62022CJ0283
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
16. november 2023 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Lennutransport – Montréali konventsioon – Artikli 1 lõiked 1 ja 2 – Kohaldamisala – Mõiste „rahvusvaheline vedu“ – Artikli 2 lõige 1 – Mõiste „riigi teostatav vedu“ – Artikli 17 lõige 1 – Lennuettevõtja vastutus reisija surma või kehavigastuse korral – Lennuettevõtjate ja õhusõiduki käitajate kindlustus – Määrus (EÜ) nr 785/2004 – Artikli 1 lõige 1 ning artikli 2 lõige 1 ja lõike 2 punkt a – Kohaldamisala – Mõiste „riiklikud õhusõidukid“ – Artikli 4 lõige 1 – Lennuettevõtjate ja õhusõiduki käitajate kindlustuse miinimumnõuded – Liikmesriigi ametiasutuse käitatava helikopteri allakukkumine evakuatsiooni- ja päästekoolituse käigus – Operatsioonis osalenud tuletõrje- ja päästeüksuse liikme surm – Kahju hüvitamine
Kohtuasjas C‑283/22,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Okresný súd Prešovi (Prešovi piirkondlik kohus, Slovakkia) 29. märtsi 2022. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 26. aprillil 2022, menetluses
DZ,
EO,
YV,
YE,
MP
versus
Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky,
menetluses osalesid:
KOOPERATIVA Poisťovňa a.s., Vienna Insurance Group,
Generali Česká pojišťovna a.s., varem Generali Poisťovňa a.s.,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president N. Piçarra (ettekandja), kohtunikud M. Safjan ja M. Gavalec,
kohtujurist: N. Emiliou,
kohtusekretär: ametnik C. Strömholm,
arvestades kirjalikku menetlust ja 26. aprilli 2023. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
DZ, EO, YV, YE ja MP, esindaja: advokát O. Urban,
–
Generali Česká pojišťovna a.s., varem Generali Poisťovňa a.s., esindaja: advokát S. Dubjel,
–
Slovakkia valitsus, esindaja: E. V. Drugda,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: B. Sasinowska, A. Tokár ja G. Wilms,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada rahvusvahelise õhuveo nõuete ühtlustamise konventsiooni (mis sõlmiti Montréalis 28. mail 1999, kirjutati Euroopa Ühenduse poolt alla 9. detsembril 1999 ja kiideti tema nimel heaks nõukogu 5. aprilli 2001. aasta otsusega 2001/539/EÜ (EÜT 2001, L 194, lk 38; ELT eriväljaanne 07/05, lk 491) (edaspidi „Montréali konventsioon“), mis jõustus Euroopa Liidu suhtes 28. juunil 2004) artiklit 1, artikli 2 lõiget 1 ja artikli 17 lõiget 1 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 785/2004 kindlustusnõuete kohta lennuettevõtjatele ja õhusõiduki käitajatele (ELT 2004, L 138, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 160) artikli 3 punkti g.
2
Taotlus on esitatud helikopteriõnnetuses hukkunud NK õigusjärglaste DZ, EO, YV, YE ja MP ning selle helikopteri omaniku ja käitaja Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky (Slovaki Vabariigi siseministeerium) vahelises kohtuvaidluses, mille ese on põhikohtuasja hagejatele NK surmast tingitud mittevaralise kahju hüvitamine.
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline õigus
Chicago konventsioon
3
Chicagos 7. detsembril 1944 alla kirjutatud rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni (United Nations Treaty Series, 15. köide, nr 102; edaspidi „Chicago konventsioon“), mille on ratifitseerinud kõik Euroopa Liidu liikmesriigid, artiklis 3 „Tsiviil- ja riiklikud õhusõidukid“ on sätestatud:
„a) Konventsiooni kohaldatakse ainult tsiviilõhusõidukite suhtes ja seda ei kohaldata riiklike õhusõidukite suhtes.
b) Sõjaväe-, tolli- ja politseiteenistuses kasutatavad õhusõidukid loetakse riiklikeks õhusõidukiteks.
