62017CC0093
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
MELCHIOR WATHELET
prezentate la 16 mai 2018 (
1
)
Cauza C‑93/17
Comisia Europeană
împotriva
Republicii Elene
„Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Hotărâre a Curții prin care se constată neîndeplinirea obligațiilor – Neexecutare – Penalitate cu titlu cominatoriu – Sumă forfetară”
I. Introducere
1.
Prezentul dosar are ca origine o acțiune formulată de Comisia Europeană împotriva Republicii Elene în temeiul articolului 260 TFUE ca urmare a neexecutării Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395). În această hotărâre, Curtea constatase că, prin neadoptarea în termenul prevăzut a tuturor măsurilor necesare pentru executarea Deciziei 2009/610/CE a Comisiei din 2 iulie 2008 privind ajutoarele C 16/04 (ex NN 29/04, CP 71/02 și CP 133/05) aplicate de Grecia în favoarea societății Hellenic Shipyards SA (
2
) și prin neprezentarea către Comisia Europeană, în termenul stabilit, a informațiilor prevăzute la articolul 19 din această decizie, Republica Elenă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2, 3, 5, 6, 8, 9 și 11-19 din decizia menționată.
II. Cadrul juridic
2.
Articolul 346 alineatul (1) TFUE prevede:
„Dispozițiile tratatelor nu contravin următoarelor norme:
[…]
(b)
orice stat membru poate lua măsurile pe care le consideră necesare pentru protecția intereselor esențiale ale siguranței sale și care se referă la producția sau comerțul cu armament, muniție și material de război; aceste măsuri nu trebuie să modifice condițiile de concurență pe piața comună în ce privește produsele ce nu sunt destinate unor scopuri specific militare.”
III. Istoricul litigiului
3.
În 1985, Hellenic Shipyards SA (Ellinika Nafpigeia AE, denumită în continuare „EN ”), proprietara unui șantier naval (civil și militar) elen situat la Skaramagkas (Grecia), și‑a încetat activitățile și a fost lichidată. Tot în 1985, banca de stat Elliniki Trapeza Viomichanikis Anaptixeos AE (denumită în continuare „ETVA”) a dobândit majoritatea acțiunilor EN. La 18 septembrie 1995, a fost semnat un contract de vânzare a 49 % din acțiunile EN salariaților săi.
4.
În 1998, Republica Elenă a decis să modernizeze și să extindă flota sa de submarine. În acest scop, a încheiat cu EN un contract pentru construirea a patru submarine „HDW clasa 214” (contractul „Arhimede”) și un contract pentru modernizarea a trei submarine „HDW clasa 209” (contractul „Neptun II”).
5.
Pentru construirea și modernizarea acestor submarine, EN a încheiat contracte de subcontractare cu Howaldtswerke‑Deutsche Werft GmbH (denumită în continuare „HDW”) și cu Ferrostaal AG (împreună denumite în continuare „HDW‑Ferrostaal”).
6.
În 2001, Republica Elenă a decis să privatizeze EN în întregime. La sfârșitul procedurii de privatizare, HDW‑Ferrostaal a dobândit totalitatea acțiunilor EN. În cursul anului 2005, grupul german ThyssenKrupp AG a preluat HDW, precum și acțiunile deținute de Ferrostaal în EN.
7.
În cadrul privatizării, în cursul anilor 1996-2003, Republica Elenă a luat un anumit număr de măsuri, constând în aporturi de capital, în garanții, în contragaranții și în împrumuturi în favoarea EN, care au făcut obiectul mai multor decizii ale Comisiei și ale Consiliului Uniunii Europene.
8.
Articolele 2, 3, 8, 9 și 11-15 din Decizia 2009/610 stipulează că aceste măsuri reprezintă ajutoare incompatibile cu piața comună.
9.
Potrivit articolelor 5 și 6 din această decizie, ajutoarele specificate în cuprinsul acestora, deși autorizate înainte de Comisie, au fost utilizate în mod necorespunzător, astfel încât trebuiau recuperate.
10.
Potrivit articolului 16 din Decizia 2009/610, garanția de despăgubire acordată de ETVA HDW‑Ferrostaal, care prevede despăgubirea acesteia din urmă pentru orice ajutor de stat recuperat de la EN, constituia un ajutor pus în aplicare prin încălcarea dispozițiilor articolului 108 alineatul (3) TFUE, de asemenea incompatibil cu piața comună, și trebuia să fie desființată imediat.
11.
Constatând că de ajutoarele de recuperat nu beneficiaseră decât activitățile civile ale EN, Comisia a decis, la articolul 17 din aceeași decizie, că aceste ajutoare trebuiau recuperate din activele alocate părții civile a activităților acestei societăți (
3
).
12.
Articolul 18 din Decizia 2009/610 a impus Republicii Elene să procedeze la recuperarea imediată și efectivă a ajutoarelor, astfel cum au fost definite la articolele 2, 3, 5, 6, 8, 9 și 11-15 din această decizie. Potrivit acestei dispoziții, Republica Elenă trebuia să se asigure că decizia respectivă este pusă în aplicare în termen de patru luni de la data notificării sale, și anume de la 13 august 2008.
13.
Având în vedere situația economică dificilă a EN, Republica Elenă a susținut că recuperarea integrală a ajutoarelor în cauză putea avea drept consecință falimentul său și, prin urmare, afectarea activităților sale militare (și anume contractele „Arhimede” și „Neptun II”), astfel încât era susceptibilă să aducă atingere intereselor esențiale ale securității sale în sensul articolului 346 TFUE.
14.
Sesizată de Republica Elenă, Comisia a recunoscut că EN nu avea fondurile necesare pentru a rambursa ajutorul (
4
) și i‑a propus să considere decizia sa ca fiind executată dacă EN vindea activele sale alocate activităților civile și utiliza veniturile din această vânzare pentru a rambursa statului elen valoarea ajutorului, renunța la garanția de despăgubire prevăzută la articolul 16 din Decizia 2009/610, precum și la drepturile sale exclusive de utilizare a unui teren care aparținea statului (este vorba despre concesiunea unui doc uscat), pe care îl va restitui statului (deoarece terenul nu îi era necesar pentru activitățile sale militare), și își întrerupea activitățile civile pentru zece ani. Pe această bază, Comisia, Republica Elenă și EN au reușit să încheie un acord de principiu la 8 iulie 2009.
15.
În același moment, grupul ThyssenKrupp a intrat în negocieri cu Abu Dhabi Mar LLC (ADM) (
5
) cu scopul de a‑i transfera acțiunile EN. În luna decembrie 2009, ADM a propus să preia 75,1 % din aceste acțiuni la prețul de 1 euro, 24,9 % rămânând proprietatea grupului ThyssenKrupp. Una dintre condițiile de preluare era ca Republica Elenă să conducă problema recuperării ajutoarelor de stat spre o soluție agreată de investitorul ADM.
16.
În martie 2010, Republica Elenă, ADM, ThyssenKrupp, HDW și EN au încheiat un acord‑cadru („Framework Agreement”) al cărui articol 11 se referea la obligația Republicii Elene de a recupera ajutorul de stat și preciza că „o tranzacție tripartită între Comisia Europeană, Republica Elenă și EN pentru cererile de recuperare a ajutoarelor de stat fusese negociat[ă] în iulie 2009 și [că] executarea definitivă [era] în curs”. Potrivit acestui articol, „Republica Elenă se angaj[a] prin prezenta să ia imediat toate măsurile necesare pentru a asigura închiderea formală a dosarului, tranzacția finală și finalizarea acestei proceduri considerate de ADM drept o condiție prealabilă [cumpărării acțiunilor]” (
6
).
17.
La 17 septembrie 2010, părțile la acest acord‑cadru au semnat de asemenea un acord de executare („Implementation Agreement”) care trebuia să soluționeze mai multe diferende privind executarea contractelor „Arhimede” și „Neptun II” și care le modifica pentru a lua în considerare noile nevoi ale marinei militare. Acest acord prevedea că lichidarea EN sau orice altă procedură de faliment va permite Republicii Elene să pună capăt acestor contracte. Acordul respectiv a fost ratificat și a dobândit forță de lege prin Legea nr. 3885/2010 (
7
).
18.
La 22 septembrie 2010, grupul ThyssenKrupp a vândut 75,1 % din acțiuni Privinvest, ADM retrăgându‑se din achiziția EN (
8
).
19.
La 8 octombrie 2010, apreciind că Republica Elenă nu se conformase obligațiilor care îi reveneau în temeiul Deciziei 2009/610, Comisia a introdus, în aplicarea articolului 108 alineatul (2) TFUE, o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor împotriva Republicii Elene, având ca obiect constatarea faptului că aceasta nu luase toate măsurile necesare pentru a se conforma acestei decizii în termenele prevăzute.
20.
În perioada iunie‑octombrie 2010, Comisia și Republica Elenă negociaseră angajamentele pe care aceasta din urmă, precum și EN vor trebui să și le asume și să le pună în aplicare pentru a executa Decizia 2009/610 fără a determina falimentul EN sau a compromite executarea programelor „Arhimede” și „Neptun II” pentru marina militară.
21.
În versiunea lor definitivă (
9
), aceste angajamente erau următoarele:
–
EN își va întrerupe activitățile civile pentru o perioadă de cincisprezece ani, începând de la 1 octombrie 2010;
–
activele legate de activitățile civile (
10
) ale EN vor fi vândute și venitul din vânzare va fi transferat autorităților elene. Dacă licitațiile nu aveau drept rezultat vânzarea totalității sau a unei părți din aceste active civile, EN le va transfera statului elen cu titlu de executare alternativă a obligației de recuperare a ajutorului. În acest caz, statul elen va trebui să garanteze că niciunul dintre activele respective nu va fi dobândit din nou de EN sau de acționarii săi actuali sau viitori în perioada sus‑menționată de cincisprezece ani;
–
EN va renunța la concesiunea docului uscat a cărui utilizare nu era necesară pentru continuarea activităților sale militare. Statul elen va garanta că această concesiune și terenul vizat de aceasta nu vor fi dobândite din nou de EN sau de acționarii săi actuali sau viitori în perioada susmenționată de cincisprezece ani;
–
EN va renunța la garanția de despăgubire prevăzută la articolul 16 din Decizia 2009/610 și nu va demara nicio procedură întemeiată pe sau în legătură cu aceasta. Republica Elenă va trebui să invoce nulitatea acestei garanții în fața oricărei instanțe judiciare sau extrajudiciare;
–
în cele șase luni care urmează acceptării listei de angajamente de către Comisie, Republica Elenă îi va prezenta probele restituirii docului uscat către statului elen și informațiile actualizate referitoare la vânzarea la licitație a activelor civile. În plus, Republica Elenă va informa anual Comisia cu privire la stadiul recuperării ajutoarelor incompatibile, inclusiv prezentând probe pentru faptul că EN nu continua activitățile civile, informații cu privire la proprietatea și la utilizarea activelor restituite statului elen, precum și cu privire la terenul vizat de concesiunea docului uscat.
22.
