62002CC0293_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Odporuje právna úprava týkajúca sa ostrova Jersey(2), ktorá podmieňuje uvádzanie zemiakov vypestovaných na tomto ostrove na trh v Spojenom kráľovstve splnením rôznych náležitostí, právu Spoločenstva?
2. To je v podstate otázka, ktorú v prejednávanej veci položil Royal Court of Jersey, ktorý žiada Súdny dvor, aby preskúmal osobitné postavenie, ktoré má tento ostrov vo vzťahu k Európskemu spoločenstvu z dôvodu pristúpenia Spojeného kráľovstva.
3. V nadväznosti na rozsudok zo 16. júla 1998, Pereira Roque(3) týkajúci sa postavenia Jersey v oblasti voľného pohybu osôb tu ide o určenie, či ustanovenia Zmluvy ES o voľnom pohybe tovaru sú uplatniteľné na toto ostrovné územie, pokiaľ ide o uvádzanie poľnohospodárskych výrobkov, akými sú zemiaky, na trh, a ak áno, za akých podmienok. Vzhľadom na osobitné postavenie ostrova Jersey vo vzťahu k Spojenému kráľovstvu Veľkej Británie a Severného Írska je Súdny dvor v tejto veci konkrétne vyzvaný opätovne preskúmať otázku uplatniteľnosti ustanovení Zmluvy v oblasti voľného pohybu tovaru na výlučne vnútorné situácie členského štátu.
I – Právny rámec
A – Právna úprava Spoločenstva týkajúca sa postavenia ostrova Jersey vo vzťahu k Spoločenstvu
4. Viaceré ustanovenia primárneho alebo sekundárneho práva Spoločenstva sa zaoberajú postavením Normanských ostrovov, ako aj postavením ostrova Man(4), pokiaľ ide o uplatniteľnosť právnej úpravy Spoločenstva na území uvedených ostrovov.
5. Hoci článok 299 ods. 4 ES stanovuje, že „ustanovenia tejto zmluvy sa uplatňujú na európskych územiach, za ktoré v zahraničných vzťahoch zodpovedá členský štát“, ten istý článok vo svojom odseku 6 písm. c) upresňuje, že „táto zmluva sa vzťahuje na Normanské ostrovy a na ostrov Man iba v rozsahu nevyhnutnom na zabezpečenie plnenia dojednaní pre tieto ostrovy, ako je uvedené v zmluve o pristúpení nových členských štátov do Európskeho hospodárskeho spoločenstva… podpísanej 22. januára 1972“.
6. Režim stanovený pre tieto ostrovy predmetnou Zmluvou o pristúpení je uvedený v protokole č. 3 o Normanských ostrovoch a ostrove Man, ktorý tvorí prílohu aktov o pristúpení Dánskeho kráľovstva, Írska, Nórskeho kráľovstva a Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska k Európskym spoločenstvám(5) .
7. Článok 1 ods. 1 tohto protokolu stanovuje, že „predpisy spoločenstva v colnej oblasti a v oblasti množstevných obmedzení, najmä v akte o pristúpení, sa uplatnia na Normanské ostrovy a ostrov Man za rovnakých podmienok ako na Spojené kráľovstvo. Najmä colné poplatky a odvody s rovnakým účinkom medzi týmito územiami a Spoločenstvom vo svojom pôvodnom zložení a medzi týmito územiami a novými členskými štátmi budú postupne redukované v súlade s tempom plánovaným v článku 32 a 36 aktu o pristúpení“.
8. Článok 1 ods. 2 prvý pododsek protokolu č. 3 upresňuje, že „pre poľnohospodárske výrobky a výrobky pochádzajúce z ich spracovania, ktoré sú predmetom osobitného obchodného režimu vzhľadom na tretie krajiny, sa uplatnia preddavky a iné nástroje dovozu stanovené v predpisoch spoločenstva, uplatniteľné Spojeným kráľovstvom“. Nasledujúci pododsek dodáva, že „rovnako sú uplatniteľné ustanovenia predpisov spoločenstva a najmä ustanovenia aktu o pristúpení, ktoré sú potrebné na zabezpečenie voľného pohybu a rešpektovania zvyčajných podmienok hospodárskej súťaže v obchode s týmito výrobkami“.
9. Článok 1 ods. 2 posledný pododsek uvedeného protokolu stanovuje, že „Rada rozhodujúca dvojtretinovou väčšinou na návrh Komisie stanoví podmienky vykonávania ustanovení predchádzajúcich pododsekov na tieto územia [Normanské ostrovy a ostrov Man]“. Na tomto základe a na tento účel bolo vydané nariadenie Rady (EHS) č. 706/73 z 12. marca 1973 týkajúce sa opatrení spoločenstva uplatniteľných na Normanské ostrovy a ostrov Man pre obchod s poľnohospodárskymi výrobkami(6) .
10. V článku 1 ods. 1 tohto nariadenia sa uvádza, že „pravidlá spoločenstva uplatniteľné v Spojenom kráľovstve pre obchod s poľnohospodárskymi výrobkami uvedenými v prílohe II Zmluvy o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva(7) a tovarmi uvedenými v nariadení č. 170/67/EHS(8) a nariadení (EHS) č. 1059/69(9) sa uplatňujú na ostrovy, s výnimkou pravidiel pre náhrady a kompenzačné čiastky udelené na vývozy Spojeného kráľovstva“.
11. Článok 1 ods. 2 nariadenia č. 706/73 upresňuje, že „na účely uplatnenia pravidiel uvedených v odseku 1 sa Spojené kráľovstvo a ostrovy chápu ako jeden členský štát“.
12. Článok 3 toho istého nariadenia v znení nariadenia (EHS) č. 1174/86(10) dodáva, že „… sa právne predpisy Spoločenstva… v oblastiach veterinárna legislatíva, legislatíva zdravia zvierat, legislatíva zdravia rastlín, obchodovanie so semenami a semenáčmi, legislatíva v oblasti výživy…, normy kvality a obchodu budú uplatňovať za takých istých podmienok ako v Spojenom kráľovstve, na výrobky uvedené v článku 1, ktoré sú dovezené na ostrovy alebo vyvezené z ostrovov do spoločenstva“.
B – Miestna právna úprava týkajúca sa ostrova Jersey
13. Dňa 18. decembra 2001 States of Jersey (legislatívny orgán ostrova Jersey)(11) prijal zákon o zavedení obchodného režimu pre vývoz zemiakov z Jersey (Jersey Potato Export Marketing Scheme Act 2001)(12) .
14. Sporná právna úprava bola prijatá v reakcii na sťažnosti poľnohospodárov v súvislosti s nízkymi ziskovými maržami, ktoré mali z pestovania zemiakov „Jersey Royal“, ktoré sú základnou plodinou ostrova pestovanou na otvorenom poli(13) . Zodpovednosť za túto situáciu bola pripisovaná podnikom zaoberajúcim sa uvádzaním zemiakov z Jersey na trh, keďže ich obchodná politika nebola dostatočne transparentne stanovená a bola založená na úvahách vychádzajúcich prevažne z konkurenčných vzťahov medzi nimi, to znamená, že sa realizovala za podmienok, ktoré poľnohospodári nemohli ani zďaleka ovplyvniť(14) . V tejto situácii bola prijatá sporná právna úprava s cieľom posilniť transparentnosť a poctivosť obchodných transakcií.
15. Účelom tejto právnej úpravy je zaviesť osobitný režim pre „vývoz“ zemiakov z Jersey na susedné ostrovy, ako aj do Spojeného kráľovstva, kde, ako už bolo povedané, smeruje takmer celá produkcia. Podľa článku 2 spornej právnej úpravy, ktorý vymedzuje jej územnú pôsobnosť, sa pod pojmom „vývoz“ rozumie „odoslanie zemiakov z ostrova s cieľom ich predaja buď priamo, alebo cez iné miesto, do miesta určenia nachádzajúceho sa v Spojenom kráľovstve, v správnej oblasti Guernesey alebo na ostrove Man, na účely ich spotreby na tomto mieste“.
16. Sporná právna úprava zavádza dvojakú povinnosť, ktorej porušenie má za následok trestnoprávne sankcie.
17. Presnejšie vyjadrené, táto právna úprava ukladá pestovateľom zemiakov z Jersey, ktorí zamýšľajú vyvážať svoje výrobky, povinnosť zaregistrovať sa na Jersey Potato Export Marketing Board (organizácia vytvorená na základe zákona z roku 2001 na účely správy dotknutého režimu)(15) a uzatvoriť s ním dohodu o uvádzaní na trh(16) .
18. Povinnosť uzatvoriť s Úradom dohodu o uvádzaní na trh sa vzťahuje tiež na podniky, ktoré plánujú „vyvážať“ zemiaky z Jersey prijaté od pestovateľov(17) .
19. Nesplnenie týchto povinností je trestno-právne postihnuteľné. Každý, kto v rozpore s ustanoveniami spornej právnej úpravy predá, ponúkne na predaj alebo požaduje kúpu zemiakov z Jersey, bude potrestaný peňažnou pokutou do výšky 200 GBP a/alebo odňatím slobody v trvaní nanajvýš šesť mesiacov.
20. Zo spornej právnej úpravy okrem toho vyplýva, že pestovateľa zemiakov z Jersey, ktorý poruší dohodu o uvádzaní na trh uzavretú s Úradom, môže Úrad sankcionovať peňažnou pokutou a v prípade opakovaného porušenia ho môže nahlásiť príslušným orgánom States, ktoré ho vyčiarknu z registra vedeného Úradom, čo tomuto pestovateľovi znemožní uzatvorenie novej dohody o uvádzaní na trh.
21. Popri tejto sankčnej právomoci môže Úrad na základe spornej právnej úpravy žiadať od každého pestovateľa, ktorý je u neho registrovaný, úhradu do fondu, ktorý slúži na krytie jeho hlavných nákladov(18), a to aj vtedy, ak tento pestovateľ neuzatvoril dohodu o uvádzaní na trh.
II – Spor vo veci samej
22. Tento nový režim pre „vývoz“ zemiakov z Jersey na susedné ostrovy a do Spojeného kráľovstva, zavedený spornou právnou úpravou, mal v zásade nadobudnúť účinnosť 1. marca 2002.
23. Jeho účinnosť však Royal Court of Jersey odložil v rámci súdneho konania („judicial review“), v ktorom bola spochybnená zákonnosť spornej právnej úpravy najmä vo vzťahu k právu Spoločenstva.
24. Toto konanie proti States a Úradu bolo začaté jedným zo štyroch predávajúcich podnikov zabezpečujúcich „vývoz“ zemiakov z Jersey do Spojeného kráľovstva (Jersey Produce Marketing Organisation Ltd)(19) . Ako vedľajší účastník podporujúci žalobkyňu vstúpil do konania jednak ďalší podnik, ktorý spolu s JPMO zabezpečuje približne 80 % z celkového „vývozu“ (Top Produce Ltd)(20), ako aj jednak jeho materská spoločnosť, ktorá zabezpečuje a vyváža približne 12 až 15 % z celkovej produkcie zemiakov z Jersey (Fairview Farm Ltd)(21) .
25. Niekoľko mesiacov po nariadení odkladu účinnosti tohto nového režimu States a Úrad navrhli zrušiť tento odklad od 1. októbra 2002 (po skončení hlavnej zemiakovej sezóny). Royal Court of Jersey tento návrh zamietol, v dôsledku čoho účinnosť tohto režimu je naďalej odložená.
III – Prejudiciálne otázky
26. Súčasne s odkladom účinnosti napadnutého nového režimu Royal Court of Jersey rozhodol prerušiť konanie o preskúmaní zákonnosti spornej právnej úpravy a Súdnemu dvoru predložil nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1. Má sa na právnu úpravu, ktorá upravuje vývoz zemiakov pochádzajúcich z Jersey do Spojeného kráľovstva, hľadieť ako na opatrenie s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia vývozu, ktoré je v rozpore s článkom 29 ES, keďže zemiaky dodávané z Jersey priamo do Spojeného kráľovstva môžu byť tranzitne prepravené cez iný členský štát bez toho, aby opustili nákladnú loď?
2. Má sa na právny režim, ktorý upravuje vývoz zemiakov pochádzajúcich z Jersey do Spojeného kráľovstva, hľadieť ako na nezlučiteľný s článkami 23 [ES], 25 [ES], 28 [ES] a 29 ES v tom rozsahu, v akom môže ovplyvniť obchod medzi týmto ostrovom a Spojeným kráľovstvom (ako aj Guernesey a ostrovom Man) alebo mať za následok vyberanie poplatkov spojených s týmto obchodom?“
27. Prostredníctvom týchto dvoch otázok, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd snaží zistiť, či ustanovenia Zmluvy o voľnom pohybe tovaru sa majú vykladať tak, že tieto ustanovenia odporujú tomu, aby uvádzanie poľnohospodárskych výrobkov (akými sú zemiaky) z ostrova Jersey na trh v Spojenom kráľovstve, správnej oblasti Guernesey alebo na ostrov Man bolo podmienené splnením rozličných náležitostí, akými sú registrácia pestovateľov na miestnom verejnom orgáne, uzatvorenie dohody o uvádzaní na trh medzi týmto orgánom a dotknutými pestovateľmi (pod hrozbou uloženia peňažných sankcií) a prípadný príspevok pestovateľov do fondu, z ktorého sa financuje činnosť tohto orgánu.
IV – Posúdenie
28. Pre odpoveď na túto otázku je potrebné najprv skúmať, či ustanovenia Spoločenstva týkajúce voľného pohybu tovaru je možné uplatniť na ostrov Jersey, pokiaľ ide o uvádzanie poľnohospodárskych výrobkov, akými sú zemiaky, na trh.
