitinkančios atidėtos žemės,
būtų sumažinta daugiau nei pagalba ūkininkui, deklaravusiam visas savo [teises į išmokas už] atidėtą žemę, kuris žino, kad jis neturi atitinkamų plotų. Laikydamiesi Reglamento Nr. 1782/2003 54 straipsnio 6 dalies abu ūkininkai privalo deklaruoti savo [teises į išmokas už] atidėtą žemę“.
(17)
– Žr. naujausią 2009 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Komisija prieš Koninklijke Friesl ir Campina (C‑519/07 P, Rink. p. I‑0000, 84 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
(18)
– 2008 m. sausio 17 d. Sprendimas (sujungtos bylos C‑37/06 ir C‑58/06, Rink. p. I‑69, 33 ir 35 punktai). Taip pat žr. mano 2008 m. spalio 23 d. išvadą byloje JK Otsa Talu (C‑241/07, Rink. p. I‑0000, 75 punktas).
(19)
– Žr., inter alia, 1997 m. liepos 17 d. Sprendimą National Farmers’ Union ir kt.
(C‑354/95, Rink. p. I‑4559, 49 punktas), kuriame minimas 1995 m. lapkričio 9 d. Sprendimas Vokietija prieš Tarybą
(C‑426/93, Rink. p. I‑3723, 42 punktas).
(20)
– Žr. Sprendimo National Farmers’ Union ir kt.
49–59 punktus.
(21)
– Kitaip tariant atsižvelgiant į rimtą neatitikimą tarp teisių į išmokas už atidėtą žemę ir išmokos už atidėtą žemę skyrimo reikalavimus atitinkančių plotų (žr. šios išvados 23–25 punktus). Komisija pabrėžė, kad ūkininkams, kurių teisių į išmokas už atidėtą žemę santykis su išmokos už atidėtą žemę skyrimo reikalavimus atitinkančiu plotu atitinka numatytą Reglamento Nr. 1782/2003 63 straipsnio 2 dalyje, Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 4 dalies a punkto teisinė fikcija negali nulemti didesnio nei 20 % skirtumo tarp deklaruoto ploto ir nustatyto ploto, nes pagal šį santykį ūkininkas turėtų turėti 10 kartų daugiau išmokų už atidėtą žemę skyrimo reikalavimus atitinkančių plotų nei teisių į išmokas už atidėtą žemę.