61999CC0207_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1. Under denne appelsag skal Domstolen tage stilling til lovligheden af den procedure, som Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har indført for forfremmelse af sine tjenestemænd til en højere lønklasse.
Kommissionen har for Domstolen nedlagt påstand om ophævelse af dom afsagt af Retten i Første Instans den 25. marts 1999, for så vidt som det herved blev fastslået, at den omtvistede procedure ikke sikrede en »sammenligning af kandidaternes fortjenester« i overensstemmelse med artikel 45 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vedtægten«).
I - De relevante retsforskrifter
2. Vedtægtens artikel 45, stk. 1, bestemmer:
»Forfremmelse sker efter ansættelsesmyndighedens afgørelse. Den medfører, at tjenestemanden udnævnes til den nærmeste højere lønklasse inden for sin kategori eller tjenestegruppe. Den foretages udelukkende på grundlag af en udvælgelse blandt de tjenestemænd, der har en minimumsanciennitet i deres lønklasse; udvælgelsen sker blandt de tjenestemænd, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen, efter sammenligning af deres fortjenester og de afgivne udtalelser om dem.
Denne minimumsanciennitet udgør for de tjenestemænd, der er placeret i første lønklasse inden for deres tjenestegruppe eller kategori, seks måneder regnet fra tidspunktet for deres fastansættelse; for andre tjenestemænd udgør den to år.«
3. I november 1988 offentliggjorde Kommissionen en Guide pratique à la procédure de promotions des fonctionnaires à la Commission des CE (Praktisk vejledning i forfremmelsesproceduren for tjenestemænd ved EF-Kommissionen, herefter »den praktiske vejledning«) . I medfør af den praktiske vejledning gennemføres den årlige forfremmelse af tjenestemænd ved Kommissionen efter en procedure, der omfatter fem faser. Disse kan beskrives på følgende måde .
Som procedurens første fase offentliggør administrationen i Meddelelser fra administrationen listen over tjenestemænd, der kan forfremmes under den pågældende forfremmelsesprocedure. Denne offentliggørelse skal give de pågældende mulighed for at gøre administrationen opmærksom på eventuelle fejl eller udeladelser.
Under den anden fase foretager hver enkelt generaldirektør i Kommissionen - efter sine egne interne fremgangsmåder - en sammenligning af fortjenesterne hos de tjenestemænd i hans tjenestegren, der kan forfremmes. Generaldirektøren opstiller sine forslag om forfremmelse i prioritetsorden og meddeler dem til forfremmelsesudvalget.
I den tredje fase foretager forfremmelsesudvalget udvælgelsen af de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd på grundlag af en sammenligning af kandidaternes fortjenester ved hjælp af en bedømmelsesmetode, der er tilpasset den pågældende lønklasse. Forfremmelsesudvalget udarbejder således et forslag til »liste over de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd«, som den sender til ansættelsesmyndigheden. Dette forslag til en liste omfatter normalt flere tjenestemænd, end de budgetmæssige rammer giver mulighed for.
Som fjerde fase stadfæster ansættelsesmyndigheden listen over de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd og offentliggør den i alfabetisk orden i Meddelelser fra administrationen.
Endelig træffer ansættelsesmyndigheden i sidste fase afgørelse om forfremmelserne på grundlag af den ovennævnte liste og underskriver de individuelle afgørelser. Administrationen offentliggør derefter listen over de forfremmede tjenestemænd i Meddelelser fra administrationen.
II - Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger
4. Det fremgår af sagen, at Claudine Hamptaux - sagsøger i første instans - blev udnævnt til tjenestemand i Kommissionen den 1. juni 1973. Hun gør tjeneste i Generaldirektoratet »Personale og Administration« (GD IX) og har været i lønklasse B3 siden den 1. april 1992.
5. Under forfremmelsesproceduren for 1997 blev sagsøgeren af sit generaldirektorat foreslået forfremmet til lønklasse B2. I den af GD IX opstillede prioritetsorden var hun placeret som nr. 13 af i alt 14 kandidater .
6. Sagsøgeren opnåede imidlertid ikke den ønskede forfremmelse. Hun blev hverken optaget på listen over de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd eller på listen over de tjenestemænd, der blev forfremmet i forbindelse med proceduren for 1997 .
