62024TO0267
RETTENS KENDELSE (Fjerde Afdeling med fem dommere)
26. februar 2026 (
*1
)
»Annullationssøgsmål – personalesag – ansatte ved EIB – søgsmålsfrist – artikel 41a i EIB’s personalevedtægt – beregning af frister – afvisning«
I sag T-267/24,
Christofer Edge, Athen (Grækenland), ved advokat G. Karampoulia,
sagsøger,
mod
Den Europæiske Investeringsbank (EIB) ved K. Carr og A. Geppert-Luciani, som befuldmægtigede, bistået af advokat A. Makri,
sagsøgt,
har
RETTEN (Fjerde Afdeling med fem dommere),
sammensat af afdelingsformanden, S. Papasavvas, og dommerne G. De Baere, J. Svenningsen, R. Meyer (refererende dommer) og D. Jočienė,
justitssekretær: V. Di Bucci,
på grundlag af den skriftlige forhandling og navnlig:
–
formalitetsindsigelsen fremsat af EIB ved særskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 22 april 2025,
–
sagsøgerens bemærkninger til formalitetsindsigelsen indleveret til Rettens Justitskontor den 18. juni 2025,
afsagt følgende
Kendelse
1
Sagsøgeren, Christofer Edge, har med sit søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF og artikel 50a i statutten for Den Europæiske Unions Domstol nedlagt påstand dels om annullation af de afgørelser, der blev truffet af Den Europæiske Investeringsbank (EIB) den 4. og den 13. oktober 2023 om afslag på anmodningerne om godtgørelse af skoleudgifter til sine børn og af EIB’s afgørelse af 6. februar 2024 om afslag på de administrative klager over disse afgørelser, dels om, at EIB tilpligtes at betale ham 16400 EUR.
Tvistens baggrund
2
Den 22. november 2021 blev sagsøgeren, der er far til to børn, kontraktansat af EIB på grundlag af en tidsbegrænset kontrakt.
3
Han indgav en anmodning om uddannelsestillæg til dækning af skoleudgifterne for hans ældste datter for 2023/2024. EIB afslog denne anmodning ved afgørelse af 4. oktober 2023. Den 9. oktober 2023 indgav sagsøgeren en administrativ klage over denne afgørelse.
4
Den 13. oktober 2023 besluttede EIB at tilbagesøge det uddannelsestillæg, der tidligere var blevet udbetalt til sagsøgerens yngste datter. Den 28. november 2023 indgav sagsøgeren en administrativ klage over denne afgørelse.
5
Ved afgørelse af 6. februar 2024 behandlede EIB sagsøgerens to administrative klager samlet og afslog dem.
6
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 17. maj 2024 har sagsøgeren anlagt nærværende sag.
Parternes påstande
7
Sagsøgeren har i det væsentlige nedlagt følgende påstande:
–
EIB’s afgørelser af 4. og 13. oktober 2023 samt af 6. februar 2024 annulleres.
–
EIB tilpligtes at betale 16400 EUR i skoleudgifter til sagsøgerens døtre.
–
EIB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
8
EIB har i formalitetsindsigelsen nedlagt følgende påstande:
–
Sagen afvises.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
9
Sagsøgeren har i sine bemærkninger til formalitetsindsigelsen nedlagt følgende påstande:
–
Formalitetsindsigelsen afvises.
–
EIB tilpligtes at betale sagsomkostningerne, også selv om Retten tager formalitetsindsigelsen til følge.
Retlige bemærkninger
10
I henhold til artikel 130, stk. 1 og 7, i Rettens procesreglement kan Retten efter anmodning fra sagsøgte tage stilling til, om sagen bør afvises, eller til, om Retten savner kompetence, uden at indlede behandlingen af sagens realitet. I den foreliggende sag har EIB anmodet om, at der tages stilling til, om sagen bør afvises, og Retten finder, at sagen er tilstrækkeligt oplyst ved sagsakterne, hvorfor den har besluttet at træffe afgørelse om denne anmodning uden at fortsætte sagens behandling.
11
EIB har til støtte for sin formalitetsindsigelse fremsat to afvisningsgrunde vedrørende tilsidesættelse af
–
procesreglementets artikel 56a, stk. 4,
–
artikel 41a i EIB’s personalevedtægt og procesreglementets artikel 58, stk. 1.
12
Hvad angår den anden afvisningsgrund har EIB gjort gældende, at det er åbenbart, at søgsmålet skal afvises, eftersom stævningen er indgivet for sent i strid med artikel 41a i EIB’s personalevedtægt og procesreglementets artikel 58, stk. 1.
13
Sagsøgeren har gjort gældende, at hans søgsmål kan antages til realitetsbehandling, eftersom det følger af procesreglementets artikel 58, stk. 1, litra a), at den dag, hvor den anfægtede afgørelse blev meddelt, ikke skal medregnes ved beregningen af fristen.
14
I denne henseende fremgår det af artikel 41a i EIB’s personalevedtægt, at alle tvister mellem EIB og dennes ansatte skal indbringes for Den Europæiske Unions Domstol senest tre måneder efter datoen for meddelelsen af den begrundede afgørelse om afslag på klagen.
15
Det skal bemærkes, at de bestemmelser vedrørende beregning af frister i procesreglementets artikel 58, som parterne har påberåbt sig, kun finder anvendelse på de procesfrister, der er fastsat i traktaterne, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og i selve procesreglementet (jf. analogt kendelse af 13.3.1998, Lonuzzo-Murgante mod Parlamentet, T-247/97, EU:T:1998:55, præmis 35).
