KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MACIEJ SZPUNAR
esitatud 2. oktoobril 2025(1)
Kohtuasi C‑496/24
Stichting Onderhandelingen thuiskopievergoeding,
Stichting de Thuiskopie
versus
HP Nederland BV,
Dell BV,
Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus))
Eelotsusetaotlus – Õigusaktide ühtlustamine – Intellektuaalomand – Autoriõigus ja sellega kaasnevad õigused – Direktiiv 2001/29/EÜ – Artikkel 2 – Reprodutseerimisõigus – Artikkel 3 – Õigus teoseid üldsusele edastada – Artikli 5 lõike 2 punkt b ja artikli 5 lõige 5 – Erandid ja piirangud – Reprodutseerimine isiklikuks tarbeks – Õiglane hüvitis – Teoste edastamine üldsusele interneti kaudu – Tasuline voogedastusteenus – Ilma võrguühenduseta kasutatav koopia
Sissejuhatus
1.        Liidu autoriõiguses on autorite ainuõiguste arvukate erandite hulgas ette nähtud erand, mis võimaldab füüsilistel isikutel ilma loata reprodutseerida teoseid isiklikuks tarbeks. Selleks et kompenseerida autoritele nimetatud erandist tulenevat kahju, mis tuleneb asjaolust, et kasutajad on vabastatud kohustusest omandada teostest mitu koopiat, näeb liidu õigus ette neile hüvitise maksmise. Liikmesriikide praktikas rahastatakse seda hüvitist enamasti nn reprograafiatasust, mida kogutakse selliste andmekandjate ja seadmete tootjatelt või importijatelt, mida füüsilised isikud võivad kasutada kaitstud teoste reprodutseerimiseks. Selle tasu koormuse kannavad seejärel seadmete ja andmekandjate hinna kaudu nende ostjad, nii et nimetatud erandi alusel makstava hüvitise lõpliku rahalise koormuse kannavad põhimõtteliselt isikud, kellel on õigus seda erandit kasutada. Euroopa Kohus leidis, et niisugune kord on liidu õigusega kooskõlas.(2)
2.        Reprograafiatasu, mille kogumise ja hüvitisena väljamaksmise eest vastutavad liikmesriikide määratud institutsioonid, on autoritele oluline ja püsiv tuluallikas. Seetõttu tekib kiusatus laiendada kõnealuse erandi kohaldamisala ja seega ka reprograafiatasust saadava tulu allikat nii, et see ei ole enam täielikult hõlmatud asjakohastes õigusaktides sätestatud raamistikuga ning selle puhul ei järgita erandi kehtestamise eesmärke ja põhjusi, vastavalt levinud vanasõnale, et kui sa hoiad haamrit käes, näeb kõik välja nagu nael. See on illusioon, mille Madalmaades reprograafiatasu kogumise eest vastutavad institutsioonid näivad olevat omaks võtnud, asudes seisukohale, et selle tasuga ja seega ka kõnealuse erandiga on hõlmatud teose koopiate kättesaadavaks tegemise teenus, mida osutavad tellitavate voogedastusteenuste pakkujad.(3)
3.        Tuleb siiski meeles pidada, et hüvitis, mida makstakse isiklikuks kasutamiseks reprodutseerimise erandi puhul, ei ole eesmärk omaette. Selle eesmärk on hüvitada saamata jäänud tulu olukordades, kus niisuguse erandi kohaldamine on lubatav, põhjendatud või isegi vajalik. Seega ei ole selle hüvitise eesmärk asendada tavapäraseid lepingulisi mehhanisme olukordades, kus autorid saavad tugineda oma ainuõigustele ja saada seeläbi tulu teoste kasutamisest, isegi kui see tulu ei ole nende arvates piisavalt suur. Käesolevas kohtuasjas on Euroopa Kohtul võimalus täpsustada selle erandi kohaldamise piire, lähtudes oma varasemast kohtupraktikast, mis puudutab sarnaseid olukordi.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
4.        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas(4) artiklites 2,
3,
5 ja 6 on sätestatud:
„Artikkel 2
Liikmesriigid näevad ette, et ainuõigus lubada või keelata otsest või kaudset ajutist või alalist reprodutseerimist mis tahes viisil või vormis, osaliselt või täielikult, on:
a)      autoritel nende teoste osas;
[…]
Artikkel 3
1.      Liikmesriigid näevad ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele kaabel- või kaablita sidevahendite kaudu, sh nende teoste sellisel viisil kättesaadavaks tegemist, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal.
[…]
Artikkel 5
[…]
2.      Liikmesriigid võivad artiklis 2 sätestatud reprodutseerimisõiguse puhul näha ette erandeid ja piiranguid järgmistel juhtudel, kui kõne all on:
[…]
b)      mis tahes kandjal reproduktsioonid, mille füüsiline isik on teinud isiklikuks tarbeks ning mille kasutuseesmärk ei ole otseselt ega kaudselt kaubanduslik, tingimusel, et õiguste valdajad saavad õiglase hüvitise, mille puhul võetakse arvesse, kas asjaomase teose või objekti puhul on või ei ole kasutatud artiklis 6 osutatud tehnilisi meetmeid;
[…]
5.      Lõigete 1,
2,
3 ja 4 kohaseid erandeid ja piiranguid kohaldatakse üksnes teatavatel erijuhtudel, mis ei ole vastuolus teose või muu objekti tavapärase kasutusega ning ei mõjuta põhjendamatult õiguste valdaja õiguspäraseid huve.
