62024CJ0114_RES
C-114/24. P. sz. ügy
Global Nanotechnologies AE schediasmou anaptyxis paraskevis kai emporias ylikon nanotechnologias (Glonatech)
kontra
Európai Kutatási Végrehajtó Ügynökség
A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2025. július 3.
„Fellebbezés – Választottbírósági kikötés – A kutatási, technológiafejlesztési és demonstrációs tevékenységekre vonatkozó hetedik keretprogram (2007–2013) – SANAD‑projekt – Bérköltségek – Elszámolható költségek – Visszatéríttetés iránti megkeresés – Terhelési értesítés – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 41. cikke – A megfelelő ügyintézés elve – Az indokolás megváltoztatása – Az Alapjogi Charta 47. cikke – A hatékony bírói jogvédelemhez való jog – Bizonyítási teher – Arányosság”
Bírósági eljárás – A Törvényszék előtt választottbírósági kikötés alapján történő keresetindítás – Jogalapok – A megfelelő ügyintézés elvének megsértése – Az uniós bíróságnak az alapjogi Charta és az uniós jog általános elvei esetleges megsértése felülvizsgálatára vonatkozó hatásköre
(EUSZM 272. cikk; az Európai Unió Alapjogi Chartája, 41. cikk)
(lásd: 45–47. pont)
Az Európai Unió költségvetése – Uniós pénzügyi támogatás – A kedvezményezett kötelezettsége a támogatás feltételeinek tiszteletben tartására – A kutatási, technológiafejlesztési és demonstrációs tevékenységekre vonatkozó hetedik keretprogram (2007–2013) – Támogatási megállapodás – Átalányjellegű finanszírozás – Pénzügyi ellenőrzés keretében végzett utólagos kontroll – Megengedhetőség
(2018/1046 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 181. és 183. cikk)
(lásd: 74., 75., 77. pont)
Fellebbezés – Jogalapok – A tények téves értékelése – Elfogadhatatlanság – Valamely szerződéses rendelkezés értelmezésének a Bíróság általi felülvizsgálata – Kizártság
(EUMSZ 256. cikk; a Bíróság alapokmánya, 58. cikk, első bekezdés; a Bíróság eljárási szabályzata, 169. cikk)
(lásd: 84. pont)
Fellebbezés – Jogalapok – Az egyik fél által hivatkozott nemzeti jogszabályok értékelésének Bíróság általi felülvizsgálata – Kizártság, kivéve az elferdítés esetét
(EUMSZ 256. cikk, (1) bekezdés, második albekezdés; a Bíróság alapokmánya, 58. cikk, első bekezdés)
(lásd: 85., 86. pont)
Az Európai Unió költségvetése – Uniós pénzügyi támogatás – A kedvezményezett kötelezettsége a támogatás feltételeinek tiszteletben tartására – Kizárólag a ténylegesen felmerült kiadásokra vonatkozó finanszírozás – A feltüntetett költségek valóságának igazolása – Hiány – Nem elszámolható költségek – Az Unió pénzügyi támogatásának tárgyát képező projektek megfelelő műszaki végrehajtása – Hatás hiánya
(EUMSZ 317. cikk; 966/2012 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 121. cikk)
(lásd: 97., 99. pont)
Fellebbezés – Jogalapok – A tények és bizonyítékok téves értékelése – Elfogadhatatlanság – A tények és a bizonyítékok értékelésének a Bíróság általi felülvizsgálata – Kizártság, kivéve az elferdítés esetét – A bizonyításra alkalmazandó szabályok megsértése – Elfogadhatóság
(EUMSZ 256. cikk, (1) bekezdés; a Bíróság alapokmánya, 58. cikk, első bekezdés; a Bíróság eljárási szabályzata, 168. cikk, (1) bekezdés, d) pont)
(lásd: 107–109. pont)
Összefoglalás
A Bíróság a választottbírósági kikötést tartalmazó támogatási megállapodással kapcsolatos fellebbezés elutasításával megerősíti azon állandó ítélkezési gyakorlatát, amely szerint a szerződés teljesítése keretében az Európai Bizottságot továbbra is terhelik az Európai Unió Alapjogi Chartájából (a továbbiakban: Charta) és az uniós jog általános elveiből eredő kötelezettségei, így az uniós bíróságot fel lehet kérni arra, hogy vizsgálja meg a Charta 41. cikkének esetleges megsértését egy olyan jogvitában, amely – mint a jelen ügyben is – az EUMSZ 272. cikk végrehajtásának körébe tartozik.
