62002CC0409_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Jan Pflugradt on tehnyt esillä olevan valituksen Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (viides jaosto) 22.10.2002 antamasta tuomiosta,(2) jolla hylättiin Pflugradtin kanne, jolla tämä vaati kumoamaan vuodelta 1999 laaditun arviointikertomuksensa(3) sekä Euroopan keskuspankin (jäljempänä EKP) tietojärjestelmistä vastaavan pääosaston (PO IS) johtajan 28.6.2000 päivätyn kirjelmän, joka koskee hänelle osoitettuja työtehtäviä.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
2. EY:n perustamissopimukseen liitetyn, Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännöstä tehdyn pöytäkirjan (jäljempänä EKPJ:n perussääntö) mukaan EKP:n neuvosto vahvistaa johtokunnan ehdotuksesta EKP:n henkilöstöä koskevat palvelussuhteen ehdot. Nämä ehdot on hyväksytty päätöksellä 1999/330/EY(4) (jäljempänä palvelussuhteen ehdot).
3. Näissä palvelussuhteen ehdoissa säädetään muun muassa seuraavaa:
”9 a) EKP:n ja sen työntekijöiden välisiä palvelussuhteita säännellään näiden palvelussuhteen ehtojen mukaisesti tehdyin työsopimuksin. Johtokunnan hyväksymissä henkilöstösäännöissä täsmennetään palvelussuhteen ehtojen soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
– –
c) Palvelussuhteen ehtoihin ei sovelleta mitään tiettyä kansallista oikeutta. EKP soveltaa i) jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisiä yleisiä periaatteita, ii) yhteisön oikeuden (EY) yleisiä periaatteita ja iii) sosiaalipolitiikkaa koskeviin jäsenvaltioille osoitettuihin asetuksiin ja direktiiveihin (EY) sisältyviä oikeussääntöjä. EKP toteuttaa tällaiset lainsäädäntötoimet aina kun se on tarpeen. EKP ottaa tässä yhteydessä asianmukaisesti huomioon sosiaalipolitiikan alaa koskevat suositukset (EY). Tulkitessaan näiden palvelussuhteen ehtojen mukaisia oikeuksia ja velvoitteita EKP ottaa asianmukaisesti huomioon yhteisön toimielinten henkilöstöön sovellettavat asetuksissa, säännöissä ja oikeuskäytännössä vahvistetut periaatteet.
10 a) EKP:n ja sen työntekijöiden väliset työsopimukset ovat muodoltaan työntekijöiden allekirjoittamia työhönottoasiakirjoja. Nämä työhönottoasiakirjat sisältävät – – 14.10.1991 annetussa neuvoston direktiivissä 91/533/ETY täsmennetyt työsopimuksen kohdat.”(5)
4. EKP:n neuvosto hyväksyi niin ikään EKPJ:n perussäännön nojalla EKP:n työjärjestyksen, jota muutettiin 22.4.1999(6) ja jossa säädetään seuraavaa:
”11 artikla
11.1 Jokaiselle EKP:n henkilöstöön kuuluvalle kerrotaan hänen asemansa EKP:n organisaatiossa, esimieslinjansa ja ammatilliset vastuualueensa.
– –
21 artikla, Palvelussuhteen ehdot
21.1 EKP:n ja sen henkilöstön välinen palvelussuhde määritetään palvelussuhteen ehdoissa ja henkilöstösäännöissä.
21.2 EKP:n neuvosto hyväksyy ja tarkistaa johtokunnan ehdotuksesta palvelussuhteen ehdot. Yleisneuvostoa kuullaan tässä työjärjestyksessä määrätyn menettelyn mukaisesti.
21.3 Palvelussuhteen ehdot pannaan täytäntöön henkilöstösäännöillä, jotka johtokunta hyväksyy ja tarkistaa.”
II Tosiseikat ja oikeudenkäynti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
5. Pflugradt on ollut EKP:n palveluksessa 1.7.1998 alkaen. Hän on työskennellyt PO IS:ssä, jossa hän on toiminut ”Unix-asiantuntijoiden koordinaattorina”. Hän hyväksyi 9.10.1998 asiakirjan nimeltä ”UNIX coordinator responsibilities”, joka sisälsi luettelon hänen työhönsä liittyvistä erilaisista tehtävistä. Neljä päivää myöhemmin hänelle lähetettiin työhönottoasiakirja, jota sovellettiin taannehtivasti tehtävien aloittamisesta alkaen.
