62023CJ0294
DOMSTOLENS DOM (Fjerde Afdeling)
23. oktober 2025 (
*1
)
»Appel – den fælles landbrugspolitik – Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) – gennemførelsesafgørelse (EU) 2021/261 – udgifter, der er udelukket fra finansiering fra Den Europæiske Union – udgifter afholdt af Republikken Bulgarien – forordning (EU) nr. 1306/2013 – artikel 52 – procedure for efterprøvende regnskabsafslutning – artikel 54 – beløb udbetalt uretmæssigt som følge af uregelmæssigheder eller forsømmelighed – den berørte medlemsstats manglende inddrivelse – undersøgelsesrapport fra Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF)«
I sag C-294/23 P,
angående appel i henhold til artikel 56 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, iværksat den 8. maj 2023,
Republikken Bulgarien ved T. Mitova og S. Ruseva, som befuldmægtigede,
appellant,
den anden part i appelsagen:
Europa-Kommissionen ved J. Aquilina, G. Koleva og I. Zaloguin, som befuldmægtigede,
sagsøgt i første instans,
har
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, I. Jarukaitis (refererende dommer), og dommerne M. Condinanzi og N. Jääskinen,
generaladvokat: A. Biondi,
justitssekretær: fuldmægtig R. Stefanova-Kamisheva,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 4. december 2024,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 6. marts 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Republikken Bulgarien har med sin appel nedlagt påstand om ophævelse af Den Europæiske Unions Rets dom af 8. marts 2023, Bulgarien mod Kommissionen (T-235/21, herefter den appellerede dom, EU:T:2023:105), hvorved Retten frifandt Kommissionen i det søgsmål, som Republikken Bulgarien havde anlagt til prøvelse af Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2021/261 af 17. februar 2021 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT 2021, L 59, s. 10, herefter »den omtvistede afgørelse«), for så vidt som det beløb på 7656848,97 EUR, som Republikken Bulgarien havde anmeldt, herved blev udelukket fra denne finansiering.
Retsforskrifter
Forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95
2
Artikel 1, stk. 2, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (EFT L 1995, L 312, s. 1) har følgende ordlyd:
»Som uregelmæssighed betragtes enhver overtrædelse af en fællesskabsbestemmelse, som kan tilskrives en økonomisk beslutningstagers handling eller undladelse, der skader eller kunne skade De Europæiske Fællesskabers almindelige budget eller budgetter, der forvaltes af De Europæiske Fællesskaber, enten ved formindskelse eller bortfald af indtægter, der stammer fra de egne indtægter, der opkræves direkte for Fællesskabernes regning, eller ved afholdelse af en uretmæssig udgift.«
Forordning (EU) nr. 1306/2013
3
Følgende fremgår af 36., 37., 39. og 94. betragtning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008 (EUT 2013, L 347, s. 549, og berigtigelse EUT 2016, L 130, s. 13):
»(36)
[Europa-]Kommissionen er i henhold til artikel 317 i TEUF i samarbejde med medlemsstaterne ansvarlig for gennemførelsen af Den Europæiske Unions budget. Kommissionen er beføjet til ved hjælp af gennemførelsesretsakter at afgøre, om de udgifter, der er afholdt af medlemsstaterne, er i overensstemmelse med EU-retten. Medlemsstaterne bør have ret til at begrunde deres beslutninger om betaling og at anmode om mægling, hvis der er uenighed mellem dem og Kommissionen. [...]
(37)
For [Den Europæiske Garantifond for Landbrugets (EGFL]) vedkommende bør inddrevne beløb betales tilbage til denne fond, hvis udgifterne ikke er i overensstemmelse med EU-ret, og der ikke var nogen hjemmel hertil. For at sikre at der er tilstrækkelig tid til samtlige nødvendige administrative procedurer, herunder intern kontrol, bør medlemsstaterne anmode støttemodtageren om tilbagebetaling inden for 18 måneder efter, at en kontrolrapport eller et tilsvarende dokument, hvoraf det fremgår, at en uregelmæssighed har fundet sted, er blevet godkendt og eventuelt modtaget af det betalingsorgan, der er ansvarligt for inddrivelsen. Der bør fastsættes en ordning vedrørende finansielt ansvar, hvis der har fundet uregelmæssigheder sted, og hvis det fulde beløb ikke er inddrevet. I den forbindelse bør der fastlægges en procedure, som gør det muligt for Kommissionen at beskytte Unionens interesser ved at beslutte at pålægge den berørte medlemsstat at afholde en del af de midler, der er tabt på grund af uregelmæssigheder, og som ikke er blevet inddrevet inden for en rimelig periode. [...]
[...]
(39)
For at beskytte Unionens budgets finansielle interesser bør medlemsstaterne vedtage foranstaltninger, der kan sikre, at transaktioner, der finansieres gennem fondene, rent faktisk har fundet sted og er gennemført korrekt. Medlemsstaterne bør også forebygge, afsløre og effektivt behandle enhver uregelmæssighed eller manglende overholdelse af forpligtelser fra støttemodtagernes side. I den forbindelse bør [forordning nr. 2988/95] finde anvendelse. [...]
[...]
(94)
Kommissionens gennemførelsesbeføjelser bør endvidere omfatte: procedurerne vedrørende de specifikke forpligtelser, som medlemsstaterne skal overholde i forbindelse med kontroller; procedurerne vedrørende de samarbejdsforpligtelser, som skal overholdes af medlemsstaterne i forbindelse med gennemførelsen af Kommissionens kontrol udført på stedet og adgang til oplysninger; de procedurer og andre praktiske foranstaltninger i forbindelse med pligten til at rapportere om uregelmæssigheder og svig, de betingelser, hvorunder bilagene vedrørende de foretagne betalinger og dokumenterne vedrørende den administrative og fysiske kontrol, der er foreskrevet i EU-retten, opbevares; regnskabsafslutning og den efterprøvende regnskabsafslutning, udelukkelse fra finansiering fra Unionen af beløb, der er bogført i Unionens budget, procedurerne for inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb og renter og de former for anmeldelser og meddelelser, som medlemsstaterne skal give Kommissionen vedrørende uregelmæssigheder.«
4
Artikel 1 i forordning nr. 1306/2013 med overskriften »Anvendelsesområde« har følgende ordlyd:
»Ved denne forordning fastlægges der regler for:
a)
finansiering af udgifter under den fælles landbrugspolitik, herunder udgifter vedrørende udvikling af landdistrikter
b)
bedriftsrådgivningsordningen
c)
de forvaltnings- og kontrolsystemer, som medlemsstaterne skal indføre
d)
krydsoverensstemmelsesordningen
e)
afslutning af regnskaber.«
5
Denne forordnings artikel 2, stk. 1, bestemmer:
»I denne forordning forstås ved:
[...]
g)
»uregelmæssighed«: en uregelmæssighed som defineret i artikel 1, stk. 2, i forordning [nr. 2988/95].«
6
Forordning nr. 1306/2013 indeholder et afsnit IV med overskriften »Finansiel forvaltning af fondene«, som indeholder et kapitel IV med overskriften »Regnskabsafslutning«. I dette kapitels afdeling I med overskriften »Almindelige bestemmelser« findes forordningens artikel 47 med overskriften »Kommissionens kontrol på stedet«, som bestemmer:
»1.   Med forbehold af de kontroller, som medlemsstaterne gennemfører i henhold til nationale love og administrative bestemmelser eller artikel 287 i TEUF, eller enhver kontrol, der gennemføres på grundlag af artikel 322 i TEUF eller baseres på [Rådets Forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96 af 11. november 1996 om Kommissionens kontrol og inspektion på stedet med henblik på beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser mod svig og andre uregelmæssigheder (EFT 1996, L 292, s. 2)], kan Kommissionen foretage kontrol på stedet i medlemsstaterne med henblik på navnlig at verificere:
a)
om den administrative praksis er i overensstemmelse med Unionens regler
b)
om de nødvendige bilag er til stede og stemmer overens med de af EGFL eller [Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL)] finansierede foranstaltninger
c)
under hvilke omstændigheder de af EGFL og ELFUL finansierede foranstaltninger er blevet gennemført og kontrolleret
d)
om et betalingsorgan overholder de godkendelseskriterier, der er fastsat i artikel 7, stk. 2, og om medlemsstaten anvender bestemmelserne i artikel 7, stk. 5, korrekt.
De personer, som Kommissionen har bemyndiget til at foretage kontrol på stedet på dennes vegne, eller ansatte i Kommissionen, der handler inden for rammerne af de beføjelser, som de har fået tildelt, skal have adgang til de regnskabsbøger og alt andet materiale, som vedrører de af EGFL og ELFUL finansierede udgifter, herunder dokumenter og deres metadata, der er registreret eller modtaget og opbevaret i elektronisk form.
