62021CC0354
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. SZPUNAR
представено на 14 юли 2022 година (
1
)
Дело C‑354/21
R.J.R.
с участието на
Registrų centras
(Преюдициално запитване, отправено от Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд на Литва)
„Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Регламент (ЕС) № 650/2012 — Европейско удостоверение за наследство — Правни последици от удостоверението — Граници — Вписване на наследственото имущество в имотния регистър — Отказ“
I. Въведение
1.
Една жена живее в Германия, както и нейният син. Тя умира, оставяйки го като единствен наследник. Жената притежава недвижими имоти в Германия и Литва. Синът ѝ получава европейско удостоверение за наследство от германските органи, в което се посочва, че той е единственият наследник на цялото имущество на починалата. Той представя това удостоверение на литовските власти, като иска вписване на недвижим имот в имотния регистър. Те отказват да уважат това искане, с мотива че посоченото удостоверение е непълно.
2.
Следователно настоящото преюдициално запитване повдига деликатния въпрос за разграничаването на областите на прилагане съответно на lex successionis и на lex registrii, и по-конкретно на разпределението на правомощията между органа, издаващ европейско удостоверение за наследство, и натоварения с поддържането на имотния регистър орган, който се намира в друга държава членка.
II. Правна уредба
А. Правото на Съюза
1.
Регламент (ЕС) № 650/2012
3.
Член 1 от Регламент (ЕС) № 650/2012 (
2
), озаглавен „Приложно поле“, гласи:
„1.   Настоящият регламент се прилага при наследяването в случай на смърт. Той не се прилага по данъчни, митнически или административни въпроси.
2.   От приложното поле на настоящия регламент са изключени:
[…]
1. к)
естеството на вещните права, както и
2. л)
вписването в регистър на права върху недвижима или движима собственост, включително правните изисквания за такова вписване, както и последиците от вписването или невписването на такива права в регистър“.
4.
Глава VI от този регламент е озаглавена „Европейско удостоверение за наследство“ и включва членове 62—73.
5.
Член 62 от посочения регламент, озаглавен „Създаване на европейско удостоверение за наследство“, в параграфи 1 и 3 гласи:
„1.   С настоящия регламент се създава европейско удостоверение за наследство (наричано по-нататък „удостоверението“), което се издава с цел да бъде използвано в друга държава членка и има правните последици, изброени в член 69.
[…]
3.   Удостоверението не заменя вътрешните документи, използвани за сходни цели в държавите членки. Същевременно, след като бъде издадено за ползване в друга държава членка, удостоверението поражда правните последици, изброени в член 69, и в държавата членка, чиито органи са го издали в съответствие с настоящата глава“.
6.
Член 63 от същия регламент, озаглавен „Цел на удостоверението“, предвижда в параграфи 1 и 2:
„1.   Удостоверението е предназначено да се използва от наследници […], на които се налага в друга държава членка съответно да докажат правното си положение или да упражнят правата си на наследници […].
2.   Удостоверението може да се използва по-специално за доказване на един или повече от следните елементи:
[…]
б)
присъждането на определен актив или определени активи, които са част от наследственото имущество, на наследника(ците) или според случая — на заветника(ците), посочени в удостоверението;
[…]“.
7.
Член 67 от Регламент № 650/2012, озаглавен „Издаване на удостоверението“, предвижда в параграф 1:
„Издаващият орган издава незабавно удостоверението в съответствие с определената в настоящата глава процедура, след като елементите, които трябва да се удостоверят, са били установени съгласно приложимото към наследяването право или съгласно друго право, приложимо към специфични елементи. Той използва формуляра, изготвен в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 81, параграф 2“.
8.
Член 68 от този регламент, озаглавен „Съдържание на удостоверението“, гласи:
„Удостоверението съдържа следната информация в степента, необходима за целите, за които се издава:
[…]
л) делът на всеки от наследниците и, ако е приложимо, опис на правата и/или активите, които се полагат на всеки от тях;
[…]“.
9.
Член 69 от посочения регламент, озаглавен „Правни последици от удостоверението“, предвижда:
„1   Удостоверението има правни последици във всички държави членки, като за това не се изисква специална процедура.
2.   Предполага се, че удостоверението представя точно елементите, установени в съответствие с приложимото към наследяването право или в съответствие с друго право, приложимо към специфични елементи. Предполага се, че лицето, посочено в удостоверението като наследник […], има посоченото в удостоверението правно положение и/или правата или правомощията, заявени в удостоверението, без да се налагат други условия и/или ограничения за тези права или правомощия освен заявените в удостоверението.
[…]
5.   Удостоверението представлява действителен документ за вписването на наследственото имущество в съответния регистър на дадена държава членка, без да се засяга член 1, параграф 2, букви к) и л)“.
2.
Регламент за изпълнение (ЕС) № 1329/2014
10.
Член 1, параграф 5 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1329/2014 (
3
) гласи:
„Формулярът по член 67, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 650/2012, който следва да се използва за европейското удостоверение за наследство, е формуляр V, установен в приложение 5 [наричан по-нататък „формуляр V“]“.
11.
Формуляр V съдържа списък от приложения, в който е включено приложение IV, озаглавено „Правно положение и права на наследниците (ЗАДЪЛЖИТЕЛНО, ако с удостоверението се цели удостоверяване на тези елементи)“.
12.
