62005CC0330
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
VERICA TRSTENJAK
prezentate la 27 februarie 2007 (
1
)
Cauza C-330/05
Procedură penală
împotriva lui
Fredrik Granberg
„Accize — Uleiuri minerale — Transport atipic”
I — Introducere
1.
Prin intermediul cererii de pronunțare a unei hotărâri preliminare, Hovrätten för Övre Norrland (Curtea de apel din Övre Norland, Suedia) adresează Curții patru întrebări cu privire la interpretarea articolului 7 alineatul (4) și a articolului (9) alineatul (3) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (
2
), astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/108/CEE a Consiliului din 14 decembrie 1992 (
3
) (denumită în continuare „directiva”).
2.
Domnul Granberg este pus sub urmărire penală pentru introducerea în Suedia, în trei recipiente încărcate în partea din spate a unei camionete, a 3000 de litri de păcură provenind din Finlanda, pentru uz personal, fără a fi ținut cont de cerințele formulate de dreptul suedez, care au drept scop să asigure plata accizelor în Suedia.
II — Dreptul comunitar aplicabil
3.
Considerentele de la al cincilea până la al șaptelea ale directivei precizează:
„întrucât orice livrare, deținere în vederea livrării sau livrare în beneficiul unui comerciant care desfășoară o activitate economică independentă sau în beneficiul unui organism de drept public, ce are loc în alt stat membru decât cel în care produsul este pus pe piață pentru consum, atrage după sine aplicarea accizelor în acel alt stat membru;
întrucât, în cazul produselor supuse accizelor achiziționate de persoane private pentru uz propriu și transportate de acestea, taxa trebuie aplicată în țara în care au fost achiziționate produsele;
întrucât, pentru a stabili că produsele supuse accizelor nu sunt deținute pentru uz propriu, ci pentru scopuri comerciale, statele membre trebuie să ia în considerare mai multe criterii.”
4.
Potrivit articolului 7 din directivă:
„(1)   În cazul produselor supuse accizelor și puse deja în consum într-un stat membru, deținute în scopuri comerciale într-un alt stat membru, accizele sunt percepute în statul membru în care sunt deținute produsele în cauză.
[…]
(4)   Produsele menționate la alineatul (1) circulă între teritoriile diverselor state membre împreună cu un document de însoțire care conține datele principale din documentul menționat la articolul 18 alineatul (1). Forma și conținutul acestui document se stabilesc în conformitate cu procedura stabilită în articolul 24 din prezenta directivă.
[…]”
5.
Articolul 8 din directivă prevede:
„În ceea ce privește produsele achiziționate de persoane particulare pentru uz propriu și transportate de aceștia, principiul care reglementează piața internă stabilește că accizele sunt percepute în statul membru în care sunt achiziționate produsele.”
6.
Articolul 9 alineatul (3) din respectiva directivă dispune:
„Statele membre pot prevedea, de asemenea, că accizele devin exigibile în statul membru în care are loc consumul pentru achiziționarea de uleiuri minerale puse deja în consum într-un alt stat membru, dacă aceste produse sunt transportate cu ajutorul unor mijloace de transport atipice, de către persoane particulare sau în numele acestora. Transport atipic înseamnă transportul de combustibili în alte recipiente decât rezervoarele vehiculelor sau canistre adecvate pentru combustibili și transportul de produse lichide pentru încălzire în alte recipiente decât în camioane-cisternă folosite în numele comercianților profesioniști.”
III — Dispozițiile relevante din dreptul suedez
7.
Articolul 1 din capitolul 4 din Legea privind impozitarea energiei (denumit în continuare „LSE”) prevede următoarele:
„Este plătitor al taxei pe energie, […]
5.
orice persoană […] care introduce sau primește în Suedia combustibil provenind dintr-un alt stat membru al Comunității Europene”.
8.
