62020TO0160
RETTENS KENDELSE (Ottende Afdeling)
17. marts 2021 (
*1
)
»Annullationssøgsmål – REACH – identifikation af perfluorbutansulfonsyre (PFBS) og salte deraf som et særligt problematisk stof – optagelse på listen over stoffer, der senere skal optages i bilag XIV til forordning (EF) nr. 1907/2006 – søgsmålsfrist – artikel 59, stk. 10, i forordning nr. 1907/2006 – procesreglementets artikel 59 – afvisning«
I sag T-160/20,
3M Belgium, Diegem (Belgien), ved advokaterne J.-P. Montfort og T. Delille,
sagsøger,
mod
Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) ved M. Heikkilä, W. Broere og T. Zbihlej, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
angående et søgsmål i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af ECHA’s afgørelse ECHA/01/2020 af 16. januar 2020 vedrørende optagelse af perfluorbutansulfonsyre (PFBS) og salte deraf på listen over stoffer, der senere skal optages i bilag XIV til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18. december 2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EUT 2006, L 396, s. 1, berigtiget i EUT 2007, L 136, s. 3),
har
RETTEN (Ottende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, J. Svenningsen, og dommerne C. Mac Eochaidh og J. Laitenberger (refererende dommer),
justitssekretær: E. Coulon,
afsagt følgende
Kendelse
Sagens baggrund
1
Sagsøgeren, 3M Belgium, er enerepræsentant som omhandlet i artikel 8 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18. december 2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EUT 2006, L 396, s. 1, berigtiget i EUT 2007, L 136, s. 3) for selskabet 3M for al import af det brandhæmmende tilsætningsstof 3MTM Flame Retardant Additive FR-2025. Dette tilsætningsstof, der fremstilles af juridiske enheder etableret uden for Den Europæiske Union, er en blanding, der vægtmæssigt består af 95-99% potassium 1_1_2_2_3_3_4_4_4-nonafluorobutane-1-sulphonate. Dette stof er et af saltene af perfluorbutansulfonsyre (herefter »PFBS«).
2
Den 5. august 2019 indleverede de kompetente norske myndigheder et dossier udarbejdet i overensstemmelse med bilag XV til forordning nr. 1907/2006 med forslag om at identificere PFBS og salte heraf som et særligt problematisk stof i medfør af artikel 57, litra f), i forordning nr. 1907/2006.
3
Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) opfordrede den 3. september 2019 i medfør af artikel 59, stk. 4, i forordning nr. 1907/2006 de berørte parter til senest den 18. oktober 2019 at fremsætte deres bemærkninger til dossieret udarbejdet i overensstemmelse med bilag XV til forordningen. Sagsøgeren fremsatte bemærkninger den 18. oktober 2019.
4
Efter at have modtaget bemærkninger til identifikationen af PFBS og salte heraf i forbindelse med den offentlige høring foretaget i medfør af artikel 59, stk. 4, i forordning nr. 1907/2006, forelagde ECHA dossieret for Medlemsstatsudvalget (herefter »CEM«) i medfør af forordningens artikel 59, stk. 7.
5
På sit møde den 11. december 2019 vedtog CEM enstemmigt at identificere PFBS og salte heraf som et stof, der opfylder betingelserne i artikel 57, litra f), i forordning nr. 1907/2006, dvs. stoffer, for hvilke der foreligger videnskabelig dokumentation for sandsynlige alvorlige virkninger på menneskers sundhed eller miljøet, der er problematiske i samme grad som virkningerne af de andre stoffer, der er anført i artikel 57, litra a)-e), i forordning nr. 1907/2006.
6
Den 16. januar 2020 traf ECHA afgørelse ECHA/01/2020 (herefter »den anfægtede afgørelse«), hvorved PFBS og salte heraf blev identificeret som et særligt problematisk stof og blev optaget på listen over stoffer, der senere skal optages i bilag XIV til forordning nr. 1907/2006, som foreskrevet i forordningens artikel 59, stk. 1 (herefter »listen over kandiderende stoffer«).
7
Den anfægtede afgørelse indeholder følgende bemærkning vedrørende identifikationen af PFBS og salte heraf som et særligt problematisk stof:
»De samlede væsentlige egenskaber, der tilsiger optagelse som et stof, for hvilket der foreligger videnskabelig dokumentation for sandsynlige alvorlige virkninger på menneskers sundhed eller miljøet, der er problematiske i samme grad, er følgende: meget langsom nedbrydning, høj grad af bevægelighed i vand og jord, højt potentiale for at flytte sig over lange distancer og vanskeligheder ved rensning af vand samt moderat bioakkumulering hos mennesker. De observerede sandsynlige alvorlige virkninger på menneskers sundhed og miljøet er følgende: skjoldbrugskirtelhormonelle forstyrrelser og reproduktionstoksicitet observeret hos gnavere, påvirkning af lever, nyrer og det hæmatologiske system hos rotter, hormonelle forstyrrelser og påvirkning af reproduktion hos marine medakafisk og påvirkning af de hormonelle receptorers udtryk hos haletudser. Tilsammen medfører disse elementer et meget højt potentiale for irreversible effekter.«
Retsforhandlinger og parternes påstande
8
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 27. marts 2020 har sagsøgeren anlagt den foreliggende sag. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–
Den anfægtede afgørelse annulleres for så vidt angår afsnittet om PFBS og salte heraf, dvs. identifikationen af PFBS og salte heraf som et særligt problematisk stof såvel som bemærkningen til denne identifikation indeholdt i afgørelsen.
–
ECHA tilpligtes at betale omkostningerne afholdt i forbindelse med nærværende sag.
9
Ved særskilt processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 15. juli 2020 har ECHA fremsat en formalitetsindsigelse i henhold til artikel 130, stk. 1, i Rettens procesreglement. ECHA har heri nedlagt følgende påstande:
–
Sagen afvises.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale alle parternes omkostninger.