Prin scrisoarea din 1 decembrie 2010 (denumită în continuare „scrisoarea din 1 decembrie 2010”), Comisia a informat Republica Elenă că, dacă aceste angajamente erau respectate și puse în aplicare în întregime într‑un termen de șase luni de la scrisoarea sa, ea va considera Decizia 2009/610 ca fiind pe deplin executată. Pentru a înlătura orice îndoială, Comisia a precizat în mod explicit că activele EN alocate activităților sale civile trebuiau vândute sau transferate statului elen în cele șase luni de la scrisoarea respectivă.
23.
Prin Hotărârea sa din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), Curtea a apreciat că, prin neadoptarea în termenul prevăzut a tuturor măsurilor necesare pentru executarea Deciziei 2009/610 și prin neprezentarea către Comisie, în termenul stabilit, a informațiilor prevăzute la articolul 19 din această decizie, Republica Elenă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2, 3, 5, 6, 8, 9 și 11-19 din decizia menționată.
24.
În ceea ce privea scrisoarea din 1 decembrie 2010, Curtea a apreciat că „nu reie[șea] nicidecum din conținut[ul său] […] că ar fi înlocuit Decizia 2009/610, astfel cum pretinde[a] [Republica Elenă]. Astfel, scrisoarea menționată nu f[ăcea] decât să ia act de ultimele angajamente ale autorităților elene și să arate că, dacă erau efectiv puse în executare, Comisia va considera că Decizia 2009/610 a fost pe deplin executată” (
11
).
IV. Procedura precontencioasă
25.
În urma pronunțării Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), Comisia și Republica Elenă au schimbat mai multe scrisori cu privire la stadiul recuperării ajutoarelor incompatibile.
26.
În acest context, Republica Elenă a adoptat mai multe măsuri legislative privind EN.
27.
În ceea ce privește concesiunea docului uscat, articolul 169 alineatul (2) din Legea nr. 4099/2012 (
12
) este formulat după cum urmează:
„Respectarea [scrisorii din 1 decembrie 2010].
Chiar de la intrarea în vigoare a prezentei legi, dreptul de utilizare exclusivă acordat [EN] la articolul 1 alineatul 15 din Legea nr. 2302/1995 […] astfel cum a fost completat prin articolul 6 alineatul 1 din Legea nr. 2941/2011, este abrogat în măsura în care privește partea de teren a statului ABK 266 cu o suprafață de […] (216663,985 m2) indicată [pe planul topografic publicat în anexa I la prezenta lege], precum și zona litorală situată în fața terenului public ABK sus‑menționat.”
28.
Articolul 12 din Legea nr. 4237/2014 (
13
) a introdus un moratoriu care suspenda orice formă de executare silită împotriva patrimoniului mobiliar și imobiliar al EN „[deoarece și în măsura în care (
14
)] afectează construirea și întreținerea submarinelor din marina militară”.
29.
La articolul 26 din Legea nr. 4258/2014 (
15
), ca urmare a circumstanței că EN nu respectase angajamentele sale contractuale asumate în cadrul contractelor „Arhimede” și „Neptun II”, statul elen a atribuit marinei militare proiectul referitor la construirea și la modernizarea submarinelor. Această dispoziție prevedea de asemenea că marina militară urma să continue lucrările asupra submarinelor în instalațiile EN fără contraprestație și urma să plătească salariile și cotizațiile sociale ale angajaților cu titlu de indemnizație pentru munca lor.
30.
La 27 noiembrie 2014, considerând că Decizia 2009/610 nu fusese încă executată, Comisia a trimis autorităților elene o scrisoare de punere în întârziere, în conformitate cu articolul 260 alineatul (2) TFUE, acordându‑le un termen de executare de două luni.
31.
Prin scrisoarea de punere în întârziere, Comisia a menționat că, la acea dată, autoritățile elene nu recuperaseră nicidecum valoarea ajutoarelor incompatibile și că nu îi furnizaseră informații privind executarea Deciziei 2009/610, adăugând că nici acestea, nici EN nu își respectaseră angajamentele reluate în scrisoarea respectivă.
32.
Mai precis, Comisia a considerat că vânzarea activelor alocate activităților civile nu avusese loc și a remarcat că EN contesta lista activelor care trebuiau să facă obiectul unei vânzări.
33.
În ceea ce privește concesiunea docului uscat, Comisia a apreciat că, chiar dacă Legea nr. 4099/2012 privea restituirea către statul elen a terenului vizat de aceasta, autoritățile elene nu prezentaseră Comisiei o hartă care să delimiteze terenul restituit statului elen și nici probe că nu mai era utilizat de EN și nici nu dovediseră încetarea activităților civile, în afară de citarea unei decizii pe care consiliul de administrație o luase în acest scop la 14 aprilie 2010 în timpul celei de a 130–a reuniuni.
34.
Potrivit Comisiei, autoritățile elene nu prezentaseră probe care să demonstreze că garanția de despăgubire fusese desființată și nici nu utilizaseră, nici nu supuseră atenției Comisie niciodată rapoartele anuale privind executarea Deciziei 2009/610.
35.
În sfârșit, Comisia reproșa autorităților elene nerespectarea obligației de a nu acorda noi ajutoare EN prin faptul că a acordat un ajutor în bani salariaților EN ca urmare a încetării plații salariilor angajaților săi.
36.
În concluzie, Comisia a amintit că, la mai mult de șase ani de la Decizia 2009/610, Republica Elenă nu o executase încă și, prin urmare, nu se conformase Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395).
37.
La 23 ianuarie 2015, autoritățile elene au comunicat un răspuns la această scrisoare de punere în întârziere. Pe de o parte, au prezentat atitudinea de obstrucționare și de absență a oricărei cooperări din partea EN în punerea în aplicare a angajamentelor reluate în scrisoarea din 1 decembrie 2010. Pe de altă parte, au invocat nevoia ca EN să rămână operațională pentru încă optsprezece‑douăzeci de luni pentru ca marina militară să poată termina, în instalațiile EN, construirea și modernizarea submarinelor prevăzute de contractele „Arhimede” și „Neptun II”.
38.
La 4 decembrie 2015, autoritățile elene au adresat EN un ordin de recuperare care se ridica la 523352889,23 euro, ceea ce reprezenta aproximativ 80 % din suma de recuperat, inclusiv dobânzile până la data de 30 noiembrie 2015. În cursul lunii martie 2016, autoritățile fiscale elene au adoptat acte de executare a ordinului de recuperare. Instanțele de judecată elene au respins cererea de suspendare a executării formulată de EN. În timpul ședinței, Republica Elenă a confirmat că acțiunile inițiate de EN împotriva acestor acte erau încă pendinte.
39.
Doar la 3 februarie 2017 autoritățile fiscale au demarat o procedură de executare silită împotriva activelor EN alocate activităților sale civile, în cadrul căreia au sechestrat două docuri plutitoare la 21 martie 2017. Pe de altă parte, la 6 februarie 2017, autoritățile elene au procedat la poprirea conturilor pe care EN le deținea la trei bănci. Cu toate acestea, nicio sumă nu a fost recuperată din cauza lipsei fondurilor.
40.
La 29 iunie 2017, autoritățile elene au trimis o scrisoare către EN prin care i‑au solicitat să plătească restul de 20 % din valoarea ajutorului de recuperat (inclusiv dobânzile până la 30 iunie 2017), și anume 95098200,99 euro. Întrucât această plată nu fusese efectuată, autoritățile fiscale au fost însărcinate să recupereze această sumă prin scrisoarea Ministerului Economiei din 31 iulie 2017.
41.
La 13 octombrie 2017, autoritățile elene au demarat o procedură în fața instanțelor judecătorești elene pentru a institui procedura de administrare specială în privința EN, prevăzută la articolul 68 din Legea nr. 4307/2014 (
16
). Prin Hotărârea nr. 725/2018 din 8 martie 2018, Monomeles Protodikeio Athinon (Tribunalul de Mare Instanță în complet de judecător unic din Atena, Grecia) a admis cererea autorităților elene, a instituit administrarea specială în privința EN și a numit un administrator special.
V. Procedura în fața Curții
42.
La 22 februarie 2017, Comisia a introdus prezenta acțiune în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE. Comisia solicită Curții:
–
constatarea faptului că, prin neadoptarea măsurilor pe care le impune executarea Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), Republica Elenă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE;
–
obligarea Republicii Elene la plata unei penalități cu titlu cominatoriu în cuantum de 37974 de euro pe zi de întârziere în executarea Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), din ziua pronunțării hotărârii în prezenta cauză până în ziua în care va fi executată hotărârea pronunțată în cauza menționată;
–
obligarea Republicii Elene la plata unei sume forfetare de 3828 de euro pe zi, începând din ziua pronunțării Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), până în ziua pronunțării hotărârii în prezenta cauză sau până în ziua în care va fi executată hotărârea pronunțată în cauza menționată, dacă această executare intervine înainte de pronunțarea respectivă și
–
obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.
43.
Republica Elenă solicită Curții:
–
respingerea acțiunii formulate de Comisie și
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
VI. Procedurile arbitrale
A.
Procedurile arbitrale ale Camerei Internaționale de Comerț (CIC)
44.
Acordul‑cadru și acordul de executare (
17
) conțin clauze compromisorii în temeiul cărora orice diferend care le privește trebuie soluționat prin arbitraj în conformitate cu Regulamentul de arbitraj al CIC. Aceste clauze prevedeau că tribunalul arbitral va avea sediul la Atena (Grecia) și va statua în conformitate cu dreptul elen.
45.
Prin cererea sa de arbitraj din 11 ianuarie 2013, EN și acționarii săi (
18
) au inițiat o procedură de arbitraj (cauza CIC nr. 18675/GZ/MHM/AGF/ZF) împotriva Republicii Elene pentru nerespectarea acestor acorduri, precum și a contractelor de construire și de modernizare a submarinelor încheiate în cadrul acestor acorduri (neplata sumelor datorate). Printre altele, EN și acționarii săi au solicitat daune interese pentru nerespectarea de către Republica Elenă a angajamentului său de a rezolva problema recuperării ajutoarelor de stat conform articolului 11 din acordul‑cadru. În această privință, EN și acționarii săi reclamau interdicția impusă de Republica Elenă de a prelua comenzi pentru marina militară a altor state și de a obține din nou concesiunea docului uscat.
46.
Prin cererea sa de arbitraj din 23 aprilie 2014, Republica Elenă a inițiat, pe baza aceleiași clauze compromisorii, o procedură de arbitraj (cauza CIC nr. 20215/AGF/ZF (
19
)) împotriva EN și a acționarilor săi pentru nerespectarea acordului de executare și a contractelor pentru construirea și modernizarea submarinelor și în special a obligației de a livra submarinele în condițiile și în termenele prevăzute. În contextul acestei proceduri arbitrale, Republica Elenă impută EN că nu a cooperat cu ea pentru punerea în aplicare a angajamentelor reluate în scrisoarea din 1 decembrie 2010.
47.
La 27 mai 2014, EN și acționarii săi au introdus la tribunalul arbitral CIC o cerere de măsuri provizorii având ca obiect suspendarea executării a două decizii ale Ministrului Apărării Naționale și a unei decizii a Polymeles Protodikeio Athinon (Tribunalul de Mare Instanță din Atena, Grecia) referitoare la diferendul privind construirea și modernizarea submarinelor.
48.
