62016CC0255
GENERALINIO ADVOKATO
MICHAL BOBEK IŠVADA,
pateikta 2017 m. liepos 26 d. (
1
)
Byla C‑255/16
Anklagemyndigheden
prieš
Bent Falbert,
Poul Madsen,
JP/Politikens Hus A/S
(Københavns Byret (Apylinkės teismas, Kopenhaga (Danija)) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Pranešimo apie techninius reglamentus procedūra – Lošimų sektoriaus techniniai reglamentai – Valstybių narių pareiga pranešti apie techninių reglamentų projektus Komisijai – Nacionalinės teisės aktai, kuriais leidžiama neturint licencijos siūlyti žaidimus, loterijas ir lažybas, taip pat reklamuoti neturint licencijos siūlomus žaidimus, loterijas ir lažybas“
I. Įvadas
1.
Danijoje nagrinėjama baudžiamoji byla prieš Bent Falbert, Poul Madsen ir JP/Politikens Hus A/S (toliau – kaltinamieji), kurioje jie kaltinami be licencijos teikę ir reklamavę internetinių lošimų paslaugas laikraštyje Ekstra Bladet ir jo interneto svetainėje. Danijos lov om visse spil, lotterier og væddemål (Tam tikrų žaidimų, loterijų ir lažybų įstatymas) numatytos sankcijos, taikomos už be licencijos teikiamų žaidimų, loterijų ir lažybų paslaugų reklamą.
2.
Kaltinamieji iš esmės teigia, kad ši nacionalinės teisės nuostata yra „techninis reglamentas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 98/34/EB (
2
), iš dalies pakeistą Direktyva 98/48/EB (
3
), apie kurį nebuvo pranešta Komisijai. Todėl šia nuostata negalima remtis prieš kaltinamuosius. Šiomis aplinkybėmis Københavns Byret (Apylinkės teismas, Kopenhaga, Danija) klausia, ar turėjo būti pateiktas pranešimas pagal Direktyvą 98/34.
II. Teisinis pagrindas
A.
ES teisė
1.
Direktyva 98/34
3.
Direktyvos 98/34, iš dalies pakeistos Direktyva 98/48/EB, 1 straipsnyje pateiktos tokios apibrėžtys:
„Šioje direktyvoje vartojamos sąvokos turi šią reikšmę:
<…>
2.
„Paslauga“ yra bet kuri informacinės visuomenės paslauga, t. y. paprastai už atlyginimą per atstumą, elektroninėmis priemonėmis ir asmenišku paslaugų gavėjo prašymu teikiama paslauga.
Šiame apibrėžime:
–
„teikimas per atstumą“ reiškia, kad paslauga teikiama šalims nesant kartu vienoje vietoje,
–
„elektroninėmis priemonėmis“ – reiškia, kad iš pradžių paslauga elektronine įranga pasiunčiama ir priimama duomenims apdoroti (įskaitant skaitmeninį tankinimą) ir saugoti, o galutinai perduodama ir priimama laidais, radijo, optinėmis, kitomis elektromagnetinėmis priemonėmis,
–
„asmenišku paslaugų gavėjo prašymu“ reiškia, kad paslauga teikiama perduodant duomenis asmenišku prašymu.
<…>
5.
„Paslaugų taisyklė“ – tai bendro pobūdžio reikalavimas, susijęs su paslaugų verslo steigimu ir vertimusi juo, kaip nurodyta 2 punkte, ypač nuostatos, susijusios su paslaugos teikėju, paslaugomis ir paslaugų gavėju, išskyrus bet kokias taisykles, kurios nėra konkrečiai skirtos minėtame punkte nurodytoms paslaugoms.
<…>
Šiame apibrėžime:
–
taisyklė yra laikoma konkrečiai skirta informacinės visuomenės paslaugoms, jeigu, atsižvelgiant į jos priežasčių išdėstymą ir galiojančią dalį [dispoziciją], visa taisykle arba jos atskiromis nuostatomis siekiama aiškiai ir tikslingai reglamentuoti tokias paslaugas,
–
taisyklė nelaikoma konkrečiai skirta informacinės visuomenės paslaugoms, jei ji turi tokioms paslaugoms tik numanomą ar atsitiktinį poveikį.
<…>
11.
„Techninis reglamentas“ – techninės specifikacijos ir kiti reikalavimai arba paslaugų taisyklės, įskaitant atitinkamas administracines nuostatas, kurių būtina laikytis de jure ir de facto parduodant, teikiant paslaugą, steigiant paslaugų verslą arba naudojant valstybėje narėje ar didžiojoje jos dalyje, taip pat valstybių narių įstatymai ir kiti teisės aktai, išskyrus nurodytus 10 straipsnyje, draudžiantys gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti, arba draudžiantys teikti paslaugą arba ja naudotis, arba steigti paslaugų teikėjo verslą.“
4.
8 straipsnyje nurodyta:
„1.   Laikydamosi 10 straipsnio nuostatų, valstybės narės nedelsdamos pateikia Komisijai kiekvieno techninio reglamento projektą, išskyrus tuos atvejus, kai jis tik perima visą tarptautinio ar Europos standarto tekstą, kuomet užtenka pateikti informaciją apie atitinkamą standartą; jos taip pat pateikia Komisijai pagrindimą, kodėl būtina priimti tokį techninį reglamentą, jei tos priežastys nėra aiškios iš projekto.
<…>“
B.
Nacionalinės teisės nuostatos
5.
Lov nr. 204 af 26. marts 2003 om ændring af lov om visse spil, lotterier og væddemål og andre love og om ophævelse af lov lov om væddemål i forbindelse med heste- og hundevæddeløb (2003 m. kovo 26 d. Įstatymas Nr. 204, iš dalies keičiantis Tam tikrų žaidimų, loterijų ir lažybų įstatymą bei panaikinantis Žirgų ir šunų lenktynių lažybų įstatymą, toliau – 2003 m. dalinis pakeitimas) sujungti du anksčiau buvę atskiri įstatymai dėl lošimų ir žirgų bei šunų lenktynių lažybų, taip pat iš dalies pakeistos tam tikros jų nuostatos.
6.
Priimtais pakeitimais, be kita ko, įtrauktas 10 straipsnis (
4
), kuris išdėstytas taip:
„Bauda arba įkalinimas iki šešių mėnesių skiriamas tam, kas dėl tyčios ar dėl didelio neatsargumo:
1)
siūlo žaidimų, loterijų ir lažybų paslaugas Danijoje, neturėdamas tam licencijos, kaip tai numatyta 1 straipsnyje;
2)
tarpininkauja teikiant žaidimų, loterijų ir lažybų paslaugas, kurioms teikti neišduota 1 straipsnyje numatyta licencija.
<…>
3. Bauda skiriama tam, kas dėl tyčios ar dėl didelio neatsargumo:
<…>
3)
reklamuoja žaidimų, loterijų ir lažybų paslaugas, teikiamas be licencijos, kaip tai numatyta 1 straipsnyje.“
7.
Pagal 2 straipsnio 1 dalį licencija gali būti išduota tik vienai bendrovei (taip sukurta monopolija).
8.
Prie 2003 m. dalinio pakeitimo projekto pridėtame aiškinamajame rašte (
5
) 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto tikslas nurodytas taip:
„Siūloma uždrausti reklamuoti žaidimus, loterijas ir lažybas, kurie neleidžiami pagal įstatymus.
Šis dalinis pakeitimas atitinka šiuo metu galiojantį Žirgų lenktynių lažybų įstatymo 12 straipsnio 3 dalyje numatytą draudimą, tačiau, palyginti su dabar galiojančia Lažybų ir loterijų įstatymo 10 straipsnio 4 dalimi, jis yra patikslinimas.
Šiuo draudimu siekiama apsaugoti lošimų organizatorius, turinčius Danijos valdžios institucijų išduotas licencijas, nuo bendrovių, kurios tokių licencijų neturi ir negali teisėtai gauti pajamų iš lošimų arba teikti lošimų paslaugų Danijoje, konkurencijos.
Šiame įstatyme vartojama reklamos sąvoka apima visas informacijos apie lošimų organizatorių veiklą ir jų siūlomas komercines paslaugas pranešimo bei perdavimo formas.
Vis dėlto šis draudimas netaikomas redakcinėms nuorodoms spaudoje arba skaitmeninėje žiniasklaidoje.
Šis draudimas taikomas neatsižvelgiant į naudojamas žiniasklaidos priemones. Todėl reklama vienodai draudžiama spaudoje, radijuje, televizijoje ir skaitmeninėje žiniasklaidoje, pavyzdžiui, kai naudojamos reklaminės juostos.
Pagal 10 straipsnio 3 dalies 3 punktą taip pat draudžiama reklamuoti lošimų organizatorių veiklą, visų pirma jų interneto svetaines, adresus ir pan.“
9.