10
Ved dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 23. juli 2020 har Rådet for Den Europæiske Kemiindustri (CEFIC) fremsat anmodning om at måtte intervenere i nærværende sag til støtte for sagsøgerens påstande.
11
Ved processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 1. september 2020 har sagsøgeren fremsat bemærkninger til formalitetsindsigelsen og har nedlagt følgende påstande:
–
Formalitetsindsigelsen forkastes.
–
Annullationssøgsmålet antages til realitetsbehandling.
12
Den 21. oktober 2020 stillede Retten (Ottende Afdeling) på foranledning af den refererende dommer og som led i foranstaltningerne med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til procesreglementets artikel 89 ECHA et skriftligt spørgsmål med anmodning om skriftlig besvarelse.
13
Den 29. oktober 2020 svarede ECHA på Rettens spørgsmål.
14
Den 3. november 2020 fastsatte Retten en frist for sagsøgeren til at fremsætte bemærkninger til dette svar.
15
Den 12. november 2020 fremsatte sagsøgeren sine bemærkninger til svaret.
Retlige bemærkninger
16
I medfør af procesreglementets artikel 130, stk. 1 og 7, kan Retten, hvis sagsøgte anmoder herom, tage stilling til, om sagen bør afvises, uden at indlede behandlingen af sagens realitet.
17
I den foreliggende sag, hvor ECHA har anmodet om, at der tages stilling til, om sagen skal afvises, finder Retten, at sagen er tilstrækkeligt oplyst ved sagsakterne, og har, til trods for sagsøgerens anmodning herom, besluttet at træffe afgørelse i sagen uden at indlede den mundtlige del af retsforhandlingerne vedrørende formalitetsindsigelsen.
18
Til støtte for sin formalitetsindsigelse har ECHA gjort gældende, at sagen er anlagt for sent. Ifølge ECHA bør søgsmålsfristen på to måneder efter offentliggørelsen af retsakten, som fastsat i artikel 263, stk. 6, TEUF, og med afstandsfristforlængelse på ti dage som fastsat i procesreglementets artikel 60, beregnes fra datoen for offentliggørelsen af den anfægtede afgørelse, hvilket i det foreliggende tilfælde vil sige den 16. januar 2020. Fristen udløb følgelig den 26. marts 2020, og søgsmålet indledt den 27. marts 2020 bør derfor afvises som for sent anlagt.
19
Sagsøgeren har omvendt gjort gældende, at sagen kan antages til realitetsbehandling.
Offentliggørelsen af den anfægtede afgørelse
20
ECHA har gjort gældende, at agenturet den 16. januar 2020 offentliggjorde den ajourførte liste over kandiderende stoffer, herunder PFBS og en kopi af den anfægtede afgørelse, i overensstemmelse med den forpligtelse, der påhviler det i medfør af artikel 59, stk. 10, i forordning nr. 1907/2006. Til støtte herfor har ECHA henvist til sin hjemmeside, hvoraf det fremgår, at det var på denne dato, at stoffet blev optaget på listen over kandiderende stoffer. ECHA har desuden henvist til sin pressemeddelelse af samme dag, hvoraf det fremgår, at agenturet havde ajourført listen over kandiderende stoffer med henblik på at inkludere bl.a. PFBS og salte heraf, og at denne afgørelse var truffet med CEM’s medvirken.
21
I sit svar på Rettens spørgsmål har ECHA desuden fremlagt yderligere bevismateriale, der viser, at pressemeddelelsen den 16. januar 2020 blev sendt med e-mail til 13940 modtagere (hvoraf den blev leveret til 13890), en artikel, der ligeledes er dateret den 16. januar 2020, og som omhandler optagelsen af navnlig PFBS og salte heraf på listen over kandiderende stoffer, som er offentliggjort på ChemicalWatch’ hjemmeside, samt nogle metadata gemt i programmet »Dissemination Platform«, som ECHA bruger til offentliggørelse af informationer på sin hjemmeside. Ifølge ECHA vedrører disse metadata opslaget om PFBS og salte heraf og viser en offentliggørelse den 16. januar 2020 og en enkelt efterfølgende offentliggørelse den 26. juni 2020, hvilket ifølge ECHA skyldes en opdatering af tekniske årsager.
22
Sagsøgeren har gjort gældende, at ECHA til støtte for sin angivelse af, at den anfægtede afgørelse blev offentliggjort på agenturets hjemmeside den 16. januar 2020, alene har henvist dels til netop denne hjemmeside, hvoraf det fremgår, at de pågældende stoffer på denne dato blev optaget på listen over kandiderende stoffer, dels til en pressemeddelelse vedrørende ajourføringen af listen over kandiderende stoffer, der ligeledes er dateret den 16. januar 2020, men som imidlertid ikke indeholder den anfægtede afgørelse.
23
Ifølge sagsøgeren kan det faktiske tidspunkt for offentliggørelsen på ECHA’s hjemmeside ikke kontrolleres, selv om listen over kandiderende stoffer på ECHA’s hjemmeside indeholder en kopi af den anfægtede afgørelse dateret den 16. januar 2020, og at det her anføres, at PFBS blev optaget på listen samme dag. Der findes hverken regler eller mekanismer til sikring af, at offentliggørelsen af afgørelser på ECHA’s hjemmeside er ægte og fuldstændige, og at de ikke kan ændres, som svarer til de regler, der gælder for den elektroniske offentliggørelse af EU-Tidende i medfør af Rådets forordning (EU) nr. 216/2013 af 7. marts 2013 om elektronisk offentliggørelse af Den Europæiske Unions Tidende (EUT 2013, L 69, s. 1). Sagsøgeren har anført, at udsendelse af en pressemeddelelse eller ajourføring af listen over kandiderende stoffer ikke kan sidestilles med en behørig offentliggørelse i EU-Tidende. Det er sagsøgerens opfattelse, at ECHA’s påstand om, at søgsmålet afvises fra realitetsbehandling, ikke indeholder de dokumenter, der påberåbes til støtte for anmodningen, hvilket er i strid med betingelserne fastsat i procesreglementets artikel 130, stk. 3.