29. Iba v prípade kladnej odpovede na túto otázku bude potrebné sa zaoberať otázkou, či tieto ustanovenia, najmä články 23 ES, 25 ES a 29 ES, sú uplatniteľné na situácie, na ktoré sa vzťahuje sporná právna úprava, to znamená na obchod s tovarom medzi ostrovom Jersey a Spojeným kráľovstvom alebo medzi týmto ostrovom a ostatnými Normanskými ostrovmi a ostrovom Man s ohľadom na osobitné postavenie týchto ostrovov vo vzťahu k Spojenému kráľovstvu.
30. Iba za predpokladu, že tomu tak je, treba skúmať, či uvedené ustanovenia Zmluvy v oblasti voľného pohybu tovaru skutočne odporujú spornej právnej úprave.
A – O uplatniteľnosti ustanovení Zmluvy o voľnom pohybe tovaru na ostrov Jersey, pokiaľ ide o uvádzanie poľnohospodárskych výrobkov, akými sú zemiaky, na trh
31. Podľa všeobecne uznávaného pravidla(22) v medzinárodnom práve verejnom miestna pôsobnosť Zmluvy v zásade zahŕňa územie členských štátov Spoločenstva, ktoré sú touto Zmluvou viazané. Z toho vyplýva, že pri skúmaní, či sa Zmluva vzťahuje na určitú geografickú oblasť, je preto v prvom rade potrebné zistiť, či táto oblasť je súčasťou územia niektorého z členských štátov, tak ako ho vymedzuje jeho vnútroštátne právo.
32. Toto počiatočné skúmanie však nie je rozhodujúce, keďže rozsah územnej pôsobnosti Zmluvy sa presne nezhoduje s územím každého členského štátu, tak ako ho vymedzuje jeho vnútroštátne právo. To vyplýva z viacerých ustanovení Zmluvy, najmä z článku 299 ods. 4 ES, podľa ktorého, pripomeňme, „ustanovenia tejto zmluvy sa uplatňujú na európskych územiach, za ktoré v zahraničných vzťahoch zodpovedá členský štát“.
33. Situácia ostrova Jersey zodpovedá presne tomuto prípadu. Rovnako ako ostatné Normanské ostrovy a ostrov Man totiž tento ostrov nie je súčasťou územia Spojeného kráľovstva.(23) Z toho vyplýva, že z vnútroštátneho hľadiska má ostrov Jersey voči k Spojenému širokú autonómiu, a to tak v oblasti zákonodarstva, ako aj v oblasti správy a súdnej moci.(24) Z medzinárodného hľadiska je naproti tomu značne závislý od Spojeného kráľovstva, keďže Spojené kráľovstvo zodpovedá za jeho zahraničné vzťahy.(25) V čase, keď sa plánovalo pristúpenie Spojeného kráľovstva do Spoločenstva, niektorí sa mohli obávať, že Zmluva podľa článku 299 ods. 4 ES bude v celom rozsahu uplatniteľná na európske územie, ku ktorému patrí ostrov Jersey, ako aj ostatné Normanské ostrovy a ostrov Man(26) .
34. Vzhľadom na túto situáciu sa rozhodlo, že bude zavedený osobitný právny režim pre tieto ostrovy zohľadňujúci špecifické vzťahy existujúce už dlhú dobu medzi týmito ostrovmi a Spojeným kráľovstvom.(27)
35. Upresnenie v tomto zmysle priniesol akt o podmienkach pristúpenia a zmenách zmlúv(28) . Článok 299 ods. 6 písm. c) ES (ktorý sa opiera o uvedený akt) totiž stanovuje, že odlišne od odseku 4 tohto článku platí, že „táto zmluva sa vzťahuje na Normanské ostrovy a na ostrov Man iba v rozsahu nevyhnutnom na zabezpečenie plnenia dojednaní pre tieto ostrovy, ako je uvedené v zmluve o pristúpení nových členských štátov do Európskeho hospodárskeho spoločenstva… podpísanej 22. januára 1972“.
36. Inými slovami povedené, ustanovenia Zmluvy sa neuplatňujú v celom rozsahu na uvedené ostrovy vrátane ostrova Jersey, ale iba čiastočne a v rozsahu určenom osobitným režimom, ktorý je im vyhradený.
37. Kľúčové zásady tohto osobitného režimu sú zakotvené v protokole č. 3, ktorý tvorí prílohu aktu o podmienkach pristúpenia. Z neho vyplýva, že ustanovenia Zmluvy o voľnom pohybe osôb a voľnom poskytovaní služieb síce nie sú uplatniteľné na ostrov Jersey(29), ale neplatí to však pre právnu úpravu Spoločenstva týkajúcu sa voľného pohybu tovaru.
38. Pripomínam, že článok 1 ods. 1 protokolu č. 3 stanovuje, že „predpisy spoločenstva v colnej oblasti a v oblasti množstevných obmedzení, najmä v akte o pristúpení, sa uplatnia na Normanské ostrovy… za rovnakých podmienok ako na Spojené kráľovstvo“, a že „najmä colné poplatky a odvody s rovnakým účinkom medzi týmito územiami a spoločenstvom… budú postupne redukované v súlade s tempom plánovaným v článku 32 a 36 aktu o pristúpení“.
39. Z týchto ustanovení vyplýva, že všetky ustanovenia o voľnom pohybe tovaru obsiahnuté v hlave I tretej časti Zmluvy, ako aj v aktoch sekundárneho práva je možné uplatniť na ostrov Jersey. To sa týka najmä ustanovení článkov 23 ES a 25 ES(30) (clá na dovozy a vývozy a poplatkoch s rovnakým účinkom), ako aj článkov 28 ES a 29 ES (množstevné obmedzenia dovozu alebo vývozu a opatrenia s rovnakým účinkom).
40. V nadväznosti na tieto všeobecné ustanovenia o uplatniteľnosti právnej úpravy Spoločenstva v oblasti voľného pohybu tovaru (bez ohľadu na jeho druh) obsahuje protokol č. 3 osobitné ustanovenia vzťahujúce sa niektoré tovary, a to pre poľnohospodárske výrobky a poľnohospodárske výrobky pochádzajúce z ich spracovania.
41. Ako som už totiž uviedol, článok 1 ods. 2 prvý pododsek tohto protokolu upresňuje, že „pre poľnohospodárske výrobky a výrobky pochádzajúce z ich spracovania, ktoré sú predmetom osobitného obchodného režimu vzhľadom na tretie krajiny, sa uplatnia preddavky a iné nástroje dovozu stanovené v predpisoch spoločenstva, uplatniteľné Spojeným kráľovstvom“.
42. Článok 1 ods. 2 druhý pododsek toho istého protokolu dodáva, že „rovnako sú uplatniteľné ustanovenia predpisov spoločenstva a najmä ustanovenia aktu o pristúpení, ktoré sú potrebné na zabezpečenie voľného pohybu a rešpektovania zvyčajných podmienok hospodárskej súťaže v obchode s týmito výrobkami“.
43. Podľa mňa je tento článok 1 ods. 2 druhý pododsek protokolu č. 3 uplatniteľný na poľnohospodárske výrobky, akými sú zemiaky, a teda právna úprava Spoločenstva týkajúca sa voľného pohybu tovaru sa vzťahuje na ostrov Jersey, pokiaľ ide o predaj zemiakov vypestovaných na jeho území.
44. Napriek opačnému tvrdeniu JPMO totiž nie je dôležité to, že neexistuje žiadna spoločná organizácia trhu so zemiakmi(31) .
45. Článok 1 ods. 2 druhý pododsek protokolu č. 3 síce stanovuje, že príslušné ustanovenia práva Spoločenstva, a najmä tie, ktoré sú potrebné na zabezpečenie voľného pohybu tovaru, sú uplatniteľné na obchod s výrobkami uvedenými v predchádzajúcom odseku. Ten však uvádza „poľnohospodárske výrobky a výrobky pochádzajúce z ich spracovania, ktoré sú predmetom osobitného obchodného režimu “(32) .
46. Znenie týchto ustanovení teda môže byť dôvodom domnievať sa, že pri poľnohospodárskych výrobkov je uplatniteľnosť právnej úpravy Spoločenstva týkajúcej sa voľného pohybu tovaru na ostrov Jersey podmienená tým, že uvedené poľnohospodárske výrobky (ako aj poľnohospodárske výrobky pochádzajúce z ich spracovania) sú predmetom osobitného obchodného režimu.(33)
47. Podľa JPMO však výraz „osobitný obchodný režim“ zahŕňa spoločnú organizáciu trhu, v dôsledku čoho poľnohospodárske výrobky, ktoré rovnako ako zemiaky nie sú predmetom takéhoto opatrenia, nespadajú do pôsobnosti právnej úpravy Spoločenstva týkajúcej sa voľného pohybu tovaru. Z toho vyplýva, že uvádzanie zemiakov z Jersey na trh nepodlieha režimu voľného pohybu tovaru.
48. S takýmto reštriktívnym výkladom článku 1 ods. 2 druhého pododseku protokolu č. 3 nemôžem súhlasiť z nasledujúcich dôvodov.
49. V prvom rade je potrebné uvedomiť si, že by bolo možné dospieť k odlišnému výkladu týchto ustanovení, ak by sme uvedené ustanovenia vnímali v spojení s ustanoveniami článku 1 ods. 2 prvého pododseku spomenutého protokolu. Prvý pododsek uvedeného článku sa totiž týka obchodu s výrobkami medzi dotknutými ostrovmi a tretími krajinami, zatiaľ čo druhý pododsek sa zjavne týka skôr obchodu s výrobkami vo vnútri Spoločenstva. Čo však platí pre prvý typ obchodu s výrobkami, nemusí automaticky platiť aj pre druhý typ.
50. Použitie výrazu „osobitný obchodný režim“ v článku 1 ods. 2 prvom pododseku protokolu č. 3 by mohlo iba zdôrazňovať, že tento článok sa vzťahuje na obchod s určitými poľnohospodárskymi výrobkami s tretími krajinami, pre ktoré boli zavedené osobitné mechanizmy ako poplatky alebo iné dovozné opatrenia, napr. clá (ktorých výška je všeobecne stanovená v spoločnom colnom sadzobníku). Odkaz na existenciu osobitného obchodného režimu by preto pohodlne zapadal do rámca ustanovení článku 1 ods. 2 prvého pododseku uvedeného protokolu, keďže cieľom týchto ustanovení je práve rozšírenie uplatniteľosti právnej úpravy Spoločenstva týkajúcej sa poplatkov a iných dovozných opatrení na dotknuté ostrovy.
51. Naproti tomu sa zrejme dá len ťažko vypozorovať akýkoľvek vzťah medzi existenciou „osobitného obchodného režimu“ v zmysle špeciálneho režimu obchodovania s tretími krajinami a cieľom článku 1 ods. 2 druhého pododseku protokolu č. 3, keďže tento článok má predovšetkým regulovať obchod s výrobkami vo vnútri Spoločenstva.
52. Z toho vyvodzujem, že článok 1 ods. 2 druhý pododsek protokolu č. 3 odkazujúci na výrobky uvedené v prvom pododseku tohto ustanovenia možno chápať tak, že ten iba odkazuje na poľnohospodárske výrobky a výrobky pochádzajúce z ich spracovania bez ohľadu na to, či sú, alebo nie sú predmetom „osobitného obchodného režimu“ v zmysle špeciálneho režimu obchodovania s tretími krajinami.
53. Na rozdiel od tvrdenia JPMO, podľa môjho názoru tento článok protokolu č. 3 nemôže znamenať, že by uplatniteľnosť právnej úpravy Spoločenstva týkajúce sa voľného pohybu tovaru na ostrov Jersey bola v prípade poľnohospodárskych výrobkov, akými sú zemiaky, podmienená tým, že tieto výrobky sú predmetom spoločnej organizácie trhu.
54. Tento záver sa ponúka o to viac, ak zohľadníme nariadenie č. 706/73, ktoré bolo prijaté na základe článku 1 ods. 2 tretieho pododseku protokolu č. 3 s cieľom upresniť podmienky, za ktorých možno právnu úpravu Spoločenstva na základe spomenutých pododsekov uplatňovať na území dotknutých ostrovov.
55. Pripomínam, že článok 1 ods. 1 uvedeného nariadenia stanovuje, že „pravidlá spoločenstva uplatniteľné v Spojenom kráľovstve pre obchod s poľnohospodárskymi výrobkami uvedenými v prílohe II Zmluvy o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva a tovarmi uvedenými v nariadení č. 170/67/EHS a nariadení (EHS) č. 1059/69 sa uplatňujú na ostrovy, s výnimkou pravidiel pre náhrady a kompenzačné čiastky udelené na vývozy Spojeného kráľovstva“.
56. Tento článok sa týka tak obchodovania s týmito výrobkami alebo týmito tovarmi vo vnútri Spoločenstva, ako aj obchodovania medzi Spoločenstvom a tretími krajinami.
57. Znenie článku 1 ods. 1 nariadenia č. 706/73 nijako nenasvedčuje tomu, že by poľnohospodárske výrobky ako zemiaky boli vyňaté z uplatniteľnosti právnej úpravy Spoločenstva týkajúcej sa voľného pohybu tovaru (na území dotknutých ostrovov) z dôvodu, že tieto výrobky nie sú predmetom spoločnej organizácie trhu. V tomto ohľade je znenie uvedeného nariadenia jednoznačne uspokojivejšie ako znenie protokolu č. 3, kde dvojznačnosť niektorých ustanovení úplne odôvodňovala uskutočnené upresnenia.
58. Ako Komisia správne zdôrazňuje, jedinou podmienkou stanovenou v článku 1 ods. 1 nariadenia č. 706/73 pre uplatniteľnosť právnej úpravy Spoločenstva týkajúcej sa voľného pohybu tovaru na poľnohospodárske výrobky je podmienka, aby tieto výrobky boli obsiahnuté v prílohe II Zmluvy EHS (teraz príloha I ES)(34) .