Po pažeidimo nagrinėjimo procedūros 2003 m. dalinis pakeitimas buvo panaikintas ir pakeistas nauju įstatymu, apie kurį pranešta Komisijai. Vis dėlto pagrindinės bylos aplinkybėms taikomas 2003 m. dalinis pakeitimas.
III. Faktinės aplinkybės, procesas ir prejudiciniai klausimai
10.
Kaltinamieji yra buvęs laikraščio Ekstra Bladet vyriausiasis redaktorius, dabartinis vyriausiasis redaktorius ir šio laikraščio savininkė. Jų atžvilgiu Danijoje vykdomas baudžiamasis persekiojimas už tai, kad jie laikraštyje Ekstra Bladet ir interneto svetainėse www.ekstrabladet.dk bei www.ekstrabladet.tv reklamavo lažybų bendroves, siūlančias žaidimus ir lažybas Danijoje, nors šios bendrovės neturėjo licencijų.
11.
Danijos žaidimų, loterijų ir lažybų įstatymo 10 straipsnio 1 dalies 1 punkte numatytos sankcijos už žaidimų, loterijų ir lažybų paslaugų siūlymą be licencijos (toliau – 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto nuostata). To paties įstatymo 10 straipsnio 3 dalies 3 punkte (toliau – 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostata) numatytos sankcijos už neturint licencijos siūlomų žaidimų, loterijų ir lažybų reklamą. Abi šios nuostatos yra 2003 m. dalinio pakeitimo, kuriuo iš dalies pakeistos ir sujungtos esamų šio sektoriaus teisės aktų atitinkamos nuostatos, dalis.
12.
Vėliau 2010 m. 2003 m. dalinis pakeitimas panaikintas, nes buvo liberalizuota Danijos rinka. Vis dėlto baudžiamoji byla kaltinamiesiems buvo iškelta tuo metu, kai dar galiojo 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostata.
13.
Kaltinamieji Københavns Byret (Apylinkės teismas, Kopenhaga) teigia, kad 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostata yra „[informacinės visuomenės] paslaugų taisyklė“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 5 punktą. Todėl pagal Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalį apie ją turėjo būti pranešta Komisijai. Kaltinamųjų teigimu, kadangi apie ją nebuvo pranešta, ja negalima remtis prieš juos.
14.
10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos tekste informacinės visuomenės paslaugos aiškiai nepaminėtos. Vis dėlto prašyme priimti prejudicinį sprendimą nacionalinis teismas remiasi prie 2003 m. dalinio pakeitimo projekto pridėtu aiškinamojo rašto ištraukomis. Šiose ištraukose iš tiesų, be kita ko, nurodytos internetinių lošimų paslaugos. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostata galėtų patekti į sąvokos „[informacinės visuomenės] paslaugų taisyklė“ taikymo sritį ir būti priskirta prie nuostatų, apie kurias privaloma pranešti pagal Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalį.
15.
Atsižvelgdamas į šias aplinkybes Københavns Byret (Apylinkės teismas, Kopenhaga) Teisingumo Teismui užduoda tokį klausimą:
„Ar šioje byloje nagrinėjama taisyklė, apie kurią reikia pranešti pagal 1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/34/EB, nustatančios informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką, iš dalies pakeistos 1998 m. liepos 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/48/EB, iš dalies keičiančia Direktyvą 98/34, nustatančią informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką, 8 straipsnio 1 dalį (siejamą su 1 straipsnio pirmos pastraipos 2, 5 ir 11 punktais), jeigu daroma prielaida, kad:
a)
priėmus keičiantį teisės aktą, kuriuo iš dalies keičiamas lov om visse spil, lotterier og væddemål (Tam tikrų žaidimų, loterijų ir lažybų įstatymas), kuriame turi būti įtvirtinta nuostata, kad bausmės skiriamos, inter alia, tam, kas tyčia ar dėl didelio neatsargumo, „neturėdamas licencijos, kaip tai numatyta 1 straipsnyje, siūlo žaidimus, loterijas ir lažybas Danijoje“, ir tam, kas tyčia ar dėl didelio neatsargumo „reklamuoja žaidimus, loterijas ir lažybas, kai jam neišduota licencija pagal 1 straipsnį“; ir
b)
iš dalies keičiamo teisės akto projekto aiškinamajame rašte (bemærkningerne til forslaget til ændringsloven) nurodyta, kad minėtos bausmių skyrimo nuostatos tikslas yra patikslinti arba nustatyti draudimą ne Danijoje esančioms žaidimų organizavimo bendrovėms siūlyti žaidimus internete, kurie yra tiesiogiai skirti Danijos rinkai, nes tame pačiame aiškinamajame rašte nurodyta, kad nėra abejonės, kad pagal iki pakeitimų galiojusias taisykles, buvo laikoma, jog žaidimo priemonės yra neteisėtos, jeigu ne Danijoje esanti žaidimo bendrovė, naudodamasi pardavimų kanalais, iš tikrųjų fiziškai parduoda žaidimo prietaisus Danijos teritorijoje; tačiau kyla didesnė abejonė, ar žaidimai, skirti Danijoje esantiems dalyviams, tačiau siūlomi ne iš Danijos teritorijos, taip pat patenka į minėtos nuostatos dėl bausmių taikymo sritį; todėl būtina išaiškinti, ar tokioms siūlomos žaidimų formoms taikoma ši nuostata. Be to, iš aiškinamojo rašto matyti, kad siūloma numatyti žaidimų, lošimų ir lažybų, kuriems pagal šį įstatymą neišduota licencija, reklamos draudimą ir kad pakeitimas atitinka dabartinį draudimą, numatytą hestevæddeløbsloven (Žirgų lenktynių lažybų įstatymas) 12 straipsnio 3 dalyje, taip pat kuriuo patikslinta [dabar jau panaikinto] tips- og lottoloven (Lažybų ir loterijų įstatymas) 10 straipsnio 4 dalis. Toliau aiškinamajame rašte nurodyta, kad šio draudimo tikslas – nuo konkurencijos apsaugoti žaidimų tiekėjus, turinčius Danijos valdžios institucijų išduotą licenciją, nuo tuos žaidimus siūlančių bendrovių, kurios tokios licencijos neturi ir dėl to negali teisėtai siūlyti ar tarpininkauti siūlant žaidimus Danijoje.“
16.
Rašytines pastabas pateikė kaltinamieji pagrindinėje byloje, Danijos, Portugalijos vyriausybės ir Komisija. Rašytinėje proceso dalyje dalyvavusios suinteresuotosios šalys ir Rumunijos vyriausybė per 2017 m. gegužės 11 d. vykusį posėdį išdėstė argumentus žodžiu.
IV. Vertinimas
17.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prejudicinius klausimus iš esmės užduoda tam, kad išsiaiškintų, ar 1 straipsnio 1 dalies 1 punkto nuostata ir (arba) 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostata, kuriose numatytos sankcijos už neteisėtai teikiamų lošimo paslaugų siūlymą ir už tokių neteisėtai teikiamų paslaugų reklamą, yra „[informacinės visuomenės] paslaugų taisyklės“, taigi_„techniniai reglamentai“, apie kuriuos reikia pranešti (todėl apie juos „turi būti pranešta“) pagal Direktyvą 98/34. Užduodamas šį klausimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo 2003 m. dalinio pakeitimo priėmimo motyvus, kurie išdėstyti prie įstatymo projekto pridėtose pastabose.
A.
Priimtinumas
18.
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodyta, kad kaltinamieji pagrindinėje byloje kaltinami tik teikiamų paslaugų reklamavimu be leidimo. Todėl gali kilti abejonių dėl klausimų tinkamumo tiek, kiek jie susiję ir su 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto nuostata (kurioje numatytos sankcijos už pačių neteisėtų paslaugų siūlymą).
19.
Vis dėlto nemanau, kad remiantis šiuo pagrindu turėtų būti pripažinta, jog užduoti klausimai iš dalies nepriimtini.
20.
Akivaizdu, kad 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto ir 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos susijusios. Nuostata, kurioje numatytos sankcijos už neteisėtai teikiamų paslaugų reklamą, neatsiejama nuo pagrindinės nuostatos, kurioje numatytas reikalavimas gauti leidimą. Iš tiesų nekyla abejonių dėl to, kad, jeigu nebūtų pastarosios nuostatos, pirmoji neturėtų prasmės. Taigi, jeigu būtų pripažinta, kad pats reikalavimas gauti leidimą lošimo paslaugoms teikti yra techninis reglamentas, apie kurį turėjo būti pranešta, tačiau to nebuvo padaryta, iš principo juo nebūtų galima remtis prieš asmenis. Sunku įsivaizduoti, kad toks pripažinimas neturėtų tam tikro „domino poveikio“ galimam tų pačių lošimo paslaugų reklamos (ne)teisėtumui.
21.
