Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
NICHOLAS EMILIOU IŠVADA,
pateikta 2026 m. kovo 12 d.(1)
Byla C‑160/24 P
JPMorgan Chase & Co.,
JPMorgan Chase Bank, National Association
prieš
Europos Komisiją
„ Apeliacinis skundas – Konkurencija – SESV 101 straipsnis – Euro tarpbankinio skolinimo palūkanų normos – SEVS 263 straipsnis – Pareiga motyvuoti – Neribota jurisdikcija – Priešpriešinis apeliacinis skundas – Bendrojo Teismo neatsižvelgimas į iš dalies keičiantį sprendimą – SESV 288 straipsnis “
I.      Įvadas
1.        Apeliaciniame skunde JPMorgan Chase & Co. ir JPMorgan Chase Bank, National Association (toliau kartu – JPM) prašo Teisingumo Teismo iš dalies panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą(2), kuriuo jų ieškinys dėl panaikinimo buvo iš dalies atmestas ir iš dalies patenkintas. Ieškinys iš esmės buvo pareikštas dėl dviejų Europos Komisijos sprendimų: i) sprendimo užbaigti tyrimą dėl euro palūkanų normų išvestinių finansinių priemonių (EIRD) sektoriaus (toliau – ginčijamas sprendimas)(3); ir ii) vėliau priimto sprendimo, kuriuo iš dalies keičiamas ginčijamas sprendimas (toliau – iš dalies keičiantis sprendimas)(4). Savo ruožtu Komisija taip pat pateikė priešpriešinį apeliacinį skundą, prašydama Teisingumo Teismo iš dalies panaikinti skundžiamą sprendimą.
2.        Teisingumo Teismo prašymu šioje išvadoje apsiribosiu dviem ginčo aspektais: i) pagrindinio apeliacinio skundo trečiuoju pagrindu, susijusiu iš esmės su Bendrojo Teismo pareiga motyvuoti sprendimą, kai jis naudojasi neribota jurisdikcija dėl Komisijos JPM skirtos baudos dydžio; ir ii) vieninteliu priešpriešiniame apeliaciniame skunde pateiktu pagrindu, susijusiu iš esmės su Bendrojo Teismo sprendimu neatsižvelgti į papildomus motyvus, kurie ginčijamu sprendimu buvo įtraukti į iš dalies keičiantį sprendimą, peržiūrint motyvus, susijusius su vienu iš parametrų, kuriuos Komisija naudojo baudos dydžiui apskaičiuoti.
II.    Faktinės ir teisinės aplinkybės
3.        Šios bylos faktinės ir teisinės aplinkybės šioje išvadoje gali būti apibendrintos taip, kaip nurodyta toliau.
4.        2016 m. gruodžio 7 d. Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 1/2003(5) 7 ir 23 straipsniais priėmė ginčijamą sprendimą. Ji konstatavo, kad JPM ir kitos įmonės pažeidė SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį, nuo 2006 m. rugsėjo 27 d. iki 2007 m. kovo 19 d. dalyvaudamos vykdant vieną nuolatinį pažeidimą, kurio tikslas buvo iškreipti įprastą kainodarą EIRD rinkoje (ginčijamo sprendimo 1 straipsnio c punktas), ir skyrė šioms įmonėms baudą (ginčijamo sprendimo 2 straipsnio a, b ir c punktai). JPM(6) buvo skirta 337 196 000 EUR bauda.
5.        Dėl baudų, skirtų darant pažeidimą dalyvavusioms įmonėms, įskaitant JPM, nustatymo Komisija pareiškė, kad ji negali taikyti visos apimties savo baudų skyrimo gairėse(7) nustatytos metodikos. Šios gairės yra parengtos pagal dviejų etapų metodą: pirma, nustatoma bazinė suma kiekvienai įmonei; antra, ši suma atitinkamai padidinama arba sumažinama. Paprastai bazinė suma apskaičiuojama remiantis prekių ar paslaugų, su kuriomis pažeidimas yra tiesiogiai ar netiesiogiai susijęs, pardavimo verte atitinkamoje EEE geografinėje teritorijoje.
6.        Vis dėlto, kadangi dėl EIRD pardavimas, kaip jis įprastai suprantamas, nevyksta, ginčijamame sprendime Komisija nurodė, kad pardavimo vertė turi būti nustatyta naudojant pakaitinę vertę. Komisija manė esant tinkama pakaitine verte laikyti pajamas grynaisiais pinigais, generuojamas pinigų srauto, kuriuos kiekvienas bankas gavo iš savo EIRD, susijusių su kiekvienu Euribor ir (arba) EONIA sandoriu ir sudarytų su EEE veikiančiomis sandorio šalimis, portfelio(8). Komisija taip pat laikėsi nuomonės, kad būtų tikslinga pajamų grynaisiais pinigais duomenis sumažinti vienodu koeficientu, siekiant atsižvelgti į EIRD rinkos ypatumus. Atsižvelgdama į keletą aplinkybių, Komisija nustatė 98,849 % diskonto koeficientą(9).
7.        Kiekvienas ginčijamo sprendimo adresatas Bendrajame Teisme pareiškė ieškinį dėl to sprendimo panaikinimo.
8.        2019 m. rugsėjo 24 d. Sprendimu HSBC Holdings ir kt. / Komisija(10) Bendrasis Teismas panaikino ginčijamo sprendimo 2 straipsnio b punktą, motyvuodamas tuo, kad Komisija nepateikė reikiamų teisinių argumentų, kodėl buvo nustatytas 98,849 %, o ne didesnis diskonto koeficientas, ir atmetė likusią ieškinio dalį.
9.        2021 m. vasario 24 d. raštu Komisija, atsižvelgdama į Bendrojo Teismo sprendimą HSBC, informavo JPM ir kitus ginčijamo sprendimo adresatus apie savo ketinimą iš dalies pakeisti tą sprendimą. Tame pačiame rašte ir 2021 m. balandžio 16 d. rašte Komisija visiems ginčijamo sprendimo adresatams pateikė papildomą informaciją ir priežasčių, dėl kurių nustatė 98,849 % diskonto koeficientą, paaiškinimus. 2021 m. gegužės 14 d. JPM pateikė pastabas dėl šių raštų.
10.      2021 m. birželio 28 d. Komisija priėmė iš dalies keičiantį sprendimą. Kadangi ginčijamame sprendime taikytas diskonto koeficientas buvo vienodas visiems adresatams, Komisija konstatavo, kad Bendrojo Teismo sprendime HSBC pateikti motyvai dėl nepakankamų priežasčių nurodymo tikriausiai taip pat taikytini ir kitoms adresatams skirtoms baudoms. Todėl Komisija laikėsi nuomonės, kad pagal gero administravimo principą buvo tikslinga ištaisyti minėtu sprendimu nustatytas klaidas, iš dalies pakeičiant ginčijamą sprendimą JPM ir kitų adresatų atžvilgiu, papildant motyvus, susijusius su diskonto koeficientu.
11.      2023 m. sausio 12 d. Sprendimu HSBC Holdings ir kt. / Komisija(11) Teisingumo Teismas panaikino tą Bendrojo Teismo sprendimo
HSBC
dalį, kurioje Bendrasis Teismas atmetė pagrindinį reikalavimą panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį ir subsidiarų reikalavimą panaikinti 1 straipsnio b punktą. Be to, Teisingumo Teismas atmetė HSBC ieškinį byloje T‑105/17, kiek juo buvo prašoma panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį ir subsidiariai – 1 straipsnio b punktą.
12.      2024 m. lapkričio 27 d. Bendrasis Teismas atmetė HSBC Holdings
ir kt. ieškinį, kuriuo buvo prašoma, pirma, panaikinti iš dalies keičiančio sprendimo 1 straipsnį ir ginčijamo sprendimo 2 straipsnio b punktą su pakeitimais ir, antra, subsidiariai sumažinti jiems iš dalies keičiančiu sprendimu skirtos baudos dydį(12).
III. Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
13.      SESV 263 straipsniu grindžiamu ieškiniu JPM iš esmės siekė, kad ginčijamas sprendimas būtų iš dalies panaikintas, arba subsidiariai – kad sprendimu skirta bauda panaikinta arba sumažinta. Be to, ji prašė, kad būtų nurodyta neatsižvelgti į iš dalies keičiantį sprendimą arba subsidiariai panaikinti tą sprendimą. Galiausiai ji paprašė Bendrojo Teismo priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
14.      Savo ruožtu Komisija Teisingumo Teismo paprašė atmesti ieškinį ir priteisti iš JPM bylinėjimosi išlaidas.
15.      2019 m. birželio 5 d. ir 2021 m. kovo 31 d. Bendrasis Teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą, kol Teisingumo Teismas priims sprendimą byloje HSBC Holdings ir kt. / Komisija(13).
16.      2021 m. rugsėjo 8 d. JPM pateikė pareiškimą dėl ieškinio patikslinimo, o 2021 m. lapkričio 26 d. Komisija – pastabas dėl to pareiškimo.
17.      Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas: i) nusprendė, kad į ginčijamo sprendimo pakeitimus, nustatytus iš dalies keičiančiu sprendimu, neturi būti atsižvelgiama; ii) panaikino ginčijamo sprendimo 2 straipsnio c punktą dėl motyvų nepateikimo; iii) naudodamasis neribota jurisdikcija, nustatė JPM skirtos baudos dydį – 337 196 000 EUR; iv) atmetė likusią ieškinio dalį; ir v) nurodė kiekvienai šaliai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
IV.    Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
18.      2024 m. vasario 29 d. JPM pateikė apeliacinį skundą dėl Bendrojo Teismo sprendimo. Apeliaciniame skunde JPM Teisingumo Teismo prašė: i) panaikinti skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 3–5 punktus; ii) priimti sprendimą dėl jos ieškinio pirmosios instancijos teisme ir panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio c punktą ir (arba) baudą; ir iii) priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
19.      2024 m. gegužės 24 d. Komisija pateikė priešpriešinį apeliacinį skundą, juo Teisingumo Teismo prašė: i) panaikinti skundžiamąjį sprendimą, kiek juo panaikinamas ginčijamo sprendimo 2 straipsnio c punktas; ii) atmesti JPM ieškinį byloje T‑106/17, kiek jis susijęs su prašymu panaikinti tą nuostatą, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui; ir iii) palikti bylinėjimosi išlaidų klausimą atvirą arba įpareigoti JPM jas padengti.
20.      Komisija prašė Teisingumo Teismo atmesti pagrindinį apeliacinį skundą, o JPM – atmesti priešpriešinį apeliacinį skundą.
21.      Šios šalys buvo išklausytos per 2026 m. sausio 14 d. vykusį teismo posėdį.
V.      Vertinimas
22.      Apeliaciniame skunde JPM nurodo tris pagrindus, kurių kiekvieną
sudaro kelios dalys. Tačiau, kaip minėta šioje išvadoje,
pagrindinio apeliacinio skundo analizėje apsiribosiu trečiuoju pagrindu, susijusiu su tuo, kaip Bendrasis Teismas išnagrinėjo kai kuriuos JPM argumentus dėl Komisijos skirtos baudos dydžio. Šioje išvadoje taip pat aptarsiu vienintelį pagrindą, kuriuo grindžiamas Komisijos priešpriešinis apeliacinis skundas, t. y. Bendrojo Teismo atsisakymą atsižvelgti į ginčijamo sprendimo pakeitimus, padarytus iš dalies keičiančiu sprendimu (toliau – papildomi motyvai).
23.      Pradėsiu nuo Komisijos priešpriešinio apeliacinio skundo, kuris, jei būtų pagrįstas, lemtų skundžiamo sprendimo panaikinimą, kiek juo panaikinamas ginčijamo sprendimo 2 straipsnio c punktas. Tokiu atveju nebūtų reikalo nagrinėti JPM trečiojo pagrindo.
A.      Dėl Komisijos priešpriešinio apeliacinio skundo
24.      Komisijos priešpriešinis apeliacinis skundas pateiktas dėl skundžiamo sprendimo 623–634 punktų, kuriuose Bendrasis Teismas, nagrinėdamas JPM argumentus dėl tariamai nepakankamo motyvavimo, kuriuo remiantis buvo nustatytas 98,849 % diskonto koeficientas, nusprendė, kad papildomi motyvai turi būti atmesti.
1.      Šalių argumentai
25.      Komisija teigia, kad iš dalies keičiantis sprendimas yra sprendimas, kaip jis suprantamas pagal SESV 288 straipsnį. Tai, kad juo nebuvo pakeista ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis, neturi įtakos jo pobūdžiui. Neatsižvelgdamas į papildomus motyvus, pateiktus tame sprendime, Bendrasis Teismas atėmė iš Komisijos teisę priimti, keisti ar panaikinti sprendimus pagal Reglamento Nr. 1/2003 7 straipsnį ir viršijo savo kompetenciją pagal SESV 263 straipsnį.
