62010CC0118
PAOLO MENGOZZI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2013. január 17. (
1
)
C‑118/10. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
az Európai Unió Tanácsa
„Állami támogatások — A Tanács hatásköre — Az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése — Létező támogatási programok — Megfelelő intézkedésekre vonatkozó javaslat — Joghatások — 659/1999 rendelet — Mezőgazdasági földterület vásárlására irányuló beruházások támogatása Lettországban”
1.
A jelen eljárás tárgyát képező keresetben a Bizottság azt kéri a Bíróságtól, hogy semmisítse meg a Lett Köztársaság hatóságai által a 2010. január 1. és 2013. december 31. közötti időszakban mezőgazdasági földterületek vásárlása céljából nyújtandó állami támogatásról szóló, 2009. december 16‑i 2009/991/EU tanácsi határozatot (a továbbiakban: megtámadott határozat) (
2
).
2.
Az ezzel párhuzamosan előterjesztett másik három keresetben a Bizottság a Litván Köztársaság (C‑111/10. sz. ügy), a Lengyel Köztársaság (C‑117/10. sz. ügy) és a Magyar Köztársaság (C‑121/10. sz. ügy) által nyújtott hasonló típusú támogatásokra vonatkozó tanácsi határozatokat támadja.
3.
Mindhárom kereset ugyanazt az érzékeny kérdést veti fel: a tagállamokban létező támogatási programok EUMSZ 108. cikk (1) bekezdése (vagy ami a C‑117/10. sz. ügyet illeti, az EK 88. cikk (1) bekezdése) szerinti folyamatos vizsgálata keretében a Bizottság által a megfelelő intézkedésekre vonatkozóan megfogalmazott javaslat a szóban forgó program közös piaccal való összeegyeztethetősége tekintetében az intézmény olyan végleges állásfoglalásának minősül‑e, amely alkalmas az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése (vagy az EK 88. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése) által a Tanácsra ruházott azon hatáskör gyakorlásának megakadályozására, hogy az EUMSZ 107. cikktől (vagy az EK 87. cikktől), valamint a más alkalmazandó rendelkezésektől eltérve engedélyezze a támogatást, ha azt rendkívüli körülmények indokolják?
I – Jogi háttér
4.
Az EUMSZ 108. cikk (1) bekezdése szerint:
„A Bizottság a tagállamokkal együttműködve folyamatosan vizsgálja a tagállamokban létező támogatási programokat. Javaslatot tesz a tagállamoknak a belső piac fokozatos fejlődése vagy működése által megkövetelt megfelelő intézkedések meghozatalára.”
5.
E cikk (2) bekezdésének harmadik és negyedik albekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Valamely tagállam kérelmére a Tanács egyhangúlag úgy határozhat, hogy a tagállam által nyújtott vagy nyújtani kívánt támogatást – a 107. cikk rendelkezéseitől vagy a 109. cikk alapján elfogadott rendeletektől eltérve – a közös piaccal összeegyeztethetőnek kell tekinteni, ha az ilyen határozatot rendkívüli körülmények indokolják. Ha a Bizottság e támogatást illetően már megindította az e bekezdés első albekezdésében említett eljárást, a kérelem tagállam általi benyújtása a Tanácshoz a Tanács álláspontjának kinyilvánításáig az eljárás felfüggesztését eredményezi.
Ha azonban a Tanács a kérelem benyújtásától számított három hónapon belül nem nyilatkozik, az ügyben a Bizottság határoz.”
6.
Ami a Lettországnak az Európai Unióhoz való csatlakozásáról szóló okmány (a továbbiakban: 2003. évi csatlakozási okmány) (
3
) IV. mellékletének 4. fejezete, az EK‑Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK rendelet (
4
), az agrárágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatások (a továbbiakban: 2000. évi mezőgazdasági iránymutatás) (
5
), valamint az agrár‑ és erdészeti ágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatások, 2007–2013 (a továbbiakban: 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás) (
6
) vonatkozó rendelkezéseinek ismertetését illeti, – tekintettel a jelen ügy és a C‑117/10. sz. ügy jogi hátterének lényegi egyezőségére – utalok az általam ez utóbbi ügyben a mai napon ismertetett indítvány 5–16. pontjára.
7.
A Hivatalos Lap 2008. március 15‑i számában közzétett közleményben (
7
) a Bizottság a 659/1999 rendelet 19. cikkének (1) bekezdésével összhangban nyugtázta Lettország „kifejezett és feltétel nélküli beleegyezését” a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontja szerinti megfelelő intézkedésekre irányuló javaslatok vonatkozásában, amely beleegyezést a lett hatóságok 2007. február 20‑án közöltek írásban a Bizottsággal.
II – A jogvita előzményei és a megtámadott határozat
8.
A 2004‑ben csatlakozott tagállamok által az EK 88. cikk (1) bekezdése értelmében a csatlakozás időpontját követő harmadik év végéig létezőnek elismertetni kívánt és a 2003. évi csatlakozási okmány IV. melléklete 4. fejezetének 4. pontjában meghatározott eljárásnak megfelelően bejelentett támogatásokra vonatkozó, a Bizottság által 2005‑ben közzétett közleményben a Lettország által közölt támogatások között szerepelt egy „Mezőgazdasági földterületek vásárlására nyújtott hiteltámogatás” címet viselő támogatási program (
8
).
9.
Lettország 2002‑ben hozta létre a szóban forgó programot. Mindazonáltal 2006. január 1‑jén felfüggesztésre került annak alkalmazása, mivel az e célból biztosított hitelkeret 2005 végére kimerült. A támogatást olyan felvett, hosszú lejáratú (akár 20 évre szóló) kölcsönhöz kapcsolódó kamattámogatás formájában nyújtották a mezőgazdasági termelők (természetes és jogi személyek) részére, amely beruházások támogatására szolgált. A támogatást meghatározott feltételekhez kötötték, amelyek a kamatlábra, a kölcsön legmagasabb összegére, a hitelfelvevő jövedelmének a mezőgazdasági termelésből eredő százalékára, a hitelfelvevő pénzügyi helyzetére, valamint a hitelfelvevő saját földterületeinek helyzetére vonatkoztak (földterületek többségében lett állampolgárok, valamint állandó lakóhellyel rendelkező személyek tulajdonában állhatnak).