Tikslus tokio tarpusavio ryšio pobūdis galiausiai turėtų būti nustatytas pagal nacionalinę teisę. Vis dėlto bent jau iš pirmo žvilgsnio atrodo, kad klausimai dėl atitinkamų su šiomis nuostatomis susijusių reikalavimų pranešti turi būti sprendžiami nuosekliai. Taigi, klausimas, ar reikėtų pranešti apie 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto nuostatą, nėra akivaizdžiai nereikšmingas arba hipotetinis.
22.
Be to, kadangi apskritai Teisingumo Teismui pateiktiems klausimams taikoma reikšmingumo prezumpcija (
6
), manau, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai yra visiškai priimtini.
B.
Dėl bylos esmės
1.
Pirminės pastabos
23.
Nacionalinės teisės nuostatomis, dėl kurių pateiktas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymas, reglamentuojamos: i) lošimo paslaugos; ir ii) reklamos paslaugos.
24.
Šioje išvadoje aiškinsiuosi, ar 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto arba 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos, kuriomis reglamentuojamos šių dviejų rūšių paslaugos, yra „[informacinės visuomenės] paslaugų taisyklė“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 5 punktą.
25.
Šios išvados 2 dalyje lošimo paslaugą vertinsiu kaip galimą informacinės visuomenės paslaugą ir nustatysiu, ar 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto arba 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatas galima laikyti „[informacinės visuomenės] paslaugų taisykle“. Manau, kad nė vienos iš jų negalima laikyti tokia taisykle. Jos labiau panašios į reikalavimo gauti leidimą vykdymo užtikrinimo priemones. Pagal suformuotą jurisprudenciją, pradedant Sprendimu CIA Security (
7
), tokios priemonės nelaikomos „techniniais reglamentais“.
26.
3 dalyje nagrinėsiu, ar, jeigu Teisingumo Teismas turėtų konstatuoti, kad Sprendime CIA numatyta išimtis dėl leidimų netaikoma, 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto ir (arba) 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos galėtų būti laikomos informacinės visuomenės lošimo paslaugų taisyklėmis. Taip pat išaiškinsiu, ar 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostata galėtų būti laikoma „informacinės visuomenės reklamos paslaugų taisykle“. Manau (bet tai dar turėtų galutinai įvertinti nacionalinis teismas), kad jos negali būti laikomos tokiomis taisyklėmis. Nė viena iš šių nuostatų nėra „konkrečiai skirta informacinės visuomenės paslaugoms“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 5 punktą.
27.
Prieš pradėdamas išsamią analizę norėčiau pabrėžti, kad šioje išvadoje nesprendžiama dėl 2003 m. dalinio pakeitimo suderinamumo su ES sutarties nuostatomis dėl laisvo judėjimo. Nacionalinis teismas pateiktame prašyme nurodė, kad dėl šio teisės akto buvo pradėta pažeidimo nagrinėjimo procedūra, kurią Komisija užbaigė po to, kai vėliau buvo liberalizuota nacionalinė lošimų rinka (ir buvo panaikintos šioje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos). Vis dėlto akivaizdu, kad nacionalinio teismo pateikti klausimai nesusiję su šių nacionalinės teisės nuostatų suderinamumu su laisvo judėjimo nuostatomis.
2.
Lošimų paslaugos: Sprendime CIA numatyta išimtis dėl leidimų
a)
Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų pobūdis
28.
Sąvoka „techninis reglamentas“ apima keturias priemonių kategorijas, t. y. pirma, „techninę specifikaciją“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 3 punktą, antra, „kitus reikalavimus“, kaip apibrėžta šios direktyvos 1 straipsnio 4 punkte, trečia, šios direktyvos 1 straipsnio 5 punkte nurodytą „paslaugų taisyklę“ ir, ketvirta, „valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus, draudžiančius gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti arba draudžiančius teikti paslaugą arba ja naudotis, arba steigti paslaugų teikėjo verslą“, kaip numatyta šios direktyvos 1 straipsnio 11 punkte (
8
).
29.
Pagal suformuotą jurisprudenciją „nacionalinės nuostatos, kuriose tik numatytos įmonių steigimo arba jų paslaugų teikimo sąlygos, kaip antai nuostatos, pagal kurias tam tikrai profesinei veiklai vykdyti reikalaujama išankstinio leidimo, nėra techniniai reglamentai, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 11 punktą“ (
9
). Tą patį galima pasakyti apie nacionalinės teisės nuostatas, kurios ūkio subjektams draudžia užsiimti tam tikra veikla be leidimo. Tai dvi to paties medalio pusės (
10
).
30.
Toliau šioje išvadoje ši taisyklė, pagal kurią sąvoka „techninis reglamentas“ neapima įpareigojimo gauti išankstinį leidimą, vadinama „Sprendime CIA numatyta išimtimi dėl leidimų“ (pagal pirmąjį sprendimą, kuriame pritaikyta ši taisyklė) (
11
).
b)
10 straipsnio 1 dalies 1 punkto nuostata
31.
Sprendime CIA numatyta išimtis dėl leidimų apima nacionalinės teisės nuostatas, kurios ūkio subjektams draudžia užsiimti tam tikra veikla be leidimo. Logiška, kad ji turi apimti ir nuostatas, kuriose numatytos sankcijos už reikalavimo gauti leidimą pažeidimą (
12
). Iš tiesų nebūtų prasmės netaikyti pareigos informuoti apie materialinės teisės nuostatą, pagal kurią reikalaujama gauti išankstinį leidimą (nes ji nėra „techninis reglamentas“), ir tuo pačiu metu priskirti su ja susijusias vykdymo užtikrinimo nuostatas, numatytas siekiant užtikrinti pirminės nuostatos dėl leidimo taikymą ir priverstinį vykdymą, prie „techninių reikalavimų“ ir numatyti pareigą apie jas pranešti.
32.
Taigi galima daryti išvadą, kad tokia nuostata, kaip pateikta 10 straipsnio 1 dalies 1 punkte, kurioje numatyta bauda arba laisvės atėmimas, skiriami už žaidimų, loterijų arba lažybų siūlymą neturint licencijos, patenka į Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų taikymo sritį. Ji nėra „techninis reglamentas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 11 punktą, aiškinamą Teisingumo Teismo jurisprudencijoje.
c)
10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostata kaip nuostata dėl lošimų paslaugų
33.
Kaip tuomet vertinti 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatą, kurioje numatytos sankcijos, taikomos už neteisėtai teikiamų lošimų paslaugų reklamą?
34.
Reikalavimas gauti leidimą, taikomas kaip išankstinė sąlyga norint teikti pagrindinę paslaugą (lošimų), patenka į Sprendime CIA numatytą išimtį dėl leidimo. Todėl apie jį nereikia pranešti Komisijai.
35.
Logiška, kad reikalavimas jau būti gavus leidimą teikti lošimų paslaugas, taikomas kaip išankstinė sąlyga norint teikti šalutines paslaugas (lošimų reklamos), taip pat turėtų patekti į Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimo taikymo sritį. Todėl apie jį pranešti taip pat nereikia. Dėl šios išvados 31 ir 32 punktuose nurodytų priežasčių toks pats požiūris taikomas ir kalbant apie nuostatas, kuriose numatytos sankcijos už šių reikalavimų pažeidimą.
36.
Kitaip tariant, 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto ir 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatų esmė yra visiškai tas pats reikalavimas: išankstinis leidimas teikti lošimo paslaugas. Pagal suformuotą jurisprudenciją toks reikalavimas patenka į Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų taikymo sritį ir apie jį nereikia pranešti.
37.
Dėl šio klausimo dar pateiksiu dvi papildomas pastabas.
38.
Pirma, atsižvelgiant į išdėstytus argumentus galima pastebėti svarbų skirstymą, kuriuo grindžiama Sprendime CIA numatyta išimtis dėl leidimų, būtent skirtumą tarp: i) reikalavimo turėti išankstinį leidimą; ir ii) leidimo suteikimo sąlygų. Pirmojo pobūdžio nuostatos (i punktas), susijusios su leidimo turėjimu, kurių pavyzdys galėtų būti 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto ir 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos, patenka į Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų taikymo sritį. Pastarojo pobūdžio nuostatos (ii punktas), susijusios su sąlygomis, iš esmės į ją nepatenka ir gali būti reikalaujama apie jas pranešti.
39.
Šis skirstymas sudaro Teisingumo Teismo sprendimų M. ir S. bei Fortuna, kurie abu susiję su Lenkijos teisės aktais dėl lošimų, esmę (
13
). Sprendimas M. ir S. susijęs su Lenkijos įstatymo nuostata, pagal kurią buvo draudžiama teikti lošimo paslaugas be išankstinio leidimo (
14
). Sprendimas Fortuna susijęs su to paties Lenkijos įstatymo nuostata, pagal kurią leidimų galiojimas buvo geografiniu požiūriu apribotas lošimo namais (
15
). Sprendime Fortuna Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad apie su lošimo namais susijusią nuostatą reikia pranešti. O Sprendime M. ir S. Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad nuostata dėl leidimo patenka į Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų taikymo sritį ir apie ją nereikia pranešti. Padaręs šią išvadą jis konstatavo, kad „pagal šią nacionalinę nuostatą reikalavimas turėti leidimą organizuoti azartinius lošimus yra tokių lošimų organizavimo sąlyga, skirtingai nei šio įstatymo 14 straipsnio 1 dalis, kurioje nustatytos atitinkamų gaminių sąlygos, draudžiant juos eksploatuoti ne lošimo namuose“ (išskirta mano) (
16
).