[…]“.
Montréali konventsioon
4
Montréali konventsiooni artikli 1 „Kohaldamisala“ lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Konventsiooni kohaldatakse inimeste, pagasi või lasti rahvusvahelisele veole, mida teostatakse õhusõidukiga tasu eest. Samuti kohaldatakse seda lennuettevõtja teostatavale tasuta õhuveole.
2.   Konventsioonis kasutatav mõiste rahvusvaheline vedu tähendab vedu, mille korral pooled on kokku leppinud, et lähte- ja sihtkoht, arvestamata vahemaandumisi või ümberlaadimist, asuvad kahe osalisriigi territooriumil või ühe osalisriigi territooriumil, kui on kokku lepitud peatumiskoht kolmanda riigi territooriumil, sõltumata sellest, kas see kolmas riik on ühinenud konventsiooniga. Konventsiooni mõistes ei ole vedu rahvusvaheline, kui selle lähte- ja sihtkoht on ühe osalisriigi territooriumil ja peatumiskohta teise riigi territooriumil ei ole kokku lepitud.“
5
Selle konventsiooni artikli 2 „Riigi teostatav vedu ja postivedu“ lõikes 1 on ette nähtud, et konventsiooni „kohaldatakse riigi või avalik-õigusliku juriidilise isiku teostatava veo suhtes, kui see vastab artiklis 1 ettenähtud tingimustele“.
6
Montréali konventsiooni artiklis 17 „Reisija surm ja reisija vigastused; pagasile tekitatud kahju“ lõikes 1 on sätestatud:
„Vedaja vastutab reisija surma või kehavigastuse tõttu tekkinud kahju eest ainult juhul, kui surma või vigastuse põhjustanud õnnetus toimus õhusõiduki pardal või sinna sisenemisel või sealt väljumisel.“
Liidu õigus
Määrus (EÜ) 2027/97
7
Nõukogu 9. oktoobri 1997. aasta määruse (EÜ) 2027/97 lennuettevõtja vastutuse kohta reisijate ja nende pagasi õhuveol (EÜT 1997, L 285, lk 1; ELT eriväljaanne 07/03, lk 489), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. mai 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 889/2002 (EÜT 2002, L 140, lk 2; ELT eriväljaanne 07/06, lk 246) (edaspidi „määrus 2027/97“), artikli 1 teise lausega laiendatakse Montréali konventsiooni sätete kohaldamisala „liikmesriigisisestele õhuvedudele“.
Määrus nr 785/2004
8
Määruse nr 785/2004 artikli 1 lõike 1 kohaselt on selle määruse eesmärk „sätestada kindlustuse miinimumnõuded lennuettevõtjate ja õhusõiduki käitajate jaoks seoses reisijate ja nende pagasi, lasti ja kolmandate isikutega“.
9
Selle määruse artiklis 2 „Kohaldamisala“ on sätestatud:
„1.   Käesolevat määrust kohaldatakse lennuettevõtjate ja õhusõidukite käitajate suhtes, kes lendavad asutamislepinguga hõlmatud liikmesriigis, liikmesriiki, liikmesriigist või üle liikmesriigi territooriumi.
2.   Käesolevat määrust ei kohaldata järgmiste suhtes:
a)
riiklikud õhusõidukid, nagu on [Chicago] konventsiooni artikli 3 punktis b osutatud;
[…]“.
10
Nimetatud määruse artiklis 3 on ette nähtud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
lennuettevõtja – kehtiva lennutegevusloaga õhutranspordiettevõte;
[…]
c)
õhusõiduki käitaja – füüsiline või juriidiline isik, kes ei ole lennuettevõtja, kuid kellel on pidevalt juurdepääs õhusõiduki kasutamisele või käitamisele; käitajaks loetakse füüsiline või juriidiline isik, kelle nimele õhusõiduk on registreeritud, välja arvatud isik, kes suudab tõestada, et käitajaks on mõni teine isik;
[…]
g)
reisija – isik, kes on lennul kaasas lennuettevõtja või õhusõiduki käitaja loal, välja arvatud lennukis töötava meeskonna liikmed ja salongitöötajad;
[…]“.