26.      JPM teigia, kad jeigu sprendimo motyvai galėtų būti papildomi iš dalies keičiančiu sprendimu, priimtu praėjus keleriems metams po pradinio sprendimo, pareiga pateikti motyvus kartu su pradiniu sprendimu netektų prasmės. Ji taip pat gina Bendrojo Teismo išvadą, kad nėra esminio skirtumo tarp papildomų motyvų pateikimo teismui pateiktame dokumente ir iš dalies keičiančiame sprendime. Jos nuomone, šią išvadą patvirtina du Sąjungos teismų sprendimai.
2.      Analizė
27.      Manau, kad Komisijos priešpriešinis apeliacinis skundas yra pagrįstas.
28.      Bendrasis Teismas teisingai pradeda savo analizę, pabrėždamas, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, Komisijos įgaliojimai priimti konkretų aktą būtinai apima ir įgaliojimus tą aktą keisti, jeigu visiškai laikomasi atitinkamų Sutarties nuostatų, įskaitant visus formalius reikalavimus ir procedūrines garantijas (apeliacinio skundo 627 punktas).
29.      Vis dėlto skundžiamo sprendimo 628–630 punktuose Bendrasis Teismas toliau paaiškino, kodėl nagrinėjamos bylos aplinkybėmis manė, kad į papildomus motyvus negali būti atsižvelgta. Komisija ginčija būtent šias dalis.
30.      Visų pirma Bendrasis Teismas nusprendė: kadangi iš dalies keičiančių sprendimu ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis
nekeičiama, o tik papildomi jo motyvai, jis negali „būti laikomas nauju sprendimu, iš dalies keičiančiu ginčijamą sprendimą, kaip tai suprantama pagal [to sprendimo] 627 punkte nurodytą jurisprudenciją,  o turi būti prilyginamas atsakovo papildomam motyvui, pateiktam vykstant teismo procesui“.
31.      Šiuo atžvilgiu Bendrasis Teismas priminė, kad pagal suformuotą jurisprudenciją nenurodžius pagrindų ginčijamame akte, to iš esmės negalima ištaisyti papildomais paaiškinimais, pateiktais Sąjungos teismų proceso metu. Bendrasis Teismas pažymėjo, kad šioje byloje Komisija neteigė, jog tuo metu buvo neįmanoma nurodyti ginčijamo sprendimo motyvų pagal taikomus teisinius reikalavimus. Todėl jis konstatavo, kad negali būti leista papildyti teismo proceso metu pateiktus motyvus, taigi nusprendė neatsižvelgti į iš dalies keičiantį sprendimą.
32.      Dėl toliau išdėstytų priežasčių manau, kad kai kurie šių teiginių aspektai yra gana sunkiai suprantami.
a)      Iš dalies keičiančio sprendimo galiojimas
33.      Pirma, pripažįstama, jog iš principo preziumuojama, kad Sąjungos institucijų teisės aktai yra teisėti, todėl jie sukelia teisinių pasekmių, kol nėra pripažinti netekusiais galios, panaikinti patenkinus ieškinį dėl panaikinimo, paskelbti negaliojančiais išnagrinėjus prašymą priimti prejudicinį sprendimą arba neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą(14).
34.      Vis dėlto skundžiamame sprendime nėra išvados, kad iš dalies keičiantis sprendimas yra negaliojantis, nors JPM ginčijo jo galiojimą, kad ir subsidiariai(15). Nesant tokios išvados, Bendrasis Teismas negalėjo tiesiog neatsižvelgti į iš dalies keičiančiu sprendimu padarytus ginčijamo sprendimo pakeitimus. Tai darydamas, Bendrasis Teismas pažeidė principą, kuriuo grindžiama
pirmesniame punkte nurodyta jurisprudencija, nes nepripažino teisinių pasekmių galiojančiam sprendimui.
35.      Bendrasis Teismas taip pat viršijo jam SESV 263 straipsniu, kuriame nustatyta Sąjungos institucijų priimtų aktų teisėtumo peržiūros procedūra, suteiktus įgaliojimus. Pagal tą procedūrą Sąjungos teismai gali nustatyti, ar aktas yra teisėtas, ar neteisėtas. Tertium non datur: nėra trečiosios rūšies akto, kuris būtų galiojantis, bet į kurio poveikį vis dėlto būtų galima neatsižvelgti. Jeigu atitinkamas aktas yra aktualus ir taikytinas (ratione materiae, temporis
ir kt.) ir jeigu jo poveikis nebuvo sustabdytas pagal SESV 278 ir 279 straipsnius, jis turi būti laikomas turinčiu visišką teisinę galią, įskaitant atvejus, kai jo galiojimas buvo užginčytas(16).
36.      Antra, kaip nurodyta šios išvados 28 punkte, neginčijama, kad Komisijos įgaliojimai priimti konkretų aktą būtinai apima ir įgaliojimus tą aktą keisti, su sąlyga, kad laikomasi visų atitinkamų Sutarties nuostatų, taip pat visų formalių reikalavimų ir procedūrinių garantijų. Todėl būtina griežtai laikytis tiek materialinių, tiek procesinių taisyklių. Pavyzdžiui, gali būti aplinkybių, kurioms esant institucija nebegali pakeisti akto – tokiu atveju, kai pradinis aktas „buvo priimtas per griežtai reglamentuojamą procedūrą, pagal kurią kompetentinga institucija, turinti teisę imtis priemonių, privalėjo priimti aktą per nustatytą terminą, o šiam pasibaigus, atitinkama institucija netekdavo įgaliojimų priimti sprendimą“(17).
37.      Vis dėlto skundžiamame sprendime nėra jokios nuorodos į kokį nors elementą, kuris rodytų, kad: i) priimant iš dalies keičiantį sprendimą nebuvo įvykdyti vienas ar keli materialiniai ar procedūriniai reikalavimai; arba ii) Komisija neteko įgaliojimų keisti aktą.
38.      Iš to išplaukia, kad negalima laikyti, jog Bendrasis Teismas konstatavo, net ir netiesiogiai, kad Komisija negalėjo priimti iš dalies keičiančio sprendimo.
39.      Trečia, gali pasitaikyti atvejų, kai, nepaisant to, kad formaliai atrodo, jog iš dalies keičiančio akto priėmimo materialinės ir procesinės sąlygos yra įvykdytos, institucija vis dėlto neteisėtai pasinaudojo
įgaliojimais, nes nesilaikė pirminės teisės normos ar principo.
40.      Taigi Sąjungos aktas yra negaliojantis, jeigu jo autorius piktnaudžiavo įgaliojimais(18). Taip yra tuo atveju, kai, „remiantis objektyviais, tinkamais ir suderinamais duomenimis, paaiškėja, kad jis buvo priimtas tik ar bent jau iš esmės siekiant kitų nei nurodytieji tikslų arba [norint] konkrečiu atveju išvengti Sutartyje numatytos specialios procedūros“(19).
41.      Be to, savaime suprantama, kad iš dalies keičiantis aktas turi atitikti bendruosius Sąjungos teisės principus, įskaitant, be kita ko, teisinio tikrumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus(20). Todėl gali būti atvejų, kai asmuo, kuriam tam tikras aktas daro poveikį, gali teisėtai prieštarauti neigiamoms teisinėms pasekmėms, atsirandančioms dėl esamo akto panaikinimo ar pakeitimo. Tai gali būti ypač aktualu tais atvejais, kai atitinkamas Sąjungos aktas jo adresatui suteikia subjektinę teisę(21).
42.      Dar kartą pažymėtina, kad skundžiamame sprendime nė viena iš šių aplinkybių nėra nurodyta, juo labiau nustatyta. Todėl sprendime nėra nieko, kas leistų manyti, kad ginčijamas sprendimas buvo neteisėtas dėl piktnaudžiavimo įgaliojimais ar Sutarčių ar bet kokių su jų taikymu susijusių teisės normų pažeidimo.
b)      Iš dalies keičiančio sprendimo pobūdis ir jo elementai
43.      Ketvirta, sprendimai ir procesiniai dokumentai, pateikti teismo procese, akivaizdžiai yra atskiri teisiniai aktai. Jie priimami ar parengiami pagal skirtingas procedūras ir turi gerokai kitokius teisinius padarinius. Kol Sąjungos teismuose ginčijamas teisės aktas lieka galioti, šie teismai iš principo negali perklasifikuoti jo pobūdžio ar tipo kitaip, nei matyti iš jo formuluotės.
44.      Pagal SESV 288 straipsnio ketvirtą pastraipą „[s]prendimas yra privalomas visas“. Todėl Bendrasis Teismas negalėjo nepažeisdamas SESV 288 straipsnio nuspręsti, kad galiojantis sprendimas vykstančio proceso tikslais tarsi turėtų tik teismui pateikiamų dokumentų vertę.
45.      Tiesa, ribotais šimtiniais atvejais Teisingumo Teismas nusprendė, kad oficialiai jame užginčytas aktas iš tikrųjų buvo kitas užslėptas aktas. Tokiais atvejais Teisingumo Teismas išnagrinėjo akto turinį ir jo priėmimo aplinkybes, kad nustatytų jo tikrąją prigimtį(22). Ši jurisprudencija visų pirma grindžiama būtinybe užkirsti kelią tam, kad konstitucinis principas, pagal kurį Sąjungos institucijų aktai paprastai turi būti peržiūrimi teismine tvarka(23), nebūtų pažeidžiamas vien dėl atitinkamo akto pervadinimo ar „užmaskavimo“(24).
46.       Vis dėlto ši jurisprudencija šiai bylai netaikytina. Iš dalies keičiantį sprendimą priėmė institucija, kuri yra kompetentinga tai daryti pagal Reglamentą Nr. 1/2003, ir juo išties buvo siekiama pašalinti galimą teisinį trūkumą, turintį įtakos pradinio akto galiojimui. Todėl jo priėmimas visiškai atitinka Komisijos užduotį pagal SESV 105 straipsnio 1 dalį „užtikrin[ti], kad būtų taikomi [SESV] 101 ir 102 straipsniuose nustatyti principai“. Be to, neginčytina, kad Sąjungos teismai turi jurisdikciją prireikus peržiūrėti iš dalies keičiančio sprendimo teisėtumą pagal SESV 263, 267 ir 277 straipsnius.
47.      Penkta, atrodo, kad skundžiamame sprendime teigiama, kad tik tuo atveju, jeigu iš dalies keičiančiu sprendimu būtų pakeista ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis, jo poveikis vykstančiam procesui galėtų būti vertinamas kitaip.
48.      Tai negali būti teisinga. Teisingumo Teismas ne kartą nusprendė, kad akto rezoliucinė dalis neatskiriama nuo motyvuojamosios dalies ir turi būti aiškinama atsižvelgiant į motyvus, kuriais vadovaujantis jis buvo priimtas(25). Pagal SESV 296 straipsnį bet kurio privalomo Sąjungos akto motyvuojamoji ir rezoliucinė dalys sudaro neatskiriamą visumą(26). Todėl nėra jokio principinio pagrindo Sąjungos teismuose nagrinėjant bylą skirtingai vertinti aktą, kuriame buvo pakeistas tik vienas iš šių dviejų esminių elementų, ir aktą, kuriame buvo pakeisti abu elementai.
49.      Šešta, tiesa, kad, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamame sprendime, Teisingumo Teismas ne kartą nusprendė, pirma, kad motyvai iš esmės turi būti pranešami suinteresuotajam asmeniui tuo pačiu metu, kai pranešama apie jam nepalankų sprendimą, ir, antra, kad motyvų nenurodymas ginčijamame akte negali būti ištaisytas papildomais paaiškinimais, pateiktais Sąjungos teismuose vykstant procesui.
50.      Vis dėlto nė viena iš šių jurisprudencijos krypčių nėra svarbi šios bylos aplinkybėmis. Pradėsiu nuo antrosios pirmesniame punkte nurodytos jurisprudencijos.
51.      Ši jurisprudencija susijusi – ir tai reikia pabrėžti – su atvejais, kai ginčijamo akto autorius pateikia papildomus motyvus raštu ir žodžiu, Sąjungos teismuose vykstančio proceso metu(27). Mano nuomone, jos negalima taikyti, net ir analogiškai, šioje byloje, kurioje kalbama apie motyvų pakeitimą, nulemtą paties ginčijamo akto formalaus pakeitimo.
52.      Pareiga motyvuoti turi du tikslus: pirma, sudaryti sąlygas suinteresuotiesiems asmenims suprasti akto priežastis ir prireikus nuspręsti, ar užginčyti jo galiojimą, ir, antra, sudaryti sąlygas Sąjungos teismams vykdyti savo teisminės kontrolės įgaliojimus(28). Leidus akto autoriui pirmą kartą išdėstyti jo priėmimo priežastis teismo salėje, kai aktas jau yra užginčytas, SESV 296 straipsnis didžiąja dalimi akivaizdžiai netektų praktinio poveikio. Ta pati logika taikoma ir papildomiems paaiškinimams, pateiktiems neoficialiai prieš teismo procesą ir vėliau pakartotiems bylos nagrinėjimo etape(29).