Точка 9 от това приложение IV има за цел установяването на „[а]ктиви, присъдени на наследника, за които е поискано удостоверяване“. Иска се също да бъдат посочени активите и да бъдат дадени всички релевантни данни. Освен това бележка под линия 13, която се отнася към тази точка, гласи следното: „В случай на вписан актив, моля посочете информацията, изисквана съгласно правото на държавата членка, в която се води регистърът, за да може активът да бъде идентифициран (напр. по отношение на недвижимо имущество — точния адрес на недвижимия имот, поземления регистър, поземления парцел или кадастралния номер, описание на имуществото (ако е необходимо, приложете съответните документи)“.
Б. Литовското право
13.
Член 5, параграф 2 от Lietuvos Respublikos nekilnojamojo turto registro įstatymas (Закон на Република Литва за имотния регистър), изменен със Закон № XII‑1833 от 23 юни 2015 г. (наричан по-нататък „Законът за имотния регистър“), гласи, че службата, която поддържа имотния регистър, отговаря съгласно този закон за точността и защитата на събраните в регистъра данни. Тази служба отговаря само за съответствието на вписаните в имотния регистър данни с документите, въз основа на които са вписани тези данни.
14.
Член 22 от посочения закон урежда правните основания за вписването в имотния регистър на вещни права върху недвижими имоти, ограничения на такива права, както и на юридически факти. Тази разпоредба съдържа списък на документите, удостоверяващи възникването на вещни права върху недвижими имоти, или на юридически факти, въз основа на които тези права, ограниченията на тези права или тези юридически факти са вписани в имотния регистър, като изброява по-специално: в точка 1 решенията на публичните органи; в точка 2 съдебните решения, присъди, определения и актове на съдилищата и в точка 5 удостоверенията за наследство.
15.
Член 23 от същия този закон, който определя реда и условията за подаване на заявления за вписване на вещни права върху недвижими имоти, ограничения на тези права и юридически факти, предвижда в параграф 2, че заявлението трябва да бъде подадено заедно с документи, удостоверяващи възникването на вещното право, ограничението на това право или юридическите факти, чието вписване се иска. Член 23, параграф 3 от този Закон за имотния регистър уточнява, че документите, въз основа на които се удостоверяват, възникват, погасяват/прекратяват, прехвърлят или ограничават вещни права върху недвижим имот, ограничения на такива права, както и юридически факти, трябва да отговарят на законовите изисквания и да съдържат данните, необходими за вписване в имотния регистър. Съгласно член 23, параграф 4 от този закон, документите, въз основа на които се иска вписване в регистъра, трябва да са написани четливо и да съдържат пълните собствени и фамилни имена, юридически наименования, адреси, идентификационен номер на лицата, за които се отнася вписването в регистъра, както и уникалния номер на вписвания недвижим имот, отреден в съответствие с Lietuvos Respublikos nekilnojamojo turto kadastro nuostatai (Правила относно кадастъра на Република Литва).
16.
Съгласно член 29 от посочения закон службата, поддържаща имотния регистър, отказва вписването на права върху недвижим имот, на ограничения върху такива права и на юридически факти, ако към момента на разглеждането на заявлението за вписване документът, представен в подкрепа на това искане, не отговаря на изискванията на този закон или ако заявлението или представеният в тази служба документ не съдържа данните, предвидени в Nekilnojamojo turto registro nuostatai (Наредба относно имотния регистър) (
4
), необходими за идентифицирането на недвижимия имот или на приобретателите на правата върху този имот.
17.
Наредбата относно имотния регистър предвижда в точка 14.2.2, че идентификационните данни за недвижимия имот са: 1) населено място, кадастрален район и кадастрален номер на поземления имот; 2) уникален идентификационен номер (идентификационен код) на поземления имот; 3) уникален идентификационен номер (идентификационен код) на сградата; 4) уникален номер (идентификационен код) на апартамента или помещенията.
III. Спорът в главното производство, преюдициалният въпрос и производството пред Съда
18.
Жалбоподателят в главното производство има литовско и германско гражданство и пребивава на територията на Германия.
19.
На 6 декември 2015 г. умира майката на жалбоподателя (наричана по-нататък „починалата“), като към момента на смъртта ѝ нейното обичайно местопребиваване е в Германия. Жалбоподателят в главното производство, който е единствен неин наследник, приема безусловно цялото наследство на починалата в Германия. Тъй като наследственото имущество се състои не само от активи в Германия, но и в Литва, жалбоподателят подава до компетентния германски съд заявление да му бъде издадено европейско удостоверение за наследство.
20.
На 24 септември 2018 г. Amtsgericht Bad Urach (Районен съд Бад Урах, Германия) издава на жалбоподателя в главното производство удостоверение за наследство № 1 VI 174/18 (наричано по-нататък „удостоверението за наследство“), в което се посочва, че имуществото на G. R., починал на 10 май 2014 г., преминава у починалата, която е единственият му наследник.
21.
На този ден същият съд издава и европейско удостоверение за наследство № 1 VI 175/18 (наричано по-нататък „европейското удостоверение за наследство“), в което се посочва, че имуществото на починалата преминава у жалбоподателя в главното производство, че той е единственият ѝ наследник и е приел безусловно наследството.
22.
На 15 март 2019 г. жалбоподателят в главното производство подава до Registrų centras (Служба по вписванията), държавна служба, която отговаря по-специално за поддържането на кадастъра и имотния регистър в Литва, заявление за вписване на правото му на собственост върху притежаваното от починалата недвижимо имущество в Литва. Към заявлението той прилага удостоверението за наследство и европейското удостоверение за наследство, издадени от германската юрисдикция.
23.
