62023CJ0499
DOMSTOLENS DOM (Anden Afdeling)
13. november 2025 (
*1
)
»Traktatbrud – frie varebevægelser – artikel 35 TEUF – kvantitative udførselsrestriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning – byggematerialer – krav om anmeldelse af en eksport – statens forkøbsret – artikel 36 TEUF – begrundelse – offentlig sikkerhed – forsyning af kritisk infrastruktur med byggematerialer – kontrol med eksport til tredjelande – Unionens enekompetence – fælles handelspolitik – forordning (EU) 2015/479 – fælles ordning for udførsel – direktiv (EU) 2015/1535 – informationsprocedure med hensyn til tekniske forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester«
I sag C-499/23,
angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 258 TEUF, anlagt den 4. august 2023,
Europa-Kommissionen ved G. Gattinara og K. Talabér-Ritz, som befuldmægtigede,
sagsøger,
mod
Ungarn ved M.Z. Fehér og K. Szíjjártó, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
har
DOMSTOLEN (Anden Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, K. Jürimäe, Domstolens præsident, K. Lenaerts, som fungerende formand for Anden Afdeling, samt dommerne F. Schalin, M. Gavalec (refererende dommer) og Z. Csehi,
generaladvokat: M. Szpunar,
justitssekretær: fuldmægtig C. Di Bella,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 6. november 2024,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 6. februar 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Europa-Kommissionen har i stævningen nedlagt påstand om, at det fastslås, at Ungarn ved at indføre en procedure, der finder anvendelse på eksport af råstoffer og råvarer til byggebranchen, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til:
–
artikel 35 TEUF og 36 TEUF
–
artikel 2, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra e), TEUF, samt
–
artikel 5, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/1535 af 9. september 2015 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester (EUT 2015, L 241, s. 1).
Retsforskrifter
Folkeretten
2
Ved Rådets afgørelse 94/800/EF af 22. december 1994 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af de multilaterale forhandlinger i Uruguay-rundens regi (1986-1994), for så vidt angår de områder, der hører under Fællesskabets kompetence (EFT 1994, L 336, s. 1), godkendte Rådet for Den Europæiske Union overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen (WTO), undertegnet i Marrakesh den 15. april 1994, samt de aftaler, der er indeholdt i bilag 1-3 til denne overenskomst, herunder den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel af 1994 (EFT 1994, L 336, s. 11, herefter »GATT 1994«).
3
Artikel XI i GATT 1994 med overskriften »Almindelig ophævelse af kvantitative restriktioner« foreskriver:
»1. Forbud eller restriktioner over for indførslen af en vare fra en anden kontraherende parts territorium eller over for udførslen eller salg til udførsel til en anden kontraherende parts territorium, bortset fra told, skatter eller andre afgifter, må ikke indføres eller opretholdes af nogen kontraherende part, hvad enten sådanne forbud eller restriktioner gennemføres ved hjælp af kvoteordninger, indførsels- eller udførselsbevillinger eller andre forholdsregler.
2. Bestemmelserne i denne artikels paragraf 1 skal ikke omfatte følgende:
a)
udførselsforbud eller ‑restriktioner, der midlertidigt pålægges til forebyggelse eller afhjælpning af en kritisk knaphed på fødevarer eller andre varer af væsentlig betydning for den eksporterende kontraherende part;
[...]«
EU-retten
Direktiv 2008/114/EF
4
Rådets direktiv 2008/114/EF af 8. december 2008 om indkredsning og udpegning af europæisk kritisk infrastruktur og vurdering af behovet for at beskytte den bedre (EUT 2008, L 345, s. 75), der finder tidsmæssig anvendelse i den foreliggende sag, blev ophævet med virkning fra den 18. oktober 2024 ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2022/2557 af 14. december 2022 om kritiske enheders modstandsdygtighed og om ophævelse af Rådets direktiv 2008/114/EF (EUT 2022, L 333, s. 164). Følgende fremgik af tredje og femte betragtning til direktiv 2008/114:
»(3)
I december 2005 opfordrede Rådet (retlige og indre anliggender) Kommissionen til at fremsætte forslag til et europæisk program for beskyttelse af kritisk infrastruktur (EPCIP-programmet (European Programme for Critical Infrastructure Protection)) og besluttede, at det skulle omfatte alle former for farer, idet der dog skulle lægges særlig vægt på terrortrusler. Der skulle tages hensyn til menneskeskabte teknologiske trusler og naturkatastrofer i forbindelse med beskyttelsen af kritisk infrastruktur, men terrortruslen skulle have førsteprioritet.
[...]
(5)
Dette direktiv er det første trin i en trinvis metode til at indkredse og udpege europæisk kritisk infrastruktur og vurdere behovet for at beskytte den bedre. Direktivet er som sådan koncentreret om transport- og energisektoren og vil blive taget op til revision for at vurdere konsekvenserne af det og behovet for at udvide dets anvendelsesområde til også at omfatte andre sektorer, bl.a. informations- og kommunikationsteknologisektoren (ikt).«
5
Direktivets artikel 2 fastsatte følgende:
»I dette direktiv forstås ved:
a)
»[K]ritisk infrastruktur«: aktiver, systemer eller dele deraf, der befinder sig i medlemsstaterne, og som er væsentlige for opretholdelsen af vitale samfundsmæssige funktioner og menneskers sundhed, sikkerhed og økonomiske eller sociale velfærd, og hvis afbrydelse eller ødelæggelse i væsentlig grad ville påvirke en medlemsstat som følge af, at disse funktioner ikke kan opretholdes.
b)
»[E]uropæisk kritisk infrastruktur«: kritisk infrastruktur, der befinder sig i medlemsstaterne, og hvis afbrydelse eller ødelæggelse ville få betydelige konsekvenser for to eller flere medlemsstater. Betydningen af konsekvenserne vurderes ud fra de tværgående kriterier. Dette omfatter også konsekvenser som følge af afhængighed på tværs af sektorerne af andre typer infrastruktur.
[...]«
6
Nævnte direktivs artikel 3 med overskriften »Indkredsning af europæisk kritisk infrastruktur« bestemte følgende i stk. 1:
»Hver medlemsstat indkredser efter proceduren i bilag III den potentielle europæiske kritiske infrastruktur, som både opfylder de tværgående og sektorbaserede kriterier og er i overensstemmelse med definitionerne i artikel 2, litra a) og b).
Kommissionen kan på medlemsstaternes anmodning bistå disse med at indkredse potentiel europæisk kritisk infrastruktur.
Kommissionen kan henlede de relevante medlemsstaters opmærksomhed på eksistensen af potentiel kritisk infrastruktur, der kan anses for at opfylde kravene for udpegning som europæisk kritisk infrastruktur.
Hver enkelt medlemsstat og Kommissionen fortsætter løbende processen med at indkredse potentiel europæisk kritisk infrastruktur.«
Direktiv 2015/1535
7
Artikel 1, stk. 1, i direktiv 2015/1535 foreskriver:
»I dette direktiv forstås ved:
a)
»produkt« alle produkter, der fremstilles industrielt, og alle landbrugsprodukter, herunder også fiskeriprodukter
[...]
c)
»teknisk specifikation«: en specifikation, der indeholdes i et dokument, som fastlægger karakteristika for et produkt, som f.eks. kvalitet, brugsegenskaber, sikkerhed, dimensioner, herunder forskrifter for varen vedrørende handelsmæssig betegnelse, terminologi, symboler, prøvning og prøvningsmetoder, emballering, mærkning eller etikettering samt procedurer for overensstemmelsesvurdering.
Udtrykket »teknisk specifikation« dækker ligeledes fremstillingsmetoder og processer vedrørende landbrugsvarer i henhold til artikel 38, stk. 1, andet afsnit, [TEUF], produkter beregnet til konsum og dyrefoder samt lægemidler som defineret i artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF [af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (EFT 2001, L 311, s. 67)], samt fremstillingsmetoder og processer vedrørende de øvrige produkter, når de har indvirkning på produkternes karakteristika.
d)
»andet krav«: et krav, der ikke er en teknisk specifikation, og som pålægges et produkt af bl.a. forbruger- eller miljøbeskyttelseshensyn, og som vedrører produktets livscyklus efter markedsføring, såsom betingelser for anvendelse, genanvendelse, genbrug eller bortskaffelse, når disse betingelser kan influere betydeligt på sammensætningen af produktet, dets natur eller afsætningen af det
[...]
g)
»udkast til teknisk forskrift«: en tekst til en teknisk specifikation eller et andet krav eller en forskrift vedrørende tjenester, herunder administrative bestemmelser, der er udarbejdet med henblik på at vedtage den eller senere få den vedtaget som en teknisk forskrift, og som befinder sig på et forberedende stadium, hvor det stadig er muligt at foretage væsentlige ændringer.«
8
Dette direktivs artikel 5, stk. 1, fastsætter:
»Med forbehold af artikel 7 meddeler medlemsstaterne straks Kommissionen ethvert udkast til teknisk forskrift, medmindre der er tale om en almindelig gengivelse af en international eller europæisk standard, i hvilket tilfælde oplysning om den relevante standard vil være tilstrækkelig. De meddeler ligeledes Kommissionen grundene til, at det er nødvendigt at indføre en sådan teknisk forskrift, medmindre disse grunde allerede fremgår af udkastet.