53.      Vis dėlto šis loginis pagrindimas netaikomas, jei aktas buvo teisėtai pakeistas ir apie tai laiku ir tinkama forma buvo pranešta jo adresatams. Nesvarbu, ar pakeitimas buvo padarytas prieš teismo proceso pradžią, ar per jį. Tokiais atvejais adresatams privalomas tampa pakeistas aktas, kurio galiojimas, jei ginčijamas, peržiūrimas Sąjungos teismuose.
54.      Priešingai, pradinė akto redakcija nustoja galioti Sąjungos teisinėje sistemoje ir gali būti sugrąžinta tik tuo atveju, jei Sąjungos teismai panaikina iš dalies keičiantį aktą(30). Atsisakydamas atsižvelgti į iš dalies keičiantį sprendimą, Bendrasis Teismas iš tikrųjų pareiškė poziciją dėl sprendimo, kurio pradinė redakcija jau nebegaliojo, galiojimo.
55.      Taigi
vykstančiame procese atsižvelgus į iš dalies keičiantį aktą, netrukdoma siekti SESV 296 straipsniu nustatytų tikslų. Priešingai, pakoregavus procesą, galima tuos tikslus pasiekti veiksmingiau ir nevilkinant proceso.
56.      Dėl tos pačios priežasties JPM taip pat nepagrįstai remiasi pirmąja minėtos jurisprudencijos kryptimi, pagal kurią motyvai iš esmės turi būti pranešami suinteresuotajam asmeniui tuo pačiu metu, kai jis informuojamas apie jam nepalankų sprendimą. Priežastys, dėl kurių priimtas aktas, kuris dabar yra privalomas JPM ir kurio galiojimą Bendrasis Teismas galėjo patikrinti, yra nurodytos ginčijamame sprendime, pakeistame iš dalies keičiančiu sprendimu. Šie motyvai buvo pateikti tuo metu, kai sprendimas buvo, kaip reikia manyti, teisėtai pakeistas tokios pačios teisinės formos ir galios aktu.
57.      Atsižvelgdamas į tai turiu pabrėžti svarbų dalyką: kai pradinis motyvas, kuriuo buvo grindžiamas baudos skyrimas, buvo pakeistas iš dalies keičiančiu sprendimu remiantis tuo, kad tas motyvas buvo nepakankamas arba buvo tokiu laikomas, pareiga sumokėti baudą negali būti logiškai laikoma kylančia iš ginčijamo sprendimo priėmimo. Ji atsiranda tik nuo iš dalies keičiančio sprendimo priėmimo dienos, nes tik šis aktas dabar suteikia teisiškai pakankamą pagrindą skirti baudą.
58.      Kaip paaiškinta, sprendimo motyvuojamoji ir rezoliucinė dalys yra neatskiriamai susijusios. Pati Komisija savo priešpriešiniame apeliaciniame skunde pažymėjo, kad bet koks „motyvų pakeitimas neišvengiamai reiškia ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies (turinio ir taikymo srities) pakeitimą, nes motyvuojamoji ir rezoliucinė dalys sudaro neatskiriamą visumą, net jeigu rezoliucinė dalis, vertinama atskirai, formaliai lieka nepakitusi“.
59.      Po Bendrojo Teismo sprendimo byloje HSBC Komisija turėjo dvi pagrindines galimybes, jeigu ji manė, kad jos sprendimas apskritai yra teisingas: i) panaikinti ginčijamą sprendimą ir iš naujo jį priimti su tam tikrais pakeitimais; arba ii) pakeisti ginčijamą sprendimą iš dalies keičiančiu sprendimu. Komisijos pasirinktas teisėkūros metodas, siekiant imtis būtinų priemonių, kad būtų laikomasi Bendrojo Teismo sprendimo byloje HSBC, neviršijo šios institucijos įgaliojimų ribų(31). Tačiau akivaizdu, kad vieno metodo pasirinkimas negalėjo turėti neigiamo poveikio ginčijamo sprendimo adresatų finansiniams interesams. Padarius priešingą išvadą, susijusios įmonės būtų nepagrįstai nevienodai vertinamos, priklausomai tik nuo to, ar jų ieškiniai buvo išnagrinėti (kaip byloje T‑105/17), ar jų nagrinėjimą sustabdė Bendrasis Teismas (kaip bylose T‑106/17 ir T‑113/17)(32).
60.      Teismo posėdyje paklausta, ar sutinka su tuo, kas nurodyta pirma, Komisija atsakė, kad nesutinka. Tačiau jos argumentai šiuo klausimu atrodo tarpusavyje nesuderinami. Viena vertus, ginčydama Bendrojo Teismo požiūrį į iš dalies keičiantį sprendimą Komisija pabrėžia, kad vėliau į jo konstatuojamąsias dalis įtraukti pakeitimai neišvengiamai turi įtakos pradinio sprendimo rezoliucinei daliai. Kita vertus, ji teigia, kad papildomi motyvai yra tik išsamesnis paaiškinimas to, ką ji pati nusprendė, priimdama ginčijamą sprendimą. Tokia pozicija yra nelogiška: jeigu iš tiesų daroma įtaka rezoliucinei daliai, papildomi motyvai negali būti tik aiškinamieji, o jeigu jie yra tik aiškinamieji,
negali turėti esminės įtakos rezoliucinei daliai. Komisija negali laikytis abiejų pozicijų vienu metu. Be to, sutikti su Komisijos argumentu šiuo klausimu reikštų taikyti iš dalies keičiantį sprendimą atgaline data, o tai aiškiai pažeistų nusistovėjusį bendrąjį Sąjungos teisės principą(33).
61.      Todėl manau, kad Komisija iš esmės turi teisę iš dalies pakeisti esamą sprendimą, net jei dėl to sprendimo vyksta procesas Sąjungos teismuose. Žinoma, tokiu atveju taikoma sąlyga, kad Komisijos veiksmai nebūtų laikomi piktnaudžiavimu įgaliojimais, kaip apibrėžta SESV 263 straipsnyje. Be to, Komisija negali iš dalies keičiančiu sprendimu atgaline data
„ištaisyti“ galimo pradinio akto negaliojimo.
c)      Tinkamas teisingumo vykdymas ir proceso ekonomiškumas
62.      Septinta, mano nuomone, akivaizdu, kad Komisija turėjo įgaliojimus pakeisti ginčijamą sprendimą tiek prieš JPM jį užginčijant, tiek po Sąjungos teismų sprendimo – a fortiori, jeigu pastarasis sprendimas lemtų dalinį ginčijamo sprendimo panaikinimą. Per posėdį JPM buvo paklausta, ar sutinka su šia pozicija, ir ji patvirtino, kad sutinka.
63.      Jei taip yra, nematau jokio pagrįsto pagrindo laikyti, kad laikotarpiu nuo vieno šių įvykių iki kito Komisija negalėjo įgyvendinti įgaliojimų iš dalies pakeisti aktą. Iš tiesų, jei Komisija mano, kad aktas yra negaliojantis, veiksmai, kurių nedelsiant imamasi trūkumams pašalinti, yra visiškai suderinami su jos pareiga veikti pagal gero administravimo principą. Vien tai, kad aktas galėjo būti užginčytas Sąjungos teismuose, šiuo atveju iš esmės nėra svarbu.
64.      Iš pirmo žvilgsnio tokia pozicija gali atrodyti prieštaraujanti veiksmingai ieškovų teisei į gynybą arba tinkamam teisingumo vykdymui. Tačiau nuodugniau apsvarsčius šį klausimą, neišvengiamai prieinama prie kitos nuomonės.
65.      Kalbant apie ieškovų teisę į gynybą, pažymėtina, kad ši teisė nėra pažeidžiama, jeigu: i) prieš priimant iš dalies pakeičiantį aktą teisės akto autorius juos išklauso(34); ir ii) Sąjungos teismai suteikia ieškovams galimybę pakeisti savo pareiškimus ir prašymus nagrinėjamoje byloje(35). Iš tiesų pats faktas, kad Bendrojo Teismo procedūros reglamente yra speciali nuostata (86 straipsnis), leidžianti ieškovams keisti savo ieškinį, „kai aktas, kurį prašoma panaikinti, visiškai ar iš dalies pakeičiamas kitu aktu, kurio dalykas tas pats“, labai aiškiai rodo Komisijos gebėjimą keisti aktą, dėl kurio vyksta panaikinimo procedūra.
66.      Be to, ginčijamo sprendimo adresatai nepatiria jokių neigiamų finansinių pasekmių dėl pradinio sprendimo pakeitimo, nes, kaip paaiškinta pirma, pakeitimas neturi atgalinio poveikio. Pakeitimas taip pat nesukuria ieškovui nepalankios padėties procese: jeigu ieškovas nuspręstų atsiimti savo ieškinį dėl panaikinimo, atsižvelgdamas į tą pakeitimą, Bendrasis Teismas pagal savo Procedūros reglamento 136 straipsnio 2 dalį išlaikytų teisę priteisti iš atsakovo
bylinėjimosi išlaidas(36).
67.      Be to, mano nuomone, draudimas Komisijai keisti aktą, dėl kurio vyksta teismo procesas, prieštarautų tinkamo teisingumo vykdymo reikalavimui. Tai ypač pasakytina tais atvejais, kai Komisija žino, kad atitinkamas aktas, tikėtina, bus panaikintas, ir mano, kad tikslingi pakeitimai gali būti pakankami, kad būtų pašalinti jo teisėtumui poveikį turintys trūkumai. Tokiomis aplinkybėmis paskesnis priverstinis proceso tęsimas neturėtų jokios prasmės.
68.      Tokiu atveju procesas galėtų baigtis tuo, ką būtų tinkama apibūdinti kaip bevertę ieškovų pergalę. Bet kokia nauda, gauta dėl panaikinimo, greičiausiai būtų ribota ir trumpalaikė. Komisija veikiausiai priimtų pakeistą aktą netrukus po sprendimo paskelbimo, todėl ieškovai būtų priversti inicijuoti antrąjį bylinėjimosi etapą, kad būtų atlikta teisminė pakeisto akto teisėtumo peržiūra. Toks rezultatas neatitiktų proceso ekonomiškumo ir veiksmingos teisminės apsaugos reikalavimų, be to, sukeltų nereikalingą naštą tiek šalims, tiek Sąjungos teismams.
69.      Priešingai, leidžiant ieškovams pirminio proceso metu patikslinti savo pagrindus ir reikalavimus atsižvelgiant į ginčijamo akto pakeitimus, išvengiama nereikalingo proceso dubliavimo ir ginčas sprendžiamas greičiau ir pigiau(37). Toks požiūris yra naudingas ne tik proceso šalims, bet ir, nors netiesiogiai, pačiai Sąjungos teisminei institucijai.
70.      Galiausiai nesu įtikintas JPM rėmimusi tam tikrais Sąjungos teismų sprendimais, kurie, kaip teigiama, patvirtina jos poziciją.
71.      JPM pirmiausia remiasi Teisingumo Teismo sprendimu byloje Culin / Komisija(38). Byla buvo susijusi su Komisijos sprendimu atmesti skundą, kurį pateikė vienas iš jos pareigūnų A. Culin, ir kuriuo jis ginčijo kito pareigūno paskyrimą į pareigas, kurias eiti jis taip pat buvo pateikęs paraišką. Nebuvo ginčijama, kad sprendimas atmesti skundą buvo nepakankamai motyvuotas. Tačiau, kai A. Culin pradėjo teismo procesą, Komisija pridėjo papildymą prie to sprendimo, kuriuo siekė ištaisyti pradinį sprendimą, nurodydama „tikrąsias priežastis“, dėl kurių buvo atmesta jo kandidatūra. Vis dėlto Teisingumo Teismas nusprendė, kad į papildymą negali būti atsižvelgiama, ir panaikino užginčytą sprendimą(39).
72.      Iš pirmo žvilgsnio Sprendimas Culin gali atrodyti patvirtinantis JPM argumentus. Tačiau panagrinėjus atidžiau matyti, kad taip nėra.
73.      A. Culin pareiškė ne įprastą ieškinį dėl panaikinimo pagal tuometinį EEB sutarties 173 straipsnį (dabar – SESV 263 straipsnis), o ieškinį pagal tuometinį EEB sutarties 179 straipsnį (dabar – SESV 270 straipsnis). Remiantis šia nuostata, „Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso spręsti [Europos Sąjungos] ir jos tarnautojų ginčus neperžengiant tarnybos nuostatuose arba įdarbinimo sąlygose nustatytų ribų ir laikantis juose numatytų sąlygų“(40).