24
Sagsøgeren har derudover anført, at det tidspunkt, hvor der træffes en afgørelse om identifikation af et stof som særligt problematisk, ikke nødvendigvis svarer til det tidspunkt, hvor dette stof blev optaget på listen over kandiderende stoffer, eller tidspunktet for offentliggørelsen af denne opdaterede liste. Som et eksempel på dette har sagsøgeren påpeget, at der ikke var sammenfald mellem det tidspunkt, hvor 4-tert-butylphenol blev optaget på listen over særligt problematiske stoffer og tidspunktet for offentliggørelsen af afgørelsen herom.
25
Det er ligeledes sagsøgerens opfattelse, at da der er tale om en lovgivningsmæssig retsakt, burde den have været offentliggjort i EU-Tidende i henhold til artikel 297 TEUF. Sagsøgeren har anført, at retsakter ikke kan gøres gældende over for privatpersoner, hvis ikke der er sket behørig offentliggørelse i EU-Tidende. Henset til det forhold, at ECHA ikke har offentliggjort den anfægtede afgørelse i EU-Tidende, er søgsmålsfristen ikke engang begyndt at løbe, og den var derfor heller ikke begyndt at løbe på tidspunktet for offentliggørelsen af den anfægtede afgørelse på ECHA’s hjemmeside.
26
Sagsøgeren har gjort gældende, at beviserne fremlagt af ECHA følgelig ikke påviser, at den anfægtede afgørelse faktisk blev offentliggjort den 16. januar 2020, idet ajourføringen af listen over kandiderende stoffer på ECHA’s hjemmeside udgør en handling, der er adskilt fra udsendelsen af afgørelsen på denne side. Derudover påviser metadataene ikke, i forbindelse med hvilken opdatering hvilke dokumenter blev offentliggjort, herunder heller ikke, at den anfægtede afgørelse blev offentliggjort den 16. januar 2020.
27
Retten finder det hensigtsmæssigt i første række at behandle sagsøgerens argumenter vedrørende gyldigheden af offentliggørelsesmetoden og i anden række parternes argumenter vedrørende tidspunktet for offentliggørelsen.
Gyldigheden af offentliggørelsesmetoden
28
Med hensyn til sagsøgerens argument om, at den anfægtede afgørelse skulle have været offentliggjort i EU-Tidende, skal det bemærkes, at betegnelsen »offentliggørelse« i artikel 263, stk. 6, TEUF ikke nødvendigvis og i alle tilfælde svarer til betegnelsen »offentliggørelse« som omhandlet i artikel 297 TEUF.
29
Dette forhold bekræftes for det første af, at i modsætning til, hvad der gælder for artikel 297 TEUF, fremgår det ikke af ordlyden af artikel 263 TEUF, at betegnelsen »offentliggørelse« omhandlet i denne bestemmelse alene omfatter offentliggørelse i EU-Tidende (jf. analogt dom af 26.9.2013, PPG og SNF mod ECHA, C-625/11 P, EU:C:2013:594, præmis 30). Artikel 263, stk. 6, TEUF er formuleret således, at den henviser til offentliggørelse af retsakter i almindelighed (dom af 26.9.2013, PPG og SNF mod ECHA, C-625/11 P, EU:C:2013:594, præmis 31). Derudover har Retten i dom af 10. september 2019, Polen mod Kommissionen (T-883/16, under appel, EU:T:2019:567, præmis 37), allerede fastslået, at fristen for at indlede et søgsmål med påstand om annullation af en afgørelse truffet af Europa-Kommissionen på baggrund af artikel 263 TEUF i denne sag begyndte at løbe fra datoen for offentliggørelsen på Kommissionens hjemmeside.
30
Selv om Domstolen for det andet ganske vist har sammenholdt artikel 263 TEUF med artikel 297 TEUF med henblik på at fortolke artikel 263, stk. 6, TEUF (jf. i denne retning domme af 17.5.2017, Portugal mod Kommissionen, C-337/16 P, EU:C:2017:381, præmis 36, Portugal mod Kommissionen, C-338/16 P, EU:C:2017:382, præmis 36, og Portugal mod Kommissionen, C-339/16 P, EU:C:2017:384, præmis 36), omhandlede disse sager den subsidiære karakter af betingelsen om offentliggørelse i forhold til betingelsen om meddelelse til den, afgørelsen er rettet til, som omhandlet i artikel 263, stk. 6, TEUF og ikke som i den foreliggende sag alene om fortolkning af betingelsen om offentliggørelse. Under alle omstændigheder har Domstolen ikke i disse sager fastslået, at betegnelsen »offentliggørelse« som angivet i artikel 263, stk. 6, TEUF, nødvendigvis og i alle tilfælde svarer til betegnelsen »offentliggørelse« som omhandlet i artikel 297 TEUF.
31
Sagsøgerens argument om, at udgivelsen på ECHA’s hjemmeside ikke kan kontrolleres i modsætning til en offentliggørelse i EU-Tidende, indebærer, at alle former for offentliggørelse, der ikke opfylder betingelserne for offentliggørelse i EU-Tidende, bliver uden virkning. Imidlertid betyder det forhold, at EU-lovgiver ved vedtagelsen af forordning nr. 216/2013 ønskede at regulere den elektroniske offentliggørelse i EU-Tidende, ikke, at betingelserne analogt skal regulere en udgivelse på ECHA’s hjemmeside, hvilket desuden heller ikke følger af hverken artikel 263, stk. 6, TEUF eller nogen anden bestemmelse i gældende ret.