40.
Antra, nors nacionalinis teismas aiškiai nenurodo 2003 m. dalinių pakeitimų 10 straipsnio 1 dalies 2 punkto, manau, kad jį paminėti yra svarbu.
41.
Šioje nuostatoje numatytos sankcijos, skiriamos asmenims, kurie „tarpininkauja“ neteisėtai teikiant lošimų paslaugas (o ne „siūlo“ neteisėtai teikiamas lošimų paslaugas (10 straipsnio 1 dalies 1 punkto nuostata) arba „reklamuoja“ neteisėtai teikiamas lošimų paslaugas (10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostata)). Kaip nurodyta Danijos institucijų pastabose dėl 2003 m. dalinių pakeitimų projekto, „tarpininkavimas“ neteisėtai teikiant lošimų paslaugas reiškia „bet kurią veiklą, kuria siekiama organizuoti lošimus arba leisti dalyvauti neteisėtuose lošimuose“. Toliau pastabose pateikti tokios veiklos pavyzdžiai: a) bankininkystės paslaugų teikimas; b) vietos serveryje suteikimas; c) informacijos rinkimo paslaugos, teikiamos ūkio subjektams, siūlantiems neteisėtas lošimo paslaugas; arba d) siejimas su interneto svetainėmis, kuriose siūlomos neteisėtai teikiamos lošimų paslaugos.
42.
Panašiai, kaip ir neteisėtai teikiamų lošimų paslaugų reklama, visų šių rūšių veikla iš esmės yra veikų, kurias bendrai būtų galima vadinti „bendrininkavimu“ (
17
) vykdant pagrindinį nusikaltimą, susijusį su neteisėtų lošimų paslaugų siūlymu, pavyzdžiai. Kaip jau minėta, jeigu būtų reikalaujama pranešti apie tokio pobūdžio nuostatas, kuriomis visomis iš esmės draudžiama padėti vykdyti neteisėtą veiklą arba numatytos sankcijos už tokios pagalbos teikimą, bet toks reikalavimas nebūtų taikomas, kalbant apie pačios neteisėtos veiklos draudimą arba už ją numatytas sankcijas, toks reglamentavimas atrodytų nenuoseklus.
43.
Taigi, manau, kad tiek, kiek 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto ir 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos susijusios su lošimų paslaugų reglamentavimu, jos patenka į Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų taikymo sritį ir apie jas neturėjo būti pranešta pagal Direktyvą 98/34.
d)
Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų taikymo sritis po to, kai buvo priimta Direktyva 98/48
44.
Manau, kad dabar būtina išsamiau panagrinėti argumentą, kuris buvo šiek tiek aptartas per žodinį bylos nagrinėjimą ir susijęs su Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų taikymo sritimi.
45.
Į Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų taikymo sritį patenkančios nuostatos „nėra techniniai reglamentai, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 11 punktą“ (
18
) (išskirta mano). Kitaip tariant, Sprendime CIA numatyta išimtis dėl leidimų taikoma visoms keturioms kategorijoms, išvardytoms Direktyvos 98/34 1 straipsnio 11 punkte, nepaisant nagrinėjamo techninio reglamento kategorijos. Pabrėžiu, kad pirma pateikta citata paimta iš, be kita ko, dviejų sprendimų, priimtų po to, kai buvo priimta Direktyva 98/48, kuria išplėsta Direktyvos 98/34 1 straipsnio 11 punkte pateikta techninio reglamento apibrėžtis ir į ją įtrauktos „[informacinės visuomenės] paslaugų taisyklės“.
46.
Nepaisydama šių akivaizdžiai aiškių teiginių, Komisija nurodo, kad Sprendime CIA numatyta išimtis dėl leidimų netaikoma visų 1 straipsnio 11 punkte išvardytų kategorijų techniniams reglamentams. Komisijos manymu, ji visų pirma netaikoma „informacinės visuomenės paslaugų taisyklėms“ (
19
).
47.
Savo argumentus Komisija grindžia dviem teiginiais, kurių pagrindas – pirma, Teisingumo Teismo sprendimo Ince (
20
) 75 ir 76 punktai ir, antra, Direktyvos 98/48 preambulė.
48.
Sprendimo Ince 75 punkte Teisingumo Teismas išvardijo kelias nacionalinės teisės nuostatas, kurios, kaip jis mano, akivaizdžiai yra informacinės visuomenės paslaugų taisyklės (
21
). Toliau jis jas priešpriešino kitoms nuostatoms, „pagal kurias nustatoma pareiga gauti leidimą organizuoti sporto lažybas arba rinkti statomas sumas ir tai, kad toks leidimas negali būti išduodamas privatiems subjektams, [ir kurios] nėra „techniniai reglamentai“, kaip jie suprantami pagal šios direktyvos 1 straipsnio 11 punktą. Iš tiesų nacionalinės nuostatos, nustatančios tik įmonių steigimo arba paslaugų teikimo sąlygas, pavyzdžiui, nuostatos, kurios komercinės veiklos vykdymą susieja su išankstiniu leidimu, nėra techniniai reglamentai, kaip jie suprantami pagal šią nuostatą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Lindberg, C‑267/03, EU:C:2005:246, 87 punktą)“ (
22
).
49.
Komisija nurodo, kad aplinkybė, jog Teisingumo Teismas Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų taikymą grindžia Sprendimu Lindberg, rodo, kad ši išimtis taikoma tik tų kategorijų techniniams reglamentams, kurie buvo numatyti tuo metu, kai klostėsi Sprendime Lindberg nagrinėjamos aplinkybės. Tokiu atveju išimtis nebūtų taikoma nuostatoms dėl informacinės visuomenės paslaugų, kurios į techninio reglamento apibrėžtį įtrauktos tik po to, kai buvo priimtas Sprendimas Lindberg (
23
).
50.
Nesutinku.
51.
Sprendimo Ince 76 punkte Teisingumo Teismas nenurodo: „kaip jie suprantami pagal šios direktyvos 1 straipsnio 11 punkto redakciją, galiojusią tuo metu, kai klostėsi Sprendime Lindberg nagrinėjamos aplinkybės“. Teisingumo Teismas iš tiesų remiasi Sprendimu Lindberg kaip precedentu, tačiau manau, kad jo daromą nuorodą į direktyvos 1 straipsnio 11 dalį galima suprasti tik kaip nuorodą į tą nuostatą, galiojusią tuo metu, kai klostėsi bylos Ince, kurią nagrinėjo Teisingumo Teismas, aplinkybės.
52.
Manęs taip pat neįtikina Komisijos daroma nuoroda į Direktyvos 98/48 18 konstatuojamąją dalį. Toje konstatuojamojoje dalyje, be kita ko, nurodyta: „<…> kadangi, pavyzdžiui, tai atitinkamai apima paslaugų teikėjų įsisteigimo taisykles, ypač leidimų arba licencijų susitarimų <…>“.
53.
Manau, kad šią konstatuojamąją dalį reikia skaityti atsižvelgiant į šios išvados 38–39 punktuose nurodytą reikalavimo turėti leidimą (arba licenciją) ir jo išdavimo sąlygų skirtumą. Reikalavimas pranešti taikomas informacinės visuomenės paslaugos teikimo sąlygoms (kurios bendrai apima leidimo arba licencijos išdavimo sąlygas ir paslaugos turinį), tačiau vien apie patį išankstinio leidimo reikalavimo buvimą nereikia pranešti (
24
).
54.
Galiausiai dar platesnis yra sisteminis argumentas, kuriuo remiantis atmetamas Komisijos siūlomas Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų aiškinimas: jis susijęs su teisės aktų suderinamumu ir nuoseklumu. Komisija iš esmės teigia, kad nuostatos dėl informacinės visuomenės paslaugų savo pobūdžiu taip skiriasi, kad joms turėtų būti taikoma kitokia nei Direktyvai 98/34 bendrai taikytina jurisprudencija. Vis dėlto, jeigu taip iš tiesų būtų, būtų galima tik stebėtis Komisijos pasirinkta teisėkūros technika, kuri taikoma pareigai pranešti apie šias paslaugas reglamentuoti. Juk būtent atsižvelgiant į Komisijos pasiūlymus Direktyva 98/48 (
25
) įsigaliojo praėjus tik vienam mėnesiui po to, kai įsigaliojo Direktyva 98/34, ir Direktyva 98/48 į teisės aktą, kuris anksčiau visų pirma buvo susijęs su produktais, buvo įtraukta specifinė informacinės visuomenės paslaugų kategorija.
