62021TJ0483
ÜLDKOHTU OTSUS (kolmas koda laiendatud koosseisus)
25. september 2024 (
*1
)
Energeetika – Elektrienergia siseturg – Piirkondliku talitluskindluse koordineerimise ühine metoodika – Võrguettevõtjate ettepaneku tagasilükkamine – Võimsusarvutusala – CORE ala – Kooskõla määrusega (EL) 2019/942, määrusega (EL) 2019/943 ja määrusega (EL) 2017/1485
Kohtuasjas T‑483/21,
Polskie sieci elektroenergetyczne S.A., asukoht Konstancin-Jeziorna (Poola), esindajad: solicitor S. Goldberg ning advokaadid A. Galos ja E. White,
hageja,
keda toetab
Poola Vabariik, esindajad: B. Majczyna ja M. Rzotkiewicz,
menetlusse astuja,
versus
Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööamet (ACER), esindajad: P. Martinet, Z. Vujasinovic ja E. Tremmel, keda abistasid advokaadid P. Goffinet, M. Shehu ja L Bersou,
kostja,
ÜLDKOHUS (kolmas koda laiendatud koosseisus),
koosseisus: koja president F. Schalin, kohtunikud P. Škvařilová-Pelzl, I. Nõmm, G. Steinfatt ja D. Kukovec (ettekandja),
kohtusekretär: ametnik I. Kurme,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades 14. juuni 2023. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis palub hageja Polskie sieci elektroenergetyczne S.A. tühistada Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööameti (ACER) apellatsiooninõukogu 28. mai 2021. aasta otsuse (edaspidi „vaidlustatud otsus“), millega jäeti muutmata ACERi 4. detsembri 2020. aasta otsus nr 33/2020, mis käsitleb Belgiat, Tšehhi Vabariiki, Saksamaad, Prantsusmaad, Horvaatiat, Luksemburgi, Ungarit, Madalmaid, Austriat, Poolat, Rumeeniat, Sloveeniat ja Slovakkiat hõlmava võimsusarvutusala CORE (edaspidi „CORE ala“) elektri põhivõrguettevõtjate ettepanekut piirkondliku talitluskindluse koordineerimise ühise metoodika kohta (edaspidi „ROSC-metoodika“), ning millega jäeti rahuldamata hageja kaebus juhtumis A-007-2021 (konsolideeritud).
Vaidluse taust
2
Hageja on põhivõrguettevõtja, kes vastutab Poola elektrivõrgu haldamise, hooldamise ja arendamise eest. Riigi osalusega äriühinguna on hageja ainus aktsionär Poola riigikassa, keda esindab strateegilise energiataristu eest vastutav täievoliline minister.
3
ACER võttis 17. novembril 2016 vastu otsuse nr 06/2016 koordineeritud võimsusarvutuse alade määramise kohta. Selle otsuse artiklis 1 ja I lisas on loetletud CORE alaga hõlmatud liikmesriikide territooriumid.
4
Vastavalt komisjoni 2. augusti 2017. aasta määruse (EL) 2017/1485, millega kehtestatakse elektri ülekandesüsteemi käidueeskiri (ELT 2017, L 220, lk 1), artikli 5 lõikele 1, artikli 6 lõike 3 punktile b ja artiklile 76 esitavad iga võimsusarvutusala põhivõrguettevõtjad riikide reguleerivatele asutustele (edaspidi „reguleerivad asutused“) heakskiitmiseks ROSC-metoodika hiljemalt kolm kuud pärast artikli 75 lõike 1 kohase talitluskindluse analüüsi kooskõlastamise metoodika (edaspidi „CSAM-analüüsimetoodika“) heakskiitmist.
5
Kuna CSAM-analüüsimetoodika oli 19. juunil 2019 ACERi otsusega nr 07/2019 heaks kiidetud, pidid põhivõrguettevõtjad esitama ettepaneku ROSC-metoodika kohta hiljemalt 19. septembriks 2019. Kuna põhivõrguettevõtjad nimetatud tähtaja jooksul ettepanekut ei esitanud, teavitasid nad Euroopa Komisjoni oma viivitusest ja viimane nõustus pikendama tähtaega kuni 21. detsembrini 2019.
6
CORE ala põhivõrguettevõtjad esitasid 19. detsembril 2019 reguleerivatele asutustele ettepaneku „CORE ala põhivõrguettevõtjate ühine metoodika piirkondlikuks talitluskindluse koordineerimiseks, mis on välja töötatud vastavalt määruse 2017/1485 artiklile 76“ (edaspidi „põhivõrguettevõtjate ettepanek“). Viimane reguleeriv asutus sai põhivõrguettevõtjate ettepaneku kätte 31. jaanuaril 2020.
7
Põhivõrguettevõtjate ettepanekule oli lisatud selgitav märkus.
8
Määruse 2017/1485 artikli 6 lõike 7 kohaselt pidid reguleerivad asutused jõudma kokkuleppele ja tegema põhivõrguettevõtjate ettepaneku kohta otsuse kuue kuu jooksul pärast seda, kui viimane reguleeriv asutus on selle ettepaneku kätte saanud. Kui reguleerivad asutused ei jõua kokkuleppele kuue kuu jooksul või nende ühise taotluse korral, peab ACER selle määruse artikli 6 lõike 8 kohaselt võtma kuue kuu jooksul vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta määruse (EL) 2019/942, millega asutatakse Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Amet (ELT 2019, L 158, lk 22), artikli 6 lõikele 10 vastu otsuse selle ettepaneku kohta.
9
CORE ala energeetikasektorit reguleerivate asutuste foorumi esimees teatas 5. juunil 2020 selle ala reguleerivate asutuste nimel ACERile, et asjaomased reguleerivad asutused on määruse 2017/1485 artikli 6 lõike 8 kohaselt jõudnud kokkuleppele paluda tal teha otsus põhivõrguettevõtjate ettepaneku kohta. Sellele e-kirjaga saadetud taotlusele oli lisatud CORE ala reguleerivate asutuste mitteametlik dokument põhivõrguettevõtjate ettepaneku kohta, milles esitati nende seisukohad.
10
Pärast nimetatud taotlust tunnistas ACER, et ta on pädev tegema üksikjuhtumit käsitlevat otsust CORE ala ROSC-metoodika kohta vastavalt määruse 2019/942 artikli 6 lõike 10 punkti b teisele lõigule.
11
Pärast ACERi, kõigi CORE ala reguleerivate asutuste ja kõigi selle ala põhivõrguettevõtjate vahel pikka aega kestnud koostööd, konsultatsioone ja arutelusid põhivõrguettevõtjate ettepaneku üle ning sellesse ettepanekusse mitme koosoleku ja hääletusvooru käigus tehtud muudatuste üle võttis ACERi reguleerivate asutuste nõukogu, mis koosnes riikide reguleerivate asutuste esindajatest, vastu otsuse nr 33/2020. Selle otsuse I lisa sisaldab CORE ala ROSC-metoodikat vastavalt määruse 2017/1485 artiklile 76 (edaspidi „vaidlustatud ROSC-metoodika“).
12
Hageja esitas määruse 2019/942 artikli 28 alusel 4. veebruaril 2021 ACERi apellatsiooninõukogule kaebuse otsuse nr 33/2020 tühistamiseks. Selle otsuse peale esitas kaebuse ka üks teine CORE ala põhivõrguettevõtja, nimelt TransnetBW GmbH. Apellatsiooninõukogu koondas 18. veebruaril 2021 need kaks kaebust üheks juhtumiks numbriga A-007-2021 (konsolideeritud).
13
ACERi apellatsiooninõukogu jättis 28. mai 2021. aasta vaidlustatud otsusega otsuse nr 33/2020 muutmata ja jättis mõlemad selle otsuse peale esitatud tühistamisnõuded tervikuna rahuldamata.
Poolte nõuded
14
Hageja, keda toetab Poola Vabariik, palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
mõista kohtukulud välja ACERilt.
15
ACER palub Üldkohtul:
–
jätta hagi tervikuna rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt ja Poola Vabariigilt.
Õiguslik käsitlus
16
Hageja esitab oma hagi toetuseks kuus väidet. Esimese väite kohaselt rikkus apellatsiooninõukogu õigusnormi, sest ta järeldas sisuliselt, et ACER oli pädev laiendama piirkondliku koordineerimise kohaldamisala ja ulatust. Teise väite kohaselt ei ole vaidlustatud otsust piisavalt põhjendatud. Kolmanda väite kohaselt rikkus apellatsiooninõukogu õigusnormi, kuna ta leidis, et vaidlustatud ROSC-metoodika on kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta määruse (EL) 2019/943, milles käsitletakse elektrienergia siseturgu (ELT 2019, L 158, lk 54), artikliga 35 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta direktiivi (EL) 2019/944 elektrienergia siseturu ühiste normide kohta ja millega muudetakse direktiivi 2012/27/EL (ELT 2019, L 158, lk 125) artikliga 40, hoolimata selle liiga laiast kohaldamisalast. Neljanda väite kohaselt rikkus apellatsiooninõukogu õigusnormi, sest ta otsustas, et vaidlustatud ROSC-metoodika ei mõjuta põhivõrguettevõtjate võimalust kasutada keskdispetšerjuhtimise mudelit. Viienda väite kohaselt rikkus apellatsiooninõukogu õigusnormi, kuna ta leidis, et vaidlustatud ROSC-metoodika ei jätnud kehtestamata õiglaseid piirkonnaülese elektrikaubanduse eeskirju ega rakendamata asjakohaseid stiimuleid ülekandevõime piiratuse ja seadmetega seotud parandusmeetmeteks tehtavate tõhusate investeeringute haldamiseks. Kuuenda väite kohaselt rikkus apellatsiooninõukogu õigusnormi, kuna ta järeldas, et vaidlustatud ROSC-metoodika ei takistanud talitluskindluse piiride hoidmist, eriti pingevahemike puhul, ja et seetõttu oli ROSC-metoodika asjakohaste õigusnormidega kooskõlas.
17
Üldkohus peab otstarbekaks analüüsida kõigepealt koos hageja esimest ja kolmandat väidet ning seejärel analüüsida neljandat, viiendat, kuuendat ja teist väidet selles järjekorras.
Sissejuhatavad märkused piirkondliku talitluskindluse hindamisprotsessi kohta
18
Vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 3 kohaselt hõlmab nimetatud metoodikaga reguleeritud piirkondlik talitluskindluse koordineerimine ühelt poolt piirkondlikku talitluskindluse analüüsi ja teiselt poolt piirkondlikku talitluskindluse hindamisprotsessi (edaspidi „CROSA protsess“), mille eest vastutavad piirkondlikud koordineerimiskeskused (edaspidi „piirkondlikud koordineerimiskeskused“) vastavalt määruse 2017/1485 artikli 78 lõike 2 punktile a, mis viib nimetatud määruse artikli 76 lõike 1 punkti b kohaselt parandusmeetmete koordineeritud ettevalmistamiseni.
19
Enne hageja esitatud väidete ja argumentide sisulist analüüsimist tuleb tutvustada CROSA protsessi toimimist, et paremini mõista käesoleva menetluse konteksti ja järelikult ka hageja esitatud tehnilisi väiteid.
20
CROSA protsess on protsess, mis vastavalt vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 3 lõikele 2 toimub ühelt poolt ühel korral päev enne elektri tarnimist ja teiselt poolt vähemalt kolmel korral selle tarnimise päeval.
21
Nimetatud protsess algab talitluskindluse kohaliku hindamisega, mille viib läbi iga põhivõrguettevõtja oma võrgus vastavalt vaidlustatud ROSC-metoodika artiklile 13 ja artikli 14 lõikele 1.
22
Selle hindamise tulemusel loob iga põhivõrguettevõtja individuaalse võrgumudeli, mis on komisjoni 24. juuli 2015. aasta määruse (EL) 2015/1222, millega kehtestatakse võimsuse jaotamise ja ülekoormuse juhtimise suunised (ELT 2015, L 197, lk 24), artikli 2 punktis 1 määratletud muu hulgas kui „andmekogum, mis sisaldab põhivõrgu näitajaid (tootmine, koormus ja võrgutopoloogia)“.
23
Kui individuaalses võrgumudelis ületab ühte liini läbiv voog maksimaalset voogu, vastab see füüsilise ülekandevõime piiratusele, mis kujutab endast talitluskindluse rikkumist. Niisuguses olukorras on vaja ette valmistada ja võtta parandusmeetmeid, et tagada talitluskindluse piiride järgimine.
24
Parandusmeede on määruse 2015/1222 artikli 2 punktis 13 määratletud kui „ühe või mitme põhivõrguettevõtja [käsitsi või automaatselt] võetav meede võrgu talitluskindluse tagamiseks“. Tegemist on eelkõige koormuse ümberjaotamisega, mis on määruse 2019/943 artikli 2 punktis 26 määratletud kui „ühe või mitme põhivõrguettevõtja […] algatatud meede, sealhulgas võimsuse piiramine, millega muudetakse tootmisgraafikut, koormusgraafikut või mõlemat eesmärgiga muuta füüsilisi vooge elektrisüsteemis ja leevendada füüsilise ülekandevõime piiratust või tagada muul moel süsteemi turvalisus“, või vahetuskauba tegemisega, mis on selle määruse artikli 2 punktis 27 määratletud kui „piirkonnaülene kauplemine kahe pakkumispiirkonna vahel, mille võrguettevõtjad on algatanud füüsilise ülekandevõime piiratuse leevendamiseks“.
25
Kui põhivõrguettevõtja valmistab ette individuaalset võrgumudelit ja tuvastab ülekandevõime piiratuse, võib ta nende talitluskindluse rikkumiste kõrvaldamiseks juba kavandada reaalajalähedaste parandusmeetmete aktiveerimist vastavalt vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 14 lõikele 2. Nendel meetmetel võib olla piiriülene mõju või mitte.
26
Vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 9 lõikest 2 nähtub, et piiriülese mõjuga on parandusmeetmed, mis võivad vähemalt mõnel juhul lahendada ülekandevõime piiratust selle metoodika artikli 5 lõike 1 punktides a ja b osutatud elementides, nimelt kõigis kriitilistes võrguelementides, mida võetakse arvesse piirkonnaülese võimsuse arvutamisel, nagu ilmneb võimsuse arvutamise metoodikast, ja kõigis teistes võrguelementides, mille pinge on vähemalt 220 kV. Vastavalt vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 7 lõike 3 punkti d alapunktidele i ja ii võib iga põhivõrguettevõtja teatavad võrguelemendid CROSA protsessist siiski ühepoolselt välja jätta. Lisaks võivad põhivõrguettevõtjad vastavalt vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 5 lõike 1 punktile b ühehäälselt välja jätta kõik CROSA protsessi võrguelemendid, välja arvatud kriitilised võrguelemendid.