11
Määruse artikkel 4 „Kindlustuspõhimõtted“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Artiklis 2 osutatud lennuettevõtjad ja õhusõidukite käitajad kindlustatakse kooskõlas käesoleva määrusega selliselt, et kindlustus hõlmab lennundusega seotud vastutust reisijate ja nende pagasi, lasti ja kolmandate isikute osas. […]
[…]
3.   Käesolev määrus ei piira vastutuseeskirju, mis tulenevad:
–
rahvusvahelistest konventsioonidest, mille osaliseks liikmesriigid ja/või ühendus on,
–
ühenduse õigusest, ja
–
liikmesriikide seadustest.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
12
NK suri 10. mail 2017, kui helikopter, mille omanik ja käitaja oli Slovaki Vabariigi siseministeerium, kukkus alla Prešovi (Slovakkia) sõjaväelennuväljal toimunud tuletõrje- ja päästeüksuse liikmete erikoolituse käigus, mis hõlmas väljaõpet helikopteril, mis on mõeldud raskel maastikul pardavintsi abil inimeste evakueerimiseks ja päästmiseks. Allakukkumise hetkel oli nimetatud helikopter ripplennus.
13
Põhikohtuasja hagejad nõudsid eelotsusetaotluse esitanud kohtus NK surmast tingitud mittevaralise kahju hüvitisena 550000 eurot DZ-le, 350000 eurot EO-le, 350000 eurot YV-le, 150000 eurot YE-le ja 150000 eurot MP-le. Oma nõude põhjenduseks tuginesid nad liidu asjakohastele tsiviillennunduse valdkonna määrustele, millel on Slovakkia õigusnormide ja eelkõige tsiviilseadustiku sätete suhtes esimus. Nad väidavad, et nii Montréali konventsioon kui ka määrus nr 785/2004 on kohaldatavad, kuna ühelt poolt oli NK „reisija“ ja teiselt poolt kujutab kopteri ripplastiga vedu endast pardalemineku erimeetodit.
14
Slovaki Vabariigi siseministeerium – keda toetavad kaks kindlustusseltsi, KOOPERATIVA Poisťovňa, a.s. ja Generali Česká pojišťovna a.s., Vienna Insurance Group, varem Generali pojišťovna a.s. – väidab omalt poolt, et Montréali konventsioon ja määrus nr 785/2004 ei ole põhikohtuasjas kohaldatavad, kuna NK ei olnud „reisija“ nende kahe õigusakti tähenduses, vaid „salongitöötaja“ ning õnnetuse hetkel oli ta kinnitatud helikopteri ühe seadme külge, ilma et ta oleks seega kopteri pardale läinud või sealt maha tulnud.
15
KOOPERATIVA Poisťovňa a.s., Vienna Insurance Group, ei nõustu samuti Montréali konventsiooni kohaldatavusega põhikohtuasjas, väites, et helikopteri kasutamine niisuguses olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei ole samastatav „veoga“ selle konventsiooni artikli 1 tähenduses. Nimetatud konventsiooni artikli 2 lõike 1 kohaselt kohaldatakse seda riigi teostatava veo suhtes, mille ainus eesmärk on vedada reisijaid lähtekohast sihtkohta, mida ei tohi segi ajada riigile kuuluvate õhusõidukite kasutamisega, nagu neid kasutati käesoleval juhul riigiametnike ülesannete täitmiseks.
16
Euroopa Kohtus toimunud istungil täpsustati, et riik hüvitas põhikohtuasja kaebajatele kokku ligikaudu 70000 eurot vastavalt Slovakkia õigusnormidele, mis käsitlevad tuletõrje- ja päästeüksuse töötajate sotsiaalkindlustust, ning et neile maksti erandkorras välja 30000 eurot Slovaki Vabariigi siseministeeriumi reservist.
