62022CJ0225_RES
Sag C-225/22
»R« S.A.
mod AW »T« sp. z o.o.,
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Apelacyjny w Krakowie)
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. september 2025
»Præjudiciel forelæggelse – retsstat – dommeres uafhængighed – artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU – effektiv retsbeskyttelse på de områder, der er omfattet af EU-retten – national lovgivning og retspraksis, der forbyder nationale domstole at rejse tvivl om lovmæssigheden af forfatningsdomstole og ‑organer eller at fastslå eller vurdere lovligheden af udnævnelsen af deres dommere – en lavere rets efterprøvelse af, om en højere retsinstans opfylder kravene vedrørende garantien for en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov – Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych (afdelingen for ekstraordinær prøvelse og offentlige sager) ved Sąd Najwyższy (øverste domstol, Polen) – organ, der ikke udgør en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov – EU-rettens forrang – mulighed for at anse en retsafgørelse for ugyldig«
Medlemsstater – forpligtelser – tilvejebringelse af den nødvendige adgang til domstolsprøvelse for at sikre en effektiv retsbeskyttelse – overholdelse af princippet om dommeres uafhængighed – ret til en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov – EU-rettens forrang og direkte virkning – national lovgivning og forfatningsretlig retspraksis, der pålægger en national dommer at efterkomme en afgørelse truffet af et dommerkollegium ved en højere retsinstans – dommerkollegium, som omfatter dommere, der ikke opfylder kravene om uafhængighed, upartiskhed og forudgående oprettelse ved lov – national lovgivning, som forhindrer denne nationale dommer i at efterprøve lovligheden af sammensætningen af det nævnte dommerkollegium – ikke tilladt
(Art. 19, stk. 1, andet afsnit, TEU; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47)
(jf. præmis 44, 47, 53, 55-58, 62 og 63 samt domskonkl. 1)
Medlemsstater – forpligtelser – tilvejebringelse af den nødvendige adgang til domstolsprøvelse for at sikre en effektiv retsbeskyttelse – overholdelse af princippet om dommeres uafhængighed – ret til en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov – nationale domstoles pligter – afgørelse truffet af et retsligt organ i sidste instans, som ikke opfylder kravene om uafhængighed, upartiskhed og forudgående oprettelse ved lov – hjemvisning af sagen til en lavere instans med henblik på fornyet behandling – forpligtelse til at anse denne afgørelse for at være ugyldig – betingelse
(Art. 19, stk. 1, andet afsnit, TEU; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47)
(jf. præmis 66-70 og domskonkl. 2)
Resumé
I forbindelse med en præjudiciel forelæggelse fra Sąd Apelacyjny w Krakowie (appeldomstolen i Krakow, Polen) tog Domstolen stilling til virkningerne af en afgørelse truffet af et retsligt organ, der ikke har egenskab af en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov som omhandlet i artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU.
I oktober 2021 ophævede Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych (afdelingen for ekstraordinær prøvelse og offentlige sager, Polen) ved Sąd Najwyższy (øverste domstol, Polen) en dom afsagt i 2006, der havde fået retskraft, og hjemviste sagen til den forelæggende ret med henblik på fornyet behandling.
I denne sammenhæng var den forelæggende ret af den opfattelse, at dette dommerkollegium på grund af de uregelmæssigheder, som proceduren for udnævnelse af dommere ved afdelingen for ekstraordinær prøvelse og offentlige sager var behæftet med, ikke udgjorde en domstol, der er oprettet ved lov som omhandlet i EU-retten. Det var derfor ufornødent at undersøge virkningerne af et sådant organs afgørelser.
Den forelæggende ret anførte imidlertid, at afgørelser truffet af Trybunał Konstytucyjny (forfatningsdomstol, Polen) og nationale bestemmelser (
1
) forbød den at vurdere lovligheden af udnævnelsen af dommere og dermed at efterprøve, om afdelingen for ekstraordinær prøvelse og offentlige sager kunne kvalificeres som en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov. Da den forelæggende ret var i tvivl om, hvorvidt denne forfatningsretlige retspraksis og denne nationale lovgivning var i overensstemmelse med artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), ønskede den oplyst, om den kunne undlade at anvende disse bestemmelser og anse afgørelsen af oktober 2021 for at være ugyldig.
Domstolens bemærkninger
Hvad for det første angik forbuddet mod at undersøge lovligheden af udnævnelsen af dommere til et dommerkollegium ved den øverste domstol fastslog Domstolen, at artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47, og princippet om EU-rettens forrang er til hinder for en medlemsstats lovgivning og en forfatningsretlig retspraksis, der pålægger en national dommer at efterkomme en afgørelse truffet af en højere retsinstans, når denne nationale dommer på grundlag af en afgørelse fra Domstolen konstaterer, at en eller flere dommere, der er en del af dette dommerkollegium, ikke opfylder kravene om uafhængighed, upartiskhed og forudgående oprettelse ved lov, og forhindrer den i at efterprøve lovligheden af det nævnte dommerkollegium.
