62023CC0097
GENERALINĖS ADVOKATĖS
TAMARA ĆAPETA IŠVADA,
pateikta 2025 m. kovo 27 d. (
1
)
Byla C‑97/23 P
WhatsApp Ireland Ltd
prieš
Europos duomenų apsaugos valdybą
„Apeliacinis skundas – Asmens duomenų apsauga – Reglamentas (ES) 2016/679 – 65 straipsnis – Nuoseklumo užtikrinimo mechanizmas – Ginčų sprendimas Europos duomenų apsaugos valdyboje – Ieškinys dėl panaikinimo – SESV 263 straipsnio pirma pastraipa – Akto, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, sąvoka – SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa – Tiesioginė sąsaja – „Parengiamojo akto“ ir „tarpinio akto“ sąvokos – Negalėjimo tiesiogiai remtis sprendimu prieš fizinį ar juridinį asmenį klausimas – Tokį sprendimą įgyvendinančios institucijos diskrecija“
I. Įvadas
1.
Šiame apeliaciniame skunde keliamas amžinas klausimas dėl ieškovų, kurie yra fiziniai ar juridiniai asmenys, pareikšto ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo sąlygų aiškinimo ir taikymo. Konkrečiau kalbant, ši byla susijusi su akto, dėl kurio galima pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą, ir tiesioginės sąsajos, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, sąvokomis.
2.
Šis klausimas kyla atsižvelgiant į Reglamente (ES) 2016/679 numatytą nuoseklumo užtikrinimo mechanizmą (
2
). Jį sudaro sudėtinė procedūra, kurioje dalyvauja nacionalinės priežiūros institucijos ir Europos duomenų apsaugos valdyba (EDAV).
3.
Skundžiamoje nutartyje Bendrasis Teismas pripažino nepriimtinu WhatsApp Ireland Ltd (toliau – WhatsApp, arba apeliantė) ieškinį dėl EDAV privalomo sprendimo 1/2021 (toliau – ginčijamas sprendimas) (
3
), priimto pagal tą mechanizmą (
4
). Todėl ir paduotas šis apeliacinis skundas (
5
).
4.
Teisingumo Teismas, neapsiribodamas apeliaciniu skundu šioje konkrečioje byloje, turi galimybę plačiau paaiškinti, kaip ieškinių dėl panaikinimo priimtinumo taisyklės turi būti taikomos sudėtinėms procedūroms.
II. Faktinės aplinkybės
5.
Ginčas šioje byloje kilo dėl BDAR nustatyto nuoseklumo užtikrinimo mechanizmo. Konkrečiau kalbant, ji susijusi su BDAR 65 straipsnyje numatyta šio mechanizmo dalimi, pagal kurią EDAV suteikiami įgaliojimai priimti privalomus sprendimus, kuriais išsprendžiami tam tikrų rūšių ginčai tarp nacionalinių priežiūros institucijų, kai jos užtikrina BDAR taisyklių vykdymą.
6.
Nuoseklumo užtikrinimo mechanizmas yra viena iš daugelio Sąjungos antrinėje teisėje nustatytų „sudėtinių administracinių procedūrų“ (
6
).
7.
Ši sąvoka vartojama apibūdinant procedūras, kai sprendimai priimami keliais etapais, dalyvaujant ir Sąjungos, ir nacionalinėms institucijoms ar įstaigoms (
7
).
8.
Viena iš teisinių problemų, kylančių dėl tokių procedūrų – kaip nustatyti, kurie iš daugelio subjektų per visą šią procedūrą priimtų aktų yra „aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį“, o paskui – kuriuose teismuose tokie aktai turėtų būti ginčijami (
8
).
9.
Toks yra apeliacinio skundo kontekstas. Apeliantė mano, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog ginčijamas sprendimas, priimtas taikant nuoseklumo užtikrinimo mechanizmą, nėra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį Sąjungos teismuose.
A.
BDAR nuoseklumo užtikrinimo mechanizmas
10.
Užduotis stebėti, kaip laikomasi BDAR taisyklių, ir užtikrinti jų vykdymą pavesta įvairioms valstybių narių priežiūros institucijoms jų atitinkamose teritorijose (
9
).
11.
Siekiant išspręsti galimai skirtingo duomenų apsaugos taisyklių įgyvendinimo visoje Sąjungoje problemą, galinčią kilti dėl tokios „decentralizuotos“ sistemos, BDAR numatytas nacionalinių priežiūros institucijų bendradarbiavimas (
10
).
12.
Kai duomenų tvarkymo operacija yra tarpvalstybinio pobūdžio, už duomenų tvarkytoją arba duomenų valdytoją atsakinga institucija – vadovaujanti priežiūros institucija (toliau – VPI) – savo sprendimo, kuriuo užtikrinama, kad jos kompetencijai priklausantis duomenų tvarkytojas ar duomenų valdytojas vykdytų BDAR taisykles, projektą turi išplatinti kitų valstybių narių atitinkamoms priežiūros institucijoms.
13.
Jeigu tos kitos institucijos sutinka su BDAR aiškinimu ir VPI pasiūlytomis vykdymo užtikrinimo priemonėmis, VPI gali priimti galutinį sprendimą, kuris yra privalomas atitinkamam duomenų tvarkytojui ar duomenų valdytojui.
14.
Vis dėlto, jeigu tos kitos priežiūros institucijos pareiškia tinkamų ir pagrįstų prieštaravimų, su kuriais VPI nesutinka, arba mano, kad jie netinkami ar nepagrįsti, ji turi kreiptis šiuo klausimu į EDAV, kad ši priimtų sprendimą (
11
).
15.
EDAV sprendžia atitinkamų nacionalinių priežiūros institucijų ginčą ir išsprendžia konkretų atvejį priimdama privalomą sprendimą (
12
).
16.
Pagal BDAR 65 straipsnio 2 dalį toks sprendimas skirtas VPI bei kitoms susijusioms priežiūros institucijoms ir yra joms privalomas (
13
). Toks sprendimas taip pat skelbiamas EDAV interneto svetainėje (
14
).
17.
VPI per nustatytus terminus (
15
) ir remdamasi tokiu privalomu EDAV sprendimu turi priimti galutinį sprendimą (
16
), apie kurį tada pranešama atitinkamam duomenų valdytojui arba duomenų tvarkytojui.
B.
Įvykiai, sudarantys šios bylos faktinį pagrindą
18.
WhatsApp yra bendrovė, teikianti internetinių skambučių ir pranešimų mainų paslaugas (toliau – pranešimų mainų paslauga).
19.
Kad galėtų susikurti paskyrą toje bendrovėje, naudotojas, norintis naudotis pranešimų mainų paslauga, turi sutikti su jos paslaugų teikimo sąlygomis ir privatumo politika (
17
).
20.
2018 m. gegužės 24 d.WhatsApp iš dalies pakeitė savo privatumo politiką, kad būtų atsižvelgta į pakeitimus, padarytus BDAR, kuris turėjo būti taikomas nuo 2018 m. gegužės 25 d. (
18
). Esamiems naudotojams buvo suteikta galimybė sutikti su šiais pakeitimais arba nustoti naudotis apeliantės teikiama pranešimų mainų paslauga.
21.
Vėliau Data Protection Commission (Airijos priežiūros institucija) gavo individualių duomenų subjektų skundų dėl apeliantės duomenų tvarkymo veiklos (
19
).
22.
2018 m. gruodžio mėn. Airijos priežiūros institucija, prieš tai preliminariai įvertinusi skundus, pradėjo tyrimą dėl to, ar WhatsApp įvykdė skaidrumo pareigas, tenkančias jai pagal BDAR 12–14 straipsnius, kiek tai susiję su informacijos teikimu ir šios informacijos skaidrumu tiek jos pranešimų mainų paslaugos naudotojams, tiek šios paslaugos nenaudojantiems asmenims (
20
).
23.
Kadangi WhatsApp pranešimų mainų paslauga apima tarpvalstybinį duomenų tvarkymą visoje Sąjungoje, Airijos priežiūros institucija, laikydamasi jai pagal BDAR tenkančių įpareigojimų, savo sprendimo projektą išplatino kitoms susijusioms nacionalinėms priežiūros institucijoms (
21
).
24.
Po to Airijos priežiūros institucija gavo Vokietijos (federalinės) priežiūros institucijos, Vengrijos, Nyderlandų, Lenkijos, Prancūzijos, Italijos, Portugalijos ir Badeno-Viurtembergo federalinės žemės priežiūros institucijų prieštaravimus (
22
). Be to, Austrijos, Nyderlandų, Danijos, Lenkijos, Belgijos, Prancūzijos ir Hamburgo federalinės žemės priežiūros institucijos pateikė įvairių pastabų dėl to sprendimo projekto (
23
).
25.
Kadangi kai kurios kitos priežiūros institucijos pareiškė tinkamų ir pagrįstų prieštaravimų dėl sprendimo projekto, o Airijos priežiūros institucija su jais nesutiko, ji perdavė tuos prieštaravimus EDAV, kad ši priimtų sprendimą (
24
).
26.
2021 m. liepos 28 d. EDAV priėmė ginčijamą sprendimą ir paskui apie jį pranešė Airijos priežiūros institucijai ir kitoms susijusioms priežiūros institucijoms (
25
).
27.
Ginčijamame sprendime EDAV nurodo Airijos priežiūros institucijai pakeisti tam tikras sprendimo projekte pateiktas išvadas ir padidinti jame siūlomas baudas.
28.
Iš esmės ginčijamame sprendime reikalaujama, kad Airijos priežiūros institucija konstatuotų, jog „lossy hashed data“ (
26
) yra asmens duomenys, kaip tai suprantama pagal BDAR 4 straipsnio 1 dalį (
27
), ir kad apeliantė pažeidė to reglamento 5 straipsnio 1 dalies a punkte, 13 straipsnio 1 dalies d punkte, 13 straipsnio 2 dalies e punkte ir 14 straipsnyje nustatytas skaidrumo taisykles (
28
).
29.
Kiek tai susiję su procedūrinėmis išvadomis ir baudomis, ginčijamame sprendime reikalaujama, kad įpareigojimų laikymosi terminas apeliantei būtų sutrumpintas nuo šešių iki trijų mėnesių, teigiama, kad Airijos priežiūros institucija neteisingai aiškino kriterijų, susijusį su baudų dydžiu, ir kad šios institucijos numatytos baudos turėtų būti padidintos (
29
).
30.
Remdamasi šiais nurodymais Airijos priežiūros institucija pakeitė savo sprendimo projektą ir 2021 m. rugpjūčio 20 d. priėmė galutinį nacionalinį sprendimą (
30
).
31.
2021 m. lapkričio 1 d. apeliantė Bendrajame Teisme pareiškė ieškinį dėl ginčijamo EDAV sprendimo panaikinimo.
32.
2022 m. gruodžio 7 d. Bendrasis Teismas priėmė skundžiamą nutartį, ja atmetė apeliantės ieškinį kaip nepriimtiną.
33.
Toje nutartyje Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad ginčijamas sprendimas nėra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą, ir kad šis sprendimas nėra tiesiogiai susijęs su apeliante, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą.
34.
Skundžiamos nutarties struktūra yra tokia:
–
40 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad ginčijamas sprendimas yra konkrečiai susijęs su apeliante;
–
42–49 punktuose Bendrasis Teismas nagrinėjo klausimą, ar ginčijamas sprendimas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą, ir konstatavo, kad tai nėra toks aktas;
–
50–65 punktuose jis nagrinėjo, ar ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su apeliante, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą. Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad ginčijamas sprendimas neturėjo tiesioginio poveikio apeliantės teisinei padėčiai, ir Airijos priežiūros institucijai paliko diskreciją, todėl tiesioginės sąsajos sąlygos nėra įvykdytos;
–
taigi konstatavęs, kad apeliantės ieškinys dėl panaikinimo yra nepriimtinas, Bendrasis Teismas 66–71 punktuose papildomai paaiškino, kaip jo išvada atitinka Sutartyse nustatytos teisminių teisių gynimo priemonių sistemos logiką.
C.
Procesas Teisingumo Teisme
35.
2023 m. vasario 17 d. pateiktu apeliaciniu skundu apeliantė prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą nutartį, pripažinti ieškinį priimtinu, grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl bylos esmės, ir priteisti iš EDAV bylinėjimosi išlaidas.
36.
Vokietijos vyriausybė įstojo į bylą palaikyti EDAV reikalavimų.
37.
2024 m. lapkričio 26 d. įvyko teismo posėdis, per jį apeliantė ir EDAV pateikė žodines pastabas.
III. Analizė
38.
Apeliantė savo apeliacinį skundą grindžia dviem pagrindais. Pirmajame pagrinde ji teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškino iš SESV 263 straipsnio pirmos pastraipos kylančią akto, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, sąvoką ir tiesioginės sąsajos sąvoką, kaip ji suprantama pagal jos 263 straipsnio ketvirtą pastraipą. Dėl tokios klaidos šioje byloje buvo klaidingai taikomas SESV 263 straipsnis, todėl Bendrasis Teismas klaidingai kvalifikavo ginčijamą sprendimą kaip aktą, dėl kurio apeliantė negali pareikšti ieškinio. Apeliacinio skundo antrajame pagrinde apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas neteisingai aiškino ir taikė BDAR 65 straipsnio 1 dalį, kiek tai susiję su ginčijamu sprendimu.
39.
Šioje išvadoje siūlysiu Teisingumo Teismui pripažinti, kad Bendrasis Teismas BDAR nustatytam nuoseklumo užtikrinimo mechanizmui neteisingai taikė analizę, kurios reikalaujama pagal SESV 263 straipsnio pirmą ir ketvirtą pastraipas. Taigi siūlysiu pritarti apeliacinio skundo pirmajam pagrindui ir panaikinti skundžiamą nutartį. Dėl šios priežasties nereikia nagrinėti apeliacinio skundo antrojo pagrindo.
