62023TJ0565
ÜLDKOHTU OTSUS (neljas koda laiendatud koosseisus)
19. november 2025 (
*1
)
Taimekaitsevahendid – Toimeaine glüfosaat – Toimeaine heakskiidu kehtivusaja pikendamise taotlus – Heakskiidu kehtivusaja pikendamine – Viivitus pikendamismenetluse läbiviimisel – Taotlejast sõltumatud põhjused – Vaie – Määruse (EÜ) nr 1367/2006 artikli 10 lõige 1 – Vaide rahuldamata jätmise otsus – Määruse (EÜ) nr 1107/2009 artikkel 17
Kohtuasjas T‑565/23,
Aurelia Stiftung, asukoht Berliin (Saksamaa), esindajad: advokaadid A. Willand ja A. Mostler,
hageja,
versus
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Becker, D. Milanowska ja M. ter Haar,
kostja,
keda toetab
Bayer Agriculture, asukoht Antwerpen (Belgia), esindajad: advokaadid H. Posser, F. Geber ja T. Römhild,
menetlusse astuja,
ÜLDKOHUS (neljas koda laiendatud koosseisus),
nõupidamiste ajal koosseisus: koja president R. da Silva Passos, kohtunikud N. Półtorak, I. Reine, T. Pynnä (ettekandja) ja H. Cassagnabère,
kohtusekretär: ametnik P. Cullen,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades 13. veebruari 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Hageja Aurelia Stiftung palub ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis tühistada komisjoni 3. juuli 2023. aasta otsuse Ares(2023) 4611321, millega jäeti rahuldamata vaie, mille ta esitas komisjoni 2. detsembri 2022. aasta rakendusmääruse (EL) 2022/2364, millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 540/2011 seoses toimeaine glüfosaadi heakskiidu kehtivusaja pikendamisega (ELT 2022, L 312, lk 99), peale (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
Vaidluse taust ja asjaolud, mis leidsid aset pärast hagi esitamist
2
Hageja on Berliinis (Saksamaa) asutatud mittetulundusühing. Selle eesmärgid hõlmavad eeskätt looma-, loodus- ja keskkonnakaitset.
3
Glüfosaat on toimeaine, mida kasutatakse laialdaselt herbitsiidides.
4
Glüfosaat kiideti esimest korda heaks komisjoni 20. novembri 2001. aasta direktiiviga 2001/99/EÜ, millega muudetakse taimekaitsevahendite turuletoomist käsitleva nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ I lisa toimeainete glüfosaadi ja metüültiofeensulfurooni lisamisega (EÜT 2001, L 304, lk 14; ELT eriväljaanne 03/34, lk 182). Nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiivi 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta (EÜT 1991, L 230, lk 1; ELT eriväljaanne 03/11, lk 332) I lisa kohaselt jõustus glüfosaadi heakskiit 1. juulil 2002 ja selle kehtivusaeg pidi lõppema 30. juunil 2012.
5
2009. aastal jõustus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1107/2009 taimekaitsevahendite turulelaskmise ja nõukogu direktiivide 79/117/EMÜ ja 91/414/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2009, L 309, lk 1). Komisjoni 25. mai 2011. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 540/2011, millega rakendatakse määrust nr 1107/2009 seoses heakskiidetud toimeainete loeteluga (ELT 2011, L 153, lk 1), võeti vastu määruse nr 1107/2009 artikli 78 lõikes 3 ette nähtud loetelu. Glüfosaat sisaldus selles loetelus ja heakskiidu kehtivusaja lõpuks oli märgitud 31. detsember 2015.
6
20. oktoobril 2015 pikendati määruse nr 1107/2009 artikli 17 esimese lõigu alusel vastu võetud komisjoni rakendusmäärusega (EL) 2015/1885, millega muudetakse rakendusmäärust nr 540/2011 seoses toimeainete 2,4-D, atsibensolaar-S-metüüli, amitrooli, bentasooni, butüültsühalofopi, dikvaadi, esfenvaleraadi, famoksadooni, flumioksasiini, DPX KE 459 (metüülflupüürsulfurooni), glüfosaadi, iprovalikarbi, isoproturooni, lambda-tsühalotriini, metalaksüül-M’i, metsulfuroon-metüüli, pikolinafeeni, prosulfurooni, pümetrosiini, püraflufeenetüüli, tiabendasooli, metüültifensulfurooni ja triasulfurooni heakskiidu kehtivusaja pikendamisega (ELT 2015, L 276, lk 48), glüfosaadi heakskiidu kehtivusaega 30. juunini 2016, kuna toimeaine hindamine oli taotlejast sõltumatutel põhjustel hilinenud.
