62021CJ0472_RES
Vec C‑472/21
Monz Handelsgesellschaft International mbH & Co. KG
proti
Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesgerichtshof)
Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 16. februára 2023
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Duševné vlastníctvo – Dizajn – Smernica 98/71/ES – Článok 3 ods. 3 a 4 – Podmienky na získanie ochrany pre súčasť zloženého výrobku – Pojmy ‚viditeľnosť‘ a ‚bežné používanie‘ – Viditeľnosť súčasti zloženého výrobku pri bežnom používaní tohto výrobku konečným spotrebiteľom“
Aproximácia právnych predpisov – Dizajny – Smernica 98/71 – Podmienky ochrany – Dizajn, ktorý tvorí súčasť zloženého výrobku – Súčasť, ktorá je nová a má osobitý charakter – Súčasť, ktorá musí byť viditeľná počas bežného používania výrobku – Viditeľnosť súčasti – Kritériá posúdenia
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/71, článok 3 ods. 3)
(pozri body 38 – 46)
Aproximácia právnych predpisov – Dizajny – Smernica 98/71 – Podmienky ochrany – Dizajn, ktorý tvorí súčasť zloženého výrobku – Súčasť, ktorá je nová a má osobitý charakter – Súčasť, ktorá musí byť viditeľná počas bežného používania výrobku – Bežné používanie výrobku – Pojem
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/71, článok 3 ods. 3 a 4)
(pozri body 49, 52 – 55 a výrok)
Zhrnutie
Monz, spoločnosť založená podľa nemeckého práva, je majiteľkou dizajnu, ktorý predstavuje spodnú časť sedla na bicykel alebo motocykel, a od roku 2011 je zapísaný na Deutsches Patent und Markenamt (Nemecký úrad pre patenty a ochranné známky, Nemecko, ďalej len „DPMA“).
Büchel, spoločnosť založená podľa nemeckého práva, podala 27. júla 2016 na DPMA návrh na výmaz uvedeného dizajnu s odôvodnením, že nespĺňa podmienky na právnu ochranu dizajnov. (
1
) Tento dizajn použitý na sedlo bicykla, ktoré je súčasťou zloženého výrobku, akým je bicykel alebo motocykel, totiž podľa nej nie je viditeľný pri bežnom používaní tohto výrobku.
DPMA návrh na výmaz zamietol, pričom konštatoval, že v prípade sporného dizajnu neexistovali nijaké dôvody vylúčenia právnej ochrany vzťahujúcej sa na dizajny. Tento úrad konštatoval, že súčasť, na ktorú sa uvedený dizajn aplikoval, zostáva viditeľná v prípade bežného používania tohto zloženého výrobku, čo sa vzťahuje aj na rozobratie a opätovné zostavenie sedla, ktoré neslúži na údržbu, servis alebo opravné práce.
Na základe sťažnosti proti tomuto rozhodnutiu na Bundespatentgericht (Spolkový patentový súd, Nemecko), vyhlásil tento súd výmaz dizajnu z dôvodu, že nespĺňal požiadavky novosti a osobitého charakteru. Uvedený súd konštatoval, že súčasť, ktorá je viditeľná len pri jej oddelení od zloženého výrobku, nespĺňa podmienku viditeľnosti, a preto sa na ňu nemôže vzťahovať uvedená právna ochrana. Okrem toho tento súd usúdil, že za bežné používanie možno považovať len jazdu na bicykli alebo nasadnutie a zosadnutie z bicykla, pričom v rámci takýchto použití nie je spodná časť sedla viditeľná.
Práve v tomto kontexte sa Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko), ktorý rozhoduje o opravnom prostriedku podanom spoločnosťou Monz, pýtal Súdneho dvora, či sa požiadavka viditeľnosti dizajnu aplikovaného na výrobok, ktorý je súčasťou zloženého výrobku alebo je do neho začlenený, musí posudzovať podľa určitých podmienok používania zloženého výrobku, alebo naopak len vzhľadom na objektívnu možnosť rozpoznať dizajn aplikovaný na súčasť zloženého výrobku. Okrem toho sa tento súd v podstate pýtal, podľa akých relevantných kritérií sa má posúdiť, či je používanie zloženého výrobku konečným spotrebiteľom bežné.
Súdny dvor vo svojom rozsudku v prejudiciálnom konaní spresnil jednak požiadavku viditeľnosti, ktorá je predpokladom toho, aby sa na dizajn aplikovaný na výrobok alebo začlenený do výrobku, ktorý je súčasťou zloženého výrobku, mohla vzťahovať právna ochrana dizajnov, a jednak kritériá, ktoré charakterizujú pojem „bežné používanie“ tohto výrobku v zmysle článku 3 ods. 3 a 4 smernice 98/71.
Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade sa Súdny dvor zameral na otázku viditeľnosti súčasti po jej začlenení do zloženého výrobku. Na úvod pripomenul, že článok 3 ods. 3 smernice 98/71 stanovuje osobitné pravidlo týkajúce sa špecificky dizajnu aplikovaného na výrobok alebo začleneného do výrobku, ktorý predstavuje súčasť zloženého výrobku. V tejto súvislosti zdôraznil, že predmetom právnej ochrany dizajnov je vonkajšia úprava výrobku alebo časti výrobku.
Pokiaľ ide o požiadavky, ktoré musia byť splnené na to, aby vonkajšia úprava súčasti zloženého výrobku mohla byť chránená ako dizajn, Súdny dvor odkazuje na svoju skoršiu judikatúru, v zmysle ktorej musí byť táto súčasť viditeľná a vymedzená znakmi, ktoré predstavujú jej osobitnú vonkajšiu úpravu, čo predpokladá, že táto súčasť nemôže úplne splývať s dojmom vyvolávaným celým výrobkom. Súdny dvor zdôraznil, že uvedená judikatúra, ktorá spadá do rámca ochrany dizajnov stanovenej nariadením č. 6/2002 (
2
), sa tiež uplatňuje na systém ochrany dizajnov podľa smernice 98/71.