Beføjelserne til at foretage kontrol på stedet berører ikke anvendelsen af nationale retsforskrifter, hvorefter visse handlinger kun må udføres af ansatte, som er særligt udpeget hertil i henhold til national ret. Med forbehold af specifikke bestemmelser i [Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 af 11. september 2013 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/1999 og Rådets forordning (Euratom) nr. 1074/1999 (EUT 2013, L 248, s. 1)] og [forordning nr. 2185/96] deltager de af Kommissionen bemyndigede personer til at handle på dennes vegne, ikke i husundersøgelser eller formel afhøring af personer inden for rammerne af medlemsstatens nationale ret. De har dog adgang til de således opnåede oplysninger.
2.   Kommissionen giver tilstrækkeligt tidligt meddelelse inden kontrollen på stedet til den pågældende medlemsstat eller til den medlemsstat, på hvis område kontrollen finder sted, under hensyntagen til den administrative indvirkning på betalingsorganerne, når de foretager kontroller. Ansatte fra den pågældende medlemsstat kan deltage i en sådan kontrol.
På anmodning af Kommissionen og med den pågældende medlemsstats samtykke foretager medlemsstatens kompetente myndigheder supplerende kontroller eller undersøgelser vedrørende foranstaltninger, der er omfattet af denne forordning. Ansatte i Kommissionen eller personer, der er bemyndiget af denne til at handle på dennes vegne, kan deltage i en sådan kontrol.
For at forbedre kontrollerne kan Kommissionen med de pågældende medlemsstaters samtykke anmode om hjælp fra myndighederne i disse medlemsstater i forbindelse med bestemte kontroller eller undersøgelser.«
7
Artikel 48, stk. 3, i forordning nr. 1306/2013 har følgende ordlyd:
»Medlemsstaterne stiller oplysninger til rådighed for Kommissionen om uregelmæssigheder og tilfælde af formodet svig, der er konstateret, såvel som oplysninger om foranstaltninger, der er truffet i henhold til nærværende kapitels afdeling III med henblik på inddrivelse af beløb, der er uberettiget udbetalt som følge af nævnte uregelmæssigheder og tilfælde af svig.«
8
Denne forordnings afsnit IV, kapitel IV, indeholder en afdeling II med overskriften »Afslutning«, som omfatter forordningens artikel 52, der vedrører efterprøvende regnskabsafslutning, og som i stk. 1-4 bestemmer:
»1.   Når Kommissionen konstaterer, at de udgifter, som er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 4, stk. 1, og artikel 5, ikke er afholdt i overensstemmelse med EU-retten, og for ELFUL med gældende EU-ret og national ret som omhandlet i artikel 85 i [Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT 2013, L 347, s. 320),] vedtager Kommissionen gennemførelsesretsakter, der afgør, hvilke beløb der skal udelukkes fra Unionens finansiering. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter rådgivningsproceduren i [a]rtikel 116, stk. 2.
2.   Kommissionen anslår de beløb, der skal udelukkes, på grundlag af det regelstridige forholds konstaterede omfang. Kommissionen tager i den forbindelse hensyn til overtrædelsens art samt til den økonomiske skade, der er påført Unionen. Den skal basere sin udelukkelse på identifikation af uretmæssigt anvendte beløb og kan, hvis disse ikke kan identificeres med en i forhold til målet rimelig indsats, anvende ekstrapolerede korrektioner eller standardsatskorrektioner. Faste korrektioner anvendes kun, hvis det på grund af sagens omstændigheder, eller fordi medlemsstaten ikke har forelagt Kommissionen de nødvendige oplysninger, ikke er muligt med en i forhold til målet rimelig indsats at fastslå den økonomiske skade, der er påført Unionen, nærmere.
3.   Inden vedtagelsen af enhver afgørelse om afvisning af finansiering skal de resultater, som Kommissionen er nået frem til ved sin efterprøvning, samt den pågældende medlemsstats svar foreligge i form af skriftlige meddelelser, hvorefter de to parter forsøger at blive enige om, hvilke konsekvenser der skal drages. I denne fase af proceduren får medlemsstaterne lejlighed til at påvise, at det faktiske omfang af den manglende overholdelse er mindre end det, der fremgår af Kommissionens vurdering.
Hvis parterne ikke kan blive enige, kan medlemsstaten anmode om, at der indledes en procedure med henblik på at [forelægge] de respektive standpunkter inden for en frist på fire måneder. Medlemsstaten forelægger en rapport om resultaterne af denne procedure for Kommissionen. Kommissionen tager hensyn til henstillingerne i rapporten, inden den træffer afgørelse om afvisning af finansiering og anfører en begrundelse, hvis den beslutter ikke at følge disse henstillinger.
4.   En afvisning af finansiering kan ikke vedrøre:
a)
udgifter som omhandlet i artikel 4, stk. 1, der er afholdt mere end 24 måneder forud for den dato, hvor Kommissionen skriftligt meddeler den pågældende medlemsstat resultaterne af sin efterprøvning
[...]«
9
Artikel 53 i forordning nr. 1306/2013 med overskriften »Kommissionens beføjelser« bestemmer i stk. 1:
»Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter, der fastsætter regler for gennemførelsen af:
[...]
b)
den i artikel 52 omhandlede efterprøvende regnskabsafslutning med hensyn til de foranstaltninger, der skal træffes i forbindelse med vedtagelsen af afgørelsen og dens gennemførelse, herunder informationsudvekslingen mellem Kommissionen og medlemsstaterne og de frister, der skal overholdes, samt den i samme artikel omhandlede forligsprocedure, herunder oprettelsen af forligsorganet, dets opgaver, sammensætning og arbejdsformer.«
10
Kapitel IV i afsnit IV i denne forordning indeholder en afdeling III med overskriften »Uregelmæssigheder«, som omfatter nævnte forordnings artikel 54 med overskriften »Fælles bestemmelser«, der i stk. 1, 2, 4 og 5 bestemmer:
»1.   For enhver uretmæssig betaling som følge af uregelmæssigheder eller forsømmelighed anmoder medlemsstaterne støttemodtageren om tilbagebetaling inden for 18 måneder efter, at det betalingsorgan, der er ansvarligt for inddrivelsen, har godkendt og i givet fald modtaget en kontrolrapport eller et tilsvarende dokument, hvoraf det fremgår, at en uregelmæssighed har fundet sted. Det hertil svarende beløb skal samtidig med anmodningen om tilbagebetaling indføres i betalingsorganets debitorregnskab.
2.   Hvis tilbagebetalingen ikke har fundet sted senest fire år efter datoen for tilbagebetalingsanmodningen eller senest otte år, hvis anmodningen bliver bragt for en national domstol, bæres 50% af de finansielle konsekvenser af den manglende tilbagebetaling af den pågældende medlemsstat og 50% af Unionens budget, uden at dette berører kravet om, at den pågældende medlemsstat skal fortsætte inddrivelsesprocedurerne i medfør af artikel 58.
[...]
4.   De beløb, der påhviler medlemsstaterne som følge af anvendelsen af stk. 2 i denne artikel, skal angives af dem i de årsregnskaber, der fremsendes til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 102, stk. 1, litra c), nr. iv). Kommissionen kontrollerer, at dette er sket på korrekt vis og foretager eventuelt de nødvendige tilpasninger i den i artikel 51 omhandlede gennemførelsesretsakt.
5.   Kommissionen kan, forudsat at proceduren i artikel 52, stk. 3, er blevet fulgt, vedtage gennemførelsesretsakter, der fastsætter, at beløb, der er bogført i Unionens budget, udelukkes fra finansiering fra Unionen i følgende tilfælde:
a)
hvis medlemsstaten ikke har overholdt de i stk. 1 omhandlede tidsfrister
[...]
c)
hvis den mener, at uregelmæssighederne eller den manglende inddrivelse skyldes uregelmæssigheder eller forsømmelighed, der kan tilskrives de administrative myndigheder eller et andet officielt organ i den pågældende medlemsstat.
[...]«
11
Forordning nr. 1306/2013 indeholder et afsnit V med overskriften »Kontrolsystemer og sanktioner«, som omfatter et kapitel I med overskriften »Generelle regler«, hvori indgår denne forordnings artikel 58 med overskriften »Beskyttelse af Unionens finansielle interesser«, som i stk. 1 bestemmer:
»Medlemsstaterne vedtager inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik alle love og administrative bestemmelser og træffer alle andre foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre en effektiv beskyttelse af Unionens finansielle interesser, navnlig med henblik på at:
[...]
e)
inddrive uberettigede betalinger med renter og om nødvendigt anlægge retssag.«
Gennemførelsesforordning (EU) nr. 908/2014
12
25. og 27. betragtning til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 908/2014 af 6. august 2014 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 for så vidt angår betalingsorganer og andre organer, økonomisk forvaltning, regnskabsafslutning, regler om kontroller, sikkerhedsstillelse og åbenhed (EUT 2014, L 255, s. 59, berigtiget i EUT 2015, L 114, s. 25) har følgende ordlyd:
»(25)
Der bør fastsættes detaljerede bestemmelser om [...] den efterprøvende regnskabsafslutning, der er fastsat i artikel 52 [i forordning nr. 1306/2013] [...]
[...]
