62004CJ0141_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑141/04
dėl Symvoulio tis Epikrateias
(Graikija) 2003 m. gruodžio 30 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2004 m. kovo 17 d., pagal EB sutarties 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Michail Peros
prieš
Techniko Epimelitirio Ellados,
TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai N. Colneric ir K. Schiemann (pranešėjas),
generalinis advokatas L. A. Geelhoed,
kancleris R. Grass,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:
– M. Peros, atstovaujamo dikigoros
V. G. Chatzopoulos,
– Techniko Epimelitirio Ellados, atstovaujamos dikigoros A. Krystallidis,
– Graikijos vyriausybės, atstovaujamos E. Skandalou,
– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos M. Patakia ir H. Støvlbæk,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl sąlygų, kurioms esant asmuo, turintis į 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 89/48/EEB dėl bendrosios aukštojo mokslo diplomų, išduotų po bent trejų metų profesinio mokymo ir lavinimo, pripažinimo sistemos (OL L 19, 1989, p. 16) taikymo sritį patenkantį diplomą, gali remtis tam tikromis šios direktyvos nuostatomis, jei pasibaigus jos perkėlimo į nacionalinę teisę terminui ji perkelta nebuvo. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą taip pat susijęs su EB sutarties 48 ir 52 straipsnių (po pakeitimo – EB 39 ir 43 straipsniai) išaiškinimu.
2. Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp M. Peros ir Graikijos technikos tarybos (Techniko Epimelitirio Ellados, toliau – TEE), už inžinierių registravimą atsakingo Graikijos organo, dėl atmesto ieškovo prašymo įregistruoti jį mechanikos inžinieriumi. Ieškovas pateikė šį prašymą, remdamasis savo teise verstis tokia profesine veikla Vokietijoje.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
3. Iš Direktyvos 89/48 trečios ir ketvirtos konstatuojamų dalių matyti, kad ja mėginama nustatyti bendrą diplomų pripažinimo sistemą, pagal kurią suinteresuotiesiems asmenims sudaromos sąlygos dirbti pagal visas profesinės veiklos rūšis, kurios priimančiojoje valstybėje narėje leidžiamos baigus mokymą ir lavinimą po vidurinės mokyklos, jei jie yra baigę bent trejų metų trukmės studijas ir turi parengimą tokiai veiklai patvirtinantį kitoje valstybėje narėje išduotą diplomą.
4. Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmoji pastraipa numato:
„Tais atvejais, kai norint priimančiojoje valstybėje narėje pradėti ar toliau dirbti pagal reglamentuojamą profesiją reikia turėti diplomą, kompetentinga institucija negali, remdamasi tuo, kad kvalifikacija nėra pakankama, atsisakyti leisti valstybės narės piliečiui pradėti ar toliau dirbti pagal tą profesiją tomis pačiomis sąlygomis, kurios taikomos saviems piliečiams:
a) jei pareiškėjas turi diplomą, reikalaujamą kitoje valstybėje narėje norint pradėti ar toliau dirbti pagal tą profesiją jos teritorijoje, ir tas diplomas buvo išduotas valstybėje narėje, < ... >
< ... > “
5. Nepaisant šios direktyvos 3 straipsnio, 4 straipsnis suteikia priimančiajai valstybei narei teisę pareikalauti, kad pareiškėjas tam tikromis šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis pateiktų tam tikros nustatytos trukmės profesinę patirtį įrodantį dokumentą, išlauktų ne ilgesnį kaip trejų metų adaptacijos laikotarpį arba laikytų kvalifikacinį egzaminą ar testą (toliau – kompensacinės priemonės). Tame pačiame straipsnyje numatytos tam tikros taisyklės ir sąlygos, taikytinos reikalautinoms kompensacinėms priemonėms.