I forbindelse med denne procedure forfremmede ansættelsesmyndigheden ti tjenestemænd i GD IX. Blandt disse havde to kandidater - fru B. og fru D. - allerede været optaget på listen over de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd for den foregående procedure, men havde ikke kunnet forfremmes. De otte andre kandidater var alle blevet foreslået af GD IX året før, men var ikke blevet optaget på listen over tjenestemænd, der havde gjort sig mest fortjent.
7. Den 8. oktober 1997 indgav sagsøgeren en klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, som blev afvist ved Kommissionens afgørelse af 30. januar 1998.
8. Hamptaux anlagde sag ved Retten den 13. maj 1998. Hun påstod to retsakter annulleret, nemlig ansættelsesmyndighedens afslag på at optage hende på listen over tjenestemænd, der havde gjort sig mest fortjent til at blive forfremmet til lønklasse B2 i forbindelse med proceduren for 1997, og ansættelsesmyndighedens afslag på at forfremme hende til lønklasse B2 i forbindelse med den samme procedure i 1997 (herefter »de omtvistede afgørelser«) .
III - Den anfægtede dom
9. For Retten gjorde sagsøgeren gældende, at Kommissionen med vedtagelsen af de omtvistede afgørelser havde tilsidesat bestemmelserne i vedtægtens artikel 45, stk. 1 . Efter hendes opfattelse havde ansættelsesmyndigheden undladt at foretage en virkelig sammenligning af fortjenesterne hos kandidaterne til forfremmelse .
10. Kommissionen anførte i svarskriftet, at forfremmelsesproceduren for 1997 var blevet afviklet i overensstemmelse med den procedure, der er fastlagt i den praktiske vejledning .
Den forklarede, at blandt de ti tjenestemænd, der blev forfremmet til lønklasse B2, havde to kandidater allerede været optaget på listen over de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd i forbindelse med proceduren for 1996, men var ikke blevet forfremmet. Den nævnte også, at de otte andre kandidater allerede var blevet foreslået af GD IX i forbindelse med den foregående procedure, men hverken var blevet optaget på listen over de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd eller på listen over de forfremmede tjenestemænd.
Kommissionen tilføjede, at disse ti tjenestemænd havde en art »prioritetsstilling« i forhold til sagsøgeren. I den praktiske vejledning bestemmes det nemlig:
- De kandidater, der findes på listen over de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd under en forfremmelsesprocedure, men som ikke er blevet forfremmet i forbindelse med denne procedure, optages automatisk på listen over de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd i forbindelse med den næste procedure og forfremmes automatisk, medmindre de ikke længere anses for fortjenstfulde.
- De kandidater, der er blevet foreslået af deres generaldirektorat i forbindelse med en forfremmelsesprocedure, men som ikke er blevet optaget på listen over de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd, optages - medmindre »begrundede hensyn taler herimod« - automatisk næste år på listen over de forslag, der udarbejdes af deres generaldirektorat.
11. Sagsøgeren anførte, at en sådan begrundelse var ulovlig under hensyn til bestemmelserne i vedtægtens artikel 45, stk. 1 . Hun fandt, at sammenligningen af kandidaternes fortjenester under en bestemt forfremmelsesprocedure ikke kunne afhænge af spørgsmålet om, hvorvidt tjenestemændene allerede var blevet foreslået forfremmet i forbindelse med en tidligere procedure.
12. I den anfægtede dom anlagde Retten følgende bedømmelse:
»35 Det bemærkes for det første, at det fremgår af fast retspraksis, at ansættelsesmyndigheden efter vedtægten har beføjelse til, når den træffer beslutning om forfremmelser, at foretage udvælgelsen på grundlag af en sammenligning af fortjenesterne hos de ansøgere, som kan forfremmes, efter den metode, som den finder mest hensigtsmæssig [...]