(27)
For at sikre, at regnskabsafslutningsproceduren i normale sager afsluttes inden for en rimelig frist, bør der fastlægges bestemte tidsperioder for de forskellige stadier af proceduren, som skal overholdes af Kommissionen og medlemsstaterne. Samtidig bør det dog være muligt for Kommissionen at forlænge disse tidsperioder, når det er nødvendigt set i lyset af, hvor kompleks den behandlede sag er. Den efterprøvende regnskabsafslutning skal give medlemsstaterne ret til kontradiktion og en korrekt vurdering af de oplysninger, der er nødvendige for en vurdering af de relevante risici for fondene.«
13
Denne gennemførelsesforordnings artikel 34 med overskriften »Efterprøvende regnskabsafslutning« bestemmer:
»1.   For at kunne fastslå, hvilke beløb der skal udelukkes fra EU-finansieringen, når det konstateres, at udgifterne ikke er afholdt i overensstemmelse med EU-reglerne, anvender Kommissionen sine egne resultater og tager hensyn til de oplysninger, som medlemsstaterne stiller til rådighed for den, forudsat at disse oplysninger fremsendes inden de frister, som Kommissionen fastsætter for den efterprøvende regnskabsafslutningsprocedure, der gennemføres i henhold til artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013 og i overensstemmelse med denne artikel.
2.   Når Kommissionen som følge af en undersøgelse finder, at udgifterne ikke er afholdt i overensstemmelse med EU-reglerne, meddeler den den pågældende medlemsstat sine resultater og angiver de korrigerende foranstaltninger, der skal træffes for at sikre, at reglerne fremover overholdes, sammen med den foreløbige grad af finansiel korrektion, som den i den fase af proceduren finder passende i forhold til sine resultater. Kommissionen meddeler også et tidspunkt for et bilateralt møde inden fire måneder efter udløbet af den svarfrist, som medlemsstaten får. Meddelelsen skal indeholde en henvisning til denne artikel.
Medlemsstaten afgiver svar inden for to måneder efter modtagelsen af meddelelsen. I sit svar har medlemsstaten navnlig lejlighed til:
a)
at dokumentere over for Kommissionen, at det reelle omfang af den manglende overholdelse eller risikoen for fondene er mindre end angivet af Kommissionen
b)
at oplyse Kommissionen om, hvilke korrigerende foranstaltninger den har truffet for at efterleve EU-reglerne, og datoen for den konkrete iværksættelse af disse.
I behørigt begrundede tilfælde kan Kommissionen efter en begrundet anmodning fra medlemsstaten give tilladelse til en forlængelse på højst to måneder. Anmodningen rettes til Kommissionen inden udløbet af denne periode.
Hvis medlemsstaten mener, at et bilateralt møde ikke er påkrævet, informerer den Kommissionen herom i sit svar på ovennævnte meddelelse.
3.   På det bilaterale møde søger de to parter at nå til enighed om de foranstaltninger, der skal træffes, og vurderingen af overtrædelsens omfang og den økonomiske skade, der er påført EU-budgettet.
Kommissionen udarbejder referatet inden 30 arbejdsdage efter det bilaterale møde og sender det til medlemsstaten. Medlemsstaten kan inden 15 arbejdsdage efter modtagelse af referatet sende sine bemærkninger til Kommissionen.
Kommissionen meddeler inden seks måneder efter at have sendt referatet af det bilaterale møde formelt medlemsstaten sine konklusioner på grundlag af de oplysninger, som den har modtaget som led i proceduren for efterprøvende regnskabsafslutning. Denne meddelelse skal indeholde en evaluering af de udgifter, der skal udelukkes fra EU-finansiering i henhold til artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013 og artikel 12 i [Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 907/2014 af 11. marts 2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 for så vidt angår betalingsorganer og andre organer, finansiel forvaltning, regnskabsafslutning, sikkerhedsstillelse og brug af euroen (EUT 2014, L 255, s. 18)]. Meddelelsen skal indeholde en henvisning til artikel 40, stk. 1, i nærværende forordning.
[...]
5.   For at kunne anvende proceduren i stk. 3 og 4 inden de respektive frister skal Kommissionen have adgang til alle de oplysninger, der er relevante på det pågældende stadium af proceduren. Når Kommissionen finder, at den mangler oplysninger, kan den når som helst inden for fristerne jf. stk. 3 og 4:
a)
udbede sig yderligere oplysninger fra medlemsstaten i en meddelelse, som medlemsstaten skal besvare inden to måneder efter modtagelsen heraf, og/eller
b)
informere medlemsstaten om, at den har til hensigt at foretage et ekstra kontrolbesøg for at gennemføre de nødvendige kontroller.
De i stk. 3 og 4 angivne frister beregnes i så fald på ny enten fra Kommissionens modtagelse af de yderligere oplysninger, den har anmodet om, eller fra den sidste dag af det ekstra kontrolbesøg.
[...]
7.   Kommissionen træffer om fornødent efter at have meddelt medlemsstaten sine konklusioner i henhold til artikel 34, stk. 3 eller 4, i nærværende forordning en eller flere beslutninger i henhold til artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013 med henblik på at udelukke de udgifter, der er afholdt, uden at EU-reglerne er overholdt, fra EU-finansiering. Kommissionen kan iværksætte flere på hinanden følgende efterprøvende regnskabsafslutningsprocedurer, indtil medlemsstaten faktisk har iværksat de korrigerende foranstaltninger.
[...]«
14
Artikel 40 i gennemførelsesforordning nr. 908/2014 med overskriften »Forligsprocedure« bestemmer i stk. 1:
»Hvis en medlemsstat ønsker at forelægge forligsorganet en sag, skal det ske senest 30 arbejdsdage efter modtagelsen af den formelle meddelelse fra Kommissionen, der er omhandlet i artikel 34, stk. 3, tredje afsnit, ved en begrundet forligsanmodning, der rettes til forligsorganets sekretariat.
[...]«
De faktiske omstændigheder og den omtvistede afgørelse
15
Baggrunden for tvisten er gennemgået af Retten i den appellerede doms præmis 2-12 og kan med henblik på nærværende sag sammenfattes som følger.
16
Ved skrivelse af 4. januar 2017 anmodede Kommissionen Republikken Bulgarien om at fremsende sine bemærkninger til oplysninger, som Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) havde fremsendt i forbindelse med undersøgelse INT/2016/101/BG (herefter »meddelelsen om konstateringerne«), hvoraf det i det væsentlige fremgik, at der på grund af svig var foretaget uberettigede udbetalinger af EU-midler. Kommissionen oplyste endvidere Republikken Bulgarien om, at der var rejst tvivl om, hvorvidt samtlige udgifter, der var forbundet med programmer, som var gennemført af [fortroligt] (
1
), var berettiget til finansiering fra EGFL, og at den derfor i overensstemmelse med artikel 52 i forordning nr. 1306/2013 undersøgte muligheden for at udelukke disse udgifter fra EU-finansiering. Kommissionen anbefalede ligeledes de bulgarske myndigheder at suspendere udbetalingerne i forbindelse med ethvert program og enhver transaktion, som [fortroligt] (
2
) deltog i, når de havde tilstrækkelige grunde hertil.
17
Ved skrivelse af 2. maj 2017 opfordrede Kommissionen de bulgarske myndigheder til at deltage i et bilateralt møde i overensstemmelse med artikel 34, stk. 2, første afsnit, i gennemførelsesforordning nr. 908/2014, idet den samtidig oplyste disse myndigheder om, at den fastholdt sit standpunkt om, at OLAF’s konstateringer indikerede, at der forelå alvorlige uregelmæssigheder vedrørende de udgifter, der er nævnt i foregående præmis. Kommissionen præciserede, at den, ligeledes ved skrivelse og efter fremkomsten af OLAF’s endelige rapport, ville fremsende yderligere oplysninger vedrørende de forskellige stadier, der ville blive fulgt i forbindelse med den procedure for regnskabsafslutning, der var blevet igangsat. Kommissionen konkluderede, at den, mens den afventede den nævnte rapport, fastholdt sit standpunkt, hvorefter alle de udgifter, der var forbundet med de programmer, som [fortroligt] (
3
) havde iværksat, var udsat for en risiko.
18
Ved skrivelse af 11. september 2017 fremsendte Kommissionen referatet af det bilaterale møde, der blev afholdt den 12. juli 2017, til Republikken Bulgarien og stillede medlemsstaten supplerende spørgsmål. Kommissionen meddelte ligeledes Republikken Bulgarien, at OLAF’s endelige rapport måtte afventes inden gennemførelsen af de næste stadier i proceduren for regnskabsafslutning, navnlig med hensyn til den kvantitative beregning af den risiko for den omhandlede fond, der var forbundet med de konstaterede mangler. Kommissionen besluttede under anvendelse af artikel 34, stk. 9, i gennemførelsesforordning nr. 908/2014 at forlænge den i samme forordnings artikel 34, stk. 3, fastsatte frist på seks måneder for at meddele Republikken Bulgarien de konklusioner, som den var nået frem til, med tre måneder.