I det foreliggende tilfælde bemærkede Domstolen, at afgørelsen af 2021 om fornyet behandling hidrørte fra et organ i sidste instans, hvis egenskab af ret blev forkastet af Domstolen i dommen i sagen Krajowa Rada Sądownictwa (En dommers forbliven i sit embede) (
2
), eftersom dette organ ikke opfyldte betingelserne om uafhængighed, upartiskhed og forudgående oprettelse ved lov som omhandlet i artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU. I overensstemmelse med princippet om EU-rettens forrang og de virkninger, der er forbundet med en sådan afgørelse fra Domstolen, kan en retsinstans ikke se bort fra denne omstændighed. Det tilkom således i sidste ende den forelæggende ret at efterprøve, om de dommere, der indgik i det dommerkollegium ved afdelingen for ekstraordinær prøvelse og offentlige sager, som havde afsagt dommen af 2021, blev udnævnt under de samme betingelser som dem, der karakteriserede udnævnelsen af de tre dommere, der udgjorde den forelæggende instans i den sag, der gav anledning til dommen i sagen Krajowa Rada Sądownictwa (En dommers forbliven i sit embede).
I denne henseende fremgik det imidlertid af de sagsakter, som Domstolen rådede over, at de fem dommere, som sammen med to domsmænd udgjorde dommerkollegiet ved afdelingen for ekstraordinær prøvelse og offentlige sager i hovedsagen, blev udnævnt samme dag og på de samme betingelser som dem, der udgjorde den forelæggende instans i den sag, der gav anledning til den nævnte dom. Tilstedeværelsen af en enkelt dommer ved den pågældende instans, der var udnævnt under de samme omstændigheder som dem, der var omhandlet i denne sag, var således tilstrækkelig til at fratage denne instans sin egenskab af uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov.
Med hensyn til de nationale bestemmelser og afgørelser truffet af en forfatningsdomstol, som forhindrede den forelæggende ret i at efterprøve, om en anden instans overholder de krav, der følger af EU-retten, for så vidt angår garantien for en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov, havde Domstolen i øvrigt allerede fastslået, at disse bestemmelser var uforenelige med EU-retten (
3
). Den samme konklusion skulle drages med hensyn til afgørelserne fra forfatningsdomstolen, som havde en rækkevidde, der svarede til rækkevidden af disse bestemmelser.
Hvad for det andet angik virkningerne af en afgørelse fra et organ, der tilsidesætter kravene om uafhængighed, upartiskhed og forudgående oprettelse ved lov, fastslog Domstolen, at i en situation, hvor det på grundlag af en afgørelse fra Domstolen er fastslået, at et retsligt organ i sidste instans ikke opfylder disse krav, skal en afgørelse, der er truffet af et sådant organ, hvorved den pågældende sag er blevet hjemvist til en lavere retsinstans med henblik på fornyet behandling, anses for at være ugyldig, når dette er absolut nødvendigt, henset til den omhandlede processuelle situation, for at sikre EU-rettens forrang.
I denne henseende er der ikke noget hensyn vedrørende retssikkerhedsprincippet eller en angivelig retskraft, som med føje kan påberåbes med henblik på at forhindre en ret i at anse en sådan afgørelse for at være ugyldig. Det fremgik således af sagsakterne, at dette var tilfældet i hovedsagen, eftersom denne sag, selv om dommen af 20. oktober 2021 var endelig, var blevet hjemvist til den forelæggende ret. Under disse omstændigheder skulle den forelæggende ret således anse denne dom for at være ugyldig.
(
1
) – Det fulgte af artikel 42a, stk. 2, i ustawa Prawo o ustroju sądów powszechnych (lov om de almindelige domstoles organisation) af 27.7.2001 (Dz. U. nr. 98, pos. 1070), som ændret ved ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (lov om ændring af lov om de almindelige domstoles organisation, lov om den øverste domstol og visse andre love) af 20.12.2019 (Dz. U. af 2020, pos. 190), at »[e]n almindelig domstol eller en anden myndighedsinstans [hverken kan] fastslå eller bedømme lovligheden af udnævnelsen af en dommer [...]«. Endvidere gjorde denne lovs artikel 107, stk. 1, det forhold, at en dommer bl.a. rejser tvivl om gyldigheden af udnævnelsen af en anden dommer eller mandatet for et forfatningsorgan i Republikken Polen, til en disciplinærforseelse.
(
2
) – Dom af 21.12.2023(Store Afdeling), Krajowa Rada Sądownictwa (En dommers forbliven i sit embede) (C-718/21, EU:C:2023:1015)
(
3
) – Dom af 5.6.2023, Kommissionen mod Polen (Dommeres uafhængighed og privatliv) (C-204/21, EU:C:2023:442).