27
Sama metoodika artikli 13 lõike 1 kohaselt peab põhivõrguettevõtja oma individuaalses võrgumudelis veel näitama kõigi piiriülese mõjuga parandusmeetmete kättesaadavust.
28
Vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 18 kohaselt edastatakse individuaalsed võrgumudelid seejärel piirkondlikele koordineerimiskeskustele, kes need ühendavad, et luua ühine võrgumudel igaks tunniks päeva jooksul. Ühine võrgumudel on määruse 2015/1222 artikli 2 punktis 2 määratletud kui „eri põhivõrguettevõtjate vahel kokkulepitud Euroopa Liidu ülene andmekogum, mis sisaldab põhivõrgu põhinäitajaid (tootmine, koormused ja võrgutopoloogia)“.
29
Nimelt, isegi kui kavandatud parandusmeetmete tõttu pakub iga põhivõrguettevõtja individuaalset mudelit ilma ülekandevõime piiratuseta, võivad vood võrguelementides muutuda hetkel, kui ühises võrgumudelis ühendatakse erinevad mudelid ja tekkida võivad uued ülekandevõime piiratused.
30
Järelikult on CROSA protsessi eesmärk koordineerida, kinnitada ja rakendada piiriülese mõjuga parandusmeetmeid vastavalt vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 3 lõike 2 punktile b. Täpsemalt tuvastab CROSA protsessi algoritm, mida nimetatakse „parandamismeetmete optimeerimiseks“, ühises võrgumudelis iga tunni kohta optimaalse kombinatsiooni kõigist põhivõrguettevõtjatele kättesaadavatest piiriülese mõjuga parandusmeetmetest, et lahendada kõik võrguelementides tuvastatud ülekandevõime piiratused, millel on ühises võrgumudelis piiriülene mõju, ilma et tekiks uusi ülekandevõime piiratusi, vastavalt vaidlustatud ROSC-metoodika artiklitele 20, 23 ja 24 ning artikli 27 lõikele 1.
31
Parandusmeetmed rakendatakse järgmise päeva jooksul võimalikult reaalajalähedaselt vastavalt vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 31 lõikele 1.
32
Sama loogika kehtib ka CROSA protsessi puhul, mida nimetatakse päevasiseseks ja mis toimub elektrienergia tarnimise päeval. Piirkondlikud koordineerimiskeskused töötavad päeva jooksul vähemalt kolmel korral välja põhivõrguettevõtjatele adresseeritud koordineeritud parandusmeetmed, millel on piiriülene mõju.
33
Kui kohaliku talitluskindluse analüüsi tegemisel tuvastab põhivõrguettevõtja talitluskindluse uue rikkumise CROSA protsessi kahe iteratsiooni vahel või pärast CROSA protsessi viimast iteratsiooni, võib ta nimetatud rikkumise lahendada kiire aktiveerimismenetluse kohaselt väljaspool CROSA protsessi vastavalt vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 33 lõike 2 punktile b.
Esimene ja kolmas väide, mis käsitlevad ACERi pädevust ja vaidlustatud ROSC-metoodika kohaldamisala
34
Hageja, keda toetab Poola Vabariik, väidab esimeses väites kõigepealt, et ACERil puudus pädevus kalduda kõrvale põhivõrguettevõtjate ettepanekust vaidlustatud ROSC-metoodika kohaldamisala kohta ning laiendada seda kohaldamisala. Seejärel väidab ta, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei ole ACERi pädevus „täpselt piiritletud“, sest apellatsiooninõukogu rõhutas vaidlustatud otsuse punktis 484, et ACERi pädevust piiravad üksnes proportsionaalsuse ja subsidiaarsuse põhimõtted ELL artiklite 4 ja 5 tähenduses. Lõpuks toob hageja mitu näidet vaidlustatud otsusest, mis näitavad, et apellatsiooninõukogu nõustus ja isegi tervitas asjaolu, et ACER kaldub kõrvale oma pädevusest, kuigi tal puudub selleks õiguslik alus.
35
Kolmandas väites väidab hageja, keda toetab Poola Vabariik, et apellatsiooninõukogu rikkus õigusnormi, kui ta järeldas, et vaidlustatud ROSC-metoodika ning eelkõige selles sisalduv võrguelementide ja parandusmeetmete määratlus on kooskõlas määruse 2019/943 artikli 35 lõikega 5 ja direktiivi 2019/944 artikli 40 lõike 1 punktiga d. Hageja sõnul kvalifitseerib nimetatud metoodika peaaegu kõik tema võrgu elemendid ja kõik parandusmeetmed piiriülest mõju omavaks, mis võtab põhivõrguettevõtjatelt võimaluse hallata elektrivooge oma võrkudes ja täita neil lasuvaid kohustusi, piirates nii nende suutlikkust tagada talitluskindlus. Nii toimides on vaidlustatud ROSC-metoodikas jäetud tähelepanuta määruse 2017/1485 artikli 21 lõike 1 punktist a tulenev erinevus talitluskindluse rikkumiste, mida „on vaja“ hallata kooskõlastatult, ja selliste rikkumiste vahel, mida „ei ole vaja“ hallata, ning on rikutud nimetatud määruse artikli 76 lõiget 2, millest see eristamine tuleneb.
36
Repliigis väidab hageja veel, et vaidlustatud ROSC-metoodika ei ole kooskõlas CSAM-analüüsimetoodika artikliga 16, mis näeb ette, et ROSC-metoodika ettevalmistamisel peavad põhivõrguettevõtjad kindlaks määrama „eeskirjad, millega määratletakse piiriülese mõjuga parandusmeetmete ühise loetelu koostamise protsess ja nende põhivõrguettevõtjate tuvastamine, keda asjaomased parandusmeetmed mõjutavad, vastavalt CSAM-analüüsimetoodika artiklile 15“. Ent vaidlustatud ROSC-metoodikaga võttis ACER kasutusele piiriülese mõju eelduse, mille saavad ümber lükata üksnes põhivõrguettevõtjad ühehäälselt.
37
ACER vaidleb hageja ja Poola Vabariigi argumentidele vastu ning palub need väited tagasi lükata.
38
Sellega seoses vaidlustab ACER esimese ja kolmanda väite vastuvõetavuse. Mis puudutab esimest väidet, siis väidab ACER esiteks, et see ei ole piisavalt selge ja täpne Üldkohtu kodukorra artikli 76 punkti d tähenduses, mis takistab tal anda sellele tarvilikku vastust, ning teiseks, et tegemist on uue väitega, mida apellatsiooninõukogus ei olnud esitatud. Mis puudutab kolmandat väidet, siis see põhineb ühelt poolt apellatsiooninõukogule juba esitatud identselt sõnastatud argumentidel ja teiselt poolt uuel argumendil, mis põhineb määruse 2017/1485 artikli 21 lõikel 1.
Esimese ja kolmanda väite vastuvõetavus
39
Mis puudutab seda, et esimene väide ei ole piisavalt selge ja täpne kodukorra artikli 76 punkti d tähenduses, siis nähtub eelkõige ACERi kostja vastusest, et ta mõistis kõiki selle raames hageja esitatud osaväiteid ning andis neile tarviliku vastuse, võimaldades seega Üldkohtul teostada oma kontrolli, mistõttu tuleb see vastuvõetamatuse väide tagasi lükata.
40
Mis puudutab seda, et esimene väide on uus, siis on tõsi, et hageja ei näi olevat apellatsiooninõukogus otsesõnu vaidlustanud ACERi pädevust teha otsus, mis kaldub kõrvale põhivõrguettevõtjate ettepanekust vaidlustatud ROSC-metoodika kohaldamisala kohta, mistõttu tuleb see väide tunnistada vastuvõetamatuks. Nimelt, nagu nähtub määruse 2019/942 artiklist 29, saab Euroopa Liidu Kohtule esitada hagi ACERi poolt selle määruse alusel tehtud otsuse tühistamiseks alles pärast seda, kui sama määruse artiklis 28 osutatud apellatsiooninõukogu menetlus on ammendatud, mis tähendab põhimõtteliselt seda, et väiteid, mida ei ole esitatud nimetatud nõukogule, ei saa esimest korda esitada Üldkohtus tühistamishagi raames. Kuna viimati nimetatu puudutab üksnes apellatsiooninõukogu otsust, tuleb seda teha lähtuvalt vaidluste faktilisest ja õiguslikust raamistikust sellisena, nagu see oli enne esitatud apellatsiooninõukogus (16. märtsi 2022. aasta kohtuotsus MEKH ja FGSZ vs. ACER, T‑684/19 ja T‑704/19, EU:T:2022:138, punkt 48). Igal juhul ei ole esimene väide järgmistel põhjustel põhjendatud ja tuleb seega tagasi lükata.
41
Mis puudutab kolmanda väite põhjenduseks esitatud argumente, mille hageja on apellatsiooninõukogus juba identselt esitanud, siis tuleb asuda seisukohale, et hagejal on õigus Üldkohtus vaidlustada apellatsiooninõukogu arutluskäik vaidlustatud otsuses, täpsemalt püüda tõendada, et selles arutluskäigus on rikutud õigusnorme, tuginedes juhul, kui ta seda vajalikuks peab, osaväidetele, mis on juba esitatud apellatsiooninõukogus, kuid mille apellatsiooninõukogu on tagasi lükanud. Vastasel juhul kaotaks menetlus Üldkohtus osaliselt oma mõtte. Käesoleval juhul lõpetas apellatsiooninõukogu vaidlustatud otsuse punktis 566 oma analüüsi vaidlustatud ROSC-metoodika kohaldamisala kohta, asudes seisukohale, et see on kooskõlas määruse 2019/943 artikli 35 lõikega 5, direktiivi 2019/944 artikli 40 lõike 1 punktiga d ja määruse 2017/1485 artikli 21 lõikega 1. Sellest tuleneb, et hageja argumendid, mille eesmärk on seada kahtluse alla järeldus, milleni apellatsiooninõukogu vaidlustatud otsuses jõudis, on vastuvõetavad.
42
Mis puudutab seda, et hageja poolt kolmanda väite põhjenduseks esitatud määruse 2017/1485 artikli 21 lõikel 1 põhinev argument on uus, siis tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse punktides 552–566 tugines apellatsiooninõukogu mõistet „piiriülese mõjuga parandusmeetmed“ analüüsides oma arutluskäigus eelkõige sellele sättele. Sellest järeldub, et vastupidi ACERi väidetele ei saa seda argumenti pidada uueks argumendiks ja järelikult on see vastuvõetav.
Esimese väite põhjendatus
43
Esimese väite põhjendatuse kohta tuleb märkida, et määruse 2019/942 artikli 6 lõige 10 ja määruse 2017/1485 artikli 6 lõige 8 annavad ACERile õiguse kuue kuu jooksul teha üksikjuhtumeid käsitlevaid otsuseid piiriülest kaubandust või piiriülese süsteemi talitluskindlust mõjutavates reguleerimisküsimustes, mis kuuluvad reguleerivate asutuste pädevusse, nagu vaidlustatud ROSC-metoodika vastuvõtmine, kui pädevad reguleerivad asutused ei ole jõudnud kokkuleppele neile selleks määratud aja jooksul või kui pädevad reguleerivad asutused on esitanud talle selleks ühise taotluse.
44
Käesoleval juhul ei ole vaidlust selles, et CORE ala energeetikasektorit reguleerivate asutuste foorumi esimehe vahendusel esitasid nimetatud ala reguleerivad asutused 5. juuni 2020. aasta e-kirjas määruse 2017/1485 artikli 6 lõike 8 alusel ühise taotluse, et ACER teeks otsuse põhivõrguettevõtjate ettepaneku kohta.
45
ACERi pädevus teha ROSC-metoodika kohta lõplik otsus tugines seega käesoleval juhul määruse 2019/942 artikli 6 lõike 10 teise lõigu punktis b ja määruse 2017/1485 artikli 6 lõikes 8 nimetatud asjaolule, et kõik reguleerivad asutused olid esitanud talle ühise taotluse selle metoodika kohta otsuse tegemiseks.
46
Sellega seoses tuleb märkida, et võttes arvesse eelkõige määruse 2019/942 artikli 6 sõnastust, aga ka konteksti ja selle regulatsiooniga taotletavaid eesmärke, otsustas Üldkohus 15. veebruari 2023. aasta kohtuotsuse Austrian Power Grid jt vs. ACER (T‑606/20, edasi kaevatud, EU:T:2023:64) punktides 39–61, et ACER ei olnud seotud pädevate reguleerivate asutuste seisukohaga ja et ta võis talle antud otsustuspädevust arvestades ning oma reguleerimisülesannete tõhusaks täitmiseks muuta põhivõrguettevõtjate ettepanekuid enne nende heakskiitmist. Määruse 2017/1485 artikli 6 lõiget 8, mis kuulub samasse konteksti ja millel on analoogsed eesmärgid määrusega 2019/942, tuleb tõlgendada samamoodi, sest see annab ACERile pädevuse teha ise otsus ettepanekute kohta, mille reguleerivad asutused on talle esitanud, nagu see on käesoleval juhul vaidlustatud ROSC-metoodikat puudutavas osas.
47
Eeltoodust tuleneb, et ACERi sellekohane pädevus on täpselt piiritletud määruse 2019/942 artikli 6 lõikega 10 ja määruse 2017/1485 artikli 6 lõikega 8, mis võimaldab tagasi lükata hageja vastupidise osaväite.
48
Eeltoodust tuleneb veel, et vastupidi hageja väidetele oli ACER määruse 2019/942 artikli 6 lõike 10 ja määruse 2017/1485 artikli 6 lõike 8 alusel pädev kalduma kõrvale põhivõrguettevõtjate ettepanekust vaidlustatud ROSC-metoodika kohaldamisala kohta ning tal oli selleks õiguslik alus.