Medlemsstaterne skal i givet fald samtidig meddele Kommissionen teksten til de love og administrative bestemmelser, der hovedsagelig og direkte ligger til grund, hvis det er nødvendigt at kende den pågældende tekst for at kunne vurdere rækkevidden af udkastet til teknisk forskrift, undtagen hvis den er blevet tilsendt i forbindelse med en tidligere meddelelse.
Medlemsstaterne meddeler på ny Kommissionen udkastet til teknisk forskrift på de betingelser, der er fastsat i nærværende stykkes første og andet afsnit, hvis de i udkastet til teknisk forskrift foretager væsentlige ændringer, der fører til en ændring af anvendelsesområdet, en afkortning af den oprindeligt fastsatte gennemførelsesfrist, en tilføjelse af specifikationer eller krav eller en stramning af disse.
[...]
Kommissionen underretter straks de andre medlemsstater om udkastet til teknisk forskrift og alle de dokumenter, den har fået tilsendt. Den kan også forelægge udkastet for det i dette direktivs artikel 2 omhandlede udvalg til udtalelse og eventuelt for det udvalg, der er kompetent på området.
[...]«
9
Nævnte direktivs artikel 6 fastsætter:
»1.   Medlemsstaterne udsætter vedtagelsen af et udkast til teknisk forskrift i tre måneder regnet fra datoen for Kommissionens modtagelse af den i artikel 5, stk. 1, omhandlede meddelelse.
[...]
7.   Stk. 1-5 finder ikke anvendelse, når en medlemsstat:
a)
af presserende grunde, der skyldes en alvorlig og uforudsigelig situation, som vedrører beskyttelse af menneskers og dyrs sundhed, beskyttelse af plantelivet eller befolkningens sikkerhed og – for så vidt angår forskrifter vedrørende tjenester – ligeledes den offentlige orden, navnlig beskyttelse af mindreårige, er nødt til i løbet af meget kort tid at udarbejde tekniske forskrifter og straks vedtage dem og sætte dem i kraft, uden at der er mulighed for samråd, eller
b)
af presserende grunde, der skyldes en alvorlig situation, som vedrører beskyttelsen af det finansielle systems sikkerhed og integritet, navnlig beskyttelsen af indskydere, investorer og forsikringstagere, øjeblikkeligt må vedtage og iværksætte forskrifter vedrørende finansielle tjenesteydelser.
I den i artikel 5 omhandlede meddelelse begrunder medlemsstaten de trufne foranstaltningers hastende karakter. Kommissionen udtaler sig snarest muligt om meddelelsen. Den træffer egnede foranstaltninger, hvis den finder, at proceduren er misbrugt. Kommissionen holder Europa-Parlamentet underrettet.«
Forordning (EU) 2015/479
10
Følgende fremgår af tredje til sjette betragtning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2015/479 af 11. marts 2015 om fælles ordninger for udførsel (EUT 2015, L 83, s. 34):
»(3)
Der bør fastlægges fælles ordninger for udførsel fra Unionen.
(4)
I samtlige medlemsstater er udførslen næsten fuldstændig liberaliseret. Det er derfor muligt på EU-plan at fastholde det princip, at udførslen af varer til tredjelande ikke er undergivet kvantitative restriktioner, med forbehold af de i denne forordning fastsatte undtagelser og uden, at foranstaltninger, som medlemsstaterne kan træffe i henhold til traktaten, berøres heraf.
(5)
Kommissionen bør underrettes, når en medlemsstat som følge af en usædvanlig markedsudvikling er af den opfattelse, at beskyttelsesforanstaltninger kunne være påkrævet.
(6)
Det er af væsentlig betydning på EU-plan, navnlig på basis af disse oplysninger, at undersøge betingelserne for og udviklingen i udførslen, samt de forskellige økonomiske og handelsmæssige forhold og eventuelt de påkrævede foranstaltninger.«
11
Denne forordnings artikel 1 er affattet således:
»Udførslen af varer fra Unionen til tredjelande er fri, dvs. ikke undergivet kvantitative restriktioner bortset fra sådanne, der anvendes i overensstemmelse med denne forordning.«
12
Nævnte forordnings kapitel III med overskriften »Beskyttelsesforanstaltninger« indeholder forordningens artikel 5-7. Artikel 5 bestemmer følgende:
»1.   For at forebygge eller afhjælpe en som følge af en mangel på livsvigtige varer opstået krisesituation, og når Unionens interesser nødvendiggør en øjeblikkelig indgriben, kan Kommissionen på begæring af en medlemsstat eller på eget initiativ under hensyntagen til varernes art og andre særlige forhold ved de pågældende transaktioner gøre udførslen af en vare betinget af fremlæggelse af en udførselstilladelse, der gives efter de nærmere bestemmelser og inden for de begrænsninger, som Kommissionen fastsætter efter undersøgelsesproceduren i artikel 3, stk. 2, eller i hastende tilfælde artikel 3, stk. 3.
2.   Europa-Parlamentet, Rådet og medlemsstaterne underrettes om de trufne foranstaltninger. Disse finder anvendelse straks.
3.   Foranstaltningerne kan begrænses til visse bestemmelseslande og til udførslen fra visse områder i Unionen. De berører ikke de varer, der er under forsendelse mod Unionens grænse.
4.   I de tilfælde, hvor handling fra Kommissionens side er begæret af en medlemsstat, træffer Kommissionen senest fem arbejdsdage efter datoen for modtagelse af begæringen afgørelse i henhold til stk. 1.
5.   Når Kommissionen har bragt stk. 1 i anvendelse, skal den inden 12 arbejdsdage efter datoen for ikrafttrædelse af den foranstaltning, den har vedtaget, træffe afgørelse om, hvorvidt der skal vedtages passende foranstaltninger som omhandlet i artikel 6. Såfremt der seks uger efter datoen for foranstaltningens ikrafttrædelse ikke er vedtaget foranstaltninger, betragtes foranstaltningen som tilbagekaldt.«
13
Samme forordnings artikel 6 foreskriver følgende:
»1.   Hvis Unionens interesser kræver det, kan Kommissionen efter undersøgelsesproceduren i artikel 3, stk. 2, træffe passende foranstaltninger med henblik på at:
a)
forebygge eller afhjælpe en som følge af en mangel på livsvigtige varer opstået krisesituation
b)
muliggøre opfyldelsen af de af Unionen eller af alle medlemsstater indgåede internationale forpligtelser, navnlig med hensyn til handelen med basisprodukter.
2.   De i stk. 1 omhandlede foranstaltninger kan begrænses til visse bestemmelseslande og til udførslen fra visse områder i Unionen. De berører ikke de varer, der er under forsendelse mod Unionens grænse.
3.   Ved indførelsen af kvantitative restriktioner for udførslen skal der særligt tages hensyn til:
a)
omfanget af de før ikrafttrædelsen af en beskyttelsesforanstaltning ifølge nærværende kapitel på normale betingelser indgåede kontrakter, som den pågældende medlemsstat har underrettet Kommissionen om i overensstemmelse med sine interne bestemmelser
b)
behovet for, at opnåelsen af det med indførelsen af kvantitative restriktioner tilstræbte mål ikke bringes i fare.«
14
Artikel 10 i forordning 2015/479, der findes i forordningens kapitel IV med overskriften »Overgangsbestemmelser og afsluttende bestemmelser«, har følgende ordlyd:
»Med forbehold af andre af Unionens bestemmelser er denne forordning ikke til hinder for, at medlemsstaterne indfører eller anvender kvantitative restriktioner med hensyn til udførsel, når disse er begrundet i hensynet til den offentlige sædelighed, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller i beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, planter, nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkæologisk værdi, eller af industriel og kommerciel ejendomsret.«
Ungarsk lovgivning
Dekret nr. 402/2021
15
§ 1 i a gazdaság újraindítása érdekében meghozandó, az építőipari ellátásbiztonság szempontjából stratégiai jelentőségű nyersanyagok és termékek kivitelével kapcsolatos regisztrációs eljárásról és egyéb intézkedésekről szóló 402/2021 (VII. 8.) kormányrendelet (regeringsdekret nr. 402/2021 (VII. 8.) vedrørende registreringsprocedurer og andre foranstaltninger, der skal træffes for at genoprette økonomien inden for eksport af råstoffer og produkter af strategisk betydning for forsyningssikkerheden i byggesektoren) bestemmer i den affattelse, som var gældende på datoen for udløbet af fristen for besvarelse af den begrundede udtalelse (herefter »dekret nr. 402/2021«):
»1.   De råstoffer og produkter af strategisk betydning for forsyningssikkerheden i byggesektoren, hvortil der henvises i bilag 1 (herefter under et »byggematerialer«), kan, med forbehold af den i stk. 2 fastsatte undtagelse,
a) sælges
b) eksporteres fra ungarsk område til udlandet
efter at være blevet registreret (herefter »anmeldelsen«) af indenrigsøkonomiministeren (herefter »ministeren«), og efter at der er udstedt en kvittering for modtagelsen af anmeldelsen.
