62005CC0244_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įvadas
1. Šioje byloje Teisingumo Teismo prašoma išaiškinti 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (toliau – Buveinių direktyva)(2) 3 straipsnio 1 dalį kartu su šios direktyvos šešta konstatuojamąja dalimi. Verwaltungsgerichtshof iš esmės klausia, kokios apsaugos priemonės taikomos teritorijoms, kuriose yra prioritetinių natūralių buveinių tipų ar prioritetinių rūšių, bet kurios pagal direktyvos 4 straipsnio 2 dalies trečiąją pastraipą dar neįtrauktos į Komisijos sudaromą Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą.
II – Teisinis pagrindas
A – Bendrijos teisė
2.
Pagal direktyvos šeštą konstatuojamąją dalį tam, kad būtų galima atkurti ar palaikyti Bendrijos svarbos natūralių buveinių ir rūšių gerą apsaugos būklę, būtina pagal nustatytą grafiką steigti specialias saugomas teritorijas, siekiant sukurti vientisą Europos ekologinį tinklą.
3.
Pagal direktyvos 3 straipsnio 1 dalį „Natura 2000“ pavadinimu kuriamas vienodas specialių saugomų teritorijų Europos ekologinis tinklas. Šis tinklas, sudarytas iš teritorijų, kuriose yra į I priedą įrašyti natūralių buveinių tipai ir į II priedą įrašytų rūšių buveinės, sudaro galimybę palaikyti, o kur reikia ir atkurti iki geros apsaugos būklės natūralių buveinių tipus ir rūšių buveines jų natūraliame paplitimo areale“.
4. Direktyvos 4 straipsnyje numatyta tvarka, pagal kurią teritorijos, kuriose yra šia direktyva saugomų rūšių ir natūralių buveinių, skelbiamos specialiomis saugomomis teritorijomis. 1–5 dalyse numatyta:
„1. Remdamasi III priede (1 etapas) išdėstytais kriterijais ir atitinkama mokslo informacija, kiekviena valstybė narė siūlo teritorijų sąrašą, nurodydama, kurie jos teritorijoje vietiniai I priedo natūralių buveinių tipai ir kurios II priedo rūšys aptinkamos tose teritorijose. < … >
Per trejus metus nuo šios direktyvos paskelbimo sąrašas kartu su informacija apie kiekvieną teritoriją perduodamas Komisijai. < … >
2. Remdamasi III priede (2 etapas) nustatytais kriterijais, kiekvienam iš penkių 1 straipsnio c punkto iii papunktyje nurodytų biogeografinių regionų ir visai 2 straipsnio 1 dalyje nurodytai teritorijai Komisija, susitarusi su kiekviena valstybe nare, pagal jų pateiktus sąrašus sudaro Bendrijos svarbos teritorijų sąrašo projektą, paremtą valstybių narių sąrašais, nurodančiais tas teritorijas, kuriose yra vienas ar daugiau natūralių buveinių tipų ar prioritetinių rūšių.
Valstybės narės, kurių teritorijos su jose aptinkamais vienu ar daugiau prioritetiniais natūralių buveinių tipais ar prioritetinėmis rūšimis sudaro daugiau negu 5 % jų nacionalinės teritorijos, gali, susitarusios su Komisija, prašyti, kad III priede (2 etapas) išvardyti kriterijai, parenkant visas Bendrijos svarbos teritorijas jų teritorijoje, būtų taikomi lanksčiau.
Atrinktų Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą, nurodant teritorijas, kuriose yra vienas ar daugiau prioritetinių natūralių buveinių tipų ar prioritetinių rūšių, Komisija tvirtina 21 straipsnyje nustatyta tvarka.
3. Šio straipsnio 2 dalyje nurodytas sąrašas sudaromas per šešerius metus nuo šios direktyvos paskelbimo.
4. Jei, laikantis 2 dalyje nustatytos tvarkos, yra patvirtinama Bendrijos svarbos teritorija, atitinkama valstybė narė turi kaip galima greičiau < ... > toje teritorijoje įsteigti specialią saugomą teritoriją < … > .