Kolmanda väite põhjendatus
49
Mis puudutab kolmanda väite põhjendatust, siis tuleb tõdeda, et määruse 2019/943 artikli 35 lõikest 5 nähtub, et põhivõrguettevõtjad vastutavad võimsusvoogude juhtimise eest ning turvalise, töökindla ja tõhusa elektrisüsteemi tagamise eest kooskõlas direktiivi 2019/944 artikli 40 lõike 1 punktiga d, samas kui piirkondlikud koordineerimiskeskused täiendavad põhivõrguettevõtjate rolli, täites piirkondliku tähtsusega ülesandeid, mis on neile antud kooskõlas määruse 2019/943 artikliga 37.
50
Määruse 2019/943 artikli 37 lõike 1 punktis b on ette nähtud, et piirkondlikud koordineerimiskeskused vastutavad CROSA protsessi läbiviimise eest vastavalt määruse 2017/1485 alusel välja töötatud metoodikatele. Selle pädevuse raames töötavad nad välja põhivõrguettevõtjatele adresseeritud koordineeritud meetmed, mida viimased rakendavad, välja arvatud juhul, kui niisuguse rakendamise tagajärjel rikutaks talitluskindluse piire, mille iga põhivõrguettevõtja on kindlaks määranud vastavalt määruse 2019/943 artikli 42 lõikele 2.
51
Hageja sõnul on aga määruse 2017/1485 artikli 21 lõike 1 punktis a koordineerimine piirkondlike koordineerimiskeskuste poolt piiratud üksnes selliste talitluskindluse rikkumistega, mida „on vaja“ hallata kooskõlastatult, samas kui vaidlustatud ROSC-metoodika hõlmab ka rikkumisi, mida „ei ole vaja“ niimoodi hallata.
52
Kõigepealt tuleb nende talitluskindluse rikkumiste, mida on vaja hallata kooskõlastatult, määratluse kohta märkida, et määruse 2017/1485 artikli 21 lõikes 1 ei ole iseseisvalt kindlaks määratud, milliseid talitluskindluse rikkumisi on vaja hallata kooskõlastatult ja milliseid mitte, vaid selles osas viidatakse määruse 2017/1485 artiklile 76 ning selle artikli alusel vastu võetud ROSC-metoodikale. Lisaks väidab hageja ise, et nende parandusmeetmete, mida „on vaja“ hallata kooskõlastatult, määratlemiseks asjakohane õiguslik kriteerium on määruse 2017/1485 artikli 76 lõikes 2 nimetatud kriteerium.
53
Sellest tuleneb, et kolmanda väite põhjendatuse analüüsimiseks tuleb kõigepealt kontrollida, kas vaidlustatud ROSC-metoodika põhineb määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 2 vääral tõlgendusel, ning seejärel analüüsida osaväidet, et rikutud on põhivõrguettevõtjate pädevust, mis tuleneb määruse 2019/943 artiklist 35 ja direktiivi 2019/944 artiklist 40, ning lõpuks hageja repliigis esitatud väidet, et CSAM-analüüsimetoodika artiklit 16 on väidetavalt vääralt kohaldatud.
– Määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 2 väär tõlgendamine
54
Määruse 2017/1485 artikli 76 lõikes 2 on ette nähtud, et kui otsustatakse, kas ülekoormatus on piiriülese tähtsusega, peavad põhivõrguettevõtjad võtma arvesse ülekandevõime piiratust, mis tekib juhtimispiirkondade vahel siis, kui nende vahel energiavahetust ei toimu.
55
Poolte vahel ei ole vaidlust selles, et kõigil võrguelementidel, mille pinge on vähemalt 220 kV, võib olla piiriülene mõju. Pooled on lahkarvamusel üksnes küsimuses, millist konkreetset ülekandevõime piiratust niisugustes võrguelementides tuleks CROSA protsessi kaudu hallata kooskõlastatult vastavalt määruse 2017/1485 artikli 76 lõikele 2.
56
Vaidlustatud otsuses kinnitas apellatsiooninõukogu selles osas ACERi seisukohta, et vastavalt määruse 2017/1485 artikli 76 lõikele 2 tuleb võrguelementides, mille pinge on vähemalt 220 kV, hallata ülekandevõime piiratust, sõltumata selle päritolust, CROSA protsessi kaudu kooskõlastatult, mis hõlmab nii kavandatud piiriülesest ülekandevõimest põhjustatud piiratust, nimelt eraldatud voogusid, kui ka ettenägematutest voogudest tingitud ülekandevõime piiratust, st ringvoogusid ja neid, mis tulenevad parandusmeetmete aktiveerimisest muude eraldatud voogude põhjustatud ülekandevõime piiratuse leevendamiseks.
57
Hageja vaidleb sellele tõlgendusele vastu, väites, et määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 2 grammatilise tõlgenduse kohaselt tuleb kooskõlastatult hallata üksnes kavandatud piiriülese ülekandevõime piiratust, st eraldatud voogusid. Seega, kui ei ole ette nähtud piiriülest ülekandevõimet, oleks põhivõrguettevõtja kontrollitavas võrgus tekkivat ülekandevõime piiratust parem hallata selle põhivõrguettevõtja poolt kui CROSA protsessi kaudu. Seetõttu leiab hageja, et iga ülekoormust ühes ja samas võrguelemendis, mille pinge on üle 220 kV, ei tohiks alati hallata kooskõlastatult.
58
Sellega seoses tuleb kõigepealt kindlaks teha asjakohane õiguslik kriteerium ROSC-metoodika kehtestamiseks ja seejärel kontrollida, kas apellatsiooninõukogu on seda kriteeriumi nimetatud metoodikas õigesti kohaldanud.
59
Määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 2 sõnastusest nähtub, et „[k]ui otsustatakse, kas ülekoormatus on piiriülese tähtsusega, peavad põhivõrguettevõtjad võtma arvesse ülekandevõime piiratust, mis tekib juhtimispiirkondade vahel siis, kui nende vahel energiavahetust ei toimu“.
60
Grammatilises mõttes ei ole selles sättes esitatud ühtegi elementi, mis võimaldaks kindlaks teha parandusmeetmed, mida on vaja hallata kooskõlastatult, või määrata täpselt kindlaks vaidlustatud ROSC-metoodika kohaldamisala. Sellest järeldub, et hageja esitatud grammatilise tõlgendusega ei saa nõustuda, kuna nimetatud sätet ei ole võimalik tõlgendada sõltumatult õiguslikust kontekstist, millesse see asetub.
61
Kontekstipõhiselt tuleb määruse 2017/1485 artikli 76 lõiget 2 tõlgendada lähtuvalt sellest artiklist kui tervikust ning sätetest, millele see otseselt või kaudselt viitab, nimelt eriti määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 1 punkti b alapunktist iii ja määruse 2015/1222 artiklist 35, millele on viidatud määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 1 punktis b.
62
Mis esimesena puudutab määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 1 punkti b, siis tuleb märkida, et selle sätte sõnastusest nähtub, et ROSC-metoodikas peab olema ette nähtud parandusmeetmete kooskõlastatud ettevalmistamine, kuid sellest sättest ei nähtu kuidagi, et nimetatud metoodika kohaldamisala kindlaksmääramiseks tuleks teha vahet talitluskindluse rikkumiste, näiteks ülekandevõime piiratuse päritolu järgi, mis nõuab kooskõlastatud parandusmeetmeid.
63
Lisaks tuleb tõdeda, et määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 1 punkti b sõnastus näeb sisuliselt ette, et parandusmeetmete kooskõlastatud ettevalmistamine on ühelt poolt põhjendatud, „võttes arvesse nende piiriülest asjakohasust“, mis on kindlaks määratud vastavalt määruse 2015/1222 artiklile 35, ja teiselt poolt „võttes arvesse [määruse 2017/1485] artiklites 20–23 esitatud nõudeid“, mis kinnitab eespool punktis 62 esitatud tõlgendust määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 1 punktile b.
64
Sellega seoses tuleb samuti märkida, et määruse 2015/1222 artikli 35 lõikes 4 on sätestatud, et piiriülesest seisukohast olulist koormuste ümberjaotamist ja vahetuskauba tegemist tuleb koordineerida. Kuna määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 1 punkt b ei näe ette mitte ainult koormuste ümberjaotamise ja vahetuskauba tegemise ettevalmistamise kooskõlastamise, vaid ka selliste parandusmeetmete kooskõlastamise, millega ei kaasne kulutusi, siis kehtib see piiriülese mõju kriteerium samuti asjaomaste parandusmeetmete suhtes, sest kõnealuses sättes on sõnaselge viide.
65
Peale selle on määruse 2015/1222 artikli 35 lõikes 2 ette nähtud, et iga võimsusarvutuse ala põhivõrguettevõtjad võivad oma juhtimispiirkonnas füüsilist ülekoormust konkreetselt leevendada, olenemata sellest, kas ülekoormuse põhjused on peamiselt nende juhtimispiirkonnas või väljaspool seda.
66
Vajadus koordineerida parandusmeetmeid, kui neil on piiriülene mõju, tuleneb ka määruse 2019/943 artikli 16 lõike 1 kolmandast lausest, milles on sätestatud, et „[k]ui põhivõrguettevõtja võtab operatiivseid meetmeid tagamaks, et tema ülekandesüsteem jääb tavaseisundisse, võtab ta arvesse nende meetmete mõju külgnevatele juhtimispiirkondadele ning koordineerib selliste meetmete võtmist teiste põhivõrguettevõtjatega, keda see mõjutab, nagu on ette nähtud [määrusega 2015/1222]“.
67
Tuleb veel märkida, et seda tõlgendust kinnitab ka määruse 2017/1485 artiklite 20–23 sisu, mida tuleb ROSC-metoodikas arvesse võtta vastavalt määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 1 punktile b.
68
Selle kohta nähtub eelkõige määruse 2017/1485 artikli 23 lõikest 2, et parandusmeetmete ettevalmistamisel ja aktiveerimisel, sealhulgas koormuste ümberjaotamisel või vahetuskauba tegemisel vastavalt määruse 2015/1222 artiklitele 25 ja 35, hindab pädev põhivõrguettevõtja kooskõlastatult asjaomaste põhivõrguettevõtjatega selle parandusmeetme mõju nii oma juhtimispiirkonnas kui ka väljaspool seda.
69
Nimetatud sättest nähtub samuti, et parandusmeetmete mõju hindamine viiakse läbi vastavalt kõigepealt määruse 2017/1485 artikli 75 lõikele 1, mis näeb ette CSAM-analüüsimetoodika vastuvõtmise, seejärel vastavalt selle määruse artikli 76 lõike 1 punktile b, mis näeb ette ROSC-metoodika vastuvõtmise, ning lõpuks vastavalt määruse 2017/1485 artikli 78 lõigetele 1, 2 ja 4, mis reguleerivad põhivõrguettevõtjate ja piirkondlike koordineerimiskeskuste vahelist koostööd.
70
Järelikult ilmneb ühelt poolt määruse 2015/1222 artikli 35 ja teiselt poolt määruse 2017/1485 artiklite 20–23 koostoimes tõlgendamisest, et vastupidi hageja väidetele ei tohi ROSC-metoodika ette näha parandusmeetmete kooskõlastamist mitte selle alusel, mis on nende meetmetega leevendatava ülekoormuse põhjus, vaid selle alusel, milline on nende meetmete võimalik piiriülene mõju.
71
Teisena, mis puudutab määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 1 punkti b alapunkti iii, siis on selles ette nähtud, et ROSC-metoodikaga määratakse kindlaks kõige tulemusrikkamad ja majanduslikult tõhusamad parandusmeetmed talitluskindluse rikkumise korral, nagu on nimetatud määruse 2017/1485 artiklis 22, milles on kirjeldatud erinevaid parandusmeetmete liike.
72
Sellest tuleneb, et üks ROSC-metoodika eesmärke on leida optimaalsed parandusmeetmed iga võimsusarvutusala kogu võrgu jaoks. Seetõttu pidi ACER nimetatud metoodika kohaldamisala kindlaksmääramisel ette nägema, et tehakse kindlaks parandusmeetmed, mida saab CROSA protsessi raames koordineeritult paremini hallata, võttes arvesse nende piiriülest mõju.
73
Neid sätteid arvestades tuleb tõdeda, et määruse 2017/1485 artikli 76 lõikes 2 nimetatud õiguslik kriteerium näeb ette kõigi nende võrguelementide kindlakstegemise, mille suhtes on nende piiriülese mõju tõttu kõigepealt vaja parandusmeetmeid kooskõlastada, seejärel peab kooskõlastamine võimaldama konkreetselt leevendada füüsilist ülekoormust, olenemata selle põhjusest, ning lõpuks peab piirkondlik koordineerimine võimaldama leida optimaalse lahenduse.
74
Selles kontekstis tuleb määruse 2017/1485 artikli 76 lõiget 2 tõlgendada nii, et see määrab kindlaks võrguelemendid, milles põhimõtteliselt tekib „piiriülese tähtsusega ülekoormus“, mida tuleb hallata parandusmeetmete abil, mida omakorda tuleb pidada piiriülese mõjuga meetmeteks.
75
Niisiis tuleb analüüsida, kas käesoleval juhul kohaldas apellatsiooninõukogu seda kriteeriumi õigesti, kui ta järeldas, et kõiki aktiveeritud parandusmeetmeid, mis võivad vähemalt mõnel juhul kõrvaldada piirvoolutugevuse rikkumisi võrguelementides, mille pinge on vähemalt 220 kV, tuleb hallata kooskõlastatult ROSC-metoodikaga.
76
Sellega seoses tuleb märkida, et piiriülese tähtsusega võrguelementide kindlaksmääramine viitab määruse 2017/1485 artikli 75 alusel vastu võetud CSAM-analüüsimetoodikas kehtestatud määratlusele. Nimelt on määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 1 teises lauses sätestatud, et ROSC-metoodika peab järgima CSAM-analüüsimetoodikat, milles on ette nähtud teatavad elemendid ROSC-metoodika vastuvõtmiseks.
77
CSAM-analüüsimetoodika artikli 15 lõikes 1 on aga ette nähtud, et kõik kriitilised võrguelemendid ja kõik võrguelemendid, mille pinge ületab põhivõrguettevõtjate kehtestatud taset, kvalifitseeritakse piiriülese mõjuga võrguelementideks, välja arvatud võrguelemendid, mille puhul põhivõrguettevõtjad lepivad ühehäälselt kokku, et neil ei ole piiriülest mõju.