Prin Ordonanța provizorie din 14 octombrie 2014, tribunalul arbitral CIC a respins cererea. Acesta a apreciat că articolul 12 din Legea nr. 4237/2014 se aplica tuturor creditorilor privați și publici, inclusiv Republicii Elene și instituțiilor sale, și interzicea orice executare împotriva activelor EN (
20
).
49.
La 12 mai 2016, EN și acționarii săi au sesizat tribunalul arbitral CIC cu o cerere de măsuri provizorii având ca obiect suspendarea executării ordinului de recuperare emis de autoritățile elene la 4 decembrie 2015 (
21
). De asemenea, au solicitat tribunalului arbitral CIC să interzică autorităților elene inițierea oricărei proceduri de faliment împotriva EN în timpul procedurii arbitrale.
50.
Prin ordonanța provizorie din 5 august 2016, tribunalul arbitral CIC a respins această cerere a EN și a acționarilor săi apreciind că nu poate interveni în executarea Deciziei 2009/610 (
22
). Cu toate acestea, a apreciat că recuperarea ajutorului va putea determina falimentul EN și, prin urmare, a interzis Republicii Elene să ia o măsură de naționalizare a EN, să ia administrarea EN sub controlul său ori să supună EN și activele sale unei proceduri de insolvență, fără să îl informeze în prealabil (
23
).
51.
La 10 aprilie 2017, EN și acționarii săi au sesizat din nou tribunalul arbitral CIC cu o cerere de măsuri provizorii având ca obiect măsuri conservatorii care să interzică Republicii Elene să supună EN procedurii de administrare specială instituită prin articolul 68 din Legea nr. 4307/2014.
52.
Prin Decizia din 27 iunie 2017, tribunalul arbitral CIC a amintit că sentința sa era iminentă. Prin urmare, a apreciat că deschiderea procedurii de administrare specială împotriva EN va avea drept efect privarea acționarilor EN de control asupra societății și că administratorul special, ales de creditori, va putea să ia decizii care au consecințe asupra poziției EN în procedura arbitrală. În acest context, tribunalul arbitral CIC a dispus ca Republica Elenă să se abțină de la orice măsură susceptibilă să schimbe controlul asupra EN până la pronunțarea sentinței finale (
24
).
53.
Prin sentința sa definită, tribunalul arbitral CIC a apreciat, în ceea ce privește prezenta cauză, că EN acceptase în mod valabil să fie privată de concesiunea docului uscat și că, în consecință, Republica Elenă respectase articolul 11 din acordul‑cadru în această privință. De asemenea, acesta a hotărât că, prin faptul că nu a autorizat EN să preia comenzi pentru construirea navelor de război pentru alte țări, Republica Elenă nu respectase această dispoziție. Cu toate acestea, în absența unei legături de cauzalitate între această nerespectare și prejudiciul suferit de EN și de acționarii săi, tribunalul arbitral nu a obligat Republica Elenă la plata daunelor interese pentru această nerespectare (
25
).
54.
În ședință, Republica Elenă a adus la cunoștință Curții că introdusese în fața instanțelor de judecată elene o acțiune în anulare împotriva acestei sentințe. Procedura este încă în curs desfășurare.
B.
Procedura arbitrală în fața Centrului Internațional pentru Reglementarea Diferendelor relative la Investiții (CIRDI)
55.
În calitatea lor de investitori în EN, domnii Iskandar și Akram Safa, resortisanți libanezi și acționari ai Privinvest, au inițiat o procedură de arbitraj împotriva Republicii Elene în fața CIRDI, în conformitate cu articolul 9 din Acordul dintre Republica Libaneză și Republica Elenă pentru stimularea și protecția reciprocă a investițiilor, încheiat la 24 iulie 1997 (denumit în continuare „Tratat bilateral de investiție Grecia/Liban”) (
26
).
56.
Domnii Safa apreciază că mai multe acțiuni ale autorităților elene, printre care interdicția de a prelua comenzi de nave pentru marinele militare străine, constituie o încălcare a protecției acordate investitorilor libanezi în Grecia prin Tratatul bilateral de investiție Grecia/Liban.
57.
Această procedură este actualmente pendinte, reclamanții depunând memoriul pe fond la 31 octombrie 2017. Conținutul său a fost notificat Comisiei la 9 martie 2018.
58.
În ședință, Comisia a informat Curtea în legătură cu cererile domnilor Safa, care păreau să reia mai multe argumente prezentate în cadrul procedurilor arbitrale ale CIC, printre care în special asigurările pe care Republica Elenă le‑ar fi dat privind nerecuperarea ajutorului, drepturile de utilizare a docului uscat și interdicția de a prelua comenzi pentru construirea navelor pentru marinele militare ale altor state.
59.
Comisia a solicitat Curții să precizeze în hotărârea sa că, ținând seama de caracterul fundamental al articolelor 107 și 108 TFUE pentru ordinea juridică a Uniunii, Republica Elenă va fi obligată să nu se conformeze unei sentințe arbitrale pronunțate de tribunalul arbitral CIRDI, în măsura în care acesta va obliga Republica Elenă la plata daunelor interese pentru recuperarea eventuală a ajutorului sau pentru măsurile luate în acest scop precum lichidarea EN.
VII. Cu privire la neîndeplinirea obligațiilor
A.
Argumentația părților
60.
Potrivit Comisiei, Republica Elenă nu și‑a îndeplinit obligația de a executa Hotărârea din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), deoarece nu a recuperat „niciun euro” de la EN, în conformitate cu Decizia 2009/610, nici nu a aplicat măsurile de executare alternativă, astfel cum au fost detaliate în scrisoarea sa din 1 decembrie 2010.
61.
În ceea ce privește Decizia 2009/610, Comisia apreciază că, departe de a executa această decizie, Republica Elenă a împiedicat orice executare împotriva EN, instituind moratoriul prevăzut la articolul 12 din Legea nr. 4237/2014 (
27
).
62.
În ceea ce privește scrisoarea din 1 decembrie 2010, Comisia susține că Republica Elenă nu s‑a conformat niciunui angajament pe care îl conține (
28
). Ea adaugă că în loc să execute Hotărârea din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), autoritățile elene par să fi acordat un nou ajutor EN sub forma unui ajutor financiar acordat angajaților săi.
63.
În ceea ce privește invocarea articolului 346 alineatul (1) TFUE de către Republica Elenă în cursul procedurii precontencioase, Comisia arată că autoritățile elene nu au invocat niciodată o imposibilitate absolută de recuperare a ajutoarelor, ci că, având în vedere situația economică a EN, o recuperare ar fi determinat falimentul EN și lichidarea sa, ceea ce ar fi avut un impact negativ asupra intereselor esențiale ale securității Greciei, întrucât ar fi pus în pericol executarea contractelor „Arhimede” și „Neptun II” pentru construirea și modernizarea submarinelor.
64.
Or, potrivit Comisiei, scrisoarea sa din 1 decembrie 2010 permitea autorităților elene să execute Decizia 2009/610 fără a pune în pericol interesele esențiale ale securității Republicii Elene, dar aceleași autorități nu au respectat angajamentele la care se referă această scrisoare.
65.
În plus, Comisia contestă temeinicia, chiar la ora actuală, a intereselor de securitate invocate de Republica Elenă, deoarece autoritățile elene nu au explicat niciodată motivul pentru care construirea și modernizarea submarinelor trebuiau să aibă loc în mod necesar în instalațiile EN și nu în alte șantiere navale grecești și acest lucru mai ales după însărcinarea marinei militare, prevăzută la articolul 26 din Legea nr. 4258/2014, cu proiectul de construire și de modernizare a submarinelor.
66.
Republica Elenă susține că a luat toate măsurile necesare pentru a se conforma Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395).
67.
În ceea ce privește Decizia 2009/610, Republica Elenă prezintă dificultățile cu care s‑a confruntat pentru a putea identifica activele alocate activităților civile și pentru a executa articolul 17 din această decizie potrivit căruia ajutorul trebuia recuperat asupra acestor active ale EN.
68.
Potrivit Republicii Elene, articolul 12 din Legea nr. 4237/2014 nu constituie o măsură care îngreunează recuperarea ajutorului, deoarece moratoriul pe care l‑a introdus nu împiedică executarea silită a creanțelor decât în măsura în care această executare poate afecta activitățile militare ale EN. Ea arată că adoptarea ordinelor de recuperare și inițierea procedurii pentru executarea lor dovedesc că această dispoziție nu îngreunează executarea Deciziei 2009/610.
69.
În plus, inițiativele luate pentru recuperarea mai întâi a 80 % din valoarea ajutorului de recuperat și apoi a restului de 20 % constituie o executare a acestei decizii.
70.
În ceea ce privește scrisoarea din 1 decembrie 2010, Republica Elenă prezintă lipsa oricărei cooperări din partea EN, care era totuși necesară pentru punerea în aplicare a angajamentelor cuprinse în scrisoarea menționată.
71.
În această privință, ea susține că, în ceea ce privește vânzarea activelor alocate activităților civile, pe de o parte, EN nu luase nicio măsură în acest scop și, pe de altă parte, autoritățile elene nu puteau în mod unilateral să destituie EN de activele sale fără să evite serioase complicații juridice, printre altele în procedurile de arbitraj.
72.
În ceea ce privește concesiunea docului uscat, Republica Elenă consideră că s‑a conformat pe deplin, prin intermediul articolului 169 alineatul 2 din Legea nr. 4099/2012, obligației sale de desființare a acesteia și de recuperare a terenului vizat. Ea consideră că restituirea terenului în cauză statului elen este dovedită prin copiile înregistrării acestei operațiuni în registrul ipotecilor pe care autoritățile elene le‑au comunicat Comisiei.
73.
Cât despre interdicția impusă EN de a continua activitățile civile pentru o perioadă de cincisprezece ani începând de la 1 octombrie 2010, Republica Elenă consideră că decizia luată în acest scop la 14 aprilie 2010 de consiliul de administrație al EN cu ocazia celei de a 130-a reuniuni este suficientă pentru executarea angajamentului luat în scrisoarea de la 1 decembrie 2010. Republica Elenă arată de asemenea că nu există nici cea mai mică dovadă că EN ar fi continuat activități civile în perioada de interdicție.
74.
În ceea ce privește garanția menționată la articolul 16 din Decizia 2009/610, Republica Elenă susține că, potrivit scrisorii din 1 decembrie 2010, EN îi revenea obligația de a nu iniția proceduri pe baza sau în legătură cu garanția de despăgubire. În ceea ce o privește, Republica Elenă nu avea drept obligație decât invocarea nulității acestei garanții în fața oricărei instanțe judiciare sau extrajudiciare. O asemenea oportunitate nu s‑a ivit încă.
75.
În sfârșit, în ceea ce privește probele pe care autoritățile elene trebuiau să le prezinte Comisiei în conformitate cu scrisoarea din 1 octombrie 2010, Republica Elenă arată că EN nu a publicat bilanțul după 30 septembrie 2011, din cauza situației economice rele și a absenței activităților civile. Republica Elenă adaugă că, dată fiind absența oricărei cooperări din partea EN, nu vede în ce manieră ar putea să constrângă EN să prezinte Comisiei o listă a lucrărilor efectuate în cadrul șantierului naval.