32
I det omfang sagsøgeren i sine bemærkninger til ECHA’s svar på Rettens spørgsmål har henvist til den retspraksis, som følger af dom af 22. januar 1997, Opel Austria mod Rådet (T-115/94, EU:T:1997:3, præmis 124), i henhold til hvilken retssikkerhedsprincippet indebærer, at enhver retsakt, der udstedes af institutionerne, og som har retsvirkninger, er klar, præcis og bragt til den pågældendes kundskab på en sådan måde, at denne med sikkerhed kender det tidspunkt, hvor den omhandlede retsakt foreligger, og fra hvilket den har retsvirkninger, er det under alle omstændigheder tilstrækkeligt at fastslå, at det tydeligt fremgår af punkt 4 i den anfægtede afgørelse, at den fik virkning den 16. januar 2020, og af listen over kandiderende stoffer, at PFSB og salte heraf blev optaget på denne liste den 16. januar 2020, og idet den pågældende afgørelse ikke var rettet til nogen, afhang dens ikrafttrædelse ikke af, at den blev meddelt til adressaten eller i øvrigt af, at den blev meddelt sagsøgeren.
33
Retten konstaterer videre, at i modsætning til artikel 263, stk. 6, TEUF fastsætter forordning nr. 1907/2006 en særlig metode til offentliggørelse. Det fremgår nemlig af artikel 59, stk. 10, i forordning nr. 1907/2006, at ECHA skal offentliggøre og ajourføre listen over kandiderende stoffer på sin hjemmeside, så snart der er truffet afgørelse om at optage et stof på denne liste.
34
I den foreliggende sag er det ikke nødvendigt at tage stilling til, om ajourføringen af listen over kandiderende stoffer på ECHA’s hjemmeside er den relevante offentliggørelse, der får fristen til at indbringe en sag over en afgørelse om identifikation af et stof som særligt problematisk til at løbe (jf. i denne retning dom af 26.9.2013, PPG og SNF mod ECHA, C-626/11 P, EU:C:2013:595, præmis 31 ff.), eller, som anført af sagsøgeren, om den anfægtede afgørelse, der ikke specifikt angiver, til hvem den er rettet, adskiller sig fra ajourføringen af listen over kandiderende stoffer, og om artikel 59, stk. 10, i forordning nr. 1907/2006 alene foreskriver offentliggørelse på ECHA’s hjemmeside af denne liste, hvilket ligeledes skulle underbygge, at det er tidspunktet for offentliggørelsen af ECHA’s administrerende direktørs afgørelse, som er afgørende for, fra hvilket tidspunkt søgsmålsfristen beregnes. Afgørelser om ajourføring af kandidatlisten truffet af ECHA’s administrerende direktør offentliggøres nemlig alene på denne liste. Det betyder, at det tidspunkt, hvor en sådan afgørelse offentliggøres, er sammenfaldende med tidspunktet for offentliggørelsen af den opdaterede liste over kandiderende stoffer.
35
Det følger for det første af ovenstående betragtninger, at ECHA med rette kunne offentliggøre den anfægtede afgørelse på sin hjemmeside, nærmere bestemt under det opslag på listen over kandiderende stoffer, der vedrørte PFBS og salte heraf, og for det andet, at denne offentliggørelse kunne få søgsmålsfristen på to måneder fastsat i artikel 263, stk. 6, TEUF til at løbe. De af ECHA fremlagte beviser for, at den anfægtede afgørelse blev offentliggjort den 16. januar 2020, skal herefter undersøges.
Tidspunktet for offentliggørelsen af den anfægtede afgørelse
36
Det skal i denne henseende bemærkes, at i sine bemærkninger til ECHA’s formalitetsindsigelse har sagsøgeren i det væsentlige gjort gældende, at det ikke er muligt at fastslå tidspunktet for offentliggørelsen af den anfægtede afgørelse på grund af den måde, hvorpå den er offentliggjort.
37
Retten påpeger, at ECHA har fremlagt dokumenter, der viser metadata trukket fra den platform, som agenturet bruger til at udgive oplysninger på sin hjemmeside. Disse metadata viser, at ECHA ad to omgange har lavet opslag på sin hjemmeside vedrørende PFBS og salte heraf, heraf et opslag den 16. januar 2020 og et andet den 26. juni 2020, hvorved den anfægtede afgørelse ved begge lejligheder kunne være blevet gjort tilgængelig for offentligheden på denne hjemmeside. Sagsøgeren har imidlertid ikke bestridt, at denne kunne have haft adgang til den anfægtede afgørelse via denne hjemmeside tidligere end på tidspunktet for indleveringen af stævningen den 27. marts 2020 og følgelig også førend den 26. juni 2020. Den anfægtede afgørelse må således nødvendigvis være blevet offentliggjort på ECHA’s hjemmeside på den første af disse dage, dvs. den 16. januar 2020.
38
I modsætning til, hvad sagsøgeren har anført i sine bemærkninger til ECHA’s svar på Rettens spørgsmål, vedrører de af ECHA fremlagte metadata opslaget om PFSB og salte heraf, idet det fremgår af beviserne fremlagt af agenturet, at disse metadata vedrører identifikatoren »0b0236e183da8013«, hvilket svarer til PFBS og salte heraf. Denne identifikator fremgår i øvrigt af linket til posten vedrørende optagelsen af PFBS og salte heraf på listen over kandiderende stoffer (https://echa.europa.eu/fr/candidate-list-table/-/dislist/details/0b0236e183da8013).
39
Desuden underbygger pressemeddelelsen vedrørende optagelsen af navnlig det omhandlede stof på listen over kandiderende stoffer, udsendelsen til 13940 modtagere (hvoraf 13890 blev leveret) og artiklen udgivet på ChemicalWatch’ hjemmeside som reaktion på denne offentliggørelse, som alle er dateret den 16. januar 2020, ligeledes det forhold som anført af ECHA, at PFBS og salte heraf blev optaget på listen over kandiderende stoffer ved ajourføringen den 16. januar 2020.