6. EKP laati Pflugradtin työskentelystä arviointikertomuksen vuodelta 1999. Pflugradt riitautti sen tuloksetta useita EKP:n sisäisiä oikeussuojakeinoja käyttäen. Hän väitti ennen kaikkea, että tämä arviointikertomus sisältää epäoikeudenmukaisia ja perusteettomia huomautuksia. Tämän jälkeen hän nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen kyseisen arviointikertomuksen kumoamiseksi. Tämä arviointikertomus on asiassa T-178/00 kyseessä oleva riidanalainen päätös.
7. PO IS:n pääjohtaja toimitti Pflugradtille 28.6.2000 päivätyllä kirjelmällä uuden luettelon tämän tehtävistä ”Unix-asiantuntijoiden koordinaattorina”. Koska valittaja ei ollut tyytyväinen tämän kirjelmän mukaiseen vastuualueidensa muuttamiseen, hän teki tuloksetta EKP:n sisäisiä hallinnollisia valituksia. Tämän jälkeen hän nosti kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kyseisen kirjelmän kumoamiseksi. Tämä kirjelmä on asiassa T-341/00 kyseessä oleva riidanalainen päätös.
8. Pflugradt nosti siten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa 4.7. ja 10.11.2000 kaksi kannetta, joissa hän vaati vuodelta 1999 laaditun arviointikertomuksensa sekä 28.6.2000 päivätyn kirjelmän kumoamista.
III Valituksenalainen tuomio
9. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin yhdisti nämä kaksi asiaa (T-178/00 ja T-341/00) 22.10.2002 antamassaan tuomiossa, jolla se hylkäsi molemmat kanteet.
A Kanne asiassa T-178/00
10. Asiassa T-178/00 nostamassaan kumoamiskanteessa Pflugradt väitti, että vuodelta 1999 laaditussa arviointikertomuksessa häneltä oli poistettu tiettyjä henkilöstöä koskevia työtehtäviä, nimittäin vastuu Unix-yksikön työntekijöiden arvioinnista. Lisäksi tässä arviointikertomuksessa oli arvioitu hänen työtään virheellisten tosiseikkojen perusteella.
11. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi molemmat kanneperusteet seuraavin perustein: se huomautti ensinnäkin, että EKPJ:n perussäännössä EKP:lle annetaan toiminnallinen itsenäisyys mutta EKP:n ja sen henkilöstön välisistä suhteista määrätään työsopimuksilla, jotka ovat muodoltaan tämän toimielimen työntekijöilleen osoittamia ja työntekijöiden allekirjoittamia työhönottoasiakirjoja. Nämä asiakirjat sisältävät olennaiset sopimusehdot eli työn nimikkeen, palkkaluokan ja lyhyen kuvauksen työstä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että EKP on antanut Pflugradtille myös luettelon hänen työhönsä erityisesti kuuluvista tehtävistä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin täsmensi kuitenkin, että EKP voi muuttaa työsopimusten täytäntöönpanon perusteita ainoastaan, jos nämä muutokset eivät koske sopimuksen olennaisia kohtia.
12. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin täsmensi lisäksi seuraavaa:
”54 EKP:lla on kaikkien muiden toimielinten tai yritysten tavoin laaja harkintavalta toimintansa järjestämisessä ja henkilöstönsä hallinnoinnissa. Yhteisöjen toimielimenä sillä on laaja harkintavalta sen suhteen, miten se järjestää yksikkönsä ja kuinka se yleisen edun mukaisten tehtäviensä hoitamiseksi määrää palveluksessaan olevan henkilöstön asemapaikat (ks. vastaavasti asia C-69/83, Luxemburg vastaan tilintarkastustuomioistuin, tuomio 21.6.1984, Kok. 1984, s. 2447, 17 kohta; asia C-294/95 P, Ojha vastaan komissio, tuomio 12.11.1996, Kok. 1996, s. I-5863, 40 kohta; asia T-33/90, Von Bonkewitz-Lindner vastaan parlamentti, tuomio 6.11.1991, Kok. 1991, s. II-1251, 88 kohta ja asia T-176/97 Hick vastaan talous- ja sosiaalikomitea, tuomio 9.6.1998, Kok. 1998, s. I-A-281 ja II-845, 36 kohta). Näin ollen EKP voi ajan myötä kehittää sen ja työtekijöidensä välisiä työsuhteita yksikön edun mukaisesti työn tehokkaan organisoinnin varmistamiseksi, erilaisten työtehtävien jakamiseksi johdonmukaisesti eri työntekijöiden kesken sekä muuttuviin tarpeisiin vastaamiseksi. Työntekijä, joka on otettu palvelukseen toistaiseksi ja siten mahdollisesti siihen asti, kunnes hän täyttää 65 vuotta, ei voi perustellusti odottaa, että kaikki sisäiseen organisaatioon liittyvät yksityiskohdat pysyvät muuttumattomina hänen koko uransa ajan tai että hän säilyttää tuon koko ajan ne työtehtävät, jotka hänelle annettiin hänen palvelukseenottamisensa yhteydessä.