74.      Tarnybos nuostatų VII antraštinės
dalies, reglamentuojančios apeliacinius skundus, 90 straipsnyje numatyta privaloma ikiteisminė procedūra, kuri turi būti užbaigta per nustatytą terminą, prieš pateikiant apeliacinį skundą Sąjungos teismams. Ikiteisminė procedūra suteikia galimybę taikiai išspręsti ginčą ir apibrėžti ginčo dalyką. Teismo proceso etape iš esmės nė viena iš šalių negali jo keisti(41). Administracinis aktas, kuris iš esmės skiriasi nuo ginčijamo akto, negali būti nagrinėjamas toje pačioje byloje, todėl būtina pateikti naują ieškinį pagal SESV 270 straipsnį(42). Be to,
reikalavimai, kurie nebuvo pareikšti ikiteisminėje procedūroje, negali būti pareikšti Teisingumo
Teismo procese(43). Šios bylos Culin ypatybės buvo pabrėžtos generalinio advokato išvadoje(44).
75.      Atsižvelgiant į tai, Teisingumo Teismo išvada, kad į papildymą negalėjo būti atsižvelgta, yra teisinga. Papildyta buvo pavėluotai ir nesilaikant Tarnybos nuostatų 90 straipsnyje nustatytos tvarkos, o jo turinys iš esmės skyrėsi nuo pradinio ginčijamo akto. Jį priėmus, būtų pakeistas ginčo dalykas.
76.      Priešingai, panaikinimo procedūra pagal SESV 263 straipsnį nėra reglamentuojama ankstesniuose punktuose nurodytomis taisyklėmis ir principais. Todėl Teisingumo Teismo išvados byloje Culin negali būti tiesiogiai pritaikytos tokiai situacijai, kokia yra nagrinėjama šioje byloje. Šiame kontekste primintina, kad Teisingumo Teismo nagrinėta
situacija byloje Komisija / Di Bernardo(45), kuri minima skundžiamame sprendime, buvo panaši byloje Culin
nagrinėtą situaciją: pagal SESV 270 straipsnį pareikštas ieškinys dėl Komisijos sprendimo, susijusio su Tarnybos nuostatų taikymu, kuriame Komisija siekė papildyti motyvus vėlyvoje proceso stadijoje.
77.      JPM rėmimasis Bendrojo Teismo sprendimu byloje Lucchini / Komisija(46) taip pat atrodo pagrįstas nesusipratimu. Toje byloje buvo nagrinėjamas Komisijos sprendimo, kuriuo skirta bauda už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą, adresato ieškinys. Prie pradinio sprendimo priedo, kuris buvo įteiktas jo adresatams, nebuvo pridėta tam tikrų lentelių, kurios turėjo būti įtrauktos. Sužinojusi apie šį trūkumą Komisija mažiau nei per mėnesį po pranešimo apie pradinį sprendimą priėmė iš dalies keičiantį sprendimą, įtraukdama trūkstamas lenteles, ir apie tai tinkamai pranešė pradinio sprendimo adresatams(47).
78.      Ieškinyje
Lucchini teigė, kad tokie veiksmai buvo neteisėti dėl kelių teisės klaidų, dėl kurių ginčijamas sprendimas turėjo būti panaikintas. Visų pirma ji teigė, kad, neįtraukus lentelių, pradinis sprendimas buvo nepakankamai motyvuotas ir kad vėliau tas lenteles įtraukus iš dalies keičiančiu sprendimu šis trūkumas negalėjo būti ištaisytas(48).
79.      Atsižvelgdamas į šias aplinkybes Bendrasis Teismas konstatavo, kad „reikia patikrinti, ar be [susijusių] lentelių aptariamos minėto sprendimo konstatuojamosios dalys, kuriose daromos nuorodos į minėtas lenteles, aiškiai ir nedviprasmiškai atskleidė Komisijos argumentus ir leido ieškovei suprasti, kuo pagrįsta priimta priemonė“. Jis padarė išvadą, jog tai, kad lentelės nebuvo pateiktos, neturėjo įtakos motyvų tinkamumui, ir atmetė Lucchini argumentus(49).
80.      Mano nuomone, JPM neteisingai aiškina sprendimą. Bendrojo Teismo pastaba sprendimo 80 punkte, kad reikia patikrinti, ar pradinis sprendimas buvo pakankamai motyvuotas, nepaisant to, kad lentelės nebuvo pateiktos, negali būti suprantama kaip reiškianti, kad vėliau jas pridėti buvo neteisėta. Ieškovės argumentai grindžiami teiginiu, jog be lentelių pradinis sprendimas nebuvo pakankamai aiškus, kad jo adresatai galėtų suprasti Komisijos motyvus. Tačiau, kadangi Bendrasis Teismas nusprendė, kad motyvai buvo pakankami, nepaisant to, kad priedas nebuvo pateiktas, pakeitimų galiojimas paprasčiausiai nebuvo nagrinėjamas(50).
81.      Be to, bet koks kitoks minėtos jurisprudencijos aiškinimas neatitiktų suformuotos jurisprudencijos, pagal kurią Sąjungos teismai, remdamiesi teisingumo vykdymo ir proceso ekonomiškumo principais, pripažino, kad ieškinys dėl panaikinimo gali būti nagrinėjamas, nepaisant ginčijamo akto pakeitimų, padarytų vykstant teismo procesui. Kaip nurodyta šios išvados 65 punkte, toks požiūris taikomas tik tuo atveju, jei ieškinio dalykas iš esmės lieka nepakitęs ir ieškovams suteikiama galimybė patikslinti savo pagrindus ir reikalavimus.
d)      Priešpriešinio apeliacinio skundo vertinimo pasekmės
82.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad Komisijos priešpriešinis apeliacinis skundas yra pagrįstas. Bendrasis Teismas, vertindamas JPM skirtos baudos dydžio motyvų tinkamumą, padarė klaidą, nes neatsižvelgė į papildomus motyvus, pateiktus iš dalies keičiančiame sprendime.
83.      Tačiau sutinku su JPM, kad šioje bylos stadijoje Teisingumo Teismas negali priimti galutinio sprendimo šioje byloje, todėl byla turėtų būti grąžinta Bendrajam Teismui, o bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimas atidėtas.
84.      Yra du pagrindiniai klausimai, kurie nebuvo aptarti skundžiamame sprendime ir kuriuos reikia išnagrinėti. Pirma, būtina priimti sprendimą dėl JPM teiginio, kad iš dalies keičiantis sprendimas yra neteisėtas, todėl turėtų būti panaikintas. Antra, jeigu iš dalies keičiantis sprendimas būtų pripažintas teisėtu, reikėtų išnagrinėti, ar ginčijamame sprendime su pakeitimais pateikti tinkami motyvai.
85.      Kaip paaiškinta pirma, jeigu Teisingumo Teismas pritartų mano išvadai dėl Komisijos priešpriešinio apeliacinio skundo, nebūtų būtina nagrinėti JPM trečiojo pagrindo. Vis dėlto, jeigu Teisingumo Teismas laikytųsi kitokios nuomonės, bet kuriuo atveju, siekiant išsamumo, toliau aptarsiu pagrindinius šio pagrindo klausimus.
B.      Dėl pagrindinio apeliacinio skundo trečiojo pagrindo
86.      Trečiajame pagrinde JPM ginčija skundžiamo sprendimo 698–728 punktus, kuriuose Bendrasis Teismas pasinaudojo neribota jurisdikcija dėl skirtinos baudos dydžio. Išnagrinėjęs šalių pateiktus argumentus, Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad „teisingai įvertinus bylos aplinkybes, remiantis sankcijos individualumo ir proporcingumo principu, bus nustatyta 337 196 000 EUR bauda, už kurią [atsako JPM]“. Kadangi ši suma buvo lygi ginčijamame sprendime nustatytai sumai, Bendrasis Teismas „[atmetė] prašymą sumažinti [JPM] skirtą baudą“.
1.      Šalių argumentai
87.      Pirmiausia turiu pareikšti tam tikrą susirūpinimą dėl šio JPM pagrindo formuluotės. Jis suskirstytas į penkias dalis, kurių kiekviena sudaryta iš kelių dalių ir argumentų. Tariamos klaidos, be kita ko, apima tai, kad nenurodyti motyvai, neatsižvelgta į tam tikrus pirmojoje instancijoje pateiktus argumentus, įrodymų iškraipymą, proporcingumo ir lygybės principų bei pagrindinės teisės į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą pažeidimus.
88.      Atsižvelgiant į visus šiuos tariamus trūkumus, nėra paprasta „atskirti grūdus nuo pelų“(51), kitaip tariant, nustatyti, kurie skundai yra pakankamai pagrįsti, o kurie – ne(52). Keli argumentai, atrodo, sutampa, o kiti, panašu, buvo pateikti labiau siekiant sustiprinti bendrą kritiką, o ne išdėstyti aiškius ir savarankiškus apeliacinio skundo pagrindus.
89.      Vis dėlto vienas priekaištas aiškiai išsiskiria ir, atrodo, yra vienas pagrindinių JPM prieštaravimų dėl šios apeliacinio skundo dalies. JPM primena, kad Bendrasis Teismas nusprendė, kad, nesant išsamesnio paaiškinimo, kodėl Komisija nustatė 98,849 % diskonto koeficientą, jis „negal[ėjo] vykdyti išsamios teisinės ir faktinės kontrolės dėl šio sprendimo aspekto, kuris galėjo turėti didelę įtaką [JPM] skirtos baudos dydžiui“(53).
90.      Tačiau priėjęs prie tokios išvados Bendrasis Teismas pats pritaikė tą patį diskonto koeficientą, kurį taikė Komisija, ir, JPM nuomone, nepateikė jokio papildomo paaiškinimo dėl jo pagrindo. JPM teigimu, dėl to sprendimo motyvavimas yra ydingas dėl to paties motyvų nenurodymo, dėl kurio Bendrasis Teismas pakeitė ginčijamame sprendime skirtą baudą.
91.      Komisija ginčija šią nuomonę. Ji teigia, kad Bendrasis Teismas teisingai pasinaudojo neribota jurisdikcija ir nustatė tinkamą baudos dydį. Visų pirma ji teigia, kad Bendrasis Teismas pakankamai paaiškino įvairius veiksnius, į kuriuos atsižvelgė nustatydamas 98,849 % diskonto koeficientą, ir taip įvykdė pareigą motyvuoti.
2.      Analizė
92.      Manau, kad JPM apeliacinio skundo trečiasis pagrindas yra pagrįstas. Norėdamas paaiškinti, kodėl, pradėsiu nuo kelių bendrų pastabų apie: a) sąvoką „neribota jurisdikcija“; ir b) Bendrojo Teismo pareigą motyvuoti, kai jis naudojasi ta jurisdikcija. Tada pereisiu prie: c) konkretaus priekaišto, nurodyto šios išvados 89 ir 90 punktuose; prieš trumpai aptardamas d) kitus argumentus, pateiktus nurodant šį pagrindą.
a)      I bendros pastabos. Neribota jurisdikcija
93.      SESV 261 straipsnyje nurodyta, kad „Europos Parlamento ir Tarybos bendrai priimti ir Tarybos priimti reglamentai gali suteikti Europos Sąjungos Teisingumo Teismui neribotą jurisdikciją skirti tokiuose reglamentuose numatytas baudas“. Šiuo atžvilgiu pagal Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnį „Teisingumo Teismas turi neribotą jurisdikciją peržiūrėti sprendimus [priimtus pagal šį reglamentą], kuriais Komisija yra nustačiusi vienkartinę ar periodinę baudą. Jis gali panaikinti, sumažinti ar padidinti skirtą vienkartinę ar periodinę baudą“.
94.      Paprastai tariant, sąvoka „neribota jurisdikcija“ reiškia Sąjungos teismų įgaliojimus peržiūrėti visų baudų, kurias Komisija skyrė sprendimais, priimtais pagal SESV 101 ir 102 straipsnius, dydį. Tačiau ši sąvoka neturėtų būti tapatinama su „nevaržoma“ peržiūros teise. Kaip bus paaiškinta toliau, neribotos jurisdikcijos įgyvendinimą riboja keli procedūriniai ir materialiniai principai. Šis terminas reiškia, kad naudodamiesi tokia jurisdikcija Sąjungos teismai nėra varžomi apribojimų, būdingų ieškiniui dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį, ir gali patys patvirtinti arba panaikinti baudą, taip pat pakeisti jos dydį – ją padidinti arba sumažinti.
95.      Pagal SESV 263 straipsnį Sąjungos teismai turi
peržiūrėti jiems apskųstų institucijų aktų teisėtumą. Iš esmės šis vertinimas apima visas faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis remtasi ginčijamame akte(54). Vis dėlto pagal suformuotą jurisprudenciją, kai Sąjungos institucijos turi diskreciją arba atlieka sudėtingus techninius vertinimus, Sąjungos teismai turi vykdyti teisminę kontrolę susilaikydami nuo tam tikrų veiksmų(55).