78
Selle sätte alusel leidsid põhivõrguettevõtjad ROSC-metoodika selgitava märkuse leheküljel 8 (vt eespool punkt 7), et CROSA protsessi jaoks kõige asjakohasemad võrguelemendid on need, mille pinge on 220 kV ja 380 kV, „kuna neid komponente kasutatakse Euroopa energiasüsteemis pakkumispiirkondade vahel energiaga kauplemise hõlbustamiseks“. Põhivõrguettevõtjad ei leidnud seevastu, et kõiki nendes elementides aktiveeritud parandusmeetmeid tuleks CROSA protsessis kooskõlastada.
79
Määrates aga kindlaks parandusmeetmed, mida oli vaja kooskõlastatult hallata, leidis ACER, nagu nähtub vaidlustatud ROSC-metoodika põhjendusest 12, et kuivõrd CORE ala ühendatud võrk on väga tihedalt seotud, ei ole üldiselt võimalik kindlaks teha võrguelementi, mida oleks mõjutanud üksnes parandusmeetmed, millel ei ole mingit mõju muudele piiriülese mõjuga võrguelementidele, mistõttu tuli kõiki parandusmeetmeid, mis võisid vähemalt mõnel juhul leevendada ülekoormust võrguelementides, mille pinge on vähemalt 220 kV, pidada piiriülese mõjuga parandusmeetmeteks ja järelikult tuli nendes elementides aktiveeritud parandusmeetmeid kooskõlastada CROSA protsessiga.
80
Kohtuistungil selgitas hageja, et täpsemalt ei nõustu ta sellega, et CROSA protsessiga kooskõlastatakse niisuguseid parandusmeetmeid, mille füüsiline mõju nimetatud võrguelementidele kujutab endast „elektrienergia ülekandmise jaotustegurit“ ehk vooluhälvet piiriülese mõjuga võrguelemendis tulenevalt parandusmeetmete kohaldamisest, normaliseerituna lubatud alalise koormusega seotud piiriülese mõjuga võrguelemendis („a flow deviation on a XNEC resulting from the application of a remedial action, normalised by the permanent admissible loading (PAL) on the associated XNE“) alla 5%. ACER selgitas siiski, ilma et talle oleks selles küsimuses vastu vaieldud, et CORE ala väga tihedalt seotud ühendatud võrgu tõttu ei olnud võimalik ex ante tuvastada, kas parandusmeede ületab nimetatud künnist või mitte, sest selle tegelik mõju konkreetsel hetkel sõltub muudest võrgus aktiveeritud parandusmeetmetest ja voogudest võrguelementides.
81
Seega kõigepealt, tuginedes sellele tehnilisele hinnangule, leidis apellatsiooninõukogu kohaldatavat õiguslikku kriteeriumi arvestades õigesti, et kõik parandusmeetmed, mis võivad vähemalt mõnel juhul leevendada ülekandevõime piiratust võrguelementides, mille pinge on vähemalt 220 kV, tuleb kooskõlastada CROSA protsessiga. Seejärel kinnitas ta õigesti ACERi seisukohta, et ROSC-metoodika peaks ette nägema füüsilise ülekoormuse leevendamiseks vajalike parandusmeetmete kooskõlastamise CROSA protsessiga, olenemata ülekoormuse päritolust, kõigis võrguelementides, mille pinge on vähemalt 220 kV. Lõpuks kinnitas apellatsiooninõukogu ilma ilmset hindamisviga tegemata, et kogu CORE ala ühendatud võrgu jaoks optimaalse lahenduse võib leida ainult kõigi parandusmeetmete hulgast, mis on aktiveeritud võrguelementides, mille pinge on vähemalt 220 kV.
82
Järelikult ei rikkunud apellatsiooninõukogu õigusnormi ega teinud ilmset hindamisviga, kui ta leidis, et kõiki ülekoormusi võrguelementides, mille pinge on vähemalt 220 kV, tuleb CROSA protsessiga kooskõlastatult hallata vastavalt ROSC-metoodikale.
83
Järelikult tuleb tagasi lükata hageja osaväide, et on rikutud määruse 2017/1485 artikli 76 lõiget 2.
– Määruse 2019/943 artiklist 35 ja direktiivi 2019/944 artiklist 40 tuleneva põhivõrguettevõtjate pädevuse rikkumine
84
Mis puudutab hageja väidet, et vaidlustatud ROSC-metoodikas sätestatud võrguelementide ja parandusmeetmete määratlus ei vasta määruse 2019/943 artikli 35 lõikele 5 ja direktiivi 2019/944 artikli 40 lõike 1 punktile d, siis tuleb märkida, et eespool punktides 52–82 esitatud analüüsist nähtub, et ACER kohaldas asjakohast õiguslikku kriteeriumi õigesti ega lisanud vaidlustatud ROSC-metoodika kohaldamisalasse parandusmeetmeid, mida „ei ole vaja“ koordineeritult hallata CROSA protsessiga.
85
Sellest tuleneb, et vastupidi hageja väidetule ja nagu apellatsiooninõukogu vaidlustatud otsuses õigesti järeldas, on vaidlustatud ROSC-metoodika kohaldamisala kindlaksmääramisel järgitud põhivõrguettevõtjate pädevust oma võrkude talitluskindluse valdkonnas, mis on sätestatud määruse 2019/943 artikli 35 lõikes 5 ja direktiivi 2019/944 artikli 40 lõike 1 punktis d.
86
Ka tuleb esiteks tõdeda, et vastupidi hageja väidetele ei hõlma vaidlustatud ROSC-metoodika vaikimisi kõiki tema käsutuses olevaid võrguelemente ega parandusmeetmeid. Ühelt poolt ei lisatud sinna vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 5 lõike 1 punkti b kohaselt võrguelemente, mille pinge on alla 220 kV. Ka on põhivõrguettevõtjatel jätkuvalt võimalik ühepoolselt või ühehäälselt jätta nimetatud metoodika kohaldamisalast välja teatavad võrguelemendid, mis on loetletud selle artikli 7 lõike 3 punkti d alapunktides i, ii ja iii. Teiselt poolt ei hõlma vaidlustatud ROSC-metoodika teatavaid määruse 2017/1485 artiklis 22 nimetatud parandusmeetmete liike vastavalt selle metoodika artikli 8 lõikele 2. Lisaks on põhivõrguettevõtjatel vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 9 lõike 2 kohaselt võimalik ühehäälselt välistada teatavad parandusmeetmed, millel ei ole piiriülest mõju.
87
Veel tuleb märkida, et hageja ei ole esitanud ühtegi tõendit, mis võimaldaks järeldada, et tal ei ole enam mingeid parandusmeetmeid oma võrgu talitluskindluse tagamiseks.
88
Teiseks tuleb märkida, et põhivõrguettevõtjad vastutavad ainuisikuliselt piiriülese mõjuga parandusmeetmete rakendamise eest, et tagada oma võrkude talitluskindlus.
89
Nimelt juhul, kui soovitatud parandusmeede võib kahjustada põhivõrguettevõtja võrgu talitluskindlust, võib põhivõrguettevõtja lükata nimetatud tegevuse tagasi kooskõlastamise etapis CROSA protsessi igal kordamisel vastavalt vaidlustatud ROSC-metoodika artiklile 27 ja määruse 2019/943 artikli 42 lõikele 2.
90
Samuti juhul, kui toimub talitluskindluse rikkumine, mida ei ole CROSA protsessi käigus ette nähtud, võib asjaomane põhivõrguettevõtja kasutada kiirmenetlust, et ilma piirkondliku koordineerimiskeskuse sekkumiseta ja tihedas koostöös mõjutatud põhivõrguettevõtjatega aktiveerida piiriülese mõjuga parandusmeetmed, et tagada omakorda oma võrgu talitluskindlus vastavalt vaidlustatud ROSC-metoodika artiklile 33. Järelikult ei anna miski alust eeldada, et piirkondlik koordineerimine ohustaks talitluskindlust.
91
Eeltoodust tuleneb, et hageja osaväide, et tal ei ole võimalik tagada oma võrgu talitluskindlust ning seetõttu teostada talle määruse 2019/943 artikliga 35 ja direktiivi 2019/944 artikliga 40 antud pädevust, tuleb tagasi lükata.
92
Samadel põhjustel tuleb tagasi lükata ka Poola Vabariigi osaväide, et hagejal ei ole võimalik tagada selle liikmesriigi energiajulgeolekut, kuna vaidlustatud ROSC-metoodika piirab põhivõrguettevõtjate käsutuses olevate parandusmeetmete kataloogi ja hageja kaotab olulised vahendid oma pädevuse teostamiseks, mis on vastuolus solidaarsuse põhimõttega, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus 15. juuli 2021. aasta kohtuotsuses Saksamaa vs. Poola (C‑848/19 P, EU:C:2021:598).
93
Järelikult tuleb tagasi lükata hageja osaväide, et on rikutud määruse 2019/943 artikli 35 lõiget 5 ja direktiivi 2019/944 artikli 40 lõike 1 punkti d.
– CSAM-analüüsimetoodika artikli 16 väär kohaldamine
94
Hageja väidab samuti, et vaidlustatud ROSC-metoodika ei ole kooskõlas CSAM-analüüsimetoodika artikliga 16.
95
Sellega seoses tuleb tõdeda, et määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 1 kohaselt peab ROSC-metoodika tõepoolest olema kooskõlas CSAM-analüüsimetoodikaga, mis on vastu võetud määruse 2017/1485 artikli 75 alusel.
96
CSAM-analüüsimetoodika põhjenduse 3 kohaselt sisaldab see metoodika muu hulgas sätteid parandusmeetmete kehtestamiseks, mida põhivõrguettevõtjad peavad koordineerima, ja parandusmeetmete tõhusa piirkondliku koordineerimise hõlbustamiseks vastavalt piirkondlikule metoodikale, mille põhivõrguettevõtjad võtavad vastu määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 1 punkti b alusel.
97
Peale selle on CSAM-analüüsimetoodika artikli 15 lõikes 3 sätestatud, et ROSC-metoodikas peaksid põhivõrguettevõtjad võtma vastu menetluseeskirjad parandusmeetme piiriülese mõju kindlaksmääramiseks, mis peaks põhinema kvalitatiivsetel või kvantitatiivsetel lähenemisviisidel, mida on kirjeldatud CSAM-analüüsimetoodika artikli 15 lõigetes 4–6.
98
Põhivõrguettevõtjad on oma ettepanekus näinud ette sellised menetlused oma võimalike parandusmeetmete piiriülese mõju hindamiseks, mille põhivõrguettevõtjad kehtestavad ühehäälselt iga individuaalse parandusmeetme puhul. CORE ala reguleerivad asutused leppisid mitteametlikus dokumendis kokku ka kvalitatiivses ja kvantitatiivses lähenemisviisis, kuid tunnistasid samas, et vaja on täiendavaid selgitusi, sest põhivõrguettevõtjate ettepanek ei olnud täielikult lõpetatud või piisavalt üksikasjalik.
99
Seejärel leidis ACER vaidlustatud ROSC-metoodika põhjendustes 12 ja 13 esitatud tehnilise hinnangu põhjal, et kõiki parandusmeetmeid, mis võivad vähemalt mõnel juhul kõrvaldada piirvoolutugevuse rikkumisi võrguelementides, mille pinge on vähemalt 220 kV, st piiriülese mõjuga võrguelementides, tuleb pidada piiriülese mõjuga meetmeks, välja arvatud juhul, kui põhivõrguettevõtjad otsustavad teisiti. Seevastu muutis ACER kvalitatiivset ja kvantitatiivset lähenemisviisi, et kasutada neid selleks, et teha kindlaks põhivõrguettevõtjad, keda piiriülese mõjuga parandusmeetmete aktiveerimine mõjutab, eelkõige kiire aktiveerimise eesmärgil.
100
Tuleb aga märkida, et CSAM-analüüsimetoodika artiklis 16 on ette nähtud ROSC-metoodika väljatöötamise menetlus, mis nõuab CORE ala põhivõrguettevõtjatelt, et nad koostaksid ühiselt ettepaneku ROSC-metoodika kohta, mis sisaldab eeskirju parandusmeetmete piiriülese mõju ja nende põhivõrguettevõtjate kindlaksmääramiseks, keda asjaomased parandusmeetmed üldiselt mõjutavad.
101
Seega ei saa apellatsiooninõukogule ette heita, et ta ei taganud selle sätte järgimist, sest vaidlustatud ROSC-metoodikaga kehtestatud menetluses on ette nähtud kriteeriumid, mille alusel põhivõrguettevõtjad koostavad piiriülese mõjuga võrguelementide loetelu ja teevad kindlaks parandusmeetmete võimaliku piiriülese mõju, ning lisaks on selles ette nähtud ka erinormid piiriülest mõju mitteomavate võrguelementide ja parandusmeetmete väljajätmise kohta.
102
Järelikult tuleb tagasi lükata hageja osaväide, et vaidlustatud ROSC-metoodika kohaldamisala ja CSAM-analüüsimetoodika artikkel 16 on omavahel kokkusobimatud.
103
Eeltoodust tuleneb, et hageja ei ole suutnud tõendada, et apellatsiooninõukogu rikkus õigusnormi või tegi ilmse hindamisvea, kui ta vaidlustatud otsuses ei tuvastanud määruse 2019/943 artikli 35 lõike 5 ja direktiivi 2019/944 artikli 40 lõike 1 punkti d rikkumist. Järelikult tuleb esimene ja kolmas väide tagasi lükata.
Neljas väide, et rikutud on sätteid, mis tagavad võimaluse kasutada keskdispetšerjuhtimise mudelit sisemise ülekandevõime piiratuse haldamiseks või tasakaalustamisülesannete täitmiseks
104
Neljandas väites leiab hageja, keda toetab Poola Vabariik, et vaidlustatud ROSC-metoodika mõjutab põhivõrguettevõtjate võimalust kasutada keskdispetšerjuhtimise mudelit, eelkõige selles mudelis sisalduvat ühendplaanimist, kuna piiriülese mõjuga parandusmeetmete aktiveerimisel ei ole neil enam võimalik juurde pääseda asjaomastele tootmisvahenditele ega muuta ainult tootmisseadistusi. Hageja sõnul on keskdispetšerjuhtimise raames läbiviidav ühendplaanimine pidev protsess, mis algab enne CROSA protsessi ja mida reaalajas korrapäraselt uuendatakse, kuna seda uuendatakse sageli – rohkem kui 50 korda päevas –, samas kui CROSA protsessis on ainult üks igapäevane ja kolm päevasisest iteratsiooni. Keeldudes niisugust rikkumist tunnistamast, rikkus apellatsiooninõukogu hageja sõnul õigusnormi ning tõlgendas vääralt määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 2 punkti e ja määruse 2019/943 artikli 12 lõiget 1.