59. Pripomeňme, že zemiaky túto podmienku spĺňajú(35) . Z toho vyplýva, že ustanovenia Zmluvy ES o voľnom pohybe tovaru sú uplatniteľné na ostrov Jersey, pokiaľ ide o uvádzanie zemiakov vypestovaných na tomto ostrove, na trh.
60. V tomto smere nie je dôležité, že významná časť spoločnej poľnohospodárskej politiky sa neuplatňuje na ostrov Jersey(36), a to napriek tomu, že fungovanie a rozvoj spoločného trhu poľnohospodárskych výrobkov sa tradične spája s vytvorením spoločnej poľnohospodárskej politiky.(37)
61. Osobitná situácia, v ktorej sa ostrov Jersey nachádza, pokiaľ ide o spoločnú poľnohospodársku politiku, totiž vyplýva zo samotného znenia protokolu č. 3 a nariadenia č. 706/73, z ktorých rovnako vyplýva, ako sme mali možnosť vidieť, že právna úprava Spoločenstva týkajúca sa voľného pohybu tovaru sa uplatní na toto územie, pokiaľ ide o uvádzanie zemiakov vypestovaných na tomto území, na trh.
62. Ak by tento obchod mal byť vyňatý z pôsobnosti ustanovení Zmluvy o voľnom pohybe tovaru iba z dôvodu, že ostrov Jersey nespadá v celom rozsahu do pôsobnosti spoločnej poľnohospodárskej politiky, malo by to za následok odňatie potrebného účinku niektorým ustanoveniam protokolu č. 3 a nariadenia č. 706/73, a tým nerešpektovanie systematiky týchto právnych aktov, ako aj nerešpektovanie vôle zákonodarcu Spoločenstva.
63. Z toho vyvodzujem, že ustanovenia Zmluvy o voľnom pohybe tovaru sú uplatniteľné na ostrov Jersey, pokiaľ ide o uvádzanie zemiakov vypestovaných na jeho území, na trh.
64. Po stanovení tejto zásady je teraz potrebné skúmať, či uvedené ustanovenia možno uplatniť na osobitné situácie, ktoré sú predmetom spornej právnej úpravy.
B – O uplatniteľnosti ustanovení Zmluvy o voľnom pohybe tovaru na situácie, ktoré sú predmetom spornej právnej úpravy
65. Pred samotným skúmaním, či ustanovenia Zmluvy o voľnom pohybe tovaru sú uplatniteľné na situácie, na ktoré sa vzťahuje sporná právna úprava, je potrebné uviesť niekoľko úvodných poznámok jednak k postaveniu Normanských ostrovov a ostrova Man vo vzťahu k Spojenému kráľovstvu, pokiaľ ide o uplatnenie právnej úpravy Spoločenstva týkajúcej sa voľného pohybu tovaru, a jednak ku konkrétnym situáciám, o ktorých treba predpokladať, že sú predmetom spornej právnej úpravy.
1. Úvodné poznámky
66. Ako som už uviedol, podľa môjho názoru z článku 1 ods. 2 druhého pododseku protokolu č. 3 v spojení s článkom 1 ods. 1 nariadenia č. 706/73 vyplýva, že ustanovenia Zmluvy o voľnom pohybe tovaru sú uplatniteľné na ostrov Jersey, pokiaľ ide o uvádzanie na zemiakov vypestovaných na jeho území, na trh.
67. Pripomínam však, že článok 1 ods. 2 uvedeného nariadenia upresňuje, že „na účely uplatnenia pravidiel uvedených v odseku 1 sa Spojené kráľovstvo a ostrovy chápu ako jeden členský štát“.
68. Z toho vyplýva, že pri uplatňovaní ustanovení Zmluvy o voľnom pohybe tovaru, pokiaľ ide o poľnohospodárske výrobky, akými sú zemiaky, sa ostrov Jersey musí považovať za neoddeliteľnú súčasť Spojeného kráľovstva. To rovnako platí aj pre ostatné Normanské ostrovy a ostrov Man. V rámci uplatňovania právnej úpravy Spoločenstva v tejto oblasti preto nie je možné vzťahy medzi týmito ostrovmi a Spojeným kráľovstvom stotožňovať so vzťahmi medzi tretími krajinami a členským štátom alebo medzi dvoma členskými štátmi.(38)
69. Za týchto okolností možno položiť otázku, či situácie uvádzania zemiakov z Jersey na trh, ktoré sú predmetom spornej právnej úpravy, nemajú byť považované za výlučne vnútorné situácie jedného a toho istého členského štátu, a to Spojeného kráľovstva.
70. Ako som už uviedol, sporná právna úprava totiž zakotvuje osobitný režim pre „vývoz“ zemiakov z Jersey do Spojeného kráľovstva (kde sa vyváža takmer celá produkcia). Okrem toho pripomínam, že podľa článku 2 tejto právnej úpravy pod pojmom „vývoz“ sa rozumie „odosielanie zemiakov mimo ostrova s cieľom ich predaja buď priamo, alebo cez iné miesto, do miesta určenia nachádzajúceho sa v Spojenom kráľovstve, v správnej oblasti Guernesey alebo na ostrove Man, na účely ich spotrebovania na tomto mieste“.
71. Je nesporné, že podľa tohto článku 2 sa sporná právna úprava vzťahuje na prípad, keď zemiaky sú prepravované „nákladnou loďou“ z ostrova Jersey do Spojeného kráľovstva buď priamo, alebo tranzitne, bez toho, aby opustili „nákladnú loď“ cez prístav iného členského štátu (napríklad cez francúzsky prístav Caen). Rovnako to platí aj v prípade zemiakov priamo alebo nepriamo prepravovaných z ostrova Jersey na ostrovy správnej oblasti Guernesey alebo na ostrov Man.
72. Okrem uvedených prípadov účastníci sporu vo veci samej zastávali značne odlišné názory, pokiaľ ide o územnú pôsobnosť spornej právnej úpravy(39) . Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že v rámci rozdelenia právomocí medzi Súdnym dvor a vnútroštátnymi súdmi v prejudiciálnom konaní je výklad vnútroštátneho práva výlučne vecou vnútroštátnych súdov a nie Súdneho dvora.(40)
73. V súlade s výkladom článku 2 spornej právnej úpravy, o ktorý sa opieral vnútroštátny súd, preto usudzujem, že táto právna úprava sa neuplatní na prípad, keď zemiaky sú najprv odoslané loďou do Francúzska, kde majú byť spracované (umyté, zabalené alebo uložené do sáčkov), a následne prevezené do Spojeného kráľovstva na účely predaja a spotrebovania(41) .
74. Hoci sa vnútroštátny súd k tomuto prípadu výslovne nevyjadril, vychádzam z toho, že sporná právna úprava rovnako nie je uplatniteľná na prípad, keď zemiaky sú predané podniku so sídlom vo Francúzsku alebo v inom členskom štáte, ktorý ich následne (bez spracovania alebo po ďalšom spracovaní) predá na účely spotrebovania do Spojeného kráľovstva.
75. Vnútroštátny súd si totiž osvojil výklad States, podľa ktorého výraz „buď priamo, alebo cez iné miesto“ označuje iba plavebnú cestu, ktorou sú zemiaky prepravované z ostrova(42) . Vnútroštátny súd, ako som už uviedol, z toho vyvodil záver, že sporná právna úprava sa neuplatní na prípad, keď zemiaky sú najprv odoslané loďou do Francúzska, kde majú byť spracované, a následne sa prepravia do Spojeného kráľovstva na účely ich predaja a spotrebovania v tomto štáte. Podľa môjho názoru je tomu tak aj v prípade, ak zemiaky sú predané podniku so sídlom vo Francúzsku alebo v inom členskom štáte, ktorý ich následne (bez spracovania alebo po ďalšom spracovaní) predá na účely spotrebovania do Spojeného kráľovstva, keďže táto operácia rovnako ako vyššie uvedená operácia prekračuje obmedzený rámec, ktorý je podľa vnútroštátneho súdu vymedzený dotknutým výrazom, a teda rámec jednoduchej prepravy tovaru.
76. Po takomto vymedzení rozsahu územnej pôsobnosti spornej právnej úpravy je teraz potrebné zistiť, či možno určité ustanovenia Zmluvy o voľnom pohybe tovaru uplatniť na operácie spočívajúce v uvádzaní zemiakov na trh, na ktoré sa vzťahuje táto právna úprava.
77. Moja analýza sa bude zaoberať tak článkami 23 ES a 25 ES, ako aj článkom 29 ES. Hoci vnútroštátny súd označil tiež článok 28 ES, tento článok vynechám, keďže vonkoncom nie je relevantný vzhľadom na to, že sporná právna úprava upravuje iba odosielanie zemiakov z ostrova Jersey, nie ich dovoz na toto územie.
2. Uplatniteľnosť článkov 23 ES, 25 ES a 29 ES na situácie, ktoré sú predmetom spornej právnej úpravy
78. Na úvod by som rád podotkol, že otázka uplatniteľnosti článkov 23 ES a 25 ES na situácie, ktoré sú predmetom spornej právnej úpravy, bola nastolená iba v súvislosti s príspevkami v prospech Úradu, nie však v súvislosti s peňažnými sankciami, ktoré majú zabezpečiť dodržiavanie povinností stanovených sporným režimom uvádzania na trh, keďže tieto sankcie by mali byť skôr považované za opatrenia rovnakého účinku ako množstevné obmedzenia v zmysle článku 29 ES.
79. Pokiaľ ide o prípadný príspevok v prospech Úradu, o tomto aspekte spornej právnej úpravy nemám k dispozícii dostatok informácií. S výhradou skúmania, ktoré v tomto smere vykoná vnútroštátny súd, sa domnievam, že výška sporného príspevku, rovnako ako to navrhuje Komisia, sa vypočíta buď podľa množstva zemiakov, ktoré dotknutý pestovateľ odoslal v predchádzajúcom roku (do Spojeného kráľovstva, do správnej oblasti Guernesey alebo na ostrov Man), alebo podľa výsevnej plochy, ktorá bola v rovnakom období vyhradená na pestovanie zemiakov.(43)
80. Práve v tomto rámci sa vynára otázka uplatniteľnosti článkov 23 ES, 25 ES a 29 ES na situácie, ktoré sú predmetom spornej právnej úpravy. Touto otázkou sa budem zaoberať najprv s ohľadom na znenie článkov 23 ES, 25 ES, 28 ES a 29 ES, a následne načrtnem vývoj judikatúry Súdneho dvora v tejto oblasti s cieľom upresniť jej rámec a vymedziť jej pôsobnosť a jej hranice vo vzťahu k situáciám, na ktoré sa vzťahuje sporná právna úprava.
a) Znenie článkov 23 ES, 25 ES, 28 ES a 29 ES a ich zohľadnenie tradičnou judikatúrou Súdneho dvora, pokiaľ ide o územnú pôsobnosť ustanovení Zmluvy v oblasti voľného pohybu tovaru
81. Z rozboru článkov 23 ES, 25 ES, 28 ES a 29 ES, ktoré nadväzujú na článok 3 ods. 1 písm. a) ES, jasne vyplýva, že jedinými prekážkami (colnými alebo necolnými) voľného pohybu tovaru, ktoré tieto články zakazujú, sú prekážky, ktoré sa vzťahujú na obchod medzi členskými štátmi, a teda nie prekážky, ktoré sa vzťahujú na obchod medzi rozličnými časťami územia jedného a toho istého členského štátu.(44)
82. Súdny dvor poukázal na tento zjavný fakt vo viacerých prípadoch v súvislosti s vnútroštátnymi právnymi úpravami, ktoré majú dvojaký účinok na uvádzanie tovaru na trh, a to jednak v rámci obchodu s inými členskými štátmi a jednak vo vnútornom obchode členského štátu, ktorý prijal túto právnu úpravu(45) .
83. Pokiaľ ide o tieto právne úpravy, pri ktorých bol konštatovaný rozpor s článkom 28 ES alebo článkom 29 ES, Súdny dvor rozlišoval medzi situáciami obchodu medzi členskými štátmi (ktoré spadajú pod ustanovenia Zmluvy o voľnom pohybe tovaru) a situáciami obchodu vo vnútri dotknutého členského štátu (ktoré nespadajú pod tieto ustanovenia Zmluvy)(46) . Súdny dvor dodal, že vnútroštátnu právnu úpravu nemožno vyňať spod zákazu článku 28 ES z dôvodu, že táto právna úprava sa dotýka tiež obchodu s tovarom vo vnútri dotknutého členského štátu(47) .
84. Z tejto judikatúry vyplýva, že na určenie, či vnútroštátne opatrenie spadá do rámca pôsobnosti článku 28 ES alebo 29 ES, je potrebné zistiť, či toto opatrenie môže ovplyvňovať obchod medzi členskými štátmi. Z toho dôvodu na právnu úpravu, ktorá ovplyvňuje výlučne obchod vo vnútri jedného a toho istého štátu, nie však obchod medzi viacerými členskými štátmi, sa nevzťahujú ustanovenia Zmluvy, a to články 28 ES a 29 ES.
85. Táto judikatúra bola prenesená na podobný prípad, kde sa miestne právne úpravy vzťahujúce sa iba na časť územia členského štátu, týkali obchodovania s tovarom medzi touto časťou štátneho územia a inými členskými štátmi ako aj obchodovania medzi touto časťou štátneho územia a ostatnými časťami územia toho istého členského štátu(48) .