96.      Visų pirma, kai Sąjungos teismai turi peržiūrėti diskrecinio politinio arba sudėtingo techninio vertinimo rezultatus, jie gali panaikinti ginčijamą aktą tik tuo atveju, jei tas vertinimas yra ydingas dėl „akivaizdžios“ klaidos. Klaida gali būti laikoma akivaizdžia, jeigu ieškovas įrodo, kad atitinkamos institucijos atlikta analizė yra nepagrįsta arba kad padarytos išvados neįtikimos. Atvirkščiai, jeigu tos institucijos priimtas sprendimas yra pagrįstas atsižvelgiant į faktines ir įrodymų aplinkybes, buvusias jo priėmimo metu, jis negali būti laikomas neteisėtu.
97.      Iš to išplaukia, kad pagal SESV 263 straipsnį vykstančiame procese Sąjungos teismai neturi įgaliojimų iš naujo vertinti situacijos, dėl kurios atitinkama institucija priėmė ginčijamą aktą, nei pakeisti institucijos vertinimo savuoju dėl to, kas, jų nuomone, būtų buvusi tinkamiausia veiksmų eiga esamomis aplinkybėmis. Jų vaidmuo apsiriboja akto teisėtumo peržiūra ir prireikus jo pripažinimu niekiniu ar negaliojančiu(56).
98.      Priešingai, naudodamiesi neribota jurisdikcija, suteikta pagal SESV 261 straipsnį, ir neatsižvelgdami į
plačią
Komisijos diskreciją apibrėžiant ir įgyvendinant baudų politiką Sąjungos teismai gali: pirma, panaikinti arba pakeisti baudos dydį net ir nesant jokios teisės klaidos, juo labiau akivaizdžios; antra, tai padaryti pakeisdami Komisijos vertinimą dėl tinkamo baudos dydžio savuoju(57) ir, trečia, atsižvelgti į bet kokias susijusias teisines ar faktines aplinkybes, įskaitant veiksnius, kuriais Komisija nesirėmė arba kurių įmonės nepateikė vykstant administracinei procedūrai, taip pat į įvykius po ginčijamo sprendimo priėmimo(58), nesilaikydami Komisijos baudų skyrimo gairėse nustatytos metodikos(59). Kitaip tariant, leidžiama iš naujo atlikti vertinimą.
99.      Naudodamiesi SESV 261 straipsnyje numatytais įgaliojimais, Sąjungos teismai, griežtai tariant, netikrina ginčijamo sprendimo ar jo motyvų teisėtumo, o vertina (tik) vieno konkretaus jo elemento, t. y. baudos, tinkamumą(60). Taigi neribota jurisdikcija yra papildoma teisminės valdžios forma arba, žiūrint iš kitos perspektyvos, papildoma jurisdikcijos sritis, suteikta Sąjungos teismams(61). Nors teisminė peržiūra pagal SESV 263 straipsnį grindžiama taikytinomis aukštesnės
galios taisyklėmis, šiuo atveju SESV 101 ir 102 straipsniais, Reglamento Nr. 1/2003 nuostatomis ir bendraisiais Sąjungos teisės principais, neribotos jurisdikcijos pagal SESV 261 straipsnį įgyvendinimas visų pirma grindžiamas teisingumo
aspektais(62).
100. Ši „teisingumo“ sąvoka turi būti suprantama plačiąja prasme. Nors tai neabejotinai apima proporcingumą, teisingumą ir nediskriminavimą, vis dėlto šie reikalavimai viršijami(63). Tai leidžia Sąjungos teismams atlikti bendrą ir tam tikru mastu subjektyvesnį baudos ir jos dydžio vertinimą(64). Todėl, net jei Komisija nepažeidė taikomų taisyklių ir jos nustatyta bauda yra apskritai pagrįsta, Sąjungos teismai vis tiek turi teisę keisti jos dydį, jei mano, kad, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, kitoks baudos dydis būtų tinkamesnis(65).
101. Vis dėlto
ieškovai ir prireikus Komisija, jei siekia padidinti baudą, turi pateikti argumentų, pateisinančių neribotos jurisdikcijos įgyvendinimą, ir, jei reikia, atitinkamus įrodymus. Sąjungos teismai šios jurisdikcijos ex officio
neįgyvendina(66).
102. Bet kuriuo atveju reikia aiškiai nurodyti, kad tai nereiškia, jog Sąjungos teismai, įgyvendindami neribotą jurisdikciją, yra taip pat saistomi ne ultra petita principo, kaip ir tikrinant galiojimą(67). Pagal suformuotą jurisprudenciją Sąjungos teismai turi teisę visapusiškai naudotis ta jurisdikcija, jeigu jiems pateikiamas svarstyti baudos dydžio nustatymas(68). Toks klausimas jiems gali būti pateiktas tiesiogiai, su aiškiu prašymu teismui naudotis neribota jurisdikcija, arba netiesiogiai, kai šalis prašo sumažinti baudą kaip logišką ginčijamo sprendimo dalinio panaikinimo pasekmę.
103. Ši išvada kyla iš Sąjungos teismų neribotos jurisdikcijos dvejopo pobūdžio. Jos pagrindinis tikslas – suteikti papildomą teisminės apsaugos garantiją įmonėms, kurioms Komisija, veikdama kaip administracinė institucija, skyrė baudą(69). Kartu siekiama antrinio ir papildomo tikslo, t. y. užtikrinti bendros vykdymo sistemos nuoseklumą ir veiksmingumą.
104. Kai administracinės institucijos įgaliojimai visapusiškai nustatyti baudos dydį perduodami teismams, šie taip pat turi užtikrinti, kad taikant sankciją būtų pasiektas numatytas tikslas. Todėl bauda turi būti pakankamai atgrasanti įmones, kurių veiksmai gali pakenkti vidaus rinkos struktūrai ar veikimui ir dėl to sumažinti jos ekonominį efektyvumą, ypač vartotojų nenaudai(70). Dėl šios priežasties nustatydami baudos dydį Sąjungos teismai turi atsižvelgti, be kita ko, į jos atgrasomąjį poveikį(71) ir  prireikus gali skirti didesnę baudą nei nustatyta Komisijos(72).
b)      II bendrosios pastabos. Bendrojo Teismo pareiga motyvuoti
105. Atsižvelgiant į pirma išdėstytus argumentus, kitas klausimas, kurį reikia išspręsti, yra susijęs su Bendrojo Teismo pareigos motyvuoti apimtimi, kai tikrindamas baudą jis naudojasi neribota jurisdikcija.
106. Atsakymas į šį klausimą iš esmės yra aiškus. Plati diskrecija, suteikta Sąjungos teismams pagal SESV 261 straipsnį, jokiu būdu nesumažina jų pareigos pateikti tinkamus motyvus pagal SESV 296 straipsnį, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnį ir Chartijos 47 straipsnį(73).
107. Pagrindiniai šį klausimą reglamentuojantys principai yra įtvirtinti. Pagal suformuotą jurisprudenciją sprendimo motyvuose turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai išdėstyti Bendrojo Teismo argumentai, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti priimtą sprendimą pagrindžiančias priežastis, o Teisingumo Teismas – vykdyti teisminę kontrolę(74). Be to, pareiga motyvuoti turi platesnį tikslą: ji yra apsauga nuo savavališkumo, užtikrinanti, kad ginčo šalys galėtų įsitikinti, kad jų argumentai buvo tinkamai išklausyti, o teismai būtų priversti pagrįsti savo sprendimus objektyviais ir patikrinamais pagrindais(75).
108. Vis dėlto šios pareigos apimtis gali skirtis priklausomai nuo sprendimo pobūdžio ir turi būti vertinama atsižvelgiant į visą bylos nagrinėjimą ir visas susijusias aplinkybes, deramai atkreipiant dėmesį į su tuo susijusias procesines garantijas(76). Teisingumo Teismas visų pirma nusprendė, kad Bendrasis Teismas neprivalo išsamiai ir nuosekliai nagrinėti visų šalių pateiktų argumentų. Tam tikromis aplinkybėmis jo motyvai gali būti numanomi, jeigu jie leidžia suinteresuotiesiems asmenims suprasti, kodėl jų prašymai buvo atmesti, ir suteikia Teisingumo Teismui pakankamai medžiagos, kad jis galėtų patikrinti apskųsto sprendimo teisėtumą(77).
109. Atsižvelgiant į tai ir ypač į Bendrojo Teismo neribotos jurisdikcijos įgyvendinimą, pareigos motyvuoti apimtis turi būti suprantama paisant procesinių ir materialinių aspektų, būdingų įgyvendinant tokią jurisdikciją. Šiuo atžvilgiu, mano nuomone, ypač svarbūs trys veiksniai.
110. Pirma, nors Bendrasis Teismas gali, bet neprivalo, atsižvelgti į aplinkybes, argumentus ir klausimus, kurie jam nebuvo tiesiogiai pateikti šalių(78), jis iš principo privalo atsižvelgti į visus argumentus ir klausimus, kuriuos šalys jam pateikė tinkamai(79). Tai, žinoma, turėtų atsispindėti sprendimo motyvuose. Ar tokie argumentai turi būti aiškiai nagrinėjami ir kiek išsamiai kiekvieną iš jų reikia nagrinėti, akivaizdu, priklausys nuo jų svarbos, aiškumo ir įrodomosios reikšmės.
111. Antra, Bendrasis Teismas turi plačią diskreciją nustatyti atitinkamą baudos dydį konkrečiu atveju. Tačiau ši diskrecija turi būti įgyvendinama laikantis bendrųjų Sąjungos teisės principų, visų pirma proporcingumo, baudų individualizavimo ir vienodo požiūrio principų(80). Be to, bauda turėtų būti nustatoma atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą ir trukmę, taip pat užtikrinant jos atgrasomąjį poveikį(81). Todėl, kai iš tikrųjų kyla viena ar kelios iš šių problemų, galima pagrįstai tikėtis, kad motyvuojamojoje dalyje jos bus išsamiai aptartos. Iš tiesų, kaip pats Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 703 punkte, „vadovaudamasis pareiga motyvuoti, jis [privalo] išsamiai apibūdin[ti] veiksnius, į kuriuos atsižvelgė priimdamas sprendimą dėl baudos dydžio nustatymo“(82).
112. Trečia, kaip paaiškinta pirma, nustatydamas baudos dydį pagal SESV 261 straipsnį Bendrasis Teismas nėra saistomas nei Komisijos baudų skyrimo gairėse nustatytos metodikos, nei, logiškai mąstant, jokios alternatyvios metodikos, kuri galėjo būti taikoma ginčijamame sprendime. Be to, Bendrasis Teismas neprivalo laikytis konkrečios matematinės formulės ar ekonominio skaičiavimo(83). Tačiau niekas jam netrukdo to daryti, jei mano, kad toks požiūris yra tinkamas. Tai gali būti, pavyzdžiui, atvejis, kai kelioms įmonėms baudos skiriamos tuo pačiu sprendimu, ir laikantis konkrečios metodikos, pavyzdžiui, taikomos Komisijos, galima užtikrinti vienodą jų vertinimą(84).
113. Atvirkščiai, kai Bendrasis Teismas mano, kad tikslinga visiškai ar iš dalies nukrypti nuo šių metodikų, jis turėtų ypač atidžiai nurodyti įvairius veiksnius, į kuriuos atsižvelgė nustatydamas tinkamą baudos dydį, ir, jei reikia, pateikti orientacinį paaiškinimą apie jų santykinę svarbą(85). Tačiau tai nereiškia, kad motyvų pateikimas turi tapti sudėtingos ir kruopščios aritmetinės ortodoksijos demonstravimu(86). Akivaizdu, kad pagal SESV 261 straipsnį tam tikri ex bono et aequo vertinimai yra visiškai teisėti. Be to, kai kuriais atvejais gali pakakti glaustos motyvacijos, pagrįstos visų susijusių veiksnių bendru vertinimu arba nuoroda į kitur sprendime jau pateiktas išvadas(87).
114. Iš esmės iš Bendrojo Teismo galima pagrįstai tikėtis, kad jis pakankamai aiškiai, tiksliai ir nuosekliai išdėstys pagrindinius savo motyvų etapus, taip pat veiksnių, į kuriuos atsižvelgta, pobūdį ir reikšmę(88).
115. Tariamas motyvų nepateikimas, žinoma, gali būti peržiūrėtas apeliacine tvarka. Vis dėlto reikia priminti, kad, jeigu Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos, Teisingumo Teismas nesinaudos neribota jurisdikcija, kad pakeistų Bendrojo Teismo vertinimą savuoju. Taigi nepakanka, jei ieškovas tik teigia, kad Bendrojo Teismo skirta bauda yra netinkama ar neteisinga. Tokia bauda gali būti panaikinta tik tuo atveju, jei įrodoma, kad ji yra „tokia didelė, kad ją būtų galima laikyti neproporcinga“(89).