Artikkel 6
[…]
3.      Käesoleva direktiivi kohaldamisel hõlmab termin „tehnilised meetmed“ mis tahes tehnoloogiat, seadet või komponenti, mille eesmärk tavapärase toimimise puhul on takistada või piirata teoste või muude objektidega seotud toiminguid, milleks autoriõiguse või sellega kaasnevate õiguste valdaja või […] sui generis õiguse valdaja ei ole luba andnud. Tehnilised meetmed on tõhusad juhul, kui õiguste valdajad kontrollivad kaitstud teose või muu objekti kasutamist kaitse eesmärki täitva juurdepääsu kontrolli või kaitsevahendi abil, näiteks teose või muu objekti krüpteerimise, skrambleerimise või muul viisil muutmise või kopeerimiskaitsemehhanismi abil.“
Madalmaade õigus
5.        Direktiiv 2001/29 võeti Madalmaade õigusesse üle 1912. aasta autoriõiguse seadusega (Auteurswet 1912). Isiklikuks tarbeks reprodutseerimise erand on ette nähtud selle seaduse artiklis 16c. Selle artikli lõikes 2 on ette nähtud, et õigustatud isikutele makstakse õiglast hüvitist, mida rahastatakse tasust, mida võetakse selliste seadmete ja andmekandjate importijatelt ja tootjatelt, mida saab kasutada teoste reprodutseerimiseks isiklikuks tarbeks. Nimetatud seaduse artiklite 16d ja 16e kohaselt kogub seda maksu Stichting de Thuiskopie (edaspidi „SdT“), samas kui maksu aluse ja summa määrab kindlaks Madalmaade õiguse alusel asutatud sihtasutus Stichting Onderhandelingen thuiskopievergoeding (edaspidi „SONT“), milles on esindatud nii autoriõiguste omanikke ühendavad organisatsioonid kui ka nimetatud tasu maksma kohustatud õigussubjektide ühendused. SONTi kehtestatud tasumäär aastateks 2018–2020 sisaldas „hõlmatud allikana“ muu hulgas „tasulisi voogedastusteenuseid“.
Vaidluse aluseks olevad asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimused
6.        HP Nederland B.V. ja Dell B.V. on kohustatud maksma reprograafiatasu. Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers esindab kõiki õigussubjekte, kes on kohustatud seda tasu maksma. Need õigussubjektid esitasid Rechtbank Den Haagile (Haagi esimese astme kohus, Madalmaad) SdT ja SONTi vastu hagi, milles palusid tuvastada, et reprograafiatasuga ei ole hõlmatud teenus, mis seisneb ilma võrgule juurdepääsuta kasutamiseks mõeldud koopia küttesaadavaks tegemises (offline streaming copies) ning mida osutatakse seoses muusika- või audiovisuaalteoste interneti kaudu voogedastamise tellimusteenusega.
7.        Eelotsusetaotluse esitanud kohtu tuvastatud faktiliste asjaolude kohaselt seisneb niisugune teenus selles, et tellitava voogedastusteenuse abonent võib kättesaadavate teoste kataloogist valida mõne neist kasutamiseks ilma võrgule juurdepääsuta (nn offline). Teenuseosutaja loob seejärel valitud teoste koopiaid abonendi seadme või seadmete mälu teatavas osas, mis on teenuseosutajale sel eesmärgil kättesaadavaks tehtud. See koopia on krüpteeritud nii, et abonent saab teost üldjuhul kasutada üksnes teenuseosutaja rakenduse kaudu, kuid ta ei saa seda koopiat käsutada, st
ta ei saa teha uusi koopiaid, muuta ega kanda seda meelevaldselt üle teise seadmesse või teisele andmekandjale. Kui koopia kättesaadavaks tegemise tähtaeg on möödunud ja igal juhul siis, kui põhiteenuse (voogedastusteenuse) osutamine on lõppenud, eemaldatakse koopia seadmest. Lisaks võib teenuseosutaja selle eemaldada teenuse osutamise tingimustes ette nähtud juhtudel.