76.
În sfârșit, față de absența oricărei cooperări din partea EN pentru executarea Deciziei 2009/610 în maniera prevăzută în scrisoarea din 1 decembrie 2010, Republica Elenă consideră că, în principiu, EN ar trebui să facă obiectul unei proceduri de faliment. Or, în vederea executării contractelor „Arhimede” și „Neptun II” la șantierul naval al EN și a faptului că deschiderea unei proceduri de faliment ar acoperi tot patrimoniul EN, civil și militar, Republica Elenă susține că executarea Deciziei 2009/610 prin deschiderea unei proceduri de faliment și eventual prin lichidarea EN s‑ar lovi de interesele esențiale ale securității sale protejate prin articolul 346 alineatul (1) TFUE.
B.
Apreciere
77.
De la bun început trebuie notat că, în conformitate cu o jurisprudență constantă, data de referință de reținut în cadrul unei proceduri de „dublă neîndeplinire a obligațiilor” pentru aprecierea existenței unei neîndepliniri a obligațiilor este cea a expirării termenului stabilit în scrisoarea de punere în întârziere emisă în temeiul articolului 260 alineatul (2) TFUE (
29
).
78.
În speță, întrucât Comisia trimisese Republicii Elene o scrisoare de punere în întârziere la 27 noiembrie 2014, în conformitate cu articolul 260 alineatul (2) TFUE, data de referință pentru constatarea existenței unei neîndepliniri a obligațiilor este cea a expirării termenului de două luni stabilit în această scrisoare, și anume 27 ianuarie 2015.
1. Decizia 2009/610
79.
Este evident că, la această dată, Republica Elenă nu executase articolele 2, 3, 5, 6, 8, 9 și 11-15 din Decizia 2009/610, întrucât nu efectuase nicio măsură de recuperare a ajutorului. Astfel, un ordin de recuperare parțială pentru o sumă de 523352889,23 euro, ceea ce reprezenta aproximativ 80 % din suma de recuperat, nu a fost adoptat decât la 4 decembrie 2015 (
30
), adică la mai mult de zece luni după data de referință.
80.
În opinia noastră, problema dacă articolul 12 din Legea nr. 4237/2014 împiedică, astfel cum susține Comisia, recuperarea ajutorului nu este pertinentă, deoarece, chiar dacă aceasta este interpretarea care trebuie dată termenilor săi ambigui (
31
), o lege națională nu poate justifica neexecutarea unei decizii a Comisiei precum cea în discuție în prezenta cauză și, a fortiori, a unei hotărâri a Curții.
81.
În ceea ce privește articolul 16 din Decizia 2009/610, care impune Republicii Elene obligația de a desființa garanția pe care ETVA a acordat‑o HDW‑Ferrostaal, trebuie subliniat că această garanție a fost acordată de ETVA, o bancă care, începând cu anul 2002, nu mai aparține statului elen. În acest context, chiar dacă Republica Elenă nu mai poate face în așa fel încât succesorul în drepturi a ETVA să renunțe la garanție, în ședință, Republica Elenă nu a susținut că i‑ar fi imposibil din punct de vedere juridic să desființeze garanția în cauză printr‑o lege sau printr‑o altă măsură legislativă având acest efect. Or, o asemenea măsură nu fusese luată la data de referință. Prin urmare, ea nu a executat articolul 16 din Decizia 2009/610.
82.
Dat fiind că executarea articolelor 17-19 din Decizia 2009/610 depinde de executarea articolelor 2, 3, 5, 6, 8, 9 și 11-15, este clar că, la data de referință, Republica Elenă nu executase articolele 17-19 din această decizie și, prin urmare, Hotărârea din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395).
2. Invocarea articolului 346 alineatul (1) TFUE de către Republica Elenă
83.
Republica Elenă invocă articolul 346 alineatul (1) TFUE pentru a justifica neexecutarea Deciziei 2009/610, susținând că deschiderea unei proceduri de faliment împotriva EN pentru a recupera ajutorul incompatibil ar pune în discuție contractele „Arhimede” și „Neptun II” și s‑ar lovi de interesele esențiale ale securității sale.
84.
Acest argument trebuie respins pentru trei motive.
85.
În primul rând, pe de o parte, executarea unei decizii de recuperare a unui ajutor incompatibil nu implică în mod necesar și inevitabil falimentul unei întreprinderi în dificultate precum EN. Astfel, există căi de atac interne care permit întreprinderii respective să se apere la nivel național împotriva măsurilor de recuperare susceptibile să îi permită evitarea unui prejudiciu grav și ireparabil care rezultă din recuperarea ajutorului precum cel care ar rezulta dintr‑o lichidare (
32
). Astfel, lichidarea nu este decât o măsură de ultimă instanță pentru recuperarea ajutorului.
86.
Pe de altă parte, la data de referință, Republica Elenă nici măcar nu emisese ordinul de recuperare a ajutorului, deși un asemenea ordin nu ar fi determinat falimentul EN (
33
), nici nu ar fi adus atingere intereselor esențiale ale siguranței sale. Prin urmare, ea nu luase măsura esențială pentru inițierea recuperării ajutorului.
87.
În plus, nimic nu o împiedica să solicite instanțelor judecătorești elene instituirea administrării speciale în privința EN, fapt care era deja posibil la data de referință (și anume 27 ianuarie 2015), dar pe care Republica Elenă nu l‑a realizat decât la 17 octombrie 2017, cu mai mult de doi ani de întârziere.
88.
În al doilea rând, articolul 346 alineatul (1) TFUE trebuie să facă obiectul unei interpretări stricte (
34
) potrivit căreia „măsurile referitoare la producția sau la comerțul armelor, munițiilor sau a materialului de război nu trebuie să altereze condițiile de concurență din piața comună în ceea ce privește alte produse, și anume cele care nu sunt destinate unor scopuri militare specifice” (
35
).
89.
Or, nerecuperarea ajutorului incompatibil, acordat în beneficiul activităților civile ale EN, are efect contrar celui urmărit de această dispoziție, întrucât permite o persistență a distorsionării concurenței. În această privință, faptul că EN nu continuă de fapt o activitate civilă nu implică inexistența unei distorsionări a concurenței.
90.
În al treilea și în ultimul rând, chiar dacă argumentul Republicii Elene ar fi întemeiat, ar mai trebui să se constate că angajamentele detaliate în scrisoarea din 1 decembrie 2010 au fost convenite de comun acord de Comisie, de Republica Elenă și de EN pentru executarea Deciziei 2009/610 fără a compromite interesele esențiale ale securității Republicii Elene (
36
). Astfel, așa cum a apreciat Curtea, această scrisoare „[nu a] înlocuit Decizia 2009/610, […] [și] nu face decât să ia act de ultimele angajamente ale autorităților elene, [precum și] să arate că, dacă ar fi efectiv puse în executare, Comisia ar considera că Decizia 2009/610 a fost pe deplin executată” (
37
). Or, Republica Elenă nu și‑a respectat angajamentele.
3. Neexecutarea angajamentelor detaliate în scrisoarea din 1 decembrie 2010
a) Întreruperea activităților civile ale EN
91.
În ceea ce privește întreruperea din partea EN a activităților sale civile pentru o perioadă de cincisprezece ani, trebuie mai întâi să se constate că, în scrisoarea sa de angajament din 27 octombrie 2010, EN acceptase această întrerupere și arătase că urma să prezinte în această privință o decizie a consiliului său de administrație drept probă a acestei întreruperi (
38
).
92.
Cu toate acestea, decizia luată la 14 aprilie 2010 de consiliul său de administrație cu ocazia celei de a 130-a reuniuni și pe care se sprijină Republica Elenă nu vizează acest angajament, întrucât aceasta datează dinaintea scrisorii de angajament a EN din 27 octombrie 2010 și nu conține nicio decizie de întrerupere a activităților civile pentru o perioadă de cincisprezece ani. Dimpotrivă, ea menționează pur și simplu că „activitatea care nu ține de nave este actualmente întreruptă în întregime”.
93.
În continuare, astfel cum reiese din sentința definitivă a tribunalului arbitral CIC, Privinvest și‑a exprimat clar, prin scrisoarea din 24 noiembrie 2010, dezacordul cu privire la angajamentele luate de EN în scrisoarea sa din 27 octombrie 2010, semnată de vechea direcțiune, printre care în special interdicția de reachiziție a activelor civile și a concesiunii docului uscat (
39
). Având în vedere acest dezacord cu respectivele angajamente din partea acționarului său majoritar, nu ne surprinde că consiliul de administrație al EN nu a luat niciodată decizia formală de întrerupere a activităților civile.
b) Vânzarea activelor civile sau restituirea lor statului elen
94.
În ceea ce privește vânzarea activelor legate de activitățile civile ale EN, autoritățile elene și EN conveniseră că, în cazul în care licitațiile nu aveau drept rezultat vânzarea totalității sau a unei părți din aceste active civile, EN le va transfera statului elen ca mijloc alternativ de executare a obligației de recuperare a ajutorului.
95.
Chiar dacă EN nu a cooperat deloc cu autoritățile elene pentru a pune în aplicare acest angajament (
40
), totuși statul elen nu a utilizat mijloacele de putere publică de care dispune pentru a urmări și pentru a recupera aceste active.
96.
În această privință, Republica Elenă susține că nu putea în mod unilateral să destituie EN de activele sale fără să evite serioase complicații juridice și în special deteriorarea poziției sale în procedura de arbitraj CIC lansată împotriva ei de EN și de acționarii săi (
41
).
97.
Astfel, în cadrul procedurii lor de arbitraj, EN și acționarii săi îi imputau intenția de a proceda, prin intermediul executării Deciziei 2009/610 sau al punerii în aplicare a angajamentelor cuprinse în scrisoarea din 1 decembrie 2010, la exproprierea sau la naționalizarea EN.
98.
Prin ordonanța sa provizorie (
42
), tribunalul arbitral CIC interzisese cu siguranță Republicii Elene să ia măsuri de naționalizare, de urmărire sau de luare în posesie a activelor EN fără să îl informeze în prealabil.
99.
În plus, o asemenea achiziție de active civile ale EN putea să aducă un prejudiciu poziției Republicii Elene în procedura de arbitraj CIRDI lansată împotriva ei de domnii Safa pentru nerespectarea protecției acordate investitorilor libanezi în Grecia prin Tratatul bilateral de investiție Grecia/Liban.
100.
Cu toate acestea, niciuna dintre aceste circumstanțe nu constituie o justificare pentru a nu lua măsurile necesare pentru executarea angajamentelor reluate în scrisoarea din 1 decembrie 2010 pentru a executa Decizia 2009/610, mai ales în lumina faptului că, semnând scrisoarea de angajament din 27 octombrie 2010, EN consimțise la preluarea de către statul elen a activelor sale alocate activităților civile, în caz de imposibilitate de vânzare la licitație a acestora.
c) Concesiunea docului uscat
101.
Concesiunea docului uscat a fost acordată EN prin articolul 1 alineatul (15) din Legea nr. 2302/1995. Prin urmare, ea nu putea fi desființată decât printr‑o dispoziție legislativă, ceea ce s‑a făcut prin articolul 169 alineatul (2) din Legea nr. 4099/2012.