19
Kommissionen fremsendte ved skrivelse af 19. januar 2018 OLAF’s endelige rapport med referencen OF/2012/0565/B (herefter »OLAF’s første rapport«) til Republikken Bulgarien. Kommissionen meddelte de bulgarske myndigheder, at den ville afholde et andet bilateralt møde med dem for at drøfte denne rapport.
20
Ved skrivelse af 7. maj 2018 indbød Kommissionen Republikken Bulgarien til et andet bilateralt møde, som blev afholdt den 29. maj 2018, med henblik på at drøfte OLAF’s første rapport (herefter »den anden indbydelse til et bilateralt møde«). Kommissionen anførte ligeledes, at den fastholdt sit standpunkt, hvorefter alle de udgifter, der var forbundet med de programmer for salgsfremstød, som [fortroligt] (
4
) deltog i, var udsat for en risiko. Kommissionen anbefalede således de bulgarske myndigheder ikke at forlænge udbetalingerne vedrørende alle de programmer, som [fortroligt] (
5
) deltog i, og at inddrive de uretmæssige betalinger hos støttemodtagerne i overensstemmelse med artikel 54 i forordning nr. 1306/2013.
21
Ved skrivelse af 29. juni 2018 fremsendte Kommissionen referatet af det andet bilaterale møde til Republikken Bulgarien, hvori den mindede om, at den under dette møde havde anmodet om yderligere oplysninger.
22
Ved skrivelse af 3. september 2018 fremsendte Kommissionen OLAF’s rapport med referencen OF/2016/0390/B5 (herefter »den anden OLAF-rapport«) til de bulgarske myndigheder vedrørende uregelmæssigheder begået af [fortroligt] (
6
) i forbindelse med salgsfremmende programmer finansieret af EGFL.
23
Kommissionen anmodede ved skrivelse af 1. marts 2019 de bulgarske myndigheder om at fremsende yderligere oplysninger i henhold til artikel 34, stk. 5, litra a), i gennemførelsesforordning nr. 908/2014 vedrørende inddrivelse af beløb, der var knyttet til EGFL’s udgifter i forbindelse med de ni programmer for salgsfremstød, der var identificeret som en risiko for den omhandlede fond, samt indførelsen af de hertil svarende beløb i debitorregnskabet, i overensstemmelse med artikel 54 i forordning nr. 1306/2013. Kommissionen anførte ligeledes, at i henhold til denne artikel skulle anmodningen om tilbagebetaling af beløb, der var knyttet til de programmer, som [fortroligt] (
7
) havde iværksat, fremsættes senest 18 måneder efter den 19. januar 2018, mens anmodningen om tilbagebetaling af beløbene i forbindelse med det af [fortroligt] (
8
) gennemførte program skulle fremsættes senest 18 måneder efter den 3. september 2018 – dvs. de datoer, hvor henholdsvis OLAF’s første og anden rapport (herefter samlet »OLAF’s endelige rapporter«), var blevet fremsendt til det bulgarske betalingsorgan.
24
Kommissionen fremsendte ved skrivelse af 19. november 2019 en meddelelse til Republikken Bulgarien i henhold til artikel 34, stk. 3, tredje afsnit, i gennemførelsesforordning nr. 908/2014, hvori de oplysninger, som de bulgarske myndigheder havde fremlagt i tre skrivelser af henholdsvis 20. juli 2018, 21. september 2018 og 24. april 2019, blev analyseret. Det fremgik i det væsentlige heraf, at Kommissionen efter den bilaterale drøftelse den 29. maj 2018 og på grundlag af de yderligere oplysninger, som den efterfølgende havde modtaget fra Republikken Bulgarien, og OLAF’s endelige rapporter, var af den opfattelse, at finansieringen af ni programmer for salgsfremstød iværksat af [fortroligt] (
9
) og [fortroligt] (
10
) ikke var i overensstemmelse med de gældende regler. Kommissionen var desuden af den opfattelse, at for så vidt som Republikken Bulgarien ikke havde indledt nogen procedure for inddrivelse og registrering i betalingsorganets debitorregnskab, var denne medlemsstats forvaltnings- og kontrolsystem ikke i overensstemmelse med de krav, der er fastsat i EU-retten, og at der således forelå en risiko for den omhandlede fond. Kommissionen foreslog følgelig at udelukke et beløb på 7656848,97 EUR fra EGFL-finansiering.
25
Ved skrivelse af 18. december 2019 indbragte Republikken Bulgarien i overensstemmelse med artikel 40, stk. 1, i gennemførelsesforordning nr. 908/2014 sagen for forligsorganet, som afgav en udtalelse den 25. februar 2020.
26
Ved skrivelse af 12. august 2020 fremsendte Kommissionen sin endelige udtalelse til Republikken Bulgarien, hvorved den meddelte medlemsstaten, at den fastholdt sit standpunkt som udtrykt i dens skrivelse af 19. november 2019, og foreslog derfor at udelukke et beløb på 7656848,97 EUR fra EGFL-finansiering.
27
Den 17. februar 2021 vedtog Kommissionen den omtvistede afgørelse, hvorved den på grundlag af artikel 52 i forordning nr. 1306/2013 anvendte en punktvis korrektion ved at udelukke visse udgifter afholdt af Republikken Bulgarien i forbindelse med operationelle programmer, der medfinansieres af EGFL og ELFUL, fra EU-finansiering. Ved den omtvistede afgørelse blev der således udelukket et beløb på 7656848,97 EUR fra EU-finansiering.
Sagen for Retten og den appellerede dom
28
Republikken Bulgarien anlagde ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 28. april 2021 sag med påstand om annullation af den omtvistede afgørelse, for så vidt som den i forhold til denne medlemsstat fastsatte en finansiel korrektion på 7656848,97 EUR.
29
Republikken Bulgarien fremsatte til støtte for sit søgsmål fem anbringender, hvoraf det første i det væsentlige vedrørte tilsidesættelse af medlemsstatens proceduremæssige rettigheder i forbindelse med gennemførelsen af den administrative procedure, som førte til vedtagelsen af den omtvistede afgørelse, det andet anbringende vedrørte en utilstrækkelig begrundelse, det tredje anbringende vedrørte en fejlagtig fortolkning af artikel 54, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013 for så vidt angår fastsættelsen af begyndelsestidspunktet for den frist på 18 måneder, fra hvilken den berørte medlemsstat skal anmode om tilbagebetaling fra støttemodtageren af enhver uretmæssig udbetaling, det fjerde anbringende vedrørte et urigtigt skøn anlagt af Kommissionen, for så vidt som denne fandt, at betalingsorganet ikke havde handlet med den omhu, der kræves for at inddrive de beløb, der svarede til udgifter, som var udsat for en risiko, og at det havde udvist forsømmelighed ved ikke at indlede en administrativ inddrivelsesprocedure inden for de frister, der er fastsat i artikel 54, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013, og det femte anbringende om, at størrelsen af de udgifter, der blev udelukket fra EU-finansiering ved den omtvistede afgørelse, hverken var i overensstemmelse med artikel 54 i forordning nr. 1306/2013 eller med proportionalitetsprincippet.
30
Retten frifandt Kommissionen ved den appellerede dom.
Parternes påstande for Domstolen
31
Republikken Bulgarien har nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede dom ophæves.
–
Der træffes endelig afgørelse i sagen, subsidiært hjemvises sagen til Retten.
–
Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
32
Kommissionen har nedlagt påstand om, at appellen forkastes, og om, at Republikken Bulgarien tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Appellen
33
Republikken Bulgarien har til støtte for appellen fremsat to anbringender.
34
Det første anbringende vedrører en retlig fejl ved fortolkningen af artikel 52, stk. 3, i forordning nr. 1306/2013 og artikel 34 i gennemførelsesforordning nr. 908/2014, sammenholdt med artikel 52, stk. 1, og artikel 54, stk. 5, i forordning nr. 1306/2013, samt tilsidesættelse af begrundelsespligten i henhold til artikel 296 TEUF, af princippet om god forvaltningsskik og af princippet om loyalt samarbejde.
35
Det andet anbringende vedrører en retlig fejl, som Retten begik ved fortolkningen af artikel 54, stk. 5, litra a) og c), i forordning nr. 1306/2013, sammenholdt med denne forordnings artikel 54, stk. 1.
Det første anbringende
Parternes argumenter
36
Republikken Bulgarien har med det første anbringende foreholdt Retten, at den begik en retlig fejl ved fortolkningen af artikel 52, stk. 3, i forordning nr. 1306/2013 og artikel 34 i gennemførelsesforordning nr. 908/2014, sammenholdt med artikel 52, stk. 1, og artikel 54, stk. 5, i forordning nr. 1306/2013, og tilsidesatte begrundelsespligten i henhold til artikel 296 TEUF, princippet om god forvaltningsskik og princippet om loyalt samarbejde, hvilket foranledigede Retten til fejlagtigt at fastslå, at Republikken Bulgariens ret til forsvar og de proceduremæssige garantier, som finder anvendelse under proceduren for den efterprøvende regnskabsafslutning, pligten til at begrunde retsakter, princippet om god forvaltningsskik og princippet om loyalt samarbejde var blevet overholdt. Denne medlemsstat har tilføjet, at den appellerede doms begrundelse er utilstrækkelig og uhensigtsmæssig, idet Retten ikke har vurderet alle de faktiske omstændigheder, der er relevante for tvisten, og de bemærkninger, som nævnte medlemsstat havde fremsat.