5. Teritoriją įtraukus į 2 dalies trečiojoje pastraipoje minimą sąrašą, jai pradedamos taikyti 6 straipsnio 2, 3 ir 4 dalys.“
5. III priedas (2 etapas) dėl į nacionalinius sąrašus įtrauktų Bendrijos svarbos teritorijų vertinimo nustato:
”1. Visos 1 etape valstybių narių identifikuotos teritorijos, kuriose aptinkami prioritetiniai natūralių buveinių tipai ir (arba) rūšys, yra laikomos Bendrijos svarbos teritorijomis.
2. Vertinant valstybių narių sąrašuose esančių kitų teritorijų svarbą Bendrijai, t. y. jų indėlį palaikant arba atkuriant I priede nurodytų natūralių buveinių arba II priede nurodytų rūšių gerą apsaugos būklę ir (arba) „Natura 2000“ vientisumą, atsižvelgiama į šiuos kriterijus:
< … > “.
6. Pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį valstybės narės imasi priemonių, siekdamos specialiose saugomose teritorijose išvengti natūralių buveinių ir rūšių buveinių blogėjimo, taip pat rūšių, kurių apsaugai buvo įsteigtos specialios saugomos teritorijos, trikdymo, jei toks trikdymas galėtų būti reikšmingas šios direktyvos tikslų atžvilgiu.
7. Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad bet kokiems planams ir projektams, tiesiogiai nesusijusiems arba nebūtiniems teritorijai tvarkyti, bet galintiems ją reikšmingai paveikti individualiai arba kartu su kitais planais arba projektais, turi būti atliekamas jų galimo poveikio teritorijai įvertinimas. Atsižvelgiant į poveikio teritorijai įvertinimo išvadas ir remiantis 4 dalies nuostatomis, kompetentingos nacionalinės institucijos pritaria planui ar projektui tik įsitikinusios, kad jis neigiamai nepaveiks nagrinėjamos teritorijos vientisumo ir, jei reikia, išsiaiškinusios plačiosios visuomenės nuomonę.
8. Buveinių direktyvos 6 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad tuo atveju, jei, nepaisant poveikio teritorijai neigiamo įvertinimo ir nesant kitų alternatyvių sprendimų, šis planas ar projektas vis dėlto privalo būti įgyvendintas dėl įpareigojančių priežasčių, tarp jų ir socialinio ar ekonominio pobūdžio, neatsižvelgti į visuomenės interesus, valstybė narė imasi visų kompensacinių priemonių, būtinų bendram „Natura 2000“ vientisumui apsaugoti. Apie patvirtintas kompensacines priemones ji praneša Komisijai. Kai atitinkamoje teritorijoje yra prioritetinis natūralių buveinių tipas ir (arba) prioritetinė rūšis, vieninteliai argumentai, kuriuos galima pateikti, yra susiję su žmonių sveikata ar sauga, su labai svarbiomis aplinkai palankiomis pasekmėmis arba kitomis, Komisijos nuomone, įpareigojančiomis priežastimis neatsižvelgti į visuomenės interesus.
B – Nacionalinė teisė
9. Bavarijos gamtos apsaugos įstatymo ( Bayerischen Naturschutzgesetz ) 48 straipsnio 2 dalis išdėstyta taip:
„Kol bus priimti poįstatyminiai teisės aktai, remiantis III skyriumi, už gamtos apsaugą pagal 45 straipsnį atsakingos įstaigos ar institucijos gali įsakymu arba individualiu aktu, remdamosi III skyriumi, uždrausti daryti pakeitimus ne daugiau kaip dvejiems metams, kad būtų užtikrinta laikina saugotinų teritorijų ir jų elementų apsauga, jei yra pagrindo teigti, kad dėl padarytų pakeitimų nebus pasiektas numatytas apsaugos priemonės tikslas; jei ypatingos aplinkybės to reikalauja, šis terminas gali būti pratęstas dar metams. Šios priemonės neturi būti imamasi, jei kompetentingos už gamtos apsaugą atsakingos institucijos ir įstaigos tuo pačiu metu ar iškart po to netaiko galutinės apsaugos procedūros.“
III – Faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
10. Ieškovai prieštarauja naujojo greitkelio A 94, turinčio sujungti Miuncheną su pietrytine Bavarija ir užtikrinti jungtį su Austrija, atkarpos tiesimui. Federalinių greitkelių plėtros ir poreikių įvertinimo plane šis greitkelis įvardytas kaip „prioritetinis poreikis“. Be to, A 94 įtrauktas į transeuropinio transporto tinklo pagrindinį planą kaip kelių jungties projektas.