36 Ved vurderingen af, hvilke af kandidaternes fortjenester der skal tages i betragtning, når der træffes afgørelse om forfremmelse i henhold til vedtægtens artikel 45, har ansættelsesmyndigheden et vidt skøn, og Fællesskabets retsinstansers kontrol på dette område bør være begrænset til spørgsmålet om, hvorvidt administrationen på baggrund af den fulgte fremgangsmåde og de forhold, den kan have lagt til grund for vurderingen, kan antages at have holdt sig inden for grænser, som ikke kan anfægtes, og ikke har anvendt sine beføjelser åbenbart fejlagtigt. Retten kan derfor ikke sætte sin bedømmelse af kandidaternes kvalifikationer og fortjenester i stedet for ansættelsesmyndighedens [...]
37 Det fremgår af forfremmelsesvejledningen og af Kommissionens forklaringer under retsmødet, at tjenestemænd, der allerede i det foregående år var opført på den af ansættelsesmyndigheden udarbejdede liste over de mest fortjenstfulde tjenestemænd, men ikke blev forfremmet, automatisk figurerer på listen, medmindre de ikke længere anses for fortjenstfulde. Kommissionen har yderligere bemærket, at disse tjenestemænd således automatisk forfremmes.
38 Det bør undersøges, om denne procedure har tilsidesat sagsøgerens rettigheder i forbindelse med forfremmelsesproceduren.
39 Vedtægtens artikel 45, stk. 1, første afsnit, bestemmer:
[...]
40 Der skal på denne baggrund foretages en undersøgelse af sagsøgerens første klagepunkt om den manglende sammenligning af fortjenester.
41 Det fremgår af vedtægtens artikel 45, stk. 1, at enhver tjenestemand, der kan komme i betragtning ved forfremmelse, dvs. har minimumsanciennitet i sin lønklasse, har krav på, at ansættelsesmyndigheden foretager en sammenlignende undersøgelse af hans fortjenester og de afgivne udtalelser om ham [...]
42 Det følger heraf, at sagsøgeren havde krav på, at ansættelsesmyndigheden foretog en sammenligning af hendes fortjenester og de afgivne udtalelser om hende i forbindelse med den anfægtede forfremmelsesprocedure.
43 Vedtægtens artikel 45, stk. 1, sondrer ikke mellem situationen for tjenestemænd, som allerede figurerede på den af ansættelsesmyndigheden udfærdigede liste over de mest fortjenstfulde tjenestemænd fra det foregående år, og andre tjenestemænd. Der stilles ikke andre krav end minimumsanciennitet i lønklassen [...]
44 Det fremgår både af Kommissionens skriftlige indlæg og af dennes forklaringer under den mundtlige forhandling, at tjenestemænd, der i det foregående år var opført på den af ansættelsesmyndigheden udarbejdede liste over de mest fortjenstfulde tjenestemænd, men ikke blev forfremmet, automatisk figurerer på listen og automatisk forfremmes næste år, medmindre de ikke længere anses for fortjenstfulde. Det følger heraf, at ansættelsesmyndigheden i strid med sine forpligtelser i henhold til vedtægtens artikel 45, stk. 1, ikke i forbindelse med den anfægtede forfremmelsesprocedure har foretaget en sammenligning af sagsøgerens fortjenester og de afgivne udtalelser om hende og fortjenesterne hos de to tjenestemænd, som i det foregående år var opført på den af ansættelsesmyndigheden udarbejdede liste over de mest fortjenstfulde, og dermed har tilsidesat en ubestridelig rettighed, som sagsøgeren har i forbindelse med forfremmelsesproceduren.
45 Under den mundtlige forhandling har Kommissionen som begrundelse for denne fremgangsmåde anført, at sagsøgerens fortjenester i det foregående år var blevet sammenlignet med alle kollegernes fortjenester. Kommissionen har yderligere anført, at forslagene i året forinden havde skabt en berettiget forventning hos de foreslåede tjenestemænd. Endelig har Kommissionen fastholdt, at den anser det forhold, at en tjenestemand af ansættelsesmyndigheden var opført på listen over de mest fortjenstfulde tjenestemænd, som en velerhvervet rettighed for de mest fortjenstfulde, som ikke er blevet forfremmet i det foregående år, og som ikke i mellemtiden anses for mindre fortjenstfulde.
