61989CJ0339_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-339/89,
jonka Tribunal de commerce de Paris on saattanut yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti saadakseen ensin mainitussa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Alsthom Atlantique SA
vastaan
Compagnie de construction mécanique Sulzer SA,
kuultavaksi kutsuttuna: Union des assurances de Paris,
ennakkoratkaisun ETY:n perustamissopimuksen 2 artiklan, 3 artiklan f alakohdan, 34 ja 85 artiklan tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja T. F. O'Higgins sekä tuomarit G. F. Mancini ja F. A. Schockweiler,
julkisasiamies: W. Van Gerven,
kirjaaja: apulaiskirjaaja J. A. Pompe,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet:
-
Compagnie de construction mécanique Sulzer SA, edustajanaan asianajaja Michel Normand, Pariisi,
-
Union des assurances de Paris, edustajanaan asianajaja Alain Tinayre, Pariisi,
-
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamies J. Currall ja avustajansa, oikeudellisessa yksikössä toimiva ranskalainen virkamies H. Lehman,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Compagnie de construction mécanique Sulzerin suulliset huomautukset, jotka esittivät asianajajat Normand ja Holleaux, Pariisi, sekä UAP:n ja komission suulliset huomautukset 2.10.1990 pidetyssä istunnossa,
kuultuaan 14.11.1990 pidetyssä istunnossa julkisasiamiehen esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1
Tribunal de commerce de Paris on esittänyt 10.5.1989 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 3.11.1989, ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen ETY:n perustamissopimuksen 2 artiklan, 3 artiklan f alakohdan, 34 artiklan ja 85 artiklan 1 kohdan tulkinnasta.
2
Mainitut kysymykset on esitetty sellaisen asian yhteydessä, jossa Alsthom Atlantique SA (jäljempänä Alsthom) on nostanut kanteen Compagnie de construction mécanique Sulzer SA:ta vastaan (jäljempänä Sulzer), joka puolestaan on kutsunut kuultavaksi Union des assurances de Paris'n; kanne koskee Sulzerin Alsthomille toimittamien alusten sellaisten moottoreiden toimintahäiriöitä, jotka on asennettu alankomaalaiselle Holland & America Toursille (jäljempänä HAT) toimitettuun kahteen risteilyalukseen.
3
Yksi tärkeimmistä kansallisessa tuomioistuimessa käsitellyistä kysymyksistä koskee Ranskan code civilin 1643 pykälää, joka on seuraavanlainen:
"Myyjä on 'vastuussa piilevistä virheistä, myös vaikka hän ei ole niistä tiennyt, ellei hän erikseen ole kirjallisesti vapauttanut itseään tällaisesta vastuusta'."
4
Ranskan Cour de cassation on oikeuskäytännössään tulkinnut mainittua pykälää siten, että valmistajaan tai myyjään sovelletaan ehdotonta presumptiota, jonka mukaan ne tietävät myydyn tavaran virheistä, ja että presumptiota voidaan jättää soveltamatta ainoastaan, jos kyse on sopimussuhteista saman erikoisalan elinkeinonharjoittajan kanssa.
5
Alsthom vaatii ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa korvausta kuluista, jotka aiheutuivat Sulzerin myymissä moottoreissa olevien piilevien virheiden korjaamisesta; Sulzer väittää, että Ranskan Cour de cassationin oikeuskäytännön kaltaista oikeuskäytäntöä ei ole missään muussa jäsenvaltioissa ja että se on omiaan vääristämään kilpailua ja estämään tavaroiden vapaata liikkumista.
6
Tribunal de commerce de Paris, joka arvioi asiaan liittyvän kysymyksiä ETY:n perustamissopimuksen 2 artiklan, 3 artiklan f alakohdan, 34 artiklan ja 85 artiklan 1 kohdan tulkinnasta, on päättänyt esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Onko Rooman sopimuksen 2 artiklaa, 3 artiklan f alakohtaa, 85 artiklan 1 kohtaa ja 34 artiklaa yhdessä tarkasteltuina tulkittava siten, että niillä kielletään soveltamasta jonkin jäsenvaltion oikeuskäytäntöä, jossa kielletään myyjiä osoittamasta, ettei heillä ollut tietoa tavaran virheistä sen toimitushetkellä ja jonka seurauksena myyjät eivät voi vedota Ranskan code civilin 1643 pykälään, jonka mukaan ne voivat rajoittaa vastuutaan silloin, kun ne eivät ole tietoisia virheistä, samalla tavoin kuin heidän kilpailijansa muissa jäsenvaltioissa voivat tehdä oman kansallisen oikeutensa säännösten mukaan?"
7
Pääasiaa koskevia tosiseikkoja, menettelyn kulkua sekä yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyjä kirjallisia huomautuksia koskevat tarkemmat tiedot ilmenevät suullista käsittelyä varten laaditusta kertomuksesta. Oikeudenkäyntiasiakirjojen näitä osia käsitellään jäljempänä vain, mikäli se on tarpeen tuomioistuimen perustelujen selvittämiseksi.
8
Ensinnäkin on syytä muistuttaa, että perustamissopimuksen 2 artiklassa esitetään Euroopan talousyhteisön päämäärä. Siinä esitetyt tavoitteet liittyvät yhteisön olemassaoloon ja toimintaan, ja ne on saavutettava yhteismarkkinoiden perustamisella ja jäsenvaltioiden talouspolitiikan lähentämisellä, jotka myös ovat tavoitteita, joiden toteuttaminen on perustamissopimuksen olennaisena tarkoituksena (katso tältä osin asiassa 126/86, Gimenez Zaera, 29.9.1987 annettu tuomio, Kok. 1987, s. 3697, 10 kohta).