102.
Cu toate acestea, atât tribunalul arbitral CIC, cât și Monomeles Protodikeio Athinon (Tribunalul de Mare Instanță în complet de judecător unic din Atena) au constatat că EN nu restituise niciodată terenul vizat de concesiunea docului uscat (
43
). Astfel, întrucât EN și acționarii săi contestau angajamentul pe care aceasta îl luase în scrisoarea sa din 27 octombrie 2010 de a restitui acest teren statului elen, EN nu a restituit niciodată terenul respectiv.
103.
În consecință, Comisia consideră în mod corect că articolul 169 alineatul (2) din Legea nr. 4099/2012 nu este suficient prin el însuși pentru a pune în aplicare angajamentul în cauză.
d) Garanția de despăgubire
104.
În ceea ce privește garanția de despăgubire prevăzută la articolul 16 din Decizia 2009/610, trebuie să se constate că, potrivit scrisorii din 1 decembrie 2010, EN urma să renunțe la aceasta și urma să nu demareze nicio procedură pe baza sau în legătură cu aceasta. Din dosar nu reiese că o asemenea renunțare ar fi avut loc, nici că Republica Elenă ar fi desființat această garanție pe cale legislativă (
44
). Prin urmare, ea nu a respectat angajamentul menționat.
e) Rapoartele anuale
105.
În sfârșit, în ceea ce privește rapoartele anuale referitoare la punerea în aplicare a Deciziei 2009/610, pe care autoritățile elene trebuiau să le întocmească și să le prezinte Comisiei, acestea trebuiau să conțină probe care să demonstreze că EN nu continua nicio activitate civilă și informații privind situația (proprietate și utilizare) a activelor recuperate de autoritățile elene.
106.
Chiar dacă s‑ar putea accepta că, în lipsa bilanțurilor anuale întocmite de EN, era dificil pentru autoritățile elene să prezinte probe ale întreruperii activităților civile, totuși autoritățile elene nu au recuperat activele EN alocate activităților sale civile în conformitate cu angajamentul detaliat în scrisoarea din 1 decembrie 2010. În consecință, Republica Elenă nu putea nici să respecte angajamentul de a întocmi rapoartele anuale în cauză vizând proprietatea și utilizarea activelor civile recuperate.
107.
Din cele de mai sus rezultă că Republica Elenă nu și‑a executat angajamentele reluate în scrisoarea din 1 decembrie 2010. Prin urmare, a renunțat la oportunitatea de a executa Decizia 2009/610 fără a compromite interesele esențiale ale securității sale. În măsura în care putea pune în aplicare angajamentele cuprinse în scrisoarea din 1 decembrie 2010 și nu a făcut acest lucru, aceasta nu poate să se prevaleze de articolul 346 alineatul (1) TFUE, chiar dacă asemenea comportament a fost dictat, în parte sau în totalitate, de strategia sa de apărare în procedurile arbitrale între aceasta, EN și acționarii săi.
108.
În aceste condiții, trebuie să se constate că, prin neadoptarea tuturor măsurilor pe care le implică executarea Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), Republica Elenă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE.
VIII. Cu privire la sancțiunile pecuniare
109.
În cazul în care Curtea hotărăște că Republica Elenă nu s‑a conformat Hotărârii sale din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), aceasta poate, în aplicarea articolului 260 alineatul (2) al doilea paragraf TFUE, să oblige acest stat membru la plata unei penalități cu titlu cominatoriu și/sau a unei sume forfetare.
110.
Având în vedere natura diferită a celor două sancțiuni solicitate de Comisie, este necesar să se analizeze separat problema oportunității obligării Republicii Elene la plata unei penalități cu titlu cominatoriu și cea a obligării sale la plata unei sume forfetare, precum și eventual problema cuantumului acestor sancțiuni.
A.
Cu privire la penalitatea cu titlu cominatoriu
1. Argumentația părților
111.
Întemeindu‑se pe comunicarea sa privind aplicarea articolului 260 TFUE (
45
), Comisia solicită Curții să oblige Republica Elenă la plata unor penalități cu titlu cominatoriu zilnice de 34974 de euro.
112.
Potrivit acestei comunicări, valoarea penalităților cu titlu cominatoriu zilnice este calculată înmulțind valoarea forfetară uniformă de 670 de euro cu un coeficient de gravitate și cu un coeficient de durată (
46
). Rezultatul obținut este apoi înmulțit cu un factor „n” care ia în considerare în același timp capacitatea de plată a statului membru acuzat și numărul de voturi în cadrul Consiliului.
113.
Pentru a determina coeficientul de gravitate (de la „1 la 20”), Comisia a ținut seama de caracterul fundamental al dispozițiilor Tratatului FUE în materia ajutoarelor de stat, de efectul prejudiciabil pe care ajutoarele incompatibile și nerecuperate l‑au avut asupra sectorului naval, de valoarea considerabilă a ajutorului de recuperat, de faptul că Republica Elenă nu a recuperat până în prezent niciun euro și de repetarea comportamentului de neîndeplinire a obligațiilor al acestui stat membru în domeniul ajutoarelor de stat. Pe această bază a stabilit coeficientul de gravitate al neîndeplinirii obligațiilor la valoarea „5”.
114.
Cât despre durata neîndeplinirii obligațiilor, Comisia a ținut seama de cele patruzeci și opt de luni care s‑au scurs între pronunțarea Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), și data la care a sesizat Curtea, și anume 22 iulie 2016. Pe această bază a stabilit coeficientul de durată la maximul posibil, adică la valoarea „3”.
115.
Republica Elenă contestă coeficienții de gravitate și de durată a neîndeplinirii obligațiilor reținuți de Comisie. În această privință, ea susține că Comisia nu a luat în calcul o serie de elemente care diminuează gravitatea neîndeplinirii obligațiilor, ca de exemplu faptul că EN nu mai are nicio activitate civilă din anul 2010 și astfel nu mai exercită nicio presiune concurențială asupra altor întreprinderi din sectorul naval. De asemenea, aceasta menționează mai multe dificultăți cu care s‑a confruntat la executarea Deciziei 2009/610, printre care în special decizia tribunalului arbitral CIC din 27 iunie 2017 (
47
). În sfârșit, ea contestă pretinsa repetare a comportamentului ilicit din partea sa în domeniul ajutoarelor de stat. Pentru aceste motive, consideră că acești coeficienți de gravitate și de durată nu pot fi mai mari de „1”.
116.
În ceea ce privește capacitatea de plată, Comisia propune utilizarea factorului special „n” cel mai recent la momentul pronunțării hotărârii. Potrivit Comunicării Comisiei, acest factor este calculat în conformitate cu formula următoare (
48
):
117.
În ceea ce privește Grecia, comunicarea Comisiei cea mai recentă stabilește acest factor la 3,17 (
49
).
118.
Republica Elenă apreciază că factorul special „n” aplicat trebuie să fie cel mai recent posibil pentru a ține seama de reducerea considerabilă a PIB‑ului în Grecia. Ea impută Comisiei că nu a luat în calcul situația reală a economiei elene și faptul că țara este încă supusă unui program de ajustare macroeconomică, deoarece nu poate să se finanțeze în mod eficient pe piețele financiare. În sfârșit, apreciază că factorul special „n” nu este corect calculat, întrucât, începând de la 1 aprilie 2017, Tratatul FUE a abandonat definitiv sistemul de ponderare a voturilor în cadrul Consiliului (
50
) și l‑a înlocuit cu un sistem de dublă majoritate a statelor membre și a populațiilor potrivit căruia fiecare stat membru nu are decât un vot în cadrul Consiliului. Republica Elenă consideră astfel că statele membre ale căror populație și PIB sunt comparabile cu ale sale au suferit o diminuare serioasă a influenței lor în Consiliu.
2. Apreciere
119.
Potrivit unei jurisprudențe constante, „impunerea unei penalități cu titlu cominatoriu nu se justifică, în principiu, decât în măsura în care neîndeplinirea unor obligații care rezultă dintr‑o hotărâre anterioară continuă până la examinarea faptelor de către Curte” (
51
). În plus, penalitatea cu titlu cominatoriu trebuie impusă numai în ipoteza în care neîndeplinirea obligațiilor ar persista la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză (
52
).
120.
În speță, apreciem că neîndeplinirea obligațiilor care rezultă din neexecutarea Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată EU:C:2012:395), a continuat cel puțin până la prezentarea prezentelor concluzii. Astfel, Republica Elenă nu a executat nici Decizia 2009/610, nici integralitatea angajamentelor detaliate în scrisoarea din 1 decembrie 2010. Deși instituirea administrării speciale a EN (
53
) este o etapă necesară pentru recuperarea ajutorului declarat incompatibil prin Decizia 2009/610, aceasta nu este suficientă în sine pentru a considera că Republica Elenă a executat obligațiile care îi reveneau în temeiul acestei decizii.
121.
În aceste condiții, apreciem că obligarea Republicii Elene la plata unei penalități cu titlu cominatoriu constituie un mijloc adecvat de asigurare a executării complete a Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395).
122.
În ceea ce privește cuantumul și forma acestei penalități cu titlu cominatoriu, Curtea a apreciat că „potrivit unei jurisprudențe constante, [îi] revine […], în exercitarea puterii sale de apreciere, sarcina de a stabili penalitățile cu titlu cominatoriu astfel încât să fie, pe de o parte, adecvate circumstanțelor și, pe de altă parte, proporționale cu neîndeplinirea obligațiilor constatată, precum și cu capacitatea de plată a statului membru în cauză […] Propunerile Comisiei privind penalitățile cu titlu cominatoriu nu pot fi obligatorii pentru Curte și nu constituie decât o bază de referință utilă. Nici liniile directoare precum cele cuprinse în comunicările Comisiei nu sunt obligatorii pentru Curte, ci contribuie la garantarea transparenței, a caracterului previzibil și a securității juridice în privința acțiunii întreprinse de Comisie însăși atunci când această instituție prezintă propuneri Curții […] Astfel, în cadrul unei proceduri întemeiate pe articolul 260 alineatul (2) TFUE, privind o neîndeplinire a obligațiilor care persistă din partea unui stat membru, în pofida faptului că aceeași neîndeplinire a obligațiilor a fost deja constatată cu ocazia unei prime hotărâri pronunțate în temeiul […] articolului 258 TFUE, Curtea trebuie să rămână liberă să stabilească penalitatea cu titlu cominatoriu impusă în cuantumul și sub forma pe care le consideră adecvate pentru a stimula acest stat membru să pună capăt neexecutării obligațiilor care decurg din această primă hotărâre a Curții” (
54
).
123.
Potrivit aceleiași jurisprudențe, „[î]n scopul stabilirii cuantumului penalității cu titlu cominatoriu, criteriile de bază care trebuie luate în considerare pentru a asigura natura coercitivă a acesteia, în vederea unei aplicări uniforme și efective a dreptului Uniunii, sunt, în principiu, gravitatea încălcării, durata acesteia și capacitatea de plată a statului membru în cauză. La aplicarea acestor criterii trebuie să se țină seama în special de consecințele neexecutării asupra intereselor private și publice, precum și de urgența de a determina statul membru respectiv să se conformeze obligațiilor sale” (
55
).
124.