40.
Vis dėlto, nepaisant tiesioginio šios bylos konteksto, reikėtų pažymėti, kad šioje byloje taip pat kyla labiau horizontalaus pobūdžio klausimas, t. y. kokiais etapais reikėtų atlikti analizę siekiant nustatyti, ar ieškinys dėl akto, priimto per sudėtinę procedūrą, panaikinimo yra priimtinas.
41.
Sudėtinės procedūros labai skiriasi – kiekviena iš jų konkrečiai pritaikoma Sąjungos antrinės teisės akte, kuriuo ji nustatoma, atsižvelgiant į tos konkrečios procedūros tikslą konkrečioje Sąjungos teise grindžiamų administracinių sprendimų priėmimo srityje.
42.
Neteisingai supratus analizės, atliekamos nustatant, ar priimtini fizinių ar juridinių asmenų ieškiniai, kuriais prašoma panaikinti per tokias procedūras priimtus aktus, etapus, tikėtina, kad būsimose bylose, susijusiose su įvairių rūšių sudėtinėmis procedūromis, Bendrasis Teismas ir vėl nepagrįstai neleis šiems asmenims kreiptis į Sąjungos teismus.
43.
Vis dėlto, nepaisant šių struktūrų skirtumų, SESV 263 straipsnio sąlygos išlieka tokios pačios. Taigi fizinių ar juridinių asmenų pareikštų ieškinių dėl aktų, priimtų per sudėtinę procedūrą, bendrosios priimtinumo taisyklės turėtų būti taikomos vienodai, laikantis tų pačių analizės etapų, visoms tokioms sudėtinėms procedūroms, kartu atsižvelgiant į kiekvienos procedūros specifiką.
44.
Kaip pabandysiu įrodyti atlikdama analizę, Bendrasis Teismas, remdamasis BDAR nuoseklumo užtikrinimo mechanizmo specifika, į priimtinumo sąlygų vertinimą pagal SESV 263 straipsnį įtraukė tam tikrus nereikalingus (ir klaidinančius) analizės etapus. Pavyzdžiui, mano nuomone, užduodant klausimą, ar per tokią procedūrą ginčijamas sprendimas yra tarpinis aktas, nutolstama nuo reikšmingo klausimo, ar toks sprendimas yra galutinis ir privalomas aktas, nes tai yra vienintelis tinkamas klausimas, kurį reikia kelti atliekant analizę pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą. Be to, aiškinantis, ar ginčijamu sprendimu gali būti tiesiogiai remiamasi prieš apeliantę, nukrypstama nuo analizės klausimo, t. y. ar ginčijamas sprendimas pats daro poveikį apeliantės teisinei padėčiai, kaip to reikalaujama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą.
45.
Grįsdamas savo išvadą dėl (ne)priimtinumo konkrečioje byloje, Teisingumo Teismas dažnai remiasi konkrečioje byloje nagrinėjamos sudėtinės procedūros specifika ir neretai atskiria šią specifiką nuo kitos procedūros, dėl kurios jis padarė kitokią išvadą, ypatumų (
31
). Tokių Teisingumo Teismo paaiškinimų negalima apibendrinti ir mechaniškai pritaikyti naujoms byloms (
32
).
46.
Bendrasis Teismas, atlikdamas analizę, rėmėsi keliais Teisingumo Teismo sprendimais, visų pirma sprendimais IBM (
33
) ir Deutsche Post (
34
).
47.
Siūlysiu Teisingumo Teismui peržiūrėti kai kuriuos iš tų sprendimų ir patikslinti, kad tam tikrais juose pateiktais teiginiais nebuvo siekiama papildyti SESV nustatytų sąlygų. Jais veikiau siekta paaiškinti, kaip Sutarties nuostatos taikomos tose bylose nagrinėtai konkrečiai situacijai. Jeigu Teisingumo Teismo ankstesnėse bylose pateikti teiginiai būtų automatiškai pakartoti vėlesniuose sprendimuose, grindžiamuose kitokiomis aplinkybėmis, tada Bendrasis Teismas, kaip ir šiuo atveju, galėtų padaryti neteisingą išvadą dėl ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo.
48.
Taigi ši byla suteikia Teisingumo Teismui galimybę dar kartą paaiškinti analizės etapus, kurie yra būtini ir pakankami siekiant nustatyti, ar privatus asmuo gali pareikšti tiesioginį ieškinį dėl panaikinimo.
49.
Šiuo tikslu, manau, yra svarbu, kad Teisingumo Teismas aiškiai atskirtų du analizės etapus nagrinėjant priimtinumo sąlygas pagal SESV 263 straipsnį: pirma, klausimo, ar tai yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą, analizę ir, antra, jeigu dėl šio akto galima pareikšti ieškinį, analizę, ar pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą konkretus ieškovas, fizinis ar juridinis asmuo, turi teisę pareikšti ieškinį dėl tokio akto.
50.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, mano analizės struktūra bus tokia, kaip nurodyta toliau. Pirmiausia pradėsiu nuo preliminaraus klausimo, ar pradinis ieškinys nebuvo pareikštas praleidus terminą (A). Tada nagrinėsiu apeliacinio skundo esmę ir išdėstysiu priežastis, dėl kurių manau, kad Teisingumo Teismas turėtų panaikinti skundžiamą nutartį. Remdamasi apeliacinio skundo pirmojo pagrindo struktūra, pirmiausia paaiškinsiu, kad Bendrasis Teismas supainiojo sąlygas, leidžiančias nustatyti, ar ginčijamas sprendimas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, su sąlygomis, kuriomis remiantis konstatuojama, ar aktas yra tiesiogiai susijęs su apeliante. Tuo remdamasi konstatuosiu, kad Bendrasis Teismas padarė neteisingą išvadą, jog ginčijamas sprendimas nėra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį (B). Tuomet paaiškinsiu, kad Bendrasis Teismas taip pat padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ginčijamas sprendimas nėra tiesiogiai susijęs su apeliante (C). Galiausiai parodysiu, kad, priešingai nei nusprendė Bendrasis Teismas, pagal Sutartyse įtvirtintą ir Teisingumo Teismo išaiškintą teisminių teisių gynimo priemonių sistemos logiką reikalaujama, kad dėl ginčijamo sprendimo galiojimo būtų nuspręsta pareiškiant tiesioginį ieškinį Sąjungos teismuose (D).
A.
Byla inicijuota ne pavėluotai
51.
Atsiliepime į apeliacinį skundą EDAV teigia, kad apeliantės ieškinys buvo pareikštas pavėluotai (
35
). EDAV nurodo teismo bylos medžiagoje esantį 2021 m. rugpjūčio 16 d. raštą, iš kurio matyti, kad Airijos priežiūros institucija 2021 m. rugpjūčio 13 d. jau buvo informavusi apeliantę apie ginčijamo sprendimo „reikšmingą turinį“ dar prieš EDAV paskelbiant šį sprendimą savo interneto svetainėje. Taigi EDAV teigia, kad terminas ieškiniui dėl panaikinimo pareikšti baigėsi „ne vėliau kaip 2021 m. spalio 25 d.“, kitaip tariant iki 2021 m. lapkričio 1 d., t. y. dienos, kai Bendrajame Teisme buvo pareikštas ieškinys.
52.
Manau, kad šį argumentą reikėtų atmesti.
53.
Iš jurisprudencijos matyti, kad SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje nurodyta sužinojimo apie aktą data yra subsidiari, palyginti su to paties akto paskelbimo arba pranešimo apie jį kriterijais (
36
).
54.
Nagrinėjamu atveju apie ginčijamą sprendimą apeliantei nebuvo pranešta. EDAV tik privalo apie savo sprendimą tiesiogiai pranešti Airijos VPI ir susijusioms nacionalinėms priežiūros institucijoms (
37
).
55.
Taigi reikia nustatyti, ar ginčijamas sprendimas buvo paskelbtas, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio šeštą pastraipą.
56.
SESV 263 straipsnyje paskelbimo veiksmui nenustatyta jokių konkrečių sąlygų.
57.
Vis dėlto, kadangi Teisingumo Teismas teikė pirmenybę tokiam Sutartyse nustatytų terminų aiškinimui, pagal kurį būtų išvengta bet kokio nepagrįsto teisės į veiksmingą teisminę gynybą ribojimo (
38
), sąvoka „paskelbimas“ turi būti suprantama plačiai (
39
).
58.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad paskelbimas interneto svetainėje, kai to reikalaujama pagal antrinę Sąjungos teisę, atitinka SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje įtvirtintą „paskelbimo“ reikalavimą (
40
).
59.
Nagrinėjamu atveju pagal BDAR 65 straipsnio 5 dalies trečią sakinį reikalaujama paskelbti privalomus EDAV sprendimus, kaip antai ginčijamą sprendimą.
60.
Kadangi apeliantė apskundė ginčijamą sprendimą per terminus, skaičiuojamus nuo jo paskelbimo EDAV interneto svetainėje (2021 m. rugsėjo 2 d.), aplinkybė, kad ji taip pat galėjo žinoti šio sprendimo turinio esmę prieš privalomą jo paskelbimą, neturi reikšmės šio ieškinio dėl panaikinimo priimtinumui (
41
).
61.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nereikia nustatyti tikslaus momento, kada apeliantė susipažino su ginčijamo sprendimo turiniu.
62.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui atmesti EDAV argumentą, kad ieškinys Bendrajame Teisme buvo pareikštas pavėluotai.
B.
Ginčijamas sprendimas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį
1. Du atskirai analizuotini klausimai
63.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmuoju ir antruoju argumentais apeliantė teigia, kad, priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, atsakant į klausimą, ar aktas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, nereikia nagrinėti, ar šis aktas iš esmės pakeičia apeliantės teisinę padėtį.
64.
Pritariu apeliantei. Klausimas, ar priemonė yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, skiriasi nuo klausimo, ar konkretus ieškovas, kuris yra fizinis ar juridinis asmuo, tikrai gali ginčyti šį aktą, jeigu, žinoma, tai yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį.
65.
Klausimas, ar aktas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, analizuojamas pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą. Tam reikalingas kitoks ir atskiras analizės metodas, kai keliami kiti klausimai nei tie, kurie svarbūs nustatant, ar aktas daro poveikį ieškovo teisinei padėčiai (tai siejama su SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa).
66.
Tokia išvada išplaukia iš SESV 263 straipsnio teksto, struktūros ir genezės (a) ir neprieštarauja Teisingumo Teismo jurisprudencijai (b).
a) SESV 263 straipsnio tekstas, struktūra ir genezė
67.
Yra kelios priežastys, dėl kurių vertinimas, ar ginčijamas sprendimas yra tokio pobūdžio aktas, kurio galiojimą gali vertinti Sąjungos teismai, turėtų būti atliekamas atskirai nuo vertinimo, ar šis aktas daro poveikį apeliantės teisinei padėčiai.
68.
Pirma, kokios rūšies aktą galima ginčyti Sąjungos teismuose, nurodyta SESV 263 straipsnio pirmoje pastraipoje. Tai nustatoma neatsižvelgiant į tai, kas ginčija aktą.
69.
Taigi atsakymas į klausimą, ar aktas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, turi būti toks pat, neatsižvelgiant į tai, ar ieškinį dėl panaikinimo pareiškė privilegijuotasis ieškovas (jie išvardyti SESV 263 straipsnio antroje pastraipoje), pusiau privilegijuotasis ieškovas (jie išvardyti to straipsnio trečioje pastraipoje) ar neprivilegijuotasis ieškovas (jie išvardyti to straipsnio ketvirtoje pastraipoje).
70.
Antra, norint atsakyti į klausimą, ar dėl akto galima pareikšti ieškinį, reikia įvertinti, ar šis aktas gali sukelti privalomų teisinių padarinių trečiajam asmeniui (
42
). Šis asmuo neturi būti tas pats, kuris pareiškė nagrinėjamą ieškinį dėl panaikinimo.
71.
Kaip paaiškinsiu toliau, toks reikalavimas kyla iš dabar galiojančio SESV 263 straipsnio pirmos pastraipos formuluotės, nulemtos įvairių pakeitimų, taip pat iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos – vieno iš šiuos pokyčius inicijavusių veiksnių.
72.
Dabar galiojančios redakcijos SESV 263 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta, kad aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį, yra: i) teisėkūros procedūra priimti teisės aktai; ii) Tarybos, Komisijos ir Europos Centrinio Banko priimti teisės aktai, išskyrus rekomendacijas ir nuomones; ir iii) Europos Parlamento, Europos Vadovų Tarybos ir Europos Sąjungos įstaigų ar organų aktai, galintys turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims.
73.
Pradinėje EEB sutartyje aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį, nebuvo išvardyti, o tik neigiamai apibrėžti kaip „Komisijos ir Tarybos teisės aktai, išskyrus rekomendacijas ir nuomones“ (
43
).
74.
Kadangi Sutartyje rekomendacijos ir nuomonės apibrėžiamos kaip privalomosios galios neturintys aktai (
44
), Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad visi (Sąjungos institucijų ir kitų įstaigų) aktai, neatsižvelgiant į jų formą ar pavadinimą, kuriais siekiama sukelti privalomų teisinių padarinių, yra aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį (
45
).
75.
Jeigu aktas nesukelia privalomų teisinių padarinių, ieškinys yra nepriimtinas, nesvarbu, ar jį pareiškia privilegijuotieji, ar neprivilegijuotieji ieškovai (
46
).
76.
Taigi po to nereikia kelti klausimo, ar aktas daro poveikį apeliantės teisinei padėčiai pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą (
47
).
77.
Iš jurisprudencijos ir SESV 263 straipsnio pirmos pastraipos formuluotės matyti, kad aktas yra teisiškai privalomas, jeigu juo siekiama sukelti teisinių padarinių tretiesiems asmenims. Ką tai reiškia?
78.