7
29. juunil 2016 pikendati komisjoni rakendusmäärusega (EL) 2016/1056, millega muudetakse rakendusmäärust nr 540/2011 seoses toimeaine glüfosaadi heakskiidu kehtivusaja pikendamisega (ELT 2016, L 173, lk 52), määruse nr 1107/2009 artikli 17 esimese lõigu alusel teist korda glüfosaadi heakskiidu kehtivusaega märkides, et heakskiidu kehtivusaeg lõppeb „kuus kuud pärast Euroopa Kemikaaliameti [(ECHA)] riskihindamise komitee arvamuse kättesaamist komisjoni poolt või hiljemalt 31. detsemb[ril] 2017“.
8
12. detsembril 2017 pikendati glüfosaadi heakskiitu 15. detsembrini 2022 komisjoni rakendusmäärusega (EL) 2017/2324, millega pikendatakse toimeaine glüfosaadi heakskiitu vastavalt määrusele nr 1107/2009 ning muudetakse rakendusmääruse nr 540/2011 lisa (ELT 2017, L 333, lk 10).
9
Euroopa Toiduohutusamet (EFSA) palus 14. märtsil 2022 glüfosaadi heakskiidu pikendamise taotlejal esitada täiendavat teavet; taotleja esitas vastava teabe õigel ajal.
10
EFSA ja ECHA teatasid 10. mail 2022 Euroopa Komisjonile, et glüfosaadi riskihindamist käsitleva vastastikuse eksperdihinnangu järeldus esitatakse hilinemisega.
11
2. detsembril 2022 pikendati glüfosaadi heakskiidu kehtivusaega rakendusmäärusega 2022/2364 kuni 15. detsembrini 2023.
12
Hageja esitas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1367/2006 keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes (ELT 2006, L 264, lk 13) artikli 10 alusel 30. jaanuaril 2023 vaide rakendusmääruse 2022/2364 peale.
13
Komisjon jättis 3. juulil 2023 vaide vaidlustatud otsusega rahuldamata.
14
28. novembril 2023 pikendati glüfosaadi heakskiidu kehtivusaega 15. detsembrini 2033 komisjoni rakendusmäärusega (EL) 2023/2660, millega pikendatakse toimeaine glüfosaadi heakskiitu kooskõlas määrusega nr 1107/2009 ning muudetakse rakendusmäärust nr 540/2011 (ELT L, 2023/2660).
15
Hageja esitas 24. jaanuaril 2024 rakendusmääruse 2023/2660 peale vaide.
Poolte nõuded
16
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
17
Komisjon, keda toetab Bayer Agriculture, palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
18
Hageja esitab oma hagi põhjendamiseks viis väidet, millest esimese kohaselt on sisuliselt rikutud määruse nr 1107/2009 artiklit 17, kuna heakskiidu kehtivusaja pikendamine on mõeldud menetluse sellise etapi läbiviimise võimaldamiseks, mille tähtaega ei saa pikendada; teise kohaselt on vääralt kohaldatud ja tõlgendatud määruse nr 1107/2009 artiklit 17 seoses heakskiidu pikendamise taotleja rolliga; kolmanda ja neljanda väite kohaselt on rikutud ettevaatuspõhimõtet ning on vääralt kaalutud asjaomaseid huve riskijuhtimise raames ning viienda väite kohaselt on rikutud põhjendamiskohustust.
Põhjendatud huvi säilimine
19
Bayer Agriculture väidab, et hageja põhjendatud huvi on ära langenud sestsaati, kui võeti vastu rakendusmäärus 2023/2660, millega pikendati glüfosaadi heakskiidu kehtivusaega ja mille peale hageja esitas sarnastel argumentidel põhineva vaide.
20
Üldkohus tuletab meelde, et hageja põhjendatud huvi peab olema tekkinud ja olemasolev. See huvi peab hagi eset arvestades olema olemas hagi esitamise hetkel, vastasel juhul on hagi vastuvõetamatu, ning see peab säilima kuni kohtuotsuse kuulutamiseni, vastasel juhul langeb ära otsuse tegemise vajadus (vt 17. septembri 2015. aasta kohtuotsus Mory jt vs. komisjon, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, punktid 56 ja 57 ning seal viidatud kohtupraktika).
21
Nagu väidab Bayer Agriculture, lõppes glüfosaadi heakskiidu pikendatud kehtivusaeg käesoleval juhul 15. detsembril 2023 ja selle toimeaine heakskiitu pikendati rakendusmäärusega 2023/2660.
22
Kuid esiteks ei ole komisjon vaidlustatud otsust kehtetuks tunnistanud, mistõttu on vaidluse ese säilinud (vt selle kohta 4. septembri 2018. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika). Nagu väidab hageja, on vaidlustatud otsusel ja rakendusmääruse 2023/2660 peale esitatud vaidel erinev ese.