86. Na uplatniteľnosť článkov 28 ES a 29 ES sa vyžaduje, aby dotknutý tovar bol prepravený z územia jedného členského štátu (alebo časti tohto územia) na územie iného členského štátu (alebo časť tohto územia), to znamená, aby tovar dovezený na územie jedného členského štátu alebo do jeho časti pochádzal z iného členského štátu (alebo jeho časti) a aby tovar tuzemského alebo regionálneho pôvodu bol určený do iného členského štátu (alebo do časti tohto iného štátu). Ak výrobky pochádzajúce z jedného členského štátu sa iba premiestnia z jedného regiónu do druhého regiónu tohto členského štátu, potom nie je splnená základná podmienka na uplatnenie článkov 28 ES alebo 29 ES, čím žiaden z týchto článkov nemožno uplatniť. Táto základná podmienka je spojená s prekročením hranice z jedného členského štátu do druhého, teda s prechodom cez hranicu, ktorú by som označil ako „medzištátnu“ bez ohľadu na to, kadiaľ prechádza, teda či ohraničuje štátne územie, alebo jeho časť(49) .
87. Snaha Súdneho dvora obmedziť uplatniteľnosť ustanovení Zmluvy o voľnom pohybe tovaru, akými sú ustanovenia článku 28 ES, výlučne na obchod medzi členskými štátmi sa objavila aj pri skúmaní viacerých vnútroštátnych právnych úprav, podľa ktorých výrobky tuzemského pôvodu (ktoré sa netýkali obchodu medzi členskými štátmi) podliehali menej priaznivejšiemu režimu uvádzania na trh, než aký bol vyhradený výrobkom dovezeným z ostatných členských štátov(50) . Tieto vnútroštátne právne úpravy vyvolávali mimoriadne problémy, keďže z nich vyplývala „opačná diskriminácia“.
88. Vzhľadom na tieto problémy Súdny dvor zdôraznil, že cieľom článku 28 ES „je odstrániť prekážky dovozu tovaru a nie zabezpečiť, aby s tovarom tuzemského pôvodu sa za každú cenu zaobchádzalo rovnako ako s dovezeným tovarom“(51) . Z toho vyvodil, že „rozdielne zaobchádzanie s tovarom, ktoré nie je spôsobilé narušiť dovoz alebo sťažiť uvádzanie dovážaného tovaru na trh, nespadá pod zákaz zakotvený v tomto článku“(52) .
89. Z celkového vývoja tejto judikatúry vyplýva, že články 28 ES a 29 ES nie sú uplatniteľné na situácie obchodu s tovarom výlučne vo vnútri členského štátu. Vzhľadom na túto judikatúru by sa dalo očakávať, že to isté platí aj pre uplatniteľnosť článkov 23 ES a 25 ES, keďže, ako som už povedal, znenie týchto článkov rovnako ako znenie článkov 28 ES a 29 ES odkazuje na vzťahy medzi členskými štátmi.
90. Súdny dvor však rozhodol inak, ako to vyplýva z už citovaného rozsudku Lancry a i. a z rozsudkov zo 14. septembra 1995, Simitzi(53), a z 9. septembra 2004, Carbonati Apuani(54) . Tieto rozsudky sa výrazne odchyľujú od tradičnej judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa územnej pôsobnosti ustanovení Zmluvy v oblasti voľného pohybu tovaru. Pred skúmaním dopadu a hraníc tejto novej línie judikatúry vo vzťahu k situáciám, ktoré sú predmetom spornej právnej úpravy, je potrebné vymedziť jej jednotlivé stupne.
b) Vývoj judikatúry Súdneho dvora, pokiaľ ide o rozsah územnej pôsobnosti článkov 23 ES a 25 ES
91. V nadväznosti na rozsudok zo 16. júla 1992, Legros a i.(55), Súdny dvor v už citovanom rozsudku Lancry a i. rozhodol, že poplatok „octroi de mer“ stanovený francúzskou právnou úpravou je poplatkom s rovnakým účinkom ako clá na dovoz v zmysle článku 25 ES.
92. Tento poplatok bol vo francúzskych zámorských správnych oblastiach vyberaný z tovaru, ktorý bol dovezený do tejto časti francúzskeho územia bez ohľadu na jeho pôvod, takže sa bez rozdielu vzťahoval tak na výrobky pochádzajúce z iných členských štátov, ako aj na výrobky pochádzajúce z iných častí územia tohto členského štátu.
93. V už citovanom rozsudku Legros a i. sa Súdny dvor obmedzil na zdôraznenie, že „poplatok vyberaný na hranici regiónu z dovozu výrobkov do regiónu členského štátu predstavuje pre voľný pohyb tovaru minimálne rovnako závažnú prekážku ako poplatok vyberaný na štátnej hranici z dovozu výrobkov na celé územie členského štátu“(56) . V tejto súvislosti iba uviedol, že „skutočnosť, že tento regionálny poplatok sa vyberá aj z tovaru pochádzajúceho z ostatných častí územia dotknutého členského štátu, nemení nič na tom, že tento poplatok narúša jednotnosť colného územia Spoločenstva“(57) . Tieto úvahy presne zapadajú do vymedzeného rámca vyššie uvedenej judikatúry(58) .
94. Tieto úvahy boli neskôr rozvinuté v bode 29 už citovaného rozsudku Lancry a i. v úplne odlišnom smere ako doposiaľ. Súdny dvor totiž zdôraznil, že „samotná zásada colnej únie, ktorá sa vzťahuje na celkový obchod s tovarom…, vyžaduje, aby bol všeobecne zaručený voľný pohyb tovaru a nie iba v obchode medzi štátmi“. Súdny dvor upresnil, že „ak sa články… [23 ES a 25 ES] vzťahujú výslovne iba na obchod medzi členskými štátmi, je do dané tým, že tieto články predpokladajú, že vnútri týchto štátov neexistujú poplatky vykazujúce znaky cla“. Z toho vyvodil, že „neexistencia takýchto poplatkov je nevyhnutnou podmienkou fungovania colnej únie pokrývajúcou celý obchod s tovarom, a články [23 ES a 25 ES] preto rovnako implikujú ich zákaz“.
95. V tom istom rozsudku Lancry a i. Súdny dvor k tomuto hlavnému argumentu pridal ďalšie dva argumenty.
96. Najprv zdôraznil, že poplatok „octroi de mer“ sa vzťahuje na všetok tovar dovezený do dotknutej zámorskej správnej oblasti bez ohľadu na jeho pôvod, čím sa toto opatrenie uplatní na situáciu, ktorú možno považovať za výlučne vnútornú situáciu členského štátu. V tejto súvislosti usúdil, že „bolo by nekoherentné jednak rozhodnúť, že poplatok ‚octroi de mer ‘je poplatkom s rovnakým účinkom, pokiaľ by sa vyberal z tovaru pochádzajúceho z ostatných členských štátov, a jednak predpokladať, že ten istý poplatok nie je poplatkom s rovnakým účinkom, pokiaľ by sa vyberal z tovaru pochádzajúceho z materského Francúzska“(59) .
97. Okrem toho Súdny dvor uviedol, že v praxi by v každom prípade bolo dosť ťažké, ak nie úplne nemožné, rozlišovať medzi výrobkami tuzemského pôvodu a výrobkami pochádzajúcimi z iných členských štátov, ak by sa nevykonávali rozličné previerky, ktoré by však mali za následok narušenie voľného pohybu tovaru(60) .
98. S ohľadom na toto poradie argumentov Súdny dvor v už citovanom rozsudku Lancry a i. rozhodol, že poplatok „octroi de mer“ je poplatkom s rovnakým účinkom ako clo na dovoz, „nielen pokiaľ sa týka tovaru dovezeného z iných členských štátov do tohto regiónu, ale aj pokiaľ je vyberaný z tovaru dovezeného do tohto regiónu z inej časti toho istého štátu“(61) .
99. Táto judikatúra týkajúca sa dovozu tovaru bola v už citovaných rozsudkov Simitzi a neskôr Carbonati Apuani prenesená na vývoz tovaru.
100. Už citovaná vec Simitzi sa týkala obecného poplatku z tovaru dovezeného do Dodekanes (bez ohľadu na jeho pôvod) alebo odoslaného z tejto časti Grécka (bez ohľadu na miesto jeho určenia). V súlade s už citovaným rozsudkom Lancry a i. Súdny dvor rozhodol, že tento poplatok, ktorý členský štát vyberal z tovaru dovezeného do regiónu jeho územia výlučne z iných regiónov toho istého štátu a z tovaru odoslaného z určitého regiónu výlučne do iných regiónov tohto štátu, je poplatkom s rovnakým účinkom ako clo na dovoz a vývoz.(62)
101. Vyššie uvedená vec Carbonati Apuani sa týkala obecného poplatku z mramoru vyťaženého na území tejto obce (Carrara) vyberaného z dôvodu jeho prepravy z tejto časti územia Talianska. Súdny dvor rozhodol, že tento poplatok je poplatkom s rovnakým účinkom ako clo na vývoz v zmysle článku 23 ES, a to bez ohľadu na to, že postihuje aj tovar, ktorého miesto konečného určenia sa nachádza vo vnútri dotknutého členského štátu(63) . Súdny dvor tu prevzal a ďalej rozvinul dva z argumentov uvedených v už citovanom rozsudku Lancry a i., ktoré sa týkali jednak požiadavky colnej únie a jednak toho, že dotknuté opatrenie sa neuplatní na výlučne vnútornú situáciu členského štátu.
102. Pokiaľ ide o prvý argument, ktorý naďalej zostáva hlavným argumentom, Súdny dvor ho ďalej rozvinul a zároveň zdôraznil, že články 23 a nasl. ES je potrebné vykladať vo svetle článku 14 ods. 2 ES, ktorý vymedzuje vnútorný trh ako „oblasť bez vnútorných hraníc, v ktorej je zaručený voľný pohyb tovaru, osôb, služieb a kapitálu“. Keďže toto ustanovenie nijako nerozlišuje medzi hranicami vo vnútri štátu a hranicami medzi štátmi, Súdny dvor v nadväznosti na uvedený rozsudok Lancry a i. dospel k záveru, že „neexistencia medzištátnych alebo vnútroštátnych poplatkov vykazujúcich znaky cla alebo poplatku s rovnakým účinkom je nevyhnutným predpokladom fungovania colnej únie, v ktorej je zaručený voľný pohyb tovaru“(64) .
103. Pokiaľ ide o druhý argument, Súdny dvor konštatoval, že sporný poplatok z mramoru sa uplatní na všetok mramor z Carrara, ktorý prekročí hranice územia tejto obce bez toho, aby sa rozlišovalo medzi mramorom s miestom konečného určenia v Taliansku a mramorom s miestom konečného určenia v iných členských štátoch. Súdny dvor z toho vyvodil, že tento poplatok svojou povahou a obsahom postihuje obchod medzi členskými štátmi.
104. Po pripomenutí uvedenej judikatúry je potrebné preskúmať rozsah a hranice jej pôsobnosti vo vzťahu k situáciám, na ktoré sa vzťahuje sporná právna úprava
c) Rozsah a hranice pôsobnosti rozsudkov Lancry a i., Simitzi a Carbonati Apuani
105. Z uvedených rozsudkov Lancry a i., Simitzi a Carbonati Apuani zrejme vyplýva, že články 23 ES a 25 ES sú uplatniteľné na situácie, ktoré sú predmetom napadnutej právnej úpravy v spore vo veci samej. Podľa tejto judikatúry totiž poplatok môže spadať pod zákaz tohto článku, ak je vyberaný z dôvodu prekročenia hranice, či už ide o hranicu medzi štátmi (v rámci obchodu medzi jednotlivými členskými štátmi) alebo hranicu vo vnútri štátu (v rámci vnútorného obchodu toho istého štátu)(65) . Preto je potrebné predpokladať, že ak by prípadný príspevok v prospech Úradu bol vyberaný z dôvodu odoslania zemiakov z ostrova Jersey (do Spojeného kráľovstva, správnej oblasti Guernesey alebo na ostrov Man), potom by toto opatrenie mohlo predstavovať poplatok s rovnakým účinkom ako clo na vývoz.
106. Súčasne treba brať do úvahy skutočnosť, že prípadné prenesenie tejto judikatúry na situácie, ktoré sú predmetom spornej právnej úpravy, nie je ani zďaleka jednoznačné. Podľa môjho názoru totiž dva z troch argumentov, o ktoré sa opieral Súdny dvor v už citovanom rozsudku Lancry a i., sú v spore vo veci samej irelevantné, takže musia byť odmietnuté. Zostávajúci argument zase považujem za obzvlášť sporný. To by som chcel preukázať prostredníctvom preskúmania každého z týchto argumentov, aby som ich tak mohol dôkladne zmapovať a vyhnúť sa tak pri uplatňovaní práva Spoločenstva akejkoľvek chybe v pozorovaní alebo akémukoľvek „optickému klamu“(66) .
107. V prvom rade je potrebné konštatovať, že na rozdiel od uvedených rozsudkov Lancry a i., Simitzi a Carbonati Apuani, sporná právna úprava je uplatniteľná na situácie, ktoré sa za každých okolností považujú za situácie v rámci jedného a toho istého štátu.
108. Táto právna úprava sa totiž vzťahuje výlučne na obchod so zemiakmi medzi ostrovom Jersey na jednej strane a Spojeným kráľovstvom, ostrovmi správnej oblasti Guernesey a ostrovom Man, na strane druhej. Pripomínam, že na účely uplatniteľnosti ustanovení Zmluvy o voľnom pohybe tovaru vo vzťahu k poľnohospodárskym výrobkom, akými sú zemiaky, je potrebné Spojené kráľovstvo a všetky tieto ostrovy považovať za jeden členský štát.