Tam, kad aktas būtų laikomas sukeliančiu teisinių padarinių tretiesiems asmenims, jis turi sukelti teisinių padarinių už jį priėmusios institucijos ar įstaigos ribų. Jeigu aktu įpareigojimai sukuriami tik „viduje“, t. y. tai pačiai jį priėmusiai institucijai, bet ne „išorėje“, t. y. tretiesiems asmenims, tai nėra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį (
48
).
79.
Trečiasis asmuo, kuriam aktas sukelia privalomų teisinių padarinių, nebūtinai turi būti ieškovas (
49
).
80.
Be to, Teisingumo Teismas yra patikslinęs, kad aktas sukelia tokių padarinių už institucijos ribų tik jeigu šiuo aktu jį priėmusi institucija išreiškia savo galutinę poziciją (
50
).
81.
Pozicija yra galutinė, jeigu aktą priėmusi institucija ar įstaiga nebegali toliau jo keisti; t. y. ji gali užkirsti kelią tokio akto sukeliamiems teisiniams padariniams tik jį atšaukusi (
51
). Jeigu galutinio akto autorius jo neatšaukia, vienintelis būdas panaikinti dokumento teisinius padarinius yra pripažinti jį negaliojančiu teismo procese.
82.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, šioje byloje tai reiškia štai ką: norint nuspręsti, ar ginčijamas sprendimas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, buvo būtina ir pakako, kad Bendrasis Teismas nustatytų, jog ginčijamame sprendime išreikšta galutinė EDAV pozicija ir kad šiuo sprendimu nustatyta pareiga šiai institucijai nepriklausančiam asmeniui, šiuo atveju – Airijos priežiūros institucijai.
83.
Atliekant šį vertinimą nebuvo būtina vertinti, ar šiuo aktu taip pat iš esmės pakeičiama apeliantės teisinė padėtis. Pastarasis klausimas susijęs su tiesiogine sąsaja, o ne su akto, kurį galima ginčyti, pobūdžiu (
52
).
84.
Ar Bendrojo Teismo nurodyta jurisprudencija leidžia daryti kitokią išvadą?
b) Jurisprudencija, kurioje tariamai abi sąlygos sujungiamos
85.
Skundžiamos nutarties 41 punkte Bendrasis Teismas patikslino, kad turi išnagrinėti, „ar ginčijamas sprendimas sukelia teisinių padarinių, iš esmės keičiančių „WhatsApp“teisinę padėtį, ir ar jis yra tiesiogiai su„WhatsApp“ susijęs, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą“ (
53
).
86.
Bendrojo Teismo išvada, kad vertinimas, ar ginčijamas sprendimas iš esmės pakeičia WhatsApp teisinę padėtį, ir vertinimas, ar šis sprendimas yra tiesiogiai susijęs su šia bendrove, yra dvi skirtingos analizės, regis, grindžiama jo nurodyta jurisprudencija, t. y. sprendimais IBM ir Deutsche Post (
54
).
87.
Taigi apžvelgsiu tuos sprendimus.
88.
Sprendimo IBM 9 punkte Teisingumo Teismas konstatavo, kad „bet kuri priemonė, kurios teisiniai padariniai yra privalomi ieškovui ir gali paveikti jo interesus, iš esmės pakeičiant jo teisinę padėtį, yra aktas arba sprendimas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį pagal 173 straipsnį“ (
55
).
89.
Ši formuluotė, pakartota daugelyje vėlesnių Teisingumo Teismo (
56
) ir Bendrojo Teismo (
57
) sprendimų, buvo ir toliau galėtų būti aiškinama taip, kad klausimas, ar aktas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą, apima ir šio akto poveikio ieškovo teisinei padėčiai vertinimą (
58
). Atrodo, kad būtent taip Bendrasis Teismas suprato Sprendimo IBM 9 punktą (žr. šios išvados 86 punktą).
90.
Mano nuomone, toks minėto punkto supratimas nėra teisingas (arba naudingas).
91.
Sprendimo IBM 9 punktą suprantu taip, kad jame Teisingumo Teismas vienu sakiniu išreiškė visas sąlygas, būtinas įvykdyti tam, kad neprivilegijuotasis ieškovas galėtų kreiptis į Sąjungos teismus, t. y. sąlygas, kylančias iš SESV 263 straipsnio pirmos pastraipos, ir sąlygas, kylančias iš SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos.
92.
Tokiu sakiniu Teisingumo Teismas nenurodo, kad klausimas dėl akto padarinių ieškovui įeina į SESV 263 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatytų sąlygų laikymosi vertinimą. Iš tikrųjų aktas vis vien gali būti laikomas aktu, dėl kurio galima pareikšti ieškinį apskritai, net jeigu konkrečiu atveju jo negali ginčyti konkretus neprivilegijuotas ieškovas, nes juo iš esmės nepakeičiama jo teisinė padėtis.
93.
Manau, kad Teisingumo Teismas mėgino panaikinti galimą painiavą, kurią sukėlė dažnas Sprendime IBM pavartotos formuluotės vartojimas toliau nurodytuose Sprendimo Deutsche Post punktuose:
„36.
Iš nusistovėjusios teismo praktikos, susijusios su valstybių narių ar institucijų pareikštais ieškiniais dėl panaikinimo, matyti, kad aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį, pagal SESV 263 straipsnį yra visi institucijų priimti aktai, nepaisant jų formos, sukeliantys privalomas teisines pasekmes <...>.
37.
Tokiais atvejais, kai ieškinį dėl institucijos priimto akto pareiškia fizinis ar juridinis asmuo, Teisingumo Teismas ne kartą yra nusprendęs, kad ieškinį galima pareikšti tik tada, jei šio akto sukeliamos privalomos teisinės pasekmės gali daryti įtaką ieškovo interesams, iš esmės pakeisdamos jo teisinę padėtį <...> (
59
).
38.
Tačiau reikia pažymėti, kad ankstesniame punkte nurodyta teismo praktika buvo išplėtota nagrinėjant ieškinius, kuriuos Sąjungos teismui pareiškė fiziniai ar juridiniai asmenys dėl jiems skirtų aktų. Jei, kaip byloje, kurioje priimta minėta Nutartis Deutsche Post / Komisija[ (
60
)], ieškinį dėl panaikinimo pareiškia neprivilegijuotas ieškovas dėl jam neskirto akto, reikalavimas, kad skundžiamos priemonės privalomos teisinės pasekmės turi daryti įtaką ieškovo interesams, iš esmės pakeisdamos jo teisinę padėtį, sutampa su SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje įtvirtintomis sąlygomis.“
94.
Manau, Sprendime Deutsche Post Teisingumo Teismas siekė paaiškinti, kad jo Sprendimo IBM 9 punktas susijęs su situacija, kai neprivilegijuotasis ieškovas yra ginčijamo akto adresatas. Taip yra todėl, kad tokiu atveju siekiant atsakyti į klausimą, ar aktas sukelia privalomų teisinių padarinių tretiesiems asmenims, būtina įvertinti, ar šis aktas sukelia padarinių ieškovui, kaip akto adresatui. Tokiu atveju klausimas, ar aktas sukelia privalomų teisinių padarinių, ir klausimas, ar jis keičia ieškovo teisinę padėtį, yra tie patys klausimai.
95.
Vis dėlto, kai nagrinėjamas aktas nėra skirtas neprivilegijuotajam ieškovui, klausimas, ar šis aktas iš esmės pakeičia jo teisinę padėtį, yra tiesioginės sąsajos klausimas, kuris turi būti vertinamas pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą, o ne pirmą pastraipą.
96.
Neretai klaidingai cituojama formuluotė, pagal kurią klausimas, ar aktas sukelia teisinių padarinių, dėl kurių iš esmės pakeičiama padėtis, „sutampa“ su SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nustatytu tiesioginės sąsajos reikalavimu, iš tikrųjų išreiškia tokią Teisingumo Teismo sampratą, kad tiesioginės sąsajos klausimas turi būti vertinamas atskirai ir įvertinus, ar aktas sukelia privalomų teisinių padarinių.
97.
Naujesnėje jurisprudencijoje Teisingumo Teismas, pacitavęs Sprendimo Deutsche Post 38 punktą, paprastai toliau tęsia analizę, ar aptariamas aktas yra tiesiogiai susijęs su neprivilegijuotuoju ieškovu, kuris nėra ginčijamo akto adresatas (
61
).
98.
Taigi Sprendimas IBM, kaip jis paaiškintas Sprendime Deutsche Post, neturėtų būti suprantamas taip, kad juo reikalavimai, numatyti pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą ir šio straipsnio ketvirtą pastraipą, sujungiami tais atvejais, kai aktas skirtas kitam asmeniui nei ieškovas.
99.
Esant tokiai situacijai, t. y. kai aktas skirtas kitam asmeniui nei ieškovas, reikalavimas, kad aktas būtų teisiškai privalomas, skiriasi nuo reikalavimo, kad šis aktas iš esmės pakeistų ieškovo teisinę padėtį.
100.
Šioje byloje norint atsakyti į klausimą, ar ieškovo pareikštas ieškinys yra priimtinas, nepakanka, kad aptariamas aktas sukeltų privalomų teisinių padarinių jo adresatui ar kitam asmeniui, atvirkščiai, Bendrasis Teismas taip pat turi įvertinti, ar nagrinėjamas aktas daro poveikį ieškovo teisinei padėčiai. Būtent to reikalaujama pagal papildomą priimtinumo sąlygą, kylančią iš SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos.
101.
Sprendime Deutsche Post Teisingumo Teismas vadovavosi būtent tokia metodika ir dviem skirtingais žingsniais nustatė, pirma, kad priemonė yra teisiškai privaloma, ir tik tada – kad ji tiesiogiai susijusi su neprivilegijuotuoju ieškovu. Taip pat svarbu, kad analizuodamas klausimą, ar priemonė buvo teisiškai privaloma, Teisingumo Teismas nemanė, kad svarbu nustatyti, ar tas aktas buvo parengiamasis per platesnę procedūrą, per kurią jis buvo priimtas (
62
). Teisingumo Teismo teigimu, atliekant tokią analizę svarbu, kad sprendimas sukeltų savarankiškų teisinių padarinių, dėl kurių būtų galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo (
63
). Tik nustatęs, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ginčijamas aktas nėra teisiškai privalomas dėl jo parengiamojo pobūdžio (
64
), Teisingumo Teismas atliko antrąjį analizės etapą ir padarė išvadą, kad ta priemonė taip pat buvo tiesiogiai ir konkrečiai susijusi su aptariama neprivilegijuotąja ieškove, t. y. Deutsche Post AG (
65
).
102.
Taigi man atrodo, kad šios išvados 93 punkte minėtų trijų sprendimo Deutsche Post punktų tikslas yra būtent pašalinti galimą painiavą, kylančią iš Sprendimo IBM, ir atskirti ginčijamo akto teisinio privalomumo analizę nuo analizės, ar šis aktas daro poveikį ieškovo teisinei padėčiai.
103.
Vis dėlto šioje byloje Bendrasis Teismas neatskyrė tų dviejų analizės etapų. Manydamas, kad ginčijamas sprendimas savaime nedaro poveikio apeliantės teisinei padėčiai, jis klaidingai nusprendė, kad ginčijamas sprendimas nėra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį. Atlikdamas šią analizę Bendrasis Teismas nesutelkė dėmesio į tai, ar ginčijamas sprendimas sukelia privalomų teisinių padarinių tretiesiems asmenims. Bendrasis Teismas veikiau sutelkė dėmesį į tai, ar toks aktas turėtų būti laikomas tarpiniu, žvelgiant iš ieškovo perspektyvos (
66
). Taip Bendrasis Teismas suklydo panašiai kaip ir prieš daug metų Nutartyje Deutsche Post / Komisija (
67
), kurią Teisingumo Teismas panaikino Sprendime Deutsche Post.
104.
Mano nuomone, klausimas, ar aktas yra „tarpinis“, ar „parengiamasis“, yra perteklinis ir nepagrįstai apsunkina analizę pagal SESV 263 straipsnio pirmą ir ketvirtą pastraipas. Kaip rodo ši byla, dogmatiškai remiantis šiomis sąvokomis iš tikrųjų galima padaryti neteisingą išvadą dėl ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo. Dabar išnagrinėsiu šį klausimą.
2. Dėl perteklinių klausimų, ar aktas yra „parengiamasis“, ar „tarpinis“ ir ar juo „galima remtis“
105.
Skundžiamos nutarties 42 punkte Bendrasis Teismas laikėsi nuomonės, jog vertinant priimtinumą svarbu tai, kad: i) ginčijamas sprendimas yra „parengiamasis“, arba „tarpinis“, aktas vykstant procedūrai, kuri turi būti užbaigta galutiniu nacionalinės priežiūros institucijos sprendimu, ir ii) tokiu sprendimu negalima tiesiogiai remtis prieš apeliantę.
106.
Nė vienas iš tų dviejų veiksnių, akto „parengiamasis“ ar „tarpinis“ pobūdis arba galimybė tiesiogiai juo remtis prieš apeliantę neturi reikšmės analizei siekiant atsakyti į klausimą, ar šis aktas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą.
107.
Tie veiksniai taip pat neturi reikšmės vertinant, ar tas aktas tiesiogiai susijęs su apeliante pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą (tai aptarsiu toliau šios išvados C dalyje).
108.
Lygiai taip pat klausimas, ar nagrinėjamas aktas yra „galutinis“, t. y. ar juo užbaigiama tam tikra sudėtinė procedūra, ar turi būti priimtas „kitas“ tos pačios ar kitos institucijos aktas, irgi neturi reikšmės nustatant, ar dėl aptariamo akto galima pareikšti ieškinį. Kaip paaiškinau šios išvados 78 punkte, teisingas klausimas, kurį reikia kelti vertinant galimybę pareikšti ieškinį dėl akto, yra tas, ar aktas sukelia savarankiškų teisinių padarinių – o jis gali sukelti tokių padarinių tik tuo atveju, jeigu yra baigiamasis, arba galutinis, jį priėmusios institucijos ar įstaigos požiūriu.