11. Ginčijama kelio atkarpa driekiasi per teritorijas, kurias 2004 m. lapkričio 29 d. laišku Vokietijos Federacinė Respublika pasiūlė Komisijai įtraukti į Europos tinklą „Natura 2000“ kaip Bendrijos svarbos teritorijas. Iš šiame pranešime pateiktų ekologinių duomenų matyti, kad kalbama apie prioritetinį natūralių buveinių tipą „Aliuviniai miškai su Alnus glutinosa
ir Fraxinus excelsior “, nurodytą direktyvos I priedo sąraše. Tačiau Komisija atitinkamų teritorijų dar nėra įtraukusi į jos sudaromą Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą pagal direktyvos 4 straipsnio 2 dalies trečiąją pastraipą.
12.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, turėtų būti taikomos su direktyvos tikslais suderinamos priemonės. Atsižvelgiant į teritorijos būklę bylos nagrinėjimo metu, galima manyti, kad minėtas planavimas galėtų reikšmingai paveikti ypač prioritetinį buveinių tipą „Aliuviniai miškai“, o intervencija į šią teritoriją galėtų pažeisti įsipareigojimus pagal direktyvą.
13. Verwaltungsgerichtshof sustabdė bylos nagrinėjimą ir pateikė Teisingumo Teismui tris prejudicinius klausimus:
1.
Kokio apsaugos režimo, atsižvelgiant į EB 10 straipsnio antrojoje pastraipoje įtvirtintą trukdymų draudimą, Direktyvos 92/43/EEB 3 straipsnio 1 dalis kartu su šios direktyvos šešta konstatuojamąja dalimi, remiantis 2005 m. sausio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimu byloje C‑117/03, reikalaujama teritorijoms, ypač tokioms, kuriose gali būti aptinkama prioritetinių natūralių buveinių tipų arba prioritetinių rūšių ir kurios gali būti priskirtos Bendrijos svarbos teritorijoms, prieš įtraukiant jas į Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą, kurį Komisija patvirtina šios direktyvos 21 straipsnyje numatyta tvarka?
2. Kokią įtaką patiria šis apsaugos režimas, jeigu minėtos teritorijos pagal Direktyvos 92/43/EEB 4 straipsnio 1 dalį jau įtrauktos į Komisijai perduodamus nacionalinius teritorijų sąrašus?
3. Ar minėtų teritorijų nacionalinis apsaugos režimas pagal Bavarijos gamtos apsaugos įstatymo 48 straipsnio 2 dalį atitinka Bendrijos teisės reikalavimus pagal Direktyvos 92/43/EEB 3 straipsnio 1 dalį kartu su šios direktyvos šešta konstatuojamąja dalimi, atsižvelgiant į EB 10 straipsnio antrojoje pastraipoje įtvirtintą trukdymų draudimą?
14. Bund Naturschutz in Bayern eV, Johann Märkl ir kt. bei Friederike Nischwitz ir kt. (toliau – ieškovai), Freistaat Bayern ir Komisija pateikė pastabas raštu. Per 2006 m. balandžio 6 d. posėdį jie visi pareiškė nuomonę žodžiu.
IV – Vertinimas
15. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmuoju ir antruoju klausimu iš esmės prašo paaiškinti, kokį apsaugos lygį reiktų taikyti teritorijoms, ypač tokioms, kuriose gali būti aptinkama prioritetinių natūralių buveinių tipų arba prioritetinių rūšių ir kurios gali būti priskirtos Bendrijos svarbos teritorijoms, bet Komisijos pagal direktyvos 4 straipsnio 2 dalies trečiąją pastraipą dar neįtrauktos į jos sudaromą Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą.
16.
Be to, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad jį pateikęs teismas iš esmės klausia, ar teritorijoms, kurios dar neįtrauktos į Komisijos sudaromą Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą, turi būti taikomas Bendrijos apsaugos režimas, ar valstybės narės turi užtikrinti šių teritorijų apsaugą, taikydamos vien pagal nacionalinį apsaugos režimą priimtas tinkamas priemones. Remdamasis atsakymu, nacionalinis teismas galėtų nustatyti taisykles ir faktines aplinkybes, pagal kurias turi būti vertinami su planavimu tariamai susijusi žala.