6. Direktyvos 89/48 6 straipsnis išvardija dokumentus, susijusius su nepriekaištinga reputacija, bankroto nebuvimu bei su fizinės ar psichinės sveikatos būkle, kurių priimančios valstybės narės kompetentingos institucijos gali prašyti kaip įrodymų, bei numato tam tikras nuostatas dėl priesaikos ar oficialaus pareiškimo būdų, kurie gali būti privalomi kitų valstybių narių piliečiams.
7. Pagal Direktyvos 89/48 9 straipsnio 1 dalį valstybės narės per šios direktyvos 12 straipsnyje numatytą laikotarpį, t. y. iki 1991 m. sausio 4 d., paskiria kompetentingas institucijas, įgaliotas priimti paraiškas ir šioje direktyvoje numatytus sprendimus, bei apie tai praneša kitoms valstybėms narėms ir Komisijai.
Nacionalinės teisės aktai
8. Graikijoje inžinieriaus profesija yra reglamentuojama profesija, kuria gali verstis tik TEE nariai. Ši taryba buvo įkurta 1926 m. lapkričio 27 d./gruodžio 14 d. Prezidento dekretu, kodifikuojančiu nuostatas ir tekstus, susijusius su TEE sudarymu (FEK A’ 430), iš dalies pakeistu Įstatymu Nr. 1486/1984 (FEK A’ 161), ir 1991 m. lapkričio 30 d./gruodžio 12 d. Prezidento dekretu Nr. 512/1991 (FEK A’ 190, toliau – dekretas dėl TEE).
9. Pagal dekreto dėl TEE 2 straipsnio 1 dalį valstybių narių piliečiai privalomai registruojami kaip TEE nariai, „jei turi Metsovo nacionalinės politechnikos mokyklos diplomą, valstybės politechnikos mokyklų diplomą arba lygiaverčių užsienio mokyklų diplomą ir leidimą verstis profesine veikla“. Pagal šio dekreto 2 straipsnio 5 dalį specialistai yra suskirstyti į devynias specialybes, įskaitant c punkte nurodomą mechanikos inžinieriaus specialybę.
10. To paties dekreto 4 straipsnio 3 dalis, be kita ko, numato, kad TEE organizuoja egzaminus, pagal galiojančias nuostatas suteikia leidimus verstis inžinieriaus profesija ir tvarko inžinierių registrą.
11. Pagal 1981 m. gruodžio 30–31 d. Įstatymo Nr. 1225/1981 (FEK A’ 340) 1 straipsnio 1 dalį TEE buvo „kompetentinga suteikti leidimus verstis profesija Graikijoje inžinieriams, gavusiems diplomus lygiavertėse užsienio aukštosiose įstaigose“.
12. Remiantis Įstatymu Nr. 1225/1981 viešųjų darbų ministro kartu su švietimo ir religijos ministru priimtame 1984 m. rugsėjo 14 d. Įsakyme Nr. ED 5/4/339 (FEK B’ 713) nustatoma TEE suteikiamų leidimų verstis profesine veikla išdavimo tvarka.
13. Šio tarpministerinio įsakymo 1 dalyje numatyta, kad „inžinieriams, turintiems nacionalinius ar jiems lygiaverčius užsienio aukštųjų mokyklų diplomus, TEE suteikia leidimą verstis profesine veikla išlaikius egzaminą žodžiu“.
14. To paties dekreto 2 dalies d punkte nustatoma, kad norintys laikyti šį egzaminą diplomus užsienyje gavę asmenys TEE pateikia Tarpuniversitetinio užsienio diplomų pripažinimo centro (Diapanepistimiako Kentro Anagnoriseos Titlon Spoudon tis Allodapis, toliau – Dikatsa ), įsteigto 1977 m. spalio 12/14 d. Įstatymu Nr. 741/1977 (FEK A’ 314), iš dalies pakeistu 1985 m. rugsėjo 30 d. Įstatymu Nr. 1566/1985 (FEK A’ 167, toliau – įstatymas dėl Dikatsa ) išduotą „pridedamo diplomo lygiavertiškumo patvirtinimą“.