9
Mainituista tavoitteista, jotka ovat yhteisön perustamisen lähtökohtia, sekä erityisesti tavoitteesta taloudellisen toiminnan sopusuhtaisen kehityksen edistämiseksi koko yhteisössä, ei voi seurata oikeudellisia velvoitteita jäsenvaltioille eikä oikeuksia yksityisille oikeussubjekteille. Tästä seuraa, että yksityinen oikeussubjekti ei voi vedota perustamissopimuksen 2 artiklan määräyksiin kansallisessa tuomioistuimessa.
10
Perustamissopimuksen 3 artiklan f alakohdassa esitetty sellaisen yhteisen järjestelmän toteuttaminen, jolla varmistetaan, ettei kilpailu vääristy yhteismarkkinoilla, on tavoite, jota täsmennetään useissa muissa kilpailusääntöjä koskevissa määräyksissä (katso tältä osin asiassa 85/76, Hoffmann-La Roche, 13.2.1979 annettu tuomio, Kok. 1979, s. 461, ja asiassa 322/81, Michelin, 9.11.1983 annettu tuomio, Kok. 1983, s. 3461, 29 kohta), joihin kuuluu myös perustamissopimuksen 85 artikla, jossa kielletään yritysten väliset sopimukset ja yhdenmukaiset menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla.
11
On syytä muistuttaa, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (katso erityisesti asiassa 311/85, Vereniging van Vlaamse Reisbureaus, 1.10.1987 annettu tuomio, Kok. 1987, s. 3801, 10 kohta) perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla koskevat yritysten toimintaa eivätkä jäsenvaltioiden toimielinten toimenpiteitä. Jäsenvaltioille asetetaan kuitenkin perustamissopimuksessa velvollisuus olla toteuttamatta tai pitämättä voimassa toimenpiteitä, jotka ovat omiaan poistamaan mainittujen artikloiden tehokkaan vaikutuksen (effet utile). Tilanne on tällainen, jos perustamissopimuksen 85 artiklan vastaisten järjestelyjen tekemistä edistettäisiin tai niiden vaikutuksia vahvistettaisiin kansallisen oikeuskäytännön nojalla.
12
Nyt kyseessä olevan asian osalta on syytä todeta, että ehdoton presumptio, johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa ja jonka mukaan myyjä on tietoinen myydyn tavaran virheistä, kehitettiin oikeuskäytännössä ostajan suojaamiseksi, eikä se ole omiaan edistämään tai helpottamaan 85 artiklan vastaisten sopimusten tekemistä.
13
Perustamissopimuksen 34 artiklan nojalla jäsenvaltioiden väliset viennin määrälliset rajoitukset ja kaikki vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet ovat kiellettyjä.
14
Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (katso viimeksi asiassa C-9/89, Espanja vastaan neuvosto, 27.3.1990 annettu tuomio, Kok. 1990, s. I-1383) perustamissopimuksen 34 artikla koskee ainoastaan toimenpiteitä, joilla on tarkoituksena rajoittaa erityisesti vientiä ja kohdella eri tavalla jäsenvaltion sisäistä kauppaa ja ulkomaankauppaa ja siten taata erityisiä etuja kyseisen valtion kotimaiselle tuotannolle tai sen sisäisille markkinoille muissa jäsenvaltiossa tapahtuvan tuotannon tai niiden kanssa käytävän kaupan vahingoksi, tai toimenpiteitä, joilla on tällainen vaikutus.
15
On siis katsottava, että Ranskan Cour de cassationin oikeuskäytäntöä, johon viitataan nyt kyseessä olevassa tapauksessa, sovelletaan erotuksetta kaikkiin kaupallisiin suhteisiin, joita Ranskan oikeus koskee, eikä sen tarkoituksena tai vaikutuksena ole erityisesti viennin estäminen ja näin ollen kansallisen tuotannon tai kansallisten markkinoiden suosiminen. Lisäksi kansainvälisen myyntisopimuksen sopimuspuolet voivat yleensä itse määritellä sopimussuhteisiinsa sovellettavan oikeuden ja näin välttää sen, että niihin sovelletaan ranskalaista oikeutta.
16
Kaikkien edellä esitettyjen arviointien perusteella on syytä vastata ennakkoratkaisukysymykseen, että ETY:n perustamissopimuksen 2 artiklaa, 3 artiklan f alakohtaa, 34 artiklaa ja 85 artiklan 1 kohtaa on yhdessä tarkasteltuina tulkittava siten, että niillä ei kielletä soveltamasta jonkin jäsenvaltion oikeuskäytäntöä, jossa kielletään myyjiä osoittamasta, etteivät ne olleet tietoisia tavaran virheistä sen toimitushetkellä, ja jonka seurauksena myyjät eivät voi vedota kansalliseen lainsäädäntöön, jonka mukaan ne voivat rajoittaa vastuutaan silloin kun eivät ole tietoisia virheistä, samalla tavoin kuin niiden kilpailijat muissa jäsenvaltioissa voivat tehdä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
17
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikuluista.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto)
on ratkaissut Tribunal de commerce de Paris'n 10.5.1989 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
ETY:n perustamissopimuksen 2 artiklaa, 3 artiklan f alakohtaa, 34 artiklaa ja 85 artiklan 1 kohtaa on yhdessä tarkasteltuina tulkittava siten, että niillä ei kielletä soveltamasta jonkin jäsenvaltion oikeuskäytäntöä, jossa kielletään myyjiä osoittamasta, etteivät ne olleet tietoisia tavaran virheistä sen toimitushetkellä, ja jonka seurauksena myyjät eivät voi vedota kansalliseen lainsäädäntöön, jonka mukaan ne voivat rajoittaa vastuutaan silloin kun eivät ole tietoisia virheistä, samalla tavoin kuin niiden kilpailijat muissa jäsenvaltioissa voivat tehdä.