С решение от 20 март 2019 г. областно поделение в Таураге на отдел „Имотен регистър“ на службата по управление на имотните регистри към Службата по вписванията (наричано по-нататък „поделението“) отхвърля това заявление, с мотива че европейското удостоверение за наследство не съдържа данните, предвидени в Закона за имотния регистър, необходими за идентифицирането на недвижимия имот, и по-специално че то не посочва наследените от него активи.
24.
Жалбоподателят обжалва това решение пред Комисията по спорове към централния регистър на Службата по вписванията (наричана по-нататък „комисията“), която с решение от 9 май 2019 г. изцяло потвърждава решението на поделението.
25.
Жалбоподателят в главното производство обжалва решенията на поделението и на комисията пред Regionų apygardos administracinio teismo Klaipėdos rūmai (Окръжен административен съд, отделение в Клайпеда, Литва), който с решение от 30 декември 2019 г. отхвърля тази жалба като неоснователна.
26.
Жалбоподателят в главното производство обжалва това решение пред Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд, Литва). Тази юрисдикция, заседаваща в разширен състав, приема, че спорът, с който е сезирана, повдига въпроси относно тълкуването на Регламент № 650/2012.
27.
Най-напред, запитващата юрисдикция отбелязва, че съгласно член 69, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 650/2012 европейското удостоверение за наследство представлява действителен документ за вписването на наследственото имущество в съответния регистър на дадена държава членка, без да се засяга член 1, параграф 2, букви к) и л) от него, т.е. това удостоверение не се отразява на прилагането на член 1, параграф 2, буква л) от този регламент.
28.
Запитващата юрисдикция подчертава, че в Литва документите, които могат да послужат като основание за вписване на вещни права върху недвижими имоти в имотния регистър, са изброени в член 22 от Закона за имотния регистър и че в член 23, параграфи 2—4 императивно е посочено кои данни могат да бъдат удостоверени от тези документи. Тази юрисдикция уточнява, че службата, която поддържа имотния регистър, в качеството си на публична администрация действа само съгласно предоставените ѝ от закона правомощия, като по закон самата тя няма право на собствена преценка да установява обхвата на правото на собственост, нито пък да събира данни и доказателства, сочещи наличието или липсата на определени факти. Тя посочва, че по тази причина и в съответствие с относимите към случая норми на националното право необходимите данни за вписването в имотния регистър могат бъдат предоставени единствено в документите, изброени в член 22 от Закона за имотния регистър и че когато получи непълна информация, службата, която поддържа имотния регистър, няма право да взема предвид други данни.
29.
Запитващата юрисдикция изтъква също, що се отнася до обстоятелствата по делото в главното производство, че германската юрисдикция е издала европейското удостоверение за наследство, като е използвала формуляр V, и това удостоверение съдържа приложение IV на посочения формуляр, което удостоверява правното положение и правата на наследника. Тя отбелязва обаче, че в точка 9 от това приложение, където трябва да се посочат присъдените на наследника активи, за които е поискано удостоверяване, не са отбелязани никакви данни.
30.
Тази юрисдикция отбелязва, че от изтъкнатите от жалбоподателя в главното производство доводи, както и от цитираната от него практика на германските съдилища следва, че пропускът да бъдат предоставени такива данни от органа, който издава европейското удостоверение за наследство, не е случаен. Жалбоподателят поддържал по-специално че германското наследствено право възприема принципа на универсалното наследяване, поради което, когато има един-единствен наследник, той придобива собствеността на всички притежавани от наследодателя активи, както и че съгласно германското право наследственото имущество не може да бъде посочено или обозначено по някакъв начин. Според него в такива хипотези съгласно постоянната съдебна практика германските съдилища не прилагат член 68, буква л) от Регламент (ЕС) № 650/2012, съгласно който удостоверението трябва да посочва дела на всеки от наследниците и ако е приложимо, опис на правата и/или активите, които се полагат на всеки от тях.
31.
С оглед на целите, преследвани от законодателя на Съюза с въвеждането на европейското удостоверение за наследство, и в частност с целта за бързото, лесно и ефективно уреждане на наследяване с трансгранични последици в рамките на Съюза, запитващата юрисдикция има съмнения относно тълкуването на член 1, параграф 2, буква л) и на член 69, параграф 5 от Регламент № 650/2012 по-специално що се отнася до взаимодействието между тези разпоредби и националното право на държавата членка, на чиято територия се намира наследственото имущество, което право урежда условията за вписване на правата на собственост в имотния регистър.
32.
При това положение Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд на Литва) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 1, параграф 2, буква л) и член 69, параграф 5 от [Регламент № 650/2012] да се тълкуват в смисъл, че допускат правна уредба на държавата членка, на чиято територия се намира недвижимият имот, по силата на която правата на собственост могат да бъдат вписани в имотния регистър въз основа на европейско удостоверение за наследство само когато в това удостоверение са посочени всички необходими за вписването данни?“.
33.
Писмени становища представят литовското, чешкото, германското, испанското, френското и унгарското правителство, както и Европейската комисия. Литовското, германското и испанското правителство, както и Комисията представят устни становища в съдебното заседание от 4 май 2022 г.
IV. Анализ
34.
С преюдициалния си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали Регламент № 650/2012, и по-специално член 1, параграф 2, буква л) и член 69, параграф 5 от него, допуска прилагането на разпоредби на националното право, съгласно които недвижим имот, придобит от единствен наследник въз основа на наследствено право, подчинено на принципа на универсалното наследяване, може да бъде вписан в имотния регистър на държавата членка, на чиято територия се намира този недвижим имот, въз основа на европейско удостоверение за наследство само ако в това удостоверение са включени всички данни за идентифициране на недвижимия имот, които се изискват от националното право на тази държава членка.