10.
2005. május 30‑i levelében a Bizottság azt kérte a tagállamoktól, hogy tegyék meg a mezőgazdasági ágazatban nyújtott támogatásokra vonatkozó szabályok egyszerűsítésére irányuló javaslataikat. Több tagállam a mezőgazdasági földterületek vásárlására irányuló beruházási támogatások nyújtása lehetőségének fenntartását kérte a Bizottságtól, és az 1857/2006 rendelet 4. cikke (8) bekezdésének megsemmisítését, valamint a mezőgazdasági földterületek megvásárlásának a beruházási támogatások elszámolható költségei közé sorolását javasolta, ahogyan azt a 2000. évi mezőgazdasági iránymutatás már rögzítette. Lettország e tekintetben nem terjesztett elő javaslatot.
11.
A „Mezőgazdasági és Halászati” Tanácshoz címzett, 2009. november 17‑i levelükben a lett hatóságok kérelmezték, hogy a Lettországban a mezőgazdasági földterületek vásárlásához nyújtott támogatások az EK 88. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése alapján rendkívüli jogcímen kerüljenek engedélyezésre. Az említett tagállam 2009. december 3‑án kiegészítő információt juttatott el a Tanács részére. 2009. december 16‑án a Tanács (nyolc küldöttség tartózkodása mellett) egyhangúlag elfogadta a megtámadott határozatot. A határozat 1. cikke a következőképpen szól:
„A mezőgazdasági földterületek vételéhez nyújtott kölcsönökhöz a lett hatóságok által a 2010. január 1. és 2013. december 31. közötti időszakban biztosított, legfeljebb 8 millió LVL összegű rendkívüli állami támogatás összeegyeztethető a belső piaccal.”
12.
A megtámadott határozat (9) és (10) preambulumbekezdése a következőképpen határozza meg az összeegyeztethetőnek nyilvánított támogatást:
„(9)
Az odaítélendő állami támogatás összege legfeljebb 8 millió lett lat (LVL), és lehetővé kellene tennie, hogy a 2010‑től 2013‑ig terjedő időszakban körülbelül 1000 mezőgazdasági termelő összesen 70000 hektárnyi mezőgazdasági földterületet vehessen. Az állami, illetve az önkormányzati tulajdonban lévő földterületek, valamint a természetes személyek tulajdonában álló földterületek vétele egyaránt támogatható.
(10)
Az állami támogatás a kölcsönök kamattámogatásának formájában fog működni, és az a bank által alkalmazott éves kamatláb 4 százalékpontjának fog megfelelni. Ugyanakkor azokban az esetekben, amikor ez az éves kamatláb 4 százalék alatt van, a hitelfelvevő által fizetett tényleges kamatot teljes mértékben vissza fogják téríteni.”
III – A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
13.
A Bíróság Hivatalához 2010. február 26‑án érkezett kérelmével a Bizottság benyújtotta a jelen eljárás tárgyát képező keresetet. A 2010. szeptember 16‑i végzéssel engedélyezésre került a Litván Köztársaság beavatkozása a Tanács kérelmeinek támogatása végett.
14.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság semmisítse meg a megtámadott határozatot, és a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére. A Tanács arra kéri a Bíróságot, hogy a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el, és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére. Litvánia azt kéri, hogy a Bíróság a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el.
IV – A keresetről
15.
A Bizottság négy jogalapot terjeszt elő keresete alátámasztására, amelyek a Tanácsnak a megtámadott határozat elfogadására vonatkozó hatásköre hiányán, hatáskörrel való visszaélésen, az intézmények közötti jóhiszemű együttműködés elvének megsértésén, valamint nyilvánvaló mérlegelési hibán alapulnak.
A – Az első, a Tanács hatáskörének hiányára vonatkozó jogalapról
16.
Az első, a Tanács hatáskörének hiányára vonatkozó kereseti jogalappal a Bizottság arra hivatkozik, hogy a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontja szerinti, megfelelő intézkedésekre vonatkozó javaslat a Lettország által történő elfogadásával együtt olyan „határozatnak” minősül, amellyel a Bizottság a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította a megtámadott határozatban a szóban forgó iránymutatás alkalmazásának teljes időtartamára, azaz 2013. december 31‑ig engedélyezett támogatási programot. Hivatkozva a Bíróság 2004. június 29‑én (
9
), valamint 2006. június 22‑én hozott ítéleteire (
10
), amelyek elemzése érdekében utalok a C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítványom 27–31. pontjára, a Bizottság úgy véli, hogy az előfoglalás elve alapján – amely elven az említett ítéletek szerint az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében a Bizottságra, illetve a Tanácsra ruházott hatáskörök megosztása alapul – a Tanácsnak a jelen tényállás tekintetében nincs hatásköre a megtámadott határozat elfogadására.
17.
A felek között a Bíróság előtt folyó jogvita lényegében négy kérdést vet fel. Az első annak meghatározására irányul, hogy – ahogy azt a Tanáccsal szemben a Bizottság állítja – a mezőgazdasági földterületek vásárlására irányuló, Lettország által 2004‑ben bejelentett támogatási program 2009. december 31‑ig megőrizte‑e a „létező támogatás” státuszát, és ezért tárgyát képezheti‑e a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában foglalt, megfelelő intézkedésekre vonatkozó javaslatnak (lásd a lenti 1. pontot). A második kérdés a megtámadott határozatban engedélyezett támogatási program státuszára vonatkozik, és különösen annak értékelésére irányul, hogy – ahogy azt a Bizottság állítja – e program megegyezik‑e a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában foglalt, megfelelő intézkedésekre vonatkozó javaslat tárgyát képező programmal, avagy – ahogy ellenben a Tanács állítja – új és eltérő támogatást képez (lásd a lenti 2. pontot). A harmadik kérdés a megfelelő intézkedésekre vonatkozó, az érintett tagállam által elfogadott javaslat joghatásaira vonatkozik (lásd a lenti 3. pontot). Végezetül a negyedik kérdés a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában megfogalmazott, megfelelő intézkedésekre vonatkozó javaslat, valamint annak Lettország általi elfogadása hatályának meghatározására irányul (lásd a lenti 4. pontot).