8.        Rechtbank Den Haag (Haagi esimese astme kohus) jättis 18. septembri 2019. aasta otsusega kaebuse rahuldamata. Gerechtshof Den Haagi (Haagi apellatsioonikohus) aga tühistas selle kohtuotsuse oma 22. märtsi 2022. aasta otsusega. Nimelt leidis see kohus, et kui tegemist on eespool punktis 7 kirjeldatud teenusega, mille puhul tehakse kättesaadavaks ilma võrgule juurdepääsuta kasutamiseks mõeldud koopiad, ei ole tegemist isiklikuks tarbeks reprodutseerimisega autoriõiguse seaduse artikli 16c ja direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tähenduses. SdT ja SONT esitasid viimati nimetatud kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
9.        Neil asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas eespool [käesoleva ettepaneku punktis 7] kirjeldatud tunnustega reproduktsiooni (offline streaming copy) võib ka kolmeastmelist kontrolli (direktiivi [2001/29] artikli 5 lõige 5) arvesse võttes käsitada reproduktsioonina, „mille füüsiline isik on teinud isiklikuks tarbeks ning mille kasutuseesmärk ei ole otseselt ega kaudselt kaubanduslik“, [selle] direktiivi artikli 5 lõike 2 punkti b tähenduses […]?
2.      Kas direktiivi [2001/29] eesmärkidega, sealhulgas autoriõiguse kõrgetasemelise kaitse, õiguste omaja ja kasutaja huvide õiglase tasakaalu ning erandite ja piirangute ühtse ja tehniliselt neutraalse kohaldamisega liikmesriikides, on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt ei ole isiklikuks tarbeks tehtud koopia suhtes kehtestatud erandiga hõlmatud ka võrguühenduseta voogedastuse koopia (offline streaming copies)?
3.      Kas ühele või mõlemale eespool esitatud küsimusele vastamisel on oluline, kas õiguste omajad saavad tasu iga võrguühenduseta voogesituse koopia  tegemise eest või kas nad saavad tasu vastavalt sellele, kui tihti voogedastusteenuse kasutaja võrguühenduseta voogesituse koopiat taasesitab?“
10.      Eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtusse 17. juulil
2024. Kirjalikud seisukohad esitasid põhikohtuasja pooled, Prantsusmaa valitsus ja Euroopa Komisjon. Needsamad huvitatud isikud olid kohal ka 19. juunil
2025 toimunud kohtuistungil.
Analüüs
11.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus on sõnastanud kolm eelotsuse küsimust, kuid need puudutavad ühte ja sama probleemi ning seetõttu teen ettepaneku käsitleda neid koos. See kohus soovib sisuliselt teada, kas direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et kaitstud teoste internetis voogedastuse teel kättesaadavaks tegemise tellitava teenuse abonent reprodutseerib neid teoseid isiklikuks tarbeks selle sätte tähenduses, kui ta kasutab täiendavat teoste kättesaadavaks tegemise teenust, mis on mõeldud kasutamiseks ilma võrguühenduseta ja mille puhul salvestatakse teosed abonendi seadmete mälus, ning seejuures säilitab teenuseosutaja tehniliste meetmete abil selle direktiivi artikli 6 tähenduses täieliku kontrolli nende teoste salvestamise koha, kopeerimise ja kustutamise üle, abonent aga võib neid kõnealuses seadmes üksnes kasutada (kuulata või vaadata) kättesaadavaks tegemise aja jooksul. Teen ettepaneku täiendada vastust sellele küsimusele nimetatud direktiivi artikli 3 tõlgendusega.
12.      Minu analüüs põhineb eeldusel, et täidetud on mõlemad direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktis b sätestatud erandi kohaldamise tingimused, mis minu hinnangul ei ole põhikohtuasjas vaidluse all – see tähendab, et asjaomane abonent on füüsiline isik ja kasutab kõnealust teenust isiklikuks tarbeks.
13.      Samuti on selge, et abonent ise ei reprodutseeri teost, vaid seda teeb abonendi taotlusel teenuseosutaja. Euroopa Kohus on siiski nõustunud direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktis b sätestatud erandi kohaldamisega niisuguses olukorras, asudes seisukohale, et selles sättes kasutatud väljend „reprodutseerimine füüsilise isiku poolt“ hõlmab ka kolmanda isiku teenuste kasutamist selle füüsilise isiku poolt.(5)
14.      Füüsiline isik võib sellist erandit siiski kasutada üksnes tingimusel, et teos on talle eelnevalt kättesaadav vormis, mis on reproduktsiooni aluseks,(6) kusjuures see peab olema kättesaadav seaduslikult, st autoriõiguste omajate loal.(7) Seevastu juhul, kui teos on füüsilisele isikule kättesaadav alles pärast selle reprodutseerimist, ei saa seda lugeda reprodutseerimiseks füüsilise isiku poolt direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tähenduses. Nimelt reprodutseerib selle isik, kes annab teosele juurdepääsu, ja kui see toimub distantsilt, elektrooniliselt ja väljaspool juurdepääsu pakkuja eraringi, kujutab see endast teose üldsusele edastamist selle direktiivi artikli 3 tähenduses.(8)