109. V tomto smere nie je dôležité, či v rámci obchodu, ktorý je predmetom spornej právnej úpravy, sú zemiaky prepravené priamo
do Spojeného kráľovstva (alebo do správnej oblasti Guernesey alebo na ostrov Man) alebo nepriamo
tranzitne cez prístav iného členského štátu (bez toho, aby uvedený tovar bol v tomto štáte spracovaný alebo predaný). Podľa môjho názoru totiž možnosť jednoduchého tranzitu tovarov cez iný členský štát nemôže viesť k tomu, aby sme plánovanú obchodnú transakciu považovali za obchod medzi členskými štátmi v zmysle článkov 23 ES a 25 ES. Inými slovami povedané, tento prípadný medzinárodný prvok nepostačuje na to, aby situácie, ktoré sú predmetom spornej právnej úpravy, boli kvalifikované inak ako výlučne vnútorné situácie jedného a toho istého štátu, a to Spojeného kráľovstva.
110. Keďže sa táto právna úprava vzťahuje výlučne na obchod so zemiakmi vo vnútri Spojeného kráľovstva a nevzťahuje sa na obchod s inými členskými štátmi, bolo by prinajmenšom zvláštne, ak by sme vychádzali z toho, že ustanovenia Zmluvy v oblasti voľného pohybu tovaru sú uplatniteľné aj na tento prípad. Na podporu uplatniteľnosti článkov 23 ES a 25 ES sa vonkoncom nemožno odvolávať na akékoľvek narušenie, čo i len čiastočné, obchodu vo vnútri Spoločenstva. Hoci Súdny dvor použil tento argument v už citovaných rozsudkoch Lancry a i. (bod 30) a Carbonati Apuani (bod 26), v spore vo veci samej nemá žiadnu relevanciu.
111. V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že prejednávaná vec sa nevyznačuje komplikáciami, ktoré mohli v týchto predchádzajúcich veciach vyvolať „opačnú diskrimináciu“.
112. Pripomínam, že o prípad opačnej diskriminácie ide predovšetkým vtedy, ak výrobky pochádzajúce z jedného členského štátu (na základe vnútroštátnej právnej úpravy) podliehajú menej priaznivejšiemu režimu uvádzania na trh vo vnútri toho istého členského štátu, než je režim vyhradený výrobkom dovážaným z ostatných členských štátov alebo výrobkom určeným na vývoz do iných členských štátov (na základe ustanovení Zmluvy o voľnom pohybe tovaru). Ako som už uviedol, Súdn y dvor stanovil zásadu, podľa ktorej ustanovenia Zmluvy v oblasti voľného pohybu tovaru neponúkajú žiadne riešenie problémov spojených s existenciou opačnej diskriminácie, keďže tie sa týkajú výlučne vnútorných situácií, ktoré sú svojou povahu vylúčené z rozsahu pôsobnosti práva Spoločenstva(67) .
113. V už citovanom rozsudku Lancry a i. (bod 30) sa Súdny dvor výrazne odchýlil od ustálenej judikatúry, keďže zdôraznil, že by bolo nekoherentné jednak považovať poplatok „octroi de mer“ za poplatok s rovnakým účinkom, ako je clo na dovoz v zmysle článkov 23 ES a 25 ES, pokiaľ by sa vyberal z tovaru pochádzajúceho z ostatných členských štátov, a súčasne ten istý poplatok nepovažovať za poplatok s rovnakým účinkom, pokiaľ by sa vyberal z tovaru pochádzajúcich z inej časti dotknutého členského štátu. Takýto prístup pravdepodobne zodpovedá snahám Súdneho dvora neprispievať k vzniku opačnej diskriminácie, ak by tuzemské výrobky v nadväznosti na vyhlásenie jeho rozsudku podliehali menej priaznivejšiemu režimu zaobchádzania ako výrobky dovážané z iných členských štátov. Súdny dvor uplatnil tento prístup a rozhodol, že „octroi de mer“ je poplatkom s rovnakým účinkom ako clo na dovoz, a to aj vtedy, ak sa toto opatrenie vzťahuje na tovar dovezený do jednej časti územia členského štátu, ktorý pochádza z inej časti toho istého členského štátu. Už citovaný rozsudok Carbonati Apuani zrejme tento argument neprebral napriek tomu, že tento rozsudok sa odvoláva na rozsudok z 5. decembra 2000, Guimont(68) .
114. V prejednávanej veci Súdny dvor nemá žiadny dôvod riadiť sa týmito úvahami.
115. Hoci zemiaky z Jersey pri ich uvádzaní na trh v Spojenom kráľovstve a na ostrovoch, ktoré sú jeho súčasťou (správna oblasť Guernesey a ostrov Man), podliehajú menej priaznivejšiemu režimu, ako je režim vyhradený zemiakom vyvážaným do iných členských štátov, toto rozdielne zaobchádzanie vyplýva výlučne zo spornej právnej úpravy, keďže podľa jej článku 2 sa režim uvádzania na trh, ktorý táto právna úprava zavádza, vzťahuje iba na obchod medzi jednotlivými územiami, ktoré sú súčasťou jedného a toho istého členského štátu, a nie na obchod s ostatnými členskými štátmi. Uvádzanie zemiakov z Jersey na trh iných členských štátov ako Spojeného kráľovstva preto nespadá pod kogentné ustanovenia stanovené spornou právnou úpravou, pričom Súdny dvor v tomto ohľade nemusí na základe ustanovení o voľnom pohybe tovaru vydať rozsudok. Tým je vylúčené, aby Súdny dvor vyhlásením rozsudku prispel k vzniku opačných diskriminácií, ktorých existencia vyplýva už zo samotnej spornej právnej úpravy.
116. Keďže právo Spoločenstva takúto diskriminačnú situáciu nepredpokladá, nie je dôvod, aby sa Súdny dvor ňou zaoberal a v dôsledku toho rozšíril rozsah pôsobnosti článkov 23 ES a 25 ES na výlučne vnútorné situácie členského štátu, akými sú situácie v spore vo veci samej, s odôvodnením, že by bolo nekoherentné ich posudzovať rozdielne v porovnaní so situáciami, ktoré sa týkajú vývozu tovaru do iných členských štátov. Hoci sa môže vynoriť otázka, akú logiku má sporná právna úprava, právu Spoločenstva ako ani Súdnemu dvoru neprináleží vykonať nápravu diskriminačnej situácie, ktorá z toho vyplýva. Iba vnútroštátne zákonodarné alebo súdne orgány sú oprávnené uskutočniť túto nápravu prostredníctvom opatrení, ktoré budú považovať za vhodné a ktoré budú spočívať napríklad v spochybnení spornej právnej úpravy.
117. Pokiaľ ide o argument, podľa ktorého by v praxi bolo dosť ťažké, ak nie úplne nemožné, zistiť pôvod alebo miesto určenia tovaru a zodpovedajúcim spôsobom obmedziť uplatniteľnosť článkov 23 ES a 25 ES na obchod medzi členskými štátmi s vylúčením vnútorného obchodu jedného členského štátu, aj tento argument sa zdá byť v spore vo veci samej rovnako irelevantný. Ak by aj bolo mimoriadne ťažké rozlíšiť určité výrobky podľa ich pôvodu alebo miesta určenia, ak by sa dotknutá právna úprava (nesporne z dôvodu týchto praktických problémov) na ne uplatnila bez rozdielu, len ťažko dokážem pochopiť, že by tomu tak malo byť aj v prípade, ak je stanovené, že dotknutá právna úprava, akou je právna úprava v spore vo veci samej, je uplatniteľná iba na výrobky, ktoré pochádzajú z územia považovaného za súčasť územia členského štátu a ktoré majú byť predané a spotrebované v iných častiach toho istého členského štátu. V prejednávanej veci je preto potrebné tento argument (uvedený v bode 31 už citovaného rozsudku Lancry a i.) odmietnuť o to viac, že nebol prijatý v už citovanom rozsudku Carbonati Apuani.
118. Pokiaľ ide o zostávajúci argument (týkajúci sa požiadaviek colnej únie a vnútorného trhu), ktorý zostáva hlavným argumentom, ten podľa môjho názoru nepostačuje na odôvodnenie uplatniteľnosti článkov 23 ES a 25 ES na situácie, ktoré sú predmetom spornej právnej úpravy a ktoré sú výlučne vnútornými situáciami členského štátu.
119. Je pravdou, že ako uviedol generálny advokát Tesauro vo svojich návrhoch v uvedenej veci Lancry a i., môže sa zdať paradoxné, že na spoločnom trhu sa zakazujú prekážky v obchodovaní medzi dvoma členskými štátmi (napríklad medzi Portugalskou republikou a Dánskym kráľovstvom), zatiaľ čo prekážky v obchodovaní vo vnútri jedného a toho istého členského štátu (napríklad medzi Neapolom a Capri) sa nezohľadnia(69) . Na prvý pohľad sa totiž proces integrácie členských štátov do Spoločenstva, ktorý sa vyznačuje rozvojom a budovaním Európy, javí ako ťažko zlučiteľný s prijímaním opatrení v rámci členských štátov, smerujúcich k triešteniu alebo štiepeniu toho ktorého územia štátu, v ktorom by nebol zaručený voľný pohyb tovaru.
120. Za týchto okolností a odhliadnuc od závažnosti toho javu to však podľa môjho názoru nič nemení na skutočnosti, že cieľom ustanovení Zmluvy o voľnom pohybe tovaru vrátane ustanovení článkov 23 ES a 25 ES nie je zabrániť uvedenej situácii.
121. Argumentáciu, na základe ktorej Súdny dvor dospel k opačnému záveru, považujem za málo presvedčivú a prinajmenšom spornú.
122. V prvom rade sa len ťažko môžem stotožniť s myšlienkou zdôraznenou Súdnym dvorom v už citovaných rozsudkoch Lancry a i. (bod 29) a Carbonati Apuani (bod 22), že samotná zásada colnej únie, ako vyplýva z článku 23 ES, vyžaduje, aby bol všeobecne zaručený voľný pohyb tovaru, a to nie iba v rámci obchodovania medzi štátmi, ale v širšom slova zmysle na celom území colnej únie.
123. Ako totiž zdôraznil generálny advokát Poiares Maduro vo svojich návrhoch v už citovanej veci Carbonati Apuani(70), „článok 23 ES je iba vyjadrením vôle zakladajúcich štátov Spoločenstva obmedziť do budúcna právomoc členských štátov, ktorú budú v oblasti ciel vykonávať“, či už v rámci ich vzájomných vzťahov alebo v rámci ich vzťahov s tretími krajinami, zohľadňujúc prijatie spoločného colného sadzobníka.
124. Pokiaľ ide o vnútornú stránku colnej únie, táto vôľa je vyjadrená prostredníctvom zákazu ciel a poplatkov na dovoz a vývoz s rovnakým účinkom. Ako Súdny dvor relatívne skoro upresnil, „tento zákaz je [odôvodnený] tým, že aj iba minimálne finančné zaťaženia uplatňované z dôvodu prekročenia hraníc
predstavujú prekážku voľného pohybu tovaru“(71) . Pod použitým výrazom „prekročenie hraníc“ Súdny dvor nerozumel nič iné ako prekročenie hraníc medzi štátmi bez ohľadu na to, či ohraničujú štátne územie alebo časť tohto územia.
125. Vyberanie ciel, ako to vyplýva zo samotnej definície, zapadá do toho rámca, čím obmedzenie právomoci členských štátov, ktoré článok 23 ES na účely vytvorenia colnej únie zavádza pre túto oblasť, je nevyhnutne a výlučne definované vo vzťahu k prekročeniu hranice medzi štátmi. Dodávam, že toto riešenie je jediným riešením, ktoré je v súlade so znením článku 3 ods. 1 písm. a) ES, článku 23 ES a článku 25 ES. Okrem toho jedine toto riešenie je zlučiteľné s rozsiahlym vývojom judikatúry, ktorá, ako som už povedal, obmedzila uplatniteľnosť ustanovení týkajúcich sa voľného pohybu tovaru na obchod medzi členskými štátmi s vylúčením obchodu vo vnútri jedného a toho istého členského štátu.
126. Podľa môjho názoru nemôžu úvahy obsiahnuté v už citovanom rozsudku Carbonati Apuani k zneniu článku 14 ods. 2 ES rozptýliť pochybnosti, ktoré vyplývajú z argumentácie Súdneho dvora od vydania uvedeného rozsudku Lancry a i., pokiaľ ide o požiadavky na colnú úniu.
127. Pripomínam, že tento článok, ktorý bol do Zmluvy vložený Jednotným európskym aktom, definuje vnútorný trh ako „oblasť bez vnútorných hraníc, v ktorej je zaručený voľný pohyb tovaru, osôb, služieb a kapitálu v súlade s ustanoveniami tejto zmluvy“(72) .
128. Je síce pravdou, že táto formulácia môže na prvý pohľad vyvolávať dojem, že vytvorenie vnútorného trhu popri požiadavkách, ktoré boli rozhodujúce pre zavedenie spoločného trhu, predpisuje ďalšie požiadavky, keďže vytvorenie vnútorného trhu predpokladá pokrok v procese integrácie členských štátoch do Spoločenstva(73) .
129. Definovaním vnútorného trhu ako „oblasti bez vnútorných hraníc“ autori Jednotného aktu nemali v úmysle spochybniť rámec, ktorý bol pre uplatňovanie ustanovení týkajúcich sa voľného pohybu tovaru, osôb, služieb a kapitálu, jednoznačne vymedzený Zmluvou EHS a na ktorý poukázala judikatúra Súdneho dvora(74) .
130. Je potrebné zdôrazniť, že článok 14 ods. 2 ES v súvislosti s výkonom základných slobôd zaručených Zmluvou výslovne odkazuje na jej ustanovenia. Toto upresnenie, ktoré bolo pripojené počas rokovaní o Jednotnom akte, je odôvodnené snahou nerozširovať rozsah pôsobnosti ustanovení Zmluvy o voľnom pohybe tovaru nie len vo vzťahu k osobám, ale aj vo vzťahu k tovarom, službám a kapitálu(75) .