55.
Šiomis aplinkybėmis neturėtų kelti nuostabos tai, kad Teisingumo Teismas, kaip bet kuri kita aukštesnės instancijos institucija, privalo pirmenybę teikti aiškinimui, pagal kurį užtikrinamas vieno ir to paties teisės akto vientisumas ir nuoseklumas, užuot dar padidinęs ir taip sudėtingos teisės srities specifiką.
56.
Taigi nemanau, kad būtina peržiūrėti sprendimus Ince bei M. ir S., kad būtų apribota Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų taikymo sritis (
26
).
e)
Išvada
57.
Atsižvelgdamas į tai, kas nurodyta, ir tiek, kiek atitinkamos nacionalinės teisės nuostatos susijusios su lošimų paslaugomis, siūlau Teisingumo Teismui į Københavns Byret (Apylinkės teismas, Kopenhaga) pateiktus klausimus atsakyti taip:
Nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai pateiktos 2003 m. kovo 26 d. Įstatymo Nr. 204, iš dalies keičiančio Tam tikrų žaidimų, loterijų ir lažybų įstatymą bei panaikinančio Žirgų ir šunų lenktynių lažybų įstatymą, 10 straipsnio 1 dalies 1 punkte ir 10 straipsnio 3 dalies 3 punkte, tiek, kiek jos susijusios su lošimų paslaugomis, nėra nuostatos, kurios sudaro „techninius reglamentus“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/34, iš dalies pakeistos Direktyva 98/48, 1 straipsnio 11 punktą.
3.
Konkretumo reikalavimas
58.
Šios išvados 2 skirsnyje atlikus analizę padaryta išvada, kad tiek, kiek 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto ir 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos reglamentuoja lošimų paslaugas, šios nuostatos patenka į Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų taikymo sritį, todėl jos nėra „techniniai reglamentai“, apie kuriuos reikėjo pranešti pagal Direktyvą 98/34.
59.
Vis dėlto, jeigu Teisingumo Teismas padarytų kitokią išvadą ir nuspręstų, kad šios nuostatos nepatenka į Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų taikymo sritį, reikėtų išsiaiškinti, ar tokiu atveju jos būtų „[informacinės visuomenės lošimų] paslaugų taisyklės“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 5 punktą.
60.
Bet kuriuo atveju, neatsižvelgiant į Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų taikymą, taip pat būtina nustatyti, ar 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostata, vertinama ir nagrinėjama atskirai, yra „informacinės visuomenės [reklamos] paslaugų taisyklė“, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą.
61.
Abiem atvejais turi būti atliktas panašus teisinis vertinimas. Galiausiai vertinimo rezultatas priklausys nuo to, ar 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto ir 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos, „atsižvelgiant į jų priežasčių išdėstymą ir galiojančią dalį [dispoziciją]“, „konkrečiai skirtos“ informacinės visuomenės paslaugoms reglamentuoti. Galutinį sprendimą dėl šio klausimo turi priimti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Vis dėlto manau, kad kelios aplinkybės rodo, jog nė viena iš šių nuostatų nėra skirta šiam konkrečiam tikslui.
62.
Pirmiausia kitame skirsnyje išnagrinėsiu žodžius „konkrečiai skirta“, atsižvelgdamas į teisės aktų pakeitimus.
a)
Sąvokos „paslaugų taisyklė“ taikymas atsižvelgiant į teisės aktų pritaikymą
63.
Direktyvos 98/48 7 ir 8 konstatuojamosiose dalyse pabrėžtas susirūpinimas tuo, kad dėl nacionalinės teisės aktų pritaikymo prie naujų informacinių visuomenės paslaugų gali atsirasti „[vidaus] rinkos <…> susiskaidymas, pernelyg didelis ir nevienodas teisinis reguliavimas“. Tai buvo viena iš pagrindinių priežasčių, dėl kurių išplėsta sąvoka „techniniai reglamentai“ (ir reikalavimo pranešti taikymo sritis) ir į ją įtrauktos „paslaugų taisyklės“. Jeigu toks pritaikymas „konkrečiai skirtas“ naujų informacinės visuomenės paslaugų reglamentavimui užtikrinti, jis patenka į sąvokos „[informacinės visuomenės] paslaugų taisyklė“ taikymo sritį.
64.
Kaltinamieji ir Komisija pastabose nurodo, kad 2003 m. dalinis pakeitimas yra tokio pritaikymo pavyzdys ir jis „konkrečiai skirtas“ informacinės visuomenės paslaugoms reglamentuoti. Taip yra, nepaisant aplinkybės, kad iš pirmo žvilgsnio atrodo, jog iš dalies pakeistas įstatymas terpės požiūriu yra neutralus (t. y. jis susijęs tiek su internetinėmis, tiek su neprisijungus teikiamomis paslaugomis). Iš tiesų tai, ar nuostatos, kuriomis teisės aktas pritaikomas prie ūkio pokyčių, pateikiamos aiškiai nurodant tokią jų paskirtį, ar jos pristatomos technologijų požiūriu neutraliau, priklauso vien nuo taikomos teisėkūros technikos. Ji neturi daryti poveikio tokių pritaikymo nuostatų priskyrimui prie „paslaugų taisyklių“.
65.
Būtent šiomis aplinkybėmis kaltinamieji ir Komisija pabrėžia, kaip svarbu vertinant, kam „konkrečiai skirta“ nuostata, atsižvelgti ne vien į patį nuostatos tekstą, bet ir į „priežasčių išdėstymą“.
66.
Danijos vyriausybė savo ruožtu pažymi, kad 2003 m. dalinis pakeitimais buvo panaikintas ir sujungti ankstesni lažybų teisės aktai. Ji teigia, kad dviejuose anksčiau galiojusiose teisės aktuose jau buvo 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto ir 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos. Šios nuostatos visada buvo neutralios terpės požiūriu (taikomos visoms reklamos priemonėms ir neteisėtiems lošimams, nepaisant jų platinimo kanalo) (
27
). 2003 m. daliniu pakeitimu nebuvo pakeista lošimų ir reklamos paslaugų apribojimų taikymo sritis. Juo tiesiog buvo patikslinta esama šių apribojimų taikymo sritis, siekiant išsklaidyti visas galimas su tuo susijusias abejones – tai buvo svarbu ir todėl, kad šios nuostatos susijusios su baudžiamosiomis sankcijomis.
67.
Toliau pateikiu detalesnę sąvokos „paslaugų taisyklė“, kaip ji apibrėžta Direktyvoje 98/34, įvairių komponentų analizę (b, c ir d skirsniai), o vėliau nagrinėsiu, kaip ši sąvoka gali būti taikoma šioje byloje (e skirsnis).
b)
Sąvokos „paslaugų taisyklė“ teigiami ir neigiami elementai
68.
Pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 5 dalį į sąvoką „paslaugų taisyklė“ aiškiai nepatenka nuostatos, kurios „nėra konkrečiai skirtos [informacinės visuomenės paslaugoms]“. Toliau šioje nuostatoje teigiamu ir neigiamu požiūriu apibrėžta, ką reiškia „konkrečiai skirtos“:
„– taisyklė yra laikoma konkrečiai skirta informacinės visuomenės paslaugoms, jeigu, atsižvelgiant į jos priežasčių išdėstymą ir galiojančią dalį [dispoziciją], visa taisykle arba jos atskiromis nuostatomis siekiama aiškiai ir tikslingai reglamentuoti tokias paslaugas,
– taisyklė nelaikoma konkrečiai skirta informacinės visuomenės paslaugoms, jei ji turi tokioms paslaugoms tik numanomą ar atsitiktinį poveikį.“
69.
Pateiktose pastabose Komisija nurodė, kad ši neigiamo pobūdžio apibrėžtis turi būti suprantama kaip išimtis, todėl ją reikia aiškinti siaurai.
70.
Nesutinku.
71.
Reikalavimas išimtis aiškinti siaurai iš tiesų yra visuotinai pripažįstama teisės aiškinimo taisyklė. Vis dėlto manau, kad nagrinėjamu atveju ši taisyklė netaikytina: 1 straipsnio 5 punkte tiesiog pateikta iš dviejų dalių sudaryta apibrėžtis. Jos pirmoji dalis yra teigiamo pobūdžio. Antroji dalis, kurios statusas ir reikšmė tokie patys (
28
), suformuluota neigiamai. Kalbant apie teisėkūros techniką, pažymėtina, kad teigiami ir neigiami apibrėžčių elementai vieni kitus papildo. Aiškinami kartu, jie sudaro sąvokos „paslaugų taisyklė“ taikymo srities apibrėžtį.
c)
Būti ar nebūti „konkrečiai skirtai“
72.
Tam, kad nuostata būtų „paslaugų taisyklė“, ji turi būti „konkrečiai skirta“ informacinės visuomenės paslaugoms. Kitaip tariant, ja visa arba tam tikra jos dalimi turi būti išskirtinai reglamentuojamos informacinės visuomenės paslaugos.