15. Pagal Įstatymo dėl Dikatsa
2 straipsnį šis centras yra kompetentingas patvirtinti, kad aukštosios užsienio mokyklos mokymo lygis yra lygiavertis nacionalinės aukštosios mokyklos mokymo lygiui, ir pripažinti jos išduotų diplomų lygiavertiškumą Graikijos aukštojo mokslo mokyklų išduotiems diplomams. Jis yra taip pat kompetentingas pripažinti to paties lygio kaip ir Graikijos aukštojo mokslo įstaigų užsienio įstaigų išduotų studijų dokumentų lygiavertiškumą tais atvejais, jei Graikijoje nėra lygiavertės specialybės.
16. Be to, Įstatymo dėl Dikatsa
4 straipsnio 8 dalyje nustatoma, kad Dikatsa
administracinės tarybos pirmininko aktu „asmenys, turintys užsienio aukštojo mokslo įstaigos diplomus, kurių turinys, atsižvelgiant į žinių lygį, nėra toks pat kaip panašiausios pagal mokymo lygį Graikijos mokyklos ar departamento išduoto diplomo turinys, privalo išlaikyti papildomą atitinkamos mokyklos ar departamento tam tikrų dalykų egzaminą“. Pagal tą pačią nuostatą, „jei nėra įmanoma pripažinti diplomo lygiavertiškumo, suinteresuotas asmuo gali būti priimtas į administracinės tarybos pirmininko tiksliai nurodytą atitinkamą mokyklą ar departamentą“ tam, kad pabaigtų mokslus.
17. Pagal nusistovėjusią Valstybės tarybos (Symvoulio tis Epikrateias) praktiką iš šių nuostatų matyti, kad nagrinėdamas užsienio ir atitinkamo Graikijos aukštojo mokslo įstaigos diplomų lygiavertiškumą Dikatsa
privalo įvertinti nagrinėjamą dokumentą išdavusios užsienio mokymo įstaigos charakteristikas, studijų rūšį ir turinį. Atlikdamas šią analizę Dikatsa
neatsižvelgia į tai, ar nagrinėjamas dokumentas patvirtina oficialią kvalifikaciją, būtiną verstis tam tikra profesine veikla. Kitaip tariant, pagal šią praktiką Dikatsa
yra kompetentingas įvertinti tik akademinį, o ne profesinį jam pateikto studijų užsienyje dokumento lygiavertiškumą.
18. Direktyva 89/48 nustatytu terminu nebuvo perkelta į Graikijos teisės sistemą (šiuo atžvilgiu žr. 1995 m. kovo 23 d. Sprendimą Komisiją prieš Graikiją, C‑365/93, Rink. p. I‑499). Atsiradus šioms pagrindinėje byloje nagrinėjamoms aplinkybėms, 2000 m. birželio 28 d. buvo priimtas Prezidento dekretas Nr. 165/2000 (FEK A’ 149), skirtas perkelti šią direktyvą į Graikijos teisės sistemą, vėliau iš dalies pakeistas 2001 m. spalio 22 d. Prezidento dekretu Nr. 373/2001 (FEK A’ 251).
19. Šio dekreto 10 straipsniu Aukštojo mokslo diplomų lygiavertiškumo pripažinimo tarybai (Symvoulio Anagnoriseos Epangelmatikis Isotimias Titlon Tritovathmias Ekpaidefsis, toliau – Saeitte ), valstybės institucijai ad hoc, buvo suteikta išimtinė kompetencija priimti sprendimą dėl prašymų pripažinti aukštojo mokslo diplomus, patenkančius į Direktyvos 89/48 taikymo sritį. Ši institucija yra vienintelė kompetentinga pripažinti prašymą pateikusio asmens teisę vykdyti atitinkamą profesinę veiklą Graikijoje ir pagal Direktyvos 89/48 9 straipsnio 1 dalį ji buvo paskirta kompetentinga institucija, įgaliota priimti prašymus ir Direktyvoje 89/48 nurodytus sprendimus.