2.   Dekretet finder ikke anvendelse på byggematerialer, som er i transit gennem ungarsk område.«
16
Dekretets § 3 foreskriver:
»1.   Ministeren kontrollerer ved modtagelsen af anmeldelsen, at denne opfylder de formelle krav i § 2.
[...]
2.   Hvis anmeldelsen opfylder de formelle krav, der er fastsat i § 2, sender ministeren den i givet fald sammen med de i stk. 1, litra b), omhandlede oplysninger til regeringens kommissær for koordinering af foranstaltninger på det byggeøkonomiske område (herefter »regeringskommissæren«), som i samråd med de berørte ministre undersøger, om salg eller eksport af byggematerialerne til eller i udlandet i væsentlig grad vil hæmme eller umuliggøre byggeri, drift, vedligeholdelse eller udvikling af kritisk infrastruktur og således undergrave de offentlige tjenester eller udgøre en risiko for forsyningssikkerheden i byggesektoren.
3.   Senest syv arbejdsdage efter fremsendelsen af anmeldelsen underretter regeringskommissæren skriftligt ministeren om, hvorvidt de i stk. 2 omhandlede omstændigheder foreligger, hvorledes han stiller sig til de i stk. 2 omhandlede omstændigheder, og, hvis de foreligger, underretter ligeledes den for tilsynet med statens ejendom ansvarlige minister om sit forslag vedrørende udøvelse af forkøbs- og købsretten; ministeren udøver den ungarske stats forkøbs- og købsret i henhold til bestemmelserne i § 5.
4.   Senest ti arbejdsdage efter at have modtaget anmeldelsen:
a)
kvitterer ministeren skriftligt for modtagelsen af anmeldelsen, hvis ministeren med ansvar for tilsynet med statens ejendom ikke udøver den ungarske stats forkøbs- og købsret
b)
underretter ministeren med ansvar for tilsynet med statens ejendom, hvis ministeren udøver den ungarske stats forkøbs- og købsret, anmelderen om, at den ungarske stat udøver forkøbs- eller købsretten for så vidt angår de i anmeldelsen angivne byggematerialer, og afslutter anmeldelsesproceduren, eller
c)
kvitterer ministeren skriftligt for modtagelsen af anmeldelsen.
4a.   Anmeldelsen og kvitteringen for modtagelsen vedlægges forsendelsen og stilles af anmelderen til rådighed for transportoperatøren eller arrangøren.
[...]«
17
Dekretets § 6/A har følgende ordlyd:
»Hvis anmelderen ikke har overholdt den anmeldelsespligt, som er fastsat i dette dekret, eller ikke er i besiddelse af en kvittering for modtagelsen, pålægger politiet og statens skatte- og toldmyndigheder den pågældende en administrativ bøde på indtil 40% af værdien eksklusive [merværdiafgift (moms)] af de byggematerialer, som ikke er anmeldt, eller for hvilke anmelderen ikke er i besiddelse af en kvittering for modtagelsen.«
18
Samme dekrets § 9 har følgende ordlyd:
»1.   Dette dekret træder – med forbehold af den i stk. 2 fastsatte undtagelse – i kraft dagen efter offentliggørelsen.
2.   § 10 træder i kraft på femtendedagen efter offentliggørelsen af dette dekret.«
19
§ 1 i dekret nr. 402/2021 bestemmer:
»Den i § 2 omhandlede anmeldelsespligt finder anvendelse på eksport, som finder sted efter den femte arbejdsdag efter dette dekrets ikrafttrædelse.«
20
Dekretets § 12 foreskriver:
»Udkastet til dette dekret er blevet meddelt på forhånd i overensstemmelse med artikel 5-7 i [direktiv 2015/1535] [...]«
Regeringsbeslutning nr. 1459/2021
21
Punkt 2 i az építésgazdasági intézkedések összehangolásáért felelős kormánybiztos kinevezéséről és feladatairól szóló 1459/2021. (VII. 14.) kormányhatározat (regeringsbeslutning nr. 1459/2021 (VII. 14.) om udnævnelse af regeringens kommissær for koordinering af foranstaltninger på det byggeøkonomiske område og dennes funktioner) bestemmer:
»Regeringskommissæren:
a)
er ansvarlig for at koordinere de byggeøkonomiske foranstaltninger, som regeringen træffer som led i den økonomiske genopretning, herunder:
aa)
at fastlægge proceduren for anmeldelse af eksport af byggematerialer og at gennemføre de foranstaltninger, som er nødvendige for at udøve statens forkøbs- og købsret
ab)
at gennemføre foranstaltningen vedrørende anmeldelse af transport af byggematerialer
[...]«
Den administrative procedure
22
Den 30. juni 2021 gav Ungarn inden for rammerne af den i direktiv 2015/1535 fastsatte meddelelsesprocedure Kommissionen meddelelse om et udkast til regeringsdekret vedrørende foranstaltninger, der skulle træffes for at genoprette økonomien inden for eksport af råstoffer og produkter af strategisk betydning for forsyningssikkerheden i byggesektoren (herefter »det meddelte udkast«).
23
For at gøre det muligt at vurdere det meddelte udkast i lyset af de relevante EU-retlige bestemmelser anmodede Kommissionen den 8. juli 2021 denne medlemsstat om yderligere oplysninger.
24
Samme dag blev dekret nr. 402/2021 offentliggjort i Ungarns statstidende. Ordlyden af dekretets bestemmelser var ikke identisk med den, der fremgik af det meddelte udkast.
25
Den 16. juli 2021 anmodede Kommissionen Ungarn om oplysninger vedrørende offentliggørelsen af det nævnte dekret.
26
Den 22. juli 2021 meddelte medlemsstaten Kommissionen, at dekret nr. 402/2021 afveg fra det meddelte udkast med hensyn til rækkevidde og indhold.
27
Ved skrivelse af 29. juli 2021 meddelte Kommissionen den nævnte medlemsstat, at den var af den opfattelse, at såvel den manglende meddelelse af udkastet til dekret som tilsidesættelsen af forpligtelsen til at udsætte vedtagelsen af dekret nr. 402/2021 i strid med henholdsvis artikel 5 og 6 i direktiv 2015/1535 udgjorde en væsentlig procedurefejl, som gjorde disse nationale tekniske forskrifter uanvendelige.
28
I sit svar af 2. september 2021 begrundede Ungarn offentliggørelsen af dekret nr. 402/2021 uden forudgående meddelelse til Kommissionen med, at Ungarn stod over for en nødsituation i forbindelse med covid-19-pandemien og den deraf følgende globale knaphed på råvarer, som i alvorlig grad påvirkede byggearbejde i Ungarn. I denne henseende havde dette dekret til formål, at lagre af materialer og produkter af afgørende betydning for forsyningssikkerheden i byggesektoren fortsat var tilgængelige i denne medlemsstat, og at de indenlandske behov kunne opfyldes for at garantere den kritiske infrastrukturs sikkerhed.
29
Den 23. september 2021 fremsendte Kommissionen en åbningsskrivelse til Ungarn. Ifølge skrivelsen havde denne medlemsstat ved at vedtage dekret nr. 402/2021 med senere ændringer samt regeringsbeslutning nr. 1459/2021 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 35 TEUF og 36 TEUF, artikel 2, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra e), TEUF, samt artikel 5, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2015/1535.
30
I sit svar på åbningsskrivelsen ved skrivelse af 23. november 2021 anfægtede Ungarn disse klagepunkter.
31
Idet Kommissionen ikke fandt de af medlemsstaten fremførte argumenter overbevisende, fremsendte den den 6. april 2022 en begrundet udtalelse til medlemsstaten, hvori den gentog de nævnte klagepunkter.
32
Ved skrivelse af 13. juni 2022 besvarede nævnte medlemsstat den begrundede udtalelse, idet den gjorde gældende, at der ikke var grundlag for de traktatbrud, som den blev foreholdt.
33
Under disse omstændigheder har Kommissionen den 4. august 2023 besluttet at anlægge nærværende sag.
Om søgsmålet
34
Til støtte for søgsmålet har Kommissionen påberåbt sig tre klagepunkter vedrørende en tilsidesættelse af for det første artikel 35 TEUF og 36 TEUF, for det andet artikel 2, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra e), TEUF, og for det tredje artikel 5, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2015/1535.
35
Ungarn har nedlagt påstand om frifindelse.
Det første klagepunkt vedrørende tilsidesættelse af artikel 35 TEUF og 36 TEUF
Parternes argumenter
36
Kommissionen har gjort gældende, at dekret nr. 402/2021 udgør en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion som omhandlet i artikel 35 TEUF, for så vidt som det fastsætter dels en forpligtelse til at anmelde udførsel af byggematerialer, dels den ungarske stats mulighed for at udøve en forkøbs- og købsret med hensyn til disse byggematerialer på forslag fra regeringskommissæren, når salget eller eksporten af byggematerialer til udlandet i væsentlig grad vil hæmme eller umuliggøre byggeri, drift, vedligeholdelse eller udvikling af kritisk infrastruktur og dermed undergrave de offentlige tjenester eller udgøre en risiko for forsyningssikkerheden i byggesektoren.