1. A Lettország által mezőgazdasági földterületek vásárlása céljából 2009. december 31‑ig nyújtott támogatási program státuszáról
18.
A Bizottság álláspontja azon az előfeltevésen alapul, hogy a mezőgazdasági földterületek vásárlására irányuló beruházásokat támogató, Lettország által a Közösséghez való csatlakozást megelőzően bevezetett intézkedések folyamatosan, azoknak 2004‑ben a Bizottsághoz történő bejelentésének napjától 2009. december 31‑ig az EUMSZ 108. cikk (1) bekezdése értelmében vett létező támogatásnak minősültek.
19.
A Tanács tévesnek tartja ezen előfeltevést. Úgy véli elsőként, hogy a 2003. évi csatlakozási okmány IV. melléklete 4. fejezetének 4. pontja értelmében a Lettország által 2004‑ben a Bizottsághoz bejelentett támogatási program kizárólag a csatlakozás évét követő harmadik év végéig minősülhet létező támogatásnak, és hogy a Bizottság az EUMSZ 108. cikk (1) bekezdése szerinti, megfelelő intézkedésekre vonatkozó javaslat útján nem jogosult e támogatási program alkalmazásának meghosszabbítására, ahogyan ezzel szemben a Bizottság a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában tett. E javaslat továbbá nem járhat azzal a hatással, hogy az elsődleges jog rendelkezéseit, a jelen ügyben a 2003. évi csatlakozási okmány IV. mellékletében rögzített szabályt módosítja. E tekintetben a C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítványom 44–47. pontjára hivatkozom, amelyekben a Tanács által felhozott megegyező szövegű érveket elutasítottam.
20.
Másodsorban a Tanács úgy véli, hogy mivel 2005 végére oly módon kimerült a szóban forgó támogatási programra meghatározott hitelkeret, hogy 2006‑tól kezdődően a lett hatóságok semmilyen új kölcsönt nem nyújtottak, a program 2005. december 31‑től kezdődően már nem volt hatályos. E tekintetben kiemelem, hogy a Bizottság által benyújtott és a Tanács által sem vitatott dokumentumokból az derül ki, hogy a Lettország által a IV. melléklet 4. fejezetének 4. pontjában előírt eljárás keretében a Bizottságnak 2004‑ben bejelentett program célja annak 2023‑ig történő alkalmazása volt, hogy a programon 2007‑ben technikai jellegű módosításokat hajtottak végre, és hogy kifejezetten biztosított volt a program később finanszírozásának lehetősége. E körülmények között helyesnek tartom a felperes intézmény azon következtetését, miszerint e program, noha 2006‑tól ténylegesen nem működött, a jogi szabályozás módosításának szükségessége és a létező támogatás minőségének elvesztése nélkül bármely időpontban újjáéledhetett.
21.
Azt a következtetést kell tehát levonni, hogy – ahogyan azt a Bizottság állítja – a mezőgazdasági földterületek vásárlására irányuló, Lettország által 2004‑ben bejelentett támogatási program megőrizte a 2003. évi csatlakozási okmány IV. melléklete 4. fejezetének 4. pontja szerinti létező támogatás státuszát 2009. december 31‑ig, a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában az e támogatásoknak az iránymutatásokkal való összeegyeztethetőségének biztosítására előírt időpontig. Ebből az következik, hogy a szóban forgó program az EUMSZ 108. cikk (1) bekezdése és a 659/1999 rendelet 18. cikke értelmében vett megfelelő intézkedések tárgyát képezheti.
2. A megtámadott határozatban engedélyezett támogatási programról
22.
Nem vitás a felek között, hogy mind a Tanács által engedélyezett, mind a Lettország által 2004‑ben bejelentett támogatási program a mezőgazdasági földterületek megvásárlásához kapcsolódó kölcsön olyan kamattámogatását foglalja magában, amely a bank által alkalmazott éves kamatláb 4 százalékpontjának fedezetére szolgál. Megjegyzem továbbá, hogy a lett hatóságok által a Tanács részére címzett 2009. november 17‑i levél különböző részei a kérelemre vonatkozó hivatkozási alapként kifejezett utalást tesznek a Lettország által 2002‑ben felállított és a Bizottságnak 2004‑ben bejelentett programra, és a levél szövegéből az derül ki, hogy a tagállam lényegében azt kérte a Tanácstól, hogy a 2010–2013‑as időszakra vonatkozóan engedélyezze e program „felélesztését”. A Tanács által a két program különbözőségének bizonyítására előadott érveket – amelyek lényegében arra vonatkoznak, hogy a megtámadott határozatban engedélyezett program eltérő időbeli hatállyal rendelkezik, kedvezményezettjei eltérő jogalanyok, továbbá új ténybeli és jogi alapokon nyugszik – álláspontom szerint ugyanazon indokok alapján el kell utasítani, amelyek a C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítványom – amelyre itt utalok – 53., 54. és 56. pontjában kifejtésre kerültek. Ami a Tanács azon állítását illeti, amely szerint a megtámadott határozatban engedélyezett program alkalmazásához új jogszabályi háttér elfogadására lesz szükség, kiemelem, hogy a Tanács részére címzett 2009. november 17‑i levélből egyértelműen kiderül a lett kormány azon szándéka, hogy a létező támogatási programon nem hajt végre a támogatási program ismételt finanszírozásától eltérő lényegi módosításokat.
23.
Másrészről nem vitás a jelen ügyben, hogy a lett hatóságok által a Bizottságnak 2004‑ben bejelentett támogatási program finanszírozása céljából 2002‑ben meghatározott hitelkeret 2005 végén kimerült, és hogy a program később, legalábbis a megtámadott határozat meghozataláig nem került finanszírozásra. Az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy az olyan támogatási program ismételt finanszírozása, amely tekintetében a tagállam külön költségvetést biztosít, és amelyet a Bizottság az e költségvetést magában foglaló bejelentés alapján hagyott jóvá, új támogatásnak minősül (
11
). Ez az ítélkezési gyakorlat véleményem szerint a jelen ügyre megfelelően alkalmazandó.