23
Teiseks tuleneb kohtupraktikast, et hagejal säilib põhjendatud huvi nõuda Euroopa Liidu institutsiooni akti tühistamist selleks, et oleks võimalik vältida akti väidetava õigusvastasuse kordumist tulevikus. Selline põhjendatud huvi tuleneb ELTL artikli 266 esimesest lõigust, mille kohaselt nõutakse institutsioonilt, kelle õigusakt on tunnistatud kehtetuks, Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks vajalike meetmete võtmist. See põhjendatud huvi saab siiski olemas olla vaid siis, kui väidetav õigusvastasus võib tulevikus korduda, sõltumata selle kohtuasja asjaoludest, mille raames hageja hagi esitas (7. juuni 2007. aasta kohtuotsus Wunenburger vs. komisjon, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, punktid 50–52, ja 27. septembri 2018. aasta kohtuotsus Mellifera vs. komisjon, T‑12/17, EU:T:2018:616, punkt 28).
24
Nii on see käesolevas kohtuasjas, kuna hageja väidetud õigusvastasus põhineb eelkõige määruse nr 1107/2009 artikli 17 tõlgendusel, mida komisjon võib uuesti kohaldada mõne toimeaine heakskiidu kehtivusaja pikendamist käsitleva muu vaide puhul.
25
Sellest järeldub, et vaatamata rakendusmääruse 2023/2660 vastuvõtmisele – mille peale hageja esitas samuti vaide – säilib viimasel käesolevas asjas põhjendatud huvi.
Hagi vastuvõetavus
26
Bayer Agriculture vaidlustab hageja õiguse esitada hagi. Esiteks leiab ta, et hagejal ei ole õigust esitada vaiet määruse nr 1367/2006 artikli 10 alusel, kuna tema põhieesmärk ei ole keskkonnakaitse edendamine keskkonnaõiguse kontekstis. Nimelt tegutsevat hageja mesindus- ja aiandussektoris ning nende tegevuse eesmärk ei ole kaitsta keskkonda. Teiseks puudutab mesilaste pidamise edendamine loomi, kes ei ela metsikult ega kuulu keskkonnaõiguse raames keskkonnakaitse alla. Seega tuleb hagi jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
27
Üldkohus tuletab meelde, et määruse nr 1367/2006 artiklis 10 on ette nähtud, et „[v]alitsusvälisel organisatsioonil […], kes vasta[b] artikli 11 kriteeriumidele, on õigus esitada vaie liidu institutsioonile või organile, kes on haldusakti vastu võtnud […], tuginedes sellele, et haldusakt […] on vastuolus keskkonnaõigusega artikli 2 lõike 1 punkti f tähenduses“.
28
Määruse nr 1367/2006 artikli 11 lõike 1 punktis b on sätestatud, et valitsusvälisel organisatsioonil on õigus esitada vaie tingimusel, et tema põhieesmärk on keskkonnakaitse edendamine keskkonnaõiguse kontekstis.
29
Määruse nr 1367/2006 artikli 2 „Mõisted“ lõike 1 punktis f on sätestatud, et selle määruse tähenduses on keskkonnaõigus „liidu õigusaktid, mis olenemata nende õiguslikust alusest, aitavad saavutada […] liidu keskkonnapoliitika eesmärke“.
30
Määruse nr 1367/2006 artikli 2 lõike 1 punktis f on ette nähtud, et vastus küsimusele, kas õigusakt on võetud vastu keskkonnaõiguse alusel, ei sõltu õiguslikust alusest, millele tuginedes õigusnorm on vastu võetud. Mõiste „keskkonnaõigus“ selle määruse tähenduses hõlmab liidu õigusakte, mis aitavad saavutada liidu keskkonnapoliitika eesmärke. Selle sätte sõnastusest tuleneb, et viitega sisuliselt ELTL artikli 191 lõikele 1 soovis liidu seadusandja anda määruses nr 1367/2006 kasutatud mõistele „keskkonnaõigus“ laia tähenduse, mis ei ole piiratud looduskeskkonna kaitsega selle kitsas tähenduses. Seda järeldust kinnitab pealegi ELTL artikli 192 lõige 2, mille kohaselt võib keskkonnaõigus ELTL XX jaotise tähenduses hõlmata ka peamiselt maksusätteid, meetmeid, mis käsitlevad asulaplaneerimist, veeressursside kvantitatiivset majandamist või mis otseselt või kaudselt mõjutavad nende ressursside kättesaadavust; meetmeid, mis käsitlevad maa kasutamist, mõjutavad oluliselt liikmesriigi valikut erinevate energiaallikate vahel ning tema energiavarustuse üldstruktuuri. Mõiste „keskkonnaõigus“ kitsas tõlgendamine tooks kaasa selle, et suur osa nimetatud õigusnorme ja meetmeid jääks sellest valdkonnast välja (14. märtsi 2018. aasta kohtuotsus TestBioTech vs. komisjon, T‑33/16, EU:T:2018:135, punktid 42–45).