În ceea ce privește, în primul rând, gravitatea neîndeplinirii obligațiilor, trebuie amintit că dispozițiile Tratatului FUE în materie de ajutoare de stat au un caracter fundamental deoarece constituie expresia unei misiuni esențiale conferite Uniunii în temeiul articolului 3 alineatul (1) litera (c) TFUE (
56
).
125.
În speță este suficient să se constate că autoritățile elene nu au recuperat până în prezent niciun euro din ajutorul incompatibil pentru a se conforma Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395). Dimpotrivă, suma de recuperat crește în mod continuu cu dobânzile aplicabile și depășește la momentul ședinței 670 de milioane de euro, adică mai mult de 2,6 ori valoarea inițială.
126.
Faptul că, potrivit Republicii Elene, EN nu mai continuă activități civile nu are nicio incidență asupra gravității neîndeplinirii obligațiilor, deoarece nu înlătură nimic din avantajul economic pe care l‑a obținut sub formă de ajutoare de stat incompatibile în perioada în care desfășura asemenea activități.
127.
În aceste condiții, apreciem că, reținând un coeficient de gravitate de „5”, Comisia nu a luat în calcul în mod corect gravitatea neîndeplinirii obligațiilor în propunerea sa de penalitate cu titlu cominatoriu.
128.
Deși, în cauza în care a pronunțat Hotărârea din 7 iulie 2009, Comisia/Grecia (C‑369/07, EU:C:2009:428), Curtea a impus o penalitate cu titlu cominatoriu zilnică de 16000 de euro, sumă care, potrivit Comisiei, corespunde în prezenta cauză unui coeficient de gravitate de „3”, Curtea acceptase că „ajutoarele pentru care [Republica Elenă] nu [prezentase] dovada restituirii nu constitui[au] decât o parte relativ redusă în raport cu suma totală care a făcut obiectul deciziei [Comisiei]” (
57
).
129.
Or, în speță, absența oricărei recuperări a ajutorului sau a punerii în aplicare a angajamentelor reluate în scrisoarea din 1 decembrie 2010 este totală. Prin urmare, considerăm că un coeficient de gravitate de „5” nu este deloc adaptat circumstanțelor prezentei cauze (
58
).
130.
În ceea ce privește, în al doilea rând, durata neîndeplinirii obligațiilor care trebuie evaluată la momentul aprecierii faptelor de către Curte (
59
), constatăm că s‑au scurs aproape șase ani de la data pronunțării Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395). Prin urmare, durata neîndeplinirii obligațiilor este considerabilă.
131.
Astfel, deși articolul 260 alineatul (1) TFUE nu precizează termenul în care trebuie executată o hotărâre, importanța aplicării imediate și uniforme a dreptului Uniunii impune, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, ca această executare să fie începută imediat și să se realizeze în cel mai scurt termen posibil (
60
).
132.
În al treilea rând, în ceea ce privește capacitatea de plată a Republicii Elene, pentru calculul sancțiunilor financiare, Curtea a acceptat în mod constant să țină seama de PIB‑ul statului membru vizat și de numărul de voturi de care acesta dispune în cadrul Consiliului (
61
).
133.
Referitor la PIB, Curtea a statuat deja față de Republica Elenă, al cărei PIB a scăzut foarte mult din anul 2010 ca urmare a crizei datoriei sale suverane, că trebuia să se țină seama de evoluția recentă a PIB‑ului (
62
).
134.
În acest scop, este necesar să se țină seama de faptul că PIB‑ul elen a scăzut cu 25,5 % între anii 2010-2016 (
63
).
135.
În ceea ce privește criteriu numărului de voturi de care dispune Republica Elenă în cadrul Consiliului, trebuie luat în considerare faptul că, astfel cum arată acest stat membru, sistemul de ponderare a voturilor nu mai există.
136.
În schimb, sistemul dublei majorități instituit prin articolul 16 alineatul (4) TUE prevede că „majoritatea calificată se definește ca fiind egală cu cel puțin 55 % din membrii Consiliului, cuprinzând cel puțin cincisprezece dintre aceștia și reprezentând state membre care întrunesc cel puțin 65 % din populația Uniunii”.
137.
Totuși, niciunul dintre aceste noi criterii nu este susceptibil să îl înlocuiască în mod adecvat pe cel al numărului de voturi în mecanismul de decizie al Consiliul.
138.
Astfel, fiind vorba de majoritatea statelor membre, contrar sistemului de ponderare a voturilor, toate statele membre sunt egale în sensul că fiecare dintre ele are un singur vot. În aceste condiții, formula utilizată de Comisie (
64
) nu se mai poate aplica.
139.
În ceea ce privește populația, nu este exclus ca anumite state membre cu o populație determinată să aibă o capacitate de plată mai mică decât alte state cu o populație mai puțin numeroasă. Acest criteriu este de asemenea irelevant pentru calculul penalității cu titlu cominatoriu.
140.
Pentru aceste motive, concluzionăm că trebuie abandonat criteriul numărului de voturi de care statul membru dispune în cadrul Consiliului, astfel cum Curtea a făcut deja în Hotărârea din 22 februarie 2018, Comisia/Grecia (C‑328/16, EU:C:2018:98), deoarece numărul de voturi nu mai intervine în procesul de decizie al Consiliului și deoarece noua regulă de la articolul 16 alineatul (4) TUE nu furnizează niciun criteriu satisfăcător de determinare a capacității de plată a statului membru vizat (
65
).
141.
Având în vedere aceste circumstanțe, printre care în special valoarea considerabilă a ajutorului de recuperat și durata neîndeplinirii obligațiilor, și ținând seama de necesitatea de a stimula Republica Elenă să pună capăt neîndeplinirii obligațiilor imputată, apreciem oportună stabilirea unei penalități cu titlu cominatoriu semestriale în locul unei penalități cu titlu cominatoriu zilnice.
142.
Astfel, constatăm că, pentru executarea Deciziei 2009/610, Comisia stabilise un termen de patru luni (
66
) și că, pentru punerea în aplicare a angajamentelor detaliate în scrisoarea din 1 decembrie 2010, Comisia acordase Republicii Elene și EN un termen de șase luni. Acest lucru ne pare evident, dat fiind că măsurile care trebuie luate pentru executarea acestei decizii sau pentru a pune în aplicare angajamentele detaliate în această scrisoare, precum vânzarea activelor la licitație sau luarea măsurilor legislative pentru desființarea concesiunii docului uscat, nu pot fi luate de pe o zi pe alta. Acest aspect are o importanță deosebită în prezent întrucât a fost instituită administrarea specială a EN, procedură care, potrivit articolului 69 din Legea nr. 4307/2014, poate să dureze până la douăsprezece luni.
143.
În ceea ce privește valoarea penalității cu titlu cominatoriu, constatăm că, în cauza în care a fost pronunțată Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405), și care privea mediul, Curtea a stabilit o penalitate cu titlu cominatoriu semestrială de 14520000 de euro, deoarece Republica Elenă nu luase nicio măsură de executare a Hotărârii din 6 octombrie 2005, Comisia/Grecia (C‑502/03, nepublicată, EU:C:2005:592), deși Comisia propusese o penalitate cu titlu cominatoriu zilnică de 71193,60 euro (ceea ce ar fi corespuns unei penalități cu titlu cominatoriu semestriale de 12814848 de euro).
144.
Ținând seama de cele de mai sus și în special de gravitatea și de durata neîndeplinirii obligațiilor, dar și de diminuarea PIB‑ului elen în acești ultimi ani, propunem să se stabilească o penalitate cu titlu cominatoriu semestrială de 9500000 de euro, adică aproximativ 1,5 % din suma ajutorului de recuperat (
67
).
145.
Deși Curtea poate stabili o penalitate cu titlu cominatoriu degresivă pentru a ține seama de progresul realizat eventual de statul membru vizat, apreciem că poate fi de asemenea stabilită o penalitate cu titlu cominatoriu progresivă în eventualitatea în care statul membru ar continua să nu se conformeze primei hotărâri a Curții. În cazul de față, penalitatea cu titlu cominatoriu ar putea crește cu 2000000 de euro pe semestru până la momentul în care Republica Elenă se va conforma pe deplin și în întregime Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395).
146.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, propunem Curții să oblige Republica Elenă la plata către Comisie, în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, începând din ziua pronunțării hotărârii în prezenta cauză și până la executarea Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), a unei penalități cu titlu cominatoriu semestriale de 9500000 de euro care va crește cu 2000000 de euro pentru fiecare semestru care urmează primului semestru după pronunțarea hotărârii în prezenta cauză și până la executarea Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395).
B.
Cu privire la suma forfetară
1. Argumentația părților
147.
În ceea ce privește valoarea sumei forfetare, Comisia propune Curții să o determine înmulțind o valoare zilnică cu numărul de zile de persistență a neîndeplinirii obligațiilor.
148.
Pentru calculul sumei forfetare, Comisia propune să se aplice același coeficient de gravitate, și anume „5”, și același factor „n” precum în cadrul penalității cu titlu cominatoriu. În schimb, valoarea forfetară de bază pentru calculul sumei forfetare ar fi stabilită la 220 de euro pe zi. Spre deosebire de calculul penalității cu titlu cominatoriu, nu ar fi aplicat un coeficient de durată.
149.
Pe această bază, Comisia propune adoptarea unei sume forfetare calculate înmulțind valoarea de 3828 de euro cu numărul de zile scurse între pronunțarea Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), și data executării de către statul membru a obligațiilor sale sau, în lipsă, cea a pronunțării hotărârii în prezenta cauză.
150.
Republica Elenă nu a prezentat argumente specifice sumei forfetare. În măsura în care, pentru calculul său, Comisia utilizează criterii identice cu cele utilizate pentru calculul penalității cu titlu cominatoriu, precum gravitatea și durata neîndeplinirii obligațiilor, se impune să se țină seama de argumentele prezentate de Republica Elenă în raport cu penalitatea cu titlu cominatoriu.
2. Apreciere
151.
Curtea a statuat deja că este competentă, în exercitarea puterii de apreciere care îi este conferită în domeniul avut în vedere, să impună, cumulativ, penalități cu titlu cominatoriu și o sumă forfetară (
68
).
152.
Potrivit Curții, „[p]rincipiul obligării la plata unei sume forfetare se întemeiază în mod esențial pe aprecierea consecințelor neexecutării obligațiilor de către statul membru respectiv asupra intereselor private și publice, în special atunci când încălcarea a persistat o lungă perioadă de la pronunțarea hotărârii care a constatat‑o inițial” (
69
).
153.
Pe de altă parte, „[a]ceastă obligare trebuie, în fiecare speță, să depindă de ansamblul elementelor pertinente care se raportează atât la caracteristicile neîndeplinirii constatate, cât și la atitudinea proprie a statului membru vizat de procedura inițiată în temeiul articolului 260 TFUE. În această privință, dispoziția respectivă învestește Curtea cu o largă putere de apreciere în scopul de a decide dacă trebuie sau nu trebuie aplicată această sancțiune” (
70
).
154.