37
I første række har samme medlemsstat gjort gældende, at Retten ved i den appellerede doms præmis 47-49 at fastslå, at der, henset til fremsendelsen af den anden indbydelse til et bilateralt møde og afholdelsen af dette møde, var rådet bod på procedurefejlene vedrørende Kommissionens ændring af retsgrundlaget for den finansielle korrektion vedrørende de udgifter, der var udsat for en risiko, sammenblandede den kontradiktoriske procedure, der er fastsat i artikel 52, stk. 3, i forordning nr. 1306/2013, sammenholdt med artikel 34 i gennemførelsesforordning nr. 908/2014, med de særskilte materielle grunde, der gør det muligt at pålægge en finansiel korrektion som omhandlet i henholdsvis artikel 52, stk. 1, og artikel 54, stk. 5, i forordning nr. 1306/2013.
38
I denne henseende har Republikken Bulgarien gjort gældende, at pålæggelsen af finansielle korrektioner i henhold til dels artikel 52, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013, dels denne forordnings artikel 54, stk. 5, hviler på forskellige retsgrundlag. Selv om vedtagelsen af afgørelser på hvert af disse grundlag er underlagt den samme kontradiktoriske procedure, der er reguleret i nævnte forordnings artikel 52, stk. 3, sammenholdt med artikel 34 i gennemførelsesforordning nr. 908/2014, burde den omtvistede afgørelse følgelig have været støttet på de samme grunde som dem, på grundlag af hvilke den procedure, der førte til dens vedtagelse, var blevet indledt.
39
I det foreliggende tilfælde burde Kommissionen således have afbrudt den procedure, der var indledt på grundlag af artikel 52, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013, og have indledt en ny procedure på grundlag af denne forordnings artikel 54, stk. 5, ved i overensstemmelse med artikel 34, stk. 2, i gennemførelsesforordning nr. 908/2014 at meddele Republikken Bulgarien sine konklusioner, der blev udarbejdet efter de kontrolundersøgelser, som er omhandlet i artikel 54, stk. 4, i forordning nr. 1306/2013.
40
Det var således med urette, at Retten i den appellerede doms præmis 42 fastslog, at den anden indbydelse til et bilateralt møde havde kunnet tilpasse meddelelsen om konstateringerne til det påberåbte nye retsgrundlag.
41
Republikken Bulgarien har i anden række anført, at det var med urette, at Retten i den appellerede doms præmis 61 og 62 fastslog, at begrundelsespligten som følge af medlemsstatens deltagelse i den kontradiktoriske procedure, der er fastsat i artikel 52, stk. 3, i forordning nr. 1306/2013, var blevet overholdt.
42
I denne henseende har denne medlemsstat gjort gældende, at artikel 54, stk. 5, i forordning nr. 1306/2013 bemyndiger Kommissionen til at vedtage gennemførelsesretsakter om udelukkelse af beløb fra EU-finansiering, for så vidt som den procedure, der er fastsat i denne forordnings artikel 52, stk. 3, er blevet fulgt, og som bemyndiger Kommissionen til at vedtage sådanne retsakter, selv om der ikke er foretaget en forudgående kontrol på stedet som omhandlet i artikel 47 i forordning nr. 1306/2013, forudsat at retten til forsvar og kontradiktionsprincippet overholdes.
43
Republikken Bulgarien har heraf udledt, at Kommissionen i det foreliggende tilfælde burde have afbrudt den kontrol, der blev indledt med fremsendelsen af OLAF’s endelige rapporter, og efter at have kontrolleret de dokumenter, der er omhandlet i artikel 54, stk. 4, i forordning nr. 1306/2013, burde den have indledt den procedure, som er fastsat i denne artikel 54, stk. 5, ved i overensstemmelse med artikel 34, stk. 2, i gennemførelsesforordning nr. 908/2014 at fremsende en meddelelse til medlemsstaten om sine resultater i henhold til artikel 54, stk. 5, i forordning nr. 1306/2013, der blev fastlagt efter de kontroller, som er omhandlet i denne artikel 54, stk. 4.
44
Kommissionen indledte imidlertid en undersøgelse på grundlag af artikel 52, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013 og nåede derefter endelig til den konklusion, at på grund af betalingsorganets forsømmelighed med hensyn til den anmodning om tilbagebetaling, der skulle fremsættes over for støttemodtagerene, og indførelsen af de pågældende beløb i debitorregnskabet inden for den frist, der er fastsat i denne forordnings artikel 54, stk. 1, var den relevante udelukkelsesgrund den, der er omhandlet i nævnte forordnings artikel 54, stk. 5, litra a) og c), og dette selv om begrundelsen for den omtvistede afgørelse på ingen måde henviser til denne bestemmelse.
45
I tredje række er Republikken Bulgarien af den opfattelse, at Retten undlod at efterprøve, om Kommissionen havde overholdt den pligt til at udvise omhu, der er fastsat i artikel 4, stk. 3, TEU.
46
I denne henseende har Republikken Bulgarien gjort gældende, at Kommissionen handlede for tidligt, for så vidt som den efter at have modtaget OLAF’s endelige rapporter kun burde have tilsendt medlemsstaten disse rapporter ledsaget af en henstilling om at træffe korrigerende foranstaltninger og dernæst kontrollere, om artikel 54, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013 var blevet overholdt, inden den vedtog en gennemførelsesafgørelse på grundlag af denne forordnings artikel 54, stk. 5, litra a) og c).
47
I fjerde række har Republikken Bulgarien gjort gældende, at Retten hverken vurderede eller kommenterede de beviser, som medlemsstaten havde fremlagt inden retsmødet, og som vedrørte overholdelsen af princippet om loyalt samarbejde og princippet om god forvaltningsskik. Disse beviser viser, at i andre tilfælde, hvor betalingsorganet havde modtaget et vist antal endelige rapporter vedrørende OLAF’s kontroller, som Kommissionen ligeledes havde fremsendt til de bulgarske myndigheder, havde denne institution ikke indledt den procedure, der er fastsat i artikel 52 i forordning nr. 1306/2013. I denne henseende hverken vurderede eller kommenterede Retten den omstændighed, at Kommissionen tilsyneladende havde ændret tilgang.
48
Republikken Bulgarien er af den opfattelse, at den omtvistede afgørelse kun med rimelighed kunne vedtages, hvis OLAF’s endelige rapporter havde vist, at betalingsorganet ikke havde overholdt bestemmelserne i artikel 54, stk. 5, litra a) og c), i forordning nr. 1306/2013, mens de faktiske omstændigheder i det foreliggende tilfælde vedrørte uregelmæssigheder begået af modtagere af EU-landbrugsmidler.
49
Kommissionen har bestridt, at der er grundlag for denne argumentation.
Domstolens bemærkninger
50
Hvad i første række angår det klagepunkt, der er sammenfattet i denne doms præmis 37-40, og hvorefter Kommissionen ikke ved hjælp af den anden indbydelse til et bilateralt møde kunne foretage en tilpasning af meddelelsen om konstateringerne som omhandlet i artikel 34, stk. 2, i gennemførelsesforordning nr. 908/2014, eftersom pålæggelsen af en finansiel korrektion enten i henhold til artikel 52, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013 eller i henhold til denne forordnings artikel 54, stk. 5, hviler på forskellige retsgrundlag, skal det bemærkes, at Retten i den appellerede doms præmis 41, 42 og 46 fastslog følgende:
»41
[...] [det skal] fastslås, at begrundelserne for den omtvistede finansielle korrektion, således som de er anført i den sammenfattende rapport og i den [omtvistede] afgørelse, kun delvist svarer til de begrundelser, der retfærdiggjorde indledningen af den omtvistede procedure for regnskabsafslutning, således som Kommissionen havde redegjort for i meddelelsen om konstateringerne.
42
[...] Kommissionen [indbød] imidlertid Republikken Bulgarien til et andet bilateralt møde. I denne anden indbydelse blev det bl.a. anført, at visse udbetalinger kunne anses for at være uberettigede til EU-finansiering, og det blev anbefalet dels ikke at forlænge de udbetalinger, der blev anset for at udgøre en risiko for den omhandlede fond, dels at inddrive de uretmæssige betalinger hos de respektive modtagere heraf i overensstemmelse med artikel 54 i forordning nr. 1306/2013. Endvidere indeholdt den anden indbydelse til et bilateralt møde for det første en henvisning til artikel 34 i [gennemførelses]forordning nr. 908/2014, for det andet en præcis identificering af de uregelmæssigheder, der på dette stadium kunne begrunde en finansiel korrektion, og for det tredje en angivelse af de korrigerende foranstaltninger, der skulle overvejes. I dette omfang kan en sådan indbydelse anses for i det væsentlige at have tilpasset den meddelelse om konstateringerne, som blev fremsendt til Republikken Bulgarien den 4. januar 2017.