20. To paties dekreto 11 straipsnio 6 dalyje numatyta, kad jei nacionalinės teisės akto norma numato privalomą tam tikrą profesinę veiklą turinčių teisę vykdyti asmenų registro tvarkymą, Saeitte
sprendimas įpareigoja šį registrą kontroliuojančią profesinę organizaciją ar administracinę instituciją įregistruoti prašymą pateikusį asmenį.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
21. M. Peros, Graikijos pilietis, 1980 m. gavo Fachhochschule Wiesbaden
(Vokietija) diplomą. Šis diplomas suteikia jam teisę verstis mechanikos inžinieriaus profesine veikla Vokietijoje (Diplom Ingenieur im Fachbereich Maschinenbau).
22. Norėdamas verstis šia profesine veikla Graikijoje, M. Peros pateikė Dikatsa
prašymą patvirtinti jo diplomo lygiavertiškumą. Šis prašymas buvo atmestas 1993 m. gegužės 28 d. Dikatsa
sprendimu Nr. 296 dėl to, kad šį užsienio dokumentą išdavusios mokymo įstaigos lygis nebuvo lygiavertis Graikijos aukštojo mokslo įstaigų mokymo lygiui.
23. 1995 m. vasario 21 d. M. Peros pateikė TEE prašymą dėl įrašymo į jos registrą, kad galėtų verstis mechanikos inžinieriaus profesine veikla Graikijoje ir naudotis kitais dėl šio įregistravimo suteikiamais privalumais. Šį prašymą, kuris buvo papildytas vėlesniu susijusiu prašymu, pateiktu 1995 m. kovo 21 d., TEE atmetė 1995 gegužės 4 d. Sprendimu Nr. 6372 dėl šių argumentų:
„Registracija TEE vyksta pagal (dekrete dėl TEE) numatytas sąlygas. Asmenims, baigusiems studijas užsienyje, pagrindinė sąlyga yra ta, kad jie būtų baigę politechnikos studijas ir kad jų dokumentai būtų lygiaverčiai Metsovo nacionalinės politechnikos mokyklos ir Graikijos aukštojo mokslo įstaigų politechnikos mokyklų išduodamiems dokumentams. Dikatsa
nustato studijų užsienyje dokumentų lygiavertiškumą. Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, Jūs negalite tapti TEE nariu, o Jūsų turimas dokumentas (Fachhochschule) nesuteikia Jums teisės būti įrašytam į TEE.“
24. M. Peros dėl šio sprendimo pateikė ieškinį Rodo pirmosios instancijos administraciniam teismui (Dioikitiko Protodikeio Rodou). Sprendimu Nr. 249/1998 šis teismas nusprendė, kad ieškovas pateikė ieškinį dėl panaikinimo, patenkančio į Symvoulio tis Epikrateias
kompetenciją, kuriai jis perdavė bylą.
25. Tuo metu perkėlus Direktyvą 89/48 į Graikijos teisės sistemą, Saeitte
2000 m. gruodžio 5 d. Sprendimu Nr. 4 patenkino M. Peros prašymą dėl jo diplomo pripažinimo. Ji jam suteikė teisę verstis Graikijoje mechanikos inžinieriaus veikla, nereikalaudama išlaukti adaptacijos laikotarpio ar išlaikyti kvalifikacinį egzaminą ar testą. Vėliau M. Peros buvo įrašytas į TEE registrą.
26. Pagrindinėje byloje Symvoulio tis Epikrateias
narių dauguma mano, kad 1995 m. gegužės 4 d. TEE sprendimas atmesti prašymą nėra teisėtai argumentuotas. Jų nuomone, TEE privalėjo išnagrinėti M. Peros prašymą, išsiaiškindama, ar buvo įvykdytos Direktyvos 89/48 3 straipsnio, 4 straipsnio 1 dalies a ir b punktų ir 2 dalies bei 6 straipsnio 1–4 dalių besąlygiškose ir pakankamai tiksliose nuostatose numatytos sąlygos. Teigiamo atsakymo atveju TEE privalėjo pripažinti ieškovo pagrindinėje byloje teisę verstis mechanikos inžinieriaus profesine veikla Graikijoje, suteikdama jam atitinkamą leidimą ir įrašydama jį į savo registrą. Neigiamo atsakymo atveju ji privalėjo prašymą atmesti motyvuotu sprendimu. Bet kokiu atveju, atsižvelgiant į Direktyvos 89/48 nuostatas, TEE negalėjo iš Dikatsa
reikalauti ieškovo diplomo lygiavertiškumo patvirtinimo.