105
Hageja väidab sisuliselt, et vaidlustatud ROSC-metoodika takistab oma laia kohaldamisala tõttu keskdispetšerjuhtimise mudeli kasutamist, sest tal ei ole võimalik Poolas ise hallata ühelt poolt ülekoormusi ja teiselt poolt tasakaalustamist, mistõttu ei saa ta tagada oma võrgu talitluskindlust. Selle kohta selgitab hageja, et keskdispetšerjuhtimise mudelis täidab ta tasakaalustamisülesandeid koos ülekoormuse juhtimisega ühendplaanimise protsessis, samas kui omajaotuse mudeli puhul viiakse mõlemad protsessid läbi eraldi.
106
ACER vaidleb hageja ja Poola Vabariigi argumentidele vastu ning palub need väited tagasi lükata.
107
Sellega seoses vaidlustab ACER neljanda väite vastuvõetavuse, kuna see põhineb argumentidel, mis on juba identselt sõnastatud apellatsiooninõukogus.
108
Kõigepealt, mis puudutab neljanda väite vastuvõetavust, siis tuleb märkida, et hagejal on õigus vaidlustada Üldkohtus apellatsiooninõukogu arutluskäik vaidlustatud otsuses, tuginedes vajaduse korral juba apellatsiooninõukogus esitatud osaväidetele (vt eespool punkt 41). Käesoleval juhul leidis apellatsiooninõukogu vaidlustatud otsuse punktis 600, et vaidlustatud ROSC-metoodika ei mõjuta põhivõrguettevõtjate võimalust kasutada keskdispetšerjuhtimise mudeli mehhanismi. Samuti nähtub vaidlustatud otsuse punktist 609, et apellatsiooninõukogu järeldas eelkõige, et CROSA protsessist tulenevad piirangud ei mõjuta põhivõrguettevõtjate kohustusi, mis tulenevad määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 2 punktist e, tuginedes sama otsuse punktides 583–608 esitatud arutluskäigule. Sellest tuleneb, et hageja osaväited, mille eesmärk on seada kahtluse alla järeldus, milleni apellatsiooninõukogu vaidlustatud otsuses jõudis, on vastuvõetavad.
109
Mis puudutab neljanda väite põhjendatust, siis tuleb täpsustada, et määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 2 punkti e kohaselt peavad pädevad asutused „austama asjaomasele põhivõrguettevõtjale pandud vastutust, sealhulgas siseriiklike õigusaktidega pandud vastutust süsteemi talitluskindluse tagamise eest“. Mis puudutab määruse 2019/943 artikli 12 lõiget 1, siis selles peetakse silmas põhivõrguettevõtjate vastutust energiatootmisüksuste koormusjaotuse ja tarbimiskaja eest, nähes ette, et nimetatud koormusjaotus peab olema mittediskrimineeriv, läbipaistev ja – välja arvatud juhul, kui selle artikli lõigetes 2–6 on sätestatud teisiti – turupõhine.
110
Seda põhivõrguettevõtjate vastutust saab rakendada keskdispetšerjuhtimise mudeli abil, mis on komisjoni 23. novembri 2017. aasta määruse (EL) 2017/2195, millega kehtestatakse elektrisüsteemi tasakaalustamise eeskiri (ELT 2017, L 312, lk 6), artikli 2 punktis 18 määratletud kui „plaanimise ja juhtimise mudel, mille puhul nii tootmise kui ka tarbimise graafikud ning tootmis- ja tarbimisüksuste koormusjaotus selliste üksuste osas, kelle koormusi saab jaotada, määrab põhivõrguettevõtja ühendplaanimise käigus“.
111
Kõigepealt tuleb märkida, et ei määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 2 punkt e ega määruse 2019/943 artikli 12 lõige 1 ei viita sellele, et määruse 2017/1485 artikli 76 lõike 1 punkti b alusel vastu võetud ROSC-metoodika ei mõjuta põhivõrguettevõtjate tegevust, mis hõlmab nendes sätetes nimetatud keskdispetšerjuhtimise mudeli kasutamist. Selle sätte tõlgendamine ei tohi siiski viia selleni, et hiilitakse mööda põhivõrguettevõtjate sõnaselgest kohustusest tagada oma võrkude talitluskindlus, nagu on sätestatud eelkõige määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 2 punktis e.
112
Seega tuleb analüüsida, kas vaidlustatud ROSC-metoodika tagajärg on – nagu väidab hageja –, et viimaselt võetakse võimalus kasutada keskdispetšerjuhtimise mudelit sisemise ülekandevõime piiratuse haldamiseks ja tasakaalustamisülesannete täitmiseks, kahjustades nii tema kohustust tagada oma võrgu talitluskindlus.
Nende sätete rikkumine, mis tagavad võimaluse kasutada ülekoormuse juhtimiseks keskdispetšerjuhtimise mudelit individuaalses võrgumudelis
113
Mis puudutab esimesena sisemise ülekandevõime piiratuse haldamist, siis väidab hageja sisuliselt, et CROSA protsessi vähem sagedased iteratsioonid kujutavad endast takistust ühendplaanimise protsessi sagedasemale iteratiivsusele määruse 2017/2195 artikli 2 punkti 19 tähenduses, sest vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 14 lõike 2 kohaselt ei ole pärast CROSA protsessi igapäevast iteratsiooni võimalik teha ühtegi uut muudatust tootmis- või tarbimisprogrammides.
114
Sellega seoses tuleb kõigepealt tagasi lükata hageja osaväide, mille kohaselt ühelt poolt on tegemist üksnes CROSA protsessi igapäevase iteratsiooniga ja teiselt poolt saab piiriülese mõjuga parandusmeetmeid kohaldada üksnes enne igapäevast CROSA protsessi, samas kui ühendplaanimine toimub hageja sõnul rohkem kui 50 korda päevas.
115
Nimelt rakendatakse ROSC-metoodika artikli 31 lõike 1 kohaselt piiriülese mõjuga parandusmeetmeid reaalajalähedaselt ja mitte enne CROSA protsessi igapäevast tähtaega, mis algab tarnimise päevale eelneval päeval kell 18.00.
116
Mis puudutab teisena hageja osaväidet, et võrgutingimused võivad väga kiiresti muutuda – mida saab tõhusalt lahendada ühendplaanimisega –, siis tuleb tõdeda, et CROSA protsess näeb ette piisavad tagatised, et põhivõrguettevõtjad järgiksid kohustust tagada oma võrgu talitluskindlus.
117
Esiteks on vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 27 lõike 2 punktis a ette nähtud, et kui piiriülese mõjuga parandusmeetmete aktiveerimine kahjustab talitluskindlust, võivad asjaomane põhivõrguettevõtja ja parandusmeetmete aktiveerimise eest vastutav põhivõrguettevõtja selle meetme tagasi lükata. Sama võimalus on ette nähtud nimetatud metoodika artikli 27 lõike 2 punktis b juhul, kui sama meede ei ole enam kättesaadav, st kui seda ei saa enam rakendada.
118
Teiseks on vaidlustatud ROSC-metoodika artiklis 33 ette nähtud kiire aktiveerimine, et kõrvaldada talitluskindluse rikkumised, mis on tuvastatud CROSA protsessi kahe iteratsiooni vahel, ilma et peaks ootama järgmist tähtaega, ning talitluskindluse rikkumiste puhul, mis avastatakse pärast kõige viimast CROSA protsessi.
119
Järelikult on kiire aktiveerimine täiendav menetlus väljaspool CROSA protsessi, mis näeb ette piiratuma kooskõlastamise ainult nende põhivõrguettevõtjate vahel, keda aktiveeritavad parandusmeetmed mõjutavad, et kõrvaldada uued talitluskindluse rikkumised, mida CROSA protsessi käigus ei suudetud lahendada. See menetlus võimaldab põhivõrguettevõtjatel ühepoolselt tagada oma võrgu talitluskindlus, kui CROSA protsessis ei suudeta tuvastada selle rikkumist.
120
Eeltoodut arvestades tuleb tagasi lükata ka Poola Vabariigi osaväide, mille kohaselt CROSA protsessi kohaldamine keskdispetšerjuhtimise mudeliga võrkudele tooks kaasa väära teabe parandusmeetmete kohta, mida tuleb kohaldada, kuna sellel protsessil ei ole uut teavet võrgu seisundi kohta. Nimelt, isegi kui eeldada, et CROSA protsess ei ole tõhus, mida Poola Vabariik ei ole tõendanud, ei ole ta tõendanud, et eespool punktides 116–118 nimetatud tagatised ei ole sobivad, et võimaldada põhivõrguettevõtjatel tagada oma võrgu talitluskindlus, kui CROSA protsess ei suuda tuvastada talitluskindluse rikkumist ega soovitada kooskõlastatud lahendust.
121
Seetõttu tuleb järeldada, et apellatsiooninõukogu ei rikkunud õigusnormi, kui ta leidis, et vaidlustatud ROSC-metoodika ei võtnud hagejalt võimalust hallata ülekandevõime piiratust keskdispetšerjuhtimise mudelis, mistõttu apellatsiooninõukogu ei rikkunud ei määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 2 punkti e ega määruse 2019/943 artikli 12 lõiget 1.
Nende sätete rikkumine, mis tagavad võimaluse kasutada keskdispetšerjuhtimise mudelit tasakaalustamisülesannete täitmiseks
122
Hageja heidab apellatsiooninõukogule ette ka seda, et vaidlustatud otsuses jättis ta vaidlustatud ROSC-metoodika muutmata, kuigi see takistas tal täita tasakaalustamisülesandeid.
123
Ent nagu ACER õigesti väidab, võib hageja tasakaalustamise eesmärgil üksuse tootmiskava muuta, isegi kui seda üksust mõjutavad piiriülese mõjuga parandusmeetmed, ja seda kuni hetkeni, mil parandusmeetmeid selles üksuses aktiveeritakse.
124
Määruse 2017/1485 artikli 21 lõike 1 punktist b tuleneb küll sisuliselt, et põhivõrguettevõtja ei saa piiriülese mõjuga parandusmeetmeid „kavandada, ette valmistada ja käivitada“ ilma kooskõlastamata või isegi väljaspool CROSA protsessi. Samuti tuleneb määruse 2015/1222 artikli 35 lõikest 4, et põhivõrguettevõtjad ei tohi võtta piiriülese mõjuga parandusmeetmeid „ühepoolselt või koordineerimata“.
125
Siiski kehtib ülekandevõime piiratuse haldamise meetmete suhtes keeld võtta täiendavaid piiriülese mõjuga parandusmeetmeid pärast CROSA protsessi viimast iteratsiooni, ilma et see piiraks tasakaalustamiseks võetud meetmeid.
126
Nimelt, nagu ACER õigesti märgib, võib ühendplaanimine isegi pärast CROSA protsessi lõppu jätkuda ja muuta tootmisüksuste tootmis- ja tarbimisprogramme, kui nende muudatuste eesmärk on tasakaalustamine. Sellega seoses möönis hageja kohtuistungil, et kuigi ülekandevõime piiratuste haldamiseks võetud koormuse ümberjaotamise meetmeid on raske eristada tasakaalustamiseks võetud meetmetest, ei ole niisugune eristamine siiski võimatu.
127
Lisaks, kuigi vastab tõele, et kuna need tootmisüksused, kus aktiveeritakse piiriülese mõjuga parandusmeetmed vastavalt CROSA protsessi tulemustele, ei ole kättesaadavad, on hagejal tasakaalustamisülesannete täitmiseks vähem ressursse kui varem, kuid ainuüksi see tõdemus ei ole piisav, et tuvastada määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 2 punkti e ja määruse 2019/943 artikli 12 lõike 1 rikkumine.
128
Sellega seoses tuleb ühelt poolt märkida, et piirkondlikule koordineerimise loogikale on omane, et põhivõrguettevõtjad ei saa vabalt käsutada kõiki oma ressursse, kui neil on piiriülene mõju.
129
Teiselt poolt tuleb rõhutada, et vaidlustatud ROSC-metoodikas on ette nähtud mitu tasakaalustamisega seotud eritagatist. Eelkõige on selle metoodika artiklis 25 sätestatud, et CROSA protsess peab tagama, et optimeeritud piiriülese mõjuga parandusmeetmed ei tekita energia tasakaalustamatust. Veel, nagu ACER õigesti väidab, võib põhivõrguettevõtja vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 31 lõike 2 kohaselt kiire aktiveerimise protsessi raames taotleda määratud piiriülese mõjuga parandusmeetmete ümberhindamist, kui ühendplaanimisest tulenevate seadistuse muudatuste tõttu ei ole enam vaja seda meedet aktiveerida.
130
Järelikult ei saa apellatsiooninõukogule ette heita, et ta eiras põhivõrguettevõtjate pädevust kasutada keskdispetšerjuhtimise mudelit talitluskindluse ja tasakaalustamise tagamiseks, nagu on ette nähtud määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 2 punktis e ja määruse 2019/943 artikli 12 lõikes 1.
131
Muud osaväited, mis hageja neljanda väite põhjendamiseks esitas, ei võimalda seda järeldust ümber lükata.
