62023CJ0264_RES
Vec C‑264/23
Booking.com BVaBooking.com (Deutschland) GmbH
proti
25hours Hotel Company Berlin GmbH a i.
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank Amsterdam)
Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 19. septembra 2024
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Hospodárska súťaž – Článok 101 ZFEÚ – Dohody medzi podnikmi – Zmluvy uzatvorené medzi online rezervačnou platformou a hoteliermi – Doložky o cenovej parite – Pridružené obmedzenie – Skupinová výnimka – Vertikálne dohody – Nariadenie (EÚ) č. 330/2010 – Článok 3 ods. 1 – Vymedzenie relevantného trhu“
Prejudiciálne otázky – Prípustnosť – Potreba prejudiciálneho rozhodnutia a relevantnosť položených otázok – Posúdenie vnútroštátnym súdom – Prezumpcia relevantnosti položených otázok – Žaloba o náhradu škody spôsobenej porušeniami pravidiel hospodárskej súťaže – Dôkazná hodnota, ktorú uvedený vnútroštátny súd môže priznať konečným rozhodnutiam prijatým v inom členskom štáte – Neexistencia vplyvu
(Článok 267 ZFEÚ; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/104, článok 9 ods. 2 a 3)
(pozri body 33 – 40)
Kartely – Narušenie hospodárskej súťaže – Pridružené obmedzenie – Pojem – Obmedzenie nevyhnutné na vykonanie hlavnej operácie, ktoré nemá protisúťažnú povahu – Objektívna a primeraná povaha – Posúdenie objektívnosti – Podmienky odlišné od tých, ktoré sa vyžadujú na udelenie výnimky
(Článok 101 ods. 1 a 3 ZFEÚ)
(pozri body 51 – 53, 55 – 58, 65, 66)
Kartely – Narušenie hospodárskej súťaže – Pridružené obmedzenie – Pojem – Obmedzenie nevyhnutné na vykonanie hlavnej operácie, ktoré nemá protisúťažnú povahu – Objektívna a primeraná povaha – Posúdenie proporcionality
(Článok 101 ods. 1 a 3 ZFEÚ)
(pozri bod 54)
Kartely – Narušenie hospodárskej súťaže – Pridružené obmedzenie – Pojem – Obmedzenie nevyhnutné na vykonanie hlavnej operácie, ktoré nemá protisúťažnú povahu – Objektívna a primeraná povaha – Doložka o cenovej parite uvedená v zmluvách medzi online hotelovými rezervačnými platformami a poskytovateľmi ubytovania – Vylúčenie
(Článok 101 ods. 1 ZFEÚ)
(pozri body 59 – 64, 72 – 73, 75, bod 1 výroku)
Kartely – Zákaz – Skupinová výnimka – Vertikálne dohody – Nariadenie č. 330/2010 – Podmienky – Relevantný trh – Vymedzenie – Kritériá – Zastupiteľnosť výrobkov alebo služieb na strane ponuky a na strane dopytu – Sprostredkovateľské služby poskytované hotelovou rezervačnou platformou v rámci transakcií uzavretých medzi poskytovateľmi hostingových služieb a spotrebiteľmi – Konkrétne preskúmanie zastupiteľnosti uvedených služieb – Relevantné faktory – Zohľadnenie posúdení vnútroštátneho orgánu pre hospodársku súťaž a vnútroštátnych odvolacích súdov – Overenia prináležiace vnútroštátnemu súdu
(Článok 101 ods. 1 a 3 ZFEÚ; nariadenie Komisie č. 330/2010, článok 3 ods. 1)
(pozri body 80, 82, 85 – 90, bod 2 výroku)
Zhrnutie
Na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank Amsterdam (súd v Amsterdame, Holandsko, ďalej len „vnútroštátny súd“), Súdny dvor poskytol nové spresnenia týkajúce sa uplatnenia zásady zákazu kartelov uvedenej v článku 101 ods. 1 ZFEÚ na doložky o cenovej parite, ktoré používa Booking.com, podobne ako iné hotelové rezervačné platformy, v zmluvách uzatvorených s poskytovateľmi ubytovania. V prejednávanej veci Súdny dvor rozhodol, že takéto doložky nemožno kvalifikovať ako „pridružené obmedzenia“, na ktoré sa ako také nevzťahuje toto ustanovenie, a následne formuloval usmernenia o definujúcich prvkoch relevantného produktového trhu na účely uplatnenia nariadenia o výnimke č. 330/2010 (
1
).
Booking.com BV, spoločnosť založená podľa holandského práva, prepája ubytovacie zariadenia a zákazníkov prostredníctvom svojej online hotelovej rezervačnej platformy booking.com, pričom protihodnotou je zaplatenie provízie týmito zariadeniami za každú rezerváciu uskutočnenú prostredníctvom tejto platformy, ktorá nebola zrušená. Booking.com pôsobí na nemeckom trhu od roku 2006 s podporou svojej nemeckej dcérskej spoločnosti Booking.com (Deutschland).