Súčasť však po začlenení do zloženého výrobku musí zostať viditeľná počas bežného používania tohto výrobku, aby sa na ňu mohla vzťahovať právna ochrana dizajnov. To znamená, že abstraktné posúdenie viditeľnosti súčasti začlenenej do zloženého výrobku bez ohľadu na konkrétne použitie tohto výrobku nestačí na to, aby sa na takúto súčasť mohla vzťahovať právna ochrana. Článok 3 ods. 3 smernice 98/71 však nevyžaduje, aby súčasť, ktorá je začlenená do zloženého výrobku, zostala viditeľná celá a po celý čas používania uvedeného výrobku.
Viditeľnosť súčasti začlenenej do zloženého výrobku sa preto nemusí posudzovať výlučne z hľadiska konečného spotrebiteľa tohto výrobku, ale aj z hľadiska vonkajšieho pozorovateľa.
V druhom rade Súdny dvor preskúmal pojem „bežné používanie“ takého výrobku konečným spotrebiteľom podľa článku 3 ods. 4 smernice 98/71. Pokiaľ ide po prvé o otázku, či bežné používanie zloženého výrobku zodpovedá použitiu zamýšľanému výrobcom súčasti, použitiu zamýšľanému výrobcom zloženého výrobku alebo bežnému používaniu tohto výrobku konečným spotrebiteľom, Súdny dvor konštatoval, že toto ustanovenie sa vzťahuje na bežné používanie zloženého výrobku konečným spotrebiteľom.
Súdny dvor v tejto súvislosti spresnil, že bežné alebo zvyčajné používanie zloženého výrobku konečným spotrebiteľom vo všeobecnosti zodpovedá použitiu, ktoré je v súlade s účelom tohto výrobku zamýšľaným jeho výrobcom alebo dizajnérom. Normotvorca Únie však mal v úmysle zamerať sa na zvyčajné používanie zloženého výrobku konečným spotrebiteľom, aby sa vylúčilo jeho používanie v iných štádiách obchodovania a aby sa tak zabránilo obchádzaniu podmienky viditeľnosti. Posúdenie bežného používania zloženého výrobku preto nemôže byť založené výlučne na zámere výrobcu súčasti alebo zloženého výrobku.
Pokiaľ ide po druhé o otázku, aké použitie zloženého výrobku konečným spotrebiteľom predstavuje „bežné používanie“ v zmysle článku 3 ods. 4 smernice 98/71, Súdny dvor konštatoval, že toto ustanovenie nespresňuje, na aký druh použitia takéhoto výrobku sa tento pojem vzťahuje, a iba všeobecne odkazuje na použitie uvedeného výrobku konečným spotrebiteľom, čo svedčí v prospech rozšíreného výkladu tohto pojmu. Vzhľadom na to, že v praxi si používanie výrobku v rámci jeho základnej funkcie často vyžaduje rôzne úkony, ktoré môžu byť splnené pred alebo po tom, čo výrobok splnil svoju základnú funkciu, Súdny dvor v tejto súvislosti dospel k záveru, že za bežné používanie zloženého výrobku sa musia považovať všetky takéto úkony s výnimkou tých, ktoré sú výslovne vylúčené, a to úkony týkajúce sa údržby, servisu a opravných prác.
Pojem „bežné používanie“ sa preto musí vzťahovať na úkony, ktoré sa týkajú zvyčajného používania výrobku, ako aj na iné úkony, ktoré možno odôvodnene vykonať pri takomto používaní a sú obvyklé z pohľadu konečného spotrebiteľa, vrátane tých, ktoré možno vykonať pred alebo po tom, čo výrobok splnil svoju hlavnú funkciu, ako je skladovanie a preprava tohto výrobku.
Vzhľadom na uvedené úvahy Súdny dvor rozhodol, že požiadavka viditeľnosti dizajnu aplikovaného na výrobok alebo začleneného do výrobku, ktorý je súčasťou zloženého výrobku, sa musí posudzovať vzhľadom na bežné používanie zloženého výrobku, pričom po začlenení dotknutej súčasti do uvedeného výrobku zostáva táto časť pri takomto používaní viditeľná. Na tento účel sa viditeľnosť súčasti zloženého výrobku počas jej bežného používania konečným spotrebiteľom musí posudzovať z pohľadu tohto spotrebiteľa, ako aj z pohľadu vonkajšieho pozorovateľa. Toto bežné používanie sa musí vzťahovať na úkony vykonané pri hlavnom používaní zloženého výrobku, ako aj na úkony, ktoré musí konečný spotrebiteľ zvyčajne v rámci takéhoto používania vykonávať, s výnimkou údržby, servisu a opravných prác.
(
1
)	V zmysle § 4 Gesetz über den rechtlichen Schutz von Design (zákon o ochrane dizajnov) z 24. februára 2014 (BGBl. 2014 I, s. 122), ktorým sa preberá smernica 98/71/ES Európskeho parlamentu a Rady z 13. októbra 1998 o právnej ochrane dizajnov (Ú. v. ES L 289, 1998, s. 28; Mim. vyd. 13/021, s. 120).
(
2
)	Nariadenie Rady (ES) č. 6/2002 z 12. decembra 2001 o dizajnoch spoločenstva (Ú. v. ES L 3, 2002, s. 1; Mim. vyd. 13/027, s. 142).