15.      Just nii on see käesoleva ettepaneku punktis 7 kirjeldatud teenuse puhul, sest abonendile antakse selle koopia loomise tulemusel juurdepääs koopiale, mis on mõeldud kasutamiseks ilma võrgule juurdepääsuta (offline streaming copy). Sellega seoses ei oma tähtsust asjaolu, et tal võib lisaks olla juurdepääs samadele teostele voogedastuse teel, sest voogedastus ei ole reprodutseerimise allikas ja konkreetsetele teostele voogedastuse teel juurdepääsu tegelik kasutamine ei ole nende teoste ilma võrguühenduseta kasutamiseks mõeldud koopia saamise eeltingimus.(9)
16.      Seega ei veena mind SdT ja SONTi argument, et abonentide juurdepääsust teostele voogedastuse teel piisab, et asuda seisukohale, et direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktis b sätestatud erandiga on hõlmatud ilma võrgule juurdepääsuta kasutamiseks mõeldud koopiate kättesaadavaks tegemine. On tõsi, et ärilisest seisukohast on ilma võrgule juurdepääsuta kasutamiseks mõeldud koopiate kättesaadavaks tegemise teenus kõrvalteenus, mis on seotud voogedastuse põhiteenusega, sest esimest teenust saavad kasutada ainult teise teenuse abonendid ja mõlemad hõlmavad sama teosekataloogi. Siiski on see tehniliselt eraldiseisev ja sõltumatu teenus.(10) Teisisõnu on tegemist kahe võimaliku juurdepääsuga samadele teostele, kuid need on sõltumatud ja teise võimaluse puhul ei ole tegemist reprodutseerimisega. Autoriõiguse seisukohast on need kaks teenust teoste kasutamise eraldiseisvad toimingud, seda enam, et nende teoste kasutamise tingimused on mõlemal juhul oluliselt erinevad. Voogedastusteenuse puhul on nimelt vaja piisavalt kiiret interneti püsiühendust ja selle kohta kehtivad sageli ka geograafilised piirangud (geoblocking). Need kaks tõket puuduvad juhul, kui koopiat kasutatakse ilma võrgule juurdepääsuta.
17.      Olukord on seega analoogne olukorraga kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus VCAST. Kõnealuse teenuse raames tehtud reproduktsioone ei saa käsitada füüsiliste isikute (abonentide) tehtud reproduktsioonidena direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tähenduses, vaid need tuleb käsitada tehtutena teenuseosutaja poolt, kes teeb teosed oma abonentidele kättesaadavaks. Niisugune reprodutseerimine on seega osa nende teoste üldsusele edastamise toimingust, nii et isikul on neile juurdepääs valitud kohas ja ajal selle direktiivi artikli 3 tähenduses, seda toimingut aga teeb teenuseosutaja.
18.      Seejuures ei ole asjakohane SdT, SONTi ja Prantsuse valitsuse argument, mille kohaselt kujutab ilma võrgule juurdepääsuta kasutamiseks mõeldud koopia endast reproduktsiooni, mille on teinud füüsiline isik direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tähenduses, sest selle koopia tegemise algatab abonent. Teoste üldsusele edastamine niisugusel viisil, et isikul on neile juurdepääs enda valitud kohas ja ajal, nagu on ette nähtud selle direktiivi artiklis 3, toimub kasutaja taotlusel. Viimane peab seega algatama kättesaadavaks tegemise protsessi, esitades asjaomase taotluse, käesoleval juhul taotledes koopia tegemist kasutamiseks ilma võrgule juurdepääsuta. See ei tähenda siiski, et teose iga koopia kasutaja taotlusel kättesaadavaks tegemise korral oleks automaatselt tegemist füüsilise isiku poolt isiklikuks tarbeks reproduktsiooni tegemisega, mis kuulub direktiivi artikli 5 lõike 2 punkti b kohaldamisalasse. Nimelt muudaks selline tõlgendus sisutühjaks suure osa selle direktiivi artiklis 3 sätestatud reeglist.
19.      Käesoleva kohtuasja ja kohtuotsuse VCAST aluseks olnud kohtuasja vahel on siiski kaks olulist erinevust. Esiteks toimus nimetatud kohtuasjas kõne all olnud tegevus toimus ilma autoriõiguste omajate loata, kuid käesoleval juhul ei viita miski sellele, et ilma võrgule juurdepääsuta kasutamiseks mõeldud koopiate kättesaadavaks tegemise teenus oleks õigusvastane. Teiseks ei ole käesoleval juhul – erinevalt kohtuasjast, milles tehti kohtuotsus VCAST – tegemist kahe erineva isiku teostatud esmase ja teisese kättesaadavaks tegemisega. Nii teoste edastamine voogedastuse vormis kui ka nende kättesaadavaks tegemine kasutamiseks ilma võrgule juurdepääsuta toimub sama õigussubjekti poolt ja on laadilt esmane: digikujul teosed edastatakse teenuseosutaja serverist otse abonendi seadmesse. Seetõttu ei ole kohaldatav Euroopa Kohtu praktika, mille kohaselt loetakse autoriõigusega kaitstud teoste edastamine üldsusele toimunuks, kui see on suunatud nn uuele üldsusele või toimub konkreetses tehnilises vormis.(11) Nimelt on see põhimõte kohaldatav üksnes kolmanda isiku poolt juba üldsusele edastatud teoste teisese edastamise korral.(12)
20.      Nõustun komisjoni seisukohaga, et põhikohtuasjas käsitletavat olukorda ei tule analüüsida direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b kontekstis, vaid selle direktiivi artikli 3 kontekstis.