24.
Úgy vélem tehát, hogy a megtámadott határozatban a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősített támogatási program „új támogatásnak” minősül a 659/1999 rendelet 1. cikkének c) pontja értelmében, mivel „létező támogatás módosítását” jelenti (
12
). E minősítés következményeinek vizsgálatára a következőkben (lenti 4. pont) kerül sor.
3. A megfelelő intézkedésekre vonatkozó, az érintett tagállam által elfogadott javaslat joghatásairól
25.
A C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítvány 62–72. pontjában kifejtett indokok alapján álláspontom szerint a megfelelő intézkedésekre vonatkozó, a címzett tagállam által elfogadott javaslat a Bizottságnak a szóban forgó támogatási program összeegyeztethetőségére vonatkozó végleges állásfoglalásának minősül, és a határozatéval azonos kötelező joghatások kiváltására alkalmas. Egy ilyen aktus tehát álláspontom szerint a Bíróságnak a jelen indítvány 16. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlata alapján alkalmas arra, hogy megakadályozza az ezzel ellentétes határozatoknak az EK 108. cikk (2) bekezdése harmadik albekezdése alapján történő meghozatalát.
26.
Ezt követően meg kell határozni egyrészt a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában foglalt megfelelő intézkedésekre irányuló javaslat keretében a mezőgazdasági földterületek vásárlásához nyújtott támogatások összeegyeztethetősége vonatkozásában a Bizottság által elfogadott állásfoglalás, másrészt pedig a Lettország által e javaslat elfogadásával vállalt kötelezettségek hatályát. A Tanácsnak a megtámadott határozat elfogadására vonatkozó hatásköre hiányának esetleges megállapítása ugyanis e kettős vizsgálat eredményétől függ. A jelen ügyben a fenti 23. pontban levezetett azon következtetés hatását is meg kell vizsgálni, miszerint a Tanács által engedélyezett program a 659/1999 rendelet 1. cikkének c) pontja értelmében vett létező támogatási program módosításának minősül.
4. A 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában foglalt megfelelő intézkedések és a Lettország általi elfogadás hatályáról
27.
A C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítványom 74. pontjában megjegyeztem, hogy még ha igaz is, hogy a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás úgy foglal állást, hogy főszabály szerint a mezőgazdasági földterületek vásárláshoz nyújtott, az 1857/2006 rendelet 4. cikkének (8) bekezdésével összhangban nem álló, beruházási támogatások összeegyeztethetetlenek, ezen állásfoglalás mindazonáltal önmagában nem tekinthető véglegesnek, mivel a Bizottság a fent említett iránymutatás 183. pontja alapján egyedi támogatások vagy bevezetendő támogatási programok esetén mindenképpen köteles az EUMSZ 108. cikkben előírt vizsgálati eljárás útján megállapítani és kinyilvánítani az összeegyeztethetetlenséget. Ezért elutasítottam a Bizottságnak a jelen eljárás alapját képező keresetben ismételten előadott azon álláspontját, amely szerint a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 2007. december 31‑től 2013. december 31‑ig terjedően a belső piaccal összeegyeztethetetlennek „nyilvánít” minden vele összhangban nem álló, mezőgazdasági földterület vásárlásához nyújtott beruházási támogatást, így tehát a még be nem vezetetteket is. Ahogy azt a Tanács és a jelen eljárásban beavatkozóként részt vevő litván kormány álláspontom szerint helyesen megjegyzi, ezen álláspont követése ugyanis azt jelentené, hogy az EUMSZ 108. cikk által előírt eljárásoktól eltérve a Bizottság szabályozó hatáskörét ismernénk el.
28.
Ebben az összefüggésben, a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában megfogalmazott megfelelő intézkedésekre irányuló javaslat és az érintett tagállam által vállalt kötelezettség együttes joghatásánál fogva véltem úgy a fent említett indítványban, hogy a Bizottságnak az e tagállamban létező, a mezőgazdasági földterületek vásárlásához nyújtott támogatási programokra vonatkozó állásfoglalása végleges jellegű, és megakadályozza az EK 88. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése alapján a Tanácsot megillető hatáskör gyakorlását (lásd a 75–76. pontot).
29.
A jelen ügyben Lettország írásban közölte, hogy a Bizottság által a 2007–2013. évekre vonatkozó iránymutatás 196. pontjában javasolt intézkedésekkel „kifejezetten és feltétel nélkül” egyetért (
13
), és így kötelezettséget vállalt arra, hogy 2009. december 31‑ig módosítja a mezőgazdasági földterületek vásárlását támogató, a Bizottságnak 2004‑ben bejelentett programot. Lettország megsértette e kötelezettségét, mivel hatályban tartotta és nem módosította e programot.
5. A Tanácsnak a megtámadott határozat elfogadására irányuló hatáskörére vonatkozó következtetések
30.
A jelen ügyben azon következményeket is meg kell vizsgálni, amelyek abból a körülményből erednek, hogy a megtámadott határozat tárgyát képező támogatás a 659/1999 rendelet 1. cikkének c) pontja értelmében vett „új támogatásnak” minősül.
31.
A jelen indítvány 16. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy egy ilyen körülmény önmagában nem alkalmas a Tanácsnak az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése harmadik albekezdése által ráruházott hatásköre kizárására. Ahogyan ugyanis azt a C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítványom 50. pontjában már megállapítottam, a fent hivatkozott Bizottság kontra Bizottság ügyben 2004. június 29‑én hozott ítéletében a Bíróság elutasította a Tanács hasonló érvelését (
14
), és a szóban forgó támogatások joghatásainak vizsgálatán alapuló megközelítést alkalmazva kimondta, hogy az intézménynek az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése harmadik albekezdése szerinti hatásköre nem csak az olyan támogatások esetében kizárt, amelyeket a Bizottság már a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított, hanem más, „új támogatásnak” minősíthető támogatás esetében is, amennyiben e két támogatás között olyan kapcsolat áll fenn, amely önkényessé tenné azok elhatárolását.
32.