37
Denne kvalificering af dekret nr. 402/2021 gør sig gældende på trods af de omstændigheder, som Ungarn har påberåbt sig, nemlig at den anmeldelsesprocedure, der er fastsat i dekretet, afsluttes inden for en frist på højst to arbejdsdage, at den ungarske stat reelt ikke udøver sin forkøbs- eller købsret, og at de kompetente ungarske myndigheder ikke anvender de sanktioner, der er fastsat i tilfælde af manglende overholdelse af anmeldelsespligten.
38
Dekret nr. 402/2021 indfører nemlig de jure i denne medlemsstat en forskelsbehandling mellem den indenlandske handel og eksporthandelen med byggematerialer. En national foranstaltning falder imidlertid ikke uden for forbuddet i artikel 34 TEUF og 35 TEUF alene af den grund, at den hindring, som den skaber, er af ringe betydning, at den kvantitative restriktion, som denne foranstaltning medfører, har en relativt ringe økonomisk betydning, eller at den nævnte foranstaltning kun påvirker import og eksport eller erhvervsdrivende i begrænset omfang.
39
Kommissionen har i denne forbindelse gjort gældende, at virkningerne af en foranstaltning ikke er begrænset til den måde, hvorpå den gennemføres af de nationale myndigheder. Alene den omstændighed, at der er vedtaget bestemmelser, der giver mulighed for at begrænse eksporten til andre medlemsstater ved at indføre en forkøbs- og købsret, samt muligheden for at udsætte eksporten i op til ti arbejdsdage, har i sig selv en afskrækkende virkning på de erhvervsdrivende, der er omfattet af foranstaltningen.
40
Institutionen er af den opfattelse, at virkningen af dekret nr. 402/2021 på de frie varebevægelser hverken er for usikker eller indirekte, eftersom dette dekret klart sikrer den ungarske stat en forkøbs- eller købsret efter vurderingen af eksportanmeldelserne.
41
Hvad angår en mulig begrundelse for dekret nr. 402/2021 i henhold til bestemmelserne i artikel 36 TEUF har Kommissionen anført, at undtagelserne vedrørende den offentlige orden og den offentlige sikkerhed udgør undtagelser fra det grundlæggende princip om varernes frie bevægelighed, som skal fortolkes strengt, og hvis rækkevidde ikke ensidigt kan fastlægges af den enkelte medlemsstat uden EU-institutionernes kontrol. En medlemsstat kan kun påberåbe sig disse undtagelser, såfremt der foreligger en reel og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod en grundlæggende samfundsinteresse.
42
Som svar på Ungarns argument om, at hovedformålet med dekret nr. 402/2021 er at beskytte forsyningssikkerheden for byggematerialer til kritisk infrastruktur, har institutionen gjort gældende, at et sådant hensyn for at kunne tjene som gyldig begrundelse for en restriktiv foranstaltning skal knyttes til objektive omstændigheder, der opfylder kravene med hensyn til den offentlige sikkerhed som omhandlet i artikel 36 TEUF, og at det hverken kan finde generel anvendelse eller finde anvendelse af økonomiske og sociale grunde.
43
Nævnte institution har i denne forbindelse gjort gældende, at en sådan foranstaltning, der er begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed, skal overholde proportionalitetsprincippet, som kræver, at de midler, som medlemsstaterne iværksætter, er begrænset til, hvad der faktisk er egnet til og nødvendigt for at nå det forfulgte legitime mål. Kommissionen har endvidere anført, at en restriktiv foranstaltning kun kan anses for at være egnet til at sikre gennemførelsen af det ønskede formål, hvis den reelt opfylder hensynet om at nå dette på en sammenhængende og systematisk måde.
44
Kommissionen er således i første række af den opfattelse, at Ungarn ikke har godtgjort, at de foranstaltninger, der er fastsat i dekret nr. 402/2021, var egnede til at nå de forfulgte mål. Hvad angår dette dekrets anvendelsesområde er dette hverken begrænset til de byggematerialer, for hvilke der er konstateret en forsyningsrisiko, eller til de materialer, der rent faktisk er nødvendige for den kritiske infrastruktur. Desuden har udviklingen i den ungarske byggesektor været forholdsvis stabil siden 2016, og den ungarske stat har i de to år, der er gået, siden dekretet trådte i kraft, ikke udøvet sin forkøbs- og købsret.
45
I anden række har Kommissionen anført, at et system med forudgående kontrol, der er begrundet og egnet, i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet skal bygge på objektive, ikke-diskriminerende kriterier, som er kendt på forhånd af de berørte virksomheder, således at der lægges en ramme for de nationale myndigheders skønsudøvelse, for at denne skønsudøvelse ikke bliver vilkårlig. Dekret nr. 402/2021 fastsætter imidlertid ikke sådanne objektive og ikke-diskriminerende kriterier.
46
Desuden kan kontrollen med byggematerialer og eksport heraf samt indsamlingen af oplysninger om byggematerialer efter Kommissionens opfattelse gennemføres med mindre indgribende midler, f.eks. ved at pålægge en forpligtelse til at indberette relevante data i denne henseende. Institutionen er derfor af den opfattelse, at Ungarn heller ikke har godtgjort, at de foranstaltninger, der er indført ved det anfægtede dekret, ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det forfulgte mål, og at Ungarn derfor skal foreholdes ikke at have overvejet sådanne alternativer.
47
Ungarn har gjort gældende, at bestemmelserne i dekret nr. 402/2021 ikke udgør en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion og derfor ikke er omfattet af anvendelsesområdet for forbuddet i artikel 35 TEUF. Formålet med dekretet er at gøre det muligt for de kompetente ungarske myndigheder effektivt at føre tilsyn med lagrene af byggematerialer af strategisk betydning for kritisk national infrastruktur ved at indføre anmeldelsespligt og at indsamle oplysninger om situationen med hensyn til lagerbeholdninger og leverancer heraf. Takket være en sådan anmeldelsespligt har disse myndigheder et fuldstændigt billede i realtid af udviklingen i de nævnte lagre og er derfor i stand til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at undgå en kritisk situation.
48
Medlemsstaten er af den opfattelse, at effektiviteten af bestemmelserne i dekret nr. 402/2021 fremgår af den omstændighed, at den ungarske stat siden disses ikrafttræden aldrig har været stillet i en situation, hvor den på grund af mangel på byggematerialer var nødt til at udøve sin forkøbs- eller købsret. Desuden pålægger de nævnte bestemmelser ikke de erhvervsdrivende nogen materiel forpligtelse, idet anmeldelsesproceduren i praksis altid afsluttes inden for en frist på højst to arbejdsdage, og de sanktioner, der er fastsat i tilfælde af manglende anmeldelse, ikke anvendes af de kompetente ungarske myndigheder.
49
Ifølge den nævnte medlemsstat fremgår det af Domstolens praksis, at der er fastsat en undtagelse fra forbuddet i artikel 35 TEUF for restriktioner, hvis virkninger må anses for at være for usikre eller indirekte. Hvad angår de konkrete virkninger af bestemmelserne i dekret nr. 402/2021 har regeringen anført, at en gennemgang af oplysningerne fra Központi Statisztikai Hivatal (Ungarns centrale statistiske kontor) ikke gør det muligt at konstatere et generelt fald i eksportomsætningen af de pågældende byggematerialer.
50
Ungarn er under alle omstændigheder af den opfattelse, at dekret nr. 402/2021 er begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed som omhandlet i artikel 36 TEUF, eftersom dekretets hovedformål består i at beskytte kritisk infrastruktur ved at sikre, at denne kan forsynes med byggematerialer. Desuden er den definition af begrebet »infrastruktur«, der er fastsat i dekretet, i det væsentlige i overensstemmelse med definitionen i direktiv 2008/114.
51
Medlemsstaten har tilføjet, at det nævnte dekret ligeledes har til formål at puste genoprette den nationale økonomi ved at imødegå nedgangen i produktionen af byggematerialer, forsyningsknaphed og prisstigninger som følge af den krise, der forårsagedes af covid-19-pandemien. Det vil også indirekte beskytte sociale interesser såsom tilrådighedstillelse af boliger og unges mulighed for at stifte familie.
52
Ungarn har under henvisning til, at medlemsstaterne råder over en vis skønsmargen ved fastlæggelsen af omfanget af samfundets grundlæggende behov og ved fastlæggelsen af det beskyttelsesniveau, som de finder passende, gjort gældende, at det påhviler Kommissionen at godtgøre, at de bestemmelser, der er fastsat i dekret nr. 402/2021, er helt uegnede i forhold til det formål, der forfølges med denne nationale lovgivning, hvilket institutionen ikke har gjort i den foreliggende sag.
53
Hvad angår denne lovgivnings forholdsmæssighed er medlemsstaten af den opfattelse, at dekret nr. 402/2021 indfører en sammenhængende ordning, hvorved der indføres et system til overvågning af byggematerialer, som imidlertid ikke har nogen reel negativ indvirkning på handelen. Ungarn har gjort gældende, at de to foranstaltninger, der er fastsat i denne lovgivning, nemlig anmeldelsespligten samt forkøbs- og købsretten, er klare, og at effektiviteten af den første foranstaltning bidrager til, at forkøbs- eller købsretten ikke udøves eller i givet fald kun udøves i nødstilfælde.