27. Vis dėlto, Symvoulio tis Epikrateias
narių mažumos nuomone, prašymas išduoti leidimą užsiimti profesine veikla buvo atmestas pagrįstai, nes, pirma, ginčijamo prašymo padavimo metu fizinis asmuo negalėjo TEE remtis atitinkamomis Direktyvos 89/48 nuostatomis ir, antra, pagal šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalį dar nebuvo paskirta kompetentinga institucija, įgaliota nagrinėti paraiškas.
28. Symvoulio tis Epikrateias
taip pat neaišku, jei Direktyvos 89/48 nuostatomis remtis TEE nebuvo galima, ar pastaroji pagal Sutarties 48 ir 52 straipsnius vis dėlto privalėjo aiškintis, ar ieškovo Vokietijoje turimas dokumentas buvo lygiavertis Graikijos diplomams.
29. Tokiomis aplinkybėmis Symvoulio tis Epikrateias
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Ar Direktyvos 89/51 < ... > 3 straipsnio, 4 straipsnio 1 dalies a ir b punktų ir 2 dalies bei 6 straipsnio 1–4 dalies nuostatos yra besąlyginės ir pakankamai tikslios, kad laiku nuo direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos iki pavėluoto jos perkėlimo į (priimančios valstybės narės) vidaus teisės sistemą datos fizinis asmuo, turintis kitoje valstybėje narėje gautą ir į nurodytų nuostatų taikymo sritį patenkantį diplomą, galėjo remtis šiomis nuostatomis, kreipdamasis į pagal nacionalinės teisės aktus komp etentingą administracinį organą, kad gautų iš šio organo leidimą pradėti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją ir vykdyti šią profesinę veiklą priimančioje valstybėje narėje?
2. Jei laiku nuo direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos iki pavėluoto jos perkėlimo į vidaus teisės sistemą datos fizinis asmuo negalėjo remtis direktyvos nuostatomis, kreipdamasis į priimančios valstybės narės administracinį organą, kuris pagal nacionalinės teisės aktus yra atsakingas už leidimų užsiimti profesine veikla išdavimą asmenims, turintiems priimančios valstybės aukštojo mokslo įstaigų diplomus arba įgijusiems diplomus užsienyje, pripažintus lygiaverčiais (pagal bendrą patvirtinimo procedūrą, aprašytą prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamoje dalyje), ir išlaikusiems egzaminus ar testus, ar nurodytas priimančios valstybės administracinis organas, atsižvelgiant į (Sutarties 48 ir 52 straipsnius), < ... > galėjo nustatyti, kad leidimas kitoje valstybėje narėje įgijusio diplomą asmeniui pradėti dirbti pagal aptariamą profesiją ir vertimasis prašoma profesine veikla minėtu laiku priklauso nuo išankstinio šio diplomo akademinio lygiavertiškumo pripažinimo pagal aukščiau nurodytą bendrą procedūrą bei pagal nacionalinės teisės aktus numatytų egzaminų išlaikymo, arba šis organas, prieš priimdamas sprendimą, turėjo pats palyginti aptariamu diplomu patvirtinamą kvalifikaciją ir pagal nacionalinės teisės aktus reikalaujamas žinias ir kvalifikaciją, bei, atsižvelgęs į šio palyginimo rezultatus, iš dalies ar visiškai atleisti suinteresuotąjį asmenį nuo pareigos dalyvauti šiuose egzaminuose?
Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
30. Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktas nustato, kad priimančios valstybės narės kompetentinga institucija negali, remdamasi tuo, kad kvalifikacija nėra pakankama, atsisakyti leisti valstybės narės piliečiui pradėti ar toliau dirbti pagal reglamentuojamą profesiją tomis pačiomis sąlygomis, kurios taikomos saviems piliečiams, jei pareiškėjas turi diplomą, reikalaujamą kitoje valstybėje narėje norint pradėti ar toliau dirbti pagal tą profesiją jos teritorijoje, ir tas diplomas buvo išduotas valstybėje narėje.
31. M. Peros turi diplomą, išduotą valstybėje narėje, nagrinėjamu atveju Vokietijos Federacinėje Respublikoje. Šis diplomas jam suteikia teisę dirbti šioje valstybėje narėje pagal reglamentuojamą mechaniko inžinieriaus profesiją, todėl ieškovo situacijos atveju yra taikomas šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktas. Vadinasi, Teisingumo Teismui nereikia pateikti šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos b punkto, kuris taikomas tik jei aptariama profesija nėra reglamentuojama kilmės valstybėje narėje, aiškinimo.
32. Dėl Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punkto Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad tai yra besąlygiško ir pakankamai tikslaus turinio nuostata, kuria fiziniai asmenys gali remtis nacionaliniuose teismuose prieš valstybę, jei pastaroji nustatytu terminu neperkėlė direktyvos į nacionalinę teisę (2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Beuttenmüller, C‑102/02, Rink. p. I‑0000, 55 punktas).
33. Dėl galimybės darbą pagal reglamentuojamą profesiją sieti su sąlyga, kad prašymą pateikęs asmuo pirma turi įvykdyti Direktyvos 89/48 4 straipsnyje numatytas kompensacines priemones, akivaizdu, kad, pagrindinėje byloje 2000 m. nagrinėjant M. Peros situaciją, Saeitte
jam neskyrė jokios kompensacinės priemonės. Be to, joks bylos dokumentas neparodo, kad M. Peros pateikus pirminį prašymą pagrįsta kvalifikacija skyrėsi nuo 2000 m. nagrinėtos kvalifikacijos taip, kad galėjo padaryti įtaką sprendimui leisti jam dirbti pagal profesiją Graikijoje, nenustatant jam kompensacinių priemonių.
34. Bet kuriuo atveju, iš teismų praktikos matyti, kad direktyvos neperkėlus į nacionalinę teisės sistemą valstybė narė gali nustatyti Direktyvos 89/48 4 straipsnio 1 dalyje numatytas kompensacines priemones tik jei nagrinėjant prašymą jos yra numatytos galiojančiuose nacionalinės teisės aktuose (šiuo klausimu žr. 1991 m. lapkričio 19 d. Sprendimo Francovich ir kt., C‑6/90 ir C‑9/90, Rink. p. I‑5357, 21 punktą ir 2005 m. liepos 14 d. Sprendimo Aslanidou, C‑142/04, Rink. p. I‑0000, 35–37 punktus).
35. Be to, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad jei taikoma Direktyva 89/48 arba 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyva 92/51/EEB dėl antrosios bendros profesinio mokymo ir lavinimo pripažinimo sistemos, papildanti Direktyvą 89/48/EEB (OL L 209, 1992, p. 25), valstybės narės valstybės įstaiga, privalanti laikytis taikytinoje direktyvoje numatytų normų, nebegali reikalauti, kad suinteresuotojo asmens dokumentų lygiavertiškumą patvirtintų kompetentingos nacionalinės institucijos (1999 m. liepos 8 d. Sprendimo Fernández de Bobadilla, C‑234/97, Rink. p. I‑4773, 27 punktas).