A jelen ügyben véleményem szerint fennáll e kapcsolat a lett hatóságok által a Bizottság részére 2004‑ben bejelentett program és annak ismételt finanszírozása között. Ezen újrafinanszírozás engedélyezésével a Tanács ténylegesen mentesítette Lettországot a Bizottsággal szemben e támogatás módosítására vonatkozóan vállalt kötelezettségei alól, és ezáltal jogszerűvé tette az EK 88. cikk (1) bekezdésének alkalmazásával megkötött megállapodás megsértését. A megtámadott határozat így azzal a következménnyel járt, hogy semmissé tette a Bizottságnak a szóban forgó program közös piaccal való összeegyeztethetősége tekintetében a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás 196. pontjában tett végleges állásfoglalását.
33.
E körülmények között azt javasolom, hogy a Bíróság fogadja el a kereset első jogalapját, és a jelen indítvány fenti 16. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat alkalmazásával állapítsa meg, hogy a Tanács nem rendelkezett hatáskörrel a megtámadott határozat elfogadására vonatkozóan. Véleményem szerint a Bizottság keresetének helyt kell adni, és a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni. Folytatom azonban a Bizottság által felhozott többi jogalap rövid vizsgálatát arra az esetre, ha a Bíróság nem ért egyet az általam javasolt döntéssel.
B – A második, hatáskörrel való visszaélésre vonatkozó és a harmadik, a jóhiszemű együttműködés kötelezettségének megsértésére vonatkozó jogalapról
34.
A kereset második és harmadik jogalapja megegyezik a C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítványom második és harmadik jogalapjával, amely jogalapok az ezen ügyben a mai napon ismertetett indítványom 80–84. pontjában foglalt rövid vizsgálat tárgyát képezik. Mivel mindkét jogvitában azt javasolom, hogy a Bíróság adjon helyt az első jogalapnak, úgy vélem, hogy a jelen ügyben is alkalmazható a C‑117/10. sz. ügyben ismertetett indítványom fent hivatkozott 80–84. pontjában elvégzett elemzés, amely pontokra tehát utalok.
C – A negyedik kereseti jogalapról, amely a rendkívüli körülmények fennállására vonatkozó nyilvánvaló mérlegelési hibára, valamint a Szerződés és az uniós jog alapelveinek megsértésére vonatkozik
35.
Negyedik kereseti jogalapja keretében a Bizottság lényegében két kifogásra hivatkozik, amelyeket a következőkben külön vizsgálok. Első kifogásában arra utal, hogy a megtámadott határozat nyilvánvaló mérlegelési hibát tartalmaz, mivel az engedélyezett támogatási intézkedések igazolására felhozott körülmények nem rendkívüliek. A második kifogásában azzal érvel, hogy ezek az intézkedések aránytalanok az elérni kívánt célokhoz viszonyítva, különös tekintettel a megadott engedély tartamára.
36.
Ami általában véve az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti „rendkívüli körülmények” fogalmát, az e cikk által ráruházott hatáskör gyakorlása során a Tanács mérlegelési jogkörének természetét és terjedelmét, valamint az e jogkörben elfogadott határozatok Bíróság általi felülvizsgálatának határait illeti, utalnék a C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítványom 86–87. pontjában kifejtettekre.
1. Az első, az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti rendkívüli körülmények fennállásával kapcsolatos nyilvánvaló mérlegelési hibára vonatkozó kifogásról
37.
A szóban forgó kifogásában a Bizottság elsőként arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozat tévesen tünteti fel rendkívüli körülményekként a mezőgazdasági ágazatra vonatkozóan Lettországban jelentkező strukturális problémákat. Ezzel összefüggésben mindenekelőtt egyetértek a Bizottsággal abban, hogy a Tanács által a megtámadott határozat (2) preambulumbekezdésében hivatkozott azon tényezők, amelyek a „lett mezőgazdasági gazdaságok kedvezőtlen területi szerkezetére”, arra a tényre, hogy „azon közvetlen kifizetések, amelyben Lettország a 2003. évi csatlakozási okmányában előírt, fokozatos bevezetést célzó mechanizmus alkalmazását követően részesül, a tagállamok között a legalacsonyabb”, valamint az „alacsony mezőgazdasági jövedelmekre” vonatkoznak (
15
), valamint a határozat (3) preambulumbekezdésében említett azon körülmény, hogy a mezőgazdasági földterületek meghatározott százaléka nem mezőgazdasági termelők tulajdonában és kezelésében áll, mint olyanok nem minősülnek az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti rendkívüli körülményeknek. Egyrészről ugyanis olyan tényezőkről van szó, amelyek kizárólag a lettországi mezőgazdaság szerkezetének leírására (a mezőgazdasági gazdaságok kis mérete, alacsony mezőgazdasági jövedelem) szorítkoznak, másrészt közvetlen támogatásra (
16
) irányuló, az érintett tagállamnak az Európai Unióhoz való csatlakozásakor kiadott normákban szereplő eszközök alkalmazására vonatkoznak. E tényezők nem konjunkturális jellege azt jelzi, hogy azok nem rendelkeznek a rendkívüliség szükséges jellegével.
38.
A felperesi intézmény állításával ellentétben azonban a megtámadott határozat szerkezetében az említett tényezők nem rendkívüli körülményekként, hanem a lett mezőgazdaság szerkezetére jellemző tényezőkként kerülnek bemutatásra, és az ezekre történő hivatkozás mindenekelőtt azon gazdasági és szociális hatások értékelését szolgálja, amelyeket a recesszió, azon alapvető tényező idézett elő, amelynek révén a határozat (3) és (4) preambulumbekezdése alapján az intézkedések elfogadása igazolást nyer. Ugyanez mondható el a mezőgazdasági termelőknek a megtámadott határozat (7) preambulumbekezdésében említett sajáttőke‑hiányáról, amelynek kapcsán a Bizottság csupán a strukturális jellegre hivatkozik, anélkül azonban, hogy bármiféle bizonyítékot szolgáltatna. Másrészről a fent hivatkozott, Bizottság kontra Tanács ügyben 1996. február 29‑én hozott ítéletből egyértelműen következik, hogy az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti hatáskör gyakorlása során a Tanács a kedvezőtlen konjunktúra valamely gazdasági ágazatra gyakorolt hatásainak értékelését alapozhatja ezen ágazat strukturális problémáinak tartós fennállására vagy súlyosbodására (
17
).