109.
Skundžiamoje nutartyje Bendrasis Teismas, remdamasis sprendimo IBM 10 punktu, padarė išvadą, kad egzistuoja principas, pagal kurį tarpiniai aktai nėra aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį (
68
). Nustatęs šį principą Bendrasis Teismas paaiškino, kad galimybė ginčyti tarpinį aktą yra išimtis, kuri egzistuoja tada, kai tas aktas sukelia savarankiškų teisinių padarinių (
69
).
110.
Vis dėlto Sprendimo IBM 10 punkte Teisingumo Teismas nurodė: „iš esmės aktas gali būti peržiūrimas tik jeigu tai yra priemonė, kuria galutinai nustatoma Komisijos ar Tarybos pozicija dėl tos procedūros užbaigimo“ (
70
). Taigi Teisingumo Teismas paaiškino, kad analizuojant, ar dėl akto galima pareikšti ieškinį, reikėtų susitelkti į klausimą, ar nagrinėjamu aktu išreiškiama galutinė institucijos pozicija, vertinant iš šios institucijos perspektyvos.
111.
Taigi Sprendimas IBM neparodė, kad egzistuoja principas, pagal kurį dėl tarpinių aktų negalima pareikšti ieškinio.
112.
Be to, Sprendimas IBM buvo susijęs ne su sudėtine procedūra, o su vien Komisijos vykdoma procedūra. Atsižvelgdamas į tokią procedūrą, Teisingumo Teismas įvertino įvairių Komisijos vidaus procedūros etapų svarbą ir konstatavo, kad toje byloje ginčytame rašte nebuvo išreikšta galutinė jos pozicija (
71
).
113.
Taigi sąvoka „tarpinis“, arba „parengiamasis“, gali būti svarbi tik tuo atveju, jeigu ji vartojama kaip priešstata sąvokai „galutinis“, arba „baigiamasis“, per institucijos ar įstaigos vidaus procedūrą (
72
).
114.
Jeigu aktą reikėtų suprasti kaip „tarpinį“ ir todėl dėl jo nebūtų galima pareikšti ieškinio vien dėl jo vietos sudėtinėje procedūroje, kurioje, ieškovo požiūriu, bus priimtas kitas ieškovui skirtas aktas, privatus asmuo niekada negalėtų ginčyti to tikrojo akto, kuris daro poveikį jo teisinei padėčiai ir todėl yra tiesiogiai su juo susijęs. Tai prieštarautų SESV 263 straipsnio ketvirtai pastraipai.
115.
Taigi Bendrasis Teismas, šioje byloje sutelkęs dėmesį į ginčijamo sprendimo „tarpinį“, arba „parengiamąjį“, pobūdį, nukreipia analizę nuo vienintelio svarbaus klausimo pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą: ar EDAV pozicija, išreikšta ginčijamame sprendime, yra galutinė šios įstaigos pozicija, t. y. tokia, kuri yra privaloma trečiajam asmeniui, nepaisant to, kad pagal BDAR nuoseklumo užtikrinimo mechanizmą nustatytai procedūrai „užbaigti“ bus priimtas kitas aktas.
116.
Nagrinėjamu atveju ginčijamas sprendimas yra EDAV aktas. Tame sprendime ši institucija priima galutinę poziciją dėl to, ar, pirma, apeliantės naudojami nuostolingosios maišos duomenys (angl. lossy hashed data) yra „asmens duomenys“, kaip tai suprantama pagal BDAR, ir, antra, ar apeliantė pažeidė BDAR skaidrumo taisykles. Šių dviejų galutinių išvadų teisinis poveikis yra tas, kad Airijos priežiūros institucija, kaip VPI, privalo iš dalies pakeisti savo sprendimo projektą (t. y. patį sprendimą, kuriame ji anksčiau siūlė nuspręsti priešingai). Ginčijamu sprendimu EDAV taip pat įpareigojo tą instituciją sutrumpinti atitinkamą įpareigojimų laikymosi terminą ir pateikė jai privalomus nurodymus, kaip apskaičiuoti aptariamas baudas. Dėl jų tos baudos padidės, palyginti su baudomis, kurias ketino skirti Airijos priežiūros institucija. Tokios išvados yra galutinės EDAV požiūriu, t. y. jose nustatyta šios įstaigos galutinė pozicija dėl jai perduotų klausimų. Taip jomis sukuriamas įpareigojimas (
73
) Airijos priežiūros institucijoms, ir jį galima panaikinti tik jeigu EDAV atšauktų savo sprendimą arba jeigu jį panaikintų Sąjungos teismai.
117.
Kadangi tas sprendimas yra galutinis ir sukelia privalomų teisinių padarinių už jį priėmusios įstaigos ribų, t. y. Airijos priežiūros institucijai, Bendrasis Teismas turėjo padaryti išvadą, kad ginčijamas sprendimas atitinka SESV 263 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatytas sąlygas, todėl jį reikėtų laikyti aktu, dėl kurio galima pareikšti ieškinį.
118.
Antrasis perteklinis veiksnys, kurį Bendrasis Teismas įtraukė į savo analizę, yra galimybė tiesiogiai remtis EDAV sprendimu prieš WhatsApp.
119.
Šiuo klausimu nedaugžodžiausiu: kadangi nustatymas, ar dėl akto galima pareikšti ieškinį, nepriklauso nuo to, ar juo pakeičiama ieškovo teisinė padėtis ir kaip ji pakeičiama, klausimas dėl galimybės tiesiogiai remtis ginčijamu sprendimu prieš WhatsApp negali būti svarbus atliekant analizę pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą. Be to, kaip nurodysiu toliau, galimybė tiesiogiai remtis prieš WhatsApp taip pat neturi reikšmės kaip kriterijus, leidžiantis įvertinti, ar EDAV sprendimas yra tiesiogiai susijęs su šia bendrove.
3. Tarpinė išvada
120.
Norint atsakyti į klausimą, ar Sąjungos institucijos ar įstaigos aktas yra aktas, dėl kurio Sąjungos teismuose galima pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą, reikia įvertinti, ar šiame akte išreiškiama šios institucijos ar įstaigos galutinė pozicija, sukelianti privalomų teisinių padarinių kam nors už šios institucijos ar įstaigos ribų.
121.
Siekiant atsakyti į klausimą, ar aktas gali būti ginčijamas Sąjungos teismuose, nebūtina, kad trečiasis asmuo, kuriam aktas sukelia privalomų teisinių padarinių, būtų tas pats asmuo, kuris pareiškė ieškinį dėl panaikinimo.
122.
Klausimas, ar asmuo, pareiškęs ieškinį dėl akto, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, turi teisę ginčyti šį aktą, sprendžiamas pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą, o ne pagal pirmą pastraipą.
123.
Siekiant nustatyti, ar dėl akto galima pareikšti ieškinį, neturi reikšmės tai, kad šis aktas yra „tarpinis“ sudėtinės procedūros etapas.
124.
Sutelkęs dėmesį į tai, kad ginčijamas sprendimas nėra galutinis sprendimas pagal BDAR numatytą nuoseklumo užtikrinimo mechanizmą, taigi, užuot įvertinęs, ar tas sprendimas yra baigiamasis arba galutinis EDAV sprendimas, sukeliantis privalomų teisinių padarinių Airijos priežiūros institucijai, Bendrasis Teismas skundžiamoje nutartyje klaidingai vertino SESV 263 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatytas sąlygas.
125.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui pritarti apeliacinio skundo pirmojo pagrindo dviem pirmiems argumentams.
C.
Ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su apeliante
126.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečiame ir ketvirtame argumentuose apeliantė tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai nusprendė, kad ginčijamas sprendimas nėra tiesiogiai su ja susijęs.
127.
Apeliantės teigimu, nors Bendrasis Teismas teisingai išdėstė Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pagal kurią, siekiant nustatyti, jog aktas yra tiesiogiai susijęs su fiziniu ar juridiniu asmeniu, kuriam jis nėra skirtas, turi būti įvykdytos dvi sąlygos (
74
), jis ją klaidingai taikė.
128.
Kaip nurodyta Bendrojo Teismo cituotoje jurisprudencijoje, „sąlyga, kad priemonė, dėl kurios pareikštas ieškinys, turi būti tiesiogiai susijusi su fiziniu ar juridiniu asmeniu, reikalauja, kad būtų tenkinami du kumuliaciniai kriterijai, t. y. jog ši priemonė, pirma, darytų tiesioginį poveikį šio asmens padėčiai ir, antra, nepaliktų jokios diskrecijos už jos įgyvendinimą atsakingiems adresatams, nes tas įgyvendinimas yra visiškai automatiškas ir pagrįstas tik Sąjungos teisės aktais, netaikant kitų tarpinių normų“ (
75
).
129.
Šių dviejų kriterijų vertinimas kaip „kumuliacinių“ išplaukia iš jurisprudencijos, kurioje dėl ginčijamo akto reikėjo imtis įgyvendinimo priemonių (
76
).
130.
Tokiu atveju ginčijamas aktas galėtų daryti tiesioginį poveikį ieškovo teisinei padėčiai tik tuo atveju, jei įgyvendinančioji institucija nebūtų galėjusi pasirinkti, ar įgyvendinti priemonę ir kaip ją įgyvendinti (
77
).
131.
Taip yra šiuo atveju. Su apeliante susijęs ginčijamas sprendimas skirtas Airijos priežiūros institucijai, o ne apeliantei. Pagal jį Airijos valdžios institucija, priimdama galutinį sprendimą, skirtą apeliantei, įpareigojama pakeisti savo sprendimo projektą taip, kad juo būtų įgyvendintos ginčijamame sprendime padarytos išvados. Taigi klausimas, ar Airijos priežiūros institucijai buvo palikta diskrecija po to, kai EDAV priėmė ginčijamą sprendimą, yra svarbus nustatant, ar yra tiesioginė sąsaja su apeliante.
132.
Šiomis aplinkybėmis apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas neteisingai aiškino SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą dėl dviejų aspektų. Pirma, vertindamas pirmąją tiesioginės sąsajos sąlygą Bendrasis Teismas taikė „galimybės remtis“ ir „galutinio procedūros etapo“ kriterijus, tačiau nė vienas iš jų nėra svarbus nustatant tiesioginę sąsają. Antra, vertindamas antrąją tiesioginės sąsajos sąlygą Bendrasis Teismas klaidingai taikė diskrecijos kriterijų ginčijamam sprendimui.
133.
Pritariu apeliantei dėl abiejų aspektų.
1. Galimybė remtis ginčijamu sprendimu prieš apeliantę
134.
Pirmasis klaidingo aiškinimo aspektas, dėl kurio apeliantė priekaištauja Bendrajam Teismui, yra tas, kad skundžiamos nutarties 52 punkte jis nusprendė, jog sąlyga, kad ginčijamas sprendimas turi tiesioginį poveikį WhatsApp teisinei padėčiai, nėra įvykdyta, nes šiuo aktu negalima remtis prieš šią bendrovę.
135.
„Galimybės remtis“ sąlyga nefigūruoja SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje, ji neišplaukia ir iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos.
136.
Taip yra dėl pagrįstos priežasties. Daugeliu atvejų, kai įgyvendinimo priemonė reikalinga Sąjungos arba nacionaliniu lygmeniu, pačiu įgyvendinamu Sąjungos sprendimu negalima remtis prieš fizinius ar juridinius asmenis, net jeigu jie yra to akto adresatai. Tikroji priežastis, dėl kurios dažnai reikia įgyvendinimo priemonės, yra ta, kad vien pati nagrinėjama Sąjungos priemonė negali „pasiekti“ ieškovo. Tokiais atvejais prieš fizinį ar juridinį asmenį galima remtis tik įgyvendinimo priemone.
137.
Jeigu „galimybė tiesiogiai remtis“ priemone prieš fizinį ar juridinį asmenį būtų tiesioginės sąsajos sąlyga, vargu ar kada susiklostytų situacija, kai neprivilegijuotieji ieškovai galėtų ginčyti Sąjungos aktą, dėl kurio reikia imtis įgyvendinimo priemonių.
138.
Iš tiesų tiesioginės sąsajos klausimui nesvarbu, kad prieš fizinį ar juridinį asmenį galima remtis tik aptariama įgyvendinimo priemone, o ne priemone, kurios galiojimą šis asmuo ginčija Sąjungos teismuose. Jeigu įgyvendinimo aktu tik pakartojamas aktas, dėl kurio pareikštas ieškinys, nes įgyvendinančioji institucija negalėjo pasirinkti, ar įforminti savo sprendimą ir kaip tai padaryti, akivaizdu, kad ginčijamas aktas yra tikroji poveikio ieškovo teisinei padėčiai priežastis.
139.
Šioje byloje tai reiškia, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai atsižvelgė į galimybę remtis ginčijamu sprendimu prieš apeliantę kaip į svarbų veiksnį vertinant, ar tas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su apeliante.
2. Ginčijama priemonė nėra galutinis pagal nuoseklumo užtikrinimo mechanizmą numatytos procedūros etapas
140.
Tame pačiame skundžiamos nutarties 52 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamas sprendimas nedaro tiesioginio poveikio apeliantei, nes jis nėra galutinis procedūros, numatytos pagal BDAR nuoseklumo užtikrinimo mechanizmą, etapas ir kad vietoj to reikalingos įgyvendinimo priemonės nacionaliniu lygmeniu.
141.
Jau iš to, kas išdėstyta, matyti, kad teisės aktas gali būti tiesiogiai susijęs su asmeniu, net jeigu dėl šio teisės akto reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones (
78
).
142.
Antroji sąlyga tiesioginei sąsajai nustatyti Teisingumo Teismo jurisprudencijoje (žr. šios išvados 128 punktą), kurią Bendrasis Teismas skundžiamoje nutartyje nurodė kaip taikytiną teisę (
79
), neturėtų jokios prasmės, jei negalėtų būti tiesioginės sąsajos, kai dėl ginčijamo akto reikėtų imtis įgyvendinimo priemonių.