40
Hvad angår sagsøgerens argument om, at det tidspunkt, hvor en afgørelse om identifikation af et stof som særligt problematisk er truffet, ikke altid er sammenfaldende med tidspunktet for vedtagelsen af en gennemførelsesakt til optagelse af dette stof på listen over kandiderende stoffer eller med offentliggørelsen af en opdateret udgave af denne liste, skal det bemærkes, at dette forhold ikke i sig selv er egnet til at så tvivl om tidspunktet for offentliggørelsen af den opdaterede udgave af denne liste og følgelig heller ikke om tidspunktet for offentliggørelsen af en afgørelse såsom den anfægtede afgørelse.
41
Når der træffes afgørelse om identifikation, når der eventuelt træffes en afgørelse alene til gennemførelse af identifikationsafgørelsen, og når den opdaterede udgave af listen over kandiderende stoffer offentliggøres, er der nemlig tale om tre adskilte forløb, således at det forhold, at der ikke er sammenfald mellem de tidspunkter, hvor hvert forløb indtraf, ikke kan skabe usikkerhed om det faktiske tidspunkt, hvor en af dem indtraf. Hvad navnlig angår optagelsen af 4-tert-butylphenol på listen over kandiderende stoffer skal det for det første anføres, at opslaget vedrørende dette stof på ECHA’s hjemmeside består af to adskilte retsakter, hvilket i dette tilfælde vil sige afgørelsen om identifikation truffet af Kommissionen og retsakten til gennemførelse truffet af ECHA, og for det andet, at »dato[en] for opførelse«, der fremgår af dette opslag, dvs. den 16. juli 2019, svarer til datoen for offentliggørelsen af den opdaterede udgave af denne liste som fastsat i gennemførelsesretsakten. Det skal under alle omstændigheder bemærkes, at for så vidt angår stoffet omhandlet i nærværende sag, dvs. PFBS og salte heraf, svarer det tidspunkt, hvor den anfægtede afgørelse blev truffet, til det tidspunkt, hvor den trådte i kraft, og til »dato[en] for opførelse«, som fremgår af ECHA’s hjemmeside, dvs. den 16. januar 2020.
42
Henset til de oplysninger, der er fremlagt af ECHA til støtte for agenturets påstand om afvisning, og i dettes svar på Rettens spørgsmål, og idet der ikke er fremkommet nogen oplysninger, der kan så tvivl om datoen for offentliggørelsen af den anfægtede afgørelse og for ajourføringen af listen over kandiderende stoffer, konkluderer Retten, at der er ført tilstrækkeligt bevis for, at den anfægtede afgørelse og opførelsen af PFSB og salte heraf på listen over kandiderende stoffer blev offentliggjort på ECHA’s hjemmeside den 16. januar 2020.
43
Hvad endelig angår betingelserne fastsat i procesreglementets artikel 130, stk. 3, som sagsøgeren har påberåbt sig, skal det bemærkes, at dokumenter, der påberåbes til støtte for en anmodning om, at Retten tager stilling til, om sagen bør afvises, skal vedlægges denne anmodning og ikke fremlægges separat. Procesreglementets artikel 130, stk. 3, kan imidlertid ikke fortolkes således, at bestemmelsen foreskriver fremlæggelse af bestemte beviser til støtte for en sådan anmodning. Retten skal derimod efterprøve, om de argumenter og beviser, der er fremlagt til støtte for en sådan påstand, udgør et tilstrækkeligt grundlag for at afvise sagen.
44
Denne bestemmelse kan under alle omstændigheder ikke fortolkes således, at Retten skal begrænse sin prøvelse af, om søgsmålsfristen i henhold til artikel 263, stk. 6, TEUF er overholdt, til at omfatte de beviser, der er vedlagt en sådan anmodning. En sådan fortolkning ville ikke være i overensstemmelse med fast retspraksis, i henhold til hvilken denne søgsmålsfrist er præceptiv og har til formål at tilvejebringe klarhed og retssikkerhed og undgå enhver forskelsbehandling og vilkårlighed i retsplejen, og Unionens retsinstanser skal af egen drift efterprøve, om fristen er overholdt (dom af 23.1.1997, Coen, C-246/95, EU:C:1997:33, præmis 21, og af 18.9.1997, Mutual Aid Administration Services mod Kommissionen, T-121/96 og T-151/96, EU:T:1997:132, præmis 38 og 39).
Beregning af søgsmålsfristen og procesreglementets artikel 59
45
ECHA har gjort gældende, at procesreglementets artikel 59, hvorefter fristen for at anlægge et søgsmål til prøvelse af en af institutionernes retsakter forlænges med 14 dage og begynder at løbe fra offentliggørelsen af retsakten i EU-Tidende, ikke finder anvendelse på det foreliggende tilfælde. Dom af 26. september 2013, PPG og SNF mod ECHA (C-625/11 P, EU:C:2013:594), kan ikke ændre herpå, idet denne dom omhandlede den bestemmelse, der gik forud for den nugældende bestemmelse i procesreglementets artikel 59, dvs. artikel 102, stk. 1, i Rettens procesreglement af 2. maj 1991, som adskilte sig betragteligt fra den nugældende bestemmelse både med hensyn til overskrift og ordlyd. Det følger desuden af Rettens praksis efter ændringen af procesreglementet, at artikel 59 heri ikke finder anvendelse på sager som den foreliggende, hvor de anfægtede afgørelser ikke har været offentliggjort i EU-Tidende.
46
Sagsøgeren har gjort gældende, at fristforlængelsen på 14 dage som fastsat i procesreglementets artikel 59 finder anvendelse i den foreliggende sag, enten fordi den anfægtede afgørelse burde have været offentliggjort i EU-Tidende, eller fordi procesreglementets artikel 59 finder anvendelse på alle retsakter, der udelukkende er offentliggjort på internettet.