35.
Този въпрос се отнася, от една страна, до изискванията, свързани с европейското удостоверение за наследство и от друга, до разграничаването между режима, въведен с Регламент № 650/2012, и режима, установен от националното право, уреждащо вписването на вещни права в регистър.
36.
Припомням, че самата починала през 2015 г. е била наследница на съпруга си (починал през 2014 г.). С оглед на предоставените от запитващата юрисдикция данни и поставения въпрос обаче настоящото заключение има за предмет единствено наследството на починалата, прието от нейния син.
37.
В това отношение според мен следва да се направи разграничение между въпроса дали даден актив от наследственото имущество трябва или може да бъде посочен в европейското удостоверение за наследство (
5
) и въпроса дали органът, отговарящ за регистъра на държава членка, може да откаже вписването на това имущество, с мотива че то не е посочено в европейското удостоверение за наследство (
6
). Бих искал накратко да разгледам европейското удостоверение за наследство в контекста на структурата на Регламент № 650/2012, преди да анализирам тези два въпроса.
38.
Казано по-директно, за да се разреши проблемът, в конкретния случай следва да се установи дали германските органи са длъжни в съответствие с разпоредбите на Регламент № 650/2012 да посочат конкретно въпросното имущество в европейското удостоверение за наследство, или пък литовските власти са длъжни в съответствие с разпоредбите на Регламент № 650/2012 да уважат искането въз основа на изготвеното от германските органи европейско удостоверение за наследство.
А. Относно европейското удостоверение за наследство в контекста на структурата на Регламент № 650/2012
39.
Регламент № 650/2012 г., съгласно съображение 7 от него, има за цел да се улесни правилното функциониране на вътрешния пазар чрез отстраняване на пречките пред свободното движение на хора, които искат да упражнят правата си в областта на наследяването с трансгранични последици (
7
). Следователно този регламент се вписва в контекста на създаването на пространство на свобода, сигурност и правосъдие, свързано с вътрешния пазар, и поради това трябва да се тълкува в светлината на тези принципи (
8
).
40.
Регламент № 650/2012 не хармонизира материалното наследствено право. Следователно той не съдържа по принцип (
9
) материалноправни разпоредби в областта на наследяването. За сметка на това този регламент определя чрез стълкновителни норми приложимото към наследяването (национално) наследствено право (
10
). В това отношение член 21, параграф 1 от посочения регламент установява като общо правило принципа, че приложимо към наследяването като цяло е правото на държавата на обичайното местопребиваване на починалия към момента на смъртта му. Освен това съгласно член 22, параграф 1 от същия регламент всяко лице може да избере за приложимо право по въпросите, свързани с наследяването му като цяло, правото на държавата, чийто гражданин е към момента на избора или към момента на смъртта. Обхватът на приложимото право е определен в член 23 от Регламент № 650/2012. Тук е достатъчно да се посочи, че определеното съгласно членове 21 и 22 от този регламент право урежда въпросите, свързани с наследяването като цяло (
11
), включително прехвърлянето на активи (
12
).
41.
Регламент № 650/2012 урежда не само приложимото право, но и компетентността и признаването и изпълнението на решения, постановени в държава членка.
42.
Член 62 и сл. от този регламент уреждат едно от неговите основни нововъведения (
13
): европейското удостоверение за наследство.
43.
Това удостоверение има за цел да изпълнява три основни функции във всички държави членки (
14
): първо, да легитимира наследника пред органи като тези на имотния регистър или пред частните длъжници на наследственото имущество като банките, второ, да предостави оборима презумпция за точност и изчерпателност на съдържанието му и трето, да защити добросъвестното трето лице, което прави престации в полза на посоченото като наследник лице или придобива от него вещ от наследственото имущество.
44.
Европейското удостоверение за наследство има самостоятелна правна уредба, установена в разпоредбите на глава VI от Регламент № 650/2012 (
15
), чиято цел е да се осигури еднаквото му прилагане във всички държави членки (
16
). Що се отнася до това удостоверение, членове 63—69 от Регламента са свързани по-специално с неговата цел, компетентността, която се изисква за издаването му, правилата относно заявлението за удостоверение, разглеждането на това заявление и издаването на удостоверение, както и съдържанието и неговите правни последици.
45.
Съгласно член 63, параграф 1 от Регламент № 650/2012, който се отнася до целта на европейското удостоверение за наследство, тази цел е то да се използва по-специално от наследниците, на които се налага в друга държава членка да докажат правното си положение или да упражнят правата си на наследници.
46.
Член 63, параграф 2, букви а) и б) от Регламент № 650/2012 уточнява в това отношение, че удостоверението може да се използва по-специално като доказателство съответно за правното положение и/или правата на всеки наследник или присъждането на определен актив или определени активи, които са част от наследственото имущество, на наследника или според случая — на заветника, посочен в удостоверението.
Б. Относно съдържанието на европейското удостоверение за наследство
1.
По член 68 от Регламент № 650/2012
47.
Член 68 от Регламент № 650/2012 съдържа списък на данните, които трябва да съдържа европейското удостоверение за наследство „в степента, необходима за целите, за които се издава“, в която е включен „делът на всеки от наследниците и, ако е приложимо, опис на правата и/или активите, които се полагат на всеки от тях“ (
17
).
а)
По задължението за конкретно посочване на разглеждания имот
48.
Въпросът, който се поставя, е следният: задължен ли е органът, издаващ европейското удостоверение за наследство, да посочи правата и/или имуществото, което се полага на определен наследник.