132
Mis puudutab esimesena hageja osaväidet, et jättes vaidlusaluse ROSC-metoodika ja CROSA protsessi muutmata, nõustus apellatsiooninõukogu õigusvastase sekkumisega oma pädevusse tasakaalustamisülesannete täitmisel, siis tuleb ühelt poolt tõdeda, et hageja ei ole tõendanud, kuidas piirkondliku turumudeli nn vaskplaadi paradigma, mida kasutatakse võimsuse arvutamise protsessis ja millele ta tugineb, on asjakohane vaidlustatud ROSC-metoodika õiguspärasuse hindamisel. Hageja selgitab nimelt, et Euroopas kohaldatav piirkondlik turumudel põhineb vaskplaadi paradigmal, ning täpsustab, et see tähendab, et hulgimüügituru seisukohast ei ole pakkumispiirkonnas äritegevusele mingeid piiranguid, st et samas pakkumispiirkonnas asuvate tootmis- ja laadimisseadmete energiavahetusele ei ole mingeid piiranguid ning et pakkumispiirkondade vaheline energiavahetus on piiratud elektri ülekandevõimsuse kättesaadavusega piirkondade vahel. Tuleb aga tõdeda, et hageja ei selgita, kuidas asjaolu, et Euroopas kohaldatav piirkondlik turumudel põhineb sellel paradigmal, takistab tal tootmisüksusi tasakaalustamisülesannete täitmiseks kasutamast, kui nendes tootmisüksustes aktiveeritakse piiriülese mõjuga parandusmeetmeid.
133
Teiselt poolt ei saa apellatsiooninõukogule ette heita, et ta kinnitas vaidlustatud otsuses, et piirkondlikud koordineerimiskeskused võivad osaleda elektrisüsteemi reaalajas toimimises vastavalt määruse 2019/943 põhjendusele 55. Nimelt nähtub CROSA protsessi toimimisest, et piirkondlikud koordineerimiskeskused piirduvad kooskõlastatud parandusmeetmete soovitamisega, samas kui põhivõrguettevõtjad vastutavad jätkuvalt selle meetme reaalajas aktiveerimise eest, nagu nähtub määruse 2019/943 artikli 42 lõikest 2 ja määruse 2017/1485 artikli 78 lõikest 4.
134
Teisena, mis puudutab hageja osaväidet väidetava diskrimineerimise kohta keskdispetšerjuhtimise mudeli alusel tegutsevate põhivõrguettevõtjate ja omajaotuse mudeli alusel tegutsevate põhivõrguettevõtjate vahel, siis seda väidet ei esitatud ei apellatsiooninõukogus ega Üldkohtule esitatud hagiavalduses, vaid üksnes repliigis. Kodukorra artikli 84 kohaselt aga ei või menetluse käigus esitada uusi väiteid, kui need ei tugine õiguslikele ega faktilistele asjaoludele, mis on ilmsiks tulnud menetluse käigus, mida hageja ei ole väitnud. Järelikult on see osaväide esitatud hilinenult ja seega vastuvõetamatu.
135
Igal juhul tuleb tõdeda, et hageja ei ole tõendanud, kuidas keskdispetšerjuhtimise mudeli ja omajaotuse mudeli võrdne kohtlemine rikub võrdse kohtlemise põhimõtet.
136
Nimelt ei vaidle hageja vastu sellele, et vaidlustatud ROSC-metoodikas ei tehta mingit vahet nende kahe mudeli vahel ja seetõttu koheldakse neid ühtemoodi.
137
Käesolevas menetluses selgitas ACER pealegi, ilma et hageja oleks talle vastu vaielnud, et vaidlustatud ROSC-metoodikast tulenevad piirangud on põhimõtteliselt samamoodi kohaldatavad keskdispetšerjuhtimise mudeli ja omajaotuse mudeli suhtes, sest need ei puuduta mitte ainult ülekandevõime piiratuse juhtimist, vaid ka muid võrguhaldusprotsesse. Sellega seoses täpsustas ACER, et omajaotuse mudeli alusel tegutsevad põhivõrguettevõtjad peavad neid piiranguid arvesse võtma ka näiteks tasakaalustamisvõimsuse ostmisel. Seega ei ole tasakaalustamisvõimsus, mida kasutatakse piiriülese mõjuga parandusmeetmetena, enam täielikult kättesaadav ei omajaotuse mudeli alusel tegutsevatele põhivõrguettevõtjatele ega keskdispetšerjuhtimise mudeli alusel tegutsevatele põhivõrguettevõtjatele, ilma et neid diskrimineeritaks. Veel väidab ACER, et neil kahel mudelil on samad eesmärgid, millele hageja samuti vastu ei vaidle.
138
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldab võrdse kohtlemise või mittediskrimineerimise põhimõte, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ega erinevaid olukordi ühetaoliselt, kui selline kohtlemine ei ole objektiivselt põhjendatud (vt 16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Arcelor Atlantique ja Lorraine jt, C‑127/07, EU:C:2008:728, punkt 23 ning seal viidatud kohtupraktika).
139
Sellest järeldub, et diskrimineerimise tõendamiseks oleks hageja käesoleval juhul pidanud tõendama, et vaidlustatud ROSC-metoodikal oli nendest kahest mudelist ühe haldamisele erinev mõju võrreldes teise mudeliga, mida ta aga ei ole teinud.
140
Eeltoodust tuleneb, et hageja ei ole suutnud tõendada, et apellatsiooninõukogu rikkus õigusnormi, kui ta ei tuvastanud vaidlustatud otsuses nende sätete rikkumist, mis tagavad põhivõrguettevõtjatele võimaluse kasutada keskdispetšerjuhtimise mudelit sisemise ülekandevõime piiratuse haldamiseks või tasakaalustamisülesannete täitmiseks. Järelikult tuleb neljas väide tagasi lükata.
Viies väide, et apellatsiooninõukogu rikkus õigusnormi, kui ta järeldas, et ROSC-metoodika ei jätnud kehtestamata õiglaseid piiriülese elektrikaubanduse eeskirju ega rakendamata asjakohaseid stiimuleid ülekandevõime piiratuse ja niisuguste seadmetega nagu faasinihutustrafod seotud parandusmeetmeteks tehtavate tõhusate investeeringute haldamiseks
141
Hageja väidab, et ACERi apellatsiooninõukogu rikkus õigusnormi, kui ta kinnitas tõlgendust, mille ACER andis määruse 2019/943 artikli 1 punktile c ja määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 1 punktile f ning mille kohaselt ei jätnud vaidlustatud ROSC-metoodika ühelt poolt kehtestamata õiglaseid piiriülese elektrikaubanduse eeskirju ega teiselt poolt rakendamata asjakohaseid stiimuleid ülekandevõime piiratuse ja niisuguste seadmetega nagu faasinihutustrafod seotud parandusmeetmeteks tehtavate tõhusate investeeringute haldamiseks, mis võimaldavad leevendada ülekandevõime piiratust, „surudes“ elektri ülekoormatud elektriliinilt vähem kasutatavale elektriliinile.
142
Selle kohta märgib hageja, et pärast vaidlustatud ROSC-metoodikas ette nähtud CROSA protsessi käivitamist ei saa põhivõrguettevõtjad enam individuaalselt kohaldada piiriülese mõjuga parandusmeetmeid, mis on nende käsutuses investeeringute tõttu, mida nad on teinud sellistesse seadmetesse nagu faasinihutustrafod. Vaidlustatud metoodika piirab seega põhivõrguettevõtjate võimalust võtta individuaalselt parandusmeetmeid, millega ei kaasne kulutusi kohalikul tasandil.
143
Hageja tuletab meelde, et CROSA protsessi alusel teatud võrguelementide ülekandevõime piiratuse vähendamiseks valitud parandusmeetmed võivad erineda parandusmeetmetest, mis puudutavad üksnes kohalikku ülekandevõime piiratust või kohalikke parandusmeetmeid, mis tekitab raskusi, kui sama piirkonna erinevates osades tekib mitu samaaegset ja üksteisest sõltuvat ülekandevõime piiratust. Nende samaaegsete ülekandevõime piiratuste esinemine on veelgi problemaatilisem siis, kui kasutatakse võrguelemendi ülekandevõime piiratuse vähendamiseks paigaldatud faasinihutustrafosid, sest neid võidakse piiriülese mõjuga parandusmeetmete raames kasutada vastupidisel viisil ja hageja sõnul ebamõistlikult, et suurendada voogu ülekoormatud elementides, vähendamaks piiriülese ülekandevõime piiratust.
144
Lisaks võib põhivõrguettevõtja olla piiriülese mõjuga parandusmeetmete raames sunnitud kasutama piirkondlikku lahendust, mis kombineerib faasinihutustrafosid kasutavaid meetmeid ja koormuse ümberjaotamise meetmeid, mis tooks talle kaasa koormuse ümberjaotamise kulud, samas kui ta oleks saanud tasuta kasutada faasinihutustrafot, millesse ta oli eelnevalt investeerinud, et leevendada ülekandevõime piiratust oma võrguelementides. Hageja sõnul aga ei kohusta ükski liidu õiguse säte põhivõrguettevõtjaid tegutsema teistes liikmesriikides asuvate teiste ettevõtjate huvides.
145
Hageja järeldab, et peale selle, et vaidlustatud otsus rikub määruse 2019/943 artikli 1 punkti c ja määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 1 punkti f, on see otsus, milles jäetakse vaidlustatud ROSC-metoodika muutmata, vastuolus ka määruse 2019/942 artikli 1 lõikega 2 koostoimes määruse 2019/943 artikliga 19, kuna otsus nr 33/2020 ei soodusta liidu õiguse järjepidevat, tõhusat ja tulemuslikku kohaldamist, vaid raskendab või isegi muudab olematuks pingutused järgida määruse 2019/943 artiklit 19, mis puudutab ülekandevõime piiratusest saadava tulu eraldamist investeeringutele, mis võimaldavad vähendada võrkudevaheliste ühenduste ülekandevõime piiratust.
146
ACER vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub see väide tagasi lükata.
147
Sellega seoses vaidleb ACER vastu viienda väite vastuvõetavusele, põhjendusel et see puudutab vaidlustatud ROSC-metoodikat, mis on kehtestatud otsusega nr 33/2020, mitte aga vaidlustatud otsust.
148
Kõigepealt, mis puudutab viienda väite vastuvõetavust, siis tuleb esmalt märkida, et hageja heidab apellatsiooninõukogule ette, et viimane rikkus vaidlustatud otsuses õigusnormi, kui ta nõustus ACERi poolt otsuses nr 33/2020 määruse 2019/943 artikli 1 punktile c ja määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 1 punktile f antud tõlgendusega. Seejärel tuleb tõdeda, et oma hagiavalduses vaidlustab hageja viienda väite põhjendamiseks sõnaselgelt vaidlustatud otsuse teatud konkreetsed punktid. Lõpuks tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse punktides 643–651 selgitas apellatsiooninõukogu põhjuseid, miks ta leidis, et vaidlustatud ROSC-metoodika ei riku määruse 2019/943 artikli 1 punkti c ega määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 1 punkti f, eelkõige seetõttu, et selle tagajärjel ei pärsita põhivõrguettevõtjate investeeringuid sellistesse seadmetesse nagu faasinihutustrafod. Sellest tuleneb, et vastupidi ACERi väidetele seab hageja oma viiendas väites kahtluse alla vaidlustatud otsuse, mitte otsuse nr 33/2020. Järelikult on see väide vastuvõetav.
149
Mis puudutab viienda väite põhjendatust, siis tuleb ühelt poolt täpsustada, et määruse 2019/943 artikli 1 punktis c on seatud eesmärk kehtestada piiriülese elektrikaubanduse valdkonnas õiglased eeskirjad ning et määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 1 punkti f eesmärk on edendada võrgu talitluse ja talitluse kavandamise koordineerimist.
150
Mis puudutab määruse 2019/942 artikli 1 lõiget 2, siis sellega seatakse ACERile muu hulgas eesmärk aidata kaasa liidu õiguse järjepidevale, tõhusale ja tulemuslikule kohaldamisele, et saavutada liidu kliima- ja energiaeesmärgid. Mis puudutab määruse 2019/943 artiklit 19, siis sellega reguleeritakse sisuliselt piirkondadeülese võimsuse jaotamisest saadud tulu jaotamist ning selle lõike 2 punktis b on sätestatud, et võimsusjaotustulu kasutatakse eelkõige „võrkudevaheliste ühenduste ülekandevõime piiratuse vähendamiseks tehtavatest võrguinvesteeringutest tulenevate kulude katmiseks“.
151
Teiselt poolt tuleb tõdeda, et vaidlustatud ROSC-metoodika võib piirata põhivõrguettevõtjate võimalust võtta individuaalselt parandusmeetmeid, millega ei kaasne kulutusi kohalikul tasandil, eelkõige CORE ala eri osades samaaegse ja üksteisest sõltuva ülekandevõime piiratuse korral, ja sellele ACER vastu ei vaidle. Siiski, nagu ACER märkis, saab CROSA protsess faasinihutustrafo konfiguratsiooni muuta üksnes selleks, et lahendada ühises võrgumudelis tuvastatud ülekandevõime piiratusi, ning vastavalt vaidlustatud ROSC-metoodika artiklile 23 ei ole selle eesmärk uute ülekandevõime piiratuste tekitamine ega vanade taastamine. Lisaks lahendatakse CROSA protsessis soovitatud parandusmeetmete rakendamisest, näiteks faasinihutustrafo parameetrite muutmisest „põhjustatud“ ülekoormus samuti CROSA protsessi abil, mistõttu nende ülekandevõime piiratuste lahendamiseks vajaliku koormuste ümberjaotamise kulud kantakse ühises võrgumudelis ülekoormatud võrguelementidele.
152
Ka tuleb märkida, et ACER tunnistas oma menetlusdokumentides, et CROSA protsess võib tuua põhivõrguettevõtjale kaasa teatud koormuste ümberjaotamise kulud eelkõige CROSA protsessis soovitatud faasinihutustrafode konfiguratsiooni muutumisega „põhjustatud“ ülekoormuse leevendamiseks, kui optimaalne lahendus CORE ala tasandil nõuab nii faasinihutustrafode konfiguratsiooni muutumist kui ka kulukaid parandusmeetmeid, nagu koormuste ümberjaotamine. Seega väidab hageja õigesti, et vaidlustatud ROSC-metoodika võib tekitada lisakulusid sellistele põhivõrguettevõtjatele nagu hageja, kes on juba investeerinud niisugustesse seadmetesse nagu faasinihutustrafod.
153
Seega tuleb analüüsida, kas lisakulud, mida vaidlustatud ROSC-metoodika võib teatud juhtudel põhjustada põhivõrguettevõtjatele, kes on juba investeerinud niisugustesse seadmetesse nagu faasinihutustrafod, näitavad selle metoodikaga kehtestatud reeglite ebaõiglast olemust ja heidutavad seega põhivõrguettevõtjaid neisse seadmetesse investeerima, nagu väidab hageja, kuni selleni, et need rikuvad määruse 2019/943 artikli 1 punkti c, määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 1 punkti f ja määruse 2019/942 artikli 1 lõiget 2 koostoimes määruse 2019/943 artikliga 19.