55 Tältä osin on huomattava, että kantajan palvelukseen ottaminen ja 5.10.1998 päivätyn toimenkuvauksen laatiminen tapahtuivat siinä yleisessä asiayhteydessä, jossa EKP:n toimintaa järjestettiin sen ensimmäisenä toimintavuonna. Tämä ilmenee muun muassa siitä, että toimenkuvauksessa mainitut työtehtävät ja vastuut jaetaan määräaikaisesti. Niistä yhdeksän osalta toimenkuvauksessa todetaan, että työtoveri avustaa kantajaa ’kolmannen vaiheen alussa’. Sitä paitsi EKP ilmoittaa tässä asiakirjassa suosittelevansa, että kaikkien työtehtävien ja vastuiden jakaminen tutkitaan uudelleen: ’jos vuoden 1999 ensimmäisen neljänneksen jälkeen osoittautuu, että Unix-järjestelmään liittyvä työmäärää vähenee, Unix-koordinaattorien kaikki työtehtävät olisi määriteltävä uudelleen (pyrkimällä luomaan riittävä kuvaus EKP:n eri tehtäväluokista) ottaen huomioon EKP:n olosuhteet ja toimintaperiaatteet tuona ajankohtana.’
56 Sitä paitsi kun sopimuksessa todetaan, että ’tietyissä tapauksissa muutetut’ palvelussuhteen ehdot ovat erottamaton osa kantajan työsopimusta, tässä sopimuksessa määrätään nimenomaisesti, että palvelussuhteen ehdot saattavat vaihdella niihin tehtyjen muutosten mukaisesti.
57 On tutkittava, onko Unix-ryhmään kuuluvien henkilöiden työn vuosittaista arviointia koskeva vastuu olennainen osa ryhmän koordinaattorin tehtäviä ja onko sen poistaminen näin ollen kantajan työsopimuksen olennaisten kohtien vastaista.
58 On totta, että siitä huolimatta, että kantajan työtehtäviä on muutettu, hän on säilyttänyt työnsä ’Unix-asiantuntijoiden koordinaattorina’ eli palkkaluokkaan G kuuluvana ammattilaisena, sekä siihen liittyvän palkkauksen.
59 Kyseisestä 5.10.1998 päivätystä toimenkuvauksesta ilmenee, että Unix‑asiantuntijoiden koordinaattorin virka on luonteeltaan lähinnä tekninen, sillä henkilöstöön ja hallintoon liittyvät tehtävät ovat ainoastaan toissijaisia. Tämän vuoksi vain Unix-ryhmään kuuluvien henkilöiden työn vuosittaista arviointia koskevan tehtävän poistaminen ei merkitse, että kantajan tehtäviä vähennettäisiin siten, että ne eivät enää olisi hänen virkansa mukaisia. Tältä osin on korostettava, että on selvää, että kantaja ei ole koskaan voinut arvioida Unix-ryhmään kuuluvia henkilöitä, sillä tämä vastuu on poistettu kantajalta jo ennen sitä, kun EKP aloitti henkilöstönsä ensimmäisen vuosittaisen arvioinnin. Näin ollen kyseinen muutos ei vähennä kantajan työn arvoa eikä sitä siten voida pitää työsopimuksen olennaisten kohtien vastaisena.”
13. Kantajan työn arviointia koskevan toisen kanneperusteen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että kyse oli tosiasiassa Pflugradtin esimiesten hänen työskentelystään vuonna 1999 tekemän arvioinnin pätevyyden kyseenalaistamisesta, mikä ei kuulu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittama laillisuusvalvonta vuosittaiseen arviointikertomukseen sisältyvien arviointien osalta kohdistuu ainoastaan mahdolliseen harkintavallan väärinkäyttöön. Koska kantaja ei ollut näyttänyt tällaisia olosuhteita toteen, kanneperuste hylättiin.
14. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi näin ollen Pflugradtin tässä ensimmäisessä asiassa nostaman kanteen.
B Kanne asiassa T-341/00
15. Pflugradt vaati tässä toisessa asiassa nostamassaan kanteessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan 28.6.2000 päivätyn kirjelmän, jolla EKP muutti hänelle osoitettuja työtehtäviä. Samoilla perusteilla kuin asiassa T-178/00 kantaja väitti, että EKP oli jättänyt huomiotta kantajan oikeuden saada työsopimuksensa mukaiset työtehtävät.
16. Myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toisti ensimmäisessä asiassa esittämänsä perustelut ja totesi, että kantaja ei voi odottaa säilyttävänsä kaikkia niitä erityisiä tehtäviä, jotka EKP on antanut hänelle hänen palvelukseenottamisensa yhteydessä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että toimielin ei ollut ylittänyt organisointivaltansa rajoja muuttaessaan yksipuolisesti kantajan työtehtäviä, koska asiassa ei ollut kiistetty, että muutokset oli toteutettu yksikön edun mukaisesti, ja koska kantaja säilytti olennaiset työtehtävänsä eikä ollut näyttänyt näiden muutosten vaikuttavan hänen työsopimuksensa olennaisiin kohtiin.
17. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen myös tässä jälkimmäisessä asiassa.
IV Oikeudenkäynti yhteisöjen tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
18. Pflugradt teki valituksenalaisesta tuomiosta 18.11.2002 esillä olevan valituksen yhteisöjen tuomioistuimeen. EKP toimitti vastineensa 3.3.2003.
19. Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
– kumoaa valituksenalaisen tuomion
– kumoaa molemmat EKP:n päätökset ja
– velvoittaa vastapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
20. EKP vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
– hylkää valituksen ja
– velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
V Valitus
21. Pflugradt vetoaa valituksensa tueksi useisiin eri perusteisiin. Ensimmäisen valitusperusteen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut EKPJ:n perussäännön 36.1 artiklaa ja palvelussuhteen ehtojen 9 artiklan a kohdan ensimmäistä virkettä, kun se on jättänyt huomiotta, että EKP:n ja sen henkilöstön välinen oikeussuhde perustuu sopimukseen. Tämän vuoksi EKP ei ole voinut yksipuolisesti muuttaa hänen sopimustaan.
22. Toisessa valitusperusteessaan valittaja väittää, että soveltaessaan yhteisön henkilöstön sääntöjä EKP:n henkilöstön työtehtävien määräämiseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todellisuudessa jättänyt noudattamatta tätä periaatetta. Se ei ole varsinkaan todennut, että EKP:n olisi pitänyt vedota yksikön etuun muuttaessaan osoittamiaan työtehtäviä.
23. Kolmannessa valitusperusteessaan valittaja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen todenneen tosiseikat virheellisesti ja neljännessä valitusperusteessaan sen arvioineen tosiseikkoja virheellisesti.
24. Viides ja viimeinen valitusperuste koskee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antaman tuomion virheellisiä perusteluja. Valittaja väittää, ettei hän halunnut riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa EKP:n hänestä tekemää arviointia vuodelta 1999 laaditussa arviointikertomuksessa vaan tosiseikat, joihin EKP perusti arviointikertomuksensa. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole lausunut tästä väitteestä.
25. Valitusperusteita tutkitaan tässä jär jestyksessä.
A Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee EKPJ:n perussäännön 36.1 artiklan ja palvelussuhteen ehtojen 9 artiklan a kohdan ensimmäisen virkkeen huomiotta jättämiseen perustuvaa oikeudellista virhettä
26. Ensimmäisellä valitusperusteella pyritään riitauttamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ottama kanta EKP:n ja sen henkilöstön välisten työsuhteiden oikeudellisesta luonteesta sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi EKP:n harkintavallasta sen henkilöstön työtehtävien määräämisessä.
27. Valittajan mukaan palvelussuhteen ehtojen 9 artiklan a kohdan ensimmäisestä virkkeestä ilmenee, että EKP:n ja sen henkilöstön väliset oikeussuhteet perustuvat työhönottosopimuksiin. Niiden väliset oikeussuhteet ovat näin ollen sopimusperusteisia.(7) Valituksenalaisessa tuomiossa ei ole otettu huomioon EKP:n toiminnallisen itsenäisyyden laajuutta ja organisointia tämän säännöksen ja EKPJ:n perussäännön 36.1 artiklan valossa.
28. Pflugradtin mielestä on erotettava toisistaan EKP:n harkintavalta sen henkilöstön työtehtävien määräämisen osalta ja sen harkintavalta toimielimien organisoinnin osalta, jossa toimielimellä on kiistatta laaja harkintavalta. Suhteet työntekijöihin ovat sopimussuhteita, joissa noudatetaan tahdonautonomian periaatetta. Edellä esitetystä seuraa, että EKP ei voi muuttaa yksipuolisesti sen ja valittajan välillä tehdyn sopimuksen ehtoja, ei vuodelta 1999 laaditun arviointikertomuksen eikä myöskään 28.6.2000 päivätyn kirjelmän perusteella. Valittajan mukaan toimenkuvaus on hänen työsopimuksensa olennainen osa. EKP on lähettänyt hänelle hyväksyttäväksi tämän kuvauksen, joka sisältää hänen keskeisimmät vastuualueensa. Vasta sitten, kun sen sisältö on hyväksytty, työhönottoasiakirjaan sisältyvä työsopimus on tehty Pflugradtin ja EKP:n välillä.(8) Toimenkuvaus on siis edellytys sille, että Pflugradt hyväksyy sopimuksen.