47
Ifølge sagsøgeren kan dom af 26. september 2013, PPG og SNF mod ECHA (C-625/11 P, EU:C:2013:594), fortsat anvendes på det foreliggende tilfælde, uanset at den omhandler artikel 102, stk. 1, i procesreglementet af 2. maj 1991, der i mellemtiden er blevet ændret. Anvendelsesområdet for den nugældende artikel 59 i procesreglementet er ikke begrænset til retsakter offentliggjort i EU-Tidende, da bestemmelsen efter sin ordlyd ikke udtrykkeligt udelukker andre former for offentliggørelse. Dertil kommer, at ratio legis bag den forlængede frist i procesreglementets artikel 59 finder anvendelse på alle offentliggjorte retsakter i modsætning til retsakter, der meddeles, og ikke udgør et grundlag for at sondre mellem retsakter, der er offentliggjort i EU-Tidende, og retsakter, der alene er offentliggjort på internettet.
48
Sagsøgeren har desuden gjort gældende, at hvis procesreglementets artikel 59 fortolkes således, at den alene omfatter retsakter offentliggjort i EU-Tidende, udgør det en uberettiget forskelsbehandling sammenlignet med retsakter offentliggjort på internettet. Denne forskelsbehandling er ifølge sagsøgeren så meget desto mere problematisk, som der forekommer situationer, hvor en afgørelse om at identificere et stof som særligt problematisk offentliggøres i EU-Tidende, herunder når Kommissionen træffer en sådan afgørelse i de tilfælde, hvor CEM ikke enstemmigt har vedtaget at identificere et stof som særligt problematisk. Sagsøgeren har desuden anført, at artikel 50 i Domstolens procesreglement fortsat har en ordlyd, der minder om ordlyden af artikel 102 i procesreglementet af 2. maj 1991, og at fortolkningen af denne bestemmelse derfor bør være den samme som den fortolkning, der blev anlagt i dom af 26. september 2013, PPG og SNF mod ECHA (C-625/11 P, EU:C:2013:594). Den af ECHA foreslåede fortolkning af procesreglementets artikel 59 medfører derfor en uberettiget forskellig behandling af søgsmål anlagt ved Domstolen og søgsmål anlagt ved Retten.
49
Procesreglementets artikel 59 med overskriften »Søgsmål til prøvelse af en retsakt fra en institution, der er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende« er affattet således:
»Når fristen for anlæggelse af søgsmål til prøvelse af en institutions retsakter løber fra tidspunktet for offentliggørelsen af denne retsakt i Den Europæiske Unions Tidende, regnes fristen i overensstemmelse med artikel 58, stk. 1, litra a), fra udløbet af fjortendedagen efter datoen for denne offentliggørelse.«
50
I modsætning til, hvad sagsøgeren har hævdet, skal søgsmålsfristen i den foreliggende sag ikke regnes fra udløbet af fjortendedagen efter datoen for offentliggørelsen af den anfægtede afgørelse. Procesreglementets artikel 59 finder i henhold til sin overskrift og sin ordlyd nemlig alene anvendelse på retsakter, der er offentliggjort i EU-Tidende.
51
Sagsøgerens argument om, at der ikke er en objektiv forskel på retsakter offentliggjort i EU-Tidende og retsakter, der alene er offentliggjort på internettet, skal forkastes. Der er for det første en objektiv forskel mellem disse retsakter, nemlig den måde, hvorpå de offentliggøres, som dels sker på ECHA’s hjemmeside, dels i EU-Tidende. Retten kunne med rette alene fastsætte særskilte regler om fristforlængelse for institutionernes retsakter offentliggjort i EU-Tidende. For det andet er den anfægtede afgørelse udelukkende offentliggjort på ECHA’s hjemmeside, hvorved den samme søgsmålsfrist gjaldt for alle potentielle sagsøgere. For det tredje er det ikke op til ECHA at vælge, om en afgørelse om identifikation af et stof som særligt problematisk skal offentliggøres i EU-tidende eller på ECHA’s hjemmeside, og følgelig heller ikke, om procesreglementets artikel 59 skal finde anvendelse eller ej, da det derimod afhænger af, om en sådan afgørelse er truffet af ECHA eller af Kommissionen i de tilfælde, der er fastsat i artikel 59 i forordning nr. 1907/2006.
52
Ganske vist fastslog Domstolen i dom af 26. september 2013, PPG og SNF mod ECHA (C-625/11 P, EU:C:2013:594), at artikel 102, stk. 1, i procesreglementet af 2. maj 1991, der bestemte, at »[nå]r fristen for anlæggelse af søgsmål til prøvelse af en institutions retsakter begynd[te] at løbe fra tidspunktet for offentliggørelsen af retsakten, regne[des] fristen i overensstemmelse med artikel 101, stk. 1, litra a), fra udløbet af fjortendedagen efter datoen for offentliggørelsen af retsakten i Den Europæiske Unions Tidende«, også fandt anvendelse på ECHA’s offentliggørelser på internettet.
53
Der er imidlertid forskel på den foreliggende sag og den sag, der førte til dom af 26. september 2013, PPG og SNF mod ECHA (C-625/11 P, EU:C:2013:594). For det første skal det understreges, at selv om Domstolen i præmis 31 i den nævnte dom antog, at benævnelsen af EU-Tidende i denne sætnings andet led således kunne forklares ved den blotte omstændighed, at en offentliggørelse i EU-Tidende var den eneste, der var forudset på tidspunktet for vedtagelsen af dette procesreglement, kan denne antagelse imidlertid ikke overføres på procesreglementets artikel 59, der blev vedtaget den 4. marts 2015, hvilket var et tidspunkt, hvor offentliggørelse på internettet, som er forskellig fra offentliggørelse i EU-Tidende, hvad end det gælder den elektroniske eller den trykte udgave, var tænkelig.