31
Selles kontekstis on Üldkohus juba kaudselt möönnud, et mittetulundusühingul, mis tegutseb mesilaste kaitse ja nende arvukuse suurendamise nimel, on õigus esitada vaie toimeaine heakskiidu kehtivusaja pikendamise peale (vt selle kohta 27. septembri 2018. aasta kohtuotsus Mellifera vs. komisjon, T‑12/17, EU:T:2018:616).
32
Käesoleval juhul nähtub hageja põhikirja artikli 2 lõigetest 2 ja 3, et tema eesmärk on eelkõige edendada loodus- ja maastikukaitset, keskkonnakaitset, looma- ja taimekasvatust. Need eesmärgid saavutatakse eelkõige mesilaste kaitsega seotud erinevate meetmete abil.
33
Võttes arvesse mõiste „keskkonnaõigus“ laia tõlgendust määruse nr 1367/2006 raames (vt eespool punktis 30 viidatud kohtupraktika), mis vastupidi Bayer Agriculture’i väidetele ei piirdu küsimustega, mis on seotud looduskeskkonna kaitsega selle kitsas tähenduses, tuleb asuda seisukohale, et hageja vastab määruse nr 1367/2006 artikli 11 lõike 1 punktis b ette nähtud tingimusele, st et ta on ühing, mille põhieesmärk on keskkonnakaitse edendamine keskkonnaõiguse kontekstis; komisjon ei ole pealegi seda vaidlustanud.
34
Seega tuleb Bayer Agriculture’i argumendid hagi vastuvõetavuse kohta tagasi lükata.
Teine väide, et määruse nr 1107/2009 artiklit 17 on vääralt kohaldatud ja tõlgendatud seoses pikendamise taotleja rolliga
Teise väite vastuvõetavus
35
Esitamata sõnaselgelt teise väite vastuvõetamatuse vastuväidet, väljendab komisjon kahtlust, kas määruse nr 1107/2009 artikli 17 väidetavad rikkumised toovad ikka kaasa keskkonnaõiguse rikkumise määruse nr 1367/2006 artikli 2 lõike 1 punkti f tähenduses, nagu nõuab sama määruse artikkel 10.
36
Üldkohus leiab, et arvestades mõiste „keskkonnaõigus“ laia tõlgendust määruse nr 1367/2006 raames (vt eespool punkt 30), on määruse nr 1107/2009 artikli 17 näol, mille rikkumisele on viidatud eelkõige teises väites, tegemist sättega, mis aitab saavutada liidu keskkonnapoliitika eesmärke määruse nr 1367/2006 artikli 10 tähenduses. Nimelt võimaldab see säte pikendada toimeainete heakskiidu kehtivusaega, et oleks võimalik lõpule viia pikendamismenetlus, milles tuleb arvesse võtta eelkõige ohtu, mis sellest toimeainest keskkonnale tuleneb.
37
Seega on hageja teine väide vastuvõetav.
Sisulised küsimused
38
Hageja väidab sisuliselt, et komisjon rikkus õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud otsuses, et on täidetud määruse nr 1107/2009 artiklis 17 ette nähtud tingimus, mille kohaselt hilinemise põhjused peavad olema pikendamise taotlejast „sõltumatud“. Hilinemine glüfosaadi heakskiidu pikendamisel oli nimelt tingitud vajadusest saada taotlejalt dokumente ja teavet ning seejärel neid hinnata. Hageja rõhutab, et taotleja esitatud andmetes esines lünki ning pikendamistaotlus ja täiendav toimik olid puudulikud, nagu ilmneb EFSA poolt taotlejalt küsitud täiendava teabe ulatusest. Hilinemise põhjuseid tuleks konkreetselt uurida.
39
Üldkohus tuletab meelde, et määruse nr 1107/2009 artikli 17 esimeses lõigus on sätestatud, et „[k]ui taotlejast sõltumatutel põhjustel ilmneb, et heakskiidu kehtivusaeg lõpeb tõenäoliselt enne, kui tehakse otsus selle pikendamise kohta“, võetakse vastu otsus, millega pikendatakse heakskiidu kehtivusaega.