29. EKP väittää vastineessaan, että vaikka EKP:n ja sen henkilöstön väliset oikeussuhteet ovat sopimusperusteisia, ne eivät ole ainoastaan puhtaasti sopimusperusteisia. Kyseessä ei ole yksityisoikeudellinen sopimus. Työsopimus perustuu pitkälti palvelussuhteen ehdoissa määrättyihin seikkoihin, ja nämä palvelussuhteen ehdot muistuttavat sisällöltään virkamiehiin ja muuhun henkilöstöön sovellettavia palvelussuhteen ehtoja. Juuri tämän samankaltaisuuden vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tässä asiassa soveltanut oikeuskäytäntöä, jossa yhteisön toimielimille annetaan laaja harkintavalta yksiköidensä organisoinnin ja henkilöstönsä työtehtävien määräämisen osalta.
30. EKP:n mukaan toimielimen harkintavalta on yleinen ja toteava, eikä se riipu siitä, millaisia työsuhteet sen henkilöstön, virkamiesten tai muun henkilöstön kanssa ovat.
Asian arviointi
31. Toisin kuin valittaja, en katso, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi tehnyt oikeudellisen virheen tunnustaessaan, että EKP:lla on laaja harkintavalta henkilöstönsä työtehtävien määräämisen osalta, ja hyväksyessään samalla EKP:n toteuttaman, valittajan tiettyjen vastuualueiden muutoksen.
32. On selvää, että EKP:n ja sen henkilöstön väliset työsuhteet ovat sopimusoikeudellisia.(9) Tällainen työsuhde konkretisoituu palvelussuhteen ehtojen 10 artiklan mukaisen työhönottoasiakirjan allekirjoittamisella. Vaikka työsuhteet ovat sopimusoikeudellisia, on kuitenkin korostettava, että toinen sopimuspuolista on yhteisön toimielin, jolla on tässä ominaisuudessaan yhteisön etua koskeva tehtävä ja oikeus määrätä henkilöstöönsä sovellettavista säännöksistä.(10)
33. Tästä syystä suhteet sopimussuhteiseen henkilöstöön perustuvat palvelussuhteen ehtojen säännösten kautta merkittäviin henkilöstösäännöksiin, jotka sisältyvät EKP:n neuvoston hyväksymiin palvelussuhteen ehtoihin.
34. Valittajan väite, jossa korostetaan EKP:n virkamiesten ja henkilöstön oikeudellisen aseman eroa ja joka perustuu sopimussuhteeseen ja tahdonautonomian toteuttamiseen, ei ole perusteltu. Palvelussuhteen ehdot ovat osa Pflugradtin sopimusta, mutta niistä ei ole neuvoteltu viimeksi mainitun ja toimielimen välillä. On täsmennettävä, että palvelukseenottomenettely sisältää keskustelun ja yhteisymmärryksen, jotka johtavat palvelussuhteen ehtojen mukaisesti työhönottoasiakirjaan. Kyseessä on pitkälti henkilöstösäännöksiin perustuva vakiosopimus, jonka jo tekovaiheessa tulevan työntekijän tahdonautonomia on erittäin heikko. Palvelussuhteen ehtojen 9 artiklan c kohdan viimeisen virkkeen mukaan näiden palvelussuhteen ehtojen mukaisten oikeuksien ja velvoitteiden tulkinnassa on otettava huomioon yhteisön toimielinten henkilöstöön sovellettavat asetuksissa ja oikeuskäytännössä vahvistetut periaatteet.
35. On vielä todettava, että EKP:n neuvoston päättämät palvelussuhteen ehdot sisältyvät yleisiä käsitteitä käyttäen laadittuun asiakirjaan ja että nämä käsitteet voivat toki muuttua ajan myötä mutta vain vähäisessä määrin. Palvelussuhteen ehtojen eri versioista ilmenee, että säännökset kattavat kaikki työsuhteeseen liittyvät seikat ja ettei niitä voida muuttaa kovin paljon. Täsmennettäköön vielä, että kuten EKP totesi 18.3.2004 pidetyssä istunnossa, työsopimuksen tekemisessä sopimusvapautta osoittaa todellisuudessa vain Pflugradtin allekirjoitus työhönottoasiakirjassa. Tämän sopimuksen tekeminen EKP:n ja valittajan välillä ei ole todellisuudessa antanut aihetta varsinaisiin neuvotteluihin.