21.      Niisuguse tõlgenduse kasuks räägib ka mitu muud argumenti.
22.      Esiteks ei ole asjakohane SdT ja SONTi poolt kohtuistungil väljendatud seisukoht, et direktiivi 2001/29 artikli 5 lõige 2 punkti b kohaldamiseks ei ole nõutav, et õiguste omajad kaotaksid kontrolli teoste kasutamise üle. Kontrolli kaotamine on omane autoriõiguse erandile, kuivõrd erand seisneb selles, et kasutajad võivad teha toiminguid, mis tavaliselt on hõlmatud autoriõiguste omajate ainuõigustega ja mis seega on väljaspool autoriõiguste omajate kontrolli, ilma nende omajate loata. Nimetatud sättes ette nähtud erand lubab füüsilistel isikutel reprodutseerida teoseid isiklikuks tarbeks. Ühest küljest ei kuulu selle erandi raames reprodutseerimine määratluse poolest autoriõiguste omajate kontrolli alla. Teisest küljest peavad kasutajad olema tehniliselt võimelised seda reproduktsiooni tegema, st neil peab olema (seaduslik, nagu Euroopa Kohus on rõhutanud) juurdepääs teosele sellisel kujul, mis võimaldab seda kopeerida.
23.      Käesolevas asjas see aga nii ei ole. Tänu kasutatud tehnilistele meetmetele säilitavad voogedastusteenuse osutajad, kes tegutsevad autoriõiguste omajate nimel nende litsentsisaajatena, kontrolli selliste teoste reprodutseerimise üle, mis on tehtud kättesaadavaks ilma võrgule juurdepääsuta kasutamiseks mõeldud koopiatena. Nimelt teeb need koopiad teenuseosutaja ja salvestab need kasutaja seadmesse täpselt määratletud ning tõhusalt kontrollitud tingimustel. Tehniliste meetmete eesmärk ei ole seega – nagu väidavad SdT ja SONT ning Prantsuse valitsus – takistada kasutajaid ületamast direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktis b sätestatud erandi piire, vaid takistada neil seda erandit ennast kasutada, reprodutseerides teoseid ilma õiguste omajate loata. Seega ei ole tegemist autoriõiguste erandi kohaldamisega, vaid nende õiguste tavapärase kasutamisega.
24.      Täiesti väär on SdT ja SONTi seisukoht, et õiguste omajate nõusolekul ilma võrgule juurdepääsuta kasutamiseks mõeldud koopiate tegemine on õigusliku toimeta ning õiguste omajad ei saa selle eest tasu nõuda, sest nende koopiate tegemine on hõlmatud direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktis b sätestatud erandiga, millest tulenevalt on õiguste omajatel õigus selles sättes ette nähtud õiglasele hüvitisele.
25.      Nimelt eeldavad need pooled kõigepealt, et ilma võrgule juurdepääsuta kasutamiseks mõeldud koopiate tegemine on hõlmatud nimetatud erandiga, ning järeldavad sellest eeldusest, et nimetatud erand piirab autoriõiguste omajate tegutsemisvõimalusi. Tegelikkuses aga ei ole allikas, kust tehakse koopia kasutamiseks ilma võrgule juurdepääsuta, mitte kasutajate, vaid autoriõiguste omajate litsentsisaajate valduses, mistõttu kasutajad ei saa teostada reprodutseerimist selle erandi alusel ja peavad taotlema koopia kättesaadavaks tegemist litsentsisaajalt, kes võib selle eest nõuda tasu.
26.      Seevastu kohtuotsused, millele SdT ja SONT tuginevad,(13) ei puuduta direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktis b ette nähtud erandi kohaldamisala kindlaksmääramist, vaid selles ette nähtud õiglase hüvitise arvutamise viisi. Seega põhinevad need kohtuotsused vaikimisi eeldusel, et niisuguse erandi kohaldamise tingimused on täidetud, ning just selles kontekstis järeldas Euroopa Kohus, et õiguste omajate võimalik nõusolek ei mõjuta õigust õiglasele hüvitisele. Nimelt on Euroopa Kohus on märkinud, et „kui õiguste omaja lubab füüsilisel isikul selliseid [kaitstud teoseid sisaldavaid] faile kasutada, muutes need talle kättesaadavaks, on isiklikuks tarbeks kopeerimise tasu kohaldamine põhjendatud pelgalt võimaluse andmise tõttu kasutada neid faile kaitstud teoste reprodutseerimiseks“(14). Seevastu käesolevas kohtuasjas on tegemist olukorraga, kus autoriõiguse omaja või tema litsentsisaaja teeb kaitstud teoseid sisaldavad failid füüsilistele isikutele kättesaadavaks, kuid neil isikutel ei ole võimalik neid faile nende teoste reprodutseerimiseks kasutada, mistõttu ei ole isiklikuks tarbeks kopeerimise tasu kohaldamine põhjendatud.