Do roku 2015 Booking.com uvádzala vo všeobecných podmienkach zmlúv uzavretých s poskytovateľmi ubytovania doložku nazývanú „široká doložka o najlepšej cene“, podľa ktorej uvedení poskytovatelia nemohli na svojich vlastných predajných kanáloch alebo na predajných kanáloch prevádzkovaných tretími osobami, vrátane konkurenčných platforiem, ponúkať izby za nižšiu cenu, než bola cena ponúkaná na stránke booking.com.
V roku 2015 sa Booking.com po konzultácii s francúzskymi, talianskymi a švédskymi orgánmi na ochranu hospodárskej súťaže zaviazala odstrániť túto širokú doložku o najlepšej cene a nahradiť ju tzv. „úzkou doložkou o najlepšej cene“, podľa ktorej sa zákaz poskytovateľom ubytovania ponúkať svoje izby za lepšie ceny, ako sú ceny ponúkané na stránke booking.com, vzťahoval len na ponuky uskutočnené prostredníctvom ich vlastných predajných kanálov.
Rozhodnutím z 22. decembra 2015 prijatým po porade s Európskou komisiou však Bundeskartellamt (Spolkový úrad pre hospodársku súťaž, Nemecko) dospel k záveru, že aj takáto úzka doložka o najlepšej cene je v rozpore so zákazom kartelov v práve Únie a v nemeckom práve, a nariadil spoločnosti Booking.com, aby ju prestala používať. Rozhodnutím z 18. mája 2021 Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko), na ktorý podal Spolkový úrad pre hospodársku súťaž opravný prostriedok, zrušil rozhodnutie Oberlandesgericht Düsseldorf (Vyšší krajinský súd Düsseldorf, Nemecko) zo 4. júna 2019, ktorý čiastočne vyhovel žalobe spoločnosti Booking.com podanej proti rozhodnutiu tohto úradu. Bez toho, aby sa obrátil na Súdny dvor, rozhodol, že úzka doložka o najlepšej cene značne obmedzuje hospodársku súťaž na trhu online hotelových rezervačných platforiem, ako aj na trhu hotelového ubytovania. Takúto doložku nebolo možné kvalifikovať ako „pridružené obmedzenie“, keďže nebolo preukázané, že v prípade jej neexistencie by bola ohrozená ziskovosť spoločnosti Booking.com. Na túto doložku sa nemohla vzťahovať ani výnimka podľa nariadenia č. 330/2010 alebo akákoľvek iná výnimka zo zákazu kartelov v práve Únie a v nemeckom práve.
Práve v tomto kontexte sa Booking.com obrátila na vnútroštátny súd, aby okrem iného určil, že doložky o najlepšej cene, ktoré použila, neporušujú článok 101 ZFEÚ. V protinávrhu žiadalo 63 hotelových zariadení, aby tento súd jednak konštatoval, že Booking.com porušila článok 101 ZFEÚ, a jednak uložil tejto spoločnosti povinnosť nahradiť škodu spôsobenú porušením uvedeného článku.
Vnútroštátny súd si kladie otázku, či sa majú doložky o cenovej parite uplatňované online hotelovými rezervačnými platformami považovať za pridružené obmedzenia v zmysle článku 101 ods. 1 ZFEÚ. Za predpokladu, že by bolo potrebné vylúčiť túto kvalifikáciu, podľa vnútroštátneho súdu vzniká otázka, či sa na tieto doložky môže vzťahovať výnimka podľa nariadenia č. 330/2010. To vedie tento súd k položeniu otázky Súdnemu dvoru týkajúcej sa spôsobu definovania relevantného produktového trhu, o ktorý ide v prejednávanej veci, na účely uplatnenia tohto nariadenia.
Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade Súdny dvor poskytol požadované spresnenia týkajúce sa pôsobnosti zákazu kartelov uvedeného v článku 101 ods. 1 ZFEÚ. V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry vyplýva, že ak operácia alebo určitá činnosť nespadá do zásady zákazu stanovenej v článku 101 ods. 1 ZFEÚ, lebo neovplyvňuje hospodársku súťaž alebo má na ňu pozitívny účinok, ani obmedzenie obchodnej autonómie jedného alebo viacerých subjektov zapojených do tejto operácie, ktoré môže na prvý pohľad pôsobiť protisúťažne, nespadá do uvedenej zásady zákazu, ak má toto obmedzenie vo vzťahu k uvedenej operácii pridruženú povahu.
Na to, aby sa protisúťažné obmedzenie mohlo kvalifikovať ako „pridružené“, treba po prvé preskúmať, či by uskutočnenie hlavnej operácie nebolo možné uskutočniť v prípade neexistencie predmetného obmedzenia, pričom treba spresniť, že skutočnosť, že uvedenú operáciu by v prípade neexistencie predmetného obmedzenia bolo iba zložitejšie vykonať alebo by bola menej zisková, neznamená, že obmedzenie je „objektívne nevyhnutné“ na účely jej uskutočnenia. Po druhé predmetné obmedzenie musí byť primerané cieľom hlavnej operácie.