49.
Европейското удостоверение за наследство е замислено като инструмент, който може да бъде използван за доказване на различни обстоятелства. Както следва по-специално от член 68, първа алинея от Регламент № 650/2012, то съдържа информация, необходима за целите, за която се издава.
50.
Следователно именно (конкретната) цел на европейското удостоверение за наследство, посочена от заявителя в съответствие с член 65, параграф 3, буква е) от Регламент № 650/2012, както и приложимото към наследяването национално право определят съдържанието на това удостоверение. От член 63, параграф 2, буква а) от този регламент следва, че целта на удостоверението е по-специално да докаже правното положение на наследник. Разбира се, както следва от член 63, параграф 2, буква б) от посочения регламент, същото удостоверение може да се използва и за доказване на други данни, като присъждането на определен актив или на няколко определени активи, които са част от наследственото имущество, на наследника или наследниците. Според мен тази информация може да се включи, доколкото това е оправдано с оглед правилното функциониране на европейското удостоверение за наследство, за да може то да породи пълното си действие.
51.
Както възнамерявам да докажа по-нататък, за да се пристъпи към вписване, не е необходимо да се прибягва до информацията, посочена в член 63, параграф 2, буква б) от Регламент № 650/2012.
1) Универсално наследяване
52.
Безспорно е, че приложимото към настоящото дело национално наследствено право по силата на член 21, параграф 1 от Регламент № 650/2012 е германското право. Следователно съгласно посочената разпоредба това право урежда въпросите, свързани с наследяването като цяло, и по-специално прехвърлянето на активи на наследника (
18
).
53.
В случая съгласно германското право, приложимо по силата на член 1922, параграф 1 от Bürgerliches Gesetzbuch (Граждански кодекс) към момента на смъртта на дадено лице (откриване на наследството), съвкупността от имуществото му (наследствено имущество) се прехвърля на едно или повече лица (наследници). Става въпрос за принципа на универсалното наследяване. Както посочва германското правителство, това означава, че наследникът е правоприемник на починалия от момента на настъпване на събитието, довело до наследяването, т.е. от неговата смърт.
54.
Следва да се подчертае, че германското право не предвижда наследяване, различно от универсалното, което означава, че не се прехвърлят специално конкретни активи, а цялото имущество като универсална съвкупност.
55.
При тези условия не е необходимо в европейското удостоверение за наследство да се включва опис на наследството, доколкото не е налице случаят, описан с израза „ако е приложимо“ в член 68, буква л) от Регламент № 650/2012, а именно в хипотезата на опис на активи, които се полагат на определен наследник.
56.
Всъщност в тази хипотеза в удостоверението се посочва, че въпросното лице е наследникът на конкретен актив на починалата. Ако обаче наследникът е универсалният правоприемник, не е необходимо в удостоверението да се посочва конкретен актив.
57.
В този контекст държа да отхвърля тезата, че изразът „ако е приложимо“ трябва да се разбира като отразяващ единствено желанието на заявителя на европейското удостоверение за наследство (
19
). Макар заявителят да е длъжен да уведоми издаващия орган за целта на удостоверението (
20
), този орган следва да реши въз основа на тази информация дали даден актив трябва да бъде конкретно посочен или не.
58.
Комисията обаче твърди, че подобен подход не съответства на изискванията на Регламент № 650/2012. Всъщност според нея обхватът на информацията, предоставена в европейското удостоверение за наследство, се определя не в зависимост от приложимото към наследяването национално право, а от член 68 от този регламент.
59.
Според мен този подход на Комисията не отчита факта, че Регламент № 650/2012 урежда не само съдебната компетентност и съдържанието на европейското удостоверение за наследство, но както вече беше посочено, и приложимото към дадено дело национално наследствено право, което неизбежно оказва влияние върху съдържанието на това удостоверение.
60.
Несъмнено член 68 от Регламент № 650/2012 урежда изчерпателно съдържанието на европейското удостоверение за наследство, но това все пак не изключва възможността приложимото към наследяването национално право, така както е определено по силата на този регламент, да има отражение върху посоченото съдържание. Напротив, употребата на изразите „в степента, [в която информацията е] необходима за целите, за които се издава [европейското удостоверение за наследство]“ и „ако е приложимо“ в тази разпоредба, показва волята на законодателя на Съюза да вземе предвид приложимото наследствено право (курсивът е мой). Следователно очевидно е налице взаимозависимост между националното право и този регламент, тъй като именно приложимото наследствено право определя на първо място съдържанието на удостоверението.
61.
При това положение издаващият орган трябва евентуално да проявява известна гъвкавост и да следва практики, които не са непременно обичайни за него, особено когато трябва да прилага чужд закон. Настоящият случай обаче не е такъв.
2) Наследяване, различно от универсалното
62.
Когато положението не попада в обхвата на национално наследствено право, което се ръководи от принципа на универсалното наследяване (
21
), и когато посочената по-горе цел може да бъде постигната само чрез споменаване на дела от наследството на въпросното лице, твърде вероятно е да се наложи въпросното имущество да бъде конкретизирано.
63.
Наложените задължения и условията, които се изискват в тази област, могат да се различават в зависимост от държавите членки. По-специално приложимото в друга държава членка наследствено право може да изисква пълен опис на наследството, което би довело до задължение за включване на такава информация в европейското удостоверение за наследство. Подобно положение би съответствало на положението, което се има предвид в израза „ако е приложимо“ в член 68, буква л) от Регламент № 650/2012.
б)
По възможността да се конкретизира съответният имот
64.