Articolul 1 bis din capitolul 4 din LSE prevede o derogare de la acest alineat (5):
„Taxa nu este datorată, conform articolului 1 alineatul (5) […]
pentru combustibilii introduși în Suedia, pentru uz privat, în rezervorul unui vehicul, al unei nave sau al unei aeronave ori în canistre cu o capacitate maximă de 10 litri”.
9.
Articolul 6 din capitolul 1 din Legea privind controlul, în cadrul colectării accizelor, al transportului, printre alte operațiuni, de produse din alcool, din tutun prelucrat și de uleiuri minerale (denumită în continuare „LPK”), prevede următoarele:
„Un produs supus accizelor poate fi transportat numai dacă sunt îndeplinite condițiile referitoare la documentul de însoțire, la garanție [pentru garantarea plății impozitului], la dovada constituirii garanției și la declarația care decurge din legile menționate la articolul 2 sau din dispozițiile menționate la articolul 5 bis”.
10.
În temeiul articolului 1 din capitolul 5 al LPK, orice persoană care introduce, în mod intenționat, produse supuse accizelor în Suedia dintr-un stat care aparține zonei vizate de reglementarea comunitară privind accizele cu încălcarea articolului 6 din capitolul 1 al acestei legi și care, astfel, riscă să îngreuneze în mod semnificativ activitățile de control fiscal referitoare la transportul de mărfuri este condamnată, pentru transportul ilegal de produse supuse accizelor, la o pedeapsă cu închisoarea care nu poate să depășească doi ani. În cazul în care infracțiunea este considerată minoră, autorul acesteia se pedepsește cu amendă.
IV — Acțiunea principală și întrebările preliminare
11.
Domnul Granberg este pus sub urmărire penală de autoritățile suedeze pentru introducerea în Suedia, la data de 7 decembrie 2003, a 3000 de litri de păcură provenind din Finlanda, fără să fi declarat, în prealabil, autorităților fiscale transportul produsului respectiv, fără să fi constituit o garanție pentru a asigura plata taxelor datorate și fără a deține un document de însoțire sau o dovadă a constituirii unei garanții.
12.
Produsul era transportat în compartimentul de depozitare al unei camionete, în trei recipiente cu o capacitate de 1000 de litri fiecare. Acest produs era destinat încălzirii casei cu garaj a domnului Granberg și era, prin urmare, destinat uzului personal al acestuia.
13.
Domnul Granberg a recunoscut faptele, însă a contestat comiterea unei infracțiuni.
14.
Prin Decizia din 4 mai 2004, Haparanda tingorätt (Tribunalul de Primă Instanță din Haparanda) a constatat vinovăția domnului Granberg pentru transportul ilegal de produse supuse accizelor. Domnul Granberg a făcut apel împotriva hotărârii în fața Hovrätten för Övre Norrland.
15.
Potrivit acestei instanțe, dispozițiile de drept intern aplicabile erau LPK și LSE. Orice încălcare a LPK poate declanșa urmărirea penală. LPK face trimitere la directivă.
16.
Prin urmare, Hovrätten för Övre Norrland a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 9 alineatul (3) din directivă […] oferă posibilitatea statelor membre să înlăture, printr-o dispoziție generală, păcura din domeniul de aplicare al articolului 8 din directivă, astfel încât un stat membru să poată prevedea că o persoană particulară, care a achiziționat ea însăși și pentru uzul propriu păcură dintr-un alt stat membru în care respectiva marfă a fost pusă în consum și a transportat-o […] spre statul membru de destinație, este obligată la plata accizelor în statul din urmă, indiferent de modul în care a fost transportată păcura?