54
For det andet er overskriften og ordlyden af procesreglementets artikel 59 entydige og henviser alene til offentliggørelse i EU-Tidende. I modsætning til, hvad Domstolen kunne lægge til grund i dom af 26. september 2013, PPG og SNF mod ECHA (C-625/11 P, EU:C:2013:594), for så vidt angår det tvivlsspørgsmål, affattelsen af artikel 102, stk. 1, i procesreglementet af 2. maj 1991 kunne give anledning til, kan sagsøgeren ikke støtte sig på en sådan usikkerhed, når det gælder procesreglementets artikel 59.
55
Dertil kommer, at under den behandling, der førte til ændringen af procesreglementet, blev artikel 59 heri ændret netop med henblik på at begrænse anvendelsesområdet for fristforlængelsen på 14 dage fastsat i artikel 102 i procesreglementet af 2. maj 1991. Mens artikel 59 i udkastet til Rettens procesreglement af 14. marts 2014 oprindeligt havde overskriften »Søgsmål til prøvelse af en offentliggjort retsakt fra en institution«, og selv om den havde næsten den samme ordlyd som artikel 102, stk. 1, i procesreglementet af 2. maj 1991, adskiller overskriften og ordlyden af artikel 59 i det endeligt vedtagne procesreglement sig åbenlyst fra overskriften og ordlyden i den udgave, som først var påtænkt.
56
Som ECHA desuden med rette har anført, har Retten allerede fastslået, at procesreglementets artikel 59 alene finder anvendelse i tilfælde, hvor fristen for anlæggelse af et søgsmål til prøvelse af en retsakt fra en institution begyndte at løbe fra offentliggørelsen heraf i EU-Tidende (jf. i denne retning kendelse af 30.4.2019, Rumænien mod Kommissionen, T-530/18, EU:T:2019:269, præmis 33). I en sag, der var anlagt med påstand om annullation af en afgørelse offentliggjort på Kommissionens hjemmeside, beregnede Retten ligeledes søgsmålsfristen fra datoen for offentliggørelsen og ikke fra udløbet af fjortendedagen efter datoen for denne offentliggørelse (jf. i denne retning dom af 10.9.2019, Polen mod Kommissionen, T-883/16, under appel, EU:T:2019:567, præmis 37).
57
Endelig og i modsætning til, hvad sagsøgeren har anført, udgør forskellen i ordlyden mellem artikel 59 i Rettens procesreglement og artikel 50 i Domstolens procesreglement ikke ubegrundet forskelsbehandling. I overensstemmelse med artikel 63 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol er Rettens procesreglement og Domstolens procesreglement to adskilte retsakter vedtaget af to forskellige instanser, der dækker forskellige processer for to forskellige instanser, og som derfor ikke er – og ikke nødvendigvis bør være – ens.
58
Søgsmålsfristen skal følgelig beregnes fra den 17. januar 2020 i overensstemmelse med procesreglementets artikel 58, stk. 1, litra a). Fristen på to måneder udløb således den 16. marts 2020 i overensstemmelse med procesreglementets artikel 58, stk. 1, litra b), idet en frist, der er udtrykt i måneder, udløber ved udgangen af den dag, der i fristens sidste måned er samme dag i måneden som den dag, hvor den begivenhed er indtruffet, eller den handling er foretaget, fra hvilken fristen regnes. Henset til forlængelsen med en afstandsfrist på ti dage, der i medfør af procesreglementets artikel 60 skal lægges til procesfristen, skal det fastslås, at søgsmålsfristen udløb den 26. marts 2020.
59
Nærværende søgsmål indledt den 27. marts 2020 er derfor ikke anlagt inden for fristerne fastsat i medfør af procesreglementet.
Forekomsten af en undskyldelig fejltagelse
60
ECHA har anført, at sagsøgeren ikke har godtgjort, at der foreligger en undskyldelig fejltagelse, omstændigheder, som ikke kunne forudses, eller force majeure, der kan godtgøre overskridelsen af søgsmålsfristen.
61
ECHA har navnlig gjort gældende, at sagsøgeren ikke kan påberåbe sig, at der skulle foreligge en undskyldelig fejltagelse, der begrunder en fravigelse af fristreglerne. I det foreliggende tilfælde har hverken ECHA’s eller Domstolens handlinger kunnet foranledige sagsøgeren til at tro, at denne med rette kunne anlægge nærværende sag den 27. marts 2020. Navnlig kunne dom af 26. september 2013, PPG og SNF mod ECHA (C-625/11 P, EU:C:2013:594), ikke skabe usikkerhed om dette forhold, da procesreglementets artikel 59, hvis ordlyd præciserer, at bestemmelsen alene finder anvendelse på søgsmål anlagt til prøvelse af retsakter offentliggjort i EU-Tidende, allerede var trådt i kraft og havde været offentligt tilgængelig i mere end fire år på tidspunktet for anlæggelsen af søgsmålet i nærværende sag.
62
Selv hvis Retten måtte fastslå, at søgsmålet er anlagt for sent, skyldes denne forsinkelse ifølge sagsøgeren en undskyldelig fejltagelse. Sagsøgeren har gjort gældende, at i lyset af dom af 26. september 2013, PPG og SNF mod ECHA (C-625/11 P, EU:C:2013:594), kunne sagsøgeren antage, at 14-dagesfristen i procesreglementets artikel 59 fandt anvendelse på et søgsmål med påstand om annullation af en retsakt offentliggjort på internettet. Derudover har sagsøgeren påpeget den usikkerhed vedrørende tidspunktet for offentliggørelsen af den anfægtede afgørelse, som ECHA’s praksis medfører. Ifølge sagsøgeren kan en sådan usikkerhed, i mangel af tvingende modsatrettede hensyn, ikke medføre, at søgsmålet afvises, hvorved sagsøgeren ville blive frataget sin ret til domstolsprøvelse.