154
Mis puudutab vaidlustatud ROSC-metoodikaga kehtestatud eeskirjade väidetavat ebaõiglast olemust, siis tuleb tõdeda, et CROSA protsessi käigus valitud piirkondliku lahenduse kohaldamise tõttu tekkivad kulud on piirkondlikule koordineerimisele omased ja kujutavad endast energiasolidaarsuse põhimõtte konkreetset väljendust.
155
Nagu Euroopa Kohus 15. juuli 2021. aasta kohtuotsuse Saksamaa vs. Poola (C‑848/19 P, EU:C:2021:598) punktis 73 märkis, ei tähenda energiasolidaarsuse põhimõtte kohaldamine, et liidu energiapoliitika ei tohiks ühelgi juhul avaldada negatiivset mõju liikmesriigi erihuvidele selles valdkonnas. Siiski peavad liidu institutsioonid ja liikmesriigid selle poliitika elluviimisel võtma arvesse nii liidu kui ka eri liikmesriikide – kes võivad olla puudutatud – huve ning huvide konflikti korral neid huve omavahel kaaluma.
156
Selle kohta tuleb märkida, et just kulud, mis on tekkinud piirkondliku lahenduse kohaldamise tõttu, jagatakse põhivõrguettevõtjate vahel nende panuse järgi ülekandevõime piiratusse vastavalt määruse 2015/1222 artikli 74 alusel vastu võetud kulude jaotamise metoodikale. Tuleb veel rõhutada, et CROSA protsessi üks eesmärke on lahendada need ülekandevõime piiratused ja muud talitluskindluse rikkumised piirkondlikul tasandil kõige kulutõhusamalt.
157
Arvesse tuleb võtta ka asjaolu, et vaidlustatud ROSC-metoodika artikkel 35 näeb ette seire, mille põhjal – juhul, kui tuvastatakse, et CROSA protsessi raames olid samal põhivõrguettevõtjal regulaarselt või süstemaatiliselt suuremad kulud – võib selle metoodika muutmine olla õigustatud määruse 2017/1485 artikli 7 lõike 4 alusel.
158
Järelikult tuleb tõdeda, et ainuüksi asjaolu, et põhivõrguettevõtja võib kanda piirkondliku koordineerimise tõttu suuremaid kulusid, ei tähenda, et vaidlustatud ROSC-metoodikaga kehtestatud reeglid oleksid ebaõiglased ja seetõttu rikuks see metoodika määruse 2019/943 artikli 1 punkti c või et need reeglid ei oleks võimelised edendama piirkondlikku koordineerimist määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 1 punkti f tähenduses.
159
Mis puudutab hageja väidet, et vaidlustatud ROSC-metoodika heidutab põhivõrguettevõtjaid investeerimast niisugustesse seadmetesse nagu faasinihutustrafod, siis ei ole hageja esitanud mingit konkreetset teavet koormuste ümberjaotamise kulude jaotamise majandusliku mõju kohta, mis tõendaks, et see meetod tõepoolest takistab investeerimast nendesse seadmetesse.
160
Ent nagu rõhutas ACER, ilma et hageja talle vastu oleks vaielnud, võib põhivõrguettevõtja saada alati kasu investeeringust, mille ta on teinud niisugusesse seadmesse nagu faasinihutustrafo, kui see seade vähendab kulusid, mida ta peab kandma, et lahendada ülekandevõime piiratusi oma individuaalses võrgumudelis enne CROSA protsessi algust.
161
Kuna käesolevas asjas ei ole tõendatud, et vaidlustatud ROSC-metoodika heidutab põhivõrguettevõtjaid investeerimast niisugustesse seadmetesse nagu faasinihutustrafod, siis tuleb tagasi lükata hageja osaväide, et rikutud on määruse 2019/943 artikli 1 punkti c, määruse 2017/1485 artikli 4 lõike 1 punkti f ja määruse 2019/942 artikli 1 lõiget 2 koostoimes määruse 2019/943 artikliga 19.
162
Eeltoodust tuleneb, et hageja ei ole suutnud tõendada, et apellatsiooninõukogu rikkus õigusnormi, kui ta järeldas, et ROSC-metoodika ei jätnud kehtestamata õiglaseid piiriülese elektrikaubanduse eeskirju ega rakendamata asjakohaseid stiimuleid ülekandevõime piiratuse ja niisuguste seadmetega nagu faasinihutustrafod seotud parandusmeetmeteks tehtavate tõhusate investeeringute haldamiseks. Järelikult tuleb viies väide tagasi lükata.
Kuues väide, et on rikutud määruse 2017/1485 artikleid 76 ja 77 koostoimes selle määruse artikliga 25, artikli 4 lõike 1 punktidega d ja h ning lõike 2 punktiga e, mis tagavad talitluskindluse piiride, eelkõige pingevahemike järgimise kohalikul ja piirkondlikul tasandil
163
Hageja väidab, et apellatsiooninõukogu rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et vaidlustatud ROSC-metoodika ei takistanud põhivõrguettevõtjatel järgida talitluskindluse piire, eelkõige pingevahemikke. Niisiis leidis apellatsiooninõukogu ekslikult, et nimetatud metoodika ei ole vastuolus määruse 2017/1485 artiklitega 76 ja 77, mis käsitlevad vastavalt põhivõrguettevõtjate ettepanekut piirkondlikuks talitluskindluse koordineerimiseks ning ühiseid sätteid piirkondliku talitluskindluse koordineerimise korraldamise kohta, mida see ettepanek peab sisaldama, sest neid artikleid tuleb lugeda koostoimes esiteks määruse 2017/1485 artikliga 25, mis käsitleb iga põhivõrguettevõtja kehtestatavaid talitluskindluse piire, teiseks nimetatud määruse artikli 4 lõike 1 punktidega d ja h, mille eesmärkide hulgas on ühelt poolt tagada talitluskindluse säilitamise tingimused kogu liidus ning teiselt poolt aidata kaasa elektri põhivõrgu ja elektrisektori tõhusale haldamisele ja arendamisele liidus, ning kolmandaks sama määruse artikli 4 lõike 2 punktiga e, mille kohaselt peavad liikmesriigid, pädevad asutused ja võrguettevõtjad järgima pädevale põhivõrguettevõtjale määratud vastutust, et tagada võrgu turvalisus, sealhulgas riigisiseste õigusnormide kohaselt.
164
Sellega seoses väidab hageja sisuliselt, et vaidlustatud ROSC-metoodika ei anna põhivõrguettevõtjatele võimalust kasutada piisavaid parandusmeetmeid, et hallata pinget kohalikul tasandil, ega piirkondlikele koordineerimiskeskustele võimalust hallata pinget piirkondlikul tasandil.
165
ACER vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub see väide tagasi lükata.
166
Eelkõige vaidlustab ta kuuenda väite vastuvõetavuse põhjusel, et see on täpne koopia väitest, mille hageja apellatsiooninõukogule juba esitas.
167
Kõigepealt, mis puudutab kuuenda väite vastuvõetavust, siis tuleb märkida, et hagejal on õigus vaidlustada Üldkohtus apellatsiooninõukogu arutluskäik vaidlustatud otsuses, tuginedes vajaduse korral juba apellatsiooninõukogus esitatud osaväidetele (vt eespool punkt 41). Käesoleval juhul esitas apellatsiooninõukogu vaidlustatud otsuse punktides 677–690 põhjused, miks ta leidis, et vaidlustatud ROSC-metoodika ei takistanud põhivõrguettevõtjatel järgida talitluskindluse piire, eelkõige pingevahemikke, ning järelikult ei ole see metoodika vastuolus määruse 2017/1485 artiklitega 76 ja 77 koostoimes nimetatud määruse artikliga 25, artikli 4 lõike 1 punktidega d ja h ning lõike 2 punktiga e.
168
Sellest tuleneb, et hageja osaväited, mille eesmärk on seada kahtluse alla järeldus, milleni apellatsiooninõukogu vaidlustatud otsuses jõudis, on vastuvõetavad.
Kohalikul tasandil pingevahemike järgimist tagavate õigusnormide rikkumine
169
Kõigepealt tuleb märkida, et nagu hageja õigesti väidab, on nii põhivõrguettevõtjad kui ka piirkondlikud koordineerimiskeskused kohustatud järgima pingevahemikke. Nimelt tuleneb see kohustus põhivõrguettevõtjate puhul määruse 2017/1485 artikli 27 lõikest 1 ja artikli 34 lõikest 2 ning piirkondlike koordineerimiskeskuste puhul määruse 2017/1485 artikli 78 lõike 2 punktist a, mis paneb neile koordineerimiskeskustele kohustuse viia CROSA protsess läbi talitluskindluse piiride alusel, mille põhivõrguettevõtjad on täpsustanud vastavalt selle määruse artiklile 25 koostoimes sama määruse artikliga 72.
170
Samuti tuleb märkida, et vaidlustatud ROSC-metoodika näeb ette, et piiriülese mõjuga parandusmeetmete eesmärk, mida koordineerivad piirkondlikud koordineerimiskeskused, on vähendada voogusid piiriülese mõjuga võrguelementides. Sellest järeldub, et see metoodika keskendub sellele, et lahendada talitluskindluse rikkumisi piirvoolutugevuse probleemide kujul, samas kui põhivõrguettevõtjad jäävad peamiselt vastutavaks pingevahemikest kinnipidamise tagamise eest.
171
See kohustuste jaotus piirkondlike koordineerimiskeskuste ja põhivõrguettevõtjate vahel tuleneb põhivõrguettevõtjate ettepanekust. Nimelt nähtub põhivõrguettevõtjate selgitava märkuse leheküljelt 5 (vt eespool punkt 7), et viimased leidsid, et muid talitluskindluse rikkumisi – nagu määruse 2017/1485 artiklis 25 ette nähtud pingevahemikud ja lühisvoolu piirid – saab paremini leevendada kohalikul tasandil.
172
Sellega seoses väidab hageja sisuliselt, et ühelt poolt vaidlustatud ROSC-metoodika esemeks olevad piiriülese mõjuga parandusmeetmed ja teiselt poolt parandusmeetmed kohalikul tasandil pingevahemikest kinnipidamise tagamiseks võivad minna vastuollu, kuna esimesed on suunatud voogude vähendamisele, samas kui teised võivad vajada nende suurenemist. Hageja lisab, et vaidlustatud ROSC-metoodikas ei võetud seda „vastuolu“ piisavalt arvesse.
173
Vaidlustatud ROSC-metoodikas on aga CROSA protsessis ette nähtud mitu garantiid, mille eesmärk on just tagada, et selle protsessi lõpus vastu võetud piiriülese mõjuga parandusmeetmetega peetaks kinni pingevahemikest.
174
Esimesena peab vastavalt vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 22 lõikele 4 iga CORE ala põhivõrguettevõtja viima läbi kohaliku hindamise ja pikaajalise talitluskindluse analüüsi, et kõrvaldada niisugused talitluskindluse piiride rikkumised nagu pingevahemike ning lühisvoolu või stabiilsuse piiride ületamine. Eelkõige võib niisuguseid rikkumisi käsitleda CROSA protsessi raames kõnealuse metoodika artiklis 27 osutatud piiriülese mõjuga parandusmeetmete koordineerimise etapis, eelkõige kehtestades täiendavaid piiranguid piiriülese mõjuga parandusmeetmetele.
175
Sellega seoses väidab hageja, et vaidlustatud ROSC-metoodika artikkel 27 näeb ette üksnes võimaluse, mitte kohustuse tegeleda nende pingevahemike rikkumistega CROSA protsessi raames. Ent kuna põhivõrguettevõtjal on see võimalus, võib ta niisiis veenduda, et nimetatud protsessis peetakse kinni pingevahemikest tema võrgus.
176
Teisena on vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 22 lõikes 5 sätestatud, et põhivõrguettevõtjad võivad kohaldada täiendavaid süsteemipiiranguid, mis kajastavad teisi sama artikli lõikes 4 osutatud talitluskondluse piire, nimelt pingevahemikke, mille eesmärk on tagada, et CROSA protsess – kuivõrd selle eesmärk on optimeerida parandusmeetmeid – ei tekita uusi aluseks olevaid talitluskindluse rikkumisi ega süvenda neid. CROSA protsess ei pea siiski lahendama neid aluseks olevaid rikkumisi, mis tuleb lahendada vastavalt nimetatud metoodika artikli 22 lõikele 4.
177
Kuigi hageja tugineb viimati nimetatud sättele, et põhjendada oma argumente, mille kohaselt CROSA protsessiga kooskõlastatud parandusmeetmeid ei saa kasutada pingevahemike rikkumiste lahendamiseks, ei tõenda ta, et see takistab põhivõrguettevõtjatel lahendada pingevahemike rikkumisi kohalikul tasandil. Vastupidi, vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 22 lõige 5 tagab, et piiriülese mõjuga parandusmeetmed ei takista põhivõrguettevõtjate võimalust lahendada pingevahemike rikkumisi. Hageja ei ole ka tõendanud, kuidas nimelt ei võimalda nimetatud metoodika artikli 22 lõige 5 põhivõrguettevõtjatel tagada pingevahemikest kinnipidamist kohalikul tasandil või miks peaks nimetatud metoodika ette nägema piiriülese mõjuga parandusmeetmete kehtestamise pingevahemike rikkumiste lahendamiseks.
178
Kolmandana on vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 27 lõigetes 2 ja 5 ette nähtud võimalus, et puudutatud põhivõrguettevõtja lükkab tagasi CROSA protsessis soovitatud piiriülese mõjuga parandusmeetmete võtmise põhjendusel, et selle meetme rakendamine tooks kaasa talitluskindluse rikkumised tema võrgus. Sellega seoses tuleb tagasi lükata hageja argument, et see säte ei võimalda põhivõrguettevõtjatel tagada pingetasemete järgimist kohalikul tasandil, sest see näeb ette üksnes võimaluse parandusmeetmeid tagasi lükata, mitte aga määratleda või soovitada niisugust meedet pingeprobleemide lahendamiseks. Nimelt ei tõenda hageja, kuidas nimetatud säte ei võimaldaks põhivõrguettevõtjatel tagada pingevahemike järgimist kohalikul tasandil.