17
Neil asjaoludel otsustas Okresný súd Prešov (Prešovi piirkondlik kohus, Slovakkia) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [määruse nr 785/2004] artikli 3 punkti g tuleb tõlgendada nii, et isik,
–
kes lennu ajal ei viibi liidu lennuettevõtja helikopteri pardal, vaid on kinnitatud helikopteri lahutamatuks varustuseks (osaks) oleva vintsi trossi külge ning on (vintsi külge kinnitatult) tõusnud helikopteriga õhku;
–
keda veeti tasuta veo raames, mida riik (politseiteenistuses kasutatav riiklik helikopter) kui vedaja osutas „veolepingu“ alusel, mille olid sõlminud lennuettevõtja (riigi eskadrill) ja eriülesannet täitva isiku tööandja, ja mis põhines eelkõige Slovakkia valitsuse 10. mai 2006. aasta määrusel nr 411/2006 politseiteenistuses õhusõidukite lendude sooritamise eeskirja eelnõu kohta (Uznesenie vlády č. 411/2006, zo dňa 10. mája 2006, k návrhu zásad vykonávania letov lietadiel v policajných službách) ja Slovaki Vabariigi siseministri 14. märtsi 2012. aasta dekreedil nr 50/2012 lendude vajaduse ja heakskiitmise kohta (Nariadenie Ministerstva vnútra Slovenskej republiky č. 50/2012 zo dňa 14. marca 2012 o vyžadovaní a schvaľovaní letov), milles on ette nähtud, et lennuettevõtja õhusõiduk teostab lende, et tagada asjaomase isiku tööandja ülesannete täitmine;
–
kusjuures veo eesmärk oli täita niisugune eriülesanne, nagu on kõne all põhikohtuasjas (ametialase ülesande täitmine, mis seisneb tuletõrje- ja päästeüksuse ametnike õhusõiduki (helikopter) kasutamise erikoolituses, mille käigus harjutatakse päästja ja päästetava isiku ripplastiga vedu kopteril),
ja
–
kes osales ülesande täitmisel nagu koolitusel olev tuletõrjeüksuse liige [ning] kes piloodi ja pardaoperaatori korraldusel oli ennast helikopteri lahutamatuks varustuseks (osaks) oleva vintsi trossiga kinnitanud helikopteri külge ning pidi sel viisil minema lennu ajal helikopteri pardale,
a)
on reisija
või
b)
kuulub lennukis töötava meeskonna liikmete või salongitöötajate hulka?
2.
Kas [Montréali konventsiooni] artikli 17 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et esimeses küsimuses toodud asjaoludel on isik
a)
reisija
või
b)
kuulub lennukis töötava meeskonna liikmete või salongitöötajate hulka?
3.
Kas riigile kuuluva helikopteri kasutamine 10. mail 2017 on vedu [Montréali konventsiooni] artikli 2 lõike 1 ja artikli 1 tähenduses?“
Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
18
Slovakkia valitsuse arvates on eelotsusetaotlus vastuvõetamatu, kuna see ei vasta Euroopa Kohtu kodukorra artikli 94 punktides b ja c sätestatud nõuetele. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole piisavalt määratlenud eelotsuse küsimuste faktilist ja õiguslikku raamistikku ega esitanud põhjuseid, miks tal tekkis küsimus liidu õiguse tõlgendamise kohta. Lisaks on vaieldav nii määruse nr 785/2004 kui ka Montréali konventsiooni kohaldatavus põhikohtuasjas.
19
Kodukorra artikli 94 punktide a–c kohaselt peab liikmesriigi kohus täpsustama oma eelotsusetaotluses põhikohtuasja vaidluse faktilist ja õiguslikku raamistikku ning esitama vajalikud selgitused põhjuste kohta, mille alusel ta on valinud välja liidu õiguse sätted, mida ta palub tõlgendada, samuti seose kohta, mille ta on tuvastanud nende sätete ja tema menetluses olevas kohtuasjas kohaldatavate riigisiseste õigusnormide vahel. Neid eelotsusetaotluse sisu puudutavaid kumulatiivseid nõudeid on korratud ka Euroopa Liidu Kohtu soovituste liikmesriikide kohtutele eelotsuse taotlemiseks (ELT 2019, C 380, lk 1) punktides 13, 15 ja 16 (vt selle kohta 8. juuni 2023. aasta kohtuotsus Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, punktid 26 ja 27).