63
I denne henseende skal det indledningsvis påpeges, at en streng overholdelse af processuelle regler, herunder reglerne om søgsmålsfrister, er i overensstemmelse med hensynet til retssikkerheden og nødvendigheden af at undgå enhver forskelsbehandling eller vilkårlighed i retsplejen (jf. i denne retning kendelse af 11.6.2020, GMPO mod Kommissionen, C-575/19 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2020:448, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis).
64
For så vidt som sagsøgeren har gjort gældende, at denne har begået en undskyldelig fejl med hensyn til vurderingen af søgsmålsfristen, skal det påpeges, at det følger af Domstolens praksis, at inden for rammerne af EU-rettens bestemmelser om søgsmålsfrister skal udtrykket undskyldelig fejltagelse underlægges en restriktiv fortolkning og vedrører kun særlige omstændigheder, herunder tilfælde, hvor den pågældende institution har udvist en adfærd, der enten i sig selv eller i afgørende omfang må antages at kunne fremkalde en undskyldelig vildfarelse hos en borger, der er i god tro, og som har udvist den omhu, der kræves af en normalt påpasselig aktør (jf. kendelse af 11.6.2020, GMPO mod Kommissionen, C-575/19 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2020:448, præmis 36 og den deri nævnte retspraksis).
65
Den fortolkning af artikel 102, stk. 1, i procesreglementet af 2. maj 1991, som Domstolen lagde til grund i dom af 26. september 2013, PPG og SNF mod ECHA (C-625/11 P, EU:C:2013:594), medfører imidlertid ikke, at fejltagelsen vedrørende procesreglementets artikel 59 begået af sagsøgeren kan siges at være undskyldelig. Denne bestemmelse har nemlig fundet anvendelse, siden det nugældende procesreglement trådte i kraft den 1. juli 2015. Som det ligeledes er forklaret ovenfor i præmis 48 ff., følger det særligt af denne bestemmelses ordlyd og overskrift, at den alene finder anvendelse på retsakter, der er offentliggjort i EU-Tidende.
66
For så vidt som sagsøgeren har angivet, at der består usikkerhed om tidspunktet for offentliggørelse af den anfægtede afgørelse, henset til ECHA’s praksis, skal det bemærkes, at offentliggørelse af afgørelser om identifikation af et stof som særligt problematisk på dette agenturs hjemmeside netop udgør en praksis, der længe har været anvendt af agenturet. Dertil kommer, at alle oplysninger, som er tilgængelige og til rådighed på ECHA’s hjemmeside, herunder den »dato for opførsel«, der er angivet på den side, der vedrører PFBS og salte heraf, datoen for afgørelsens ikrafttræden som angivet i den anfægtede afgørelse samt tidspunktet for pressemeddelelsen peger på, at den pågældende offentliggørelse faktisk fandt sted den 16. januar 2020.
67
Det skal følgelig fastslås, at sagsøgeren ikke har godtgjort, at der skulle foreligge særlige omstændigheder, herunder at ECHA har udvist en adfærd, der i sig selv eller i afgørende omfang må antages at kunne fremkalde en undskyldelig vildfarelse hos en borger, der er i god tro, og som har udvist den omhu, der kræves af en normalt påpasselig aktør.
68
I øvrigt har sagsøgeren hverken gjort gældende eller påvist, at der skulle foreligge omstændigheder, som ikke kunne forudses, eller force majeure, således at Retten skulle kunne indrømme en undtagelse fra den omhandlede frist i medfør af artikel 45, stk. 2, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol.
69
Det følger af det ovenstående, at formalitetsindsigelsen fremsat af ECHA skal tiltrædes, og at sagen følgelig skal afvises som for sent anlagt.
70
Det følger af procesreglementets artikel 144, stk. 3, at når sagsøgte fremsætter en formalitetsindsigelse eller en indsigelse mod Rettens kompetence som omhandlet i procesreglementets artikel 130, stk. 1, træffes der først afgørelse om anmodningen om intervention, når indsigelsen i forbindelse med sagens realitet afvises eller henskydes. I henhold til procesreglementets artikel 142, stk. 2, mister interventionen desuden sin genstand, bl.a. såfremt sagen afvises.
71
Da formalitetsindsigelsen er blevet taget til følge i den foreliggende sag, og da nærværende kendelse følgelig afslutter sagens behandling, er det således ufornødent at træffe afgørelse om den anmodning om intervention, der er fremsat af CEFIC.
Sagsomkostninger
72
I henhold til procesreglementets artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. Sagsøgeren har tabt sagen og bør derfor pålægges ud over at bære sine egne omkostninger at betale ECHA’s omkostninger i overensstemmelse med ECHA’s påstand herom med undtagelse af de omkostninger, der vedrører anmodningen om intervention.
73
I henhold til procesreglementets artikel 144, stk. 10, bærer den, der anmoder om intervention, og hovedparterne, når hovedsagen afsluttes, inden der er truffet afgørelse om en anmodning, hver især de omkostninger, som de har haft i forbindelse med anmodningen om intervention. Følgelig bærer CEFIC, sagsøgeren og ECHA hver deres egne omkostninger i forbindelse med anmodningen om intervention.
På grundlag af disse præmisser
bestemmer
RETTEN (Ottende Afdeling):
1)
Sagen afvises.
2)
Det er ufornødent at træffe afgørelse om Rådet for Den Europæiske Kemiindustris (CEFIC) anmodning om intervention.
3)
3M Belgium bærer sine egne omkostninger og betaler de af Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) afholdte omkostninger med undtagelse af omkostningerne afholdt i forbindelse med anmodningen om intervention.
4)
3M Belgium, ECHA og CEFIC bærer hver deres egne omkostninger i forbindelse med anmodningen om intervention.
Således bestemt i Luxembourg den 17. marts 2021.
E. Coulon
Justitssekretær
J. Svenningsen
Afdelingsformand
(
*1
) – Processprog: engelsk.