27.      Ääremärkusena lisan, et direktiivi 2001/29 alusel on liikmesriikidel ilmselgelt keelatud võtta vastu sätteid, mis kohustaksid õiguste omajaid tehnilistest tagatistest loobuma niisuguses olukorras nagu käesolevas kohtuasjas. Ehkki selle direktiivi artikli 6 lõike 4 teise lõigu – koostoimes selle lõike esimese lõiguga – kohaselt on liikmesriikidel lubatud võtta vastu õigusnorme, millega kaitstakse kasutajate õigust kasutada viidatud direktiivi artikli 5 lõike 2 punktis b ette nähtud erandit, on kõnealuse lõike neljanda lõiguga see võimalus välistatud teoste puhul, mis edastatakse üldsusele nii, et isikud pääsevad neile ligi enda valitud kohas ja ajal, st niisuguses olukorras nagu käesolevas asjas. Seega oleks selle direktiivi artikli 6 lõikega 1 liikmesriikidele ette nähtud tehniliste tagatiste kaitsmise kohustusega vastuolus kehtestada sellise ulatusega erand, nagu soovitavad SdT ja SONT.
28.      Teiseks tuleb direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 5 alusel selles sättes ette nähtud erandeid ainuõigustest 1) kohaldada erijuhtudel; 2) need ei tohi olla vastuolus teoste tavapärase kasutusega ja 3) need ei tohi põhjendamatult kahjustada õiguste omajate huve. Tegemist on kolmeastmelise testiga, mis tuleneb rahvusvahelisest õigusest, mis on liidule siduv.(15)
29.      Selle direktiivi artikli 5 lõike 2 punktis b ette nähtud erandi laiendamine ilma võrguühenduseta kasutamiseks mõeldud koopiate kättesaadavaks tegemisele oleks minu arvates vastuolus viidatud testi teise punktiga. Nimelt on selline teenus nende teoste tavapärane kasutamine, millest autoriõiguste omajad võivad saada rahalist kasu, kusjuures selline kasutamine ei sõltu teoste voogedastuse kaudu kättesaadavaks tegemisest. Kõnealuse erandi kohaldamine seda laadi koopiate suhtes takistaks nende kasutamist, sest tekitaks kasutajates segadust ja seaks kahtluse alla õiguste omajate või nende litsentsisaajate poolt nende koopiate kättesaadavaks tegemise eest lisatasu kogumise põhjendatuse. Direktiivi 2001/29 artikli 5 lõikega 5 on seega vastuolus kõne all oleva erandi kohaldamine käesolevas kohtuasjas käsitletava teenuse suhtes.
30.      Kolmandaks on minu hinnangul direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b sõnastusega vastuolus see, et voogedastusteenuste puhul kohaldatakse reprograafiatasu ilma võrguühenduseta kasutamiseks mõeldud koopiate kättesaadavaks tegemise teenuse eest. Nimetatud sättes on nimelt täpsustatud, et selles ette nähtud õiglase hüvitise puhul, mille rahastamiseks asjaomane tasu on mõeldud, tuleb arvesse võtta selle direktiivi artiklis 6 nimetatud tehniliste meetmete kasutamist. Selliste teenuste puhul, millega käesoleva ettepaneku punktis 7 kirjeldatud tingimustel toimub teoste kättesaadavaks tegemine, võimaldavad võetud tehnoloogilised meetmed õiguste omajatel või nende litsentsisaajatel säilitada täieliku kontrolli teoste reprodutseerimise üle ja seega mitte kanda kahju, mis on tekkinud kasutajate poolt isiklikuks tarbeks reprodutseerimisest. Seega ei ole ka õiglane hüvitis käesoleval juhul põhjendatud.
31.      Minu pakutud tõlgendus ei ole vastuolus ka direktiivi 2001/29 eesmärkidega, mida on mainitud teises eelotsuse küsimuses, nagu autoriõiguste kaitse kõrge tase, õige tasakaal õiguste omajate ja kasutajate huvide vahel ning erandite ühtne ja tehnoloogiliselt neutraalne kohaldamine liikmesriikide poolt.
32.      Nagu ma eespool märkisin, on õiguste omajatel või nende litsentsisaajatel tehniliste meetmete abil täielik kontroll ilma võrguühenduseta kasutamiseks mõeldud koopiate kättesaadavaks tegemise ja kasutamise üle ning neil on võimalik saada tulu teoste niisugusest kasutusest. Selle kättesaadavaks tegemise vormi hõlmamine direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktis b ette nähtud erandiga on seega otseselt vastuolus nende huvidega ja seega autoriõiguste kõrgetasemelise kaitsega, mille saavutamine on kõnesoleva direktiivi eesmärk.
33.      Samuti ei ole tegemist kasutajate õigustatud huvide kahjustamise ega õiglase tasakaaluga nende ja autoriõiguste omajate huvide vahel. Direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktis b ette nähtud erandi eesmärk on seadustada toimingud, mida kasutajad teevad erasfääris, mis ei ole nende üksuste kontrolli all. Voogedastusteenuse osutaja teeb ilma võrgule juurdepääsuta kasutamiseks mõeldud koopia kättesaadavaks teenuseosutaja ja kasutaja vahelise suhte raames, see tähendab väljaspool viimase erasfääri ning autoriõiguste omajate kontrolli all. Kasutajatel ei ole seega mingit õigustatud huvi saada sellist koopiat autoriõiguse erandi raames.