179
Neljandana näeb vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 16 lõige 4 põhivõrguettevõtjatele ette võimaluse täiendada seda metoodikat võrgupiiranguid käsitlevate sätetega, et heastada eelkõige ja vajaduse korral pingevahemike ületamist.
180
Sellest järeldub, et vaidlustatud ROSC-metoodika eesmärk on võtta arvesse parandusmeetmeid, mida põhivõrguettevõtjad on võtnud kohalikul tasandil CROSA protsessis, nõudmata siiski nende koordineerimist piirkondlikul tasandil.
181
Seega ei ole hageja õiguslikult piisavalt tõendanud, et eespool punktides 175–180 analüüsitud garantiidest ei piisanud, et tagada põhivõrguettevõtjate poolt pingevahemike järgimine kohalikul tasandil.
182
Igal juhul ei ole pelk asjaolu, et hageja ei saa enam kasutada teatud parandusmeetmeid, et tagada pingevahemikest kinnipidamine oma võrgus, kuna need meetmed on reserveeritud CROSA protsessi jaoks, piisav tõendamaks, et tal on võimatu selle võrgu talitluskindlust tagada. Nimelt ei õigusta miski seda, et ROSC-metoodikas nähakse ette minimaalsete võimsusvoogude piirangute ja kavandatud seisakute kasutamine, sest tegemist on meetmetega, mida põhivõrguettevõtjad peavad võtma kohalikul tasandil.
183
Järelikult ei saa hageja apellatsiooninõukogule ette heita, et viimane jättis vaidlustatud otsusega muutmata metodoloogia, mis ei anna põhivõrguettevõtjatele võimalust kasutada piisavaid parandusmeetmeid pinge haldamiseks kohalikul tasandil.
Piirkondlikul tasandil pingevahemike järgimist tagavate õigusnormide rikkumine
184
Mis puudutab piirkondlikul tasandil pingevahemike järgimist tagavate sätete väidetavat rikkumist, siis esiteks ei esita hageja ühtegi tõendit, mis kinnitaks väidet, et ROSC-metoodika peaks üldiselt nägema ette võimaluse määratleda piiriülese mõjuga parandusmeetmed ja süsteemipiirangud, mis on vajalikud pingetasemete rikkumise leevendamiseks.
185
Veel rõhutas ACER vasturepliigi punktis 95, et vaidlustatud ROSC-metoodika juba hõlmab teatavaid parandusmeetmeid piiriülese mõjuga pingeprobleemide lahendamiseks, kusjuures tuleb märkida, et teatud parandusmeetmeid, mida kasutatakse pingevahemike rikkumise lahendamiseks piirkondlikul tasandil, võib samuti liigitada piiriülese mõjuga meetmeteks, mida tuleb nimetatud metoodika kohaselt kooskõlastada.
186
Teiseks, mis täpsemalt puudutab kavandatud seisakuid, siis tuleb tõdeda, et kuigi vaidlustatud ROSC-metoodika artikkel 8 välistab võimaluse, et määruse 2017/1485 artikli 22 lõike 1 punktides d, h, i ja j nimetatud parandusmeetmeid võiks CROSA protsessis kasutada, ei ole see nii selle määruse artikli 22 lõike 1 punktis a nimetatud kavandatud seisakute puhul, mida võib vastupidi hageja väidetele selle protsessi raames ette näha.
187
Mis puudutab lisaks minimaalseid võimsusvoogude piiranguid, siis tuleb märkida, et – nagu märkis ACER, ilma et hageja oleks sellele vastu vaielnud – ei määruse 2017/1485 artikkel 75 ega ükski muu liidu õiguse säte ei kohusta niisuguse meetme lisamist CROSA protsessi. Igal juhul võib iga üksik põhivõrguettevõtja selle miinimumpiirangu ette näha oma individuaalses võrgumudelis.
188
Kolmandaks, mis puudutab hageja väidet, et eespool punktides 175–180 analüüsitud tagatised ei taga täiuslikku sidusust piiriülese mõjuga parandusmeetmete ja kohalike parandusmeetmete vahel, mida kasutatakse pingeprobleemide leevendamiseks kohalikul tasandil, siis tuleb märkida, et ükski tema viidatud sätetest, nimelt määruse 2017/1485 artikkel 25, artikli 34 lõige 2, artikkel 72 ega artikkel 76, ei võimalda järeldada, et niisugune olukord oleks õigusvastane.
189
Järelikult ei saa hageja apellatsiooninõukogule ette heita, et viimane jättis vaidlustatud otsusega muutmata metodoloogia, mis ei anna põhivõrguettevõtjatele võimalust kasutada piisavaid parandusmeetmeid pinge haldamiseks kohalikul tasandil.
190
Eeltoodust tuleneb, et hageja ei ole suutnud tõendada, et apellatsiooninõukogu rikkus õigusnormi, kui ta tegi vaidlustatud otsuses järelduse, et vaidlustatud ROSC-metoodika ei kahjustanud kohalikul ega piirkondlikul tasandil talitluskindluse piiride ega eelkõige pingevahemike piiride järgimist, ning et niisiis ei ole nimetatud metoodika vastuolus määruse 2017/1485 artiklitega 76 ja 77 koostoimes selle määruse artikliga 25, artikli 4 lõike 1 punktidega d ja h ning lõike 2 punktiga e. Järelikult tuleb kuues väide tagasi lükata.
Teine väide, et vaidlustatud otsust ei ole põhjendatud
191
Hageja väidab, et apellatsiooninõukogu ei ole vaidlustatud otsust piisavalt põhjendanud, rikkudes sellega ELTL artiklit 296 ja määruse 2019/942 artikli 28 lõiget 4. Selle väite põhjenduseks esitab hageja viis näidet apellatsiooninõukogu hinnangutest vaidlustatud otsuses, mis on tema arvates ebapiisavalt põhjendatud ja õiguslikult vaieldavad. Täpsemalt viitab hageja vaidlustatud otsuse punktidele 556, 559, 574, 605 ja 644, millele ta väidetavalt vaidles erinevates väidetes üksikasjalikumalt vastu.
192
ACER vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub see väide tagasi lükata.
193
Selle kohta tuleb märkida, et ELTL artikli 296 teises lõigus nõutud põhjendused peavad vastama asjaomase akti laadile ning neist peab selgelt ja üheselt selguma akti vastu võtnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel võetud meetme põhjuseid mõista ja pädeval kohtul kontrolli teostada. Põhjendamise nõuet tuleb hinnata koos käesoleva asja asjaoludega, nimelt akti sisu, põhjenduste olemuse ning akti adressaatide või teiste otseselt ja isiklikult aktiga seotud isikute huviga selgituste saamiseks. Ei ole nõutud, et põhjenduses oleks välja toodud kõik asjasse puutuvad faktilised ja õiguslikud asjaolud, kuna, kontrollides akti põhjenduse vastavust ELTL artikli 296 teises lõigus sätestatud nõuetele, tuleb lisaks akti sõnastusele arvestada akti konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme (vt 15. juuli 2004. aasta kohtuotsus Hispaania vs. komisjon, C‑501/00, EU:C:2004:438, punkt 73 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 29. juuni 2017. aasta kohtuotsus E-Control vs. ACER, T‑63/16, ei avaldata, EU:T:2017:456, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).
194
Siiski ei saa apellatsiooninõukogult nõuda ammendava ülevaate esitamist poolte igast talle esitatud arutluskäigust. Põhjendus võib järelikult olla kaudne, tingimusel et see võimaldab huvitatud isikutel teada põhjusi, miks apellatsiooninõukogu otsus tehti, ning pädeval kohtul omada piisavat teavet oma kontrolli teostamiseks (vt 29. juuni 2017. aasta kohtuotsus E-Control vs. ACER, T‑63/16, ei avaldata, EU:T:2017:456, punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika). Sellest tuleneb, et apellatsiooninõukogult ei saa nõuda, et ta analüüsiks ja põhjendaks sõnaselgelt iga tema menetluses esitatud argumendi tagasilükkamist.
195
Peale selle tuleb märkida, et otsuse põhjendamise kohustus kujutab endast vorminõuet, mida tuleb eristada põhjenduste põhjendatusest, mis on seotud vaidlusaluse akti sisulise seaduslikkusega. Otsuse põhjendamine tähendab väljendada formaalselt põhjendusi, millele see otsus tugineb. Kui neis põhjendustes on tehtud viga, mõjutab see otsuse sisulist õiguspärasust, mitte aga põhjendatust, mis võib olla piisav, ehkki esitatud kaalutlused on valed (vt 10. juuli 2008. aasta kohtuotsus Bertelsmann ja Sony Corporation of America vs. Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, punkt 181 ning seal viidatud kohtupraktika).
196
Sellest tuleneb, et näited apellatsiooninõukogu hinnangutest, mida hageja peab „õiguslikult vaieldavaks“, on täiesti asjakohatud, sest need toetavad tema teist väidet, mille kohaselt on vaidlustatud otsus väidetavalt põhjendamata.
197
Seda arvestades tuleb hageja poolt käesoleva väite põhjendamiseks esitatud erinevaid näiteid apellatsiooninõukogu hinnangute kohta analüüsida eespool punktides 193–195 viidatud kohtupraktikast lähtudes.
198
Mis puudutab esimesena hageja väidet, et apellatsiooninõukogu ei vastanud vaidlustatud otsuse punktis 556 hageja esitatud osaväidetele, et vaidlustatud ROSC-metoodikas esitatud piiriülese mõjuga parandusmeetmete määratlus ei vasta määruse 2017/1485 artikli 21 lõike 1 nõuetele, siis tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse punktides 552–558 esitas apellatsiooninõukogu põhjused, miks vaidlustatud ROSC-metoodika artiklis 9 piiriülese mõjuga parandusmeetmete eristamine sellistest parandusmeetmetest, millel piiriülest mõju ei ole, vastab sellele sättele.
199
Teisena, mis puudutab hageja väidet, et apellatsiooninõukogu ei analüüsinud vaidlustatud otsuse punktis 559 vaidlustatud ROSC-metoodika kooskõla liidu õigusega, kuivõrd ta ei selgitanud, kuidas see metoodika põhivõrguettevõtjate ettepanekut järgis, siis tuleb tõdeda, et selles punktis selgitas apellatsiooninõukogu põhjuseid, miks see metoodika on kooskõlas selle ettepanekuga, täpsemalt selle artikli 10 lõikega 1.
200
Igal juhul nähtub eespool punktis 46 esimese väite analüüsi raames esitatud hinnangutest, et pädevate reguleerivate asutuste seisukoht ei ole ACERile siduv ning ta võib talle antud otsustusvolitusi arvestades ja oma reguleerimisülesannete tõhusaks täitmiseks muuta põhivõrguettevõtjate ettepanekuid enne nende heakskiitmist. Sellest järeldub, et vaidlustatud ROSC-metoodika võis kooskõlas liidu õigusega põhivõrguettevõtjate ettepanekutest kõrvale kalduda, mistõttu apellatsiooninõukogu ei olnud kohustatud üksikasjalikumalt selgitama, kuidas see metoodika nimetatud ettepanekuid järgib.
201
Kolmandana, mis puudutab hageja väidet, et apellatsiooninõukogu ei vastanud vaidlustatud otsuse punktis 574 tema osaväitele, et vaidlustatud ROSC-metoodika jätab põhivõrguettevõtjad ilma vahenditest, mis võimaldavad neil täita oma vastutust talitluskindluse ja voogude juhtimise valdkonnas, siis tuleb tõdeda, et apellatsiooninõukogu sellekohane arutluskäik on esitatud vaidlustatud otsuse punktides 553–559 ja 568–573. Viimati nimetatud punktides selgitab apellatsiooninõukogu sisuliselt, et kõik parandusmeetmed ei kuulu vaidlustatud ROSC-metoodika kohaldamisalasse ja põhivõrguettevõtjad saavad teatavaid meetmeid alati individuaalselt käivitada, et täita oma vastutust oma võrgu talitluse eest.
202
Neljandana, mis puudutab hageja väidet, et vaidlustatud otsuse punktis 605 esitatud apellatsiooninõukogu järeldused on „lihtsalt ebatäpsed“, kuna vaidlustatud ROSC-metoodika artikli 37 lõige 2 ei näe ette päevasisese piirkondliku talitluskindluse kooskõlastatud hindamist, siis vaidleb hageja vastu vaidlustatud otsuse punktis 605 esitatud komisjoni arutluskäigu põhjendatusele, mitte aga selle otsuse põhjendustele. Järelikult ja arvestades eespool punktis 195 viidatud kohtupraktikat, tuleb see osaväide tagasi lükata, sest see ei ole käesoleva väite põhjendamiseks asjakohane.
203
Viiendana, mis puudutab hageja väidet, et apellatsiooninõukogu väidab vaidlustatud otsuse punktis 644, et hageja ei nõustu piirkondliku koordineerimisega – samas kui see nii ei ole –, siis tuleb tõdeda, et tegelikult seab hageja sellega kahtluse alla ka apellatsiooninõukogu hinnangu põhjendatuse, mitte vaidlustatud otsuse põhjenduse, mida hageja ka repliigis möönis, märkides, et „[tema viidatud] viies näide väljendab pigem poolte seisukohtade lahknevust kui põhjenduse puudumist“. Arvestades eespool punktis 195 viidatud kohtupraktikat, ei ole see osaväide seega käesoleva väite põhjendamiseks asjakohane.
204
Eeltoodust tuleneb, et apellatsiooninõukogu põhjendas vaidlustatud otsust piisavalt, mistõttu tuleb teine väide tagasi lükata.
205
Kõigist eeltoodud põhjendustest lähtudes tuleb hagi jätta tervikuna rahuldamata.
Kohtukulud
206
Kodukorra artikli 134 lõike 1 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hageja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt ACERi nõudele jätta hageja kanda.
207
Kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel kannavad menetlusse astunud liikmesriigid ise oma kohtukulud. Poola Vabariik, kes astus käesolevasse menetlusse hageja nõuete toetuseks, kannab seega ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Jätta Polskie sieci elektroenergetyczne S.A. kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööameti (ACER) kohtukulud.
3.
Jätta Poola Vabariigi kohtukulud tema enda kanda.
Schalin
Škvařilová-Pelzl
Nõmm
Steinfatt
Kukovec
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 25. septembril 2024 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.