[...]
46
[...] [det] skal [...] bemærkes, at det var fordi Kommissionen var stillet over for Republikken Bulgariens nægtelse af at efterkomme en del af de påtænkte korrigerende foranstaltninger, nemlig inddrivelsen af de omtvistede udbetalinger hurtigst muligt, at den i anmodningen om yderligere oplysninger, der blev fremsendt den 1. marts 2019, mindede Republikken Bulgarien om de krav, der fulgte af artikel 54, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013. Ved denne lejlighed påpegede Kommissionen bl.a., at Republikken Bulgarien skulle kræve tilbagebetaling af uretmæssigt udbetalte beløb hos modtagerne inden for en frist på 18 måneder fra meddelelsen af OLAF’s endelige rapporter i de to undersøgelser, som OLAF foretog. Henvisningen til artikel 54 i forordning nr. 1306/2013 efterlod desuden ikke nogen tvivl med hensyn til muligheden for finansielle korrektioner, hvis den nævnte frist ikke blev overholdt.«
51
Artikel 54, stk. 5, litra a) og c), i forordning nr. 1306/2013 bestemmer, at Kommissionen, forudsat at proceduren i denne forordnings artikel 52, stk. 3, er blevet fulgt, kan vedtage gennemførelsesretsakter, som fastsætter, at beløb, der er bogført i Unionens budget, udelukkes fra EU-finansiering, hvis den pågældende medlemsstat ikke har overholdt den frist på 18 måneder, der er fastsat i den nævnte forordnings artikel 54, stk. 1, eller hvis den mener, at den manglende inddrivelse skyldes uregelmæssigheder eller forsømmelighed, som kan tilskrives denne medlemsstat.
52
Det fremgår af artikel 54, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013, at medlemsstaterne for enhver uretmæssig betaling som følge af uregelmæssigheder eller forsømmelighed anmoder støttemodtageren om tilbagebetaling inden for 18 måneder efter, at det betalingsorgan, der er ansvarligt for inddrivelsen, har godkendt og i givet fald modtaget en kontrolrapport eller et tilsvarende dokument, hvoraf det fremgår, at en uregelmæssighed har fundet sted. Det hertil svarende beløb skal samtidig med anmodningen om tilbagebetaling indføres i betalingsorganets debitorregnskab.
53
Som generaladvokaten i det væsentlige har anført i punkt 40 i forslaget til afgørelse, fremgår det af denne bestemmelses ordlyd, at den forpligtelse, der i henhold til denne bestemmelse påhviler medlemsstaterne til at kræve tilbagebetaling af uretmæssigt udbetalte beløb som følge af uregelmæssigheder eller forsømmelighed hos modtageren, indtræder fra det tidspunkt, hvor det betalingsorgan, der er ansvarligt for inddrivelsen, har godkendt eller modtaget en »kontrolrapport eller et tilsvarende dokument, hvoraf det fremgår, at en uregelmæssighed har fundet sted«.
54
Eftersom artikel 54, stk. 5, i forordning nr. 1306/2013 alene gør Kommissionens vedtagelse af en gennemførelsesafgørelse på grundlag af den nævnte bestemmelse betinget af, at den procedure, der er fastsat i denne forordnings artikel 52, stk. 3, overholdes, skal det i lighed med, hvad generaladvokaten har anført i punkt 41 i forslaget til afgørelse, i øvrigt fastslås, at den procedure, der fører til vedtagelsen af en gennemførelsesretsakt på grundlag af den nævnte forordnings artikel 54, stk. 5, kan gennemføres selvstændigt i forhold til den procedure, der er baseret på samme forordnings artikel 52, stk. 1.
55
Det følger heraf, at Kommissionen i overensstemmelse med det formål om beskyttelse af EU-budgettets finansielle interesser, der er anført i 37. og 39. betragtning til forordning nr. 1306/2013, når der er konstateret en tilsidesættelse af forpligtelsen til at kræve tilbagesøgning, kan vedtage en gennemførelsesretsakt i henhold til nævnte forordnings artikel 54, stk. 5, med forbehold for overholdelsen af den procedure, der er fastsat i samme forordnings artikel 52, stk. 3.
56
Det fremgår af sidstnævnte bestemmelse, som fastlægger den procedure, der skal følges, inden der træffes afgørelse om afvisning af finansiering, at vedtagelsen af en sådan afgørelse er betinget af, at der mellem Kommissionen og den pågældende medlemsstat udveksles skriftlige meddelelser om resultatet af Kommissionens undersøgelser med det formål at blive enige om, hvilke konsekvenser der skal drages. Hvis der ikke opnås enighed, kan den pågældende medlemsstat anmode om, at der indledes en forligsprocedure, hvorefter der forelægges en rapport med henstillinger for Kommissionen, som tager hensyn hertil, inden den træffer afgørelse om afvisning af finansiering.
57
I overensstemmelse med artikel 53, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1306/2013 vedtog Kommissionen gennemførelsesforordning nr. 908/2014, hvis artikel 34 fastsætter de nærmere regler for proceduren for efterprøvende regnskabsafslutning, der er fastsat i artikel 52 i forordning nr. 1306/2013.
58
Som det fremgår af artikel 34 i gennemførelsesforordning nr. 908/2014, sammenholdt med 27. betragtning hertil, er der tale om en kontradiktorisk procedure, hvis forskellige stadier, som Retten redegjorde for i den appellerede doms præmis 36, er underlagt overholdelsen af specifikke frister med henblik på at sikre, at denne procedure afsluttes inden for en rimelig frist.
59
På det første stadium underretter Kommissionen den pågældende medlemsstat om sine konstateringer med angivelse af de korrigerende foranstaltninger, som den finder passende, og med angivelse af den foreløbige grad af finansiel korrektion, som den finder passende. I overensstemmelse med den retspraksis, som Retten henviste til i den appellerede doms præmis 37, skal denne meddelelse tilstrækkeligt præcist identificere alle de uregelmæssigheder, som den pågældende medlemsstat foreholdes, og som i sidste ende har ligget til grund for den foretagne finansielle korrektion. Kun en sådan meddelelse kan sikre et fuldkomment kendskab til Kommissionens forbehold (jf. analogt dom af 3.5.2012, Spanien mod Kommissionen, C-24/11 P, EU:C:2012:266, præmis 31). I overensstemmelse med artikel 34, stk. 2, første afsnit, i gennemførelsesforordning nr. 908/2014 skal den nævnte meddelelse desuden henvise til denne artikel 34 og fastsætte, at der skal afholdes et bilateralt møde inden for en frist på fire måneder efter udløbet af den svarfrist, som den pågældende medlemsstat har til rådighed.
60
I det foreliggende tilfælde bemærkede Retten i den appellerede doms præmis 42, at Kommissionen i den anden indbydelse til et bilateralt møde, som den havde sendt til Republikken Bulgarien, havde tilkendegivet, at visse betalinger kunne anses for at være uberettigede til EU-finansiering. Kommissionen anbefalede i denne indbydelse dels ikke at forlænge de udbetalinger, der blev anset for at udgøre en risiko for den omhandlede fond, dels at inddrive de uretmæssige betalinger hos de respektive modtagere heraf i overensstemmelse med artikel 54 i forordning nr. 1306/2013. Endvidere konstaterede Retten, at denne indbydelse for det første indeholdt en henvisning til artikel 34 i gennemførelsesforordning nr. 908/2014, for det andet en præcis identificering af de uregelmæssigheder, der på dette stadium kunne begrunde en finansiel korrektion, og for det tredje en angivelse af de korrigerende foranstaltninger, der skulle overvejes.
61
Det var således uden at begå en retlig fejl, at Retten heraf kunne udlede, at den anden indbydelse til et bilateralt møde overholdt kravene i artikel 34, stk. 2, første afsnit, i gennemførelsesforordning nr. 908/2014, og følgelig fastslå, at denne indbydelse i det væsentlige havde tilpasset meddelelsen om konstateringerne, som blev fremsendt til Republikken Bulgarien den 4. januar 2017.
62
For så vidt som Republikken Bulgarien med dette klagepunkt har gjort gældende, at Kommissionen i det foreliggende tilfælde handlede for tidligt, da den indledte proceduren i henhold til artikel 54, stk. 5, litra a) og c), i forordning nr. 1306/2013, med den begrundelse, at Kommissionen som det første skridt skulle have tilsendt denne medlemsstat OLAF’s endelige rapporter ledsaget af en simpel henstilling om at træffe korrigerende foranstaltninger og herefter have efterprøvet, om medlemsstaten havde opfyldt de forpligtelser, der påhviler den i henhold til denne forordnings artikel 54, stk. 1, inden nævnte institution som det andet skridt meddelte medlemsstaten sine resultater i henhold til artikel 34, stk. 2, i gennemførelsesforordning nr. 908/2014, skal det i øvrigt bemærkes, at denne fortolkning på ingen måde understøttes af ordlyden af disse bestemmelser.