2)
În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 9 alineatul (3) din directivă […] este compatibil cu principiul liberei circulații a mărfurilor, consacrat de Tratatul CE, precum și cu principiul proporționalității, cunoscând că articolul 9 alineatul (3) din directivă pare să aibă ca obiectiv determinarea persoanelor particulare să se abțină de la transportul uleiurilor minerale, prevăzând o excepție de la regula generală, potrivit căreia, pentru produsele achiziționate de către persoanele particulare pentru uz propriu și transportate de acestea, accizele sunt aplicate în statul membru în care produsele au fost achiziționate? Un astfel de obiectiv este compatibil cu temeiul juridic al directivei, invocat de Consiliu, sau articolul 9 alineatul (3) din directivă este ilegal?
3)
În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, transportul de către o persoană particulară a 3000 de litri de păcură în trei containere denumite în mod obișnuit „containere de volum mediu” – care pot, în sine, să fie autorizate pentru transportul profesionist de mărfuri periculoase, în special în stare lichidă –, încărcate într-o camionetă, constituie un mijloc de transport atipic în sensul articolului 9 alineatul (3) din directivă […]?
4)
Este conformă cu articolul 7 alineatul (4) din directivă […] adoptarea de către un stat membru a unei dispoziții prin care o persoană particulară, care a achiziționat ea însăși și pentru uzul propriu păcură dintr-un alt stat membru în care respectiva marfă a fost pusă în consum și pe care a transportat-o […] ea însăși spre statul membru de destinație printr-un mijloc de transport atipic, în sensul articolului 9 alineatul (3) din directivă, este obligată să constituie o garanție pentru plata accizelor, precum și să dețină, pe durata transportului, un document de însoțire simplificat și proba constituirii unei garanții pentru plata accizelor?”
17.
Instanța de trimitere subliniază, pe de altă parte, că pe rolul său sunt în curs de soluționare alte șase cauze similare.
V — Observațiile adresate Curții
18.
Au fost prezentate observații scrise de către guvernele suedez, elen, italian, polonez, precum și de către Consiliul Uniunii Europene și de către Comisia Comunităților Europene. La ședință, domnul Granberg și-a făcut cunoscută poziția.
A — Cu privire la prima întrebare
19.
Instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă articolul 9 alineatul (3) din directivă permite să fie excluse din domeniul de aplicare al articolului 8 din această directivă și astfel să fie supuse la plata accizelor în statul membru în care are loc consumul toate transporturile, dintr-un stat membru în altul, de păcură achiziționată pentru uz propriu efectuate de către o persoană particulară.
20.
Potrivit guvernului polonez, Consiliului și Comisiei, articolul 9 alineatul (3) din directivă nu oferă această posibilitate în mod general.
21.
Comisia argumentează că acciza poate fi percepută în statul membru de destinație numai atunci când mijlocul de transport este atipic. În schimb, dacă mijlocul de transport poate fi considerat normal, acciza nu poate fi percepută în statul membru de destinație. Prin „mijloace de transport atipice”, în sensul articolului 9 alineatul (3) din directivă, trebuie să se înțeleagă toate transporturile, cu excepția unora dintre acestea, care sunt precizate. A doua teză din dispoziție precizează, astfel, că derogarea pe care o prevede nu este aplicabilă atunci când carburantul este transportat în rezervorul vehiculului sau în canistre de rezervă corespunzătoare. Cea de a treia situație, care privește prezenta cauză, se referă la „transportul de produse lichide pentru încălzire în alte recipiente decât în camioane-cisternă folosite în numele comercianților profesioniști”.
22.
Consiliul adaugă faptul că articolul 9 alineatul (3) din directivă, constituind o derogare de la regula generală stabilită prin articolul 8 din această directivă, trebuie interpretat într-o manieră restrictivă. Dacă voința legiuitorului comunitar ar fi fost aceea de a permite excluderea din domeniul de aplicare al articolului 8 din directivă a tuturor transporturilor de uleiuri minerale de către persoane particulare, acest lucru ar fi fost exprimat în mod clar. Într-un astfel de caz, textul articolului 9 alineatul (3) din directivă nu ar conține o a doua teză și ar fi avut următorul conținut:
„Statele membre pot prevedea, de asemenea, că accizele devin exigibile în statul membru în care are loc consumul pentru achiziționarea de uleiuri minerale puse deja în consum într-un alt stat membru, dacă aceste produse sunt transportate cu ajutorul unor mijloace de transport atipice, de către persoane particulare.”