17.
Iš pradžių reikia prisiminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką direktyvoje nustatytas įpareigojimas valstybėms narėms siekti joje numatyto tikslo ir jų pareiga pagal EB 10 straipsnį imtis visų bendrų ir specialių priemonių, užtikrinančių šio įpareigojimo vykdymą, privalomas visoms valstybių narių valdžios institucijoms, įskaitant ir teismus, jei tai priklauso jų jurisdikcijai(3) .
18. Iš to aišku, kad nacionalinis teismas, taikydamas nacionalinės teisės aktus, turi juos aiškinti kuo labiau atsižvelgdamas į direktyvos formuluotę ir į jos tikslą, kad būtų pasiektas direktyvoje numatytas rezultatas ir laikomasi EB 249 straipsnio 3 dalies(4) .
19. Todėl kyla klausimas, kokia apsauga pagal Buveinių direktyvą turėtų būti užtikrinta teritorijoms, kurios galėtų būti laikomos Bendrijos svarbos teritorijomis, bet kurių Komisija dar neįtraukė į jos sudaromą Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą.
20. Direktyva siekiama sukurti vientisą Europos ekologinį tinklą tam, kad valstybių narių teritorijoje galima būtų atkurti ar palaikyti natūralių buveinių ir rūšių bei laukinės faunos ir floros gerą apsaugos būklę(5) . Šiam tikslui pasiekti numatyta galimybė steigti specialias saugomas teritorijas(6) Buveinių direktyvos 4 straipsnyje nustatyta tvarka.
21. Specialių saugomų teritorijų steigimo tvarką pagal 4 straipsnį sudaro keturi etapai. Pirmiausia kiekviena valstybė narė siūlo teritorijų sąrašą nurodydama, kurie jos teritorijoje vietiniai I priedo natūralių buveinių tipai ir kurios II priedo rūšys aptinkamos tose teritorijose (4 straipsnio 1 dalis). Paskui Komisija, susitarusi su kiekviena valstybe nare, pagal jų pateiktus sąrašus sudaro Bendrijos svarbos teritorijų sąrašo projektą (4 straipsnio 2 dalies pirmoji ir antroji pastraipos). Vėliau 21 straipsnyje nustatyta tvarka Komisija tvirtina Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą (4 straipsnio 2 dalies trečioji pastraipa ir 3 dalis). Galiausiai valstybės narės Bendrijos svarbos teritorijose steigia specialias saugomas teritorijas (4 straipsnio 4 dalis).
22. Pirmiausia pagal Buveinių direktyvos nustatytą grafiką valstybės narės per trejus metus, t. y. iki 1995 m. birželio 10 d., turi pasiūlyti Komisijai visas teritorijas, kurios, kaip teritorijos dalys, gali būti įtrauktos į „Natura 2000“. Paskui, Komisija, remdamasi šiais pasiūlymais, turi per šešerius metus nuo šios direktyvos paskelbimo, t. y. iki 1998 m. birželio 10 d., sudaryti Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą, kuris įtraukiamas į „Natura 2000“. Galiausiai valstybės narės per šešerius metus, t. y. iki 2004 m. birželio 10 d., Bendrijos svarbos teritorijose turi įsteigti specialias saugomas teritorijas.
23. Šioje byloje Vokietijos vyriausybė 2004 m. lapkričio 29 d. perdavė Komisijai pagal Buveinių direktyvos 4 straipsnio 1 dalį sudarytą teritorijų, kuriose aptinkamos natūralios buveinės, sąrašą. Šių teritorijų Komisija dar nėra įtraukusi į Bendrijos sąrašą.