116.  Remdamasis šiais principais, dabar išnagrinėsiu JPM šiuo klausimu pateiktus argumentus.
c)      Motyvų nepateikimas nagrinėjamoje byloje
117. Skundžiamo sprendimo 704–728 punktuose Bendrasis Teismas išdėstė veiksnius, į kuriuos atsižvelgė, naudodamasis neribota jurisdikcija, kai nustatė baudos dydį. Jis išnagrinėjo tris elementų kategorijas: pažeidimo sunkumą ir trukmę (705–723 punktai), lengvinančias aplinkybes (724–726 punktai) ir baudos atgrasomąjį poveikį (727 punktas). Atlikęs, kaip jis pats apibūdino, „teisingą visų svarbių aplinkybių įvertinimą“, Bendrasis Teismas nustatė 337 196 000 EUR baudą (728 punktas), kuri tiksliai atitinka ginčijamo sprendimo 2 straipsnio c punkte nustatytą sumą.
118. Atsižvelgiant į ankstesniame skyriuje išdėstytus principus, Bendrojo Teismo motyvai dėl neribotos jurisdikcijos įgyvendinimo iš pirmo žvilgsnio atrodo išsamūs ir metodiški. Jų struktūra aiški, todėl skaitytojas gali sekti logišką sprendimo motyvų eigą, juose nurodomi elementai, laikomi svarbiais vertinimui, pabrėžiant jų santykinę svarbą, ir tai daroma laikantis suformuotos jurisprudencijos
119. Vis dėlto atidžiau išnagrinėjus ir atsižvelgiant į JPM pateiktus argumentus tam tikri šio motyvavimo aspektai atrodo kritikuotini. Kai kurios ištraukos, palyginti su kitose to paties sprendimo dalyse pateiktomis išvadomis, atrodo nesuderinamos.
120. Todėl skundžiamo sprendimo 706 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad „vadovau[sis] metodika, pagal kurią, kaip ir pagal tą, kurią šiuo atveju taikė Komisija, pirmiausia nustatomas bazinis baudos dydis, kuris vėliau gali būti patikslintas atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes“. Atsižvelgdamas į tai, jis laikė tinkama naudoti diskontuotas pajamas grynaisiais pinigais kaip pakaitinę vertę nustatant pardavimo vertę kaip pradinius duomenis, nes kiti galimi grynųjų pinigų apskaičiavimo metodai buvo laikomi netinkamais arba nepagrįstais. Todėl buvo priimta Komisijos JPM taikoma pajamų grynaisiais pinigais vertė (skundžiamo sprendimo 707–710 punktai).
121. Be to, skundžiamo sprendimo 711–717 punktuose Bendrasis Teismas iš pradžių pažymėjo, kad abi šalys pripažino, jog „baudos apskaičiavimo pagrindu laikant tik pajamas grynaisiais pinigais būtų paskirta pernelyg atgrasanti bauda“. Todėl jis nusprendė, kad siekiant sumažinti šias pajamas reikia taikyti diskonto koeficientą. Tada Bendrasis Teismas iš esmės pažymėjo penkis dalykus. Ginčijamame sprendime Komisija pritaikė vienodą diskonto koeficientą, lygų 98,849 %. Antra, tas diskonto koeficientas buvo „nustatytas remiantis sudėtingu skaičiavimu, atspindinčiu keletą veiksnių“, ir buvo „apytikslė apskaičiuota vertė [ir todėl] pagal apibrėžtį nebuvo galima nustatyti vienintelio diskonto koeficiento“. Trečia, JPM pasiūlyti alternatyvūs diskonto koeficientai buvo laikomi netinkamais arba nepakankamai paaiškintais. Bet kuriuo atveju šalys sutaria, kad „diskonto koeficientas siekia bent 98,849 %“. Penkta, „baudos nustatymas naudojantis jo neribota jurisdikcija nėra tikslus aritmetinis veiksmas“.
122. Nors skundžiamo sprendimo tekstas šiuo klausimu nėra visiškai aiškus, iš to, kas išdėstyta pirma, atrodo pagrįsta daryti išvadą, kad Bendrasis Teismas galiausiai taikė tą patį diskonto koeficientą, kuris buvo naudojamas ginčijamame sprendime, t. y. 98,849 %. Iš tiesų, jeigu taip nebūtų, būtų beveik neįmanoma, kad, apskaičiavus bazinę sumą remiantis kitokiu diskonto koeficientu, galutinė baudos suma būtų nustatyta tiksliai tokia pati kaip ir ginčijamame sprendime.
123. Vis dėlto skundžiamo sprendimo 613–621 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad ginčijamas sprendimas yra nepakankamai motyvuotas, kiek tai susiję su 98,849 % diskonto koeficiento nustatymu. Jis pažymėjo, kad tik keliose ir gana neaiškiose ginčijamo sprendimo dalyse buvo pateikta informacija apie Komisijos motyvus, kuriais remiantis buvo nustatytas toks konkretus diskonto koeficientas. Šis trūkumas buvo laikomas ypač problemišku, atsižvelgiant į diskonto koeficiento svarbą Komisijos taikytoje baudos nustatymo metodikoje.
124. Atsižvelgiant į tai, šiek tiek kelia nuostabą, kad Bendrasis Teismas galiausiai patvirtino tą patį diskonto koeficientą. Siekiant aiškumo, negalima atmesti galimybės, kad Bendrasis Teismas, remdamasis savo vertinimu, galėjo padaryti išvadą, kad šis koeficientas iš tiesų buvo tinkamiausias. Vien tai, kad Komisija nepakankamai paaiškino savo skaičiavimus, nebūtinai reiškia, kad pagrindinė vertė buvo neteisinga(90).
125. Vis dėlto, jeigu tokia iš tiesų buvo Bendrojo Teismo išvada, jis turėjo aiškiai nurodyti, kad mano, jog 98,849 % diskonto koeficientas buvo tinkamiausias, ir bent trumpai paaiškinti, kodėl priėjo prie tokios išvados.
126. Bet skundžiamame sprendime šių elementų nėra. Pirma, kaip pažymėta šios išvados 122 punkte, jame net aiškiai nenurodyta, kad nustatytas 98,849 % Bendrojo Teismo taikytas diskonto koeficientas. Antra, skundžiamame sprendime nenurodyta, kodėl būtent ši vertė buvo laikoma tinkamiausia.
127. Žinoma, JPM turėjo pateikti argumentus, pagrindžiančius jos teiginį, kad Komisijos taikoma metodika ir konkretūs skaičiai lėmė neproporcingą, diskriminacinę ar kitaip neteisingą baudą. Vis dėlto tai, kad JPM pasiūlyti alternatyvūs diskonto koeficientai buvo laikomi pernelyg dideliais, savaime nereiškia, kad Bendrasis Teismas turėjo pritarti ginčijamame sprendime nurodytai vertei.
128. Akivaizdu, kad tai ne tas atvejis, kai buvo galimas tik nedidelis ir iš anksto nustatytas alternatyvų pasirinkimas. Pats Bendrasis Teismas pripažino, kad Komisijos naudota vertė buvo tik apytikslė apskaičiuota vertė ir kad dėl to nė vienas diskonto koeficientas negalėjo būti laikomas vieninteliu teisingu.
129. Vis dėlto, nepaisydamas to, kad ginčijamame sprendime nebuvo pateikta jokio suprantamo paaiškinimo, kodėl 98,849 % diskonto koeficientas turėtų būti laikomas tinkamu, Bendrasis Teismas vis tiek patvirtino tą vertę, iš esmės remdamasis tuo, kad JPM pasiūlytos alternatyvos nebuvo priimtinesnės. Skaitant skundžiamą sprendimą, susidaro įspūdis, kad iš šalių pateiktų verčių Bendrasis Teismas pasirinko mažiau nepalankią vertę.
130. Mano nuomone, toks požiūris neatspindi vertinimo, kurio reikalaujama iš Bendrojo Teismo, kai jis naudojasi neribota jurisdikcija pagal SESV 261 straipsnį. Spręsdamas panaikinti sprendimu skirtą baudą ir pakeisti ją kita, Bendrasis Teismas pats turi nustatyti sumą, kurią laiko tinkamiausia, atsižvelgdamas į visas susijusias aplinkybes. Šiuo tikslu Bendrasis Teismas galėjo nustatyti bet kokią vertę, kurią laikė tinkama pakeisti Komisijos naudotą vertę, kartu, jei to pageidavo, toliau laikydamasis iš esmės panašaus metodinio pagrindo.
131. Arba, jeigu Bendrasis Teismas būtų padaręs išvadą, kad negali nustatyti tinkamo diskonto koeficiento, jis būtų turėjęs taikyti kitokią metodiką, o ne laikytis tos, kurios taikymą pats pripažino neaiškiu ar neoptimaliu. Todėl jo sprendimas elgtis kitaip yra sunkiai suderinamas su jam suteiktos neribotos jurisdikcijos logika.
132. Taigi manau, kad Bendrasis Teismas nepateikė tinkamų motyvų, susijusių su tuo, kaip jis vykdė jam pagal SESV 261 straipsnį suteiktus įgaliojimus(91). Net jeigu šalys būtų sutarusios, kad „turėtų būti nustatytas ne mažesnis kaip 98,849 % diskonto koeficientas“ (šį teiginį JPM kategoriškai ginčija, be to, jis neatrodo pagrįstas bylos medžiaga), šiame kontekste ši aplinkybė bet kuriuo atveju būtų nereikšminga. Tokia išvada nebūtų atsižvelgta į pagrindinį JPM argumentą, kad ta vertė buvo pernelyg maža, todėl bauda neteisinga.
133. Be to, vien tai, kad nė viena iš apeliančių nepasiūlė mažesnio
nei Komisijos taikyto diskonto koeficiento, negali būti laikoma Bendrojo Teismo įrodymu, patvirtinančiu to skaičiaus tinkamumą. Jei man būtų leista šiek tek paironizuoti, norėčiau pažymėti, kad, kiek man žinoma, nė viena Komisijos bauda nubausta įmonė niekada nėra užginčijusi sprendimo dėl to, kad skirta sankcija buvo per maža. Žinoma, Sąjungos teismai niekada nelaikė tokio ginčų nebuvimo požymiu, kad Komisijos skirta bauda buvo būtinai pagrįsta.
134. Aiškių paaiškinimų, kodėl Bendrasis Teismas nusprendė taikyti tą patį diskonto koeficientą, kurį taikė Komisija, nepaisydamas savo paties išvados, kad Komisija nepateikė tinkamo to koeficiento pagrindimo, nebuvimas ypač problemiškas konkrečiomis šio atvejo aplinkybėmis. Nereikia priminti, kad Komisijos priimtas sprendimas pakeisti įmonių pardavimo vertę pajamomis grynaisiais pinigais yra naujovė šioje srityje. Atsižvelgiant į šio metodo naujumą ir metodologinius klausimus, kuriuos jis kelia dėl jos apskaičiavimo, būtų buvę galima tikėtis išsamesnio motyvų išdėstymo šiuo klausimu. Akivaizdu, kad tai nebuvo atvejis, kai labai glaustas ar tik numanomas motyvavimas nagrinėjant tokį svarbų klausimą galėtų būti laikomas pakankamu.
135. Dėl šių priežasčių manau, kad motyvai yra nepakankami ir tarpusavyje nenuoseklūs, kiek tai susiję su baudos, kurią Bendrasis Teismas skyrė naudodamasis neribota jurisdikcija, apskaičiavimu. Todėl JPM trečiasis pagrindas turėtų būti pripažintas pagrįstu, o skundžiamas sprendimas iš dalies panaikintas.
d)      Kitos trečiojo pagrindo dalys ir argumentai
136. Kadangi padariau išvadą, kad priešpriešinis apeliacinis skundas turi būti patenkintas ir kad subsidiariai JPM trečiasis pagrindas taip pat turi būti pripažintas pagrįstu, nėra būtina išsamiai nagrinėti likusių JPM argumentų, kuriais grindžiamas šis pagrindas. Todėl juos aptarsiu labai trumpai.
137. Pirma, nesu įsitikinęs, ar teisingas JPM argumentas, kad Bendrasis Teismas, naudodamasis neribota jurisdikcija, padarė klaidą, kai siekdamas apskaičiuoti baudos bazinę sumą kaip pardavimo pajamų pakeitimo vertę naudojo pajamas grynaisiais pinigais. Šiuo atžvilgiu JPM teigia, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į visus jos argumentus, kodėl kita vertė (t. y. paskirstytos franšizės pajamos) buvo tinkamesnė.
138. Naudodamasis neribota jurisdikcija, Bendrasis Teismas turėjo pakankamai laisvės, siekdamas nustatyti baudą, pasirinkti parametrus, kuriuos laikė tinkamiausiais bylos aplinkybėms. Jeigu pajamų grynaisiais pinigais naudojimas yra vienas iš pagrįstų variantų, o atlikdamas analizę neradau jokių konkrečių elementų, rodančių priešingai, Teisingumo Teismas apeliacine tvarka neturi teisės pakeisti Bendrojo Teismo vertinimo šiuo klausimu.