23.
În sens contrar, guvernele suedez, elen și italian consideră că statele membre pot exclude toate transporturile de uleiuri minerale, efectuate de către persoane particulare, din domeniul de aplicare al articolului 8 din directivă și, prin urmare, să facă acciza asupra acestor produse exigibilă în statul membru de destinație.
24.
Potrivit guvernului suedez, nu există, în sensul articolului 9 alineatul (3) din directivă, nicio posibilitate pentru ca o persoană particulară să transporte uleiuri minerale utilizând un mijloc de transport tipic, deoarece o persoană particulară nu poate transporta un astfel de produs în camioane-cisternă folosite în numele operatorilor profesioniști, ceea ce implică, de asemenea, posibilitatea statelor membre care doresc de a exclude acest produs din domeniul de aplicare al articolului 8 din directiva menționată.
25.
Pe de altă parte, cele trei guverne arată că această posibilitate de excludere ține de natura specială a uleiurilor minerale, care nu ar trebui, în mod normal, să fie transportate de către persoane particulare, din motive de siguranță și de protecție a mediului.
B — Cu privire la a doua întrebare
26.
În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, instanța de trimitere solicită să se stabilească, pe de o parte, dacă articolul 9 alineatul (3) din directivă este compatibil cu principiul liberei circulații a mărfurilor și cu cel al proporționalității, iar pe de altă parte, dacă obiectivul de a împiedica persoanele particulare să transporte uleiuri minerale, prin perceperea de accize în statul membru în care are loc consumul, derogându-se de la regula generală stabilită la articolul 8 din această directivă, este compatibil cu temeiul juridic al directivei respective.
27.
În ceea ce privește prima parte a celei de a doua întrebări, Comisia consideră în special că articolul 9 alineatul (3) din directivă este în conformitate cu principiul liberei circulații a mărfurilor și citează, în această privință, punctul 32 din Hotărârea din 17 iunie 2003, De Danske Bilimportører, potrivit căruia: „[t]rebuie amintit că domeniul de aplicare al articolului 28 CE nu cuprinde obstacolele avute în vedere de alte dispoziții specifice, iar obstacolele de natură fiscală sau cu efect echivalent taxelor vamale, avute în vedere la articolele 23 CE, 25 CE și 90 CE, nu intră sub incidența interdicției prevăzute la articolul 28 CE” (
4
). Comisia subliniază, de asemenea, că articolul 9 alineatul (3) din directivă nu pune în discuție libera circulație a mărfurilor, deoarece, astfel cum acest fapt a fost prezentat drept răspuns la prima întrebare, acesta permite persoanelor particulare să transporte, pentru uzul propriu, motorină pentru încălzire, cu exonerare de la plata accizelor, prin utilizarea unui „mijloc de transport nonatipic”.
28.
În ceea ce privește a doua parte a acestei întrebări, Hovrätten för Övre Norrland, în cererea acesteia de pronunțare a unei hotărâri preliminare, argumentează că directiva face trimitere în special la articolul 93 CE (
5
), care nu pare să permită adoptarea unor măsuri în vederea creșterii siguranței transporturilor, în timp ce, potrivit unui raport al Comisiei, articolul 9 alineatul (3) din această directivă ar avea în vedere prevenirea riscurilor asociate transporturilor private de uleiuri minerale (
6
). Astfel, instanța de trimitere ridică problema validității acestei dispoziții.
29.