131. Ako už bolo povedané, znenie článku 3 ods. 1 písm. a) ES, ako aj znenie článkov 23 ES, 25 ES, 28 ES a 29 ES, pokiaľ ide o voľný pohyb tovaru, sa výlučne týka obchodu s tovarom medzi členskými štátmi a netýka sa obchodu s tovarom vo vnútri jedného a toho istého členského štátu. Z toho vyvodzujem, že článok 14 ods. 2 ES nemôže rozšíriť územnú pôsobnosť článkov 23 ES a 25 ES na výlučne vnútorný obchod členského štátu.
132. Tento záver sa ponúka o to viac, ak sa zoberie do úvahy článok 3 ods. 1 písm. c) ES. Tento článok totiž stanovuje, že „… činnosti spoločenstva zahŕňajú, ako to vyplýva z ustanovení tejto zmluvy a z časového plánu v nej stanovenom…, vnútorný trh
charakterizovaný zrušením prekážok pre voľný pohyb tovaru, osôb, služieb a kapitálu medzi členskými štátmi “(76) .
133. Táto definícia vnútorného trhu platná už pred prijatím Jednotného aktu nebola týmto aktom zmenená a prispôsobená definícii vloženej do Zmluvy Jednotným aktom. Pojem „vnútorný trh“ v zmysle článku 14 ods. 2 ES sa preto nemôže výrazne líšiť od tohto pojmu uvedeného v článku 3 ods. 1 písm. c) ES.
134. Z toho vyplýva, že výraz „oblasť bez vnútorných hraníc“ použitý v článku 14 ods. 2 ES neznamená nič iné ako oblasť, v ktorej sú zakázané prekážky obchodovania medzi členskými štátmi. „Vnútorné hranice“ je preto potrebné chápať ako „hranice medzi štátmi“(77) (v rámci obchodovania medzi členskými štátmi vo vnútri Spoločenstva) s vylúčením hraníc vo vnútri štátu (v rámci obchodovania vo vnútri jedného a toho istého členského štátu) a v protiklade s vonkajšími hranicami (v rámci obchodovania medzi členskými štátmi a tretími štátmi)(78) .
135. V skutočnosti autori Jednotného aktu definovaním vnútorného trhu ako „oblasti bez vnútorných hraníc“ predovšetkým chceli dodať procesu budovania Európy novú hnaciu silu, teda voľba tohto výrazu sa spája skôr s politickými ako právnymi dôvodmi. To vyplýva z obsahu bielej knihy o zavŕšení vnútorného trhu, ktorú vypracovala Komisia v rámci príprav na zasadnutie Európskej rady v Miláne 28. a 29. júna 1985, a rozhodujúci vplyv mala aj v celom priebehu rokovaní o Jednotnom akte(79) .
136. Tento dokument totiž zahŕňal množstvo opatrení zameraných na oživenie európskeho integračného procesu odstránením „hraníc“ akejkoľvek povahy, či už hraníc „fyzických“, „technických“ alebo „daňových“.
137. Pokiaľ ide o fyzické hranice, počítalo sa s odstránením kontroly osôb a tovarov na takzvaných „vnútorných“ hraniciach, to znamená na colniciach nachádzajúcich sa na hraniciach medzi členskými štátmi(80) . Nič v spomenutej bielej knihe nenasvedčuje tomu, že by vytvorenie vnútorného trhu mohlo vyžadovať aj odstránenie prípadných colných prekážok voľného pohybu tovaru vo vnútri každého členského štátu.
138. Pokiaľ ide o ostatné druhy prekážok obchodovania vo vnútri Spoločenstva, ktoré boli označené výrazom „technické a daňové hranice“, plánovalo sa ich výrazné zúženie prostredníctvom rozsiahleho programu harmonizácie alebo približovania vnútroštátnych právnych predpisov, ktorého realizácia do 31. decembra 1992 mala byť s výnimkou určitých oblastí uľahčená zjednodušením postupov prijímania opatrení Spoločenstva. V tomto kontexte Jednotný akt vložil do Zmluvy EHS článok 100a (zmenený, teraz článok 95 ES) s cieľom vytvoriť a zabezpečiť fungovanie vnútorného trhu, ako to upresňuje ods. 1 uvedeného článku, v súlade s cieľmi článku 8a Zmluvy EHS (zmenený, teraz článok 14 ES).
139. Hoci Jednotný akt tým vytvoril úzky vzťah medzi realizáciou vnútorného trhu na jednej strane a prijímaním opatrení harmonizácie a približovania vnútroštátnych predpisov na strane druhej, nemožno z toho vyvodiť, že vytvorenie vnútorného trhu v zmysle článku 14 ods. 2 vyžaduje, aby ustanovenia Zmluvy v oblasti voľného pohybu tovaru sa stali uplatniteľné na výlučne vnútorné situácie členského štátu.
140. Súdny dvor síce rozhodol, že „uplatnenie článku 100a Zmluvy ako právneho základu nepredpokladá skutočnú spojitosť s voľným pohybom medzi členskými štátmi
vo všetkých situáciách, na ktoré sa vzťahuje právny akt vydaný na tomto právnom základe“(81), čím tento akt možno uplatniť na výlučne vnútorné situácie členského štátu, avšak uvedené sa nevzťahuje na uplatnenie ustanovení Zmluvy, akými sú články 23 ES a 25 ES. Napriek tomu, že ustanov enia Zmluvy v oblasti voľného pohybu tovaru, osôb, služieb a kapitálu prispievajú výrazným spôsobom k integrácii členských štátov do Spoločenstva, opatrenia harmonizácie a približovania vnútroštátnych právnych predpisov prispievajú k nej ešte viac, takže ich prijatie je vo všeobecnosti rozhodujúcim krokom v procese európskej integrácie.
141. Zo všetkých vyššie uvedených úvah podľa môjho názoru vyplýva, že je v zásade dôležité neuplatňovať vyššie uvedenú judikatúru Lancry a i., Simitzi a Carbonati Apuani na situácie, na ktoré sa vzťahuje sporná právna úprava, a teda vylúčiť uplatniteľnosť článkov 23 ES a 25 ES na také situácie, ktoré sú, pripomínam, výlučne vnútornými situáciami jedného a toho istého členského štátu.
142. Rovnaký záver sa ponúka vo vzťahu k článku 29 ES. Napriek opačnému názoru Komisie(82) sa domnievam, že nie je možné uvedené rozsudky Lancry a i. a Simitzi preniesť do oblasti necolných prekážok obchodovania s tovarom. Toto prenesenie by sa opieralo o nedostatočné argumenty, ktoré Súdny dvor viedli k tomu, že prijal uplatniteľnosť článkov 23 ES a 25 ES na výlučne vnútorné situácie členského štátu.
143. Bod 23 už citovaného rozsudku Carbonati Apuani(83) však môže vyvolávať dojem, že Súdny dvor implicitne pripustil, že všetky ustanovenia Zmluvy o voľnom pohybe tovaru sú uplatniteľné na výlučne vnútorné situácie členského štátu(84) .
144. V žiadnom prípade však nie je isté, že by z toho mal byť vyvodený takýto všeobecný záver. Podľa môjho názoru uvedený rozsudok Carbonati Apuani iba potvrdzuje už citovanú judikatúru Legros, Lancry a i. a Simitzi, pokiaľ ide iba o colné prekážky obchodovania. Len ťažko si dokážem predstaviť, že Súdny dvor chcel týmto rozsudkom spochybniť svoju tradičnú judikatúru v oblasti necolných prekážok obchodu, teda v inej oblasti, ako v oblasti, ktorej sa týkal predmetný spor vo veci samej. Priznanie širšieho rozsahu tomuto rozsudku, než aký bol priznaný v uvedenom spore, mi pripadá o to nepravdepodobnejšie, že by to nakoniec viedlo k tomu, že všetky ustanovenia Zmluvy v oblasti voľného pohybu (či už tovaru alebo osôb, služieb a kapitálu) sa uplatnia na vnútroštátne právne úpravy týkajúce sa výlučne vnútorných situácií členského štátu. Je veľmi pravdepodobné, že Súdny dvor nemal v úmysle týmto rozsudkom dosiahnuť takýto všeobecný obrat v judikatúre(85) .
145. Z toho vyvodzujem, že tak články 23 ES a 25 ES, ako ani článok 29 ES nie sú uplatniteľné na situácie, ktoré sú predmetom spornej právnej úpravy.
146. Preto na položené prejudiciálne otázky je potrebné odpovedať tak, že napriek tomu, že ustanovenia Zmluvy týkajúce sa voľného pohybu tovaru sú uplatniteľné na ostrov Jersey, pokiaľ ide o obchod s poľnohospodárskymi výrobkami vo vnútri Spoločenstva, akými sú zemiaky, články 23 ES a 25 ES, ako ani článok 29 ES nie je možné uplatniť na situácie, akými sú situácie v spore vo veci samej, ktoré sa týkajú výlučne obchodovania s týmito výrobkami medzi ostrovom Jersey na jednej strane a Spojeným kráľovstvom, správnou oblasťou Guersey alebo ostrovom Man na strane druhej, keďže tieto oblasti musia byť považované za súčasť jedného a toho istého členského štátu.
V – Návrh
147. Na základe vyššie uvedených úvah navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky položené Royal Court of Jersey takto:
Napriek tomu, že ustanovenia Zmluvy týkajúce sa voľného pohybu tovaru sú uplatniteľné na ostrov Jersey, pokiaľ ide o obchod s poľnohospodárskymi výrobkami vo vnútri Spoločenstva, akými sú zemiaky, články 23 ES a 25 ES, ako ani článok 29 ES nie je možné uplatniť na situácie, akými sú situácie v spore vo veci samej, ktoré sa týkajú výlučne obchodovania s týmito výrobkami medzi ostrovom Jersey na jednej strane a Spojeným kráľovstvom, správnou oblasťou Guersey alebo ostrovom Man na strane druhej, keďže tieto oblasti musia byť považované za súčasť jedného a toho istého členského štátu.
(1) .
(2)
–	Ostrov Jersey leží v zálive Mont-Saint-Michel, 22 kilometrov od francúzskeho a 161 kilometrov od britského pobrežia. Má rozlohu 116 km² a 96 000 obyvateľov. Tento ostrov je súčasťou správnej oblasti Jersey, ktorá zahŕňa tiež neobývané ostrovy Minquiers a Écréhou. Oblasť Jersey je jednou z dvoch správnych oblastí Normanských ostrovov, ktoré kedysi, ako napovedá ich názov, patrili k Normanskému vojvodstvu. Ďalšou správnou oblasťou je Guernesey. Zahŕňa ostrov rovnakého názvu, ako aj ostrovy Aurigny, Sercq a Herm. Ostrov Jersey je najväčším ostrovom súostrovia Normanských ostrovov.
(3)
–	C‑171/96, Zb. s. I 4607.
(4)
–	Ostrov Man je na rozdiel od Normanských ostrovov bližšie k Spojenému kráľovstvu ako k Francúzsku. Nachádza sa v Írskom mori, zhruba v rovnakej vzdialenosti od Anglicka, Walesu, Škótska, Severného Írska a Írska.
(5)
–	Ú. v. ES L 73, 1972, s. 164 (ďalej len „protokol č. 3“).
(6)
–	Ú. v. ES L 68, s. 1; Mim. vyd. 03/002, s. 8.
(7)
–	Príloha II Zmluvy EHS (teraz príloha I ES) sa týka najmä hľúz určených na konzumáciu. K nim patria aj zemiaky, ktoré sú teda poľnohospodárskym výrobkom, na ktorý sa vzťahuje pôsobnosť nariadenia č. 706/73.
(8)
–	Nariadenie Rady z 27. júna 1967, ktorým sa zavádza spoločný obchodný režim pre vaječný albumín a mliečny albumín a ktorým sa ruší nariadenie č. 48/67/EHS [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES 1967, 130, s. 2596).
(9)
–	Nariadenie Rady z 28. mája 1969, ktorým sa zavádza obchodný režim pre niektoré výrobky vyrobené z poľnohospodárskych produktov [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 141, s. 1).
(10)
–	Nariadenie Rady z 21. apríla 1986 (Ú. v. ES L 141, s. 1; Mim. vyd. 03/007, s. 20).
(11)
–	Ďalej len „States“.
(12)
–	Ďalej len „sporná právna úprava“.
(13)
–	Z bodu 6 návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že ročná produkcia tejto odrody zemiakov (ďalej len „zemiaky z Jersey“) dosahuje objem približne 35 000 až 40 000 ton a týka sa približne 80 pestovateľov. Takmer celá produkcia sa predáva do Spojeného kráľovstva. Podľa Komisie Európskych spoločenstiev táto činnosť tvorí 68 % celkového obratu ostrova Jersey v poľnohospodárskom odvetví.
(14)
–	Pozri body 7 a 8 návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
(15)
–	Ďalej len „Úrad“.
(16)
–	Táto dohoda má zrejme upravovať viaceré skutočnosti, ako vymedzenie plôch na pestovanie zemiakov určených na „vývoz“, normy kvality a záväzné kritéria riadnej správy, ako aj totožnosť osôb schválených Úradom, ktorým poľnohospodár môže dodávať produkty svojej úrody (pozri bod 18 písomných vyjadrení žalobcu v spore vo veci samej).