40
Kõigepealt tuleb tõdeda, et määruse nr 1107/2009 artikli 17 esimese lõigu eri keeleversioonid lahknevad. Ehkki mõnes keeleversioonis, sealhulgas prantsuskeelses versioonis, kasutatakse väljendit „taotleja tahtest sõltumatutel põhjustel“, ei ole teistes keeleversioonides „tahte“ kontsepti nimelt kasutatud. Teatavates keeleversioonides, sealhulgas inglise keeles, on nimelt kasutatud mõistet „kontroll“. Teatavates keeleversioonides, näiteks saksa keeles, kasutatakse mõistet „vastutus“ või mõistet „mõju“. Ning teatavates versioonides on omakorda piirdutud „taotlejast sõltumatute“ põhjuste mainimisega.
41
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei saa ühes keeleversioonis kasutatud liidu õigusnormi sõnastus olla selle sätte tõlgendamise ainus alus ja sellele keeleversioonile ei saa tõlgendamisel anda eelist teiste keeleversioonide ees. Nimelt tuleb liidu õigusnorme tõlgendada ja kohaldada ühetaoliselt, arvestades liidu kõigis keeltes kehtivaid versioone. Kui liidu õigusakti keeleversioonides on erinevusi, tuleb asjaomase õigusnormi tõlgendamisel lähtuda selle õigusakti kontekstist ja eesmärgist, mille osa säte on (vt 12. septembri 2019. aasta kohtuotsus A jt, C‑347/17, EU:C:2019:720, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
42
Seega tuleb määruse nr 1107/2009 artikli 17 esimest lõiku ja täpsemalt väljendit „taotlejast sõltumatutel põhjustel“ tõlgendada, võttes arvesse nii selle sätte eesmärki kui ka konteksti.
43
Mis puudutab selle eeskirja konteksti, siis tuleb esiteks meenutada, et see kuulub määruse nr 1107/2009 sellesse jakku, mis käsitleb toimeainete heakskiitmist. Neid heakskiitusid ja nende pikendamist reguleerivad mitu sätet, mis käsitlevad kohaldatavat menetlust.
44
Heakskiidu võib anda ainult mitte rohkem kui kümneks aastaks (määruse nr 1107/2009 artikkel 5). Nagu on selgitatud selle määruse põhjenduses 15, on toimeaine heakskiidu kehtivusaeg ajaliselt piiratud ohutuse huvides ja see peab olema proportsionaalne toimeainete kasutamisest tulenevate võimalike ohtudega. Heakskiitu pikendatakse kuni viieteistkümneks aastaks (määruse nr 1107/2009 artikli 14 lõige 2).
45
Sellest järeldub, et seadusandja pidas vajalikuks näha ette piiratud heakskiidu kehtivusaja ja ajavahemiku, mille võrra heakskiitu saab pikendada, et vältida selliste toimeainete turule jäämist, millel võib olla lubamatu mõju määruse nr 1107/2009 artikli 4 tähenduses. Selle eesmärgi saavutamiseks on ettevaatuspõhimõttest lähtudes nõutav, et aineid taashinnataks korrapäraselt, nagu komisjon määruse nr 1107/2009 perioodilist lähenemisviisi selgitades õigesti rõhutab.
46
Teiseks tuleb analüüsida pikendamise taotleja rolli määruse nr 1107/2009 artikli 17 raames.
47
Nimelt algatatakse nii heakskiitmismenetlus kui ka heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetlus toimeaine tootja ja hiljem ka heakskiidu pikendamise taotleja algatusel, nagu nähtub vastavalt määruse nr 1107/2009 artiklist 7 ja komisjoni 18. septembri 2012. aasta rakendusmääruse (EL) nr 844/2012, millega kehtestatakse määruses nr 1107/2009 ette nähtud toimeainete heakskiidu pikendamise menetluse rakendamiseks vajalikud sätted (ELT 2012, L 252, lk 26), artiklist 1. Toimeaine tootjal ja hiljem ka heakskiidu pikendamise taotlejal on keskne roll kogu heakskiitmise ja heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluses ning ta on nendes menetlustes osalevate asutuste peamine suhtluspartner.
48
Mis puudutab täpsemalt heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetlust, siis vastutab pikendamise taotleja taotluse sisu eest (rakendusmääruse nr 844/2012 artikkel 3), täiendavate toimikute esitamise eest (rakendusmääruse nr 844/2012 artiklid 6 ja 7), täiendava teabe esitamise eest referentliikmesriigile või EFSA‑le (rakendusmääruse nr 844/2012 artikli 11 lõige 5 ja artikli 13 lõige 3) ning ta võib esitada EFSA‑le märkusi referentliikmesriigi hindamisaruande kavandi või pikendamisaruande kohta (rakendusmääruse nr 844/2012 artikli 12 lõige 3 ja artikli 14 lõige 1). Kogu selle suhtluse raames pikendamise taotlejaga tuleb järgida täpseid tähtaegu.