39.
Ami a Bizottság azon érvét illeti, miszerint a megtámadott határozat (2) preambulumbekezdésében említett 2009. évi jövedelemcsökkenés, a határozat (4) preambulumbekezdésében szereplő, a 2009‑ben „a világgazdaságot jellemző, a globális válság által okozott, tovább mélyülő recesszió” és a mezőgazdasági imputanyagok árainak a határozat következő, (5) preambulumbekezdésében szereplő 2008. évi növekedése a tagállamok összességét érintette, emlékeztetek arra, hogy az ítélkezési gyakorlat alapján az a tény, hogy valamely körülmény egyidejűleg több tagállamra vonatkozhat, vagy esetlegesen több gazdasági ágazatot érint, nem zárja ki, hogy az egyébként az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése harmadik albekezdésének alkalmazása szempontjából releváns körülménynek minősüljön (
18
), azon különös körülményekre is figyelemmel, amelyeket az előbbi körülmény az adott tagállamban előidőzhet. E vonatkozásban éppen a Bizottság emeli ki beadványaiban, hogy Lettországot súlyosan érintette a gazdasági válság, amelyre, ahogy fent említésre került, a Tanács a megtámadott határozatban alapvető tényezőként támaszkodott. A Bizottság egyébként nem zárja ki, hogy egy általános gazdasági válsághelyzet elvileg rendkívüli körülménynek minősüljön.
40.
Végezetül, ami a Bizottság azon állítását illeti, miszerint a megtámadott határozat (8) preambulumbekezdésében szereplő, a mezőgazdasági földterületek piacán bekövetkező recesszió nagyságára vonatkozó adatok nem megbízhatóak, mivel hivatkozási alapként a 2007. évi ügyletek szintjét veszik alapul, amely évben az úgynevezett „ingatlanbuborék” a legmagasabb szintjét érte el, még ha kellő mértékben bizonyításra került is (
19
), nem elegendő a recesszió Bizottság által egyébként nem vitatott, valamint a recessziónak a lett mezőgazdaságra gyakorolt következményei rendkívüli jellegének megkérdőjelezéséhez.
41.
A fentiek alapján úgy vélem, hogy a Bizottság nem bizonyította az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti határozat elfogadásának igazolására alkalmas körülmények fennállására vonatkozó nyilvánvaló mérlegelési hiba meglétét.
2. A megtámadott határozatban engedélyezett intézkedések alkalmatlan és aránytalan jellegéről
42.
A Bizottság elsősorban arra hivatkozik, hogy a földterületek vásárlását támogató programok nem teszik lehetővé a megtámadott határozat (2) preambulumbekezdésében hivatkozott, olyan strukturális jellegű problémák megoldását vagy enyhítését, mint amilyen a mezőgazdasági gazdaságok kis mérete. Az Eurostat által feldolgozott adatok alapján a Bizottság megjegyzi, hogy a lettországi mezőgazdasági gazdaságok átlagos mérete az évek során a mezőgazdasági földterületek vásárlásához való támogatásnyújtástól lényegében függetlenül növekedett. E tekintetben kiemelem, hogy a Bizottság által szolgáltatott statisztikai adatok azt mutatják, hogy a lettországi agrárgazdaságok szerkezetében 2003 és 2005 között a mezőgazdasági földterületek vásárlását támogató program működése alatt fontosabb változás (az agrárgazdaság átlagos méretének 5,2 hektáros növekedése) következett be, mint 2005 és 2007 között (3,2 hektár), és így nem teszik lehetővé annak kizárását, hogy a szóban forgó program működésének évei alatt közvetlenül járult hozzá e nagyobb növekedéshez. Mindenesetre még ha ezen adatok alapján megállapítható lenne is, hogy a lett mezőgazdasági gazdaságok átlagos méretének csak enyhe növekedése köszönhető e program működésének, véleményem szerint ez önmagában nem volna elegendő annak bizonyítására, hogy a Tanács nyilvánvalóan túllépte mérlegelési jogkörének határait, tekintettel arra, hogy a megtámadott határozatban engedélyezett intézkedések alkalmasak a határozat (6) preambulumbekezdésében említett célok, azaz a munkanélküliek mezőgazdaság irányába történő terelése előmozdításának, a mezőgazdasági ágazattól eltérő ágazatokban munkavállalóként már nem tevékenykedő, félig önellátó mezőgazdasági termelők számára gazdaságaik területi szerkezetének fejlesztése támogatásának, valamint azon munkanélküliek tulajdonában lévő mezőgazdasági földterületek eladása megkönnyítésének elérésére, akiknek az önálló vállalkozói tevékenységre való áttéréshez tőkére van szükségük.
43.
Másodsorban a Bizottság kiemeli, hogy a válság következményeinek leküzdése érdekében 2009‑ben elfogadta a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válságban a finanszírozási lehetőségek elérésének támogatására irányuló állami támogatási intézkedésekhez biztosított ideiglenes közösségi keretrendszerről szóló közleményt (
20
) (a továbbiakban: ideiglenes közösségi keretrendszer), amely alapján néhány későbbi módosításnak (
21
) köszönhetően a mezőgazdasági gazdaságok javára szóló tagállami beavatkozások különböző formáit engedélyezték, többek között egy legfeljebb 15000 euró összegű ideiglenes támogatást 2010 végéig. A Bizottság úgy véli, hogy e kifejezetten a válsághoz közvetlenül kapcsolódó problémák orvoslására irányuló támogatás figyelmen kívül hagyásával, és különösen azon vizsgálat mellőzésével, hogy e támogatás lehetővé tette‑e e problémák orvoslását, a Tanács megsértette az arányosság elvét. A Bizottság úgy véli továbbá, hogy a Tanácsnak figyelembe kellett volna vennie a Bizottság és maga a Tanács által engedélyezett azon eszközöket, amelyek célja a megtámadott határozatban megjelölt problémák orvoslása, illetve amelyeket Lettország e célból felhasználhatott.