139. Todėl tikrasis klausimas yra toks: ar skundžiamame sprendime pateiktas pakankamas paaiškinimas, kodėl paskirstytos franšizės pajamos buvo pripažintos mažiau tinkamos nei pajamos grynaisiais pinigais baudos bazinei sumai apskaičiuoti. Manau, kad, atsižvelgiant į pirma apibendrintą jurisprudenciją, skundžiamo sprendimo 588–593 ir 714 punktuose pateikta pakankami paaiškinimų šiuo klausimu.
140. Antra, esu linkęs sutikti su JPM, kad gali būti pažeistas vienodo požiūrio principas arba bent jau nepateikti motyvai dėl baudos nustatymo, nes Bendrasis Teismas, kaip ir Komisija, taikė skirtingas metodikas, kad nustatytų atitinkamą įvairių bankų, dalyvavusių darant pažeidimą, pajamų grynaisiais pinigais vertę. JPM visų pirma nurodo tris veiksnius, kurie galėjo turėti įtakos skaičiavimams: i) sumų, sumokėtų ir gautų pagal sandorius, tarpusavio užskaitymo apimtį; ii) mišrių produktų neįtraukimą arba įtraukimą; ir iii) „egzotinių“ produktų neįtraukimą arba įtraukimą.
141. Pirmiausia turiu pažymėti, kad ginčijamame sprendime buvo pripažinta, jog šiuo klausimu egzistuoja skirtingi požiūriai, ir šalys to neginčija(92). Vis dėlto Komisija tiek ginčijamame sprendime, tiek Bendrajame Teisme tvirtino, kad šių skirtumų poveikis apskaičiuojant baudas buvo nereikšmingas(93). JPM savo ruožtu teigia, kad, atsižvelgiant į diskonto koeficiento svarbą, net nedideli duomenų apie pajamas grynaisiais pinigais, naudojamų baudoms apskaičiuoti, skirtumai galėtų lemti galutinių sumų skirtumus, kurie toli gražu nėra nereikšmingi.
142. Kadangi bylos medžiagoje nėra patikimų duomenų šiuo klausimu, manau, kad Teisingumo Teismas negali patikrinti, ar, nepaisant tam tikro nevienodumo, naudoti duomenys davė palyginamus rezultatus.
143. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, jog Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisija nesiėmė papildomų tyrimo priemonių, siekdama išsiaiškinti skirtingus metodus, kuriuos taikė įvairūs bankai, nors kai kurie iš jų tinkamai informavo Komisiją apie sunkumus, su kuriais susidūrė teikdami prašomus duomenis apie pajamas grynaisiais pinigais(94). Taip pat neginčijama, kad susijusiems bankams niekada nebuvo suteikta galimybės susipažinti su visais Komisijos atliktais išsamiais skaičiavimais(95). Bendrasis Teismas taip pat neprašė Komisijos pateikti šių skaičiavimų pirmojoje instancijoje, nors dėl šio klausimo šalys
pateikė išsamią nuomonę.
144. Iš tiesų, kaip Komisija pažymėjo per teismo posėdį, net ir tais atvejais, kai ji taiko tradiciškesnę metodiką, nustatytą Baudų skyrimo gairėse, skaičiavimai būtinai turi būti grindžiami pačių įmonių pateiktais pardavimo duomenimis. Savaime suprantama, kad tokie duomenys gali atspindėti skirtingas įvairių įmonių organizacines struktūras, komercines strategijas ir apskaitos praktiką.
145. Vis dėlto man atrodo akivaizdu, kad tokiose situacijose rizika, kad pardavimo duomenų skaičiavimuose atsiras didelių skirtumų, bent jau potencialiai yra daug mažesnė nei tokiu atveju, kaip nagrinėjamas. Kaip minėta pirma, nagrinėjamu atveju Baudų skyrimo gairėse nustatyta metodika buvo taikoma novatoriškai, naudojant naujai nustatytą pakaitinę
vertę, kurios tinkamumą ginčijo šalys ir kurios taikymas lėmė skirtingus įvairių susijusių įmonių požiūrius.
146. Bet kuriuo atveju, nors negalima pagrįstai tikėtis, kad Komisija išsamiai patikrins visus duomenis, kuriuos pateikė kiekviena įmonė, dėl kurios vykdoma procedūra pagal Reglamentą Nr. 1/2003, ji privalo užtikrinti vienodo požiūrio principo laikymąsi. Tai reiškia, pirma, kad reikia patikrinti duomenų palyginamumą, jei kyla abejonių šiuo klausimu, ir, antra, naudoti kiekvienai įmonei tinkamiausius duomenis, jeigu jų atitinkamos aplinkybės nėra visiškai palyginamos(96).
147. Atsižvelgiant į tai, man sunku suprasti, kodėl Bendrasis Teismas: i) rėmėsi Komisijos nepagrįstu teiginiu, kad naudotų duomenų nevienodumas neturėjo esminės įtakos rezultatui; ir ii) padarė išvadą, kad JPM pakankamai teisiškai neįrodė, kad Komisijos vertinimas buvo neteisingas. Taip Bendrasis Teismas tinkamai nepatikrino, ar JPM nurodytas pagrindas, grindžiamas vienodo požiūrio principo pažeidimu, buvo pagrįstas.
VI.    Išvada
148. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui patenkinti Komisijos pateiktą priešpriešinį apeliacinį skundą arba subsidiariai pripažinti pagrįstu
JPMorgan Chase & Co. ir JPMorgan Chase Bank, National Association
nurodytą trečiąjį pagrindą.
1      Originalo kalba: anglų.
2      2023 m. gruodžio 20 d. Sprendimas JPMorgan Chase ir kt. / Komisija (T‑106/17, EU:T:2023:832; toliau – skundžiamas sprendimas).
3      2016 m. gruodžio 7 d. Komisijos sprendimas C(2016) 8530 final dėl procedūros pagal SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla AT.39914 – euro palūkanų normos išvestinės finansinės priemonės (EIRD)).
4      2021 m. birželio 28 d. Komisijos sprendimas C(2021) 4610 final, kuriuo iš dalies keičiamas ginčijamas sprendimas.
5      2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentas dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.
8 sk., 2 t., p. 205).
6      Bauda skirta JPMorgan Chase & Co., JPMorgan Chase Bank National Association ir J.P. Morgan Services LLP. Dėl praktinių priežasčių šios įmonės taip pat bus vadinamos „JPM“, nors nevisiškai atitinka šį apeliacinį skundą pateikusias įmones (žr. šios išvados 1 punktą).
7      Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairės (OL C 210, 2006, p. 2; toliau – Baudų skyrimo gairės).
8      Euribor yra Euro Interbank Offered Rate (euro tarpbankinio skolinimo palūkanų norma) santrumpa, o EONIA – Euro Overnight Index Average (euro vienos nakties palūkanų vidurkio indeksas) santrumpa.
9      Žr. ginčijamo sprendimo 639–648 punktus.
10      T‑105/17, EU:T:2019:675; toliau – Bendrojo Teismo sprendimas HSBC.
11      2023 m. sausio 12 d. Sprendimas
HSBC Holdings ir kt. / Komisija (C‑883/19 P, EU: C:2023:11). Toje byloje 2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi HSBC Holdings ir kt. / Komisija (C‑883/19 P, EU:C:2020:561) JPM buvo leista įstoti į bylą palaikyti apeliančių reikalavimų.
12      2024 m. lapkričio 27 d. Sprendimas HSBC Holdings ir kt. / Komisija (T‑561/21, EU:T:2024:869).
13      Žr. šios išvados 11 punktą.
14      Žr., be kita ko, 2019 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą HTTS / Taryba (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 100 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
15      Žr. šios išvados 13 punktą.
16      Šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 17 d. Sprendimą Lafarge / Komisija (C‑413/08 P, EU:C:2010:346, 81–86 punktai).
17       Žr. generalinio advokato A. Tizzano išvadą byloje Komisija / Taryba (C‑27/04, EU:C:2004:313, 135 punktas).
18      Žr. visų pirma SESV 263 straipsnio antrą pastraipą.
19      Žr., pavyzdžiui, 2017 m. rugsėjo 20 d. Sprendimą Tilly-Sabco / Komisija
(C‑183/16 P, EU:C:2017:704, 64 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
20      Žr., pavyzdžiui, 1991 m. birželio 20 d. Sprendimą Cargill / Komisija (C‑248/89, EU:C:1991:264, 20 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
21      Žr., be kita ko, 1983 m. rugsėjo 22 d. Sprendimą Verli-Wallace / Komisija (159/82, EU:C:1983:242, 8 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
22      Žr., pavyzdžiui, 1993 m. birželio 30 d. Sprendimą Parlamentas / Taryba ir Komisija (C‑181/91 ir C‑248/91, EU:C:1993:271, 14 punktas).
23      Tai yra, išskyrus išimtis, pavyzdžiui, nustatytas ESS 24 straipsnio 1 dalyje ir SESV 275 straipsnyje.
24      Tai yra klausimas, kurį nuo pat pradžių svarstė Sutarties rengėjai. Žr. generalinio advokato M. Lagrange išvadą byloje Assider / High Authority (3/54, EU:C:1954:6, p. 171). Taip pat žr. Arena, A., „La tutela giurisdizionale dinanzi alla Corte di giustizia: origini, evoluzione e tratti distintivi“, Mastroianni, R., Il diritto processuale dell'Unione europea, Giappichelli, 2025, p. 10–16.
25      Žr., be kita ko, 2020 m. kovo 26 d. Sprendimą Hungeod ir kt. (C‑496/18 ir C‑497/18, EU:C:2020:240, 69 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
26      Šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 13 d. Sprendimą Vengrija / Komisija (T‑240/10, EU:T:2013:645, 89 ir 90 punktai).
27      Žr. visų pirma 1981 m. lapkričio 26 d. Sprendimą Michel / Parlamentas (195/80, EU:C:1981:284, 20–22 punktai), 2012 m. liepos 19 d.
Sprendimą Alliance One International ir Standard Commercial Tobacco / Komisija ir Komisija / Alliance One International ir kt. (C‑628/10 P ir C‑14/11 P, EU:C:2012:479, 77 punktas), 2011 m. rugsėjo 20 d. Sprendimą Evropaïki Dynamiki / EIB (T‑461/08, EU:T:2011:494, 109 ir 115 punktai) ir 2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Nabipour ir kt. / Taryba (T‑58/12, EU:T:2013:640, 36–39 punktai).
28      Šiuo klausimu žr. 2011 m. rugsėjo 29 d. Sprendimą Elf Aquitaine / Komisija (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, 148 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
29      Žr., pavyzdžiui, 2019 m. liepos 10 d. Sprendimą Komisija / Icap ir kt. (C‑39/18 P, EU:C:2019:584, 39–41 punktai).
30      Šiuo klausimu žr., pavyzdžiui, 2022 m. lapkričio 22 d. Sprendimą Luxembourg Business Registers (C‑37/20 ir C‑601/20, EU:C:2022:912, 88 punktas).
31      Žr. SESV 266 straipsnio pirmą pastraipą.
32      Žr. šios išvados 7, 8, 15 ir 16 punktus.
33      Šiuo klausimu žr. 1979 m. sausio 25 d. Sprendimą Racke (98/78, EU:C:1979:14, 19 punktas), 1991 m. vasario 21 d. Sprendimą Zuckerfabrik Süderdithmarschen ir Zuckerfabrik Soest (C‑143/88 ir C‑92/89, EU:C:1991:65, 49 punktas) ir 2022 m. sausio 25 d. Sprendimą VYSOČINA WIND (C‑181/20, EU:C:2022:51, 47–49 punktai).
34       Žr. visų pirma Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 41 straipsnio 2 dalį.
35      Žr., be kita ko, 1982 m. kovo 3 d. Sprendimą Alphasteel / Komisija (14/81, EU:C:1982:76, 7 ir 8 punktai), 2012 m. vasario 2 d. Sprendimą Dow Chemical / Komisija (T‑77/08, EU:T:2012:47, 35 punktas), 2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Nabipour ir kt. / Taryba (T‑58/12, EU:T:2013:640, 20 punktas) ir 2014 m. gruodžio 17 d. Sprendimą Pilkington Group ir kt. / Komisija (T‑72/09, EU:T:2014:1094, 46 punktas).
36      Pateikus apeliacinį skundą dėl Bendrojo Teismo sprendimo, tas pats principas taikomas ir Teisingumo Teismo nagrinėjamoje byloje pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 141 straipsnį.
37       Žr.
mutatis mutandis 1982 m. kovo 3 d. Sprendimą Alphasteel / Komisija (14/81, EU:C:1982:76, 8 punktas).
38      1990 m. vasario 7 d. sprendimas (C‑343/87, EU:C:1990:49; toliau – Sprendimas Culin).