73.
Teigiamoje apibrėžties dalyje nurodyta, jog tam, kad taisyklė būtų „konkrečiai skirta“ informacinės visuomenės paslaugoms, turi būti įvykdytos dvi kumuliacinės sąlygos: taisykle (arba tam tikromis jos nuostatomis) turi būti „aiškiai ir tikslingai“„reglamentuojamos“ informacinės visuomenės paslaugos. O pagal neigiamą apibrėžties dalį taisyklė nepatenka į sąvokos „paslaugų taisyklė“ taikymo sritį, jeigu ji „turi“ tokioms paslaugoms „numanomą ar atsitiktinį poveikį“.
74.
Mano manymu, pirmiausia reikėtų nurodyti, kad neigiamoje apibrėžties dalyje vartojami žodžiai „turi <…> poveikį“neturėtų būti aiškinami kaip susiję su tuo, kaip įsigaliojusi taisyklė faktiškai veikia informacinės visuomenės paslaugas. Tiesa, pažodžiui suprantant, pavyzdžiui, versijas anglų ir vokiečių kalbomis, toks aiškinimas galimas. Vis dėlto taip nėra kitose kalbinėse versijose, įskaitant versiją danų kalba (
29
). Be to, toks aiškinimas būtų visiškai nenuspėjamas ir netinkamas atsižvelgiant į pareigos pranešti ex ante pobūdį (
30
). Jeigu jis būtų taikomas, nacionalinės teisės aktų leidėjas, rengdamas taisyklių, apie kurias būtina pranešti, projektus, privalėtų tiksliai žinoti, kokį poveikį tokios taisyklės turės iš tikrųjų.
75.
Iš tiesų tokiu požiūriu, pagal kurį atsisakoma atsižvelgti į poveikį ateityje, galėtų pasinaudoti itin nesąžiningas ir įžvalgus teisės aktų leidėjas, blogio genijus, kuris sąmoningai rengia įstatymus taip, kad nuslėptų jų tikrąją prasmę, ir jau tame etape žino, kad jų poveikis skirsis nuo teksto. Vis dėlto manau, kad tokie mažai tikėtini scenarijai neturėtų lemti ES teisės nuostatų aiškinimo (
31
).
76.
Verčiau abi šios apibrėžties dalis aiškinti taip, kad jos visų pirma susijusios su taisyklės tekstu ir teisės aktų leidėjo ketinimais, kuriais ji buvo grindžiama rengimo ir priėmimo metu.
77.
Pagrindinis šios apibrėžties elementas, esantis abiejose jos dalyse, yra reikalavimas, kad taisyklė būtų „konkrečiai skirta“ informacinės visuomenės paslaugoms. Manau, kad paprastai būtų galima tikėtis, jog, jeigu taisyklė arba nuostata „konkrečiai skirta“ tam tikroje terpėje teikiamai paslaugai reglamentuoti, paties teisės akto tekste greičiausiai pateikta aiški užuomina apie tai, pavyzdžiui, vartojami tam tikri žodžiai („nuotolinės“, „internetinės“, „elektroninės“ ir pan.).
78.
Kaip jau minėta, teoriškai įmanoma, jog tam tikro požiūrio besilaikantis teisės aktų rengėjas galėtų sąmoningai siekti klaidingai nurodyti, kam taisyklė „konkrečiai skirta“. Kaip jau mėginau paaiškinti šioje išvadoje, tokios galimybės atmesti negalima, tačiau tai turėtų būti itin išskirtiniai atvejai. Apskritai, jeigu taisyklė iš tiesų „konkrečiai skirta“ informacinės visuomenės paslaugoms, būtų galima tikėtis rasti bent miglotą užuominą apie tai jos tekste.
79.
Paslaugų taisyklės apibrėžties teigiamoje dalyje taip pat nurodyta taisyklės konkreti paskirtis, išplaukianti iš reglamentavimo tikslingumo. Žodis „tikslingai“ reikštų, kad numatyta ribota taisyklės materialinė taikymo sritis, susijusi su terpės specifika (internetinės arba neprisijungus teikiamos paslaugos). Dar kartą pažymiu, kad tikėtina, jog ši aplinkybė savo ruožtu atsispindėtų nuostatos tekste.
80.
Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus darau išvadą, kad, jeigu iš pirmo žvilgsnio taisyklė taikoma paslaugoms neatsižvelgiant į jų teikimo terpę (internetu arba neprisijungus), mano manymu, tai jau aiškiai rodo, jog tokia taisyklė „konkrečiai skirta“ne informacinės visuomenės paslaugoms reglamentuoti.
d)
Priežasčių išdėstymas
81.
Vis dėlto, nepakanka, kad konkreti taisyklės paskirtis būtų nustatyta atsižvelgiant vien į jos tekstą. Kaip nurodyta teigiamoje apibrėžtyje, reikia atsižvelgti ir į taisyklės „galiojančią dalį [dispoziciją]“, ir į jos „priežasčių išdėstymą“.
82.
Direktyvoje 98/34 nepaaiškinta šių sąvokų reikšmė. Vis dėlto manau, kad sąvoka „galiojanti dalis [dispozicija]“ akivaizdžiai reiškia formuluotę – pačios taisyklės tekstą.
83.
Sąvokos „priežasčių išdėstymas“ reikšmė ne tokia aiški. Paprastai ši sąvoka reiškia dokumentus, kuriais grindžiama priimta taisyklė. Direktyvoje nenurodyta, kaip tokį pagrindą nustatyti. Techniniu požiūriu neaišku, ar jis turi būti nurodytas pačiame teisės akte (pavyzdžiui, jo preambulėje), ar jis taip pat gali būti susijęs su atskirais dokumentais (pavyzdžiui, aiškinamaisiais raštais, kuriuos rengėjas pateikia kartu su teisės akto projektu). Instituciniu požiūriu neaišku, ar priežasčių išdėstymą turi pateikti ir patvirtinti ta pati institucija, kuri yra parengusi tokią taisyklę (
32
). Laiko požiūriu neaišku, ar priežasčių išdėstymas turi būti pateiktas anksčiau nei taisyklė, ar kartu su ja (
33
).
84.
Norint atsakyti į šiuos klausimus, reikėtų atsižvelgti į valstybes nares ir jų institucijas bendrai, taip pat į konkrečios bylos aplinkybes.
85.
Pirma, bendruoju lygmeniu tai, koks priimtos taisyklės rašytinis pagrindas turi būti laikomas tokiu „priežasčių išdėstymu“, priklauso nuo kiekvienos valstybės narės teisėkūros procedūrų ir nuo to, kaip vertinami prieš tokias procedūras arba per jas pateikti atskiri dokumentai.
86.
Antra, kalbant apie nagrinėjamą taisyklę, reikia atsižvelgti ir į kiekvieno konkretaus atvejo specifiką. Pavyzdžiui, gali būti, kad nacionalinės vyriausybės teisės akto projekte pasiūlytą pirminę taisyklę (kuri tinkamai nurodyta su teisės akto projektu Parlamentui pateiktame aiškinamajame memorandume) Parlamentas labai pakeičia. Gali būti net taip, kad parlamentiniame komitete be didelių diskusijų pristatoma nauja taisyklė. Arba gali pasitaikyti atvejų, kai galiausiai priimta taisyklės redakcija parengiama tik po ilgų diskusijų, kuriose dalyvauja kelios institucijos ir jų nariai, ir tokiais atvejais sunku arba net neįmanoma išsiaiškinti objektyvaus „priežasčių išdėstymo“ (
34
).
87.
Vis dėlto visos šios aplinkybės aiškiai liudija, kad turi būti taikomas toks požiūris: vertinant, ar nacionalinė taisyklė „konkrečiai skirta“ informacinės visuomenės paslaugoms, svarbiausia atsižvelgti į pačios taisyklės tekstą, būtent į jos dispoziciją. Priežasčių išdėstymas gali padėti ją aiškinti. Jis gali išsklaidyti abejones arba padėti atsakyti į tam tikrus klausimus. Vis dėlto priežasčių išdėstymas negali ir neturi būti suprantamas kaip teisiniu požiūriu lygiavertis pačios taisyklės dispozicijai.
e)
Taikymas šiai bylai
88.
Galiausiai nustatyti 2003 m. daliniame pakeitime numatytos 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto ir 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatų konkrečią paskirtį turi nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į jau nurodytus principus. Siekdamas padėti ją nustatyti, toliau pateikiu tam tikras pastabas.
89.
Pirma, šalys siūlo skirtingai aiškinti šias nuostatas ir apskritai 2003 m. dalinį pakeitimą. Danijos vyriausybė pakeitimą vertina vien kaip esamų teisės aktų patikslinimą. O kaltinamieji ir Komisija teigia, kad pakeitimas konkrečiai skirtas ankstesnių nuostatų taikymo sričiai išplėsti taip, kad jos apimtų informacinės visuomenės paslaugas. Jų manymu, pačios nuostatos tekste ši konkreti paskirtis „paslėpta“, tačiau ji akivaizdi atsižvelgiant į pastabas dėl 2003 m. dalinio pakeitimo projekto.