34.      Mis puudutab aga tehnoloogilist neutraalsust, siis vastupidi sellele, mida väidavad SdT ja SONT, on voogedastusteenuse olukord tehnoloogiliselt täiesti erinev nende poolte viidatud tehnoloogiatest, nagu CD-d ja DVD-d või ka raadio- ja teleringhääling.
35.      Plaadi puhul maksab kasutaja ühekordse hinna, mille eest ta saab piiratud arvu teoseid (tavaliselt mitu muusikateost või üks audiovisuaalteos) koos füüsilise kandjaga. Ta võib kasutada neid teoseid mis tahes viisil oma erasfääris, sealhulgas teha reproduktsioone direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktis b sätestatud erandi alusel. Seevastu raadio- või teleringhääling on lineaarne teenus, mille raames määrab ringhäälinguorganisatsioon kindlaks, milliseid teoseid ja millal edastatakse, ning raadiokuulajad või televaatajad saavad neid sel ajal kuulata või vaadata. Nad võivad neid salvestada ka isiklikuks tarbeks, kuid üksnes nende teoste puhul, mida edastatakse, ning ainult nende edastamise ajal ja tingimusel, et see on tehniliselt teostatav.
36.      Seevastu käesolevas kohtuasjas kõne all olev voogedastusteenus on internetis osutatav tellitav teenus, mille raames saavad kasutajad suhteliselt väikese kindlasummalise tasu(16) eest igal ajal juurdepääsu suurele hulgale teostele. Selle teenuse raames ei ole võimalik salvestada voogedastuse teel kättesaadavaks tehtud sisu, sest selline võimalus muudaks kogu projekti majanduslikult jätkusuutmatuks – teenusesaajad saaksid lühikese aja jooksul kopeerida neid huvitavad teosed ja seejärel loobuda tellimusest. Tellitav voogedastusteenus ei ole seega funktsionaalselt võrreldav CD-de või DVD-dega ega raadio- või teleringhäälinguga. Ka autoriõiguse seisukohast on tegemist täiesti erinevate kasutusvaldkondadega. Seega ei ole voogedastusteenuse ja ülejäänud kahe tehnoloogia ühtemoodi kohtlemine nõutav tehnoloogilise neutraalsuse põhimõttest lähtudes.
37.      Ilma võrgule juurdepääsuta kasutamiseks mõeldud koopiate kättesaadavaks tegemise teenuse hõlmamist direktiivi 2001/29 artikli 5
lõike 2 punktis b ette nähtud erandi ja õiglase hüvitisega ei saa põhjendada ka SdT ja SONTi viidatud probleemiga, et litsentsisaajate poolt autoriõiguste omajatele selle edastamise või laiemalt voogedastuse vormis teoste tellitava kasutamise eest makstav tasu on väidetavalt liiga väike. Nagu ma käesoleva ettepaneku sissejuhatuses märkisin, on selle hüvitise eesmärk hüvitada kahju, mida autoriõiguste omajad kannavad seetõttu, et legaliseeritud on kasutajate toimingud nende erasfääris, mille üle autoriõiguste omajatel puudub kontroll. Selle hüvitise eesmärk ei ole aga asendada teoste kasutamise ja õiguste omajatele selle eest tasu maksmise tavapäraseid mehhanisme. Kui tasu ei ole piisav, peaksid liikmesriigid direktiivi (EL) 2019/790(17) artikli 18 jj kohaselt võtma asjakohaseid meetmeid selle probleemi lahendamiseks.
38.      Eeltoodu alusel teen ettepaneku vastata eelotsuse küsimustele, et direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et kaitstud teoste internetis voogedastuse teel kättesaadavaks tegemise tellitava teenuse abonent ei reprodutseeri neid teoseid isiklikuks tarbeks selle sätte tähenduses, kui ta kasutab täiendavat teoste kättesaadavaks tegemise teenust, mis on mõeldud kasutamiseks ilma võrguühenduseta ja mille puhul salvestatakse teosed abonendi seadmete mälus, ning seejuures säilitab teenuseosutaja tehniliste meetmete abil selle direktiivi artikli 6 tähenduses täieliku kontrolli nende teoste salvestuskoha, kopeerimise ja kustutamise üle, abonent aga võib neid teoseid kõnealuses seadmes üksnes kasutada (kuulata või vaadata) kättesaadavaks tegemise aja jooksul; selle direktiivi artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et see kättesaadavaks tegemine kujutab endast teoste üldsusele edastamist teenusepakkuja poolt nii, et isikul on neile teostele juurdepääs enda valitud kohas ja ajal selle õigusnormi tähenduses.