46 Herved bemærker Retten, at tjenestemændene har krav på, at ansættelsesmyndigheden foretager en sammenligning af deres fortjenester og de afgivne udtalelser om dem i forbindelse med hver enkelt forfremmelsesprocedure. Dette krav er endnu vigtigere i betragtning af, at de tjenestemænd, der havde gjort sig mest fortjent et år, ikke nødvendigvis er de samme året efter. Kommissionen har heller ikke bevist, at sagsøgerens fortjenester er blevet sammenlignet med fortjenesterne hos de mest fortjenstfulde tjenestemænd fra 1996 i forbindelse med forfremmelsesproceduren for 1996.
47 Retten kan heller ikke godtage Kommissionens argumenter om, at princippet om den berettigede forventning finder anvendelse i denne sag. Enhver person, som befinder sig i en situation, hvoraf det fremgår, at fællesskabsadministrationen ved at afgive præcise løfter har givet anledning til en berettiget forventning hos vedkommende, kan påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning [...] Imidlertid kan løfter, der ikke respekterer tjenestemandsvedtægtens bestemmelser, ikke skabe en berettiget forventning hos den person, over for hvem de er afgivet [...]
48 Det følger heraf, at selv om Kommissionen havde givet tilsagn til de tjenestemænd, som var opført på listen over de mest fortjenstfulde tjenestemænd fra det foregående år, ville sådanne tilsagn være åbenbart ulovlige og ville ikke kunne skabe en berettiget forventning hos disse tjenestemænd. I øvrigt har Kommissionen ikke hævdet, at den har givet dem konkrete tilsagn, der har kunnet skabe en berettiget forventning. Det er tværtimod ubestridt, at der i det mindste i forbindelse med offentliggørelsen af denne liste i 1997 blev gjort opmærksom på, at de tjenestemænd, der er opført på disse lister, og som ikke er blevet forfremmet inden ovennævnte dato, [ikke] har [...] ret til automatisk at blive overført til fremtidige lister (jf. Meddelelser fra administrationen nr. 998 af 8.8.1997, s. 4).
49 For så vidt angår argumentet om, at tjenestemændene, der var opført på den af ansættelsesmyndigheden udarbejdede liste over de mest fortjenstfulde tjenestemænd fra det foregående år, havde en velerhvervet rettighed til at blive forfremmet det følgende år, hvis de ikke i mellemtiden blev anset for mindre fortjenstfulde, bemærkes, at vedtægten ikke hjemler nogen ret til forfremmelse, selv ikke for de tjenestemænd, som opfylder samtlige betingelser for at kunne blive forfremmet [...]
50 Det følger af foranstående, at den anfægtede procedure for forfremmelser er behæftet med en mangel, der må anses for væsentlig, idet der ikke var blevet foretaget en sammenligning af fortjenester mellem sagsøgeren og de to tjenestemænd, der var opført på den af ansættelsesmyndigheden udfærdigede liste over de mest fortjenstfulde tjenestemænd fra det foregående år, således som det kræves i henhold til vedtægtens artikel 45, stk. 1 [...]«
13. Uden at undersøge sagsøgerens andre klagepunkter annullerede Retten følgelig Kommissionens afslag på at forfremme sagsøgeren til lønklasse B2 med virkning for forfremmelsesproceduren for 1997.
VI - Appellen
14. Under nærværende appelsag har Kommissionen nedlagt påstand om, at Domstolen ophæver den anfægtede dom og - idet den træffer afgørelse om sagens realitet - frifinder Kommissionen i den af sagsøgeren anlagte sag. Subsidiært anmoder Kommissionen om, at sagen hjemvises til Retten, og at afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
15. Hamptaux har påstået appellen forkastet, og at Kommissionen tilpligtes at betale appelsagens omkostninger.
16. Til støtte for appellen har Kommissionen fremsat et enkelt anbringende om, at den anfægtede dom er mangelfuldt begrundet, og at der foreligger en retsvildfarelse.
Det eneste anbringende om mangelfuld begrundelse og retsvildfarelse
Kommissionens argumenter
17. Kommissionen gør gældende, at den anfægtede dom er mangelfuldt begrundet og behæftet med en retsvildfarelse. Der foreligger således en modsigelse mellem
a) Rettens udtalelse om, at den fastlagte procedure i den praktiske vejledning ikke sikrer, at kandidaternes »fortjenester sammenlignes«, fordi »restgruppen« automatisk figurerer på listen over de mest fortjenstfulde tjenestemænd, og
b) Rettens konstatering af, at det følger af den omtvistede procedure, at »restgruppen« kun optages på listen over de mest fortjenstfulde tjenestemænd, såfremt de ikke er blevet mindre fortjenstfulde.