A felperes egy görög jog szerint alapított, a nanotechnológiai ágazatban működő társaság. 2012. december 20-án e társaság támogatási megállapodást kötött az Európai Kutatási Végrehajtó Ügynökséggel (REA) a SANAD‑projekt végrehajtására vonatkozóan (a továbbiakban: támogatási megállapodás). E megállapodás az Európai Unió részéről maximális pénzügyi hozzájárulás nyújtását írta elő e projekthez, amelyet a 2013. január 1‑jén kezdődő 48 hónapos időszakban kellett megvalósítani, amely két 24 hónapos jelentéstételi időszakból állt. 2013 januárjában a SANAD‑projekt további négy résztvevője kedvezményezettként csatlakozott a támogatási megállapodáshoz. A projekt 2016. december 31‑én zárult le.
A projekthez való uniós hozzájárulás végső kifizetése keretében a REA egy 2018. október 8‑i elektronikus levélben arról tájékoztatta a felperest, hogy az általa benyújtott igazoló dokumentumokkal összefüggésben rendellenességek és hiányosságok merültek fel. 2019. augusztus 21‑én egyébiránt tájékoztatta a felperest a támogatási megállapodás végrehajtásának teljes időszakára kiterjedő pénzügyi ellenőrzés megindításáról, amelyre 2019. október 22. és 24. között került sor, és megjelölte az ezen ellenőrzés céljából rendelkezésre bocsátandó adatok és dokumentumok részletes listáját.
2020. július 22‑én a felperes megkapta a pénzügyi ellenőrzés eredményeit bemutató könyvvizsgálói jelentés tervezetét, amelyből kitűnik, hogy a projekt bizonyos költségkategóriáit a támogatási megállapodás rendelkezései értelmében nem elszámolható költségeknek kell tekinteni. 2020. szeptember 23‑án a felperes vitatta e megállapításokat. 2021. március 30‑án a REA tájékoztatta a felperest arról, hogy fenntartotta a könyvvizsgálói jelentés tervezetében tett megállapításokat, és arra hivatkozott, hogy a felperes által kért összeg meghaladta a támogatási megállapodás rendelkezései alapján járó összeget. Azt is jelezte, hogy az e jelentésben említett kiigazításokat végre fogják hajtani, ideértve a túlfizetés visszatéríttetésének elrendelését és a támogatási megállapodás általános feltételei alapján megállapított kártérítés kiszámítását. 2021. április 22‑én a REA elfogadta a SANAD‑projekt második jelentéstételi időszakára vonatkozó teljesítményértékelési jelentést. 2021. május 5‑én a Bizottság előzetes tájékoztató levelet küldött a felperesnek, amelyben jelezte a végleges könyvvizsgálói jelentés jóváhagyását és a pénzügyi ellenőrzésből következő visszatéríttetés végrehajtását, továbbá felhívta a felperest arra, hogy két hónapon belül közölje vele esetleges kifogásait. A felperes két alkalommal terjesztett elő kifogásokat, a REA pedig válaszolt azokra.
Utolsó, 2021. december 22‑i válaszában, amelyben kifejtette, hogy a felperes érvei nem módosíthatják a végleges könyvvizsgálói jelentés következtetéseit, a REA csatolta a 3242113938. sz. terhelési értesítést, amelyben a SANAD-projekt címén egy adott összeg megfizetését követelte valamennyi résztvevőtől. 2022. június 22-én a felperes tájékoztatta a REA-t az egyes résztvevőktől behajtandó követelés teljes összegének aktualizált felosztásáról. Végül 2022. szeptember 29-én a REA megküldte a felperes részére egyrészt a 3234220185. sz. jóváírási értesítést, amellyel törlésre került a 3242113938. sz. terhelési értesítés, és amellyel figyelembevételre került a felperes által a követelésnek a SANAD-projekt különböző résztvevői közötti felosztására vonatkozóan tett javaslata, másrészt pedig a felperessel szemben fennálló követelésére vonatkozó új terhelési értesítést.