20
Käesoleval juhul sisaldab eelotsusetaotlus ühelt poolt piisavalt täpset ülevaadet asjakohastest faktilistest asjaoludest ja teiselt poolt märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus selles sõnaselgelt, et eelotsuse küsimustes viidatud liidu õiguse mõistete tõlgendamine tekitab põhikohtuasja poolte vahel vaidlust, mistõttu esitas ta Euroopa Kohtule küsimused nende mõistete tõlgendamise kohta. Seos, mille see kohus nende küsimuste ja põhikohtuasja eseme vahel tuvastas, nähtub pealegi piisavalt nii eelotsusetaotlusest kui ka nende küsimuste sõnastusest endast.
21
Nimetatud kohus ei ole küll märkinud nende Slovaki õigusnormide sisu, mille alusel Slovaki Vabariigi siseministeerium oleks vastutav mittevaralise kahju eest, mida väidavad põhikohtuasja kaebajad. Kuna aga eelotsusemenetluse eesmärk ei ole selles menetluses liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelistes suhetes valitsema pidava koostöö vaimus tõlgendada riigisiseste seaduste ega määruste sätteid, ei too eelotsusetaotluses teatavate põhikohtuasjas kohaldatavate riigisiseste õigusnormide kohta käivate selgituste puudumine tingimata kaasa eelotsusetaotluse vastuvõetamatust (vt selle kohta 30. aprilli 1986. aasta kohtuotsus Asjes jt, 209/84–213/84, EU:C:1986:188, punkt 12, ning 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus LU (liiklustrahvide sissenõudmine), C‑136/20, EU:C:2021:804, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
22
Nimelt juhul, kui ei ole ilmne, et liidu õigusakti tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude ega esemega, ei puuduta väide, et see akt ei ole põhikohtuasjas kohaldatav, eelotsusetaotluse vastuvõetavust, vaid esitatud eelotsuse küsimuste sisu (vt selle kohta 16. veebruari 2023. aasta kohtuotsus Rzecznik Praw Dziecka jt (tagasitoomisotsuse peatamine), C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
23
Seega tuleb eelotsusetaotlus tunnistada vastuvõetavaks.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Teine ja kolmas küsimus
24
Teise ja kolmanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos ja esimesena, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas Montréali konventsiooni artikli 17 lõiget 1 tuleb koostoimes selle konventsiooni artikliga 1 ja artikli 2 lõikega 1 tõlgendada nii, et see võib anda õiguse hüvitisele niisuguse isiku õigusjärglaste kasuks, kes osalisriigi sõjaväelennuväljal toimunud tuletõrje- ja päästeüksuse liikmete erikoolitusel osalemise käigus suri, kuna politseiteenistuse käitatav helikopter kukkus alla ajal, kui see isik oli kinnitatud selle kopteriga ühendatud vintsi trossi külge.
25
Vastavalt Montréali konventsiooni artikli 1 lõikele 1 kohaldatakse seda konventsiooni inimeste, pagasi või lasti rahvusvahelisele veole, mida teostatakse õhusõidukiga, sealhulgas juhul, kui see vedu on tasuta ja seda teostab lennuettevõtja. Selle artikli lõikes 2 on mõiste „rahvusvaheline vedu“ määratletud kui „vedu, mille korral pooled on kokku leppinud, et lähte- ja sihtkoht, arvestamata vahemaandumisi või ümberlaadimist, asuvad kahe osalisriigi territooriumil või ühe osalisriigi territooriumil, kui on kokku lepitud peatumiskoht kolmanda riigi territooriumil, sõltumata sellest, kas see kolmas riik on ühinenud konventsiooniga“, täpsustades, et „[selle k]onventsiooni mõistes ei ole vedu rahvusvaheline, kui selle lähte- ja sihtkoht on ühe osalisriigi territooriumil ja peatumiskohta teise riigi territooriumil ei ole kokku lepitud“. Nimetatud konventsiooni artikli 2 lõikes 1 on ette nähtud, et konventsiooni kohaldatakse riigi või avalik-õigusliku juriidilise isiku teostatava veo suhtes, kui see vastab artiklis 1 ette nähtud tingimustele.