54
Medlemsstaten har gjort gældende, at den ordning, der er indført ved dekret nr. 402/2021, er baseret på objektive kriterier, der ikke er udtryk for forskelsbehandling, og som de berørte virksomheder har kendskab til på forhånd. De i dekretet fastsatte foranstaltninger er forholdsmæssige og går ikke ud over, hvad der er egnet og nødvendigt for at nå det forfulgte mål. Desuden ville mindre indgribende midler, f.eks. en forpligtelse til at indberette data om handel med byggematerialer, ikke sætte den ungarske stat i stand til rettidigt at imødegå en potentiel kritisk mangel på sådanne materialer.
Domstolens bemærkninger
– Spørgsmålet, om der foreligger en af artikel 35 TEUF omfattet restriktion
55
I henhold til artikel 35 TEUF er kvantitative udførselsrestriktioner såvel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning forbudt mellem medlemsstaterne.
56
Det fremgår af Domstolens praksis, at nationale foranstaltninger, hvis formål eller virkning særligt er at hindre eksporthandelen og således skabe forskelsbehandling mellem handelen på hjemmemarkedet i en medlemsstat og dens eksporthandel, således at der herved sikres den pågældende medlemsstats indenlandske produktion eller hjemmemarkedet en særlig fordel til skade for produktionen eller handelen i andre medlemsstater, er blevet anset for foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative udførselsrestriktioner (jf. dom 8.11.1979, Groenveld_15/79, EU:C:1979:253, præmis 6 og 7, og af 16.12.2008, Gysbrechts og Santurel Inter, C-205/07, EU:C:2008:730, præmis 40).
57
I denne sammenhæng har Domstolen allerede fastslået, at det er i strid med artikel 34 TEUF og 35 TEUF, at der i samhandelen inden for Unionen anvendes nationale lovregler, som opretholder et selv formelt krav om import- eller eksportlicenser eller lignende tilladelser (dom af 15.12.1971, International Fruit Company m.fl._51/71-54/71, EU:C:1971:128, præmis 9). Enhver særlig formalitet i forbindelse med udførslen udgør nemlig en hindring for samhandelen, idet den virker forsinkende for eksportørerne og holder dem tilbage fra at indgå handeler (jf. i denne retning dom af 16.3.1977, Kommissionen mod Frankrig_68/76, EU:C:1977:48, præmis 16).
58
I det foreliggende tilfælde skal det først undersøges, om bestemmelserne i dekret nr. 402/2021 særligt har til formål at hindre eksporthandelen med byggematerialer som omhandlet i den retspraksis, der er nævnt i denne doms præmis 56.
59
I denne henseende bemærkes, at dekretets bestemmelser fastsætter en forpligtelse til at anmelde eksport af byggematerialer ledsaget af en administrativ sanktion i tilfælde af de erhvervsdrivendes manglende overholdelse af denne forpligtelse, selv om det er ubestridt mellem parterne, at en sådan forpligtelse og en sådan sanktion ikke er fastsat i ungarsk ret, når der er tale om salg af byggematerialer på det nationale område.
60
I henhold til bestemmelserne i dette dekret har de kompetente ungarske myndigheder, efter at en erhvervsdrivende har meddelt, at denne har til hensigt at eksportere byggematerialer, desuden ti arbejdsdage til at udøve en forkøbs- og købsret vedrørende disse materialer, når myndighederne finder, at salget eller eksporten heraf til udlandet i væsentlig grad vil hæmme eller umuliggøre byggeri, drift, vedligeholdelse eller udvikling af kritisk infrastruktur på det nationale område.
61
Det følger heraf, at dekret nr. 402/2021 ved for det første at pålægge de erhvervsdrivende, der ønsker at eksportere sådanne byggematerialer, en yderligere administrativ byrde, for det andet ved at fastsætte, at den manglende overholdelse af anmeldelsespligten indebærer en betydelig administrativ sanktion, for det tredje ved at afstedkomme en forlængelse af leveringstiden på op til ti arbejdsdage og for det fjerde ved definitivt at forhindre eksporttransaktionen i tilfælde af, at forkøbs- og købsretten udøves til fordel for den ungarske stat, har til formål at begrænse eksporten af byggematerialer ved at indføre en forskelsbehandling mellem den indenlandske handel og eksporthandelen med disse varer og ved at sikre en fordel for denne medlemsstats hjemmemarked.
62
Henset til dette udtrykkelige formål om at hindre eksporthandelen skal dekretet kvalificeres som »foranstaltninger med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion« som omhandlet i artikel 35 TEUF, uden at det er nødvendigt at undersøge virkningerne af disse bestemmelser.
63
Hvad for fuldstændighedens skyld angår vurderingen af virkningerne af bestemmelserne i dekret nr. 402/2021 skal det under alle omstændigheder bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at enhver foranstaltning truffet af en medlemsstat, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt kan hindre samhandelen i Unionen, anses for at være en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion som omhandlet i denne bestemmelse (jf. i denne retning dom af 19.1.2023, CIHEF m.fl., C-147/21, EU:C:2023:31, præmis 37 og den deri nævnte retspraksis).
64
Desuden er selv den mindste begrænsning af en af de grundlæggende friheder, der er fastsat i EUF-traktaten, forbudt i henhold hertil (jf. i denne retning dom af 1.4.2008, Gouvernement de la Communauté française og gouvernement wallon, C-212/06, EU:C:2008:178, præmis 2008 og den deri nævnte retspraksis).
65
Hvad i den foreliggende sag angår den af Ungarn påberåbte omstændighed, at medlemsstaten siden dekret nr. 402/2021’s ikrafttrædelse ikke har oplevet nogen knaphed på byggematerialer, der har gjort det nødvendigt at udøve dens forkøbs- eller købsret, bemærkes, at dette faktum netop kan skyldes den omstændighed, at de erhvervsdrivende er blevet afholdt fra at eksportere byggematerialer.
66
Desuden godtgøres den manglende afskrækkende virkning af dekretets bestemmelser heller ikke af de oplysninger, der fremgår af den tabel, som Ungarn har fremlagt i bilag B.1 til svarskriftet, hvori det for så vidt angår de to år, der fulgte efter dekretets ikrafttræden, i forhold til de to år, der gik forud herfor, angives, at eksportmængden for 9 ud af de 15 byggematerialer, der er omfattet af samme dekret, er steget, og at eksportmængden udelukkende er faldet i forhold til 6 af disse materialer. I mangel af andre beviser kan det nemlig ikke udelukkes, at eksportmængden ville have været større, hvis dekret nr. 402/2021 ikke havde eksisteret. På grundlag af disse oplysninger kan det kun konkluderes, at dekretet ikke forhindrer al eksport af byggematerialer, der er omfattet af dets anvendelsesområde (jf. analogt dom af 17.9.2020, Hidroelectrica, C-648/18, EU:C:2020:723, præmis 32).
67
Det følger heraf, at bestemmelserne i dekret nr. 402/2021 kan have en konkret indvirkning på eksporthandelen, såvel direkte som følge af bl.a. den administrative byrde, som anmeldelsespligten udgør for de erhvervsdrivende, og forlængelsen af leveringstiden i tilfælde af eksport, som indirekte, idet de forpligtelser, der er fastsat i bestemmelserne, kan afholde de nævnte erhvervsdrivende fra at eksportere byggematerialer. Følgelig, og uafhængigt af deres restriktive formål, kan de restriktive virkninger, som disse bestemmelser medfører, ikke anses for at være for usikre eller indirekte til, at de i overensstemmelse med Domstolens praksis i dom af 7. marts 1990, Krantz (C-69/88, EU:C:1990:97, præmis 10 og 11), og af 13. oktober 1993, CMC Motorradcenter (C-93/92, EU:C:1993:838, præmis 10-12), kan anses for ikke at udgøre en restriktion som omhandlet i artikel 35 TEUF.
68
Det følger af det ovenstående, at dekret nr. 402/2021 udgør en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ udførselsrestriktion som omhandlet i artikel 35 TEUF. Denne foranstaltning er uforenelig med de forpligtelser, der følger af sidstnævnte bestemmelse, medmindre den kan begrundes objektivt.
– Spørgsmålet, om der foreligger en begrundelse i henhold til artikel 36 TEUF
69
En national foranstaltning, som er i strid med artikel 35 TEUF, kan begrundes i et af de almene hensyn, som er opregnet i artikel 36 TEUF, samt i et tvingende alment hensyn, forudsat at det formål, den forfølger, er legitimt, og at den står i et rimeligt forhold til dette formål (jf. i denne retning dom af 16.12.2008, Gysbrechts og Santurel Inter, C-205/07, EU:C:2008:730, præmis 45, af 17.9.2020, Hidroelectrica, C-648/18, EU:C:2020:723, præmis 34, og af 19.1.2023, CIHEF m.fl., C-147/21, EU:C:2023:31, præmis 48).