143.
Be to, taip aiškinant neatsižvelgiama į tai, kad reikalavimas, pagal kurį dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių, skiriasi nuo tiesioginės sąsajos reikalavimo: jie abu turi būti įvykdyti, kad neprivilegijuotasis ieškovas galėtų įrodyti locus standi pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą (
80
).
144.
Taigi Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad tai, jog pagal nuoseklumo užtikrinimo mechanizmą Airijos priežiūros institucija turi priimti sprendimą, kuriuo įgyvendinamas ginčijamas sprendimas, yra reikšmingas kriterijus analizuojant, ar toks sprendimas yra tiesiogiai susijęs su apeliante.
145.
Bendrasis Teismas bandė atskirti šioje byloje nagrinėjamą situaciją nuo situacijų valstybės pagalbos srityje, kai Komisija konstatuoja pagalbos nesuderinamumą su vidaus rinka ir nurodo atitinkamai valstybei narei susigrąžinti nagrinėjamą pagalbą (
81
). Tokiais atvejais Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad atitinkamas Komisijos sprendimas yra tiesiogiai susijęs su pagalbos gavėjais, net jei šį sprendimą turi įgyvendinti atitinkama valstybė narė ir juo galima remtis tik minėtų įgyvendinimo priemonių pagrindu (
82
).
146.
Turiu pritarti apeliantės nuomonei, kad Bendrasis Teismas klaidingai rėmėsi tomis bylomis, siekdamas atskirti šioje byloje nagrinėjamą situaciją ir konstatuoti, kad ginčijamas sprendimas nėra tiesiogiai susijęs su WhatsApp (
83
).
147.
Atvirkščiai, tos bylos labiau patvirtina argumentus, kad ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su WhatsApp. Dėl ginčijamo sprendimo pasikeitė apeliantės teisinė padėtis, nepaisant būtinybės Airijos priežiūros institucijai priimti „įgyvendinimo“ sprendimą. Taigi iš esmės būtent tokia logika Teisingumo Teismas vadovavosi savo jurisprudencijoje, kurią Bendrasis Teismas nurodė skundžiamos nutarties 64 punkte.
148.
Be to, manau, kad Bendrasis Teismas priėjo prie klaidingos išvados, kad ginčijamas sprendimas nėra analogiškas Komisijos sprendimams, kuriais reikalaujama susigrąžinti pagalbą, nes ginčijamu sprendimu nebuvo užbaigta nagrinėjama nacionalinio lygmens administracinė procedūra (
84
). Vis dėlto, kiek tai susiję su klausimais, kuriuos EDAV išsprendė ginčijamu sprendimu, nuoseklumo užtikrinimo mechanizmą reglamentuojanti procedūra iš tikrųjų buvo užbaigta, nes Airijos priežiūros institucija negali pakeisti ginčijamame sprendime padarytų išvadų. Tai, kad ta institucija galbūt turės priimti sprendimą ir dėl tam tikrų papildomų klausimų, kurių neapima ginčijamas sprendimas, nekeičia ginčijamame sprendime padarytų išvadų, susijusių su jos išspręstais klausimais, „galutinio pobūdžio“.
149.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, man atrodo aišku, kad ginčijamas sprendimas daro poveikį apeliantės teisinei padėčiai, nes, pirma, jame nuostolingosios maišos (angl. lossy hashing) procedūra pripažinta apimančia asmens duomenis ir, antra, jame konstatuota, kad šios bendrovės praktika pažeidžia tam tikras BDAR duomenų valdytojams nustatytas skaidrumo taisykles.
150.
Vien dėl tokios išvados apeliantei atsiranda teisinė pareiga pakeisti savo praktiką. Be to, tai yra teisinis pagrindas, kuriuo remdamasi Airijos priežiūros institucija apeliantei skyrė didesnes baudas. Nesant ginčijamo sprendimo, minėta institucija nebūtų galėjusi to padaryti. Vienintelė priežastis, dėl kurios ji įtraukė šias išvadas į apeliantei skirtą galutinį sprendimą, buvo ta, kad ji privalėjo tai padaryti pagal ginčijamą sprendimą. Mano nuomone, tai gana aiškiai rodo, kad tikroji apeliantės teisinės padėties pasikeitimo priežastis yra ginčijamas sprendimas, o ne, kaip klaidingai nusprendė Bendrasis Teismas, Airijos priežiūros institucijos sprendimas.
3. Airijos priežiūros institucijos diskrecija
151.
Jeigu dėl akto, dėl kurio pareikštas ieškinys dėl panaikinimo, reikia imtis įgyvendinimo priemonių, jis bus laikomas tiesiogiai susijusiu su ieškovu tik tuo atveju, jei šių įgyvendinimo priemonių besiimanti institucija neturi jokios diskrecijos ir turi automatiškai taikyti ginčijamo sprendimo išvadas.
152.
Nagrinėjamu atveju tai reikštų, kad ginčijamas sprendimas būtų tiesiogiai susijęs su WhatsApp, jeigu Airijos priežiūros institucija neturėtų jokios diskrecijos dėl to, ar įgyvendinti šį sprendimą arba kaip jį įgyvendinti.
153.
Skundžiamoje nutartyje Bendrasis Teismas vadovavosi nuostata, kad Airijos priežiūros institucija turėjo diskreciją, todėl su apeliante buvo tiesiogiai susijęs ne ginčijamas sprendimas, o tik šios institucijos galutinis sprendimas (
85
).
154.
Pritariu apeliantei, kad ir šiuo atveju Bendrasis Teismas padarė vertinimo klaidą.
155.
Pirma, EDAV išvada, kad nuostolingoji maiša (angl. lossy hashing) reiškia asmens duomenų tvarkymą ir kad apeliantė, kaip duomenų valdytoja, pažeidė savo įsipareigojimus pagal BDAR 5, 13 ir 14 straipsnius, turėjo būti perkelta į Airijos priežiūros institucijos galutinį sprendimą, nepaliekant šiai institucijai jokios diskrecijos dėl galimybės padaryti priešingą išvadą.
156.
Antra, ginčijamu sprendimu Airijos priežiūros institucijai nustatyta besąlyginė pareiga padidinti baudas ir taikyti EDAV sprendime nurodytus apskaičiavimo metodus, net jei galutinį šių baudų dydį būtų palikta apskaičiuoti ir nustatyti Airijos priežiūros institucijai. Tai reiškia, kad jai, kaip „įgyvendinančiajai institucijai“, nebuvo palikta jokios diskrecijos palikti galioti pradines baudas arba jas sumažinti (
86
).
157.
Taigi, kiek tai susiję su minėtais ginčijamo sprendimo aspektais, Airijos priežiūros institucija neturėjo jokios diskrecijos spręsti, ar reikėjo priimti sprendimą dėl apeliantės arba kaip jį reikėjo priimti.
158.
Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas priėjo prie klaidingos išvados, jog Airijos priežiūros institucija turėjo diskreciją dėl tų aspektų (
87
).
159.
Pagal BDAR 65 straipsnio 1 dalies a punktą EDAV sprendžia tik dėl tų BDAR taikymo aspektų, dėl kurių kitos priežiūros institucijos prieštaravo ir kurių dalyvaujančios priežiūros institucijos neišsprendė tarpusavyje. Todėl Airijos priežiūros institucijai iš tiesų palikta diskrecija spręsti tuos klausimus, kurie nebuvo pateikti EDAV, bet yra galutinio nacionalinio sprendimo dalis (
88
).
160.
Ar tai turi reikšmės pripažįstant, kad ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su apeliante?
161.
Skundžiamoje nutartyje Bendrasis Teismas nusprendė, kad ribota ginčijamo sprendimo taikymo sritis yra svarbi, nes Airijos priežiūros institucijos galutinis sprendimas yra visuma, kurios negalima padalyti pagal aspektus, dėl kurių Airijos priežiūros institucija turėjo diskreciją, ir pagal aspektus, dėl kurių ji diskrecijos neturėjo (
89
).
162.
Pritardamas apeliantei, laikausi nuomonės, jog ši aplinkybė neturi įtakos klausimui, ar ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai su ja susijęs.
163.
Vertinant tiesioginės sąsajos klausimą reikia pradėti nuo ginčijamo akto esmės (
90
). Šiuo požiūriu pakanka, kad ginčijamo sprendimo turinys, darantis poveikį apeliantės teisinei padėčiai, nepaliko Airijos priežiūros institucijai jokios diskrecijos tais aspektais, nors jos galutiniame sprendime buvo sprendžiami ir kiti klausimai.
164.
Kaip paaiškinsiu kitoje šios išvados dalyje, jeigu apeliantė nebūtų apskundusi ginčijamo sprendimo Bendrajame Teisme, ji būtų praradusi galimybę remtis to sprendimo negaliojimu, ginčydama Airijos priežiūros institucijos galutinį sprendimą jurisdikciją turinčiuose Airijos teismuose.
165.
Kaip apeliantė paaiškino per teismo posėdį, tokia byla Airijos teismuose išties nagrinėjama. Joje apeliantė prašo pripažinti Airijos priežiūros institucijos galutinį sprendimą negaliojančiu ir tais aspektais, kurie nenagrinėjami ginčijamame sprendime. Vis dėlto kartu apeliantė Bendrajame Teisme ginčijo EDAV sprendimą siekdama apginti savo teisę remtis tų Airijos priežiūros institucijos sprendimo dalių, dėl kurių ši institucija negalėjo naudotis jokia diskrecija, negaliojimu.
166.
Vadinasi, Bendrasis Teismas taip pat padarė klaidingą išvadą, kad ginčijamas sprendimas nėra tiesiogiai susijęs su apeliante, nes Airijos priežiūros institucija turėjo diskreciją „įgyvendindama“ ginčijamą sprendimą, kadangi galutiniame nacionaliniame sprendime taip pat buvo aspektų, kurių neapėmė ginčijamas sprendimas.
4. Tarpinė išvada
167.
Bendrasis Teismas klaidingai taikė sąlygas, kurioms esant vertinamas tiesioginės sąsajos buvimas pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą.
168.
Pirma, jis savo vertinimą grindė nesamomis sąlygomis, t. y. kad i) ginčijamu aktu turi būti galima tiesiogiai remtis prieš ieškovą vykstant procesui dėl panaikinimo ir ii) kad dėl ginčijamo akto nereikia imtis įgyvendinimo priemonių.
169.
Antra, Bendrasis Teismas padarė vertinimo klaidą, kai nusprendė, kad ginčijamu sprendimu įgyvendinimo institucijai, šiuo atveju – Airijos priežiūros institucijai, palikta diskrecija.
170.
Galiausiai Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai nusprendė, kad dalių, neįtrauktų į ginčijamą sprendimą, buvimas Airijos priežiūros institucijos galutiniame sprendime turėjo reikšmės sprendžiant klausimą, ar ginčijamu sprendimu šiai institucijai nesuteikta jokios diskrecijos.
171.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui pritarti apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečiajam ir ketvirtajam argumentams.
D.
Pagal Sąjungos teisminių teisių gynimo priemonių sistemos logiką šioje byloje pareikštas ieškinys turi būti priimtinas
172.
Penktuoju argumentu, pateiktu apeliacinio skundo pirmajame pagrinde, apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas netinkamai vertino Sąjungos teisminių teisių gynimo priemonių sistemos procedūrinius reikalavimus.
173.
Skundžiamoje nutartyje Bendrasis Teismas vadovavosi nuostata, kad pagal nuoseklumo užtikrinimo mechanizmo procedūrą teismo procesas dėl galutinio nacionalinės priežiūros institucijos sprendimo turi būti inicijuotas jurisdikciją turinčiuose nacionaliniuose teismuose. Bendrojo Teismo teigimu, išsamios teisminių teisių gynimo priemonių sistemos logika patvirtina, kad nacionalinis teismas yra tinkamas teismas (
91
), o jis tada kreiptųsi į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą dėl nacionalinio sprendimo dalies, kurią lėmė atitinkamas EDAV sprendimas, galiojimo.
174.
Bendrojo Teismo pozicija dėl to, kad ieškiniai būtų reiškiami viename teisme, turi tam tikrą pagrindą. Išties pagal jo pasiūlytą išeitį būtų išspręsti dabartiniai procedūriniai nepatogumai, dėl kurių ieškovė iš tikrųjų yra priversta pareikšti du atskirus ieškinius – vieną Bendrajame Teisme, o kitą – nacionaliniame, jeigu nori užtikrinti veiksmingą visų savo teisių, kylančių iš Sąjungos teisės, apsaugą. Išties tai nėra veiksmingiausias būdas apginti savo teises.
175.
Šioje byloje apeliantė pasielgė būtent taip: ji pareiškė du ieškinius, vieną Bendrajame Teisme, kitą – jurisdikciją turinčiuose Airijos teismuose. Vis dėlto, kaip paaiškinsiu toliau, bent jau pagal esamą Sąjungos teisminės gynybos sistemą nenumatyta jokios kitos išeities.
1. Tiesioginių ir netiesioginių ieškinių dėl Sąjungos teisės akto santykis
176.
Pirma, kaip yra gerai žinoma, nacionaliniai teismai neturi įgaliojimų pripažinti Sąjungos institucijų ir kitų įstaigų aktų negaliojančiais. Todėl, manydamos, kad Sąjungos teisės aktas negalioja, jos privalo kreiptis į Teisingumo Teismą dėl prejudicinio sprendimo priėmimo ir prašyti jo patvirtinti tokį negaliojimą (
92
).
177.