26
Seega tuleneb Montréali konventsiooni artikli 1 lõigetest 1 ja 2 ning artikli 2 lõikest 1, et mõisted „rahvusvaheline vedu“ ja „riigi teostatav vedu“, millest selle konventsiooni kohaldamine sõltub, eeldavad poolte kokkuleppel teostatud inimeste, pagasi või lasti vedu õhusõidukiga „lähtekohast“„sihtkohta“, kusjuures sihtkoht peab olema lähtekohast erinev.
27
Eelotsusetaotlusest nähtub aga, et põhikohtuasjas kõne all oleva helikopteri teostatud toimingu eesmärk ei olnud inimeste, pagasi või lasti vedu lähtekohast erinevasse sihtkohta, vaid tuletõrje- ja päästeüksuse liikmete erikoolituse läbiviimine, mille käigus harjutati samal sõjaväelennuväljal kopteri ripplastiga vedu.
28
Selles osas on põhikohtuasi erinev kohtuasjast, milles tehti 26. veebruari 2015. aasta kohtuotsus Wucher Helicopter ja Euro-Aviation Versicherung (C‑6/14, EU:C:2015:122, punktid 40 ja 41), kuna viimati nimetatud kohtuasjas oli kõnealuse lennu eesmärk vedada helikopteri pardal ühe äriühingu töötajaid selle helikopteri väljumiskohast nendesse kohtadesse, kus nad pidid tegema oma igapäevatööd, et seejärel tuua nad sellesse väljumiskohta tagasi.
29
Neil asjaoludel ja kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu läbiviidava kontrolli tulemusel ei ilmne teisiti, ei kuulu niisugune toiming, nagu on kõne all põhikohtuasjas, Montréali konventsiooni kohaldamisalasse kui „rahvusvaheline vedu“ või „riigi teostatav vedu“ vastavalt selle konventsiooni artikli 1 lõigete 1 ja 2 ning artikli 2 lõike 1 tähenduses.
30
Niisugune toiming ei kuulu ka määruse 2027/97 kohaldamisalasse. Kuigi selle määruse artikli 1 teise lausega laiendatakse Montréali konventsiooni asjakohaste sätete kohaldamisala „liikmesriigisisestele õhuvedudele“, nõuab nende sätete kohaldamine siiski niisuguse veo olemasolu. Nagu nähtub aga käesoleva kohtuotsuse punktist 27 ja kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne teisiti, on käesoleval juhul puudu ka „liikmesriigisisene õhuvedu“.
31
Seega, sõltumata küsimusest, kas isikut, kes osales niisugusel erikoolitusel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ja kes helikopteri allakukkumise hetkel oli kinnitatud selle kopteriga ühendatud vintsi kaabli külge, tuleb pidada „reisijaks“ Montréali konventsiooni artikli 17 lõike 1 tähenduses, ei saa see säte anda selle isiku õigusjärglastele õigust hüvitisele, kuna niisugust koolitust, mille käigus juhtus nimetatud isiku surma põhjustanud õnnetus, ei saa kvalifitseerida „rahvusvaheliseks veoks“ selle konventsiooni artikli 1 lõigete 1 ja 2 tähenduses, „riigi teostatavaks veoks“ nimetatud konventsiooni artikli 2 lõike 1 tähenduses ega „liikmesriigisiseseks õhuveoks“ määruse 2027/97 artikli 1 teise lause tähenduses (vt selle kohta 9. septembri 2015. aasta kohtuotsus Prüller-Frey, C‑240/14, EU:C:2015:567, punkt 35).