63
Desuden er den nævnte fortolkning vanskeligt forenelig med det formål om beskyttelse af EU-budgettets finansielle interesser, der er nævnt i nærværende doms præmis 55.
64
En sådan fortolkning ville nemlig have til følge, at Kommissionen tvinges til at afvente udløbet af den frist på 18 måneder, der er fastsat i artikel 54, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013, inden den kan indlede den kontradiktoriske procedure, der er fastsat i artikel 34 i gennemførelsesforordning nr. 908/2014, og navnlig meddele den pågældende medlemsstat de korrigerende foranstaltninger, som ifølge den nævnte institution skal gennemføres, hvilket således risikerer at mindske sandsynligheden for en effektiv inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb som følge af uregelmæssigheder eller forsømmelighed.
65
Det skal tilføjes, at den fortolkning, som Republikken Bulgarien har gjort gældende, ikke er begrundet i kravet om beskyttelse af retten til forsvar, eftersom den fortolkning, som Retten har anlagt, hvilket denne instans i øvrigt bestræbte sig på at efterprøve i den appellerede doms præmis 49, ikke fratager den berørte medlemsstat muligheden for effektivt at tilkendegive sit synspunkt med hensyn til inddrivelsen af de udgifter, der er udsat for en risiko, og anvendelsen af artikel 54 i forordning nr. 1306/2013.
66
Det følger af ovenstående betragtninger, at det foreliggende klagepunkt hviler på en fejlagtig fortolkning af artikel 52, stk. 1, og artikel 54, stk. 5, i forordning nr. 1306/2013, således at det skal forkastes som ugrundet.
67
Hvad i anden række angår den argumentation, der er anført i denne doms præmis 41-44, hvorved Republikken Bulgarien i det væsentlige har gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved i den appellerede doms præmis 61 og 62 at fastslå, at Kommissionen havde overholdt sin begrundelsespligt, selv om den omtvistede afgørelse på ingen måde henviser til artikel 54, stk. 5, i forordning nr. 1306/2013, som udgør det egentlige retsgrundlag for denne afgørelse, skal det bemærkes, at det var med rette, at Retten i den appellerede doms præmis 57 indledningsvis erindrede om fast retspraksis vedrørende artikel 296 TEUF, hvorefter begrundelsen for retsakter skal tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret.
68
Det var ligeledes med rette, at Retten i den appellerede doms præmis 60 dernæst henviste til retspraksis, hvorefter gælder, at i den særlige sammenhæng for udarbejdelse af afgørelser om regnskabsafslutninger på området for EU-landbrugsfondene, skal begrundelsen for en afgørelse om afslag på at lade en del af de anmeldte udgifter afholde af en sådan fond anses for at være tilstrækkelig, når den medlemsstat, som afgørelsen er rettet til, har været snævert inddraget i den procedure, der førte til vedtagelsen af denne afgørelse, og kendte grundene til, at Kommissionen havde fundet, at disse udgifter ikke skulle afholdes af den pågældende fond.
69
I det foreliggende tilfælde har Republikken Bulgarien imidlertid ikke rejst tvivl om Rettens konstateringer i den appellerede doms præmis 61, hvorefter denne medlemsstat havde været involveret i processen for udarbejdelsen af den omtvistede afgørelse, og at spørgsmålet om inddrivelse af de omtvistede fordringer i forbindelse med artikel 54 i forordning nr. 1306/2013 blev drøftet af parterne flere gange.
70
Republikken Bulgarien har derfor ikke grundlag for at foreholde Retten, at den i den appellerede doms præmis 62 heraf udledte, at medlemsstaten hverken kunne gøre gældende, at den ikke var blevet underrettet om grundene til, at Kommissionen havde til hensigt at pålægge den en finansiel korrektion vedrørende de udgifter, der var udsat for en risiko, eller at den ikke havde været i stand til at forstå begrundelsen for den omtvistede afgørelse på dette punkt.
71
Henset til den retspraksis, som Retten henviste til, begik denne instans således ikke en retlig fejl, da den fastslog, at Kommissionen ikke havde tilsidesat sin begrundelsespligt.
72
Det andet klagepunkt skal derfor forkastes som ugrundet.
73
I tredje række er det, for så vidt som Republikken Bulgarien med den argumentation, der er sammenfattet i denne doms præmis 45 og 46, har anført, at Retten undlod at undersøge, om Kommissionen havde overholdt den pligt til at udvise omhu, der er fastsat i artikel 4, stk. 3, TEU, tilstrækkeligt at bemærke, således som generaladvokaten har anført i punkt 82-85 i forslaget til afgørelse, dels at den argumentation, som Republikken Bulgarien fremførte for Retten i denne henseende, ikke var af selvstændig karakter, men at den fremstod som en konsekvens af den angivelige tilsidesættelse af den procedure, som ifølge denne medlemsstat burde have ført til vedtagelsen af den omtvistede afgørelse, dels at denne argumentation var meget kortfattet, og at det, i modsætning til hvad denne medlemsstat har gjort gældende, fremgår af den appellerede doms præmis 49, at Retten undersøgte og besvarede denne argumentation lige så kortfattet.
74
Det tredje klagepunkt skal derfor forkastes som ugrundet.
75
Hvad i fjerde række angår det klagepunkt, der er sammenfattet i denne doms præmis 47 og 48, hvorefter Retten ikke undersøgte visse beviser, der godtgjorde, at Kommissionen ikke har overholdt princippet om loyalt samarbejde og princippet om god forvaltningsskik ved at indlede den procedure, der er fastsat i artikel 52 i forordning nr. 1306/2013, mens denne procedure i andre lignende tilfælde, der er indtrådt senere, ikke er blevet indledt, skal det bemærkes, at Domstolens kontrol i forbindelse med en appel bl.a. har til formål at efterprøve, om Retten i tilstrækkelig grad har taget stilling til alle argumenter, som appellanten har fremført, og at anbringendet om Rettens manglende besvarelse af argumenter, der blev fremført i første instans, i det væsentlige svarer til påberåbelsen af en tilsidesættelse af den begrundelsespligt, der følger af artikel 36 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, som finder anvendelse på Retten i medfør af denne statuts artikel 53, stk. 1, og af artikel 117 i Rettens procesreglement (jf. i denne retning dom af 27.2.2025, OA mod Parlamentet, C-32/24 P, EU:C:2025:118, præmis 24 og den deri nævnte retspraksis).
76
Denne pligt til at begrunde domme pålægger ikke Retten at foretage en udtømmende gennemgang af hvert enkelt af de argumenter, der er fremført af parterne i sagen. Begrundelsen kan således fremgå indirekte, forudsat at de berørte parter kan få kendskab til de grunde, som den appellerede dom er støttet på, og Domstolen kan råde over de oplysninger, der er nødvendige for, at den kan udøve sin prøvelsesret inden for rammerne af en appel (dom af 27.2.2025, OA mod Parlamentet, C-32/24 P, EU:C:2025:118, præmis 25 og den deri nævnte retspraksis).
77
Hvad i det foreliggende tilfælde for det første angår den skrivelse fra Kommissionen, som Republikken Bulgarien modtog den 12. maj 2022, skal det bemærkes, at Retten i den appellerede doms præmis 22 fastslog, at dette bevis, som denne medlemsstat havde fremlagt dagen før retsmødet for Retten, kunne antages til realitetsbehandling. Retten undersøgte dernæst denne skrivelse i den appellerede doms præmis 53, hvori den fastslog, at den nævnte medlemsstat ikke havde forklaret, hvorledes denne skrivelse kunne støtte dens argumentation, således at udsagnet om, at Retten så bort fra det nævnte bevis, er ugrundet.
78
For det andet, for så vidt som Republikken Bulgarien med dette klagepunkt er af den opfattelse, at Retten ikke kommenterede medlemsstatens bemærkninger støttet på 29. betragtning til og artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) 2020/2223 af 23. december 2020 om ændring af forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013, for så vidt angår samarbejdet med Den Europæiske Anklagemyndighed og effektiviteten af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svigs undersøgelser (EUT 2020, L 437, s. 49), skal der henvises til Domstolens faste praksis, hvorefter et appelskrift i henhold til artikel 256 TEUF, artikel 58, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og artikel 168, stk. 1, litra d), i Domstolens procesreglement præcist skal angive, hvilke elementer der anfægtes i den dom, som påstås ophævet, samt de retlige argumenter, der særligt støtter denne påstand (dom af 22.5.2025, Trasta Komercbanka mod ECB, C-90/23 P, EU:C:2025:369, præmis 53 og den deri nævnte retspraksis).
79
I det foreliggende tilfælde skal det imidlertid bemærkes, at Republikken Bulgariens argumenter, der er støttet på denne 29. betragtning og på denne artikel 2, og som er fremstillet i appelskriftets punkt 48, er kendetegnet ved en fuldstændig mangel på klarhed og sammenhæng med den appellerede doms begrundelse, og de skal derfor afvises.
80
Henset til ovenstående betragtninger skal det første anbringende delvist afvises, delvist forkastes som ugrundet.