44.
A Bizottság érvei megkövetelik annak vizsgálatát, hogy a Tanács köteles‑e figyelembe venni az uniós szinten a kérelmező tagállam által rendkívüli körülmény címén hivatkozott helyzetek orvoslása céljából már elfogadott intézkedéseket, és ha köteles rá, akkor milyen mértékben. E vonatkozásban, hivatkozva a C‑117/10. sz. ügyben a mai napon ismertetett indítványom 96. pontjában előadott megjegyzésekre, úgy vélem, hogy a Tanács az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti mérlegelése során legalább azon, már létező intézkedéseket köteles figyelembe venni, amelyek kifejezetten arra irányulnak, hogy a szóban forgó támogatások engedélyezésének igazolására alkalmas körülményeket elhárítsák (
22
), ez azonban a Tanácsra nézve nem jár azzal, hogy köteles lenne megvizsgálni vagy határozatában megjelölni az adott területre vonatkozó jogi szabályozás egészét.
45.
A jelen ügyben a megtámadott határozatból nem következik, hogy a Tanács megvizsgálta volna, hogy Lettország élt‑e az ideiglenes közösségi keretrendszer nyújtotta lehetőségekkel, és hogy milyen hatással jártak az ennek alapján esetlegesen megvalósított beavatkozások (
23
). Mindazonáltal úgy vélem, hogy a Bizottság által hivatkozott, korlátozott összegű közvetlen támogatás egyrészt – noha a válság gazdasági hatásainak mérséklése volt a feladata – nem kifejezetten a mezőgazdasági gazdaságok szerkezetének javítására irányuló beruházások ösztönzését célozta, és másrészről annak nyújtására kizárólag 2010. december 31‑ig kerülhetett sor. Ilyen körülmények között álláspontom szerint a Tanács helyesen ítélhette úgy, hogy egy célzottabb és tágabb időbeli hatállyal bíró beavatkozás – esetlegesen más eszközökkel együtt is – alkalmasabb lehet mind a pénzügyi válság következményeinek, és különösen a mezőgazdasági termelők hitelhez jutási nehézségeinek enyhítésére, mind pedig a lett mezőgazdaság strukturális problémáinak megfelelőbb módon történő megoldására. Véleményem szerint ehhez hasonlóan a Tanács feladata, hogy megtámadott határozatában az 1698/2005 rendelettel (
24
) összhangban figyelembe vegye a közösségi vidékfejlesztési politika keretében a vidéki munkanélküliséggel szemben előírt intézkedéseket, véleményem szerint ennek figyelmen kívül hagyása önmagában kétségessé teszi a szóban forgó határozat jogszerűségét, azon tényre figyelemmel, hogy a határozat egy meghatározott időszaki konjunktúra esetén számos jogalapon és a szóban forgó ágazat helyzetének globális értékelésén alapul. Kiemelem továbbá, hogy a lett hatóságok a Tanács részére címzett 2009. december 3‑i levelükben részben megjelölték azokat az indokokat, amelyek miatt úgy vélik, hogy ezen intézkedések nem helyettesíthetik a mezőgazdasági földterületek tulajdonjogának mezőgazdasági termelők általi megszerzésének ösztönzésére irányuló programot. A Bizottság véleményével ellentétben ezzel szemben úgy tűnik számomra, hogy a Tanács nem köteles kifejezetten figyelembe venni az 1535/2007 rendeletet (
25
), mivel olyan eszközről van szó, amely nem kifejezetten a határozatban megjelölt célok elérésére szolgált. Mindenesetre a megtámadott határozatban engedélyezett program célja a mezőgazdasági földterületek vásárlására irányuló beruházások ösztönzése, és ebből következően az említett rendelethez képest eltérő jelleget ölt.
46.
Végezetül a Bizottság arra hivatkozik, hogy az engedélyezett intézkedések időbeli hatálya, valamint az általuk kiváltott joghatások időbeli elhúzódása (mivel hosszú lejáratú kölcsön támogatásáról van szó) önmagában aránytalanná teszi ezeket az intézkedéseket.
47.
Álláspontom szerint az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése által a Tanácsra ruházott hatáskör kivételes jellegéből következik, hogy az e rendelkezés alapján engedélyezett eltéréseknek időben korlátozottaknak kell lenniük, és azok kizárólag a határozat alapjául szolgáló körülmények orvoslásához feltétlenül szükséges időszakra engedélyezhetőek (
26
). Ez azt jelenti, hogy amennyiben – mint a jelen ügyben – az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti határozat viszonylag hosszú időszakra alkalmazandó támogatási rendszerekre vonatkozik, a Tanács köteles megjelölni azokat az indokokat, amelyek alapján úgy véli, hogy ez az összeegyeztethetővé nyilvánítás alapjául felhozott körülményekre tekintettel szükséges. A jelen ügyben, jóllehet igaz, hogy a lett hatóságok által a Tanácsnak címzett 2009. november 27‑i levél és a megtámadott határozat csak szűkszavúan jelöli meg azokat az indokokat, amelyek miatt a Tanács szükségesnek ítélte a szóban forgó program négyéves időszakra történő engedélyezését, ezek az indokok kikövetkeztethetők a megtámadott határozat hátteréül szolgáló összefüggésekből, valamint az engedélyezett intézkedések, az általuk orvosolni kívánt problémák és az elérendő célok jellegéből. A Tanács továbbá beadványaiban kiegészítő információkkal szolgált.
48.
Ami a Bizottság által felhozott kifogás érdemét illeti, kiemelem, hogy az a megtámadott határozatban engedélyezett eltérés és a 2007–2013. évekre vonatkozó mezőgazdasági iránymutatás időbeli hatálya azonosságának megállapításán alapszik, amely a felperesi intézmény szerint megmutatja, hogy a Tanács döntése sokkal inkább megfelel az említett iránymutatás alkalmazásának megakadályozására irányuló szándéknak, mint annak a követelménynek, hogy az eltérést a szóban forgó aránytalanságok kiigazításához feltétlenül szükséges mértékre korlátozzák. Az említett azonosság tudomásulvétele mellett úgy vélem, hogy a határozat által elérni kívánt hosszú távú célokra, valamint a gazdasági és pénzügyi válság hatásaira tekintettel, amelyek szintén hosszú időn át húzódhatnak el, és amelyeket a határozatot megalapozó rendkívüli körülményekként hoztak fel, a Bizottság nem tudta bizonyítani, hogy a Tanács a szóban forgó program 2010. január 1. és 2013. december 31. közötti időszakra történő engedélyezésével nyilvánvalóan túllépte az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti hatáskör gyakorlása során őt megillető mérlegelési jogkör kereteit.