Kommissionen præciserer, at udtrykket »blive mindre fortjenstfuld« betyder, at det ikke længere ville være berettiget, at kandidaten findes i prioriteringsrækkefølgen for de mest fortjenstfulde tjenestemænd. I øvrigt forstår Kommissionen vanskeligt, hvordan den skulle kunne kontrollere, om en tjenestemand er blevet mindre fortjenstfuld, uden at foretage en sammenligning med fortjenesterne hos de andre kandidater til forfremmelse. I denne forstand minder undersøgelsen af spørgsmålet om mindre fortjenester om en »sammenligning af fortjenester« i vedtægtens artikel 45's forstand.
Under disse omstændigheder finder Kommissionen, at Retten ikke kunne konkludere, at restgruppen automatisk figurerer på listen over de mest fortjenstfulde tjenestemænd. Tværtimod fremgår det af de faktiske omstændigheder, som Retten selv har lagt til grund, at ansættelsesmyndigheden i hvert enkelt tilfælde efterprøver, om personer i restgruppen ikke er blevet mindre fortjenstfulde fra den ene procedure til den anden.
18. Kommissionen har endvidere forklaret, at der for restgruppen gælder en form for »afkræftelig formodning« med hensyn til deres optagelse på listen over de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd.
I de fleste tilfælde har tjenestemændene således et forholdsvist konstant præstationsniveau i årenes løb. Det er derfor sjældent, at en kandidat, der er anset for »mest fortjenstfuld« under en bestemt procedure, pludseligt bliver mindre fortjenstfuld det følgende år. Endvidere bør en kandidats fortjenester ikke bedømmes ud fra et enkelt år, men skal nødvendigvis vurderes over en længere periode - idet man ellers ubeføjet ville begunstige de tjenestemænd, som ville nøjes med at gøre en kortvarig indsats i de år, hvor de kan håbe på en forfremmelse.
Kommissionen anser det følgelig for berettiget, ja nødvendigt, at ansættelsesmyndigheden, når den foretager »sammenligningen af fortjenester« i henhold til vedtægtens artikel 45, tager hensyn til, at en kandidat allerede var optaget på listen over de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd under den foregående procedure.
Diskussion
19. Det skal indledningsvis bemærkes, at de to klagepunkter, som Kommissionen har fremført over for den anfægtede dom - selvmodsigende begrundelse og retsvildfarelse - hviler på en fælles argumentation.
I det væsentlige kritiserer Kommissionen Retten for at have fastslået, at proceduren i henhold til den praktiske vejledning er i strid med kravene i vedtægtens artikel 45, fordi restgruppen automatisk optages på listen over de mest fortjenstfulde tjenestemænd og automatisk forfremmes, medmindre de ikke længere anses for fortjenstfulde. Kommissionen gør gældende, at denne konklusion er fejlagtig og selvmodsigende, for så vidt som ansættelsesmyndigheden ifølge den praktiske vejledning i hvert enkelt tilfælde efterprøver, om restgruppen ikke er blevet mindre fortjenstfuld. Det er således Kommissionens opfattelse, at undersøgelsen af spørgsmålet om tab af fortjenester er det samme som en »sammenligning af kandidaternes fortjenester« .
20. Vedtægtens artikel 45, stk. 1, pålægger i forbindelse med hver forfremmelsesprocedure ansættelsesmyndigheden en væsentlig forpligtelse. Bestemmelsen kræver, at administrationen foretager en »sammenligning« af fortjenesterne hos de tjenestemænd, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen, og af de afgivne udtalelser om dem.