32
Eeltoodut arvestades tuleb teisele ja kolmandale küsimusele vastata, et Montréali konventsiooni artikli 17 lõiget 1 tuleb koostoimes selle konventsiooni artikliga 1 ja artikli 2 lõikega 1 tõlgendada nii, et see ei saa anda õigust hüvitisele niisuguse isiku õigusjärglaste kasuks, kes osalisriigi sõjaväelennuväljal toimunud tuletõrje- ja päästeüksuse liikmete erikoolitusel osalemise käigus suri, kuna politseiteenistuse käitatav helikopter kukkus alla ajal, kui see isik oli kinnitatud selle kopteriga ühendatud vintsi trossi külge, sest niisugust olukorda ei saa kvalifitseerida „rahvusvaheliseks veoks“ ega „riigi teostatavaks veoks“ nimetatud konventsiooni artikli 1 ja artikli 2 lõike 1 tähenduses.
Esimene küsimus
33
Oma esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 785/2004 artikli 3 punkti g tuleb tõlgendada nii, et isik, kes osalisriigi sõjaväelennuväljal toimunud tuletõrje- ja päästeüksuse liikmete erikoolitusel osalemise käigus suri, kuna politseiteenistuse käitatav helikopter kukkus alla ajal, kui see isik oli kinnitatud selle kopteriga ühendatud vintsi trossi külge, kuulub mõiste „reisija“ alla selle sätte tähenduses.
34
Kõigepealt tuleb märkida, et ELTL artiklis 267 ette nähtud koostöömenetluses võib Euroopa Kohus anda liikmesriigi kohtule kõik liidu õiguse tõlgendamise juhtnöörid, mis võimaldaksid viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada, olenemata sellest, kas liikmesriigi kohus neile oma küsimustes viitas või mitte. Euroopa Kohtu ülesanne on tuletada liikmesriigi kohtu esitatud teabest ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õiguse elemendid, mida on vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (vt selle kohta 12. detsembri 1990. aasta kohtuotsus SARPP, C‑241/89, EU:C:1990:459, punkt 8, ja 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus DocMorris, C‑190/20, EU:C:2021:609, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
35
Käesoleval juhul tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks analüüsida, kas niisugune õigus hüvitisele, millele põhikohtuasja hagejad tuginevad, võib põhineda määrusel nr 785/2004, mille eesmärk selle artikli 1 lõike 1 kohaselt on „sätestada kindlustuse miinimumnõuded lennuettevõtjate ja õhusõiduki käitajate jaoks seoses reisijate ja nende pagasi, lasti ja kolmandate isikutega“.
36
Mõiste „lennuettevõtja“ on määruse nr 785/2004 artikli 3 punktis a määratletud kui „kehtiva lennutegevusloaga õhutranspordiettevõte“. Selle määruse artikli 3 punktis c on „õhusõiduki käitaja“ määratletud kui „füüsiline või juriidiline isik, kes ei ole lennuettevõtja, kuid kellel on pidevalt juurdepääs õhusõiduki kasutamisele või käitamisele“, ning seal on täpsustatud, et „käitajaks loetakse füüsiline või juriidiline isik, kelle nimele õhusõiduk on registreeritud, välja arvatud isik, kes suudab tõestada, et käitajaks on mõni teine isik“.
37
Määruse nr 785/2004 artikli 2 lõikest 1 tuleneb, et seda määrust kohaldatakse „lennuettevõtjate ja õhusõidukite käitajate suhtes, kes lendavad asutamislepinguga hõlmatud liikmesriigis, liikmesriiki, liikmesriigist või üle liikmesriigi territooriumi“. Selle määruse artikli 4 lõigete 1 ja 3 kohaselt kindlustatakse lennuettevõtjad ja õhusõidukite käitajad „selliselt, et kindlustus hõlmab lennundusega seotud vastutust reisijate ja nende pagasi, lasti ja kolmandate isikute osas“. Niisugusele vastutusele kohaldatakse eeskirju, mis tulenevad rahvusvahelistest konventsioonidest, mille osaliseks liikmesriigid ja/või liit on, ning liidu õigusest ja liikmesriikide seadustest.