A Bíróság álláspontja
Elsősorban a Bíróság megállapítja, hogy a megfelelő ügyintézés elve magában foglalja a hatáskörrel rendelkező intézmény azon kötelezettségét, hogy gondosan és pártatlanul vizsgálja meg az adott eset összes lényeges körülményét. Így amikor az Unió intézményei, szervei vagy hivatalai olyan szerződés teljesítése keretében járnak el, amelynek kikötéseit ők állapították meg, ez a helyzet az uniós jog, és így a Charta 51. cikke értelmében a Charta hatálya alá tartozik. Ezenkívül, a Bíróság emlékeztet az ítélkezési gyakorlatára, amely szerint ha az Unió intézményei, szervei vagy hivatalai valamely szerződést teljesítenek, továbbra is terhelik őket a Chartából és az uniós jog általános elveiből eredő kötelezettségeik. Következésképpen az a körülmény, hogy az érintett szerződésre alkalmazandó jog nem ugyanazokat a garanciákat biztosítja, mint amelyeket a Charta és az uniós jog általános elvei nyújtanak, nem mentesíti a Unió intézményeit, szerveit vagy hivatalait azon kötelezettségük alól, hogy szerződő feleikkel szemben biztosítsák azok tiszteletben tartását (
1
). Egyébiránt a Bíróság emlékeztet az állandó ítélkezési gyakorlatára, amely szerint ha a felek szerződésükben választottbírósági kikötés útján úgy döntenek, hogy az e szerződéssel kapcsolatos jogviták elbírálására vonatkozó hatáskört az uniós bíróságra ruházzák, az említett bíróság az említett szerződésben kikötött alkalmazandó jogtól függetlenül hatáskörrel rendelkezik a Charta és az uniós jog általános elvei esetleges megsértésének vizsgálatára.
E körülmények között a Bíróság megállapítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor kizárta az uniós bíróság azon lehetőségét, hogy megvizsgálja a Charta 41. cikkében rögzített megfelelő ügyintézés elvének az esetleges megsértését egy olyan jogvitában, amely – mint a jelen ügyben is – az EUMSZ 272. cikk végrehajtásának körébe tartozik.
Ugyanakkor a Bíróság megjegyzi, hogy az állandó ítélkezési gyakorlata értelmében amennyiben a Törvényszék valamely ítéletének indokolása sérti az uniós jogot, de rendelkező része egyéb jogi indokok miatt megalapozottnak bizonyul, az ilyen jogsértés nem eredményezheti az ítélet hatályon kívül helyezését, és az indokolást meg kell változtatni, a fellebbezést pedig el kell utasítani (
2
). Ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy a Charta 41. cikkében biztosított megfelelő ügyintézéshez való jog megsértésére alapított kifogás elutasítása a Törvényszék ítéletében említett hibán kívüli más jogi indokok alapján megalapozottnak tűnik-e.
E tekintetben a 2018. évi költségvetési rendelet 183. cikkének (1) bekezdésével összhangban egyrészt az illetékes engedélyezésre jogosult tisztviselőnek legkésőbb az egyenleg kifizetése előtt többek között meg kell győződnie arról, hogy teljesülnek-e az egyösszegű átalányok, egységköltségek és átalányfinanszírozás kifizetésének feltételei, ideértve ilyen értelmű előírás esetében a kimenetek és/vagy eredmények megvalósítását is (
3
). E rendelkezés pontosítja, hogy e feltételek tiszteletben tartása utólagos kontroll tárgyát is képezheti, és így kifejezetten elismeri az illetékes engedélyezésre jogosult tisztviselő azon jogát, hogy az említett feltételek be nem tartása, szabálytalanság, csalás vagy más kötelezettségszegés esetén ellenőrizze a kifizetés feltételeinek teljesülését, és csökkentse a támogatást. Ebből a szempontból a Bíróság hangsúlyozza, hogy a felek között létrejött támogatási megállapodásnak megfelelően a projekt végrehajtása során bármikor és a projekt befejezését követő ötéves határidő lejártáig a REA vagy a Bizottság pénzügyi ellenőrzéseket végezhet e megállapodás megfelelő végrehajtására vonatkozóan.