Anvendelsen af ordet »sammenligning« i artikel 45 indebærer, at administrationen foretager en helhedsbedømmelse af fortjenesterne hos kandidaterne til forfremmelse for at påvise de ligheder, lighedspunkter eller forskelle, som de har. Ud over selve bedømmelsen af den enkelte kandidats kvalifikationer indebærer bestemmelsen således, at deres respektive fortjenester og udtalelser »konfronteres« med henblik på at finde den eller de tjenestemænd, som det er begrundet at forfremme. I medfør af vedtægtens artikel 45 skal ansættelsesmyndigheden således ved enhver forfremmelsesprocedure placere hver enkelt kandidats fortjenester i forhold til fortjenesterne hos de andre kandidater til forfremmelse.
21. Kravet om en sammenligning af fortjenester udelukker ikke, at ansættelsesmyndigheden kan tage hensyn til, at en kandidat allerede var optaget på listen over de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd under en tidligere procedure.
Det fremgår således af fast retspraksis, at »[...] ved den undersøgelse af fortjenesterne, der skal foretages efter vedtægtens artikel 45, er ansættelsesmyndigheden ikke forpligtet til kun at tage udgangspunkt i kandidaternes bedømmelser, men kan ligeledes støtte vurderingen på andre aspekter af deres fortjenester, såsom oplysninger vedrørende deres administrative og personlige situation [...]« .
I den forbindelse indgår den omstændighed, at en kandidat var optaget på listen over de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd i forbindelse med en tidligere procedure, klart blandt de forskellige »aspekter« af den pågældendes faglige fortjenester. Hertil kommer, således som Kommissionen har understreget, at en kandidats fortjenester ikke kan bedømmes ud fra et enkelt år, men fornuftigvis skal vurderes over en længere periode.
22. I modsætning til, hvad Kommissionen hævder, mener jeg imidlertid ikke, at undersøgelsen af spørgsmålet om tab af fortjenester inden for rammerne af proceduren i henhold den praktiske vejledning er det samme som en »sammenligning« af kandidaternes fortjenester i vedtægtens artikel 45's forstand.
Således som Hamptaux har understreget, indebærer udtrykket »tab af fortjenester« alene, at der foretages en individuel bedømmelse af kandidatens kvalifikationer. Det indebærer en sammenligning af den pågældendes faglige præstationer med hans egne tidligere præstationer med henblik på at fastslå, om han kan anses for at have kvalifikationer på et niveau, der mindst svarer til dem, han har godtgjort at have i forbindelse med de tidligere procedurer. Undersøgelsen af spørgsmålet om tab af fortjenester er således begrænset til at undersøge den pågældendes adfærd isoleret betragtet. Det kræves ikke, at ansættelsesmyndigheden sammenligner restgruppens fortjenester med fortjenesterne hos de andre kandidater til forfremmelse.
23. Kommissionens opfattelse, hvorefter den omtvistede procedure sikrer en »sammenligning« af kandidaternes fortjenester, finder i øvrigt hverken støtte i den praktiske vejlednings ordlyd eller i de faktiske omstændigheder i nærværende sag.
24. Således indeholder den praktiske vejledning ingen angivelse, der gør det muligt at lægge til grund, at ansættelsesmyndigheden, når den undersøger spørgsmålet, om en person i restgruppen eventuelt er blevet mindre fortjenstfuld, også foretager en sammenligning af den pågældendes fortjenester med fortjenesterne hos de andre kandidater til forfremmelse.
Hvad således angår generaldirektørernes forfremmelsesforslag (anden fase i den omtvistede procedure) angiver den praktiske vejledning blot:
»Det skal endvidere understreges - og der er her tale om en fast praksis efter krav fra forfremmelsesudvalgene - at personer, der foreslås på listen fra generaldirektoratet, og som ikke forfremmes, medmindre begrundede hensyn taler herimod, på ny optages i samme orden næste år« .
Vedrørende udarbejdelsen af forslaget til listen over de mest forfremmelsesegnede tjenestemænd (tredje fase i den omtvistede procedure) angiver den praktiske vejledning ligeledes, at forfremmelsesudvalgene »[...] normalt uden drøftelse overfører de mest fortjenstfulde fra det foregående år, som ikke var blevet forfremmet, til listen« .