Ettepanek
39.      Eeltoodud kaalutlusi tervikuna silmas pidades teen ettepaneku vastata Hoge Raad der Nederlandeni (Madalmaade kõrgeim kohus) esitatud küsimustele järgmiselt:
1.      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 5 lõike 2 punkti b
tuleb tõlgendada nii, et
kaitstud teoste internetis voogedastuse teel kättesaadavaks tegemise tellitava teenuse abonent ei reprodutseeri neid teoseid isiklikuks tarbeks selle sätte tähenduses, kui ta kasutab täiendavat teoste kättesaadavaks tegemise teenust, mis on mõeldud kasutamiseks ilma võrguühenduseta ja mille puhul salvestatakse teosed abonendi seadmete mälus, ning seejuures säilitab teenuseosutaja tehniliste meetmete abil selle direktiivi artikli 6 tähenduses täieliku kontrolli nende teoste salvestuskoha, kopeerimise ja kustutamise üle, abonent aga võib neid teoseid kõnealuses seadmes üksnes kasutada (kuulata või vaadata) kättesaadavaks tegemise aja jooksul.
2.      Direktiivi artiklit 3
tuleb tõlgendada nii, et
punktis 1 nimetatud teoste kättesaadavaks tegemine kasutamiseks ilma võrguühenduseta kujutab endast teoste üldsusele edastamist teenusepakkuja poolt, nii et isikul on neile teostele juurdepääs enda valitud kohas ja ajal selle õigusnormi tähenduses.
1      Algkeel: poola.
2      Vt 21. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Padawan (C‑467/08, EU:C:2010:620, resolutiivosa punkt 2).
3      Nimetatud teenus seisneb teoste internetis kättesaadavaks tegemises selliselt, et andmepaketid, mis moodustavad teost sisaldava faili ja mida edastab teenuseosutaja, salvestatakse teenuse saaja seadme vahemällu ning neid taasesitatakse, ootamata ära kogu faili salvestamist, ja seejärel asendatakse need järgmiste pakettidega. See võimaldab teost kohe kasutada, kuid eeldab pidevat juurdepääsu võrgule (kasutaja peab alati olema online’is).
4      EÜT 2001, L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 08/02, lk 167.
5      Vt selle kohta eelkõige 29. novembri 2017. aasta kohtuotsus VCAST (C‑265/16, edaspidi „kohtuotsus VCAST“, EU:C:2017:913, punkt 35) (kohtujuristi kursiiv).
6      Vt selle kohta kohtuotsus VCAST (punkt 39).
7      10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus ACI Adam jt (C‑435/12, EU:C:2014:254, punkt 31).
8      Vt selle kohta kohtuotsus VCAST (punktid 40–52).
9      Käesoleva asja seisukohalt ei ole tähtsust sellel, kas voogedastuse teel edastatud sisu salvestamise võimalus on olemas. Käsitletava juhtumi puhul on tegemist käesoleva ettepaneku punktis 7 kirjeldatud teenusega, mille puhul voogedastatud sisust ei tee koopiat mitte kasutaja, vaid selle teeb teenuse pakkuja, salvestades teose koopia kasutaja seadme mälus.
10      Näiteks on Spotify Premiumi – tellitava voogedastusteenuse tüüpnäide – teenuste osutamise tingimustes ette nähtud võimalus laadida võrgule juurdepääsuta kasutamiseks alla 10 000 teost maksimaalselt viide seadmesse, kusjuures ainus nõue on seadme võrguga ühendamine vähemalt kord iga 30 päeva tagant, et kontrollida abonemendi kehtivust. Seega võimaldab see praktikas olla täiesti sõltumatu teoste voogedastuse kaudu kättesaadavaks tegemisest.
11      Vt viimatine, 20. juuni 2024. aasta kohtuotsus GEMA (C‑135/23, EU:C:2024:526, punkt 43).
12      Vt 7. detsembri 2006. aasta kohtuotsus SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764, punktid 40–42) ja 7. märtsi 2013. aasta kohtuotsus ITV Broadcasting jt (C‑607/11, EU:C:2013:147, punktid 24–26 ja 37–38).
13      27. juuni 2013. aasta kohtuotsus VG Wort jt (C‑457/11–C‑460/11, EU:C:2013:426); 5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Copydan Båndkopi (C‑463/12, EU:C:2015:144).
14      5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Copydan Båndkopi (C‑463/12, EU:C:2015:144, punkt 64) (kohtujuristi kursiiv).
15      Vt WIPO autoriõiguste lepingu, mis võeti vastu Genfis 20. detsembril 1996 ja kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu 16. märtsi 2000. aasta otsusega 2000/278/EÜ (EÜT 2000, L 89, lk 6; ELT eriväljaanne 11/33, lk 208), artikli 10 lõige 2.
16      Näiteks maksab praegu Spotify Premiumi igakuine individuaalne abonement Luxembourgis umbes 13 eurot, mis on vähem kui keskmise CD hind.
17      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2019. aasta direktiiv, mis käsitleb autoriõigust ja autoriõigusega kaasnevaid õigusi digitaalsel ühtsel turul ning millega muudetakse direktiive 96/9/EÜ ja 2001/29/EÜ (ELT 2019, L 130, lk 92).