În prezentul litigiu, astfel cum arată Comisia, există un comportament ilicit repetat din partea Republicii Elene în domeniul ajutoarelor de stat (
71
). Acest element și, în special în prezenta cauză, nerecuperarea niciunui euro pentru a se conforma Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), constituie indicii suficiente în sensul că prevenirea efectivă a repetării în viitor a unor încălcări similare ale dreptului Uniunii este de natură să necesite adoptarea unei măsuri disuasive precum obligarea la plata unei sume forfetare (
72
).
155.
În aceste împrejurări, Curtea stabilește cuantumul acestei sume astfel încât aceasta să fie adaptată împrejurărilor speței și proporțională cu încălcarea săvârșită (
73
). În acest context, ea ține seama de gravitatea constatată, de durata sa, precum și de capacitatea de plată a statului membru vizat (
74
).
156.
Prezentul dosar conține mai multe elemente care dau naștere unor îndoieli cu privire la existența unei voințe veritabile din partea autorităților elene de a executa Decizia 2009/610 sau de a pune în aplicare pe deplin angajamentele cuprinse în scrisoarea din 1 decembrie 2010.
157.
În această privință, trebuie remarcat că, la articolul 11 din acordul‑cadru, Republica Elenă promisese în esență EN și acționarilor săi (foști și noi) că va obține de o manieră definitivă din partea Comisiei ca executarea Deciziei 2009/610 să intervină fără ca EN să fie obligată să ramburseze valoarea ajutoarelor și acest lucru în luna martie 2010, chiar înainte de aprobarea de către Comisie a listei de angajamente reluate în scrisoarea din 1 decembrie 2010 și chiar înainte de acceptarea formală a acestora de către EN.
158.
Or, Republica Elenă nu putea să facă în mod valabil această promisiune EN și cumpărătorilor săi, chiar dacă era impusă de ADM (și apoi de Privinvest) ca o condiție prealabilă răscumpărării a 75,1 % din acțiunile EN (
75
). Astfel, asemenea promisiune, care încalcă caracterul imperativ al dreptului Uniunii în materia ajutoarelor de stat, nu este valabilă.
159.
În plus, autoritățile elene nu au considerat recuperarea ajutorului incompatibil drept o prioritate, ci dimpotrivă au acționat astfel încât în cele din urmă recuperarea să treneze, luând măsuri cu siguranță necesare în acest scop, dar insuficiente și în plus într‑un mod extrem de lent. Din cauza acestui comportament dilatoriu, valoarea ajutorului de recuperat a crescut, împreună cu dobânzile de întârziere, de la 256000000 de euro la 670000000 de euro.
160.
De exemplu, autoritățile elene nu au comunicat EN primul ordin de recuperare a ajutorului incompatibil decât la 4 decembrie 2015 (
76
), adică după unsprezece luni de la scrisoarea Comisiei de punere în întârziere și după mai mult de trei ani de la Hotărârea de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395). Ele nu au solicitat instituirea administrării speciale a EN decât la 13 octombrie 2017, adică după aproape doi ani de la emiterea primului ordin de recuperare.
161.
În plus, chiar atunci când a fost evident că EN și acționarii săi nu vor coopera la punerea în aplicare a angajamentelor cuprinse în scrisoarea din 1 decembrie 2010, Republica Elenă nu a luat nicio măsură pentru a deschide procedura de faliment sau de administrare specială împotriva EN pentru a recupera ajutorul și acest lucru chiar dacă instanțele de judecată elene au respins cererea de suspendare a executării formulată de EN împotriva ordinelor de recuperare (
77
).
162.
Desigur, prin ordonanța provizorie din 5 august 2016, tribunalul arbitral CIC a interzis Republicii Elene să deschidă o procedură de faliment împotriva EN fără să îl informeze în prealabil și, prin Decizia din 27 iunie 2017, a dispus ca Republica Elenă să se abțină de la orice măsură susceptibilă să schimbe controlul asupra EN până la pronunțarea sentinței finale, interdicție care includea și procedura de administrare specială.
163.
Cu toate acestea, dreptul aplicabil diferendului dintre EN, acționarii săi și Republica Elenă este dreptul elen și procedura de arbitraj CIC este supusă acestui drept, întrucât sediul tribunalului arbitral CIC a fost stabilit la Atena (Grecia). Dat fiind că dreptul Uniunii face parte din dreptul elen (
78
), pe de o parte, acest tribunal nu putea să împiedice în mod valabil Republica Elenă să deschidă o procedură de insolvență împotriva EN ca măsură de ultimă instanță pentru a recupera ajutorul incompatibil și, pe de altă parte, Republica Elenă nu poate justifica neexecutarea Deciziei 2009/610 întemeindu‑se pe ordonanțele tribunalului respectiv.
164.
Pe baza celor de mai sus și ținând seama de diminuarea PIB‑ului elen cu 25,5 % între anii 2010-2016, considerăm potrivit să solicităm Curții obligarea Republicii Elene la plata unei sume forfetare de 13000000 de euro, adică aproximativ 2 % din ajutorul de recuperat.
IX. Considerații finale
165.
În ședință, Comisia a solicitat o clarificare din partea Curții privind executarea de către Republica Elenă a unei sentințe arbitrale care ar fi pronunțată într‑o procedură arbitrală CIRDI care ar obliga‑o la plata de daune interese pentru recuperarea eventuală a ajutorului sau măsurile luate în acest scop precum lichidarea EN (
79
).
166.
În hotărârea care urmează să fie pronunțată în prezenta cauză, Curtea nu poate examina decât motivele invocate de Comisie în scrisoarea sa de punere în întârziere adresată Republicii Elene. O astfel de calificare nu poate fi reținută pentru cererea de clarificare a Comisiei.
167.
În consecință, această cerere a Comisiei nu ar putea fi examinată decât în cadrul unei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor distincte având ca obiect constatarea faptului că Republica Elenă ar fi nerespectat obligațiile decurgând din Tratatul FUE conformându‑se unei asemenea sentințe.
168.
În sfârșit, în orice caz, nu există la ora actuală nicio sentință în procedura arbitrală CIRDI în cauză.
X. Cu privire la cheltuielile de judecată
169.
Potrivit articolului 138 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a solicitat obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată, iar neîndeplinirea obligațiilor a fost constatată, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.
XI. Concluzie
170.
Având în vedere considerentele de mai sus, propunem Curții să statueze după cum urmează:
1)
Prin neadoptarea măsurilor pentru executarea Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), Republica Elenă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei hotărâri și al articolului 260 alineatul (1) TFUE.
2)
Obligă Republica Elenă la plata către Comisia Europeană, în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, începând din ziua pronunțării hotărârii în prezenta cauză și până la executarea Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395), a unei penalități cu titlu cominatoriu semestriale de 9500000 de euro care va crește cu două milioane de euro pentru fiecare semestru care urmează primului semestru după pronunțarea hotărârii în prezenta cauză, până la executarea Hotărârii din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395).
3)
Obligă Republica Elenă la plata către Comisie, în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, a unei sume forfetare de 13000000 de euro.
4)
Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.
(
1
)	Limba originală: franceza.
(
2
)	JO 2009, L 225, p. 104.
(
3
)	Potrivit Comisiei, valoarea ajutoarelor de recuperat (în afară de dobânzi) fusese atunci estimată, în mod provizoriu, la aproximativ 256 de milioane de euro.
(
4
)	În luna octombrie 2010, valoarea totală de recuperat, inclusiv dobânzile, se ridica la aproximativ 539 de milioane de euro.
(
5
)	ADM este un grup de societăți specializate în construirea de nave de război și de iahturi de agrement ale cărui acțiuni aparțin în procent de 70 % grupului Al‑Ain controlat de șeicul Hamdan Bin Zayed Al Nahyan și în procent de 30 % grupului Privinvest controlat de un resortisant libanez, domnul Safa.
(
6
)
(
7
)	FEK A’ 171/29.9.2012.
(
8
)	Se pare că motivul retragerii ADM era faptul că Republica Elenă nu putea permite EN să utilizeze docul uscat și că nu putuse să garanteze că EN va primi comenzi pentru construirea unui număr important de nave pentru marina militară elenă.
(
9
)	EN a semnat scrisoarea sa de angajament la 27 octombrie 2010, iar Republica Elenă a semnat‑o pe a sa la 29 octombrie 2010.
(
10
)	Era vorba de două docuri uscate plutitoare, de o macara plutitoare, de două remorchere, de șaisprezece parcele de pământ al căror proprietar era EN și de docul uscat nr. 5 cu terenul adiacent (parcela nr. 8) concesionate EN de statul elen.
(
11
)	Hotărârea din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395, punctul 38).
(
12
)	FEK A’ 250/20.12.2012.
(
13
)	FEK A’ 36/12.2.2014.
(
14
)	Dispoziția în cauză utilizează cuvântul „καθόσον” care poate fi înțeles în cele două sensuri.
(
15
)	FEK A’ 94/14.4.2014.
(
16
)	FEK A’ 246/15.11.2014.
(
17
)	A se vedea punctele 16 și 17 din prezentele concluzii.
(
18
)	Grupul ThyssenKrupp nu este parte în această procedură.
(
19
)	Cauză în curs.
(
20
)	A se vedea Hellenic Shipyards și alții/Republica Elenă (cauza CIC nr. 18675/GZ/MHM/AGF/ZF), ordonanța provizorie din 14 octombrie 2014, punctele 111-114. De asemenea, a se vedea în acest sens Hellenic Shipyards și alții/Republica Elenă (cauza CIC nr. 18675/GZ/MHM/AGF/ZF/AYZ), Sentința definitivă din 29 septembrie 2017, punctele 619-620.
(
21
)	A se vedea punctul 38 din prezentele concluzii.
(
22
)	A se vedea Hellenic Shipyards și alții/Republica Elenă (cauza CIC nr. 18675/GZ/MHM/AGF/ZF), ordonanța provizorie din 5 august 2016, punctele 75, 76 și 92(1).
(
23
)	A se vedea Hellenic Shipyards și alții/Republica Elenă (cauza CIC nr. 18675/GZ/MHM/AGF/ZF), ordonanța provizorie din 5 august 2016, punctele 84-86 și 92(2).
(
24
)	A se vedea Hellenic Shipyards și alții/Republica Elenă (cauza CIC nr. 18675/GZ/MHM/AGF/ZF/AYZ), Decizia din 27 iunie 2017, punctele 19-24.
(
25
)	A se vedea Hellenic Shipyards și alții/Republica Elenă (cauza CIC nr. 18675/GZ/MHM/AGF/ZF/AYZ), Sentința definitivă din 29 septembrie 2017, punctele 1427-1634 (sub „ Claim 4: EU State aid”).
(
26
)	A se vedea Iskandar Safa și Akram Safa/Republica Elenă (cauza CIRDI nr. ARB/16/20) înregistrată de secretarul general al CIRDI la 5 iulie 2016.
(
27
)	A se vedea punctul 28 din prezentele concluzii.
(
28
)	A se vedea punctele 20 și 22 din prezentele concluzii.
(
29
)	A se vedea Hotărârea din 17 octombrie 2013, Comisia/Belgia (C‑533/11, EU:C:2013:659, punctul 32), Hotărârea din 13 mai 2014, Comisia/Spania (C‑184/11, EU:C:2014:316, punctul 35), Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 27), și Hotărârea Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 45), precum și Hotărârea din 22 februarie 2018, Comisia/Grecia (C‑328/16, EU:C:2018:98, punctul 49).