49
Sellest järeldub, et pikendamise taotleja on menetlusosaline, kes osaleb menetluse kõigis etappides, esitades andmeid või märkusi, ja see võimaldab tal menetluse käiku mõjutada. Nii otsustas seadusandja seada heakskiidu kehtivusaja pikendamise tingimuseks, et võimalik viivitus peab olema pikendamise „taotlejast sõltumatu“.
50
Seevastu ei pea pikendamise taotleja seoses heakskiidu kehtivusaja pikendamisega taotlust esitama ja temaga konsulteerimise menetlust ei ole ette nähtud. Komisjon algatab menetluse omal algatusel ja ta peab kontrollima, kas viivitus heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluses on tekkinud „taotlejast sõltumatutel põhjustel“.
51
Seega tuleb taotleja käitumist hinnata, võttes arvesse heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse erinevaid etappe, mis eelnevad võimalikule heakskiidu kehtivusaja pikendamisele ja milles ta osales.
52
Määruse nr 1107/2009 artikkel 17 väljendab sellega seoses eri asjaomaste huvide tasakaalu, mis on kooskõlas määruse eesmärkide ja ettevaatuspõhimõttega.
53
Määruse nr 1107/2009 artikli 17 esimese lõigu eesmärkidega seoses tuleb meelde tuletada, et selle määruse artikli 1 lõike 3 kohaselt on määruse eesmärk tagada inimeste ja loomade tervise ning keskkonna kõrgetasemeline kaitse ja parandada siseturu toimimist taimekaitsevahendite turulelaskmist käsitlevate eeskirjade ühtlustamise kaudu, parandades samal ajal põllumajanduslikku tootmist. Seega väidab komisjon õigesti, et määrusel nr 1107/2009 on mitu eesmärki.
54
Nähes ette keskkonnakaitse kõrge taseme säilitamise, kohaldab määrus nr 1107/2009 ELTL artiklit 11, mis näeb ette, et liidu poliitika ja tegevuse määratlemisse ja rakendamisse peab integreerima keskkonnakaitse nõuded, eelkõige pidades silmas säästva arengu edendamist, ning ELTL artikli 114 lõiget 3, mis seda kohustust konkretiseerib. Viimati nimetatud sättes on tõepoolest ette nähtud, et eeskätt keskkonnakaitset käsitlevates ettepanekutes, mille komisjon esitab siseturu rajamist ja selle toimimist käsitlevate normide ühtlustamiseks, võtab ta aluseks kaitstuse kõrge taseme, eriti võttes arvesse kõiki uusi teaduslikel faktidel põhinevaid suundumusi, ning et oma vastavate volituste piires püüavad ka Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu saavutada sama eesmärki. See kaitse on olulisem majanduslikest kaalutlustest, nii et see õigustab negatiivseid – isegi suuri – majanduslikke tagajärgi teatavatele ettevõtjatele (vt 17. märtsi 2021. aasta kohtuotsus FMC vs. komisjon, T‑719/17, EU:T:2021:143, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
55
Sellest järeldub, et määruse nr 1107/2009 eri eesmärkide hulgas peab komisjon omistama erilist tähtsust eesmärgile tagada inimeste ja loomade tervise ning keskkonna kõrgetasemeline kaitse, kui ta viib läbi toimeaine heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetlust, seda enam, kui see menetlus väljub menetluse läbiviimiseks ette nähtud ajalisest raamistikust ja komisjon pikendab selle määruse artikli 17 alusel heakskiidu kehtivusaega.
56
Kui komisjon analüüsib pikendamise taotleja rolli heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluses täheldatud viivituse korral, peab ta veenduma mitte ainult selles, et taotleja järgis tähtaegu, vaid ka selles, et heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse viibimine ei sõltu taotleja tegevusest, see tähendab, et taotleja ei käitunud moel, mis põhjustas viivitust või aitas kaasa viivitusele.
57
Sellest järeldub, et lähenemisviis, mis nõuaks taotlejalt menetluse viibimisega seonduvat tahtlust, on liiga piirav ja võib kallutada seadusandja leitud tasakaalu pikendamise taotleja huvide kasuks. Selline pikendamise taotlejale soodne piirav lähenemisviis oleks vastuolus ka kohtupraktikaga, mis nõuab, et inimeste tervise ja keskkonna kõrgetasemeline kaitse oleks majanduslikest kaalutlustest olulisem (vt selle kohta 17. märtsi 2021. aasta kohtuotsus FMC vs. komisjon, T‑719/17, EU:T:2021:143, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika), ning määruse nr 1107/2009 artikli 17 esimeses lõigus sisalduva normi kontekstiga, milleks on õiguslik raamistik, kus on üksikasjalikult kindlaks määratud pikendamise taotleja osalemine menetluses.