70
Med henblik herpå skal det undersøges, om denne foranstaltning er egnet til at sikre virkeliggørelsen af det formål, den forfølger, og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at opfylde dette. I denne sammenhæng bemærkes desuden, at en national lovgivning kun er egnet til at sikre gennemførelsen af det påberåbte formål, hvis den faktisk opfylder hensynet om at nå målet på en sammenhængende og systematisk måde (jf. i denne retning dom af 11.6.2015, Berlington Hungary m.fl., C-98/14, EU:C:2015:386, præmis 64 og den deri nævnte retspraksis).
71
Hvad navnlig angår en national foranstaltning, som ifølge den pågældende medlemsstat er begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed, har Domstolen allerede fastslået, at det med henblik på anvendelsen af artikel 36 TEUF er afgørende, at denne foranstaltning faktisk er begrundet i objektive omstændigheder, der opfylder kravene med hensyn til den offentlige sikkerhed (jf. i denne retning dom af 10.7.1984, Campus Oil m.fl._72/83, EU:C:1984:256, præmis 36).
72
Domstolen har tilsvarende præciseret, at selv om medlemsstaterne har frihed til i overensstemmelse med deres nationale behov at bestemme, hvad hensynet til den offentlige sikkerhed kræver, må begrundelserne imidlertid i EU-sammenhæng og navnlig som en undtagelse fra en grundlæggende frihed, der er sikret ved EUF-traktaten, fortolkes strengt, således at deres rækkevidde ikke ensidigt kan fastlægges af den enkelte medlemsstat uden EU-institutionernes kontrol. Den offentlige sikkerhed kan således kun påberåbes, når der foreligger en reel og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod en grundlæggende samfundsinteresse (jf. i denne retning dom af 18.6.2020, Kommissionen mod Ungarn (Foreningers gennemsigtighed), C-78/18, EU:C:2020:476, præmis 91 og den deri nævnte retspraksis, samt af 13.7.2023, Xella Magyarország, C-106/22, EU:C:2023:568, præmis 66 og 67).
73
De hensyn, der kan påberåbes af en medlemsstat, skal derudover ledsages af de nødvendige beviser eller af en gennemgang af, hvorvidt den restriktive foranstaltning, som medlemsstaten har truffet, er egnet og forholdsmæssig, samt af præcise oplysninger, der kan underbygge medlemsstatens argumentation (dom af 7.6.2007, Kommissionen mod Belgien, C-254/05, EU:C:2007:319, præmis 36 og den deri nævnte retspraksis, samt af 19.1.2023, CIHEF m.fl., C-147/21, EU:C:2023:31, præmis 53 og den deri nævnte retspraksis).
74
I det foreliggende tilfælde har Ungarn gjort gældende, at de foranstaltninger, der er fastsat i dekret nr. 402/2021, er begrundet i hensyn til den offentlige sikkerhed, og navnlig forsyningssikkerheden for byggematerialer til kritisk infrastruktur.
75
I denne henseende har Domstolen allerede fastslået, at i oliesektoren, telekommunikationssektoren og energisektoren kan formålet om at garantere forsyningssikkerheden for sådanne produkter eller leveringen af sådanne tjenesteydelser på den berørte medlemsstats område i krisesituationer udgøre et hensyn til den offentlige sikkerhed. Det samme gælder imidlertid ikke for forsyningssikkerheden for basismaterialer på lokalt plan i byggesektoren, som ikke kan være omfattet af det legitime mål om at sikre den offentlige sikkerhed, medmindre det godtgøres, at manglen på sådanne råstoffer udgør en reel og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod en grundlæggende samfundsinteresse (jf. i denne retning dom af 13.7.2023, Xella Magyarország, C-106/22, EU:C:2023:568, præmis 68 og 69).
76
I den foreliggende sag har Ungarn imidlertid ikke godtgjort, at dekret nr. 402/2021, henset til objektive omstændigheder, faktisk og præcist opfylder kravene med hensyn til den offentlige sikkerhed.
77
For det første kan dekretet nemlig finde anvendelse på et stort antal infrastrukturer i Ungarn, uden at det er blevet godtgjort, at hver enkelt infrastruktur faktisk frembyder en grundlæggende interesse for samfundet, eftersom nævnte dekret hverken indeholder en liste over infrastrukturer, der frembyder en sådan interesse, eller en definition, direkte eller ved henvisning til en anden retsakt, af begrebet »kritisk infrastruktur«, som gør det muligt klart og udtømmende at identificere de omhandlede infrastrukturer.
78
Ungarn har gjort gældende, at rækkevidden af dette begreb med henblik på dekret nr. 402/2021 i henhold til princippet om retsreglernes trinfølge i ungarsk ret skal anses for at være det begreb, der er defineret i § 1, litra j), i létfontosságú rendszerek és létesítmények azonosításáról, kijelöléséről és védelméről szóló 2012. évi CLXVI. Törvény (lov nr. CLXVI af 2012 om identifikation, udpegning og beskyttelse af vitale systemer og anlæg, Magyar Közlöny 2012. évi 154. száma, s. 26099). Idet denne lov gennemførte direktiv 2008/114 i den ungarske retsorden, svarer sidstnævnte definition til den, der fremgår af dette direktivs artikel 2, litra a). Følgelig er begrebet »kritisk infrastruktur« som omhandlet i dekret nr. 402/2021 baseret på objektive omstændigheder.
79
I denne henseende er det tilstrækkeligt at bemærke dels, at det fremgår af de sagsakter, som Domstolen råder over, at nævnte lovs artikel 1, litra j), i den affattelse, der var gældende ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist, definerede begrebet »kritisk infrastruktur« bredt, og at bilag 1 til denne lov for så vidt angår de aktivitetssektorer, der kunne indeholde et kritisk systemelement, bl.a. opregnede sektorerne for energi, transport, sundhed, social sikring, forsvar og indre sikkerhed, inden for hvilke de kompetente ungarske myndigheder kunne kvalificere infrastrukturer som »kritiske«.
80
Dels er direktiv 2008/114, således som generaladvokaten har påpeget i punkt 43 og 44 i forslaget til afgørelse, uden relevans i den foreliggende sag, eftersom dekret nr. 402/2021 ikke er omfattet af direktivets anvendelsesområde. Det fremgår af dette direktivs artikel 1, sammenholdt med femte og niende betragtning hertil, at det begrænser sig til at fastsætte en procedure for indkredsning og udpegning af Unionens kritiske infrastruktur i energisektoren og transportsektoren og til at vurdere behovet for at beskytte denne type infrastruktur, imens anvendelsesområdet for dekret nr. 402/2021 er forskelligt og bredere, for så vidt som det omfatter andre sektorer, og idet dekretet ikke omfatter beskyttelse af eksisterende kritisk infrastruktur, men alle aktiviteter i forbindelse med anlæg, drift, vedligeholdelse eller udvikling af infrastruktur på det nationale område.
81
For det andet fremgår de forbindelser, der findes mellem de forskellige kategorier af byggematerialer, der er opregnet ved dekret nr. 402/2021, og den beskyttelse af kritisk infrastruktur, som dekretet henviser til, hverken af dekretet eller generelt af de forklaringer, som Ungarn har afgivet inden for rammerne af den foreliggende sag, således som Kommissionen med rette har gjort gældende. Medlemsstaten har heller ikke præciseret, hvornår det for hver af disse kategorier skal antages, at der foreligger en mangel på byggematerialer, der udgør en reel og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod forsyningssikkerheden for kritisk infrastruktur.
82
For det tredje skal det fastslås, at dekret nr. 402/2021 ikke har til formål at opnå forsyningssikkerhed for byggematerialer til kritisk infrastruktur på en sammenhængende og systematisk måde, eftersom dekretet ikke fastsætter bestemmelser om hensyntagen til salg af disse materialer på det nationale marked og import af disse materialer til Ungarn med henblik på at fastlægge lagerbeholdninger og tilfælde af knaphed.
83
Det følger heraf, at Ungarns argumenter om, at de restriktive foranstaltninger, som dekret nr. 402/2021 indeholder, er begrundet i hensyn til den offentlige sikkerhed som omhandlet i artikel 36 TEUF i forbindelse med forsyningssikkerhed for byggematerialer til kritisk infrastruktur, skal forkastes.
84
For så vidt som Ungarn har gjort gældende, at dekretet ligeledes bidrager til at genoprette den nationale økonomi ved at imødegå nedgangen i produktionen af byggematerialer og stigningen i priserne på disse som følge af krisen i forbindelse med covid-19-pandemien og til at beskytte sociale interesser såsom boligbyggeri og unges mulighed for at stifte familie, skal det i første række bemærkes, at rent økonomiske hensyn, der er knyttet til fremme af den nationale økonomi eller til en velfungerende national økonomi, ikke kan begrunde en hindring for en af de grundlæggende friheder, der er sikret ved traktaterne (dom af 13.7.2023, Xella Magyarország, C-106/22, EU:C:2023:568, præmis 64 og den deri nævnte retspraksis).
85
Hvad i anden række angår de sociale hensyn har Ungarn ikke fremlagt nogen oplysninger, der kan underbygge disse udsagn.
86
Under disse omstændigheder kan de restriktive foranstaltninger, der er indeholdt i dekret nr. 402/2021, ikke begrundes i medfør af artikel 36 TEUF.