V – Végkövetkeztetések
49.
A fenti 15–31. pontokban megjelölt indokok alapján azt javasolom, hogy a Bíróság:
—
adjon helyt az első jogalapnak,
—
semmisítse meg a megtámadott határozatot,
—
a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére, és
—
állapítsa meg, hogy a beavatkozó tagállam maga viseli saját költségeit.
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	HL 2009. L 339., 34. o.
(
3
)	A Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmány (HL L 236., különösen a 798. o.).
(
4
)	HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.
(
5
)	HL 2000. C 28., 2. o.
(
6
)	HL 2006. C 319., 1. o.
(
7
)	HL C 70., 11. o.
(
8
)	HL C 147., 2005.6.17., 2. o. Ami Lettországot illeti, a szóban forgó program elnevezését a 23. pont tartalmazza. A Bizottság keresetében jelzi, hogy e bejelentésre a csatlakozási okmány IV. melléklete 3. fejezete 1. pontjának c) alpontjában előírt eljárás alapján került sor, amely ugyanakkor nem alkalmazható „az EK‑Szerződés I. mellékletében felsorolt termékek termelésével, feldolgozásával és forgalmazásával összefüggő tevékenységekre” (olyan termékekről van szó, amelyek tekintetében a Szerződésnek a közösségi agrárpolitikára vonatkozó rendelkezései alkalmazandóak).
(
9
)	A C-110/02. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2004. június 29-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-6333. o.).
(
10
)	A C-399/03. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 2006. június 22-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-5629. o.).
(
11
)	A Törvényszék T-3/09. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2011. február 3-án hozott ítélete (EBHT 2011., II-95. o.), amelyet megerősített a C‑200/11. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2012. március 22‑én hozott végzés. Lásd még a 659/1999/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 2004. április 21‑i 794/2004/EK bizottsági rendelet 4. cikke (1) bekezdését és (2) bekezdésének a) pontját.
(
12
)	Olyan módosításról van szó, amely elválik a hozzá kapcsolódó támogatástól, és így nem jár a támogatási program új támogatássá válásával.
(
13
)	Lásd a Hivatalos Lap 2008. március 15‑i C 70. számában megjelent közleményt.
(
14
)	A Tanács, a portugál kormány által támogatva arra hivatkozott, hogy a vitatott támogatás „új támogatásnak” minősül, mivel új kifizetést jelent, a Bizottság által összeegyeztethetetlennek minősített támogatási program nyújtásáról rendelkező törvényrendeletektől eltérő tagállami rendelkezésen alapul, és arra más jogosultsági és kifizetési feltételek teljesülnek, mint az e törvényrendeletek alapján megítélt támogatásoknál (21. pont).
(
15
)	Minden kiemelés tőlem.
(
16
)	A közvetlen közösségi kifizetések fokozatos bevezetésének a 2003. évi csatlakozási okmánnyal (369. és 370. o.) bevezetett rendszerét a Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának feltételeiről szóló okmánynak, valamint az Európai Unió alapját képező szerződéseknek a közös agrárpolitika reformját követő kiigazításáról szóló, 2004. március 22‑i 2004/281/EK határozat (HL L 93., 1. o.) fogadta el. E határozat egy Lengyelország által előterjesztett megsemmisítési kereset tárgyát képezte, amelyet a Bíróság a C-273/04. sz., Lengyelország kontra Tanács ügyben 2007. október 23-án hozott ítéletében (EBHT 2007., I-8925. o.) elutasított. A rendszer, valamint annak működése ismertetésére lásd Poiares Maduro főtanácsnoknak a hivatkozott ügyben 2007. június 21‑én ismertetett indítványát.
(
17
)	A C-122/94. sz. ügyben hozott ítélet (EBHT 1996., I-881. o.) 21. pontja.
(
18
)	A Bizottságéhoz hasonló érvet utasított el a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben 1996. február 26‑án hozott ítélet 22. pontja.
(
19
)	A Bizottság által hivatkozott adatok, amelyeket a Center for Economic and Policy Research 2010. februári, Latvia’s Recession: the Cost of Adjustement With An „Internal Devaluation” című cikke tartalmaz, nem kifejezetten a mezőgazdasági területek piacára vonatkoznak.
(
20
)	HL C 83., 1. o.
(
21
)	A Bizottság közleménye, amely módosítja a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válságban a finanszírozási lehetőségek elérésének támogatására irányuló állami támogatási intézkedésekhez biztosított ideiglenes közösségi keretrendszerről szóló közleményt (HL C 261., 2. o.).
(
22
)	Lásd ebben az értelemben Cosmas főtanácsnok fent hivatkozott C‑122/94. sz. ügyben ismertetett indítványát, különösen annak 85. pontját.
(
23
)	Kiemelem, hogy a lett hatóságok által a Tanácsnak címzett 2009. december 3‑i levél 9. pontja, ugyan szűkszavúan, de tartalmazza az ideiglenes közösségi keretrendszerre, valamint annak a gazdasági és pénzügyi válság által okozott nehézségek leküzdése terén jelentkező elégtelenségére történő utalást.
(
24
)	Az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló, 2005. szeptember 20‑i 1698/2005/EK tanácsi rendelet (HL L 277., 1. o.).
(
25
)	Az EK‑Szerződés 87. és 88. cikkének a mezőgazdasági termelőágazatban nyújtott csekély összegű (de minimis) támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2007. december 20‑i 1535/2007/EK bizottsági rendelet (HL L 337., 35. o.).
(
26
)	Lásd ilyen értelemben a fent hivatkozott C‑122/94. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben hozott ítélet 25. pontját.