24. 2005 m. sausio 13 d. sprendime Società Italiana Dragaggi (7), kuriame Teisingumo Teismas turėjo nuspręsti dėl Buveinių direktyvos 6 straipsnio taikymo, Italijos valdžios institucijos atšaukė viešojo pirkimo sutarties dėl dugno valymo darbų uoste sudarymo procedūrą, nes vieta, numatyta gruntui laikyti, buvo teritorijoje, kurią Italija yra pasiūliusi Komisijai kaip saugomą teritoriją pagal Buveinių direktyvą. Toje byloje kilo klausimas, ar šiomis aplinkybėmis jau turėjo būti taikomos Buveinių direktyvos 6 straipsnyje numatytos apsaugos priemonės, nors direktyvos 4 straipsnyje numatyta teritorijos steigimo procedūra dar nebaigta. Teisingumo Teismas sprendime paaiškino:
„ < … > Direktyvos 4 straipsnio 5 dalį reikia aiškinti taip < … >, kad jos 6 straipsnio 2–4 dalyse numatytos apsaugos priemonės turi būti taikomos tik teritorijoms, pagal direktyvos 4 straipsnio 2 dalies trečiąją pastraipą įtrauktoms į atrinktų Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą, kurį Komisija patvirtina šios direktyvos 21 straipsnyje numatyta tvarka.
Tai nereiškia, kad valstybės narės neturi apsaugoti teritorijų iš karto po to, kai pasiūlo jas identifikuoti kaip Bendrijos svarbos teritorijas, pagal direktyvos 4 straipsnio 1 dalį Komisijai perduodamą nacionalinį teritorijų sąrašą.
Jei tokios teritorijos nebus tinkamai apsaugotos nuo šio momento, gali kilti grėsmė direktyvos šeštoje konstatuojamojoje dalyje ir 3 straipsnio 1 dalyje numatytų uždavinių, kuriais siekiama išsaugoti natūralias buveines ir laukinę fauną bei florą, įgyvendinimui < … > “(8) .
25. Pagal minėtą sprendimą šios direktyvos 6 straipsnio 2–4 dalyse numatytas apsaugos priemones būtina taikyti tik teritorijoms, kurias Komisija įtraukė į Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą.
26.
Tačiau, kaip tvirtina ieškovai ir Komisija, valstybės narės negali, kol kuriama „Natura 2000“, padaryti žalos šioms teritorijoms ar kitaip neigiamai paveikti jų kokybę. Nors valstybės narės nėra įpareigotos priimti direktyvą įgyvendinančių priemonių iki pasibaigiant numatytam terminui, iš EB 10 straipsnio antrosios pastraipos kartu su EB 249 straipsnio trečiąja pastraipa ir iš pačios direktyvos matyti, kad valstybės narės per šį terminą neturėtų priimti teisės aktų, galinčių rimtai trukdyti pasiekti direktyvoje numatytus tikslus(9) . Tai galioja ir tuomet, kai vyksta, kaip ir šioje byloje, Buveinių direktyvos 4 straipsnyje nustatyta Bendrijos svarbos teritorijų steigimo procedūra.
27. Jei Buveinių direktyvos nustatyto grafiko nesilaikoma, valstybės narės turi griežtai vykdyti įsipareigojimą nesiimti priemonių, galinčių rimtai trukdyti pasiekti direktyvoje numatytus tikslus. Pagal šį planą Europos ekologinis tinklas turėjo būti įgyvendintas iki 2004 m. birželio 10 dienos. Jeigu šio plano būtų laikomasi, atitinkamoms teritorijoms jau būtų taikoma Buveinių direktyvos 6 straipsnyje nustatyta apsauga. Komisija rašytinėse pastabose atkreipė dėmesį į tai, kad grafiko nebuvo laikomasi, nes valstybės narės teritorijas pasiūlė labai pavėluotai(10) .
28. Juo labiau valstybė narė vėluoja sudaryti Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą ir įsteigti specialias saugomas teritorijas, juo didesnės apsaugos reikia tokioms teritorijoms. Šiuo atžvilgiu nesvarbu, ar kalbama apie teritorijas, kurios jau yra įrašytos į pagal direktyvos 4 straipsnio 1 dalį Komisijai perduodamą nacionalinį teritorijų sąrašą, ar apie teritorijas, kurios dėl savo savybių, turėtų būti įtrauktos į Bendrijos sąrašą, bet valstybės narės jų dar nepasiūlė Komisijai kaip Bendrijos svarbos teritorijų, tinkamų Europos ekologiniam tinklui „Natura 2000“. Abiem atvejais valstybė narė turi rūpintis, kad būtų palaikoma teritorijos ekologinė reikšmė nacionaliniu lygmeniu, kol Komisija sudarys Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą.