Potrivit guvernelor elen și italian, precum și Consiliului, articolul 9 alineatul (3) din directivă este valid. Presupunând că articolul 9 alineatul (3) din această directivă ar lua în considerare cerințele legate de siguranța transporturilor, nu ar fi vorba decât despre un obiectiv secundar în raport cu principala finalitate de natură fiscală a respectivei directive. Potrivit jurisprudenței, actul trebuie fundamentat pe temeiul juridic referitor la principala finalitate a textului.
30.
Guvernele suedez și elen explică, pe de altă parte, că armonizarea fiscală realizată prin directivele privind accizele nu este decât parțială. Acestea se limitează în special la a clasa produsele în funcție de considerații obiective, la a defini condițiile de exigibilitate a accizei, la a organiza un regim de circulație a produselor supuse accizei, la a stabili baza pentru impunerea accizelor și la a fixa cuantumuri minime.
C — Cu privire la a treia întrebare
31.
În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă transportul de către o persoană particulară a 3000 de litri de păcură în trei recipiente încărcate la bordul unei camionete constituie un transport atipic, în sensul articolului 9 alineatul (3) din directivă.
32.
Guvernul polonez, Consiliul și Comisia consideră că un astfel de transport este atipic. Guvernele suedez și elen consideră că este inutil să răspundă la această întrebare, din cauza răspunsurilor pe care le-au acordat la întrebările precedente. Domnul Granberg nu și-a făcut cunoscută poziția.
D — Cu privire la a patra întrebare
33.
Prin intermediul acestei întrebări, instanța respectivă solicită să se stabilească dacă articolul 7 alineatul (4) din directivă permite unui stat membru să impună ca o persoană particulară care transportă păcură pentru uz propriu, dintr-un stat membru în altul, printr-un mijloc de transport atipic, să constituie o garanție pentru plata accizelor și să dețină, pe durata transportului, un document de însoțire simplificat.
34.
Comisia arată că articolul 7 alineatul (1) din directivă, care definește produsele la care se face referire în articolul 7 alineatul (4) din această directivă, are în vedere numai produsele „deținute în scopuri comerciale”. În consecință, articolul 7 alineatul (4) din directiva menționată nu vizează produsele achiziționate pentru uzul propriu.
35.
Pe de altă parte, Comisia face trimitere, printre altele, și la punctul 23 din Hotărârea din 2 aprilie 1998, EMU Tabac și alții (
7
), conform căruia „rezultă din al treilea, al cincilea, al șaselea și al unsprezecelea considerent [că] directiva stabilește o distincție, pe de o parte, între mărfurile deținute în scopuri comerciale și al căror transport trebuie să fie însoțit de documente și, pe de altă parte, mărfurile deținute în scopuri personale”.
36.
Comisia adaugă că, dacă un stat membru care are dreptul să perceapă acciza conform articolului 9 alineatul (3) din directivă are, de asemenea, dreptul de a recurge la instrumente de control pentru a verifica dacă acciza a fost într-adevăr plătită, această posibilitate nu poate decurge din articolul 7 alineatul (4) din această directivă.
37.
În sens contrar, potrivit guvernelor suedez și polonez, reiese din articolul 9 alineatul (3) din directivă că orice transport atipic este efectuat în scopuri comerciale. Aceste guverne consideră că persoanele particulare nu ar trebui să transporte păcură și că, în consecință, orice transport de păcură, chiar dacă este efectuat de către o persoană particulară pentru uz propriu, trebuie să fie considerat de natură comercială și, prin urmare, să fie supus la obligațiile prevăzute la articolul 7 alineatul (4) din această directivă.
VI — Observații introductive
38.
Dificultățile asociate armonizării accizelor pentru uleiurile minerale au fost mari, atât din cauza importanței înseși a produselor în discuție pentru economia statelor membre, cât și pentru că produsele în cauză (benzină, motorină, combustibil, kerosen etc.) mențin legături strânse și importante cu alte politici sectoriale.
39.