Antra, nacionalinis teismas negali kvestionuoti Sąjungos akto galiojimo, jei šalis, kuri remiasi šiuo negaliojimu, atitinka teisės pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą sąlygas, tačiau per to straipsnio šeštoje pastraipoje nustatytą terminą neginčijo šio akto Sąjungos teismuose. Tokia išvada darytina iš Sprendimo TWD Textilwerke Deggendorf (
93
) ir buvo patvirtinta vėlesniuose sprendimuose, įskaitant Sprendimą Georgsmarienhütte ir kt. (
94
), kurį aptarė šios bylos šalys.
178.
Pastarajame sprendime Teisingumo Teismas konstatavo, kad „jeigu asmuo, kuris ketina ginčyti Sąjungos teisės aktą, tikrai turi teisę pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, jis turi pasinaudoti šioje nuostatoje numatyta teisių gynimo priemone, pareikšdamas ieškinį Bendrajame Teisme“ (
95
). Jeigu asmuo, turėjęs galimybę tą padaryti, per SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje numatytą terminą nepareiškė ieškinio dėl panaikinimo, nacionaliniai teismai negali pripažinti šio asmens pateikto ieškinio pagrindo, grindžiamo Sąjungos akto negaliojimu, ir turi laikyti ginčijamą aktą galutiniu to asmens atžvilgiu (
96
). Gavęs nacionalinio teismo prašymą priimti prejudicinį sprendimą tokioje situacijoje, Teisingumo Teismas turėtų atmesti prašymą kaip nepriimtiną, nes jame būtų atsakyta į klausimą, atsakymo į kurį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas negalėtų panaudoti.
179.
Nesenas pavyzdys, susijęs su sudėtinėmis procedūromis, yra Sprendimas Iccrea Banca (
97
). Jame Teisingumo Teismas pripažino nepriimtina Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas, Italija) prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalį, kurioje bankas Iccrea Banca ginčijo savo įnašo į Bendrą pertvarkymo fondą sumos apskaičiavimą. Teisingumo Teismas nusprendė, kad BPV sprendimas, kuriuo grindžiamas tokių įnašų dydžio nustatymas, yra tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su šiuo banku, tačiau jis neginčijo to sprendimo Bendrajame Teisme pareikšdamas ieškinį dėl panaikinimo (
98
). Taigi Iccrea Banca prarado galimybę netiesiogiai pareikšti BPV sprendimo negaliojimu grindžiamą prieštaravimą nacionaliniame teisme, todėl Teisingumo Teismas turėjo atmesti prašymą priimti prejudicinį sprendimą šiuo klausimu kaip nepriimtiną.
180.
Taikant tą jurisprudenciją šiuo atveju, kai WhatsApp turėjo teisę ginčyti ginčijamą sprendimą Bendrajame Teisme, aišku, kad EDAV sprendimo negaliojimu nebūtų buvę galima remtis nacionaliniame teisme, jei WhatsApp nebūtų siekusi tiesiogiai ginčyti tokio sprendimo ir Bendrajame Teisme per SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje nustatytą terminą (
99
).
181.
Vadinasi, kadangi, pirma, ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su apeliante ir, antra, kaip konstatavo pats Bendrasis Teismas, ginčijamas sprendimas yra konkrečiai susijęs su apeliante (
100
), ieškinys dėl ginčijamo sprendimo turi būti pareikštas Sąjungos teisme, o ne nacionaliniuose teismuose.
182.
BDAR 143 konstatuojamojoje dalyje patvirtinta, kad tinkamas teisminės kontrolės organizavimas esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjama šioje byloje, turėtų būti atliekamas reiškiant ieškinius dėl panaikinimo Bendrajame Teisme (
101
). Nors, kaip teisingai teigia EDAV, ši konstatuojamoji dalis nėra privaloma, joje aprašomi padariniai, kylantys taikant privalomas Sutarties normas, susijusias su teismo proceso organizavimu.
183.
Galiausiai būtų galima pridurti, kad tiesioginis ieškinys Bendrajame Teisme, kuriame Sąjungos institucija, priėmusi ginčijamą sprendimą, yra proceso šalis, mano nuomone, yra tinkamesnis būdas sprendimui dėl šios institucijos sprendimo galiojimo priimti. Juk nacionaliniame teisme šios institucijos procesinis vaidmuo priklausytų nuo atitinkamų nacionalinių proceso normų, o tai galėtų iš jos atimti galimybę dalyvauti diskusijose dėl savo pačios veiksmų (
102
).
2. Kiti procedūriniai klausimai
184.
Skundžiamoje nutartyje Bendrasis Teismas taip pat išreiškė susirūpinimą dėl to, kad lygiagrečiai vykstant keliems teismo procesams Sąjungos ir nacionaliniu lygmenimis gali būti priimti skirtingi sprendimai (
103
).
185.
Ši tema nėra nauja. Kaip Teisingumo Teismas paaiškino sprendime Masterfoods ir HB, kai Sąjungos akto galiojimas ginčijamas tiek nacionaliniuose, tiek Sąjungos teismuose, nacionaliniai teismai pagal lojalaus bendradarbiavimo principą privalo nepriimti sprendimo, kuris galėtų prieštarauti esamam ar būsimam Sąjungos teismų sprendimui (
104
). Taigi, kai Bendrajame Teisme nagrinėjamas ieškinys dėl panaikinimo, o lygiagrečiai pradėtame nacionaliniame procese keliamas galiojimo klausimas, jurisdikcijos padalijimas tarp Sąjungos teismų ir nacionalinių teismų gali įpareigoti nacionalinį teismą sustabdyti bylos nagrinėjimą (
105
). Regis, kad jurisdikciją turintys Airijos teismai šioje byloje taip ir nusprendė (
106
).
186.
Jeigu nacionalinis teismas pradėtų procesą dėl prejudicinio sprendimo priėmimo Teisingumo Teisme, nepaisydamas to, kad Bendrajame Teisme nagrinėjamas ieškinys dėl panaikinimo, Teisingumo Teismas galėtų sustabdyti savo bylos nagrinėjimą, kad suteiktų pirmenybę tam Bendrajame Teisme nagrinėjamam ieškiniui dėl panaikinimo pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 54 straipsnį ir gero administravimo principą (
107
).
3. Tarpinė išvada
187.
Pagal Sutartyse nustatytos teisminės gynybos sistemos logiką nereikalaujama, kad Bendrajame Teisme apeliantės pareikštas ieškinys dėl panaikinimo būtų pripažintas nepriimtinu.
188.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui pritarti ir apeliacinio skundo pirmojo pagrindo penktam argumentui.
189.
Atsižvelgdamas į visus išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui pripažinti apeliantės apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą pagrįstu.
E.
Padariniai
190.
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnį, jeigu toje bylos stadijoje tai galima daryti, Teisingumo Teismas gali pats paskelbti galutinį sprendimą.
191.
Nagrinėjamu atveju ta sąlyga yra įvykdyta, kiek ji susijusi su Bendrajame Teisme pareikšto tiesioginio ieškinio priimtinumu.
192.
Pirma, ginčijamas sprendimas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą. Antra, šis sprendimas yra tiesiogiai susijęs su apeliante, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą. Trečia, kaip skundžiamoje nutartyje konstatavo pats Bendrasis Teismas, ginčijamas sprendimas yra konkrečiai susijęs su apeliante (
108
). Tai reiškia, kad SESV 263 straipsnio pirmoje ir ketvirtoje pastraipose numatytos sąlygos yra įvykdytos. Vadinasi, ieškinys yra priimtinas.
193.
Vis dėlto, kadangi Bendrasis Teismas nenagrinėjo jame pareikšto ieškinio iš esmės, o norint išnagrinėti jo esmę reikia atlikti išsamų teisinį ir faktinį vertinimą, šioje bylos stadijoje Teisingumo Teismas negali priimti sprendimo dėl apeliantės ieškinio esmės.
194.
Taigi bylą reikia grąžinti Bendrajam Teismui ir atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
IV. Išvada
195.
Teisingumo Teismui siūlau:
–
panaikinti 2022 m. gruodžio 7 d. Nutartį WhatsApp Ireland / Europos duomenų apsaugos valdyba (T‑709/21, EU:T:2022:783);
–
pripažinti apeliantės ieškinį dėl panaikinimo priimtinu;
–
grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl esmės, ir
–
atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (OL L 119, 2016, p. 1) (toliau – BDAR) 63 ir 65 straipsniai.
(
3
)	Privalomas sprendimas Nr. 1/2021 dėl ginčo, kilusio dėl Airijos priežiūros institucijos sprendimo dėl „WhatsApp Ireland“ projekto, priimtas pagal BDAR 65 straipsnio 1 dalies a punktą (toliau – ginčijamas sprendimas), paskelbtas https://www.edpb.europa.eu/our-work-tools/our-documents/binding-decision-board-art-65/binding-decision-12021-dispute-arisen_lt.
(
4
)	2022 m. gruodžio 7 d. Nutartis WhatsApp Ireland / Europosduomenų apsaugos valdyba (T‑709/21, EU:T:2022:783) (toliau – skundžiama nutartis).
(
5
)	Rengiant šią išvadą Bendrajame Teisme buvo nagrinėjamos dar septynios bylos dėl privalomų EDAV sprendimų, priimtų taikant nuoseklumo užtikrinimo mechanizmą; ieškinius jose yra pareiškę duomenų tvarkytojai, duomenų valdytojai ir nacionalinės priežiūros institucijos. Žr. bylas Meta Platforms Ireland / Europos duomenų apsaugos valdyba, T‑682/22; Data Protection Commission / Europos duomenų apsaugos valdyba, T‑70/23; Data Protection Commission / Europos duomenų apsaugos valdyba, T‑84/23; Meta Platforms Ireland / Europos duomenų apsaugos valdyba, T‑128/23; Meta Platforms Ireland / Europos duomenų apsaugos valdyba, T‑129/23; Data Protection Commission / Europos duomenų apsaugos valdyba, T‑111/23; WhatsApp Ireland / EDAV, T‑153/23. Dar trijose nagrinėjamose bylose ginčijami EDAV sprendimai, priimti ne pagal nuoseklumo užtikrinimo mechanizmą; žr. bylas Meta Platforms Ireland / Europos duomenų apsaugos valdyba, T‑325/23; Tiktok Technology / Europos duomenų apsaugos valdyba, T‑1030/23; ir Meta Platforms Ireland / Europos duomenų apsaugos valdyba, T‑8/24.
(
6
)	Dėl mėginimo skirstyti į kategorijas žr. Eliantonio, M., „Access to justice in composite procedures for the implementation of EU law: The story so far“, Van Creynenbreugel, P., ir Wildemeersch, J. (red.), Questions choisies de droit européen des affaires / Selected Issues in European Business Law: 60 ans d’études juridiques européennes à Liège / 60 years of European legal studies at Liège, Bruylant, 2023, p. 189–221.
(
7
)	H. C. H. Hofmann paaiškina, kad „sudėtinės procedūros susideda iš kelių etapų, jose dalyvauja įvairių jurisdikcijų administraciniai subjektai, kai bendradarbiaujama vertikaliai tarp Sąjungos institucijų ir įstaigų bei valstybių narių institucijų ir įstaigų arba horizontaliai tarp skirtingų valstybių narių institucijų ir įstaigų, arba kai vyksta trišaliai procesai, dalyvaujant skirtingoms valstybių narių ir Sąjungos institucijoms bei įstaigoms“; žr. Hofmann, H. C. H., „Composite decision making procedures in EU administrative law“, Hofmann, H. C. H., ir Türk, A. H., „Legal Challenges in EU Administrative Law“, Edward Elgar, Čeltnamas, 2009, p. 136.
(
8
)	Žr. teorinių ir praktinių klausimų, kylančių dėl sudėtinių procedūrų, naujausią apžvalgą Bastos, F. B., „Judging Composite Decision-Making: The Transformation of European Administrative Law“, Hart Publishing, Oksfordas, 2024.
(
9
)	BDAR 55 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „kiekviena priežiūros institucija turi kompetenciją savo valstybės narės teritorijoje vykdyti pagal šį reglamentą jai pavestas užduotis ir naudotis pagal šį reglamentą jai suteiktais įgaliojimais“.
(
10
)	Šiuo klausimu žr. BDAR 9, 10 ir 13 konstatuojamąsias dalis.
(
11
)	Žr. BDAR 60 straipsnio 4 dalį.
(
12
)	Šiuo klausimu EDAV vaidmuo skiriasi nuo jos pirmtakės „29 straipsnio darbo grupės“, kuri buvo įsteigta pagal 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 281, 1995, p. 31; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 15 t., p. 355) 29 straipsnio 1 dalį ir turėjo tik konsultacinį statusą.
(
13
)	Taip pat žr. jo 136 konstatuojamąją dalį.
(
14
)	BDAR 65 straipsnio 5 dalis.
(
15
)	BDAR 65 straipsnio 6 dalyje numatyta, kad toks nacionalinis sprendimas turi būti priimtas ne vėliau kaip per vieną mėnesį nuo tada, kai EDAV praneša priežiūros institucijai apie privalomą sprendimą.
(
16
)	Jei nacionalinė priežiūros institucija nesutinka su privalomu EDAV sprendimu, ji gali ginčyti jo galiojimą Bendrajame Teisme. Žr., pvz., ieškinius, dėl kurių priimtas 2025 m. sausio 29 d. Sprendimas Data Protection Commission / EDAV (T‑70/23, T‑84/23 ir T‑111/23, EU:T:2025:116).
(
17
)	Privatumo politika turi atitikti apeliantei taikomas skaidrumo taisykles, kylančias iš BDAR 12–14 straipsnių ir, ko gero, iš Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 8 straipsnio. Apskritai žr. „29 straipsnio darbo grupės“ Skaidrumo užtikrinimo pagal Reglamentą 2016/679 gaires, priimtas 2017 m. lapkričio 29 d. (WP260).
(
18
)	Žr. BDAR 99 straipsnio 2 dalį.