29. Ieškovai pabrėžė, kad iš valstybių narių įsipareigojimo nesiimti priemonių, galinčių rimtai trukdyti pasiekti Buveinių direktyvoje numatytus tikslus, išplaukia absoliutus draudimas keisti atitinkamas teritorijas.
30. Bund Naturschutz in Bayern eV, Johann Märkl ir kt. bei Friederike Nischwitz ir kt. tvirtina, kad valstybės narės yra įpareigotos palaikyti gerą teritorijos apsaugos būklę, kol Komisija galės nuspręsti, ar šios teritorijos turi būti įtrauktos į Bendrijos sąrašą kaip Bendrijos svarbos teritorijos. Todėl draudžiama bloginti tokių teritorijų būklę. Tai reiškia, kad valstybės narės neturi teisės daryti pakeitimų, galinčių sumenkinti teritorijų svarbą. Ieškovai mano, kad mažiau radikali priemonė nei absoliutus pakeitimų draudimas nepakankamai užtikrintų teritorijos ekologinę reikšmę.
31. Freistaat Bayern tvirtina, kad nors neturi būti trukdoma siekti direktyvoje nustatytų tikslų ar kitaip jiems kenkti, tai nelemia absoliutaus teritorijos pakeitimų draudimo. Draudimas kenkti įrašytoms į nacionalinį Komisijai perduodamą sąrašą teritorijoms nereiškia, kad draudžiamas bet koks pakeitimas.
32. Direktyvos 6 straipsnyje nurodytos apsaugos priemones, kurios turi būti priimtos teritorijų, įtrauktų į Komisijos sudaromą Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą, atžvilgiu. Šios nuostatos 4 dalis išdėstyta taip: „Jei, nepaisant poveikio teritorijai neigiamo įvertinimo ir nesant kitų alternatyvių sprendimų, šis planas ar projektas vis dėlto privalo būti įgyvendintas dėl įpareigojančių priežasčių, tarp jų ir socialinio ar ekonominio pobūdžio, neatsižvelgti į visuomenės interesus, valstybė narė imasi visų kompensacinių priemonių, būtinų bendram „Natura 2000“ vientisumui apsaugoti. Apie patvirtintas kompensacines priemones ji praneša Komisijai. Kai atitinkamoje teritorijoje yra prioritetinis natūralių buveinių tipas ir (arba) prioritetinė rūšis, vieninteliai argumentai, kuriuos galima pateikti, yra argumentai, susiję su žmonių sveikata ar sauga, su labai svarbiomis aplinkai palankiomis pasekmėmis arba kitomis, Komisijos nuomone, įpareigojančiomis priežastimis neatsižvelgti į visuomenės interesus“.
33. Buveinių direktyvos 6 straipsnio 4 dalis nenustato absoliutaus pakeitimų draudimo. Tačiau planų ar projektų įgyvendinimas yra griežtai reglamentuojamas. Tam tikri planai ir projektai gali būti įgyvendinti tik todėl, kad atsižvelgiama į svarbius visuomenės interesus. Be to, specialioms teritorijoms, kuriose yra prioritetinių natūralių buveinių tipų ar prioritetinių rūšių, taikomi dar griežtesni kriterijai.
34. Mano nuomone, Buveinių direktyvos 6 straipsnio 4 dalyje nurodyti kriterijai analogiškai turi būti taikomi, kol Komisija sudarys sąrašą. Tai reiškia, kad kuriant planus ir projektus gali būti atsižvelgta į kitus interesus. Šios nuostatos kontekste absoliutus pakeitimų draudimas teritorijos apsaugos tikslais yra pernelyg griežtas.
35. Tačiau valstybės narės, be abejo, privalo rūpintis tuo, kad nekiltų rimta grėsmė direktyvos šeštoje konstatuojamojoje dalyje ir 3 straipsnio 1 dalyje numatytų tikslų – apsaugoti natūralias buveines ir laukinę fauną bei florą – įgyvendinimui. Todėl planai ir projektai gali būti vykdomi tik tuomet, jeigu jie nesumenkina teritorijos ekologinės reikšmės nacionaliniu lygmeniu. Be to, valstybės narės privalo priimti nuostatas, užtikrinančias, kad poveikis teritorijai galiausiai bus minimalus, ir imtis mažiausiai pažeidžiančių priemonių, kurios apskritai nelemtų esminės teritorijos vertės praradimo.