Остава да се установи дали в случай като разглеждания в главното производство издаващият европейско удостоверение за наследство орган е свободен да реши дали да включи или не въпросния недвижим имот в това удостоверение, когато съответното лице е направило искане в този смисъл.
65.
В това отношение следва да се отбележи, че за да може европейско удостоверение за наследство да породи напълно своето действие, се изисква определена степен на сътрудничество и взаимно доверие между органите на държавите членки. Това може да включва задължение за издаващия орган, в дух на лоялно сътрудничество с органите на другите държави членки, да вземе предвид изискванията на Закона за регистъра на друга държава членка особено ако този орган разполага със съответната информация и доказателства.
66.
Такова сътрудничество обаче продължава да е деликатен въпрос, тъй като от него могат да възникнат други правни проблеми.
67.
Да допуснем, че когато е направено искане в този смисъл, посочването на въпросния имот зависи от избора на издаващия европейско удостоверение за наследство орган. При такова положение това обвързва ли органа по регистъра, който извършва вписването на този имот, разположен на територията на друга държава членка? Как стои въпросът с член 69, параграф 2 от Регламент № 650/2012, който предвижда, че се предполага, че удостоверението представя точно елементите, установени съгласно приложимото към наследяването национално право или в съответствие с друго право, приложимо към специфични елементи? Прилага ли се тази презумпция към принадлежността на въпросния актив?
68.
Следва също да се отбележи по-специално, че въпросът за принадлежността на определено имущество към наследствената маса не попада в обхвата на приложимия наследствен закон, а на уредбата на правото на собственост (
22
). Всъщност приложимото към наследяването право, което урежда въпроса за прехвърлянето на собственост и въпроса кой става собственик на имуществото на починалия, следва да се разграничи от въпроса дали дадено имущество е принадлежало на починалия.
69.
Накрая следва да се подчертае, че за да може да се посочат точно вещите, органът, издал европейско удостоверение за наследство, трябва да има пълен поглед върху наследствената маса (
23
). Това обаче може да се окаже трудно, както показва настоящият случай.
2.
По формуляр V
70.
Точка 9 от приложение IV към формуляр V има за цел да бъдат идентифицирани присъдените на наследника активи, за които се иска издаване на удостоверение, и се споменава, че в това отношение е необходимо активите да бъдат посочени и да се предоставят всички релевантни идентификационни данни (
24
).
71.
Противно на доводите на някои страни в производството и на становището на някои автори в правната теория (
25
), от този формуляр не може да се направи никакъв извод.
72.
Всъщност информацията, посочена в точка 9, трябва да бъде предоставена само когато въпросният актив трябва да бъде конкретизиран (
26
). Както посочих обаче (
27
), настоящият случай не е такъв, тъй като става въпрос за универсално наследяване.
73.
Освен това следва да се припомни, че тъй като (единствената) цел на Регламент за изпълнение № 1329/2014 е да конкретизира разпоредбите на Регламент № 650/2012, той в никакъв случай не може да отива отвъд материалноправните разпоредби на Регламент № 650/2012. Всеки друг подход би поставил под въпрос принципа на институционално равновесие. Следователно в качеството си на автор на Регламент за изпълнение № 1329/2014 Комисията е длъжна да спазва волята на законодателя. С други думи, този регламент за изпълнение не може да изисква във формуляр V да се предоставя информация, която не е необходима с оглед на целта на европейското удостоверение за наследство. В противен случай това би лишило неоснователно от съдържание разпоредбите на Регламент № 650/2012.
74.
Следователно, доколкото правилното тълкуване на член 68 от Регламент № 650/2012 води до извода, че тази разпоредба не изисква конкретно идентифициране на литовското имущество в европейското удостоверение за наследство, нито една норма на Регламент за изпълнение № 1329/2014 не може да допусне различен извод. Следователно този регламент за изпълнение трябва да се тълкува във връзка с Регламент № 650/2012.
В. Относно правните последици от европейското удостоверение за наследство и неговото взаимодействие с националното поземлено право (член 1, параграф 2, буква л) и член 69, параграф 5 от Регламент № 650/2012)
75.
Съгласно член 69, параграф 5 от Регламент № 650/2012 европейското удостоверение за наследство представлява действителен документ за вписването на наследственото имущество в съответния регистър на дадена държава членка, без да се засяга член 1, параграф 2, букви к) и л) от този регламент.
76.
Член 1, параграф 2, буква л) от Регламент № 650/2012, който цели да очертае областите на приложение съответно на lex successionis и на lex registrii, предвижда, че от приложното поле на този регламент са изключени „вписването в регистър на права върху недвижима или движима собственост, включително правните изисквания за такова вписване, както и последиците от вписването или невписването на такива права в регистър“.
77.
Делото, по което е постановено решение Kubicka (
28
), е единственото, предоставило възможност на Съда да тълкува член 1, параграф 2, буква л) от Регламент № 650/2012. В това решение Съдът е постановил, че член 1, параграф 2, букви к) и л) и член 31 от този регламент трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат отказа на орган на държава членка да признае вещните последици на виндикационния завет, познат в приложимото наследствено право, избрано от завещателя съгласно член 22, параграф 1 от посочения регламент, щом този отказ се основава на съображението, че заветът се отнася до правото на собственост върху недвижим имот с местонахождение в тази държава членка, а нейното законодателство не познава института на завета с пряко вещно действие в момента на откриването на наследството.
78.