De forbehold, som den praktiske vejledning ovenfor giver udtryk for - ved udtrykkene »medmindre begrundede hensyn taler herimod« og »normalt« - kan ganske vist begrunde den antagelse, at Kommissionen i hvert enkelt tilfælde undersøger, om restgruppens fortjenester ikke er blevet »devalueret« fra den ene procedure til den anden. Derimod giver de ingen garanti for, at ansættelsesmyndigheden i overensstemmelse med vedtægtens artikel 45 foretager en sammenligning af restgruppens fortjenester med de andre kandidaters fortjenester.
25. De faktiske omstændigheder i nærværende sag bekræfter ligeledes, at der savnes en »sammenligning af fortjenester« i forbindelse med proceduren i henhold til den praktiske vejledning.
Jeg minder om, at ansættelsesmyndigheden i forbindelse med den omtvistede procedure forfremmede ti tjenestemænd fra GD IX. Blandt disse havde to kandidater - fru B. og fru D. - allerede været optaget på listen over de mest fortjenstfulde tjenestemænd i den foregående procedure, dog uden at være blevet forfremmet. De otte andre kandidater var alle blevet foreslået det foregående år af deres generaldirektorat, men var ikke blevet optaget på listen over de mest fortjenstfulde tjenestemænd.
Det står fast, at ansættelsesmyndigheden traf sine afgørelse om forfremmelse uden at foretage en sammenligning af sagsøgerens fortjenester med fru B.'s og fru D.'s fortjenester.
Således har Kommissionen for Retten på ingen måde bestridt, at der ikke blev foretaget en sammenligning af sagsøgerens og de to ovennævnte kandidaters respektive fortjenester og udtalelser . Tværtimod har den blot henvist til, at fru B. og fru D. i overensstemmelse med den praktiske vejledning automatisk var blevet optaget på listen over de mest fortjenstfulde tjenestemænd i forbindelse med proceduren for 1997 .
I øvrigt har Retten fastslået denne faktiske omstændighed i præmis 44 i den anfægtede dom. Den bemærkede:
»Det fremgår [af sagen], at [personer i restgruppen] automatisk figurerer på listen og automatisk forfremmes, medmindre de ikke længere anses for fortjenstfulde. Det følger heraf, at ansættelsesmyndigheden i strid med sine forpligtelser i henhold til vedtægtens artikel 45, stk. 1, ikke i forbindelse med den anfægtede forfremmelsesprocedure har foretaget en sammenligning af sagsøgerens fortjenester [...] og fortjenesterne hos de to tjenestemænd, som i det foregående år var opført på [...] listen over de mest fortjenstfulde [...]« .
I den anfægtede doms præmis 50 konkluderede Retten herefter, »[...] at den anfægtede procedure for forfremmelser er behæftet med en mangel, der må anses for væsentlig, idet der ikke var blevet foretaget en sammenligning af fortjenester mellem sagsøgeren og de to tjenestemænd, der var opført på [...] listen over de mest fortjenstfulde tjenestemænd fra det foregående år [...]« .
26. På grundlag af det ovenfor anførte finder jeg derfor, at undersøgelsen af spørgsmålet om tab af fortjenester i forbindelse med proceduren i henhold til den praktiske vejledning ikke er det samme som en »sammenligning af kandidaternes fortjenester« i vedtægtens artikel 45's forstand. Kommissionen har navnlig ikke godtgjort, at ansættelsesmyndigheden foretager en sammenligning af fortjenesterne og udtalelserne i relation til alle tjenestemænd, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen, når den undersøger, om en person i restgruppen eventuelt er blevet mindre fortjenstfuld.
27. Under disse omstændigheder er Rettens konklusion om, at den omtvistede procedure ikke sikrer, at kravene i vedtægtens artikel 45 overholdes, hverken selvmodsigende i begrundelsen eller behæftet med en retsvildfarelse.
28. Jeg foreslår følgelig Domstolen at forkaste appellen som ubegrundet.
Sagens omkostninger
29. Ifølge artikel 69, stk. 2, og artikel 118 i Domstolens procesreglement pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Kommissionen har tabt sagen, og den bør følgelig betale sagens omkostninger i overensstemmelse med sagsøgerens påstand herom.
Forslag til afgørelse
30. Under henvisning til den ovenfor anførte foreslår jeg Domstolen at
1) forkaste appellen
2) pålægge Kommissionen at betale appelsagens omkostninger.