38
Määruse nr 785/2004 artikli 2 lõike 2 punkt a jätab siiski selle määruse kohaldamisalast välja „riiklikud õhusõidukid“, nagu on Chicago konventsiooni artikli 3 punktis b osutatud. Konventsiooni artikli 3 punktis a on ette nähtud, et seda konventsiooni kohaldatakse ainult tsiviilõhusõidukite suhtes ja seda ei kohaldata riiklike õhusõidukite suhtes. Selle artikli 3 punktis b on täpsustatud, et „sõjaväe-, tolli- ja politseiteenistuses kasutatavad õhusõidukid loetakse riiklikeks õhusõidukiteks“.
39
Käesoleval juhul nähtub esimese küsimuse sõnastusest, et helikopter, mille allakukkumine põhjustas NK surma, on „politseiteenistuses kasutatav riiklik helikopter“ ning see helikopter oli kahe Slovakkia õigusakti alusel määratud tuletõrje- ja päästeüksuse liikmete erikoolitusele.
40
Sellest järeldub, et niisuguse õhusõiduki kasutamise suhtes ei kohaldata määrusega nr 785/2004 kehtestatud kindlustusnõudeid seoses reisijate ja nende pagasi, lasti ja kolmandate isikutega, kooskõlas selle määruse artikli 4 lõikega 1. Neil asjaoludel ei ole vaja tõlgendada mõisteid „reisija“ ja „lennukis töötava meeskonna liikmed või salongitöötajad“ nimetatud määruse artikli 3 punkti g tähenduses.
41
Eeltoodut arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 785/2004 artikli 1 lõiget 1, artikli 2 lõike 2 punkti a ja artikli 4 lõiget 1 tuleb koostoimes tõlgendada nii, et need ei saa anda õigust hüvitisele niisuguse isiku õigusjärglaste kasuks, kes osalisriigi sõjaväelennuväljal toimunud tuletõrje- ja päästeüksuse liikmete erikoolitusel osalemise käigus suri, kuna politseiteenistuse käitatav helikopter – mis on „riiklik õhusõiduk“ – kukkus alla ajal, kui see isik oli kinnitatud selle kopteriga ühendatud vintsi trossi külge.
Kohtukulud
42
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
1.
Rahvusvahelise õhuveo nõuete ühtlustamise konventsiooni, mis sõlmiti Montréalis 28. mail 1999, kirjutati Euroopa Ühenduse poolt alla 9. detsembril 1999 ja kiideti tema nimel heaks nõukogu 5. aprilli 2001. aasta otsusega 2001/539/EÜ, artikli 17 lõiget 1, koostoimes selle konventsiooni artikliga 1 ja artikli 2 lõikega 1,
tuleb tõlgendada nii, et
see ei saa anda õigust hüvitisele niisuguse isiku õigusjärglaste kasuks, kes osalisriigi sõjaväelennuväljal toimunud tuletõrje- ja päästeüksuse liikmete erikoolitusel osalemise käigus suri, kuna politseiteenistuse käitatav helikopter kukkus alla ajal, kui see isik oli kinnitatud selle kopteriga ühendatud vintsi trossi külge, sest niisugust olukorda ei saa kvalifitseerida „rahvusvaheliseks veoks“ ega „riigi teostatavaks veoks“ nimetatud konventsiooni artikli 1 ja artikli 2 lõike 1 tähenduses.
2.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 785/2004 kindlustusnõuete kohta lennuettevõtjatele ja õhusõiduki käitajatele artikli 1 lõiget 1, artikli 2 lõike 2 punkti a ja artikli 4 lõiget 1
tuleb koostoimes tõlgendada nii, et
need ei saa anda õigust hüvitisele niisuguse isiku õigusjärglaste kasuks, kes osalisriigi sõjaväelennuväljal toimunud tuletõrje- ja päästeüksuse liikmete erikoolitusel osalemise käigus suri, kuna politseiteenistuse käitatav helikopter – mis on „riiklik õhusõiduk“ – kukkus alla ajal, kui see isik oli kinnitatud selle kopteriga ühendatud vintsi trossi külge.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: slovaki.