87
Kommissionens første klagepunkt skal derfor tages til følge, for så vidt som det vedrører en tilsidesættelse af artikel 35 TEUF.
Det andet klagepunkt om en tilsidesættelse af artikel 2, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra e), TEUF
Parternes argumenter
88
Kommissionen har, idet den har anført, at de restriktioner, der er fastsat i dekret nr. 402/2021, finder anvendelse på eksport af byggematerialer til tredjelande og således udgør en foranstaltning, der henhører under den fælles handelspolitik, gjort gældende, at Ungarn har tilsidesat artikel 3, stk. 1, litra e), TEUF, hvorefter Unionen har enekompetence på området for den fælles handelspolitik, og artikel 2, stk. 1, TEUF, som præciserer, at det kun er Unionen, der kan lovgive og vedtage juridisk bindende retsakter, idet medlemsstaterne kun har beføjelse hertil efter bemyndigelse fra Unionen eller med henblik på at gennemføre EU-retsakter.
89
Ungarn har gjort gældende, at dekret nr. 402/2021 er omfattet af artikel 10 i forordning 2015/479, som fastsætter, at restriktive eksportforanstaltninger, der træffes af en medlemsstat, kan begrundes i et af de almene hensyn, der er opregnet i denne artikel 10.
90
Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at begrebet »den offentlige sikkerhed« i nævnte artikel 10 svarer til det, der er fastsat i artikel 36 TEUF, og at det nævnte dekret ikke opfylder kriterierne i samme artikel 10.
91
Det er Kommissionens opfattelse, at eftersom EU-retten i videst muligt omfang skal fortolkes i overensstemmelse med Unionens internationale forpligtelser, herunder de forpligtelser, der følger af internationale aftaler, der er bindende for såvel Unionen som medlemsstaterne, skal Ungarn i det foreliggende tilfælde, henset til en af de relevante undtagelser i GATT 1994, begrunde, at denne medlemsstat kan fravige det forbud mod eksportrestriktioner for varer til andre WTO-medlemsstater, der er fastsat i denne aftales artikel XI, stk. 1.
92
Kommissionen har præciseret, at undtagelsen i artikel XI, stk. 2, litra a), i GATT 1994 ganske vist tillader midlertidige, herunder kvantitative, eksportrestriktioner med henblik på at forebygge eller afhjælpe alvorlig knaphed på varer af væsentlig betydning, men disse situationer er ikke omfattet af artikel 10 i forordning 2015/479. Hvis en sådan situation opstår, skal medlemsstaterne nemlig underrette Kommissionen om de problemer, som de står over for, og det tilkommer Kommissionen at handle i henhold til denne forordnings artikel 5 og 6.
93
Institutionen har tilføjet, at de beskyttelsesforanstaltninger, der vedtages i henhold til den nævnte forordnings artikel 5 og 6, kan begrænses til visse bestemmelsessteder eller til udførslen fra visse områder i Unionen. Beskyttelsesforanstaltninger, der træffes »i Unionens interesse«, kan således også tjene til at beskytte en medlemsstats behov.
94
Ungarn har gjort gældende, at dekret nr. 402/2021 ikke tilsidesætter Unionens enekompetence på området for den fælles handelspolitik, og at dette dekret er foreneligt med artikel 2, stk. 1, TEUF og artikel 3, stk. 1, TEUF.
95
Artikel XI i GATT 1994 og Kommissionens beføjelse til at vedtage beskyttelsesforanstaltninger i henhold til artikel 5 og 6 i forordning 2015/479 er ikke til hinder for, at en medlemsstat på grundlag af denne forordnings artikel 10 vedtager en foranstaltning som dekret nr. 402/2021.
96
Ungarn har gjort gældende, at nævnte forordnings artikel 5 og 6 finder anvendelse på foranstaltninger, der kan træffes, når »Unionens interesser« kræver det, mens de foranstaltninger, der er fastsat i dekretet, vedrører den offentlige sikkerhed i en enkelt medlemsstat og ikke Unionens almene interesse.
97
Medlemsstaten har tilføjet, at Kommissionens argument om, at artikel 5 og 6 i forordning 2015/479 er til hinder for, at en medlemsstat kan anvende denne forordnings artikel 10, ikke kan tiltrædes, eftersom denne bestemmelse, hvis det var tilfældet, ville være fuldstændig indholdsløs.
98
Ungarn har konkluderet, at dekret nr. 402/2021 opfylder de hensyn til den offentlige sikkerhed, der er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 10 i forordning 2015/479, og at forsyningssikkerheden begrunder en undtagelse fra varernes frie bevægelighed i medfør af denne bestemmelse.
Domstolens bemærkninger
99
Hvor Unionen i traktaterne er tildelt enekompetence på et bestemt område, er det ifølge artikel 2, stk. 1, TEUF kun den, som kan lovgive og vedtage juridisk bindende retsakter, idet medlemsstaterne kun kan gøre dette selv, hvis de er bemyndiget dertil af Unionen eller med henblik på at gennemføre EU-retsakter.
100
I henhold til artikel 3, stk. 1, litra e), TEUF har Unionen en enekompetence på området for den fælles handelspolitik.
101
EU-lovgiver vedtog forordning 2015/479 inden for rammerne af denne enekompetence med henblik på at fastsætte en fælles ordning for udførsel. Det fremgår af fjerde betragtning til denne forordning, at »[i] samtlige medlemsstater er udførslen næsten fuldstændig liberaliseret«, og at »[d]et er [...] muligt på EU-plan at fastholde det princip, at udførslen af varer til tredjelande ikke er undergivet kvantitative restriktioner, med forbehold af de i denne forordning fastsatte undtagelser og uden, at foranstaltninger, som medlemsstaterne kan træffe i henhold til traktaten, berøres heraf«.
102
På denne baggrund bestemmer den nævnte forordnings artikel 1, at udførsel fra Unionen til tredjelande er fri, dvs. ikke undergivet kvantitative restriktioner, bortset fra sådanne, der anvendes i overensstemmelse med samme forordning.
103
I den foreliggende sag er det ubestridt mellem parterne, at dekret nr. 402/2021 er en juridisk bindende retsakt på et område, der henhører under den fælles handelspolitik, og at Unionen ikke har bemyndiget Ungarn til at vedtage dette dekret.
104
Ungarn har imidlertid gjort gældende, at dekretet blev vedtaget i overensstemmelse med forordning 2015/479, for så vidt som det opfylder det hensyn til den offentlige sikkerhed, der er omfattet af denne forordnings artikel 10.
105
I denne henseende fastsætter denne forordnings artikel 10, at den, med forbehold af andre af Unionens bestemmelser, ikke er til hinder for, at medlemsstaterne indfører eller anvender kvantitative restriktioner med hensyn til udførsel, når disse er begrundet i hensynet til den offentlige sædelighed, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller i beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, planter, nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkæologisk værdi, eller af industriel og kommerciel ejendomsret.
106
Som generaladvokaten har påpeget i punkt 61 i forslaget til afgørelse, taler den omstændighed, at denne artikel 10 og artikel 36 TEUF er formuleret på en lignende måde, for, at EU-lovgiver har ønsket at udvide en medlemsstats mulighed for i henhold til artikel 36 TEUF at kunne begrænse eksporten inden for Unionen til også at omfatte eksport til tredjelande på de samme betingelser.
107
Begrebet »den offentlige sikkerhed« i henholdsvis artikel 10 TEUF og artikel 36 TEUF skal derfor tillægges samme rækkevidde i disse to tekster.
108
Som det er blevet fastslået i denne doms præmis 83, kan Ungarn imidlertid ikke med føje gøre gældende, at forsyningssikkerheden for byggematerialer til kritisk infrastruktur, som udgør det formål, der forfølges med dekret nr. 402/2021, er omfattet af begrebet »den offentlige sikkerhed« som omhandlet i artikel 36 TEUF.
109
Det skal følgelig fastslås, at medlemsstaten heller ikke med føje kan gøre gældende, at dette formål er omfattet af artikel 10 i forordning 2015/479, og at dekret nr. 402/2021 skal anses for at gennemføre denne bestemmelse i overensstemmelse med artikel 2, stk. 1, TEUF.
110
Under disse omstændigheder, og uden at det er nødvendigt at undersøge parternes argumenter vedrørende forholdet mellem på den ene side denne forordnings artikel 5 og 6 og på den anden side dennes artikel 10 eller deres argumenter vedrørende WTO-retten, skal Kommissionens andet klagepunkt tages til følge.
Det tredje klagepunkt om tilsidesættelse af artikel 5, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2015/1535
Parternes argumenter
111
Kommissionen har for det første foreholdt Ungarn, at medlemsstaten ikke har overholdt den suspensionsperiode på tre måneder, som er fastsat i artikel 6, stk. 1, i direktiv 2015/1535. Kommissionen har anført, at medlemsstaten den 30. juni 2021 fremsendte det meddelte udkast til den, og at den nævnte medlemsstat følgelig ved vedtagelsen af dekret nr. 402/2021 den 8. juli 2021, dvs. inden udløbet af denne suspensionsperiode den 1. oktober 2021, tilsidesatte denne artikel 6, stk. 1.