(
19
)	Žr. Data Protection Commission, Data Protection Commission sprendimo, priimto pagal Data Protection Act, 2018 (2018 m. Duomenų apsaugos įstatymas) 111 straipsnį ir General Data Protection Regulation (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) 60 ir 65 straipsnius, 2021 m. (IN-18-12-2) (toliau – galutinis nacionalinis sprendimas), 3 punktas; paskelbtas adresu https://www.dataprotection.ie/sites/default/files/uploads/2022-03/Full_decision_WhatsApp_Ireland-August_2021.pdf.
(
20
)	Žr. galutinio nacionalinio sprendimo 4 punktą.
(
21
)	Žr. skundžiamos nutarties 4 punktą. Taip pat žr. galutinio nacionalinio sprendimo 23 punktą.
(
22
)	Žr. skundžiamos nutarties 5 punktą. Taip pat žr. galutinio nacionalinio sprendimo 23 punktą.
(
23
)	Žr. skundžiamos nutarties 5 punktą. Taip pat žr. galutinio nacionalinio sprendimo 24 punktą.
(
24
)	Žr. skundžiamos nutarties 5 punktą. Taip pat žr. galutinio nacionalinio sprendimo 25 punktą.
(
25
)	Galutinio nacionalinio sprendimo 25 punktas.
(
26
)	Mano supratimu, apeliantės vykdoma „lossy hashing“ (nuostolingoji maiša) procedūra iš esmės yra šifravimo metodas, leidžiantis jos pranešimų mainų paslaugos naudotojų ir šia paslauga nesinaudojančių asmenų telefono numerius paversti skaitmeniniais kodais. Tada apeliantė dalytųsi skaitmeniniais kodais su trečiaisiais asmenimis. Priešingai nei Airijos priežiūros institucijos sprendimo projekte, EDAV nusprendė, kad, atsižvelgiant į tai, jog apeliantė turėjo galimybę atrinkti duomenų subjektus, vadinasi, ir pakartotinai juos identifikuoti net ir naudodama šiuos „sumaišytus“ kodus, sumaišyti duomenys yra asmens duomenys, kaip tai suprantama pagal BDAR. Šiuo klausimu žr. ginčijamo sprendimo 141–157 punktus.
(
27
)	Šiuo klausimu žr. skundžiamos nutarties 11 punktą ir ginčijamo sprendimo 427 ir 428 punktus.
(
28
)	Šiuo klausimu žr. skundžiamos nutarties 11 punktą ir ginčijamo sprendimo 426 ir 428 punktus.
(
29
)	Šiuo klausimu žr. skundžiamos nutarties 11 punktą ir ginčijamo sprendimo 429 ir 430 punktus.
(
30
)	Šiuo klausimu žr. skundžiamos nutarties 9 punktą.
(
31
)	Štai, pavyzdžiui, 2024 m. birželio 18 d. Sprendime Komisija / BPV (C‑551/22 P, EU:C:2024:520) (toliau – Sprendimas Komisija / BPV) Teisingumo Teismas paaiškino, kad 2021 m. gegužės 6 d. Sprendime ABLV Bank ir kt. / ECB (C‑551/19 P ir C‑552/19 P, EU:C:2021:369) padarytų išvadų negalima automatiškai pritaikyti toje byloje nagrinėtai situacijai. Pastarajame sprendime Teisingumo Teismas konstatavo, kad Europos Centrinio Banko sprendimas, jog bankas žlunga arba galėtų žlugti, nėra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, nes jis nėra privalomas Bendrai pertvarkymo valdybai (toliau – BPV), todėl ieškinys dėl panaikinimo turėtų būti pareikštas dėl BPV priimto akto. Vis dėlto tai nereiškia, kad per pertvarkymo procedūrą BPV priimtas aktas visada yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį. Jeigu tos įstaigos priimtas aktas priimamas kitu pertvarkymo procedūros etapu, tai nėra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, jei jis nesukelia privalomų teisinių padarinių Europos Komisijai, kuri per šią sudėtinę procedūrą turi teisę priimti galutinį sprendimą.
(
32
)	Taigi Teisingumo Teismas kartais turi paaiškinti, kodėl jo ankstesniuose sprendimuose padarytų išvadų negalima taikyti konkrečiame sprendime. Šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija / BPV 92 punktą.
(
33
)	1981 m. lapkričio 11 d. Sprendimas IBM / Komisija (60/81, toliau – Sprendimas IBM, EU:C:1981:264, 9 punktas).
(
34
)	2011 m. spalio 13 d. Sprendimas Deutsche Post ir Vokietija / Komisija (C‑463/10 P ir C‑475/10 P; toliau – Sprendimas Deutsche Post, EU:C:2011:656).
(
35
)	Pagal suformuotą jurisprudenciją klausimai, susiję su ieškinio dėl panaikinimo priimtinumu, yra viešosios tvarkos klausimai, kurie gali būti keliami bet kuriuo metu, net ir nesant priešpriešinio apeliacinio skundo pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 176 straipsnio 2 dalį; žr., ex multis, 2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimą Ja zum Nürburgring / Komisija (C‑647/19 P, EU:C:2021:666, 52 ir 53 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija) ir 2023 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products ir kt. / Komisija (C‑478/21 P, EU:C:2023:685, 42 ir 43 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
36
)	Žr., ex multis, 1998 m. kovo 10 d. Sprendimą Vokietija / Taryba (C‑122/95, EU:C:1998:94, 35 punktas) ir 2024 m. rugsėjo 26 d. Sprendimą WEPA Hygieneprodukte ir kt. / Komisija (C‑795/21 P ir C‑796/21 P, EU:C:2024:807, 63 ir 73 punktai).
(
37
)	Žr. BDAR 65 straipsnio 5 dalies pirmą sakinį.
(
38
)	Šiuo klausimu žr. 1979 m. balandžio 5 d. Sprendimą Orlandi / Komisija (117/78, EU:C:1979:109, 11 punktas) ir 2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimą PPG ir SNF / ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594, 33 punktas).
(
39
)	Žr., ex multis, 2024 m. rugsėjo 26 d. Sprendimą WEPA Hygieneprodukte ir kt. / Komisija (C‑795/21 P ir C‑796/21 P, EU:C:2024:807, 68–71 punktai).
(
40
)	Pagal analogiją žr. 2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimą PPG ir SNF / ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594, 29–33 punktai) (jis buvo susijęs su cheminių medžiagų sąrašo paskelbimu tik Europos cheminių medžiagų agentūros interneto svetainėje, tačiau Teisingumo Teismas pripažino jį paskelbtu sprendimu).
(
41
)	Šiuo klausimu žr., ex multis, 2024 m. rugsėjo 26 d. Sprendimą Covestro Deutschland ir Vokietija / Komisija (C‑790/21 P ir C‑791/21 P, EU:C:2024:792, 82 punktas) ir 2024 m. rugsėjo 26 d. Sprendimą WEPA Hygieneprodukte ir kt. / Komisija (C‑795/21 P ir C‑796/21 P, EU:C:2024:807, 72 ir 73 punktas) (tame sprendime išaiškinta, kad teisinio saugumo sumetimais ieškinio pareiškimo terminai turi būti nustatyti objektyviai ir užtikrintai visų šalių, kurioms apie šį sprendimą nebuvo pranešta, atžvilgiu, neatsižvelgiant į tai, ar ieškovas galėjo iš anksto žinoti apie aktą.
(
42
)	Dėl galimo praktinio skirtumo tarp rėmimosi privalomais teisiniais padariniais arba tiesiog teisiniais padariniais siekiant nustatyti galimybę pareikšti ieškinį dėl akto žr. generalinio advokato M. Bobek išvadą byloje Belgija / Komisija (C‑16/16 P, EU:C:2017:959, 59 ir paskesni punktai).
(
43
)	Žr. EEB sutarties 173 straipsnį (išskirta mano). Reikėtų pridurti, kad Europos anglių ir plieno bendrijos steigimo sutarties 33 straipsnyje numatytas teigiamas aktų, dėl kurių galima pareikšti ieškinį, sąrašas, jame išvardyti „sprendimai“ ir „rekomendacijos“. Pagal jos 14 straipsnį šie aktai buvo apibrėžti kaip privalomąją teisinę galią turintys aktai. Taigi ankstyvojoje Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, kuri turėjo įtakos jo vėlesnei jurisprudencijai, buvo nagrinėjamas akto „privalomumo“ klausimas, siekiant nustatyti, ar tai gali būti pagrindas pareikšti ieškinį dėl panaikinimo. Pavyzdžiui, žr. 1956 m. liepos 16 d. Sprendimą Fédération charbonnière de Belgique / Vyriausiojivaldyba (8/55, EU:C:1956:7, p. 256); 1957 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Société des usines à tubes de la Sarre / Vyriausioji valdyba (1/57 ir 14/57, EU:C:1957:13, p. 114); ir 1967 m. kovo 15 d. Sprendimą CBR ir kt. / Komisija (8/66–11/66, EU:C:1967:7, p. 91).
(
44
)	Taip rekomendacijos ir nuomonės dabar apibrėžtos SESV 288 straipsnyje, tačiau ta pati apibrėžtis buvo pateikta ir EEB 189 straipsnyje.
(
45
)	1971 m. kovo 31 d. Sprendime Komisija / Taryba (22/70, EU:C:1971:32, 39 punktas) Teisingumo Teismas nurodė priemones, kurioms siekiama suteikti „teisinę galią“. Tačiau vėlesnėje jurisprudencijoje šia sąvoka buvo aprašomos priemonės, kuriomis siekiama sukelti „privalomų teisinių padarinių“. Pavyzdžiui, žr. 2022 m. liepos 12 d. Sprendimą Nord Stream 2 / Parlamentas ir Taryba (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 62 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
46
)	Dėl privilegijuotųjų ieškovų žr., pavyzdžiui, 1989 m. gegužės 17 d. Nutartį Italija / Komisija (151/88, EU:C:1989:201, 22 ir 23 punktai) ir 2017 m. spalio 25 d. Sprendimą Slovakija / Komisija (C‑593/15 P ir C‑594/15 P, EU:C:2017:800, 63–65 punktai).
(
47
)	Kai ieškinį pareiškia privilegijuotasis ieškovas, šis klausimas bet kuriuo atveju neturi reikšmės. Vis dėlto, kaip jau paaiškinau, net privilegijuotųjų ieškovų atveju Teisingumo Teismas turi nustatyti, ar ginčijamas aktas yra teisiškai privalomas. Tačiau dviejuose sprendimuose, kurie, mano žiniomis, niekada nepasikartojo, Teisingumo Teismas atmetė privilegijuotojo ieškovo (abiem atvejais ieškovė buvo Nyderlandų vyriausybė) ieškinį, motyvuodamas tuo, kad Komisijos sprendimas, kurį ta vyriausybė prašė panaikinti, nesukėlė ieškovei privalomų teisinių padarinių. Šiuo klausimu žr. 1999 m. spalio 5 d. Sprendimą Nyderlandai / Komisija (C‑308/95, EU:C:1999:477, 26 ir 29 punktai) ir 2004 m. sausio 28 d. Sprendimą Nyderlandai / Komisija (C‑164/02, EU:C:2004:54, 18 ir 22 punktai). Dėl tų dviejų sprendimų kritiško vertinimo žr. generalinio advokato F. G. Jacobs išvadą byloje Italija / Komisija (C‑301/03, EU:C:2005:550, 52 ir 53 punktai).
(
48
)	Šiuo klausimu dėl jurisprudencijos, susijusios su vidaus nurodymais ir gairėmis, žr. Lenaerts, K., Gutman, K., ir Nowak, J. T., „EU Procedural Law“, 2 leid., Oxford European Union Law Library, Oksfordas, 2023, p. 286, 7.21–7.22 punktai.
(
49
)	Tai aiškiai matyti iš jurisprudencijos valstybės pagalbos srityje, pagal kurią Komisijos sprendimas pripažinti esamą pagalbą nesuderinama su vidaus rinka ir nurodyti valstybei narei susigrąžinti šią pagalbą yra teisiškai privalomas tik šiai valstybei narei, bet jį taip pat gali ginčyti tos pagalbos gavėjas. Pavyzdžiui, žr. 2000 m. spalio 19 d. Sprendimą Italija ir Sardegna Lines / Komisija (C‑15/98 ir C‑105/99, EU:C:2000:570, 31–37 punktai).
(
50
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimo IBM 10 punktą ir 2010 m. sausio 26 d. Sprendimą Internationaler Hilfsfonds / Komisija (C‑362/08 P, EU:C:2010:40, 58 punktas).
(
51
)	Šiuo klausimu žr. generalinio advokato K. Roemer išvadą sujungtose bylose CBR ir kt. / Komisija (8/66–11/66, nepaskelbta Rink., EU:C:1967:2, p. 103).
(
52
)	Šiuo klausimu žr. vieną iš naujausių sprendimų – 2025 m. vasario 13 d. Sprendimą Swissgrid / Komisija (C‑121/23 P, EU:C:2025:83, 46 punktas) (jame paaiškinta, kad tais atvejais, kai ieškinį dėl panaikinimo pareiškęs asmuo yra ne ginčijamo akto adresatas, „pakanka įrodyti, kad [ši priemonė] gali sukelti privalomų teisinių padarinių, visų pirma – jo[s] adresatams“, kadangi šiame etape „nereikia tikrinti, ar šie teisiniai padariniai gali daryti poveikį apeliantės interesams ir aiškiai pakeisti jos teisinę padėtį“, nes tas aspektas nustatomas vertinant SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje įtvirtintas sąlygas).
(
53
)	Išskirta mano.
(
54
)	Žr. skundžiamos nutarties 38 ir 39 punktus. Be Sprendimo IBM, Bendrasis Teismas taip pat remiasi 2010 m. lapkričio 18 d. Sprendimu NDSHT / Komisija (C‑322/09 P, EU:C:2010:701, 45 punktas), jame nurodytos kitos bylos, kuriose taip pat cituojamas Sprendimo IBM 9 punktas.
(
55
)	Išskirta mano.