39      Ten pat, 11 punktas.
40      Išskirta mano. Žr. Reglamentą Nr. 31 (EEB), 11 (EAEB) dėl pareigūnų tarnybos nuostatų ir kitų Europos ekonominės bendrijos ir Europos atominės energijos bendrijos tarnautojų įdarbinimo sąlygų (OL 45, 1962, p. 1385) su vėlesniais pakeitimais (toliau – Tarnybos nuostatai).
41      Šiuo klausimu žr. 2002 m. balandžio 23 d. Sprendimą Campogrande / Komisija (C‑62/01 P, EU:C:2002:248, 33 punktas) ir 2023 m. kovo 8 d. Sprendimą SE / Komisija (T‑763/21, EU:T:2023:113, 14 punktas).
42      Šiuo klausimu žr. 2002 m. balandžio 23 d. Sprendimą Campogrande / Komisija (C‑62/01 P, EU:C:2002:248, 34 punktas) ir 2020 m. lapkričio 11 d. Sprendimą AD / ECHA (T‑25/19, EU:T:2020:536, 32 punktas).
43      Šiuo klausimu žr. 2002 m. balandžio 23 d. Sprendimą Campogrande / Komisija (C‑62/01 P, EU:C:2002:248, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
44      Generalinio advokato J. Mischo išvada byloje Culin / Komisija (343/87, EU:C:1989:342, 6–17 punktai).
45      2020 m. birželio 11 d. Sprendimas Komisija / Di Bernardo (C‑114/19 P, EU:C:2020:457).
46      2014 m. gruodžio 9 d. sprendimas (T‑91/10, EU: T:2014:1033; toliau – Sprendimas Lucchini).
47      Ten pat, 42–45 punktai.
48      Ten pat, 74 ir 75 punktai.
49      Ten pat, 76–102 punktai.
50      Be to, galima pridurti, kad Sprendimo Lucchini 107–110 punktuose Bendrasis Teismas aiškiai išnagrinėjo ir atmetė ieškovės argumentus, kad priėmus iš dalies keičiantį sprendimą buvo pažeisti teisinio tikrumo ir teisės į gynybą principai.
51      Šis posakis paprastai laikomas kilusiu iš Biblijos, Evangelija pagal Matą 3:12.
52      Žr. mutatis mutandis generalinio advokato M. Wathelet išvadą byloje Telefónica ir Telefónica de España / Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2013:619, 7–9 punktai). Šiuo atžvilgiu norėčiau pridurti, kad pritariu savo kolegos generalinio advokato N. Wahl, kuris anksčiau nustatant bylinėjimosi išlaidų paskirstymą Teisingumo Teismą paragino atsižvelgti į nereikalingą šalių pastabų ilgį ir sudėtingumą, taip pat jų neaiškumą ir netikslumą, nuomonei. Žr. generalinio advokato N. Wahl išvadą byloje Feralpi ir kt. / Komisija (C‑85/15 P, C‑86/15 P ir C‑87/15 P, C‑88/15 P ir C‑89/15 P, EU:C:2016:940, 134–139 punktai).
53      Žr. skundžiamo sprendimo 620 punktą.
54      Žr. visų pirma 2011 m. gruodžio 8 d. Sprendimą Chalkor / Komisija (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, 67 punktas).
55      Šiuo klausimu žr. mano išvadą byloje ECB / Crédit lyonnais (C‑389/21 P, EU:C:2022:844, 49 ir 50 punktai).
56      Dėl išsamesnės informacijos ir papildomų nuorodų žr. ten pat, 41–74 punktai.
57      Žr., pavyzdžiui, 2007 m. vasario 8 d. Sprendimą Groupe Danone / Komisija (C‑3/06 P, EU:C:2007:88, 61 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Šiame kontekste taip pat žr. 2024 m. liepos 4 d. Sprendimą Westfälische Drahtindustrie ir Pampus Industriebeteiligungen / Komisija (C‑70/23 P, EU:C:2024:580, 47 punktas).
58      Žr., be kita ko, 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimą SCA Holding / Komisija (C‑297/98 P, EU:C:2000:633, 55 punktas) ir generalinio advokato P. Mengozzi išvadą byloje Komisija / Tomkins (C‑286/11 P, EU:C:2012:499, 43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
59      Žr., be kita ko, 2022 m. birželio 16 d. Sprendimą Quanta Storage / Komisija (C‑699/19 P, EU:C:2022:483, 167 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
60      Žr. 2016 m. sausio 21 d. Sprendimą Galp Energía España ir kt. / Komisija (C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 76 ir 77 punktai).
61      Žr., pavyzdžiui, 2011 m. gruodžio 8 d. Sprendimą KME Germany ir kt. / Komisija (C‑389/10 P, EU:C:2011:816, 130 punktas) ir generalinės advokatės J. Kokott išvadą byloje Pilkington Group ir kt. / Komisija (C‑101/15 P, EU:C:2016:258, 116 punktas). Taip pat žr. Bernardeau, L., ir Christienne, J.-P., Les amendes en droit de la concurrence: pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l’Union, Larcier, 2013, p. 800 ir 801.
62      Žr., pavyzdžiui, 1984 m. kovo 28 d. Sprendimą Officine Bertoli / Komisija (8/83, EU:C:1984:129, 29 punktas).
63      Dėl plačios šios sąvokos sampratos svarbos žr. generalinio advokato A. Tizzano išvadą byloje Dansk Rørindustriir kt. / Komisija (C‑189/02 P, EU:C:2004:415, 129–133 punktai). Šiame kontekste taip pat žr. Arabadjiev, A., „Unlimited Jurisdiction: What Does It Mean Today?“, Cardonnel, P. ir kt. (red.), Constitutionalising the EU Judicial System – Essays in Honour of Pernilla Lindh, Hart, 2012, p. 400.
64      Žr. Wahl, N., „Enjeu et limites actuelles de la jurisprudence relative à la compétence de pleine juridiction conférée au juge de l’Union en matière de concurrence“, Tizzano, A. ir kt., La Cour de justice de l’Union européenne sous la présidence de Vassilios Skouris – Liber amicorum, Bruylant, 2017, p. 735.
65      Šiuo klausimu žr. 2025 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Intel Corporation / Komisija (T‑1129/23, EU:T:2025:1091, 107 punktas).
66      Šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 8 d. Sprendimą
Chalkor / Komisija (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, 64 punktas) ir 2017 m. sausio 26 d. Sprendimą Duravit ir kt. / Komisija (C‑609/13 P, EU:C:2017:46, 32 punktas).
67      Taip pat generalinio advokato M. Poiares Maduro išvada byloje Groupe Danone / Komisija (C‑3/06 P, EU:C:2006:720, 49 punktas), generalinio advokato P. Mengozzi išvada byloje Komisija / Tomkins (C‑286/11 P, EU:C:2012:499, 37 punktas) ir generalinio advokato N. Wahl išvada byloje Total / Komisija (C‑597/13 P, EU:C:2015:207, 58 punktas).
68      Žr., be kita ko, 2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimą Alliance One International / Komisija (C‑679/11 P, EU:C:2013:606, 103 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
69      Žr., pavyzdžiui, 2005 m. birželio 28 d. Sprendimą Dansk Rørindustri
ir kt. / Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 445 punktas).
70      Pagal analogiją žr. 2021 m. spalio 6 d. Sprendimą Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, 36 punktas).
71      Žr. šios išvados 111 punktą.
72      Žr., pavyzdžiui, 2007 m. gruodžio 12 d. Sprendimą BASF ir UCB / Komisija (T‑101/05 ir T‑111/05, EU:T:2007:380, 222 punktas).
73      Šiuo klausimu žr. 2023 m. sausio 12 d. Sprendimą Lietuvos geležinkeliai / Komisija (C‑42/21 P, EU:C:2023:12, 154 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. 2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimą Komisija / Parker Hannifin Manufacturing ir Parker-Hannifin (C‑434/13 P, ECLI:EU:C:2014:2456, 81–85 punktai).
74      Žr., pavyzdžiui, 2013 m. liepos 11 d. Sprendimą Ziegler / Komisija (C‑439/11 P, EU:C:2013:513, 81 punktas).
75      Žr. 2022 m. gruodžio 15 d. EŽTT sprendimą Rutar ir Rutar Marketing d.o.o. prieš Slovėniją (CE:ECHR:2022:1215JUD002116420, 62 punktas).
76      Žr., pavyzdžiui, 2014 m. spalio 23 d. Sprendimą flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑302/13, EU:C:2014:2319, 52 punktas).
77      Žr., pavyzdžiui, 2013 m. liepos 18 d. Sprendimą Dow Chemical ir kt. / Komisija (C‑499/11 P, EU:C:2013:482, 57 punktas).
78      Žr. šios išvados 101 punktą.
79      Šiuo klausimu žr. 2014 m. liepos 10 d. Sprendimą Telefónica ir Telefónica de España / Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, 57 punktas), 2017 m. sausio 12 d. Sprendimą
Timab Industries ir CFPR / Komisija (C‑411/15 P, EU:C:2017:11, 108 punktas) ir 2023 m. lapkričio 9 d. Sprendimą
Altice Group Lux / Komisija (C‑746/21 P, EU:C:2023:836, 221–223 ir 229 punktai).
80      Žr., be kita ko, 2022 m. birželio 16 d. Sprendimą Quanta Storage / Komisija (C‑699/19 P, EU:C:2022:483, 167 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
81      Pagal analogiją žr. 2023 m. lapkričio 9 d. Sprendimą Altice Group Lux / Komisija (C‑746/21 P, EU:C:2023:836, 246 punktas). Kiti veiksniai, į kuriuos gali būti atsižvelgiama, be kita ko, yra „kiekvienos įmonės elgesys, vaidmuo, kurį kiekviena jų atliko derinant veiksmus, pelnas, kurį šios įmonės gavo iš šių veiksmų, įmonių dydis ir atitinkamų prekių vertė, taip pat pavojus, kurį šios rūšies pažeidimai kelia Europos Sąjungos tikslams“ (žr. 2014 m. balandžio 10 d. Sprendimą Komisija / Siemens Österreichir kt. ir Siemens Transmission & Distribution ir kt. / Komisija (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 53 ir 91 punktai). Taip pat žr. generalinio advokato Y. Bot išvadą byloje E.ON Energie / Komisija (C‑89/11 P, EU:C:2012:375, 113–115 punktai).
82      Išskirta mano.
83      Pagal analogiją žr. 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimą Finnboard / Komisija (C‑298/98 P, EU:C:2000:634, 87 punktas).
84      Žr., pavyzdžiui, 2003 m. rugsėjo 18 d. Sprendimą Volkswagen / Komisija (C‑338/00 P, EU:C:2003:473, 146 ir 147 punktai) ir 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimą YKK ir kt. / Komisija (C‑408/12 P, EU:C:2014:2153, 98 punktas).
85      Šiuo klausimu žr. 2000 m. kovo 9 d. Sprendimą Sarrió / Komisija (C‑291/98 P, EU:C:2000:112, 98 punktas).
86      Šiuo klausimu žr. 2016 m. rugsėjo 14 d. Sprendimą Trafilerie Meridionali / Komisija (C‑519/15 P, EU:C:2016:682, 55 punktas).
87      Žr., pavyzdžiui, 2012 m. gruodžio 6 d. Sprendimą Komisija / Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 82 punktas) ir 2014 m. spalio 9 d. Sprendimą
ICF / Komisija (C‑467/13 P, EU:C:2014:2274, 64 punktas).
88      Pagal analogiją žr. 2011 m. rugsėjo 29 d. Sprendimą Elf Aquitaine / Komisija (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, 151 punktas).
89      Žr., be kita ko, 2023 m. sausio 12 d. SprendimąLietuvos geležinkeliai / Komisija (C‑42/21 P, EU:C:2023:12, 153 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
90      Šiuo klausimu žr. 2013 m. gegužės 8 d. Sprendimą Eni / Komisija (C‑508/11 P, EU:C:2013:289, 99 punktas) ir 2016 m. birželio 9 d. Sprendimą PROAS / Komisija
(C‑616/13 P, EU:C:2016:415, 51 punktas).
91      Žr. mutatis mutandis generalinės advokatės J. Kokott išvadą byloje Servier ir kt. / Komisija (C‑201/19 P, EU:C:2022:577, 257 punktas).
92      Visų pirma žr. skundžiamo sprendimo 644–658 punktus.
93      Žr., be kita ko, skundžiamo sprendimo 649, 651, 654, 661 ir 669 punktus.
94      Žr. 2023 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Crédit agricole ir Crédit agricole Corporate ir Investment Bank / Komisija (T‑113/17, EU:T:2023:847) 560–569 punktuose pateiktas išvadas, kurios yra visiškai aktualios šiai bylai.
95      Ten pat, 576 punktas.
96      Šiuo klausimu žr. 2014 m. lapkričio 12 d. Sprendimą Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 51–66 punktai).