(17)
–	Táto dohoda má zrejme obsahovať viacero náležitostí, ktoré predovšetkým upresňujú totožnosť osôb schválených Úradom, od ktorých dotknutý podnik môže prijímať dodávky, záväzné normy kvality, záväzné postupy v súvislosti s vývozom alebo spracovaním prebytočných zemiakov vo vzťahu ku skutočným alebo predpokladaným požiadavkám trhu, všetky reklamné alebo propagačné opatrenia, ktoré má Úrad alebo dotknutá organizácia uskutočniť, ako aj množstvo náležitostí, ktoré majú zabezpečiť transparentnosť obchodných transakcií (náklady na služby účtované týmto podnikom, ceny faktúrované kupujúcim, prevádzanie ceny zaplatenej kupujúcimi na výrobcov, existencia faktorov, ktoré môžu túto organizáciu viesť k tomu, aby uzavrela dohodu na inom základe, ako je trhová cena, bonifikácie alebo penalizácie spojené s výnosmi v prospech alebo na ťarchu dotknutej organizácie) [pozri bod 25 písomných vyjadrení žalobcu v spore vo veci samej, ako aj bod 9 písm. c) písomných vyjadrení žalovaného v tomto spore].
(18)
–	Náklady, ktoré môžu Úradu vzniknúť, môžu súvisieť s rozličnými činnosťami, ktoré na neho sporná právna úprava preniesla, ako napríklad uvádzanie na trh, spracovanie, úprava alebo preprava zemiakov alebo podpora a rozvoj výskumu a vzdelávania v oblasti pestovania a predaja tohto tovaru. Ako prehľad týchto jednotlivých činností Úradu pozri bod 27 písomných vyjadrení žalobcu v spore vo veci samej.
(19)
–	Ďalej len „JPMO“.
(20)
–	Ďalej len „TOP“.
(21)
–	Ďalej len „Fairview“.
(22)
–	Viedenský dohovor o zmluvnom práve z 23. mája 1969 (ktorý kodifikuje všeobecne uplatňovanú prax a všeobecne uznávané zvyklosti, ktoré sú považované za dedičstvo medzinárodných zvyklostí) v článku 29 stanovuje, že „pokiaľ zo zmluvy nevyplýva alebo nie je inak zjavný iný úmysel, zaväzuje zmluva každú zmluvnú stranu pre celé jej územie“ (Zbierka dohovorov Spojených národov, zväzok 788, s. 534).
(23)
–	Pozri Royal Commision on the Constitution 1969-73 (správa), zväzok I, University of London Library, Senate House Londýn, 1973, bod 1347 (citovaný v bode 3 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát La Pergola v už citovanej veci Pereira Roque, ako aj v bode 4 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs, týkajúcich sa ostrova Man vo veci Barr a Montrose Holdings, v ktorej bol vydaný rozsudok z 3. júla 1991, C‑355/89, Zb. s. I‑3479).
(24)
–	Pozri v tejto súvislosti úvahy v návrhoch, ktoré predniesol generálny advokát La Pergola v už citovanej veci Pereira Roque (poznámka pod čiarou 7) a podobne úvahy v návrhoch, ktoré predniesol generálny advokát Jackobs, týkajúce sa ostrova Man v už citovanej veci Barr a Montrose Holdings (body 4 až 8).
(25)
–	V už citovanom rozsudku Pereira Roque (bod 11) Súdny dvor zdôraznil, že z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že „Jersey je poloautonómnym závislým územím Britskej koruny, ktoré v Jersey zastupuje Lieutenant Governor“, a že „vláda Spojeného kráľovstva reprezentujúca korunu zodpovedá za obranu a medzinárodné vzťahy“.
(26)
–	Pozri Horner, S. A., „The isle of Man and the Channel Islands – A Study of Their Status under Constitutional, International and European Law“, European University Institue Working Papers, č. 98, San Domenico, 1984, s. 70, 71 a 96 až 102. Pozri tiež, pokiaľ ide o ostrov Man, bod 9 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs v už citovanej veci Barr a Montrose Holdings.
(27)
–	Všeobecne vládne presvedčenie, že osobitosť režimu vyhradeného Normanským ostrovom a ostrovu Man vyplýva z pôvodných ústavno-právnych vzťahoch so Spojeným kráľovstvom, z úzkych hospodárskych vzťahoch s týmto členským štátom, ako aj z ich geografickej polohy a ich malej rozlohy. Pozri v tejto súvislosti J.-L. Dewost a i.: Le droit de la Communauté économique européenne – Dispositions générales et finales, zväzok 15, Université de Bruxelles, 1987, s. 490.
(28)
–	Pozri jeho článok 26 ods. 3, ktorý vložil do článku 227 Zmluvy EHS odsek 5 (zmenený, teraz článok 299 ods. 6 ES) (Ú. v. ES L 73, 1972, s. 14, ďalej len „akt o podmienkach pristúpenia“).
(29)
–	Pozri článok 2 protokolu č. 3, ako ho vyložil Súdny dvor v už citovaných rozsudkoch Barr a Montrose Holdings (bod 16) a Pereira Roque (body 34 a 47).
(30)
–	Nariadenie Rady (EHS) č. 2151/84 z 23. júla 1984 o colnom území Spoločenstva (Ú. v. ES L 197, s. 1) v článku 1 ods. 1 navyše upresňuje, že Normanské ostrovy sú súčasťou colného územia Spoločenstva. Toto upresnenie potvrdzuje skutočnosť, že na základe protokolu č. 3 sú tieto ostrovy povinné dodržiavať články 23 ES a 25 ES.
(31)
–	Odvetvie zemiakov je jedným z mála poľnohospodárskych odvetví, pre ktoré neexistuje žiadna spoločná organizácia trhu. Zodpovedajúci návrh nariadenia bol predložený 25. novembra 1992 (Ú. v. ES C 333, s. 19). Nikdy však nebol prijatý. Pozri v tejto súvislosti odpovede Komisie na parlamentné otázky č. 1827/97 (Ú. v. ES C 21, 1998, s. 101) a P-849/03 (Ú. v. ES C 192 E, s. 221).
(32)
–	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(33)
–	Tento dojem vyvoláva skôr nemecká a holandská jazyková verzia článku 1 ods. 2 prvého pododseku protokolu č. 3 než ostatné jazykové verzie tohto ustanovenia. V nemeckej a holandskej verzii sú totiž spojenia „pre poľnohospodárske výrobky a výrobky pochádzajúce z ich spracovania“ a „ktoré sú predmetom osobitného obchodného režimu“ oddelené čiarkou, čím druhé spojenie sa zrejme vzťahuje súčasne na poľnohospodárske výrobky, ako aj na výrobky pochádzajúce z ich spracovania, a teda nie iba na výrobky pochádzajúce z ich spracovania. V nemčine tieto ustanovenia majú nasledujúce znenie: „Bei landwirtschaftlichen Erzeugnissen und landwirtschaftlichen Verarbeitungserzeugnissen, die unter eine besondere Handelsregelung fallen…“. V holandčine znejú takto: „Voor landbouwprodukten en voor door verwerking daarvan verkregen produkten, waarvoor een speziale regeling van het handelsverkeer bestaat…“.
(34) –	Tovar v poľnohospodárskom odvetví, ktorý nie je obsiahnutý v tejto prílohe, podlieha právnej úprave Spoločenstva týkajúcej sa voľného pohybu tovaru iba vtedy, ak sa na neho vzťahujú nariadenia č. 170/67 alebo č. 1059/69.
(35)
–	Pozri poznámku pod čiarou 7.
(36)
–	Z článku 1 ods. 2 druhého pododseku protokolu č. 3, ako aj z článku 1 ods. 1 nariadenia č. 706/73 vyplýva, že poplatky a dovozné opatrenia sú výlučnými mechanizmami vonkajšej spoločnej poľnohospodárskej politiky, ktoré sú uplatniteľné na ostrov Jersey, s výnimkou iných mechanizmov, ako sú náhrady alebo kompenzačné sumy na vývozy. „Jadro“ spoločnej poľnohospodárskej politiky, ktoré je tvorené reguláciou cien a štrukturálnou politikou, sa zrejme taktiež neuplatní na tento ostrov. Pozri v tomto zmysle už citované dielo J.-L. Dewost a i., s. 490.
(37)
–	Článok 32 ods. 4 ES stanovuje zásadu, podľa ktorej „fungovanie a rozvoj spoločného trhu poľnohospodárskych výrobkov musia byť sprevádzané zavádzaním spoločnej poľnohospodárskej politiky“. Z toho vyplýva, že zavedenie pravidiel v oblasti voľného pohybu tovaru sa vo všeobecnosti spája s uplatňovaním opatrení prijatých v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky. Tento vzťah však v tomto prípade nie je absolútny. Súdny dvor totiž v rozsudku z 29. marca 1979, Komisia/Spojené kráľovstvo (vec 231/78, Zb. s. 1447, bod 14) rozhodol, že „pretrvávanie údajných nedostatkov v zavádzaní spoločnej poľnohospodárskej politiky (a to neexistujúca spoločná organizácia trhu so zemiakmi) nemôže (po uplynutí prechodného obdobia) brániť uplatňovaniu ustanovení o zriadení spoločného trhu, najmä ustanovení o zákaze množstevných obmedzení“. Pozri v tomto zmysle tiež rozsudky z 25. septembra 1979, Komisia/Francúzsko, 232/78, Zb. s. 2729, bod 8, a z 11. júna 1985, Komisia/Írsko, 288/83, Zb. s. 1761, bod 23.
(38)
–	V už citovanom rozsudku Pereira Roque týkajúcom sa postavenia Jersey v oblasti voľného pohybu osôb Súdny dvor v bode 42 konštatoval, že „ani ostatné prvky štatútu [Normanských ostrovov najmä v oblasti voľného pohybu tovaru] neumožňujú stotožňovať vzťahy medzi týmito ostrovmi a Spojeným kráľovstvom so vzťahy medzi dvoma členskými štátmi“.
(39)
–	Podľa JPMO z výrazu „buď priamo, alebo cez iné miesto“ vyplýva, že sporná právna úprava zahŕňa tiež prípad, keď zemiaky z ostrova Jersey sú loďou odosielané do Francúzska, kde sú spracované, a následne loďou prevezené do Spojeného kráľovstva, kde budú predané a spotrebované. S týmto výkladom States nesúhlasí. Podľa jeho názoru sa tento výraz vzťahuje iba na plavebnú cestu, ktorou sú zemiaky odosielané z ostrova. Tento výraz bol použitý preto, aby sa zabránilo akejkoľvek diskriminácii tovarov, ktoré sú odosielané priamo „nákladnou loďou“ do Spojeného kráľovstva (priamo z prístavu Saint-Héleir v Jersey do prístavu Portsmouth v Spojenom kráľovstve tranzitom cez francúzsky prístav Caen). V odpovedi na písomnú otázku Súdneho dvora States uvádza, že sporná právna úprava sa rovnako nevzťahuje na prípad, keď zemiaky boli predané podniku so sídlom vo Francúzsku alebo do iného členského štátu a následne týmto podnikom bez ďalšieho spracovania predané na účely spotrebovania do Spojeného kráľovstva.
(40)
–	Pozri najmä rozsudky z 13. marca 1986, Sinatra, 296/84, Zb. s. 1047, bod 11, a z 26. septembra 1996, Allain, C‑341/94, Zb. s. I‑4631, bod 11.
(41)
–	Pozri bod 33 návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý obsahuje výklad, ktorý si osvojil States.
(42)
–	Pozri bod 33 v spojení s bodom 31 návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
(43)
–	V prípade, že by sa výška sporného príspevku mala vypočítať podľa množstva odoslaných zemiakov, tento príspevok by sa priamo spájal s prekročením hranice územia, ktorú mnohí kvalifikujú ako „hranicu medzi štátmi“ (to znamená v rámci vnútorného obchodu jedného a toho istého členského štátu), čím by bola s určitosťou nastolená otázka uplatniteľnosti článkov 23 ES a 25 ES. Ak by základom pre výpočet mala byť výsevná plocha, potom by existencia vzťahu medzi sporným príspevkom a prekročením akejkoľvek hranice nebola taká zjavná, okrem prípadu, ak by sme rovnako ako Komisia predpokladali, že takýto vzťah vyplýva z účelu príspevku, ktorým je krytie hlavných nákladov Úradu, hoci tieto náklady sa nevzťahujú nevyhnutne na obchodovanie so zemiakmi so Spojeným kráľovstvom (pozri poznámku pod čiarou 18). Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. júla 1994, Lamaire (C‑130/93, Zb. s. I‑3215), pokiaľ ide o povinný ročný príspevok na zemiaky vyvážané z Belgicka, ktorým mali byť financované činnosti Úradu povereného podporou rozvoja vnútorných a vonkajších odbytových trhov poľnohospodárskych, záhradníckych výrobkov a výrobkov morského rybolovu. Výška tohto príspevku bola vypočítaná podľa hmotnosti vyvážaných zemiakov, čím nemožno poprieť, že toto opatrenie postihovalo výrobky z dôvodu prekročenia hranice medzi štátmi (v rámci obchodu medzi viacerými členskými štátmi).