Másrészt e megállapodás azt a kötelezettséget írja elő a finanszírozás kedvezményezettje számára, hogy a projekt befejezésétől számított ötéves időtartam végéig őrizze meg a támogatási megállapodással kapcsolatos valamennyi dokumentum eredeti példányait, illetve kivételes esetekben azok hitelesített másolatait, ideértve az elektronikus másolatokat is.
A Bíróság azonban megjegyzi, hogy a Törvényszék megállapításaiból kitűnik, hogy a SANAD-projekt 2016. december 31-én fejeződött be, és hogy a REA 2019. augusztus 21-én tájékoztatta a fellebbezőt az ellenőrzési eljárás megindításáról, miután 2018. október 8-án levelet küldött, amelyben a SANAD-projekthez való uniós hozzájárulás végső kifizetése keretében, vagyis az egyenlegkifizetést megelőzően már felvetette a fellebbező által benyújtott igazoló dokumentumok számos rendellenességének és hiányosságának fennállását. Egyébiránt a Törvényszék megállapította, hogy a támogatási szerződés előírta, hogy a REA vagy a Bizottság munkatársai pénzügyi ellenőrzéseket végezhetnek, és megállapította, hogy bár a fellebbező az említett munkatársak pártatlanságának hiányára hivatkozik, e tekintetben a legcsekélyebb bizonyítékot sem terjesztett elő.
E körülmények között a Bíróság megállapította, hogy a szóban forgó ellenőrzést nem késedelmesen, és nem is a pártatlanság elvét sértő módon végezték el. Úgy tűnik tehát, hogy a Törvényszék ítéletében azonosított téves jogalkalmazás ellenére a fellebbezőnek a Charta 41. cikkében előírt megfelelő ügyintézéshez való jog megsértésére alapított érve nem volt megalapozott, tehát azt a Törvényszék elutasíthatta.
Másodsorban a fellebbező arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a támogatási szerződés számos rendelkezésének és a belga polgári törvénykönyv 1161–1163. cikkének értelmezése során. Ezzel kapcsolatban a Bíróság emlékeztet az állandó ítélkezési gyakorlatára, amely szerint valamely, a támogatási megállapodás rendelkezéseihez hasonló szerződéses rendelkezés Törvényszék általi vizsgálata nem tekinthető jogértelmezésnek, és így fellebbezés keretében nem vizsgálható felül anélkül, hogy az ne foglalná el jogtalanul a Törvényszék ténymegállapításra irányuló hatáskörét. E következtetés a fellebbező azon érve szempontjából is releváns, amely szerint a Törvényszék elmulasztotta a támogatási megállapodás egyértelműségének a hiányát a javára értelmezni, ahogyan azt a belga polgári törvénykönyv 1162. cikke előírja. E megközelítés ugyanis valójában a Törvényszék által tett azon értékelést vitatja, amely szerint a szerződéses kikötések megfogalmazása világos és egyértelmű volt.
Ezenkívül a Bíróság azt is kimondta, hogy ami az uniós intézmények, szervek és hivatalok által kötött szerződésekre alkalmazandó nemzeti jognak a Törvényszék általi értelmezését illeti, a Bíróság a fellebbezés keretében csak annak vizsgálatára rendelkezik hatáskörrel, hogy e jogot elferdítették‑e, aminek nyilvánvalóan ki kell tűnnie az ügy irataiból, anélkül hogy szükséges lenne a tényállás és a bizonyítékok újbóli értékelése.
A jelen ügyben a fellebbező nem állítja, hogy a Törvényszék a belga polgári törvénykönyv rendelkezéseinek elferdítésével hibát követett volna el. A fellebbező azt sem állíthatja érvényesen, hogy a Törvényszék a támogatási megállapodás általános feltételeire tekintettel megsértette a 2018. évi költségvetési rendelet rendelkezéseit, amely rendelkezések elsőbbséget élveznek e megállapodás rendelkezéseihez képest. Megállapítható ugyanis, hogy a támogatási megállapodás azon rendelkezései, amelyek az e megállapodáshoz kapcsolódó dokumentumok megőrzésére és könyvvizsgálat esetén azoknak a REA vagy a Bizottság rendelkezésére bocsátására vonatkozó kötelezettséget írnak elő, megfelelnek a 2018. évi költségvetési rendelet rendelkezéseinek, amely pénzügyi ellenőrzés keretében – ideértve az átalányfinanszírozás esetét is – lehetővé teszi utólagos kontroll lefolytatását.