36. Direktyvos 89/48 6 straipsnis tik išvardija dokumentus, susijusius su nepriekaištinga reputacija, bankroto nebuvimu bei su fizinės ar psichinės sveikatos būkle, kurių priimančios valstybės narės kompetentingos institucijos gali prašyti kaip įrodymų, bei numato tam tikras nuostatas dėl priesaikos ar oficialaus pareiškimo būdų, kurie gali būti privalomi kitų valstybių narių piliečiams. Kadangi pagrindinėje byloje priimančios valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos nepareikalavo nei vieno iš šių įrodymų ar pareiškimų, Teisingumo Teismas neprivalo pateikti šios nuostatos, kuri bet kuriuo atveju negalėtų daryti įtakos galimybei remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu, aiškinimo.
37. Valstybių narių pareiga paskirti pagal Direktyvos 89/48 9 straipsnio 1 dalį kompetentingą instituciją, įgaliotą priimti paraiškas ir šioje direktyvoje numatytus sprendimus, taip pat nėra kliūtis remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu. Iš tikrųjų iš 9 straipsnio 1 dalies formuluotės, atsižvelgiant į kitas to paties straipsnio dalis, matyti, kad šios nuostatos tikslas yra palengvinti Direktyva 89/48 numatyto diplomų pripažinimo tvarkos taikymą, suteikiant valstybėje narėje taikomai sprendimo priėmimo procedūrai daugiau skaidrumo. Tačiau 13 straipsnio 1 dalyje numatytas paskyrimas nėra būtinas tam, kad būtų galima nustatyti 3 straipsnyje numatytas kompetentingas institucijas, kontroliuojančias darbo pagal reglamentuojamas profesijas pradžią.
38. Iš teismų praktikos matyti, kad valstybė narė negali remtis prieš fizinį asmenį tuo, kad nepriėmė nuostatų, konkrečiai skirtų palengvinti nagrinėjamoje direktyvoje nustatytos tvarkos taikymo (šiuo klausimu žr., be kita ko 2002 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Kügler, C‑141/00, Rink. p. I‑6833, 52 punktą ir 2003 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Dornier, C‑45/01, Rink. p. I‑12911, 79 punktą). Kompetentingos institucijos pagal Direktyvos 92/51 13 straipsnio 1 dalį nepaskyrimas nėra kliūtis tam, kad būtų galima remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu prieš instituciją, realiai pagal taikytinus nacionalinės teisės aktus kompetentingą reglamentuoti darbo pagal nustatytą profesiją pradžią.
39. Kadangi pagrindinėje byloje pradėti dirbti pagal inžinieriaus profesiją galėjo tik TEE nariai, aišku, kad pastaroji yra kompetentinga institucija Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punkto prasme. Todėl ji, remdamasi netinkama kvalifikacija, negali atsisakyti asmeniui, esančiam, pavyzdžiui, M. Peros padėtyje, išduoti leidimą dirbti pagal inžinieriaus profesiją.
40. Todėl į pirmąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 89/48 12 straipsnyje nustatytu terminu nepriėmus ją perkeliančių teisės aktų, valstybės narės pilietis gali remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu, kad priimančioje valstybėje narėje gautų leidimą dirbti pagal reglamentuojamą, pavyzdžiui, mechanikos inžinieriaus, profesiją. Ši galimybė negali priklausyti nuo kompetentingų nacionalinių institucijų suinteresuotojo asmens dokumentų lygiavertiškumo patvirtinimo.
41. Atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį prejudicinį klausimą, nėra būtina atsakyti į antrąjį klausimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
42. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 89/48/EEB dėl bendrosios aukštojo mokslo diplomų, išduotų po bent trejų metų profesinio mokymo ir lavinimo, pripažinimo sistemos redakcijos, galiojusios iki 2001 m. liepos 31 d., 12 straipsnyje nustatytu terminu nepriėmus ją perkeliančių teisės aktų, valstybės narės pilietis gali remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu, kad priimančioje valstybėje narėje gautų leidimą dirbti pagal reglamentuojamą, pavyzdžiui, mechanikos inžinieriaus, profesiją.
Ši galimybė negali priklausyti nuo kompetentingų nacionalinių institucijų suinteresuotojo asmens dokumentų lygiavertiškumo patvirtinimo.