(44)
–	Článok 3 ods. 1 písm. a) ES stanovuje, že činnosti Spoločenstva zahŕňajú „zákaz ciel a množstevných obmedzení na dovoz a vývoz tovarov medzi členskými štátmi ako aj všetkých ostatných opatrení, ktoré majú rovnaký účinok“. Článok 23 ods. 1 ES dopĺňa, že colná únia, na ktorej je Spoločenstvo založené, „zahŕňa zákaz ciel na dovoz a vývoz tovaru medzi členskými štátmi, zákaz všetkých poplatkov, ktoré majú rovnaký účinok…“. Ako odozvu na toto ustanovenie článok 25 ES stanovuje, že „clá na dovozy a vývozy a poplatky s rovnakým účinkom sa medzi členskými štátmi zakazujú“. V rovnakom zmysle zakotvuje článok 28 ES zásadu, podľa ktorej „množstevné obmedzenia dovozu a všetky opatrenia s rovnocenným účinkom sú medzi členskými štátmi zakázané“. Tento odkaz na vzťahy medzi členskými štátmi je v rovnakej formulácii obsiahnutý v článku 29 ES týkajúcom sa množstevných obmedzení vývozu a opatrení s rovnakým účinkom (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
(45)
–	Pozri najmä rozsudky z 10. júla 1980, Komisia/Francúzsko (152/78, Zb. s. 2299); zo 14. decembra 1982, Waterkeyn a i. (314/81 až 316/81 a 83/82, Zb. s. 4337), pokiaľ ide o francúzsku právnu úpravu obmedzujúcu reklamu na alkoholické nápoje bez ohľadu na to, či tieto nápoje boli vyrobené vo Francúzsku, alebo boli dovezené z iných členských štátov; z 15. decembra 1982, Oosthoek s Uitgeversmaatschappij (286/81, Zb. s. 4575), pokiaľ ide o holandskú právnu úpravu, ktorá obmedzila použitie určitých foriem podpory predaja encyklopédií bez ohľadu na to, či tieto encyklopédie boli vyrobené a predané v Holandsku, vyrobené v tomto členskom štáte a vyvezené do iných členských štátoch, alebo vyrobené v iných členských štátoch a dovezené do Holandska; zo 14. júna 1988, 3 Glocken a Kritzinger (407/85, Zb. s. 4233), pokiaľ ide o taliansku právnu úpravu zakazujúcu predaj cestovín zo zmesi jemnej pšeničnej krupice alebo zo zmesi jemnej a hrubej pšeničnej krupice bez ohľadu na to, či tieto cestoviny boli vyrobené v Taliansku, alebo boli dovezené z iných členských štátov, a zo 14. júla 1988, Smanor (298/87, Zb. s. 4489), pokiaľ ide o francúzsku právnu úpravu zakazujúcu predaj určitých výrobkov s označením „mrazené jogurty“ bez ohľadu na to, či tieto jogurty boli vyrobené vo Francúzsku, alebo boli dovezené z iného členského štátu.
(46)
–	Pozri najmä už citované rozsudky Waterkeyn a i., body 11 a 12, Oosthoek s Uitgeversmaatschappij, bod 9, 3 Glocken a Kritzinger, body 11, 25 a 28, a Smanor, body 7 a 8.
(47)
–	Pozri už citovaný rozsudok z 10. júla 1980, Komisia/Francúzsko, body 11 až 14.
(48)
–	Pozri najmä rozsudky z 25. júla 1991, Aragonesa de Publicidad Exterior a Publivía (C‑1/90 a C‑176/90, Zb. s. I‑4151, body 11 a 24) k právnej úprave autonómneho regiónu Katalánsko zakazujúcej v tejto časti územia Španielska reklamu na nápoje s určitým obsahom alkoholu bez ohľadu na to, či boli vyrobené v iných častiach štátneho územia, alebo boli dovezené z iných členských štátov; z 15. decembra 1993, Figur Carni a i. (C‑277/91, C‑318/91 a C‑319/91, Zb. s. I‑6621, body 36 až 38) k právnej úprave regiónu Ligurie, ktorá podmienila dovoz čerstvého mäsa (bez ohľadu na pôvod) na túto časť talianskeho územia veterinárnym kontrolám v obci tranzitu alebo obci miesta určenia a súčasne uložila dotknutým podnikom povinnosť zaplatiť poplatok, a z 3. decembra 1998, Bluhme (C‑67/97, Zb. s. I‑8033, body 19, 20 a 22) k dánskej právnej úprave zakazujúcej držanie niektorých druhov včiel (bez ohľadu na ich pôvod) na ostrove Læsø, ktorý je súčasťou územia Dánska a na susedných ostrovoch.
(49)
–	Pozri v tomto zmysle v nadväznosti na uvedenú judikatúru body 19 a 27 návrhov generálneho advokáta Tesaura vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 9. augusta 1994, Lancry a i. (C‑363/93, C‑407/93 až C‑411/9, Zb. s. I‑3957). Podľa tohto rozsudku „pre zlučiteľnosť poplatku s článkami 9 a nasl. Zmluvy [zmenené, teraz články 23 a nasl. ES]… nie je relevantné, či bol poplatok uložený na dovezené výrobky pri ich dovoze na územie regiónu, ktorý sa nenachádza na hranici dotknutého členského štátu, alebo či bol namiesto toho uložený pri prekročení hranice“. Zdôraznil, že „zjavne však vždy musí ísť o tovar premiestnený z jedného členského štátu do druhého“ a že „napríklad nie je dôležité to, či škótska whisky prekračuje francúzsku hranicu v Calais (pretože bola prepravená loďou), alebo v Lyone (pretože bola prepravená letecky): v obidvoch prípadoch ide… o prekročenie hranice členského štátu“. Generálny advokát Tesauro tiež upresnil, že „DOM [zámorské správne oblasti], či ide o ostrovy (Réunion, Martinique, Guadeloupe), alebo nie (Guyana), sú ‚hranicami‘ iba vtedy, ak výrobok pochádza z iného členského štátu; nie sú ‚hranicami‘, ak výrobok má pôvod a pochádza z iného francúzskeho regiónu.
(50)
–	Pozri najmä rozsudky z 23. októbra 1986, Cognet (355/85, Zb. s. 3231), pokiaľ ide francúzsku právnu úpravu stanovujúcu pevnú maloobchodnú cenu kníh s výnimkou kníh, ktoré v rámci predaja prekročili vnútornú hranicu Spoločenstva, pokiaľ boli vydané alebo vytlačené vo Francúzsku, následne vyvezené do iného členského štátu a potom reimportované do Francúzska; z 13. novembra 1986, Edah (80/85 a 159/85, Zb. s. 3359), pokiaľ ide o holandskú právnu úpravu stanovujúcu maloobchodnú cenu chleba tak, že predajná cena chleba dovezeného z iných členských štátov môže byť nižšia ako cena tuzemského chleba, a z 18. februára 1987, Mathot (98/86, Zb. s. 809), pokiaľ ide o belgickú právnu úpravu stanovujúcu uvádzanie niektorých údajov na obaloch masla s výnimkou masla dovezeného z iných členských štátov.
(51)
–	Rozsudok Cognet, už citovaný, bod 10. Pozri v tom istom zmysle rozsudky Edah, už citovaný, bod 18, a Mathot, už citovaný, bod 7.
(52)
–	Tamže.
(53)
–	C‑485/93 a C‑486/93, Zb. s. I‑2655.
(54)
–	C‑72/03, Zb. s. I‑8027.
(55)
–	C‑163/90, Zb., s. I‑4625.
(56)
–	Bod 16.
(57)
–	Bod 17.
(58)
–	Pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Tesauro v už citovanej veci Lancry a i., body 19 a 20.
(59)
–	Bod 30.
(60)
–	Pozri bod 31.
(61)
–	Bod 32.
(62)
–	Pozri bod 27.
(63)
–	Pozri bod 35.
(64)
–	Rozsudok Carbonati Apuani, už citovaný, bod 24.
(65)
–	Odkazujem na rozsudky Lancry a i., už citovaný, body 29 a 32, Simitzi, už citovaný, bod 27, a Carbonati Apuani, už citovaný, bod 24.
(66)
–	Tento výraz som prevzal z návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Tesauro v už citovanej veci Lancry a i., bod 27.
(67)
–	Pozri najmä rozsudok Cognet, už citovaný, body 10 až 12; Edah, už citovaný, bod 23, a Mathot, už citovaný, bod 12. Pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 13. marca 1979, Peureux, 86/78, Zb. s. 897, bod 38, a v rovnakom zmysle body 78 a 79 mojich návrhov vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 13. novembra 2003, Granarolo, C‑294/01, Zb. s. I‑13429.
(68)
–	Bod 26 už citovaného rozsudku Carbonati Apuani odkazuje na body 21 až 23 rozsudku z 5. decembra 2000, Guimont (C‑448/98, Zb. s. I‑10663). Hoci z týchto úryvkov rozsudku Guimont rovnako ako z už citovaného rozsudku Lancry a i. vyplýva snaha Súdneho dvora zohľadniť problémy, ktoré môžu nastať v súvislosti s opačnou diskrimináciou, Súdny dvor z toho vyvodil závery, ktoré sú podľa mňa len sotva porovnateľné. V rozsudku Guimont sa Súdny dvor totiž odchýlil od svojej tradičnej judikatúry týkajúcej sa prípustnosti prejudiciálnych otázok tým, že uznal prípustnosť otázky výkladu článku 30 Zmluvy ES (teraz článok 28 ES) – hoci vnútroštátne konanie nevykazovalo žiadnu spojitosť s dovozom tovaru – iba pre prípad, že vnútroštátne právo stanovuje, že domácemu výrobcovi prináležia rovnaké práva ako výrobcovi z iného členského štátu na základe práva Spoločenstva v rovnakej situácii, aby sa tým zabránilo tomu, aby sa domáci výrobca nestal obeťou opačnej diskriminácie. Súdny dvor sa síce rozhodol skúmať, či sporná vnútroštátna právna úprava predstavuje opatrenie s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenie dovozu v zmysle článku 30 Zmluvy, avšak poukázal na to, že to urobí iba v prípade, ak sa táto právna úprava (bez rozdielu uplatniteľná tak na tuzemské, ako aj na dovezené výrobky) uplatní na dovážané výrobky (pozri body 24, 25 a 35). Týmto upresnením Súdny dvor vylúčil uplatniteľnosť článku 30 Zmluvy aj na výlučne vnútornú situáciu členského štátu. Z toho pohľadu už citovaný rozsudok Guimont nejde tak ďaleko ako už citovaný rozsudok Lancry a i., takže ich možno porovnávať iba v obmedzenom rozsahu.
(69)
–	Pozri bod 28.
(70)
–	Pozri bod 46.
(71)
–	Pozri rozsudok z 1. júla 1969, Sociaal Fonds voor de Diamantarbeiders, 2/69 a 3/69, Zb. s. 211, bod 14 (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
(72)
–	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(73)
–	Táto vízia „vnútorného trhu“ ako pokračovanie spoločného trhu mala určitý ohlas v judikatúre Súdneho dvora. V rozsudku z 5. mája 1982, Schul Douane Expéditeur (15/81, Zb. s. 1409, bod 33), sa zdôrazňuje, že „pojem spoločný trh, tak ako ho Súdny dvor definoval v ustálenej judikatúre, je zameraný na odstránenie akýchkoľvek prekážok v obchode vo vnútri Spoločenstva s cieľom zlúčiť národné trhy do jednotného trhu, ktorého podmienky sa budú čo možno najviac približovať podmienkam skutočného vnútorného trhu“.
(74)
–	Pokiaľ ide o voľný pohyb tovaru, pozri najmä už citované rozsudky Komisia/Francúzsko (152/78), Waterkeyn a i. a Oosthoek s Uigeversmaatschappij.
(75)
–	Pozri v tomto zmysle C.-D. Ehlermann: „The internal market following the Single European Act“, Common Market Law Review, Martinus Nijhoff Publishers, Dordrecht, 1987, s. 364 až 370; G. Bosco: „Commentaire de l’Acte unique européen des 17-28 février 1987“, Cahiers de droit européen, Maison Larcier, Brüssel, 1987, s. 371, ako aj J. De Ruyt: L’Acte unique européen, Université de Bruxelles, 1989, s. 160.
(76)
–	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(77)
–	Pozri v tomto zmysle J.-E. Cockborne a i.: Commentaire Mégret – Le droit de la CEE, zväzok 1, Université de Bruxelles, 1992, s. 20 a 21, bod 21.
(78)
–	Pozri v tomto zmysle C.-D. Ehlermann, vyššie uvedené dielo s. 368 (bod 1.3).
(79)
–	KOM(85) 310, konečné znenie.
(80)
–	Pozri v tejto súvislosti bod 24 až 31 uvedenej bielej knihy, ako aj N. Vaulont, „La suppression des frontières intérieures et la réglementation douanière communautaire“, Revue du marché unique européen, Éditions Juglar, Paríž, 1994, s. 51 a nasl.
(81)
–	Pozri rozsudky z 20. mája 2003, Österrechischer Rundfunk a i., C‑465/00, C‑138/01 a C‑139/01, Zb. s. I‑4989, bod 41, a zo 6. novembra 2003, Lindqvist, C‑101/01, Zb. s. I‑12971, bod 40. Pozri v tomto zmysle tiež rozsudok z 1. marca 2005, Owusu, C‑281/02, Zb. s. I‑1383, bod 34, ako aj moje návrhy vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, body 197 až 204.
(82)
–	Pozri body 19 a 20 písomných vyjadrení Komisie.
(83)
–	Pripomínam, že Súdny dvor v tomto rozsudku zdôraznil, že „…článok 14 ods. 2 ES definuje vnútorný trh ako ‚oblasť bez vnútorných hraníc‘, v ktorej je zaručený voľný pohyb tovaru, osôb, služieb a kapitálu“, bez toho, aby toto ustanovenie rozlišovalo medzi hranicami medzi štátmi a vo vnútri štátu“.
(84)
–	Pozri v tomto zmysle komentár k rozsudku Carbonati Apuani od A. Rigaux: Revue mensuelle du JurisClasseur – Europe, november 2004, s. 13 a nasl.
(85)
–	Pokiaľ ide o voľný pohyb osôb a služieb, pozri najmä rozsudky z 27. októbra 1982, Morson a Jhanjan (35/82 a 36/82, Zb. s. 3723, body 15 až 17); z 28. januára 1992, Steen (C‑332/90, Zb. s. I‑341, bod 9); zo 7. decembra 1995, Gervais a i. (C‑17/94, Zb. s. I‑4353, bod 24); zo 16. januára 1997, USSL č. 47 di Biella (C‑134/95, Zb. s. I‑195, bod 19); z 9. septembra 1999, RI.SAN. (C‑108/98, Zb. s. I‑5219, bod 23), a z 21. októbra 1999, Jägerskiöld (C‑97/98, Zb. s. I‑7319, bod 42).