(
56
)	Pavyzdžiui, ex multis žr. 1998 m. kovo 31 d. Sprendimą Prancūzija ir kt. / Komisija (C‑68/94 ir C‑30/95, EU:C:1998:148, 62 punktas); 2008 m. liepos 17 d. Sprendimą Athinaïki Techniki / Komisija (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, 29 punktas); 2010 m. sausio 26 d. Sprendimą Internationaler Hilfsfonds / Komisija (C‑362/08 P, EU:C:2010:40, 51 punktas) ir Sprendimo Komisija / BPV 65 punktą.
(
57
)	Žr., ex multis, 2007 m. liepos 3 d. Sprendimą Commune de Champagne ir kt. / Taryba ir Komisija (T‑212/02, EU:T:2007:194, 86 ir 88 punktai) ir 2018 m. lapkričio 26 d. Sprendimą Shindler ir kt. / Taryba (T‑458/17, EU:T:2018:838, 30 punktas), taip pat 2021 m. kovo 10 d. Sprendimą ViaSat / Komisija (T‑245/17, EU:T:2021:128, 68 punktas).
(
58
)	Pavyzdžiui, žr. generalinės advokatės E. Sharpston išvadą byloje Reynolds Tobacco ir kt. / Komisija (C‑131/03 P, EU:C:2006:228, 102 ir 103 punktai), kurioje ji pabrėžė, jog atrodo, kad Teisingumo Teismas reikalavimą, kad aktas būtų privalomas visuotinai, papildė reikalavimu, kad šis aktas būtų privalomas aptariamam ieškovui.
(
59
)	Praleistos nuorodos į nurodytą jurisprudenciją.
(
60
)	2010 m. liepos 14 d. Nutartis Deutsche Post / Komisija (T‑570/08, nepaskelbta Rink., EU:T:2010:311).
(
61
)	Pavyzdžiui, žr. 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Algebris (UK) ir Anchorage Capital Group / BPV (C‑934/19 P, EU:C:2021:1042, 87 ir paskesni punktai).
(
62
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimo Deutsche Post 40–47 punktus.
(
63
)	Sprendimo Deutsche Post 54 punktas.
(
64
)	Sprendimo Deutsche Post 63 punktas.
(
65
)	Sprendimo Deutsche Post 66–75 punktai.
(
66
)	Skundžiamos nutarties 42–49 punktai.
(
67
)	2010 m. liepos 14 d. Nutartis Deutsche Post / Komisija (T‑570/08, nepaskelbta Rink., EU:T:2010:311).
(
68
)	Šiuo klausimu žr. skundžiamos nutarties 43 ir 44 punktus (pirmiausia nurodyta, kad vykstant sudėtinėms procedūroms tarpiniai aktai iš esmės nėra aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį, o tada patikslinta, kad „[šio] principo išimtis taikoma tuomet, kai tarpinė priemonė sukelia savarankiškų teisinių padarinių“).
(
69
)	Skundžiamos nutarties 44 punktas.
(
70
)	Sprendimo IBM 10 punktas, išskirta mano.
(
71
)	Tą patį galima pasakyti apie Teisingumo Teismo teiginį 2010 m. sausio 26 d. Sprendimo Internationaler Hilfsfonds / Komisija (C‑362/08 P, EU:C:2010:40) 52 punkte, kuriuo Bendrasis Teismas taip pat rėmėsi skundžiamos nutarties 43 punkte.
(
72
)	Nors aprašydamas konkrečios bylos aplinkybes Teisingumo Teismas vartoja „parengiamojo“ akto per sudėtinę procedūrą sąvoką, jis neatmeta galimybės ginčyti tokio akto, konstatavus, kad jis sukelia savarankiškų teisinių padarinių per tą procedūrą. Žr., pavyzdžiui, Sprendimo Komisija / BPV 93 punktą, kuriame paaiškinta, kad „per tokią sudėtingą procedūrą aktai, priimti galutinio akto priėmimo parengiamuosiuose etapuose, jeigu jie nesukelia savarankiškų teisinių padarinių, negali būti ieškinio dėl panaikinimo dalykas“ (išskirta mano).
(
73
)	Kaip jau paaiškinau, pagal nuoseklumo užtikrinimo mechanizmą priimto EDAV sprendimo privalomasis poveikis kompetentingoms nacionalinėms priežiūros institucijoms numatytas BDAR 65 straipsnio 1 dalyje.
(
74
)	Skundžiamos nutarties 51 punktas.
(
75
)	Žr. 2022 m. liepos 12 d. Sprendimą Nord Stream 2 / Parlamentas ir Taryba (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
76
)	Man atrodo, kad pirmoji byla, kurioje buvo nurodytas „kumuliacinis“ šių kriterijų pobūdis, yra ta, kurioje buvo priimtas 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimas Komisija / Ente per le Ville vesuviane ir Ente per le Ville vesuviane / Komisija (C‑445/07 P ir C‑455/07 P, EU:C:2009:529, 45 punktas) dėl Europos regioninės plėtros fondo teikiamos finansinės paramos padedant nacionalinėms valdžios institucijoms.
(
77
)	Praktiškai dažniausiai pasitaiko situacija, kai dėl Sąjungos teisės akto reikia papildomų įgyvendinimo priemonių ieškovui „pasiekti“. Vis dėlto tokia situacija nėra vienintelė, kai aktas gali būti tiesiogiai susijęs su fiziniu ar juridiniu asmeniu. Kai kurie aktai turi poveikį privataus asmens teisinei padėčiai ir jiems nereikia jokios įgyvendinimo priemonės. Taip yra kalbant apie visuotinai taikomus aktus, pavyzdžiui, reglamentus. Šiuo klausimu kaip pavyzdį galima pateikti situaciją, nagrinėtą 2004 m. balandžio 1 d. Sprendime Komisija / Jégo-Quéré (C‑263/02 P, EU:C:2004:210). Tos bylos aplinkybėmis privalomas minimalaus dydžio akių tinklų naudojimas siekiant sumažinti sužvejojamų merlūzų jauniklių kiekį buvo tiesiogiai nustatytas ieškovės žvejybos bendrovei, nesant reikalo imtis įgyvendinimo priemonių. Pagal naujausią SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos pakeitimą, padarytą Lisabonos sutartimi, ieškinį dėl panaikinimo leista pareikšti ir dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktų, dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių, nereikalaujant įrodyti konkrečios sąsajos. Vis dėlto ieškovas dar turi įrodyti, kad ginčijamas aktas yra tiesiogiai su juo susijęs. Toks įrodymas nereiškia, kad iš jurisprudencijos kyla antrasis „kumuliacinis“ kriterijus, t. y. įgyvendinimo priemonių kriterijus, nes tokiu atveju nėra įgyvendinimo priemonių, kurios veiktų kaip „tiltas“ tarp ginčijamo akto ir ieškovo.
(
78
)	Dėl vieno iš naujesnių patvirtinimų, kiek tai susiję su direktyvomis, kurioms visada reikia įgyvendinimo priemonių, žr. 2022 m. liepos 12 d. Sprendimą Nord Stream 2 / Parlamentas ir Taryba (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 70 punktas).
(
79
)	Žr. skundžiamos nutarties 51 punktą.
(
80
)	Žr. 2022 m. liepos 12 d. Sprendimą Nord Stream 2 / Parlamentas ir Taryba (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 71–74 punktai).
(
81
)	Skundžiamos nutarties 64 punktas.
(
82
)	Pavyzdžiui, žr. 2000 m. spalio 19 d. Sprendimą Italija ir Sardegna Lines / Komisija (C‑15/98 ir C‑105/99, EU:C:2000:570, 31 ir 34 punktai) ir 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimą Italija / Komisija (C‑298/00 P, EU:C:2004:240, 39 punktas).
(
83
)	Tas pats pasakytina apie jurisprudenciją, kurią Bendrasis Teismas nurodė skundžiamos nutarties 65 punkte ir kuri susijusi su valstybei narei skirtu Komisijos sprendimu, įpareigojusiu tą valstybę narę sumažinti tam tikrą įmonei skirtą Sąjungos finansavimą. Teisingumo Teismas nusprendė, kad Komisijos sprendimas yra tiesiogiai susijęs su tokioje situacijoje esančia įmone, nepaisant to, kad valstybė narė turi imtis įgyvendinimo priemonių.
(
84
)	Skundžiamos nutarties 64 punktas.
(
85
)	Skundžiamos nutarties 53 punktas.
(
86
)	Be to, apeliantė ginčija EDAV įgaliojimus kištis sprendžiant arba dėl apskaičiavimo metodo, arba dėl baudų dydžio, ir teigia, kad pagal BDAR šie įgaliojimai palikti nacionalinei priežiūros institucijai pagal nacionalinėje teisėje numatytas taisykles. Pastarasis teiginys turės būti vertinamas iš esmės ir Teisingumo Teismas šiame apeliaciniame procese negali priimti sprendimo šiuo klausimu.
(
87
)	Žr. skundžiamos nutarties 57–59 punktus. Tai, kad EDAV nepareiškė savo pozicijos dėl to, ar WhatsApp veikė kaip duomenų valdytoja arba duomenų tvarkytoja, kiek tai susiję su asmens duomenimis, gautais taikant nuostolingosios maišos (angl. lossy hashing) procedūrą, nekeičia to, kad Airijos priežiūros institucija yra saistoma EDAV išvados, pagal kurią tokia procedūra reiškia asmens duomenų tvarkymą.
(
88
)	Skundžiamos nutarties 55 ir 56 punktuose Bendrasis Teismas išvardijo klausimus, kuriuos išsprendė EDAV, taip pat klausimus, kuriuos papildomai išsprendė Airijos priežiūros institucija galutiniame nacionaliniame sprendime.
(
89
)	Žr. skundžiamos nutarties 60 punktą.
(
90
)	Žr., ex multis, 2021 m. birželio 3 d. Sprendimą Vengrija / Parlamentas (C‑650/18, EU:C:2021:426, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir Sprendimą Komisija / BPV (65 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
91
)	Šiuo klausimu Bendrasis Teismas remiasi 2002 m. liepos 25 d. Sprendimu Unión de Pequeños Agricultores / Taryba (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 40 punktas); taip pat žr. skundžiamos nutarties 68 punktą.
(
92
)	Žr. 1987 m. spalio 22 d. Sprendimą Foto-Frost (314/85, EU:C:1987:452, 17 punktas).
(
93
)	1994 m. kovo 9 d. Sprendimas (C‑188/92, EU:C:1994:90, 26 punktas).
(
94
)	2018 m. liepos 25 d. Sprendimas (C‑135/16, EU:C:2018:582, 17 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
95
)	2018 m. liepos 25 d. Sprendimas Georgsmarienhütte ir kt. (C‑135/16, EU:C:2018:582, 18 punktas).
(
96
)	Šiuo klausimu pavyzdžiui, žr. 2021 m. kovo 10 d. Sprendimą Von Aschenbach & Voss (C‑708/19, EU:C:2021:190, 33 ir 49 punktai).
(
97
)	2019 m. gruodžio 3 d. Sprendimas Iccrea Banca (C‑414/18, toliau – Sprendimas Iccrea Banca, EU:C:2019:1036)
(
98
)	Sprendimo Iccrea Banca 72 ir 74 punktai.
(
99
)	Žinoma, šis variantas galioja tik tuo atveju, jei „nekiltų jokių abejonių“, kad WhatsApp iš tikrųjų turėjo teisę pareikšti ieškinį Sąjungos teismuose. Jei, priešingai, WhatsApp neturėjo teisės Bendrajame Teisme ginčyti ginčijamo sprendimo galiojimo, kaip teigia tas teismas, šiai bendrovei neturėtų būti kliudoma nacionaliniame teisme remtis negaliojimu grindžiamu prieštaravimu.
(
100
)	Žr. skundžiamos nutarties 40 punktą.
(
101
)	Atitinkama BDAR 143 konstatuojamosios dalies dalis suformuluota taip: „tuo atveju, jei Valdybos sprendimai yra tiesiogiai ir konkrečiai susiję su duomenų valdytoju, duomenų tvarkytoju ar skundo pateikėju, pastarasis gali pateikti ieškinį dėl tų sprendimų panaikinimo per du mėnesius nuo jų paskelbimo Valdybos interneto svetainėje, laikantis SESV 263 straipsnio“.
(
102
)	Šiuo klausimu žr. generalinio advokato M. Campos Sánchez-Bordona išvadą byloje Georgsmarienhütte ir
kt. (C‑135/16, EU:C:2018:120, 43 punktas). Taip pat žr. vis dar aktualius argumentus, pateiktus generalinio advokato F. Jacobs išvadoje byloje Unión de Pequeños Agricultores / Taryba (C‑50/00 P, EU:C:2002:197, 40 ir paskesni punktai).
(
103
)	Žr. skundžiamos nutarties 70 punktą.
(
104
)	Žr. 2000 m. gruodžio 14 d. Sprendimą Masterfoods ir HB (C‑344/98, EU:C:2000:689, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
105
)	Žr. 2000 m. gruodžio 14 d. Sprendimą Masterfoods ir HB (C‑344/98, EU:C:2000:689, 57 punktas) ir 2018 m. liepos 25 d. Sprendimą Georgsmarienhütte ir kt. (C‑135/16, EU:C:2018:582, 24 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
106
)	Žr. Meta Platforms Ireland Ltd / Data Protection Commission (approved) [2024] IEHC 264, 2024 m. gegužės 10 d., kur 49 punkte pažymėta: „Apeliacinio skundo nagrinėjimas ir teisminės kontrolės procedūra bus atidėti iš esmės iki tol, kol bus priimtas sprendimas byloje WhatsApp, kurią šiuo metu nagrinėja ESTT.“
(
107
)	Žr. 2018 m. liepos 25 d. Sprendimą Georgsmarienhütte ir kt. (C‑135/16, EU:C:2018:582, 25 punktas).
(
108
)	Skundžiamos nutarties 40 punktas.