(
30
)	A se vedea punctul 38 din prezentele concluzii.
(
31
)	Tribunalul arbitral CIC împărtășește opinia Comisiei privind interpretarea articolului 12 din Legea nr. 4237/2014. A se vedea punctele 28 și 48 din prezentele concluzii.
(
32
)	A se vedea Ordonanța președintelui Curții din 14 decembrie 2011, Alcoa Trasformazioni/Comisia [C‑446/10 P(R), nepublicată, EU:C:2011:829, punctul 46 și jurisprudența citată].
(
33
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 9 iulie 2015, Comisia/Franța (C‑63/14, EU:C:2015:458, punctul 54).
(
34
)	A se vedea Hotărârea din 7 iunie 2012, Insinööritoimisto InsTiimi (C‑615/10, EU:C:2012:324, punctul 35), și Hotărârea din 28 februarie 2013, Ellinika Nafpigeia/Comisia (C‑246/12 P, nepublicată, EU:C:2013:133, punctul 17).
(
35
)	Hotărârea din 28 februarie 2013, Ellinika Nafpigeia/Comisia (C‑246/12 P, nepublicată, EU:C:2013:133, punctul 20).
(
36
)	A se vedea punctele 20 și 21 din prezentele concluzii.
(
37
)	Hotărârea din 28 iunie 2012, Comisia/Grecia (C‑485/10, nepublicată, EU:C:2012:395, punctul 38).
(
38
)	Această problemă este distinctă de cea dacă EN a întrerupt de facto activitățile sale civile din cauza lipsei de muncă.
(
39
)	A se vedea Hellenic Shipyards și alții/Republica Elenă (cauza CIC nr. 18675/GZ/MHM/AGF/ZF/AYZ), Sentința definitivă din 29 septembrie 2017, punctele 341-348.
(
40
)	A se vedea punctul 93 din prezentele concluzii.
(
41
)	Procedurile arbitrale inițiate în prezenta cauză demonstrează că instanțele arbitrale comerciale sunt chemate să soluționeze chestiuni de drept al Uniunii, inclusiv în materie de ajutoare de stat. Imposibilitatea de principiu a acestora de a adresa Curții întrebări preliminare (pe care Curtea a confirmat‑o recent pentru instanțe arbitrale înființate prin acorduri între statele membre [a se vedea printre altele Hotărârea din 6 martie 2018, Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, punctele 45-49)]) ridică probleme pentru unitatea aplicării și a interpretării dreptului Uniunii, mai ales în domeniile cele mai sensibile precum cel al dreptului concurenței și al ajutoarelor de stat.
(
42
)	A se vedea Hellenic Shipyards și alții/Republica Elenă (cauza CIC nr. 18675/GZ/MHM/AGF/ZF), ordonanța provizorie din 5 august 2016, punctele 79-86 și 92(2).
(
43
)	A se vedea Hellenic Shipyards și alții/Republica Elenă (cauza CIC nr. 18675/GZ/MHM/AGF/ZF/AYZ), sentința definitivă din 29 septembrie 2017, punctele 373, 374, 422, 424 și 573-578, precum și hotărârea nr. 725/2018 din 8 martie 2018, a Monomeles Protodikeio Athinon (Tribunalul de Mare Instanță în complet de judecător unic din Atena), p. 13.
(
44
)	A se vedea punctul 81 din prezentele concluzii.
(
45
)	A se vedea Comunicarea Comisiei SEC(2005) 1658 din 13 decembrie 2005 (JO 2007, C 126, p. 15), astfel cum a fost actualizată prin Comunicarea Comisiei – Actualizarea datelor utilizate pentru calcularea sumei forfetare și a penalităților cu titlu cominatoriu pe care Comisia urmează să le propună Curții de Justiție în cadrul procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor (JO 2017, C 431, p. 3). În prezenta cauză, Comisia a utilizat Comunicarea sa C(2015) 5511 final din 5 august 2015.
(
46
)	Coeficientul de gravitate este de la „1 la 20”. Coeficientul de durată este de „0,10” pentru fiecare lună de neîndeplinire a obligațiilor.
(
47
)	A se vedea punctele 51 și 52 din prezentele concluzii.
(
48
)	PIB n = produs intern brut (PIB) al statului membru vizat, în milioane de euro, PIB Lux = PIB Luxemburg, Voturi n = numărul de voturi în cadrul Consiliului al statului membru vizat potrivit ponderii stabilite la articolul 205 TCE, Voturi Lux = numărul de voturi ale Luxemburgului.
(
49
)	A se vedea Comunicarea Comisiei – Actualizarea datelor utilizate pentru calcularea sumei forfetare și a penalităților cu titlu cominatoriu pe care Comisia urmează să le propună Curții de Justiție în cadrul procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor (JO 2017, C 431, p. 3).
(
50
)	A se vedea articolul 16 alineatul (4) TUE și articolul 3 alineatul (3) din Protocolul (nr. 36) privind dispozițiile tranzitorii (JO 2012, C 326, p. 322).
(
51
)	Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 47), și jurisprudența citată. De asemenea, a se vedea în acest sens Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 87), și Hotărârea din 22 iunie 2016, Comisia/Portugalia (C‑557/14, EU:C:2016:471, punctul 61).
(
52
)	A se vedea Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 51).
(
53
)	A se vedea punctul 41 din prezentele concluzii.
(
54
)	Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 52 și jurisprudența citată). De asemenea, a se vedea în acest sens Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctele 95 și 96, precum și jurisprudența citată).
(
55
)	Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 53 și jurisprudența citată). De asemenea, a se vedea în acest sens Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 97), Hotărârea din 22 iunie 2016, Comisia/Portugalia (C‑557/14, EU:C:2016:471, punctul 70), precum și Hotărârea din 22 februarie 2018, Comisia/Grecia (C‑328/16, EU:C:2018:98, punctul 92).
(
56
)	A se vedea Hotărârea din 7 iulie 2009, Comisia/Grecia (C‑369/07, EU:C:2009:428, punctele 118-121 și jurisprudența citată). De asemenea, a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 decembrie 2012, Comisia/Spania (C‑610/10, EU:C:2012:781, punctele 125-127).
(
57
)	A se vedea Hotărârea din 7 iulie 2009, Comisia/Grecia (C‑369/07, EU:C:2009:428, punctul 122).
(
58
)	În cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 12 iulie 2005, Comisia/Franța (C‑304/02, EU:C:2005:444), Comisia reținuse un coeficient de gravitate de „10”. Ea imputa Republicii Franceze o lipsă de conformitate a mărimii minime a ochiurilor plaselor de pescuit cu reglementarea Uniunii, insuficiența controalelor care permitea punerea în vânzarea a peștilor subdimensionați și o atitudine permisivă a autorităților franceze în urmărirea infracțiunilor. În timpul ședinței, Comisia a afirmat că, în anumite cazuri de „dublă neîndeplinire a obligațiilor” în materie de ajutoare de stat, utilizase coeficienți de gravitate până la „7 sau 8”.
(
59
)	A se vedea Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 57 și jurisprudența citată).
(
60
)	A se vedea Hotărârea din 22 iunie 2016, Comisia/Portugalia (C‑557/14, EU:C:2016:471, punctul 77 și jurisprudența citată), și Hotărârea din 22 februarie 2018, Comisia/Grecia (C‑328/16, EU:C:2018:98, punctul 100).
(
61
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 4 iulie 2000, Comisia/Grecia (C‑387/97, EU:C:2000:356, punctul 88), Hotărârea din 25 noiembrie 2003, Comisia/Spania (C‑278/01, EU:C:2003:635, punctul 59), Hotărârea din 10 ianuarie 2008, Comisia/Portugalia (C‑70/06, EU:C:2008:3, punctul 48), precum și Hotărârea din 4 iunie 2009, Comisia/Grecia (C‑109/08, EU:C:2009:346, punctul 42).
(
62
)	A se vedea Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 58), și Hotărârea din 22 februarie 2018, Comisia/Grecia (C‑328/16, EU:C:2018:98, punctul 101).
(
63
)	A se vedea Hotărârea din 22 februarie 2018, Comisia/Grecia (C‑328/16, EU:C:2018:98, punctul 101). În ședință, nici Comisia, nici Republica Elenă nu au prezentat cifre mai recente.
(
64
)	A se vedea punctul 116 din prezentele concluzii.
(
65
)	Ar fi oportună adaptarea de către Comisie a comunicării sale la noua regulă de decizie cu majoritate calificată în cadrul Consiliului.
(
66
)	A se vedea articolul 18 alineatul (5) din această decizie.
(
67
)	Propunerea Comisiei ar genera o sumă semestrială de aproximativ 6300000 de euro.
(
68
)	A se vedea Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 71 și jurisprudența citată), precum și Hotărârea din 22 februarie 2018, Comisia/Grecia (C‑328/16, EU:C:2018:98, punctul 116 și jurisprudența citată).
(
69
)	Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 72 și jurisprudența citată).
(
70
)	Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 73 și jurisprudența citată), și Hotărârea din 22 februarie 2018, Comisia/Grecia (C‑328/16, EU:C:2018:98, punctul 117 și jurisprudența citată).
(
71
)	A se vedea Hotărârea din 7 iulie 2009, Comisia/Grecia (C‑369/07, EU:C:2009:428), Hotărârea din 1 martie 2012, Comisia/Grecia (C‑354/10, nepublicată, EU:C:2012:109), Hotărârea din 17 octombrie 2013, Comisia/Grecia (C‑263/12, nepublicată, EU:C:2013:673), Hotărârea din 9 noiembrie 2017, Comisia/Grecia (C‑481/16, nepublicată, EU:C:2017:845), precum și Hotărârea din 17 ianuarie 2018, Comisia/Grecia (C‑363/16, EU:C:2018:12).
(
72
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 74), și Hotărârea Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctele 115 și 116).
(
73
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 75), și Hotărârea Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 117), Hotărârea din 22 iunie 2016, Comisia/Portugalia (C‑557/14, EU:C:2016:471, punctul 94), precum și Hotărârea din 22 februarie 2018, Comisia/Grecia (C‑328/16, EU:C:2018:98, punctul 119).
(
74
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 2 decembrie 2014, Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctele 76 și 77 și jurisprudența citată), și Hotărârea Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctele 118 și jurisprudența citată).
(
75
)	A se vedea punctele 15 și 16 din prezentele concluzii. Astfel, tribunalul arbitral CIC nu a recunoscut că Republica Elenă nu putea permite EN să preia comenzi de construire a navelor de război pentru alte țări, deoarece articolul 346 alineatul (1) TFUE nu protejează decât interesele esențiale ale siguranței statului membru vizat. Astfel, asemenea comenzi, mai ales pentru țări terțe, ar constitui o activitate civilă interzisă prin scrisoarea din 1 decembrie 2010 și abandonată de EN în scrisoarea de angajament din 27 octombrie 2010.
(
76
)	A se vedea punctul 38 din prezentele concluzii.
(
77
)	A se vedea punctul 38 din prezentele concluzii.
(
78
)	A se vedea Hotărârea din 6 martie 2018, Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, punctul 41).
(
79
)	A se vedea punctele 58 și 59 din prezentele concluzii.