În paralel cu Directiva 92/81/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor accizelor la uleiurile minerale (
8
), directiva care face obiectul prezentei cauze stabilește reguli proprii pentru organizarea regimului fiscal al schimburilor de produse supuse accizelor într-un spațiu fără frontiere interne.
40.
Articolul 8 din directivă stabilește principiul general potrivit căruia acciza pe produsele achiziționate de către persoane particulare, pentru uz propriu și transportate de către acestea, este percepută în statul membru în care sunt achiziționate produsele.
41.
Articolul 9 alineatul (3) din directivă lasă posibilitatea statelor membre să deroge, în anumite condiții, de la acest principiu, prevăzând perceperea unei accize în statul membru în care are loc consumul.
42.
Totuși, această dispoziție ar putea fi eliminată (
9
), la inițiativa Comisiei.
43.
Totuși, în stadiul actual al dreptului pozitiv, trebuie ca articolul 9 alineatul (3) din directivă să se aplice literal, chiar dacă această aplicare atrage după sine o restricție în calea liberei circulații a mărfurilor (
10
), care nu exista înaintea acestei directive și care nu va mai exista după eliminarea acestei dispoziții.
VII — Apreciere
A — Cu privire la prima întrebare
44.
Răspunsul la prima întrebare presupune o lectură atentă a fiecăruia dintre termenii utilizați la articolul 9 alineatul (3) din directivă, care trebuie interpretat în raport cu articolul 8 din aceasta și care prevede că, pentru produsele achiziționate de către persoane particulare, pentru uz propriu și transportate de către acestea, „accizele sunt percepute în statul membru în care sunt achiziționate produsele”.
45.
Articolul 9 alineatul (3) din directiva menționată prevede o excepție de la aplicarea acestui articol 8, conform căreia „[s]tatele membre pot prevedea, de asemenea, că accizele devin exigibile în statul membru în care are loc consumul pentru achiziționarea de uleiuri minerale puse deja în consum într-un alt stat membru, dacă aceste produse sunt transportate cu ajutorul unor mijloace de transport atipice, de către persoane particulare sau în numele acestora (
11
).”
46.
Or, este important să se sublinieze că acest articol 9 alineatul (3) oferă o definiție a noțiunii de transport atipic potrivit căreia „[t]ransport atipic înseamnă transportul de combustibili în alte recipiente decât rezervoarele vehiculelor sau canistre adecvate pentru combustibili și transportul de produse lichide pentru încălzire în alte recipiente decât în camioane-cisternă folosite în numele comercianților profesioniști”.
47.
Astfel, articolul 9 alineatul (3) din directivă oferă o definiție a contrario a „transportului tipic”. „Transport tipic” este, pe de o parte, transportul de combustibil în rezervorul unui vehicul sau într-o canistră adecvată și, pe de altă parte, transportul de produse lichide pentru încălzire în alte recipiente decât în camioane-cisternă folosite în numele comercianților profesioniști.
48.
Orice tip de transport care nu se încadrează în una dintre aceste categorii de transport tipic este un transport atipic.
49.
De vreme ce legiuitorul a pus condiția unui mijloc de transport atipic (
12
) pentru a lăsa statelor membre posibilitatea de a deroga de la principiul general privind locul de aplicabilitate a accizei, este evident că legiuitorul a intenționat ca această posibilitate să fie deschisă numai pentru transporturile atipice. Această dovadă este susținută și de faptul că legiuitorul a definit sfera noțiunii de transport atipic.
50.
Guvernul suedez susține că nu ar exista nicio posibilitate ca o persoană particulară să transporte păcură printr-un mijloc de transport tipic, deoarece o persoană particulară nu poate transporta păcură în camioane-cisternă folosite în numele operatorilor profesioniști și consideră, în consecință, că statele membre pot exclude din domeniul de aplicare al articolului 8 din directivă orice transport de uleiuri minerale efectuat de către o persoană particulară.
51.