Végül, ami azt az érvet illeti, amely szerint a Törvényszék nem indokolta meg a jogilag megkövetelt módon a támogatási megállapodásra vonatkozó értelmezését, a Bíróság megállapítja, hogy a Törvényszék értelmezése e megállapodás kikötéseinek a megtámadott ítéletben elvégzett részletes elemzéséből következik. Ennélfogva a Törvényszék e tekintetben megindokolta az értékelését.
Utolsósorban a Bíróság hangsúlyozza, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy az a körülmény, hogy a SANAD‑projektet sikeresen végre lehetett hajtani, nem kérdőjelezheti meg a pénzügyi ellenőrzés REA általi végrehajtását, illetve e végrehajtás feltételeit. Ugyanis, ahhoz, hogy a fellebbező jogosult legyen az előírt pénzügyi támogatásokra, nem elegendő, hogy az érintett projektet technikai szempontból megfelelően és a támogatási megállapodásban foglalt kikötésekkel összhangban hajtották végre. Az is szükséges, hogy a fellebbező megfelelően teljesítse az említett megállapodás alapján őt terhelő kötelezettségeket oly módon, hogy lehetővé tegye a REA számára, hogy többek között egy pénzügyi ellenőrzés során ellenőrizze, hogy a bejelentett költségek elszámolhatók és igazoltak voltak‑e (
4
). Ehhez különösen fontos, hogy a kedvezményezett bizonyítani tudja, hogy a bejelentett költségek a szóban forgó projekt végrehajtása érdekében ténylegesen felmerültek.
Következésképpen a támogatási megállapodásban előírt pénzügyi kötelezettségek megsértése esetén a pénzügyi támogatás kedvezményezettje elveszíti a támogatások kifizetéséhez való jogosultságát, és ennélfogva a fellebbező szerződéses partnere köteles e tekintetben minden megfelelő intézkedést megtenni (
5
), ideértve a támogatás teljes vagy részleges visszatéríttetését is, függetlenül attól, hogy a SANAD‑projektet technikai szempontból megfelelően hajtották‑e végre.
Ebből az következik, hogy a támogatás kedvezményezettje csak akkor szerez végleges jogosultságot az uniós pénzügyi hozzájárulás kifizetésére, ha a támogatás nyújtásához előírt valamennyi feltétel teljesül. A projekt végrehajtásának a támogatás kedvezményezettje általi bizonyítása nem elegendő valamely meghatározott támogatás nyújtásának igazolásához. Neki kell ugyanis bizonyítania, hogy a bejelentett költségeket az érintett támogatások odaítélése tekintetében a támogatási szerződésben előírt feltételeknek megfelelően merültek fel.
(
1
)	2020. július 16-iInclusion Alliance for Europe kontra Bizottság ítélet (C-378/16 P, EU:C:2020:575, 82. pont); ADR Center kontra Bizottság ítélet (C-584/17 P, EU:C:2020:576, 86. pont).
(
2
)	2024. szeptember 19-iCoppo Gavazzi és társai kontra Parlament ítélet (C 725/20 P, EU:C:2024:766, 114. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
3
)	Az Unió általános költségvetésére alkalmazandó pénzügyi szabályokról, az 1296/2013/EU, az 1301/2013/EU, az 1303/2013/EU, az 1304/2013/EU, az 1309/2013/EU, az 1316/2013/EU, a 223/2014/EU és a 283/2014/EU rendelet és az 541/2014/EU határozat módosításáról, valamint a 966/2012/EU, Euratom rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. július 18‑i (EU, Euratom) 2018/1046 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 193., 1. o.; helyesbítés: HL 2019. L 60., 36. o.; a továbbiakban: 2018. évi költségvetési rendelet).
(
4
)	Ugyanezen megállapodás általános feltételei II.21 cikkének megfelelően.
(
5
)	E megállapodás általános feltételei II.21 cikkének (6) bekezdése alapján.