90.
Jeigu nacionalinis teismas padarytų išvadą, kad 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto ir (arba) 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos iš tiesų tik patikslina atitinkamas nuostatas, kurios buvo jomis pakeistos, jos nebūtų ir negalėtų būti laikomos techniniais reglamentais, apie kuriuos reikia pranešti (
35
). Dėl to pažymiu, kad, kaip matyti iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimų, pastabų dėl 2003 m. dalinio pakeitimo projekto ištraukoje, kuri konkrečiai susijusi su 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos tikslu, numatyta, jog ši nuostata „atitinka“ („overensstemmelse“) Žirgų lenktynių lažybų įstatyme jau numatytą nuostatą ir ja „patikslinta“ („præcisering“) Lažybų ir loterijų įstatymo nuostata (
36
). Be to, per žodinį bylos nagrinėjimą buvo patvirtinta, kad abi šios anksčiau galiojusios nuostatos buvo „neutralios terpės požiūriu“, t. y. jos nebuvo aiškiai susijusios su konkrečia paslaugų teikimo terpe (spauda, radiju, televizija, internetu ir pan.).
91.
Antra, jeigu šiuo atveju kalbama ne vien apie patikslinimą, manau, kad daug reikšmės reikėtų teikti aplinkybei, jog iš pirmo žvilgsnio taisyklė vienodai taikoma visoms paslaugoms, nepaisant to, ar jos teikiamos internetu, ar neprisijungus. Nagrinėdamas šį klausimą remiuosi šioje išvadoje, visų pirma jos 72–80 punktuose, jau nurodytais motyvais. Šiomis aplinkybėmis dėstant priežastis turėtų būti pateikti labai akivaizdūs ir įtikinami „aiškaus ir tikslingo“ informacinės visuomenės paslaugų reglamentavimo įrodymai.
92.
Trečia, kalbant apie priežasčių išdėstymo aiškinimą, pažymėtina, kad nuspręsti, kokią reikšmę teikti konkretiems dokumentams arba jų dalims, visų pirma atsižvelgiant į jų vaidmenį teisėkūros procese ir į jiems apskritai teikiamą aiškinamąją reikšmę, turi nacionalinis teismas.
93.
Vis dėlto kalbėdamas konkrečiai apie tai, ar 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostata yra informacinės visuomenės reklamos paslaugų taisyklė, atkreipiu dėmesį į štai ką. Atsižvelgiant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymą, šios nuostatos tikslas – netiesiogiai užtikrinti, kad būtų geriau įgyvendinamas draudimas neteisėtai siūlyti lošimo paslaugas. Neatrodo, kad ji konkrečiai skirta reklamai (juo labiau – internetinei reklamai) reglamentuoti. Ji greičiau tiesiog yra priemonė tikslui pasiekti: geriau reguliuoti lošimo paslaugas. Iš tiesų nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nei kuri nors šalis neišreiškė požiūrio, kad 2003 m. daliniu pakeitimu konkrečiai siekta išplėsti reklamos reglamentavimą taip, kad jis apimtų internetinės reklamos paslaugas.
94.
Išsamiau nesusipažinus su Danijos teise, iš tiesų atrodo, kad tokią išvadą galima padaryti atsižvelgiant į pastabų dėl 2003 m. dalinio pakeitimo projekto, konkrečiai susijusių su 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostata, ištraukas (
37
). Iš pirmo žvilgsnio man neatrodo, kad šiose pastabose daroma nuoroda į reklamą informacinės visuomenės paslaugų forma yra esmė.
95.
Pateiktose pastabose kaltinamieji ir Komisija kelis kartus citavo kitas pastabų dėl 2003 m. dalinio pakeitimo projekto dalis. Vis dėlto pakartosiu: manau, kad neaišku, kokia reikšmė turėtų būti teikiama šioms nuostatoms ir ar jos parodo, kam taisyklė „konkrečiai skirta“. Taip pat neaišku, kiek tokios kitos pastabų dalys svarbios norint įvertinti 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos, kuri, šiaip ar taip, yra šioje byloje nagrinėjamų kaltinimų pagrindas, tikslą. Kaip jau minėjau, visi šie klausimai labai susiję su nacionaline teise ir juos turi išspręsti nacionalinis teismas.
V. Išvada
96.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, ir tiek, kiek atitinkamos nacionalinės teisės nuostatos susijusios su reklamos paslaugomis, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Københavns Byret (Apylinkės teismas, Kopenhaga, Danija) pateiktus klausimus:
Tiek, kiek nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai lov nr. 204 af 26. marts 2003 om ændring af lov om visse spil, lotterier og væddemål og andre love og om ophævelse af lov om væddemål i forbindelse med heste- og hundevæddeløb lov om væddemål i forbindelse med heste- og hundevæddeløb (2003 m. kovo 26 d. Įstatymas Nr. 204, iš dalies keičiantis Tam tikrų žaidimų, loterijų ir lažybų įstatymą bei panaikinantis Žirgų ir šunų lenktynių lažybų įstatymą), 10 straipsnio 1 dalies 1 punktas ir 10 straipsnio 3 dalies 3 punktas, susijusios su lošimų paslaugomis, jos nėra „techninių reglamentų“, kaip tai suprantama pagal 1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/34/EB, nustatančios informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką, iš dalies pakeistos 1998 m. liepos 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/48/EB, 1 straipsnio 11 punktą, nuostatos.
Tiek, kiek nuostata, kuria iš dalies pakeista nacionalinės teisės nuostata, kaip antai 2003 m. kovo 26 d. Įstatymo Nr. 204, iš dalies keičiančio Tam tikrų žaidimų, loterijų ir lažybų įstatymą bei panaikinančio Žirgų ir šunų lenktynių lažybų įstatymą, 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostata, susijusi su reklamos paslaugomis, ji nėra „techninio reglamento“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/34, iš dalies pakeistos Direktyva 98/48, 1 straipsnio 11 punktą, nuostata, išskyrus atvejus, kai toks dalinis pakeitimas konkrečiai skirtas informacinės visuomenės paslaugoms. Siekdamas nustatyti, ar nuostata konkrečiai skirta informacinės visuomenės paslaugoms, nacionalinis teismas turėtų visų pirma atsižvelgti į:
–
tai, ar daliniu pakeitimu nuostata tik patikslinta, ar juo pakeista jos taikymo sritis,
–
nuostatos tekstą prieš tai, kai ji buvo iš dalies pakeista, ir po to, taip pat į visas aiškias dalinių pakeitimų nuostatas, kurios galėtų būti aiškinamos kaip konkrečios nuorodos į informacinės visuomenės paslaugas,
–
nuostatos dalinio pakeitimo tikslo (-ų) įrodymus, nurodytus dėstant priežastis.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva, nustatanti informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką (OL L 204, 1998, p. 37; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 20 t., p. 337).
(
3
)	1998 m. liepos 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva, iš dalies keičianti Direktyvą 98/34, nustatančią informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką (OL L 217, 1998, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 21 t., p. 8).
(
4
)	Konkrečiai kalbant, tai yra ne 2003 m. dalinio pakeitimo 10 straipsnis, o Tam tikrų žaidimų, loterijų ir lažybų įstatymo, panaikinto 2003 m. dalinio pakeitimo 1 straipsnio 20 dalimi, 10 straipsnis. Vis dėlto, kad būtų trumpiau, toliau nurodysiu 2003 m. dalinio pakeitimo 10 straipsnį.
(
5
)	Kaip paaiškinta per posėdį, Danijoje per teisėkūros procedūrą įstatymo projekto autorius Parlamentui kartu su įstatymo projektu pateikia aiškinamąjį raštą. Šis dokumentas vadinamas „įstatymo projektu su pastabomis“ (lovforslag med bemærkninger). Šioje išvadoje, kalbėdamas konkrečiai apie Daniją, vartoju žodį „pastabos [dėl 2003 m. dalinio pakeitimo projekto]“. „Priežasčių išdėstymo“ sąvoka, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 5 punktą, bendriau aptarta šios išvados 81–87 punktuose.
(
6
)	Pavyzdžiui, žr. 2015 m. lapkričio 11 d. Sprendimą Pujante Rivera (C‑422/14, EU:C:2015:743, 20 punktas).
(
7
)	1996 m. balandžio 30 d. Sprendimas CIA Security International (C‑194/94, EU:C:1996:172).
(
8
)	2016 m. vasario 4 d. Sprendimas Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, 70 punktas).