Acest argument nu ar trebui reținut, deoarece articolul 9 alineatul (3) din directivă, constituind o derogare de la regula generală stabilită prin articolul 8 din această directivă, trebuie interpretat în sens restrictiv (
13
).
52.
Astfel, chiar dacă nu ar exista nicio posibilitate ca persoanele particulare să transporte păcură prin mijloace de transport tipice (
14
), prima întrebare ar trebui să primească un răspuns negativ, adică statele membre nu pot, printr-o dispoziție generală, să excludă păcura din domeniul de aplicare al articolului 8 din directivă, în cazul în care o persoană particulară transportă păcură achiziționată pentru uz propriu, deoarece statele membre nu au această posibilitate decât în cazul unui transport atipic.
B — Cu privire la a doua întrebare
53.
Deoarece răspunsul la prima întrebare este negativ, nu este necesar să se răspundă la a doua întrebare.
C — Cu privire la a treia întrebare
54.
Din textul articolului 9 alineatul (3) din directivă reiese că orice transport de produse lichide pentru încălzire, care nu este efectuat „în camioane-cisternă folosite în numele comercianților profesioniști”, trebuie considerat un mijloc de transport atipic.
55.
În consecință, pare de necontestat faptul că transportul de către o persoană particulară a 3000 de litri de păcură în trei recipiente încărcate într-o camionetă constituie un transport atipic, în sensul articolului 9 alineatul (3) din directivă.
D — Cu privire la a patra întrebare
56.
Astfel cum arată Comisia, articolul 7 alineatul (1) din directivă definește produsele la care se face referire la articolul 7 alineatul (4) din această directivă. Este vorba numai despre produsele „deținute în scopuri comerciale”.
57.
Or, Curtea s-a pronunțat deja în sensul că directiva stabilește, astfel cum reiese din considerentele al cincilea și al șaselea ale acesteia, o diferență, pe de o parte, între produsele deținute în scopuri comerciale și al căror transport trebuie să fie însoțit de documente și, pe de altă parte, produsele deținute în scopuri personale și al căror transport nu necesită niciun document (
15
).
58.
În consecință, articolul 7 alineatul (4) din directivă nu pare să aibă în vedere produsele achiziționate pentru uz propriu și nu ar trebui să servească drept temei juridic pentru impunerea de către un stat membru a obligației de a constitui o garanție pentru plata accizelor și de a deține, în timpul transportului, o dovadă privind constituirea acestei garanții, în cazul unui transport de astfel de produse.
VIII — Concluzie
59.
Având în vedere considerațiile care precedă, propunem Curții să răspundă la întrebările adresate de Hovrätten för Övre Norrland după cum urmează:
„1)
Articolul 9 alineatul (3) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/108/CEE din 14 decembrie 1992, nu oferă statelor membre posibilitatea de a exclude, printr-o dispoziție generală, păcura din domeniul de aplicare al articolului 8 din directivă, astfel încât un stat membru să poată prevedea ca o persoană particulară, care a achiziționat ea însăși și pentru uz propriu, păcură dintr-un alt stat membru în care respectiva marfă a fost pusă în consum și pe care a transportat-o spre statul membru de destinație, să fie obligată la plata accizelor în acest din urmă stat, indiferent de modalitatea prin care a fost transportată păcura.
2)
Având în vedere răspunsul negativ la prima întrebare, nu este necesar să se răspundă la a doua întrebare.
3)
Transportul, de către o persoană particulară, a 3000 de litri de păcură în trei recipiente încărcate într-o camionetă constituie un transport atipic, în sensul articolului 9 alineatul (3) din directiva menționată.
4)
Articolul 7 alineatul (4) din directiva menționată nu se aplică în cazul în care o persoană particulară transportă păcură pe care a achiziționat-o ea însăși și pentru uz propriu într-un stat membru în care respectiva marfă a fost pusă în consum și pe care a transportat-o spre statul membru de destinație printr-un mijloc de transport atipic, în sensul articolului 9 alineatul (3) din această directivă.”