V tomto kontexte treba spresniť, že sa musí rozlišovať medzi pojmom „pridružené obmedzenia“, ktorý je skúmaný v rámci článku 101 ods. 1 ZFEÚ, a výnimkou založenou na článku 101 ods. 3 ZFEÚ. Na rozdiel od tejto výnimky totiž objektívne nevyhnutná povaha obmedzenia vo vzťahu k hlavnej operácii neznamená vzájomné vyváženie prosúťažných a protisúťažných účinkov dohody, ale určenie, či je v osobitnom rámci tejto operácie predmetné obmedzenie nevyhnutné na jej uskutočnenie. Hoci v zásade prináleží iba vnútroštátnemu súdu, aby s prihliadnutím na všetky skutkové okolnosti, ktoré sú mu predložené, určil, či sú splnené podmienky umožňujúce preukázať existenciu pridruženého obmedzenia, Súdny dvor je napriek tomu oprávnený poskytnúť mu usmernenia s cieľom usmerniť ho pri preskúmaní týchto podmienok.
V prejednávanej veci Súdny dvor uviedol, že hoci poskytovanie online hotelových rezervačných služieb online malo neutrálny, či dokonca pozitívny účinok na hospodársku súťaž, nepreukázalo sa, že doložky o najlepšej cene, a to tak úzke, ako aj široké, sú objektívne nevyhnutné na uskutočnenie tejto hlavnej operácie a primerané vo vzťahu k jej cieľu. Aj keď totiž široké doložky o najlepšej cene majú evidentne citeľné obmedzujúce účinky, ani úzke doložky o najlepšej cene, ktoré sú samozrejme menej obmedzujúce, nemožno považovať za objektívne nevyhnutné na zabezpečenie ekonomickej životaschopnosti hotelovej rezervačnej platformy.
Aj keby sa preukázala skutočnosť, že tieto doložky majú za cieľ bojovať proti prípadnému fenoménu parazitovania a sú nevyhnutné na zabezpečenie nárastu efektívnosti alebo na zabezpečenie obchodného úspechu uvedených služieb, nemožno ich kvalifikovať ako „pridružené obmedzenia“.
V tomto kontexte Súdny dvor pripomenul, že preskúmanie objektívnej nevyhnutnosti obmedzenia sa môže opierať najmä o analýzu protichodnej situácie umožňujúcej preskúmať, akým spôsobom by služby fungovali v prípade neexistencie doložky o najlepšej cene. V tejto súvislosti uviedol, že činnosť spoločnosti Booking.com nebola v členských štátoch, v ktorých boli tieto doložky zakázané, ohrozená.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy mal Súdny dvor v druhom rade spresniť podmienky výnimky pre určité dohody podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ, na ktoré sa vzťahuje nariadenie č. 330/2010. Vnútroštátny súd vychádzal z predpokladu, že doložky o cenovej parite sú súčasťou „vertikálnej dohody“ uzavretej medzi spoločnosťou Booking.com a rôznymi poskytovateľmi ubytovania. Na tieto dohody sa vzťahuje výnimka, ak spĺňajú určité podmienky, medzi ktoré patrí maximálna výška 30 % trhového podielu dotknutého prevádzkovateľa.
V tejto súvislosti Súdny dvor pripomenul, že na definovanie relevantného produktového trhu je potrebné overiť, či výrobky alebo služby, ktoré sú súčasťou toho istého trhu, sú pre spotrebiteľov vzájomne zameniteľné alebo zastupiteľné.
V prejednávanej veci treba preskúmať, či iné druhy sprostredkovateľských služieb a iných predajných kanálov môžu zastúpiť služby poskytované spoločnosťou Booking.com tak z hľadiska poskytovateľov ubytovania, ako aj z hľadiska koncových zákazníkov, aj keby tieto kanály mali odlišné vlastnosti a neponúkali rovnaké funkcie vyhľadávania a porovnávania ponúk. Súdny dvor zdôraznil, že vymedzenie relevantného produktového trhu závisí od podrobného preskúmania skutkových okolností, ktoré môže vykonať len vnútroštátny súd, a fortiori v prípade, keď, ako je to v prejednávanej veci, bolo Súdnemu dvoru predložených málo informácií.
Z tohto hľadiska prináleží vnútroštátnemu súdu, aby zohľadnil všetky skutočnosti, ktoré mu boli predložené. V tomto rámci patria posúdenia Spolkového úradu pre hospodársku súťaž a odvolacích súdov v Nemecku týkajúce sa definície relevantného produktového trhu medzi osobitne relevantné prvky celkového kontextu.
Vnútroštátnemu súdu však prináleží určiť, či takáto definícia trhu, ktorá zohľadňuje osobitné vlastnosti „zmluvných služieb“, ktoré ponúkajú hotelové rezervačné platformy tak z hľadiska poskytovateľov ubytovania, ako aj z pohľadu koncových zákazníkov, je poznačená nejakou chybnou analýzou alebo či je založená na nesprávnych zisteniach.
(
1
)	Nariadenia Komisie (EÚ) č. 330/2010 z 20. apríla 2010 o uplatňovaní článku 101 ods. 3 Zmluvy o fungovaní Európskej únie na kategórie vertikálnych dohôd a zosúladených postupov (Ú. v. EÚ L 102, 2010, s. 1).