Det andet anbringende
Parternes argumenter
81
Det andet appelanbringende vedrører en retlig fejl, som Retten begik, for så vidt som den fortolkede artikel 54, stk. 5, litra a) og c), i forordning nr. 1306/2013, sammenholdt med denne forordnings artikel 54, stk. 1, således, at den frist på 18 måneder, der er fastsat i denne artikel 54, stk. 1, i det foreliggende tilfælde var begyndt at løbe fra betalingsorganets modtagelse af OLAF’s endelige rapporter.
82
Det, som Retten fastslog i præmis 76-78 i den appellerede dom, er således i strid med Rettens faste praksis, hvorefter den afgørelsesproces, der er fastsat i artikel 52 i forordning nr. 1306/2013, er kontradiktorisk, og de forskellige dokumenter, der udveksles inden for rammerne af den administrative procedure, tjener til forberedelse af vedtagelsen af en afgørelse.
83
Republikken Bulgarien har bl.a. gjort gældende, at Retten i den appellerede doms præmis 76 fastslog, at såfremt EU-lovgiver havde haft til hensigt at fastsætte begyndelsestidspunktet for den frist på 18 måneder, der er fastsat for, at medlemsstaterne kan kræve tilbagebetaling af uretmæssigt udbetalte beløb fra modtagerne heraf på tidspunktet for den formelle afslutning af proceduren for regnskabsafslutning som fastsat i artikel 52 i forordning nr. 1306/2013, ville den udtrykkeligt have henvist til »gennemførelsesforanstaltninger«.
84
Denne medlemsstat har i denne henseende gjort gældende, at selv om EU-lovgiver i artikel 54, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013 i generelle vendinger har defineret de dokumenter, ved hvis modtagelse fristen på 18 måneder begynder at løbe, skyldes dette den uensartede karakter af de kontroller, konklusioner og rapporter, der kan vedtages inden for rammerne af proceduren for regnskabsafslutning og proceduren vedrørende uregelmæssigheder.
85
Republikken Bulgarien har i øvrigt anført, at den, i modsætning til hvad der er angivet i den appellerede doms præmis 77, ikke har bestridt, at Kommissionen i princippet har ret til at beslutte at indlede en procedure for efterprøvende regnskabsafslutning og at udelukke udgifter på grundlag af oplysninger, der er indeholdt i OLAF’s endelige rapporter.
86
I det foreliggende tilfælde krævede den procedure, der allerede var indledt i henhold til artikel 52 i forordning nr. 1306/2013, imidlertid, at Kommissionen vedtog en afgørelse om afslag på finansiering efter alle de stadier, der er fastsat i artikel 34 i gennemførelsesforordning nr. 908/2014.
87
Den procedure, der er fastsat i artikel 52, stk. 3, i forordning nr. 1306/2013, og som er indledt på grundlag af denne forordnings artikel 52, stk. 1, pålægger nemlig Kommissionen at afslutte proceduren ved en gennemførelsesafgørelse vedtaget på samme grundlag, således at den pågældende medlemsstat med sikkerhed kan vide, hvilke foranstaltninger den skal træffe.
88
Ved ikke at handle på denne måde satte Kommissionen Republikken Bulgarien i en usikker situation med hensyn til den nøjagtige art af det, som medlemsstaten blev foreholdt.
89
Denne medlemsstat har gjort gældende, at Retten i den appellerede doms præmis 73-81 anlagde en urigtig fortolkning af de faktiske omstændigheder i den foreliggende sag i sammenhæng med artikel 52 og 54 i forordning nr. 1306/2013, som skal fortolkes samlet, eftersom denne forordnings artikel 54 henviser til den nævnte forordnings artikel 52, stk. 3, for så vidt angår retten til forsvar, og til oplysningerne i forbindelse med en afgørelse, der skal vedtages i henhold til samme forordnings artikel 54, stk. 5.
90
Retten anlagde en urigtig fortolkning af bestemmelserne i artikel 52, stk. 1 og 3, i forordning nr. 1306/2013, idet den fandt, at disse bestemmelser gjorde det muligt for Kommissionen at vedtage en afgørelse i henhold til denne forordnings artikel 54, stk. 5, selv om sidstnævnte bestemmelse reelt udelukkende pålægger Kommissionen at overholde den kontradiktoriske procedure, der er fastsat i nævnte forordnings artikel 52, stk. 3, med henblik på at udelukke udgifter på grundlag af denne artikel 54, stk. 5, i tilfælde af den pågældende medlemsstats manglende overholdelse af den frist, der er fastsat i samme forordnings artikel 54, stk. 1, eller forsømmelighed.
91
Kommissionen har bestridt, at der er grundlag for denne argumentation.
Domstolens bemærkninger
92
Republikken Bulgarien har med dette andet anbringende anført, at Retten begik en retlig fejl ved sin fortolkning af artikel 54, stk. 5, litra a) og c), i forordning nr. 1306/2013, sammenholdt med denne forordnings artikel 54, stk. 1, for så vidt som den i det væsentlige fastslog, at den frist på 18 måneder, der er fastsat i denne artikel 54, stk. 1, i det foreliggende tilfælde var begyndt at løbe fra betalingsorganets modtagelse af OLAF’s endelige rapporter, selv om det ifølge denne medlemsstat forholder sig således, at når en procedure indledes i henhold til den nævnte forordnings artikel 52, skal denne procedure føre til vedtagelsen af en afgørelse om afslag på finansiering efter de forskellige stadier, der er fastsat i artikel 34 i gennemførelsesforordning nr. 908/2014, hvilket i det foreliggende tilfælde ikke var sket, da OLAF fremsendte sine endelige rapporter.
93
Herved så Retten bort fra den kontradiktoriske karakter af den afgørelsesproces, der er fastsat i artikel 52 i forordning nr. 1306/2013, og den omstændighed, at de dokumenter, der fremsendes inden for rammerne af denne administrative procedure, er forberedende dokumenter i forhold til vedtagelsen af en afgørelse om afslag på finansiering.
94
Det skal i denne henseende bemærkes, at det andet anbringende hviler på den fejlagtige forudsætning, at Kommissionen, eftersom den indledte proceduren for efterprøvende regnskabsafslutning på grundlag af artikel 52, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013, var forpligtet til at vedtage en gennemførelsesretsakt i henhold til denne bestemmelse, inden den i givet fald kunne indlede en procedure på grundlag af denne forordnings artikel 54, stk. 5, litra a) og c).
95
Som det fremgår af undersøgelsen af det første anbringende og navnlig af denne doms præmis 53-55, opstår forpligtelsen til at kræve tilbagebetaling af uretmæssigt udbetalte beløb som følge af uregelmæssigheder eller forsømmelighed nemlig navnlig fra det tidspunkt, hvor det betalingsorgan, der er ansvarligt for inddrivelsen, modtager en »kontrolrapport eller et tilsvarende dokument, hvoraf det fremgår, at en uregelmæssighed har fundet sted«, og den procedure, der fører til vedtagelsen af en gennemførelsesretsakt på grundlag af artikel 54, stk. 5, i forordning nr. 1306/2013, kan gennemføres selvstændigt i forhold til proceduren i henhold til denne forordnings artikel 52, stk. 1.
96
Følgelig kan Kommissionen, når tilsidesættelsen af forpligtelsen til at kræve tilbagebetaling er fastslået, og uden at den er forpligtet til først at afslutte den procedure, der er indledt på grundlag af sidstnævnte bestemmelse, vedtage en gennemførelsesretsakt i henhold til den nævnte forordnings artikel 54, stk. 5, med forbehold for overholdelsen af den procedure, der er fastsat i samme forordnings artikel 52, stk. 3.
97
Under disse omstændigheder kan det foreliggende anbringende ikke tiltrædes.
98
Eftersom ingen af de anbringender, der er fremsat til støtte for denne appel, er taget til følge, skal appellen forkastes i sin helhed.
Sagsomkostninger
99
I henhold til artikel 184, stk. 2, i Domstolens procesreglement træffer Domstolen afgørelse om sagsomkostningerne, såfremt appellen ikke tages til følge.
100
I henhold til procesreglementets artikel 138, stk. 1, der i medfør af dette reglementets artikel 184, stk. 1, finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
101
Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Republikken Bulgarien tilpligtes at betale sagsomkostningerne, og da medlemsstaten har tabt sagen, bør det pålægges denne at bære sine egne omkostninger og betale Kommissionens omkostninger.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Fjerde Afdeling):
1)
Appellen forkastes.
2)
Republikken Bulgarien bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: bulgarsk.
(
1
) – Fortrolige oplysninger udeladt.
(
2
) – Fortrolige oplysninger udeladt.
(
3
) – Fortrolige oplysninger udeladt.
(
4
) – Fortrolige oplysninger udeladt.
(
5
) – Fortrolige oplysninger udeladt.
(
6
) – Fortrolige oplysninger udeladt.
(
7
) – Fortrolige oplysninger udeladt.
(
8
) – Fortrolige oplysninger udeladt.
(
9
) – Fortrolige oplysninger udeladt.
(
10
) – Fortrolige oplysninger udeladt.