(
1
)	Limba originală: franceza.
(
2
)	JO L 76, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 129.
(
3
)	JO L 390, p. 124, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 170.
(
4
)	C-383/01, Rec., p. I-6065.
(
5
)	„Potrivit acestui articol, Consiliul, hotărând în unanimitate la propunerea Comisiei și după consultarea Parlamentului European și a Comitetului Economic și Social, adoptă dispozițiile referitoare la armonizarea legislațiilor privind impozitul pe cifra de afaceri, accizele și alte impozite indirecte, în măsura în care această armonizare este necesară pentru a asigura instituirea și funcționarea pieței interne în termenul stabilit la articolul 14”.
(
6
)	Instanța de trimitere face referire la Raportul Comisiei către Parlamentul European, Consiliu și Comitetul Economic și Social privind aplicarea articolelor 7-10 din Directiva 92/12 [COM(2004) 227 final].
(
7
)	C-296/95, Rec., p. I-1605.
(
8
)	JO L 316, p. 12.
(
9
)	Propunere de directivă a Consiliului pentru modificarea Directivei 92/12 [COM(2004) 227 final]. Potrivit acesteia, „[a]rticolul 9 alineatul (3) este eliminat. Comisia nu este convinsă în ceea ce privește necesitatea menținerii unei dispoziții fiscale care să permită statelor membre să deroge de la principiul general de liberă circulație aplicabil transporturilor efectuate de către persoane particulare. Dacă poate exista o problemă de siguranță în materie de transport de uleiuri minerale, recursul la o dispoziție care derogă de la principiul citat mai sus nu este de natură să ofere o soluție juridică satisfăcătoare problemei respective. Faptul că o legislație națională sau comunitară ar supune transporturile de uleiuri minerale respectării regulilor de siguranță foarte stricte trebuie să fie complet disociat de principiul impozitării, care trebuie aplicat unor astfel de transporturi. Dacă anumite norme de siguranță nu sunt respectate, atunci va trebui să se constate o infracțiune, însă constatarea acesteia nu va putea, în niciun caz, să aibă o incidență în materie de accize”.
(
10
)	Cu atât mai mult cu cât o persoană particulară care ar achita acciza în statul membru în care sunt achiziționate produsele, în temeiul articolului 8 din directivă și care s-ar vedea obligată la plata unei accize și în statul membru în care are loc consumul, pentru că ar intra sub incidența ipotezei articolului 9 alineatul (3) din această directivă, nu ar putea beneficia de sistemul de rambursare în caz de dublă impunere prevăzut la articolul 22 din directiva menționată, pentru că acest articol oferă această posibilitate, de altfel în condiții foarte stricte, numai „la cererea unui comerciant în cursul activității sale”.
(
11
)	Această excepție pare clară. Or, conform maximei, interpretatio cessat in claris.
(
12
)	Articolul 9 alineatul (3) din directivă precizează: „dacă aceste produse sunt transportate cu ajutorul unor mijloace de transport atipice”.
(
13
)	A se vedea în special Hotărârea din 12 decembrie 1995, Oude Luttikhuis și alții (C-399/93, Rec., p. I-4515, punctul 23), Hotărârea din 18 ianuarie 2001, Comisia/Spania (C-83/99, Rec., p. I-445, punctul 19), și Hotărârea din 12 decembrie 2002, Belgia/Comisia (C-5/01, Rec., p. I-11991, punctul 56).
(
14
)	În plus, poate fi adăugat că, de exemplu, închirierea de către o persoană particulară a unui camion-cisternă cu șofer, pentru transportul de motorină pentru încălzire, achiziționată pentru uz propriu, pare să se încadreze în definiția transportului tipic.
(
15
)	Hotărârea din 23 noiembrie 2006, Joustra (C-5/05, Rec., p. I-11075, punctul 28).