В резултат на решение Kubicka разглежданото в главното производство германско право не е приложено към прехвърлянето на собственост. Правилата относно имотния регистър обаче не са били засегнати. Следователно националното поземлено право на държава членка може да наложи допълнителни процесуални изисквания, но само доколкото тези допълнителни изисквания не се отнасят до правното положение, удостоверено с европейското удостоверение за наследство.
79.
Както е посочил генералния адвокат Bot в своето заключение по дело Kubicka (
29
), на практика наред с европейското удостоверение за наследство могат да се изискват и други документи или информация, когато това удостоверение не съдържа достатъчно точни данни, за да се идентифицира вещта, за която трябва да се впише прехвърлянето на собствеността.
80.
Следва обаче да се отбележи, че в случая литовските власти разполагат с цялата необходима информация, за да могат да извършат вписване в имотния регистър: те могат да установят на кого принадлежи или е принадлежало въпросното имущество, и посредством европейското удостоверение за наследство да се уверят, че жалбоподателят в главното производство притежава качеството „наследник“.
81.
При това положение полезното действие на европейското удостоверение за наследство би било застрашено, ако литовското поземлено право можеше да наложи на заявителя допълнителни задължения.
82.
Всъщност, макар конкретното имущество, придобито чрез наследяване, да не е посочено в европейското удостоверение за наследство, придобиването му може да бъде доказано с това удостоверение. По тази логика не идентифицирането на този актив в удостоверението е основанието за вписването на промяна в имотния регистър, а качеството „наследник“ на съответното лице (
30
). В това отношение същото удостоверение представлява доказателство за универсалното правоприемство чрез наследяване, настъпило по силата на германското право, което включва и недвижимите имоти на починалия, намиращи се в чужбина. Органът по вписванията в имотния регистър следва да провери дали въпросното имущество попада в обхвата на наследяването, т.е. дали е принадлежало на починалата. Органът трябва да изведе всички последици от информацията, съдържаща се в европейското удостоверение за наследство, а именно че лицето, посочено като наследник на починалата, е нейният универсален наследник.
83.
Следователно няма никаква основателна причина литовските власти да изискват допълнителни данни и доказателства за целите на вписването, за да определят дали въпросното лице е наследник на разглеждания имот. Да се задължи това лице да се обърне към германските органи, за да посочат конкретно въпросния недвижим имот, би било неоправдан формализъм.
84.
В заключение, доколкото полезното действие на Регламент № 650/2012, и в случая полезното действие на установеното с този регламент европейско удостоверение за наследство, не е застрашено, държавите членки са свободни да приемат законодателни актове в областта на поземленото право. Член 1, параграф 2, буква л) от посочения регламент обаче не може да застраши полезното действие на европейско удостоверение за наследство, което, както припомних, представлява, по силата на член 69, параграф 5 от същия регламент, действителен документ за вписването на наследственото имущество в съответния регистър на дадена държава членка.
85.
С други думи, макар разпоредбите на националното право относно имотния регистър да не може да игнорират условията, свързани с придобиването на наследствено имущество (
31
), европейското удостоверение за наследство, доказващо наследяването, има задължителен характер и трябва да служи като основание за вписване в регистъра, независимо дали съдържанието му съответства на обичайната практика за съставяне на такова удостоверение (или сходен национален документ) в държавата членка на имотния регистър (
32
). Единствено когато обективно е невъзможно да се определи предметът на искането с оглед на вписването в имотния регистър, може да се окаже необходимо европейското удостоверение за наследство да се допълни, за да се докаже общото правоприемство по отношение на починалия с допълнителни документи, необходими за точното идентифициране на наследеното имущество (
33
).
Г. Относно сътрудничеството между органите (член 66, параграф 5 от Регламент № 650/2012)
86.
Член 66 от Регламент № 650/2012, който има за предмет разглеждането на заявление за европейско удостоверение за наследяване, предвижда в параграф 5, че за целите на това разглеждане при поискване компетентният орган на дадена държава членка предоставя на издаващия европейско удостоверение за наследство орган на друга държава членка информацията, съдържаща се по-специално в имотните регистри, в регистрите за гражданско състояние и в регистрите, в които се вписват документи и факти, имащи отношение към наследяването или към режима на имуществени отношения между съпрузи или равностоен режим на собственост на починалия, ако съгласно националното право на компетентния орган е разрешено да предоставя такава информация на друг национален орган.
87.
Комисията счита, че в случая при разглеждането на заявлението за европейско удостоверение за наследство германският орган, издаващ европейското удостоверение за наследство, трябва да се обърне към литовските власти, за да получи информация за недвижимия имот.
88.
Макар да е очевидно, че механизмът за сътрудничество, установен с член 66, параграф 5 от Регламент № 650/2012, играе първостепенна роля за правилното функциониране на разглеждането на дадено заявление и впоследствие издаването на удостоверение, не споделям гледната точка на Комисията поради простата причина, че сътрудничество се налага единствено когато е необходимо.
89.
Както бе установено в настоящото заключение, разглежданият случай не е такъв, тъй като органът по вписване разполага с цялата необходима информация, за да извърши вписването.
V. Заключение
90.
С оглед на всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на поставения от Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд на Литва) преюдициален въпрос по следния начин:
„Член 1, параграф 2, буква л), член 68, буква л) и член 69, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 650/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство не допускат прилагането на разпоредби на националното право, съгласно които недвижим имот, придобит от един-единствен наследник по силата на наследствено право, подчинено на принципа на универсалното наследяване, може да бъде вписан въз основа на европейско удостоверение за наследство в имотния регистър на държавата членка, на чиято територия се намира този недвижим имот, само при условие че в това удостоверение са включени всички данни за идентифициране на недвижимия имот, които се изискват от националното право на тази държава членка“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2021 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство (ОВ L 201, 2012 г., стр. 107).