16
Idet der i EIB’s personalevedtægt ikke er fastsat nærmere bestemmelser om beregningen af den i denne vedtægts artikel 41a fastsatte frist, der er udtrykt i måneder, og som løber fra meddelelsen af den anfægtede afgørelse, finder den metode, som sikrer, at alle parter fuldt ud kan udnytte fristen, anvendelse, uanset på hvilket tidspunkt meddelelsen har fundet sted. Denne metode indebærer, at såfremt en tidsfrist udtrykt i dage, uger, måneder eller år skal regnes fra det øjeblik, hvor en begivenhed indtræffer, eller en handling foretages, medregnes den dag, i løbet af hvilken begivenheden eller handlingen sker, ikke ved beregningen af fristen.
17
Denne metode udtrykker den latinske maksime dies a quo non computatur in termino, som er en retsregel, der anerkendes i adskillige af medlemsstaternes retsordener (jf. i denne retning dom af 11.11.2004, Toeters og Verberk, C-171/03, EU:C:2004:714, præmis 31).
18
Ovennævnte metode svarer til reglen i artikel 3, stk. 1, i European Convention on the Calculation of Time-Limits (den europæiske konvention om beregning af tidsfrister) underskrevet i Basel den 16. maj 1972, hvorefter »[t]ime-limits expressed in days, weeks, months or years shall run from the dies a quo at midnight to the dies ad quem at midnight«.
19
Den metode, der er nævnt i præmis 16 ovenfor, svarer ligeledes til den regel, der finder anvendelse ved beregningen af procesfrister i Domstolens og Rettens procesreglement (jf. i denne retning dom af 11.11.2004, Toeters og Verberk, C-171/03, EU:C:2004:714, præmis 35), og som gælder for klager baseret på artikel 91 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union i overensstemmelse med nævnte vedtægts artikel 91, stk. 5 (jf. analogt kendelse af 13.3.1998, Lonuzzo-Murgante mod Parlamentet, T-247/97, EU:T:1998:55, præmis 33 og 36).
20
Endelig svarer den nævnte metode til bestemmelsen i artikel 3, stk. 1, andet afsnit, i Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 af 3. juni 1971 om fastsættelse af regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter (EFT 1971 II, s. 1), der, medmindre andet er fastsat, finder anvendelse ved beregningen af frister i retsakter vedtaget af Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen (jf. i denne retning dom af 11.11.2004, Toeters og Verberk, C-171/03, EU:C:2004:714, præmis 33).
21
I henhold til den i præmis 16 ovenfor anførte metode begynder fristen, da søgsmålet i henhold til artikel 41a i EIB’s personalevedtægt skal indbringes for EU-Domstolen inden for en frist på tre måneder fra datoen for meddelelsen, at løbe fra udgangen af den dag, hvor der er foretaget meddelelse, ved midnat, og udløber på tremånedersfristens sidste dag ved midnat. Fristen udløber således ved udløbet af den dag, der i den måned, som fristen angiver, har samme tal som den dag, fra hvilken fristen er begyndt at løbe, dvs. dagen for meddelelsen (jf. i denne retning dom af 15.1.1987, Misset mod Rådet, 152/85, EU:C:1987:10, præmis 8, og kendelse af 17.5.2002, Tyskland mod Parlamentet og Rådet, C-406/01, EU:C:2002:304, præmis 14).
22
Det skal endvidere bemærkes, at reglen i procesreglementets artikel 60, hvorefter procesfristerne forlænges med en fast afstandsfrist på ti dage, finder anvendelse på alle procesfrister, medmindre andet er fastsat i nævnte reglement. Den finder således ligeledes anvendelse på tvister mellem EIB og dens ansatte, der er indbragt for Den Europæiske Unions Domstol i henhold til artikel 41 i EIB’s personalevedtægt.
23
I det foreliggende tilfælde er det ubestridt, at EIB’s afgørelse om afslag på de administrative klager blev meddelt sagsøgeren den 6. februar 2024. Den frist, der er fastsat i artikel 41 i EIB’s personalevedtægt, begyndte således at løbe den 6. februar ved midnat eller med andre ord den 7. februar 2024, kl. 00.00, og udløb tre måneder derefter, dvs. den 6. maj 2024 ved midnat. Denne frist forlænges med den faste afstandsfrist på ti dage, der er fastsat i procesreglementets artikel 60. Sagsøgeren skulle derfor anlægge sit søgsmål inden den 16. maj 2024 ved midnat.
24
Sagsøgeren har i sine bemærkninger påberåbt sig procesreglementets artikel 58, stk. 1, litra a), sammenholdt med dets artikel 58, stk. 1, litra b), hvilket fører til, at fristen udløb den 17. maj 2024. Sagsøgerens beregning, uanset at den er støttet på procesreglementets artikel 58, der ikke finder anvendelse i den foreliggende sag, svarer til at indrømme ham en frist på tre måneder og en dag, hvilket ikke er i overensstemmelse med ordlyden af artikel 41a i EIB’s personalevedtægter.
25
Det følger af det ovenstående, at stævningen, der blev indleveret den 17. maj 2024, er indgivet for sent, og at søgsmålet skal afvises, uden at det er fornødent at tage stilling til den første formalitetsindsigelse.
Sagsomkostninger
26
I henhold til procesreglementets artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
27
Da sagsøgeren har tabt sagen, bør det pålægges ham at bære sine egne omkostninger og betale de af EIB afholdte omkostninger i overensstemmelse med dennes påstand herom.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Fjerde Afdeling med fem dommere):
1)
Sagen afvises.
2)
Christofer Edge bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Den Europæiske Investeringsbank (EIB).
Således bestemt i Luxembourg den 26. februar 2026.
V. Di Bucci
Justitssekretær
S. Papasavvas
Afdelingsformand
(
*1
) – Processprog: græsk.