36. Edellä esitetyn perusteella pidän perusteettomana valittajan väitettä, joka koskee EKP:lla virkamiehiinsä nähden olevan laajan harkintavallan puuttumista suhteissa henkilöstönsä kanssa. Toimielimenä EKP:n on voitava organisoida yksikkönsä ja henkilöstöään yleistä etua koskevaa tehtäväänsä täyttäessään. EKP:n virkamiesten ja henkilöstön palvelussuhteiden erolla ei voida perustella erilaista arviointia tämän toimielimen henkilöstön tehtävien määräämisen osalta. Kuten edellä on todettu, kyseiset suhteet ovat toki sopimusperusteisia, mutta eivät puhtaasti. Toimielimellä, tässä tapauksessa EKP:lla, on harkintavaltaa yksikköjensä organisoinnissa riippumatta sopimusoikeudellisesta asiakirjasta, joka on toimielimen ja sen henkilöstön välisen työsuhteen perusteena.(11) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 54 kohdassa esittämä perustelu, jossa EKP:lle tunnustetaan laaja harkintavalta sen yksikköjen organisoinnissa ja henkilöstön asemapaikkojen määräämisessä, on näin ollen merkityksellinen.
37. Valittajan valituksenalaista tuomiota vastaan esittämä ensimmäinen valitusperuste, joka koskee oikeudellista virhettä, on näin ollen perusteeton.
B Toinen valitusperuste, joka koskee henkilöstöön sovellettavien asemapaikan muuttamista koskevien sääntöjen virheellistä soveltamista
38. Toisessa valitusperusteessaan valittaja lähtee siitä,(12) että henkilöstön asemapaikkojen määräämistä koskevia periaatteita yhteisöjen julkishallinnossa sovelletaan EKP:n henkilöstöön. Hän väittää kuitenkin, että tälläkään olettamuksella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole noudattanut näitä periaatteita.
39. Valittaja väittää, että hänelle kuuluneen arviointivallan poistamisen jälkeen hänen toimensa EKP:ssa ei ollut enää sama, vaikka hänen palkkaluokkansa ja palkkansa eivät muuttuneetkaan. Hän väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti henkilöstön asemapaikkojen määräämistä koskevia periaatteita yhteisön henkilöstöoikeuden kannalta, kun se ei ole pitänyt tätä muutosta pätemättömänä. Pflugradtin mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voinut tyytyä tarkistamaan ainoastaan, että valittajan palkkaluokitus pysyy samana tämän toimen vastaavuuden toteamiseksi, vaan sen olisi pitänyt tutkia tosiseikkoja tämän vastaavuuden osalta.
40. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan(13) virkamiehen asemapaikan uudelleen määrääminen on mahdollista, jos se toteutetaan yksikön edun mukaisesti ja sillä taataan tehtävien vastaavuus, toisin sanoen edellytys koskee palkkaluokan ja toimen vastaavuutta, eikä konkreettisia työtehtäviä, jotka toimi sellaisenaan sisältää.
41. Esillä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on edellä mainitun oikeuskäytännön mukaisesti katsonut, että Pflugradtin vastuualueiden muuttamisen jälkeen hänen toimensa vastaa edelleen palkkaluokkaa, johon hänet on palkattu, ja että hän säilyttää olennaiset työtehtävänsä.(14) Asemapaikan muutosta koskevien sääntöjen virheellistä soveltamista ei näin ollen ole näytetty toteen.
42. Valitusperuste, jonka mukaan toimien vastaavuutta koskevaa periaatetta on loukattu, ei näin ollen ole perusteltu.
C Kolmas valitusperuste, joka koskee tosiseikkojen virheellistä toteamista
43.
Tässä valitusperusteessaan Pflugradt väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut tosiseikat virheellisesti työsopimuksen olennaisten kohtien osalta, kun se ei ole pitänyt häneltä poistettua tehtävää eli Unix-yksikön työntekijöiden arviointia keskeisenä vastuualueena. Hänen asianaan ei ole ollut vakuuttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että kyseessä oli hänen työsopimuksensa olennaisten kohtien poistaminen. Valittajan mukaan häneltä poistettu tehtävä on keskeinen vastuualue, toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo valituksenalaisen tuomion 58 kohdassa, ja tällä kannanotollaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siten tehnyt virheellisen tosiseikkoja koskevan toteamuksen.
44. Lisäksi valittaja korostaa, että EKP ei ole vedonnut yksikön etuun Pflugradtin tehtävien muuttamista koskevan päätöksensä tueksi.(15) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei siten voi katsoa, ettei valittaja kiistänyt sitä, että päätös oli tehty yksikön edun mukaisesti.