58
Selleks et järgida seadusandja leitud tasakaalu, tuleb seega määruse nr 1107/2009 artikli 17 esimest lõiku tõlgendada nii, et see nõuab viivituse põhjuste objektiivset ja konkreetset analüüsi, et teha kindlaks, et see viivitus ei sõltu taotleja tahtest, kes peab olema hoolsalt järginud kõiki õigusnorme, mida kohaldatakse heakskiidu kehtivusaja pikendamise suhtes. Sellega seoses tuleb märkida, et asjaolu, et viivitus on vähemalt osaliselt tingitud sellest, et üks või mitu heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluses osalevat asutust esitas aruande või järelduse hilinenult, ei ole piisav välistamaks täielikult taotleja rolli selles, kuna taotleja ise võis sellise viivituse põhjustada, isegi kui ta järgis talle määrusega nr 1107/2009 kehtestatud tähtaegu. Nii võib see olla eelkõige juhul, kui menetluse käigus esitatud andmete kvaliteet osutub ebapiisavaks.
59
Käesolevas asjas analüüsis komisjon vaidlustatud otsuse punktis 61 hageja argumente, mille kohaselt ei esitanud pikendamise taotleja heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse alguses täielikku toimikut, vastutab andmetes esinevate lünkade eest ega esitanud kogu asjakohast teaduslikku teavet, mis oli pikendamistaotluse esitamise ajal kättesaadav. Komisjon selgitab, et kui referentliikmesriik leiab, et taotlus ja täiendavad toimikud on vastuvõetavad, tähendab see, et taotlus on täielik ja esitatud ettenähtud tähtaja jooksul. Hilisemaid viivitusi muudel põhjustel ei saa omistada vastuvõetavale taotlusele. Täiendava teabe küsimine on heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse tavapärane osa, eelkõige riskihindamise ajal, ega tähenda, et taotlus on puudulik või et seda ei oleks tohtinud vastu võtta.
60
Vaidlustatud otsuse punktis 62 analüüsib komisjon hageja argumenti, mille kohaselt esitas pikendamise taotleja suure hulga teavet, mis nõudis tema sõnul asutustelt palju aega ja töötajaid. Ta selgitab, et see ei ole asjaolu, mis sõltub pikendamise taotleja tahtest, kes esitas lihtsalt kohaldatavas õiguslikus raamistikus nõutud teabe. Komisjon märgib, et glüfosaadi puhul on dokumentide hulk ennenägematu. Asjaolu, et taotleja esitas palju andmeid, näitab aga, et ta tegutses hoolsalt ja kooskõlas õigusnormidest tulenevate nõuetega. Viivitused, mis tulenevad referentliikmesriigi või EFSA poolt läbiviidava hindamise keerukusest, on ühed kõige tavalisemad põhjused, mis ei sõltu pikendamise taotleja tahtest.
61
Komisjon selgitab vaidlustatud otsuse punktides 30–33, et arvestades avaliku konsultatsiooni käigus saadud uue teabe mahtu, glüfosaadi hindamisrühma poolt tuvastatud küsimusi ja vajadust hinnata uut teavet, mida EFSA pikendamise taotlejalt nõudis, märkis glüfosaadi hindamisrühm, et aruande kavandi esitamiseks on vaja lisaaega. Komisjon märgib seejärel, et EFSA ja ECHA teatasid, et glüfosaadi hindamisrühma aruande kavandi esitamisel ja vastastikuse hindamise protsessi täiendamisel ettenähtava viivituse tõttu lükatakse EFSA järelduste esitamine edasi ja see toimub 2023. aasta juulis. Seda teadet silmas pidades otsustas komisjon pikendada glüfosaadi heakskiidu kehtivusaega, mis pidi lõppema 15. detsembril 2022.
62
Vastuseks hageja argumentidele väidetavate lünkade kohta andmetes selgitab komisjon vaidlustatud otsuse punktides 65–68, et ühelt poolt ei vastuta nende lünkade eest taotleja, kuna ta esitas tähtaegselt täieliku taotluse, ning et täiendava teabe küsimine on iga heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse tavapärane osa. Teiselt poolt ei ole lüngad andmetes määruse nr 1107/2009 artikli 17 kohaldamisel asjakohased, kui on täidetud selle artikli kohaldamise tingimused, nimelt kui ilmneb, et heakskiidu kehtivusaeg lõpeb tõenäoliselt enne, kui tehakse otsus pikendamise kohta, ja kui sellise viivituse põhjused ei sõltu pikendamise taotleja tahtest. Komisjon lisab, et andmetes ja riskihindamises esinevaid lünki puudutavad kaalutlused ning taotleja esitatud uued andmed võivad olla asjakohased heakskiidu kehtivusaja pikendamist käsitleva otsuse õiguspärasuse hindamisel, kuid ei ole seda heakskiidu kehtivusaja pikendamise õiguspärasust puudutavas menetluses.