112
Idet Ungarn for det andet undlod at meddele det udkast til dekret, der gav anledning til dekret nr. 402/2021, selv om udkastet havde undergået væsentlige ændringer i forhold til det meddelte udkast, har Kommissionen gjort gældende, at medlemsstaten tilsidesatte artikel 5, stk. 1, i direktiv 2015/1535. Kommissionen har påpeget, at en medlemsstat skal meddele et udkast på ny, hvis der er foretaget væsentlige ændringer i udkastet i forhold til det, der oprindeligt var blevet meddelt, og at en ændring af et udkast i henhold til direktivets artikel 5, stk. 1, tredje afsnit, bl.a. skal anses for »væsentlig«, når den afkorter den oprindeligt fastsatte gennemførelsesfrist herfor.
113
Ungarn har gjort gældende, at medlemsstaten ikke har tilsidesat direktiv 2015/1535, eftersom vedtagelsen af dekret nr. 402/2021 som en hastesag var begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed som omhandlet i direktivets artikel 6, stk. 7, litra a).
114
Denne bestemmelse gør det nemlig muligt at fravige kravene vedrørende suspensionsperioden, hvis der foreligger presserende grunde, der bl.a. er forbundet med beskyttelsen af den offentlige sikkerhed. Ungarn har fremhævet, at genoprettelsen af efterspørgslen efter byggematerialer efter pandemien truede med at skabe knaphed i 2021, og at der derfor var behov for en hurtig indsats for at undgå en sådan situation.
115
Desuden har medlemsstaten anført, at den ikke meddelte dekret nr. 402/2021 i overensstemmelse med direktiv 2015/1535 på grund af dekretets presserende karakter, og at den derpå forpligtede sig til ikke at anvende de i dekretet fastsatte sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse af de forpligtelser, som det indeholder.
Domstolens bemærkninger
116
Det skal indledningsvis fastslås, at det er ubestridt mellem parterne, at Ungarn inden for rammerne af den formelle procedure for forudgående meddelelse, der er fastsat i direktiv 2015/1535, den 30. juni 2021 gav Kommissionen meddelelse om et udkast til regeringsdekret – som et »udkast til teknisk forskrift« som omhandlet i dette direktiv – vedrørende foranstaltninger, der skulle træffes for at genoprette økonomien inden for eksport af råstoffer og produkter af strategisk betydning for forsyningssikkerheden i byggesektoren.
117
Det skal for det første bemærkes, at der fra Kommissionens modtagelse af denne meddelelse i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, i direktiv 2015/1535 begyndte at løbe en suspensionsperiode på tre måneder, i løbet af hvilken dette udkast ikke kunne vedtages.
118
Dekret nr. 402/2021 blev imidlertid offentliggjort i Ungarns statstidende den 8. juli 2021 og trådte i kraft dagen efter offentliggørelsen i henhold til dekretets artikel 9 og med undtagelse af dets artikel 10.
119
Kommissionen har, uden at Ungarn har bestridt dette, gjort gældende, at dekret nr. 402/2021 skal anses for at udgøre den endelige udgave af det meddelte udkast.
120
Det må derfor fastslås, at dekretet blev vedtaget inden udløbet af den suspensionsperiode på tre måneder, som begyndte at løbe ved Kommissionens modtagelse af det meddelte udkast.
121
Ungarn har gjort gældende, at hastevedtagelsen af dekret nr. 402/2021 var begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed som omhandlet i artikel 6, stk. 7, litra a), i direktiv 2015/1535, som gør det muligt at fravige forpligtelsen til at overholde den suspensionsperiode på tre måneder, der er fastsat i dette direktivs artikel 6, stk. 1. Medlemsstaten har anført, at genoprettelsen af efterspørgslen efter byggematerialer efter covid-19-pandemien truede med at skabe knaphed i 2021 i Ungarn, og at der derfor var behov for en hurtig indsats for at imødegå denne knaphed.
122
Dette argument kan ikke tiltrædes.
123
I henhold til artikel 6, stk. 7, litra a), i direktiv 2015/1535 er medlemsstaterne ikke forpligtet til at overholde suspensionsperioden på tre måneder, hvis de af presserende grunde, som vedrører en alvorlig og uforudsigelig situation, og som vedrører beskyttelse af menneskers og dyrs sundhed, beskyttelse af planter eller befolkningens sikkerhed og, for så vidt angår forskrifter vedrørende tjenester, ligeledes den offentlige orden, navnlig beskyttelse af mindreårige, er nødt til inden for meget kort tid at udarbejde tekniske forskrifter og straks vedtage og sætte dem i kraft, uden at der er mulighed for samråd.
124
Domstolen har allerede vedrørende artikel 9, stk. 7, første led, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester (EFT 1998, L 204, s. 37), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/48/EF af 20. juli 1998 (EFT 1998, L 217, s. 18), hvis ordlyd var identisk med ordlyden af artikel 6, stk. 7, litra a), i direktiv 2015/1535, som ophævede og erstattede direktiv 98/34, fastslået, at en medlemsstat ikke kan påberåbe sig denne undtagelse, når der på tidspunktet for vedtagelsen af den nationale regel ikke i medlemsstaten foreligger en situation som omhandlet i bestemmelsen (jf. i denne retning dom af 26.10.2006, Kommissionen mod Grækenland, C-65/05, EU:C:2006:673, præmis 65).
125
I den foreliggende sag har Ungarn imidlertid begrænset sig til at påberåbe sig en risiko for knaphed på byggematerialer i medlemsstaten uden at godtgøre, at der reelt foreligger en sådan situation, således som det kræves i henhold til artikel 6, stk. 7, litra a), i direktiv 2015/1535.
126
I denne henseende er det uden betydning, at Ungarn har gjort gældende, at medlemsstaten, idet den ikke meddelte dekret nr. 402/2021 til Kommissionen, forpligtede sig til ikke at anvende sanktionerne over for erhvervsdrivende, der ikke overholder de i dekretet fastsatte forpligtelser.
127
Et sådant tilsagn kan nemlig ikke tages i betragtning ved afgørelsen af, om en medlemsstat i en given situation var berettiget til at påberåbe sig bestemmelserne i artikel 6 i direktiv 2015/1535.
128
Under disse omstændigheder må det fastslås, at dekret nr. 402/2021 blev vedtaget inden udløbet af suspensionsperioden på tre måneder i strid med dette direktivs artikel 6, stk. 1.
129
For det andet gælder i henhold til artikel 5, stk. 1, tredje afsnit, i direktiv 2015/1535, at medlemsstaterne på ny skal meddele Kommissionen udkastet til teknisk forskrift på de betingelser, som er fastsat i dette stykkes første og andet afsnit, hvis de i udkastet til teknisk forskrift foretager væsentlige ændringer, der fører til en ændring af anvendelsesområdet, en afkortning af den oprindeligt fastsatte gennemførelsesfrist, en tilføjelse af specifikationer eller krav eller en stramning af disse.
130
Hvad angår iværksættelsen af udkastet til teknisk forskrift bemærkes, at det i henhold til artikel 3 i det meddelte udkast var fastsat, at bestemmelserne heri skulle finde anvendelse fra den 1. oktober 2021.
131
Som det fremgår af artikel 9 og 11 i dekret nr. 402/2021, finder den i dekretets artikel 2 omhandlede forpligtelse til at anmelde udførsel af byggematerialer anvendelse på eksport fra den 15. juli 2021.
132
Det må fastslås, at den omstændighed, at der i dekret nr. 402/2021 var fastsat en anvendelsesdato, der lå betydeligt tidligere end den, der fremgik af det meddelte udkast, udgjorde en væsentlig ændring af den gennemførelsesfrist, der oprindeligt var fastsat i udkastet. Ungarn var derfor forpligtet til at fremsende en ny meddelelse til Kommissionen i henhold til artikel 5, stk. 1, tredje afsnit, i direktiv 2015/1535 (jf. i denne retning dom af 10.7.2014, Ivansson m.fl., C-307/13, EU:C:2014:2058, præmis 38 og 44).
133
Idet Ungarn i den foreliggende sag ikke har overholdt denne forpligtelse til at meddele det ændrede udkast, må det fastslås, at medlemsstaten har tilsidesat denne bestemmelse.
134
Det tredje klagepunkt er derfor begrundet.
135
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det fastslås, at Ungarn ved at indføre en procedure, der finder anvendelse på eksport af råstoffer og råvarer til byggebranchen, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til:
–
artikel 35 TEUF
–
artikel 2, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra e), TEUF, samt
–
artikel 5, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2015/1535.
Sagsomkostninger
136
I henhold til artikel 138, stk. 1, i Domstolens procesreglement pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Ungarn tilpligtes at betale sagsomkostningerne, og Ungarn har tabt sagen, pålægges medlemsstaten at betale sagsomkostningerne.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Anden Afdeling):
1)
Ungarn har ved at indføre en procedure, der finder anvendelse på eksport af råstoffer og råvarer til byggebranchen, tilsidesat sine forpligtelser i henhold til:
–
artikel 35 TEUF
–
artikel 2, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra e), TEUF, samt
–
artikel 5, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/1535 af 9. september 2015 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester.
2)
Ungarn betaler sagsomkostningerne.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: ungarsk.