(
3
)	Регламент за изпълнение на Комисията от 9 декември 2014 година за изготвяне на формулярите, посочени в Регламент (ЕС) № 650/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство (ОВ L 359, 2014 г., стр. 30).
(
4
)	Правилата, одобрени с Постановление № 379 на правителството на Република Литва от 23 април 2014 г.
(
5
)	Тук става въпрос за тълкуване на член 68 от Регламент № 650/2012.
(
6
)	Този въпрос се отнася до тълкуването на член 1, параграф 2, буква л) и член 69, параграф 5 от Регламент № 650/2012.
(
7
)	Вж. решение от 12 октомври 2017 г., Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755, т. 56).
(
8
)	Вж. в този смисъл Baldus, Ch. — In: Gebauer, M., Wiedmann, T. Europäisches Zivilrecht., 3. ed., C.H. Beck, Munich, 2021, глава 44 (Europäische Erbrechtsverordnung), член 1, точка 4.
(
9
)	Вж. обаче членове 32 и 33 от Регламент № 650/2012.
(
10
)	Вж. глава III от Регламент № 650/2012.
(
11
)	Вж. член 23, параграф 1 от Регламент № 650/2012.
(
12
)	Вж. член 23, параграф 2, буква д) от Регламент № 650/2012.
(
13
)	Това удостоверение е от съществено значение за практическото решаване на въпросите при наследяването с трансгранични последици, вж. подробно Hess, B. Europäisches Zivilprozessrecht, 2. ed., De Gruyter, Berlin/Boston, point 7.220. Вж. също, Wautelet, P. — In: Bonomi, A., Wautelet, P. Le droit européen des successions. Commentaire du règlement (UE) № 650/2012 du 4 juillet 2012. 2 ed., Bruylant, Bruxelles: 2016, art. 62, point 1 sq.
(
14
)	Вж. Kleinschmidt, J. Optionales Erbrecht: Das Europäische Nachlasszeugnis als Herausforderung an das Kollisionsrecht. Rabels Zeitschrift für ausländisches und internationales Privatrecht, 2013, Vol. 4, № 77, 723—785, по-специално, р. 726. Вж. също, Stamatiadis, D. — In: Pamboukis, H.P. EU Succession Regulation № 650/2012. A Commentary-Nomiki Bibliothiki/C.H. Beck/Hart/Nomos, Athènes/Munich/Oxford/Baden-Baden, 2017, art. 62, point 26 sq.
(
15
)	Вж. решения от 21 юни 2018 г., Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, т. 46) и от 16 юли 2020 г., E. E. (Съдебна компетентност и приложим закон към наследяването) (C‑80/19, EU:C:2020:569, т. 70).
(
16
)	Вж. заключението ми по дело Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:89, т. 90).
(
17
)	Вж. член 68, буква л). Курсивът е мой.
(
18
)	Вж. член 23, параграф 2, буква д) от Регламент № 650/2012.
(
19
)	Вж. също в този смисъл Semelová, M. Praktische Probleme mit dem (deutschen) Europäischen Nachlasszeugnis in der Tschechischen Republik. — Zeitschrift für das Privatrecht der Europäischen Union (GPR). 2018, No 4, 200—203, по-специално р. 201.
(
20
)	Вж. член 65, параграф 3, буква е) от Регламент № 650/2012.
(
21
)	Следователно би ставало въпрос за положение, различно от това в настоящия случай.
(
22
)	Вж. също в този смисъл Raff, Th. Praktische Probleme mit dem (deutschen) Europäischen Nachlasszeugnis in der Tschechischen Republik — Stellungnahme. — Zeitschrift für das Privatrecht der Europäischen Union (GPR), 2018, 203—205, по-специално р. 204.
(
23
)	Вж. също в този смисъл Wautelet, P., op. cit., art. 68, point 26.
(
24
)	Що се отнася до текста на бележка под линия 13, отнасяща се до тази точка 9, вж. точка 12 от настоящото заключение.
(
25
)	Вж. по-специално Semelová, M., op. cit., p. 203.
(
26
)	Вж. също в този смисъл Raff, Th., op. cit., p. 203, както и Budzikiewicz, Ch. — In: Calvo Caravaca, A.‑L., Davì, A., Mansel, H.‑P. The EU Succession Regulation. A Commentary, Cambridge University Press, 2016, art. 68, point 19.
(
27
)	Вж. точка 53 от настоящото заключение.
(
28
)	Вж. решение от 12 октомври 2017 г. (C‑218/16, EU:C:2017:755, диспозитив).
(
29
)	C‑218/16, EU:C:2017:387, точка 67.
(
30
)	Вж. също в този смисъл Nordmeier, C. F. Die Aufnahme einzelner Nachlassgegenstände in das Europäische Nachlasszeugnis — zum durch den Todesfall bedingten Rechtserwerb und zur Reichweite der Art. 68 lit. l und m EuErbVO. Praxis des Internationalen Privat- und Verfahrensrechts (IPrax), 2019, 306—312, по-специално р. 311.
(
31
)	Вж. решение от 12 октомври 2017 г., Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755, т. 54).
(
32
)	Вж. също в този смисъл Margoński, M. Europejskie poświadczenie spadkowe. Wolters Kluwer, Varsovie: 2022, p. 429.
(
33
)	Вж. също в този смисъл Margoński, M., op. cit., p. 429.