63
Vaidlustatud otsusest nähtub, et komisjon ei teinud mingit konkreetset ega kas või kokkuvõtlikku kontrolli seoses pikendamise taotleja rolliga seonduvalt asjaoluga, et pikendamise otsust ei olnud võimalik ette nähtud tähtaja jooksul vastu võtta. Ta piirdus viivituse muude põhjuste kindlakstegemisega, nagu referentliikmesriigi või EFSA poolse hindamise keerukus või avaliku konsultatsiooni käigus saadud uue teabe maht, ning jõudis järeldusele, et viivitus ei olnud tingitud taotlejast.
64
Komisjoni selgitused selle kohta, et pikendamistaotlus oli vastuvõetav ja et täiendava teabe küsimine ei tähendanud, et pikendamistaotlus ei olnud täielik, või et esitatud teabe maht tähendas, et taotleja oli hoolas ja täitis oma kohustusi, näitavad, et ta ei analüüsinud ei puuduva teabe laadi ega esitatud teabe asjakohasust käesoleval juhul. Lisaks näitavad eespool punktis 62 esitatud komisjoni selgitused, et ta ei analüüsinud hageja viidatud lünkade andmetes laadi ega mõju menetluse kestusele, rikkudes seega oma kohustust kontrollida, kas määruse nr 1107/2009 artiklis 17 ette nähtud tingimused on täidetud.
65
Lisaks väidab komisjon oma menetlusdokumentides, et määruse nr 1107/2009 artikkel 17 ei nõua sugugi, et tehtaks kindlaks, kas või mil määral võib taotleja olla vastutav ohu eest, et pikendamistaotluse esemeks olev heakskiit aegub enne pikendamisotsuse vastuvõtmist, või kas heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse viibimine põhineb üksnes põhjustel, mille eest taotleja ei vastuta. Komisjon leiab, et ka see säte ei nõua, et analüüsitaks taotleja võimalikku panust teiste isikute põhjustatud viivitusse.
66
Kuna komisjon ei analüüsinud konkreetselt taotleja rolli, kohaldas kitsendavat lähenemist pikendamise taotleja rollile seoses heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse võimaliku viibimisega ning vabastas taotleja vastutusest olukorras, kus mõni teine osaline aitas viivitusele kas või osaliselt kaasa, rikkus komisjon aga määruse nr 1107/2009 artikli 17 tõlgendamisel õigusnormi ega järginud seadusandja leitud tasakaalu (vt eespool punktid 52 ja 57). Nagu väidab Bayer Agriculture, ei vabasta asjaolu, et heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluses osalevad mitu isikut, komisjoni sugugi kohustusest analüüsida kõiki viivituse põhjuseid, sealhulgas neid, mis on seotud pikendamise taotlejaga.
67
Seda järeldust ei sea kahtluse alla ka Bayer Agriculture’i argument, mille kohaselt hageja ei ole tõendanud, et kui pikendamise taotleja oleks esitanud dokumendid varasemas staadiumis, oleks menetlus läbi viidud kiiremini.
68
Nimelt rikkus komisjon õigusnormi, kui ta tõlgendas määruse nr 1107/2009 artikli 17 kohaldamise tingimust, mis puudutab taotleja rolli heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse viibimises, hageja esitatud faktilistele asjaoludele tähelepanu pööramata.
69
Järelikult tuleb teise väitega nõustuda.
70
Seetõttu tuleb vaidlustatud otsus tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida hageja esitatud muid väiteid.
Kohtukulud
71
Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud kohtukulud hüvitama, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud komisjoni kahjuks, tuleb komisjoni kohtukulud jätta tema enda kanda ja mõista hageja kohtukulud vastavalt hageja nõudele välja komisjonilt.
72
Kodukorra artikli 138 lõike 3 alusel kannab Bayer Agriculture ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (neljas koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Tühistada komisjoni 3. juuli 2023. aasta otsus Ares(2023) 4611321, millega jäeti rahuldamata vaie, mille Aurelia Stiftung esitas komisjoni 2. detsembri 2022. aasta rakendusmääruse (EL) 2022/2364, millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 540/2011 seoses toimeaine glüfosaadi heakskiidu kehtivusaja pikendamisega, peale.
2.
Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Aurelia Stiftungi kohtukulud.
3.
Jätta Bayer Agriculture’i kohtukulud tema enda kanda.
da Silva Passos
Półtorak
Reine
Pynnä
Cassagnabère
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 19. novembril 2025 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.