45. Pflugradt toimii EKP:ssa Unix-asiantuntijoiden koordinaattorina. Yksikön työntekijöiden arviointi kuuluu valittajan hyväksymään ja allekirjoittamaan asiakirjaan sisältyviin sopimusperusteisiin velvoitteisiin. Tämä työtehtävä on poistettu häneltä.
46. Valituksessaan valittaja väittää, ettei hänen asianaan ollut vakuuttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että hänen vastuualueitaan koskevat muutokset kohdistuivat työsopimuksen olennaisiin kohtiin. Kuitenkin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yleisten periaatteiden mukaisesti kantajan on esitettävä väitteilleen todisteet. Pflugradtin asiana oli siten esittää tosiseikoista näyttö, jonka avulla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi pääasian ratkaisevana tuomioistuimena arvioida näytön. Valittaja ei ole tehnyt tätä ensimmäisessä oikeusasteessa eikä hän voi vedota tähän puutteeseen valituksen yhteydessä.
47. Valitusperusteeseen sisältyvää toista väitettä, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti todennut, ettei valittaja ole kiistänyt, että hänen vastuualueitaan on muutettu yksikön edun mukaisesti, ei mielestäni voida ottaa tutkittavaksi. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tiedoksi saatetut tosiseikat kuuluvat sen yksinomaiseen arviointivaltaan, jota valittaja ei voi riitauttaa muutoksenhaun yhteydessä.(16)
48. Näin ollen kolmas valitusperuste on jätettävä tutkimatta.
D Neljäs valitusperuste, joka koskee tosiseikkojen virheellistä arviointia
49. Pflugradt väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut virheellisesti kahta riidanalaista asiakirjaa eli vuodelta 1999 laadittua arviointikertomusta ja 28.6.2000 laadittua kirjelmää.(17) Hänen mukaansa se, että EKP on poistanut hänen työtehtävänsä tämän kirjelmän perusteella, on paljon radikaalimpi toimenpide kuin arviointikertomuksella toteutettu. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jättää ristiriitaisesti päättelemättä, että valittajan sopimusperusteista asemaa on muutettu olennaisesti.
50. Tämä valitusperuste koskee todellisuudessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittaman tosiseikkojen arvioinnin kiistämistä. Kuten edellä on todettu, yhteisöjen tuomioistuin ei voi korvata ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen itsenäisesti suorittamaa tosiseikkojen arviointia omalla arvioinnillaan. Neljäs valitusperuste on näin ollen jätettävä tutkimatta.
E Viides valitusperuste, joka koskee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa esitettyjä virheellisiä perusteluja
51. Tässä valitusperusteessaan Pflugradt vetoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin virheellisiin perusteluihin. Valittaja on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittänyt väitteen, jonka mukaan hänen vuodelta 1999 laadittu arviointikertomuksensa perustuu virheellisiin tosiseikkoja koskeviin väitteisiin, ja muutoksenhaussa valittaja väittää, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole ottanut sen väitteeseen kantaa eikä näin ollen perustellut tuomiotaan asianmukaisesti.(18)
52. Pflugradtin mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tukeutunut virheelliseen olettamukseen, jonka mukaan valittaja halusi riitauttaa EKP:n arvioinnin vuodelta 1999 laaditussa arviointikertomuksessa, vaikka todellisuudessa hän on kiistänyt ainoastaan tosiseikat, joihin EKP oli perustanut tämän arviointikertomuksen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei siten voinut hylätä tätä väitettä katsomalla, ettei sen tehtävänä ollut valvoa arviointikertomukseen sisältyvää arviointia, jota valittaja vastustaa.
53. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta velvoittavan perusteluvelvollisuuden mukaan perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä sen päättely siten, että niille, joita päätös koskee, selviävät sen syyt ja että yhteisöjen tuomioistuin voi tutkia päätöksen laillisuuden.(19) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on vastattava kantajan tehokkaasti esittämiin kanneperusteisiin, sillä muutoin se ei noudata sitä velvoittavaa perusteluvelvollisuutta.
54. Tätä oikeuskäytäntöä rajoittaa se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle asetetun velvollisuuden perustella päätöksensä ei voida katsoa edellyttävän sitä, että sen olisi vastattava yksityiskohtaisesti kaikkiin kantajan esittämiin väitteisiin varsinkaan silloin, kun nämä väitteet eivät ole riittävän selviä ja täsmällisiä ja kun ne eivät perustu yksityiskohtaiseen näyttöön.(20)
55. Esillä olevassa asiassa valittaja on kiistänyt tietyt tosiseikkoja koskevat väitteet, joihin EKP on perustanut arviointikertomuksensa vuodelta 1999, mutta hän ei ole riitauttanut arviointikertomusta itseään.(21) On kuitenkin todettava, että kyseiseen arviointikertomukseen sisältyviä tiettyjä tosiseikkoja koskevaa luetteloa lukuun ottamatta Pflugradt ei ole esittänyt yksityiskohtaista näyttöä tosiseikkojen paikkansapitämättömyydestä.
56. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole mielestäni jättänyt noudattamatta perusteluvelvollisuutta, sillä se on perustellut tuomionsa sille kannekirjelmässä esitettyjen perusteiden ja väitteiden mukaisesti. Pflugradt ei voi ilman yksityiskohtaista selitystä kanneperusteensa tueksi esitetyistä väitteistä vedota tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa esitettyjen perustelujen puutteellisuuteen.
57. Viides valitusperuste, joka koskee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa esitettyjen perustelujen virheellisyyttä, ei ole perusteltu.
VI Ratkaisuehdotus
58. Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
1) hylkää valituksen ja
2) velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2)
–	Yhdistetyt asiat T-178/00 ja T-341/00, Pflugradt v. EKP, tuomio 22.10.2002 (Kok. 2002, s. II‑4035; jäljempänä valituksenalainen tuomio).
(3)
–	Laadittu 23.11.1999.
(4)
–	Euroopan keskuspankin henkilöstön palvelussuhteen ehtojen hyväksymisestä 9 päivänä kesäkuuta 1998 tehty Euroopan keskuspankin päätös, sellaisena kuin se on muutettuna 31.3.1999 (EYVL 1999, L 125, s. 32).
(5)
– Työnantajan velvollisuudesta ilmoittaa työntekijöille työsopimuksessa tai työsuhteessa sovellettavista ehdoista (EYVL L 288, s. 32).
(6)
–	EYVL L 125, s. 34, oikaisu EYVL 2000, L 273, s. 40.
(7)
–	Valitus (4 kohta).
(8)
–	Palvelussuhteen ehtojen 10 artiklan a kohdan mukaan.
(9)
–	Ks. mm. asia T-333/99, X v. EKP, tuomio 18.10.2001 (Kok. 2001, s. II-3021, 61 kohta).
(10)
–	Ibidem (63 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin katsoi siinä, että EKP:lla oli oikeus työsuhteidensa osalta määrätä palvelussuhteen ehdoissa kurinpitojärjestelmästä, jonka perusteella se voi tilanteessa, jossa joku sen henkilöstöön kuuluvista laiminlyö työsopimuksesta johtuvia velvoitteitaan, toteuttaa sille annettujen vastuualueiden ja tavoitteiden kannalta tarpeelliset toimenpiteet. Kuvaus EKP:n laajasta harkintavallasta sen suhteissa henkilöstöönsä.
(11)
–	Ks. mm. yhdistetyt asiat 23/87 ja 24/87, Aldinger ym. v. parlamentti, tuomio 14.7.1988 (Kok. 1988, s. 4395) ja asia T-102/95, Aubineau v. komissio, tuomio 11.7.1996 (Kok. H. 1996, s. I-A-357 ja II-1053, 28–30 kohta), jonka mukaan henkilöstön asemapaikkojen määrääminen koskee myös nimittäviä viranomaisia väliaikaisten toimihenkilöiden osalta, kuten EKP on muistuttanut vastineessaan (74 kohta).
(12)
–	Olettamus, jota valittaja pitää virheellisenä mutta jonka hän ottaa perustelujensa lähtökohdaksi.
(13)
–	Ks. mm. em. asia Luxemburg v. tilintarkastustuomioistuin, tuomion 24 kohta ja sitä seuraavat kohdat; asia 19/87, Hecq v. komissio, tuomio 23.3.1988 (Kok. 1988, s. 1681, 6 kohta) ja em. asia Ojha v. komissio (tuomion 40 kohta).
(14)
–	Valituksenalaisen tuomion 58 ja 90 kohta.
(15)
–	Valitus (173 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(16)
–	Ks. mm. asia C-136/92 P, komissio v. Brazzelli Lualdi ym., tuomio 1.6.1994 (Kok. 1994, s. I‑1981, 49 kohta).
(17)
–	Valitus (171 kohta).
(18)
–	Valitus (192 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(19)
–	Ks. mm. asia C-159/98 P(R), Alankomaiden Antillit v. neuvosto, määräys 25.6.1998 (Kok. 1998, s. I-4147, 70 kohta).
(20)
–	Ks. asia C-274/99 P, Connolly v. komissio, tuomio 6.3.2001 (Kok. 2001, s. I-1611, 121 kohta).
(21)
–	Valitus (192 kohta).