(
9
)	2016 m. vasario 4 d. Sprendimas Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, 76 punktas) ir 2016 m. spalio 13 d. Sprendimas M. ir S. (C‑303/15, EU:C:2016:771, 30 punktas). Šiuose sprendimuose išdėstytos panašios formuluotės kaip ir ankstesniuose sprendimuose, kuriuose buvo taikoma prieš dabartinę direktyvą galiojusios direktyvos atitinkama nuostata (1983 m. kovo 28 d. Tarybos direktyvos 83/189/EEB, nustatančios informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką (OL L 109, 1983, p. 8), 1 straipsnio 9 punktas). Pavyzdžiui, žr. 2005 m. balandžio 21 d. Sprendimą Lindberg (C‑267/03, EU:C:2005:246, 87 punktas).
(
10
)	Sprendimas Ince gerai iliustruoja šią aplinkybę. Ta byla buvo susijusi su Vokietijos lošimų įstatymu, kuriame numatyta tokia nuostata: „Organizuoti viešai prieinamus azartinius lošimus ar jiems tarpininkauti leidžiama tik gavus atitinkamos federalinės žemės kompetentingos institucijos leidimą. Draudžiama organizuoti tokius lošimus ir tarpininkauti jiems neturint šio leidimo (neteisėti azartiniai lošimai)“. Čia aiškiai parodytos dvi to paties medalio pusės. Sprendime konstatuota, kad ši nuostata patenka į Sprendime CIA numatytos išimties dėl leidimų taikymo sritį. 2016 m. vasario 4 d. Sprendimas Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, 11 ir 76 punktai).
(
11
)	Šios nuostatos genezė ir raida aprašytos mano išvadoje, pateiktoje byloje M. ir S. (C‑303/15, EU:C:2016:531, 30 ir paskesni punktai).
(
12
)	Dėl šio klausimo žr. Sprendimą Lidl Italia, kuriame nurodyta, kad draudimas ir nuobaudų taikymas už draudimo pažeidimą yra techninės nuostatos, apie kurią reikia pranešti, dalys. 2005 m. rugsėjo 8 d. Sprendimas Lidl Italia (C‑303/04, EU:C:2005:528, 13 punktas).
(
13
)	2012 m. liepos 19 d. Sprendimas Fortuna ir kt. (C‑213/11, C‑214/11 ir C‑217/11, EU:C:2012:495) ir 2016 m. spalio 13 d. Sprendimas M. ir S. (C‑303/15, EU:C:2016:771).
(
14
)	2009 m. lapkričio 19 d.Ustawa o grach hazardowych (Azartinių lošimų įstatymas, Dz. U., Nr. 201, p. 1540) 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Norint organizuoti lošimus rulete, kortomis, kauliukais ir automatais būtina turėti licenciją vykdyti lošimo namų veiklą“. (Išskirta mano.)
(
15
)	Pagal Azartinių lošimų įstatymo 14 straipsnio 1 dalyje nurodyta: „Rengti lošimus rulete, kortomis, kauliukais ar automatais leidžiama tik lošimų namuose“. (Išskirta mano.)
(
16
)	2016 m. spalio 13 d. Sprendimas M. ir S. (C‑303/15, EU:C:2016:771, 29 punktas).
(
17
)	Kaip šis žodis vartojamas bendrinėje kalboje, jam nepriskiriant specifinės teisinės reikšmės arba pasekmių.
(
18
)	2016 m. vasario 4 d. Sprendimas Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, 76 punktas) ir 2016 m. spalio 13 d. Sprendimas M. ir S. (C‑303/15, EU:C:2016:771, 30 punktas).
(
19
)	Primenu, kad Komisija Sprendime M. ir S. laikėsi požiūrio, jog šios nuostatos iš viso nereikėtų taikyti (žr. mano išvadą byloje M. ir S. (C‑303/15, EU:C:2016:531, 34 punktas)). Teisingumo Teismas sprendime nepritarė šiai Komisijos pozicijai.
(
20
)	2016 m. vasario 4 d. Sprendimas Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72).
(
21
)	Draudimas siūlyti azartinius lošimus internete ir išimtys; galimybės siūlyti sporto lažybas naudojantis telekomunikacijų priemonėmis apribojimai; draudimas reklamuoti azartinius lošimus internete arba naudojantis telekomunikacijų priemonėmis. 2016 m. vasario 4 d. Sprendimas Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72).
(
22
)	2016 m. vasario 4 d. Sprendimas Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, 76 punktas).
(
23
)	2005 m. balandžio 21 d. Sprendimas Lindberg (C‑267/03, EU:C:2005:246).
(
24
)	Galima pridurti, kad panašus skirstymas atspindėtas ir kituose ES teisės aktuose, pavyzdžiui, susijusiuose su išankstinio leidimo prekiauti tam tikrais maisto produktais išdavimo tvarka, kuri nereglamentuojama ES lygmeniu. Tokiu atveju paprastai laikoma, kad dėl tokios leidimo išdavimo tvarkos nekyla neaiškumų ir pagrindinis dėmesys skiriamas leidimo išdavimo procedūrai ir su ja susijusioms materialinėms sąlygoms. Pavyzdžiui, žr. 2004 m. vasario 5 d. Sprendimą Greenham ir Abel (C‑95/01, EU:C:2004:71) ir 2017 m. balandžio 27 d. Sprendimą Noria Distribution (C‑672/15, EU:C:2017:310).
(
25
)	Žr. šios išvados 2 ir 3 išnašas.
(
26
)	2016 m. vasario 4 d. Sprendimas Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72) ir 2016 m. spalio 13 d. Sprendimas M. ir S. (C‑303/15, EU:C:2016:771).
(
27
)	Dėl 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos pastabose dėl 2003 m. dalinio pakeitimo projekto daroma nuoroda į lov om væddemål i forbindelse med heste- og hundevæddeløb (Žirgų ir šunų lenktynių lažybų įstatymas) 12 straipsnio 3 dalį ir tips- og lottoloven (Lažybų ir loterijų įstatymas) 10 straipsnio 4 dalį.
(
28
)	Sisteminiu požiūriu abi šios apibrėžties dalys yra vienodo lygmens (jos išdėstytos tokiose pačiose įtraukose ir išskirtos brūkšniais), ir toks išdėstymas šioje ir kitose Direktyvos 98/34 nuostatose, kuriose pateiktos apibrėžtys, aiškiai rodo, kad pateikta vienodos vertės informacija (sąlygos, veiksmų seka, sąrašai).
(
29
)	Šios nuostatos skirtingose kalbinėse versijose vartojami labai skirtingi veiksmažodžiai. Pavyzdžiui, versijose danų, prancūzų ir italų kalbomis vartojama „vedrører“, „concerne“ ir „riguarda“ (lietuvių k. „susiję“). Čekų ir vokiečių kalbomis vartojama „působí-li“ ir „aufwirkt“, reiškiantys „turi poveikį“. Versijose lenkų ir ispanų kalbomis vartojami veiksmažodžiai „odnosi“ ir „se refiere“ (lietuvių k. „nurodo“).
(
30
)	Panašūs klausimai nagrinėjami mano išvadoje byloje M. ir S. (C‑303/15, EU:C:2016:531).
(
31
)	Akivaizdu, kad priešingu atveju būtų pažeisti abipusio pasitikėjimo ir bendradarbiavimo principai. Labiau praktiniu požiūriu galima teigti, kad mažai tikėtina, jog subjektai, kuriems skirtas teisės aktas, jo laikysis, jeigu jame nurodyta ne tai, ko juo siekiama, nes turbūt nenuostabu, kad tokie subjektai greičiausiai taip pat remiasi įstatymo tekstu.
(
32
)	Pavyzdžiui, kalbant apie ES, galima remtis Komisijos pasiūlymu ir jį patvirtinančiu aiškinamuoju memorandumu, kuriais remiantis taikomas tam tikras Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos aiškinimas. Vis dėlto galiausiai Komisijos ketinimų negalima prilyginti teisės aktų leidėjo ketinimams.
(
33
)	Šiuo klausimu žr. mano išvadą byloje Scialdone (C‑574/15, EU:C:2017:553, 37 ir 38 punktai).
(
34
)	Tą patį galima pasakyti paprasčiau, pasitelkus populiarų anglišką posakį, kurio negaliu priskirti vienam konkrečiam autoriui: „a camel is a horse designed by a committee“ („kupranugaris yra komiteto sukurtas arklys“).
(
35
)	2005 m. balandžio 21 d. Sprendimas Lindberg (C‑267/03, EU:C:2005:246, 82 ir 83 punktai). Šiuo požiūriu pastabose dėl 2003 m. dalinio pakeitimo projekto, konkrečiai susijusiose su 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostata, numatyta, kad „dalinis pakeitimas atitinka šiuo metu galiojantį Žirgų lenktynių lažybų įstatymo 12 straipsnio 3 dalyje numatytą draudimą, tačiau, palyginti su dabar galiojančia Lažybų ir loterijų įstatymo 10 straipsnio 4 dalimi, jis yra patikslinimas“.
(
36
)	Žr. šios išvados 8 punktą.
(
37
)	Jos pateiktos šios išvados 8 punkte.