36. Ypač Buveinių direktyvos 6 straipsnio 4 dalyje nurodyti kriterijai turi būti griežtai taikomi specialiose teritorijose, kuriose yra prioritetinių natūralių buveinių tipų ar prioritetinių rūšių. Jos privalo būti apsaugotos nuo kylančio pavojaus. Konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama, kad valstybių narių europinėje teritorijoje natūralių buveinių būklė nuolat blogėja ir vis daugėja laukinių rūšių, kurioms gresia didelis pavojus; tai reiškia, kad buveinės ir rūšys, kurioms gresia pavojus, sudaro Bendrijos gamtos paveldo dalį, o joms kylantys pavojai dažnai nepaiso valstybinių sienų, todėl, siekiant jas išsaugoti, reikia imtis priemonių Bendrijos lygmeniu. Taigi direktyvos penktoje konstatuojamojoje dalyje siūlomas greitas apsaugos priemonių įgyvendinimas yra labai svarbus(11) .
37. Nacionalinis teismas turi nuspręsti, ar A 94 projekto įgyvendinimas neigiamai veikia teritorijos kokybę ir menkina teritorijos ekologinę reikšmę nacionaliniu lygmeniu.
38. Atsižvelgiant į pirmiau išdėstytus svarstymus, į trečiąjį klausimą atsakyti nereikia.
V – Išvada
39. Todėl siūlau Teisingumo Teismui į prejudicinius klausimus atsakyti taip:
„Pagal 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvą 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos, ypač kartu su EB 10 straipsniu ir EB 249 straipsniu, valstybės narės privalo rūpintis tuo, kad planų ir projektų įgyvendinimas nesumenkintų valstybių narių siūlomų teritorijų arba teritorijų, kurios dėl savo savybių turėtų būti įtrauktos į Bendrijos sąrašą, ekologinės reikšmės, o tai rimtai trukdytų siekti direktyvoje numatytų tikslų. Nacionalinis teismas turi nuspręsti, ar byloje minėti planai nesumenkina teritorijos ekologinės reikšmės.“
(1) .
(2)
–	OL L 206, p. 7.
(3)
–	Žr. 1984 m. balandžio 10 d. Sprendimą Von Colson und Kamann
(C‑14/83, Rink. p. 1891, 26 punktas) ir 1990 m. lapkričio 13 d. Sprendimą Marleasing
(C‑106/89, Rink. p. I‑4135, 8 punktas).
(4)
–	Žr. minėtų sprendimų Von Colson und Kamann
26 punktą ir Marleasing
8 punktą.
(5)
–	Pirma, trečia, ketvirta, penkta ir šešta konstatuojamosios dalys.
(6)
–	Šešta ir septinta konstatuojamosios dalys.
(7)
–	2005 m. sausio 13 d. Sprendimas Società Italiana Dragaggi
(C‑117/03, Rink. p. I‑167).
(8)
– Minėto sprendimo Società Italiana Dragaggi
25–27 punktai.
(9)
–	1997 m. gruodžio 18 d. Sprendimas Inter‑Environnement Wallonie
(C‑129/96, Rink. p. I‑7411, 45 punktas).
(10)
–	Teisingumo Teismas konstatavo, kad, neperdavusi Komisijai Buveinių direktyvos 4 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje nurodytų teritorijų sąrašo kartu su šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalies antrojoje pastraipoje numatyta informacija apie šias teritorijas per nustatytą terminą, Vokietijos Federacinė Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal minėtą direktyvą (2001 m. rugsėjo 11 d. Sprendimas Komisija prieš Vokietiją, C‑71/99, Rink. p. I‑5811. Taip pat žr. 2001 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą Komisija prieš Airiją
(C‑67/99, Rink. p. I‑5757) ir sprendimą Komisija prieš Prancūziją
(C‑220/99, Rink. p. I‑5831).
(11)
–	Beje, greitas priemonių įgyvendinimas nepasiektas, nes valstybės narės pasiūlė teritorijas labai pavėluotai. Pagal Buveinių direktyvoje nustatytą grafiką Europos ekologinis tinklas turėjo būti sukurtas iki 2004 m. birželio 10 dienos.