62007CC0370
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2009. április 23. (
1
)
C-370/07. sz. ügy
Az Európai Közösségek Bizottsága
kontra
az Európai Unió Tanácsa
„Megsemmisítés iránti kereset — Megállapodással létrehozott szervben a Közösség nevében elfoglalandó álláspontok kialakítása — Indokolási kötelezettség — A jogalap megjelölése — A veszélyeztetett, vadon élő állat- és növényfajok nemzetközi kereskedelméről szóló egyezményben (CITES) részes felek konferenciájának tizennegyedik ülése”
I – Bevezetés
1.
A jelen jogvita azon kérdésre vonatkozik, hogy a Közösség jogi aktusainak milyen esetekben kell megjelölniük a jogalapot, és hogy milyen következményekkel jár a jogalap megjelölésének hiánya.
2.
A kereset tárgya az Európai Unió Tanácsának az Európai Közösség által a washingtoni állatvédelmi egyezmény (a veszélyeztetett, vadon élő állat- és növényfajok nemzetközi kereskedelméről szóló egyezmény, CITES (
2
)) Részes Felek Konferenciájának 2007. június 3– közötti tizennegyedik ülésén megvitatott egyes javaslatok tekintetében képviselendő álláspont meghatározásáról szóló határozata. Az Európai Közösségek Bizottsága e határozat megsemmisítését kéri azon az alapon, hogy a Tanács a határozatban nem jelölt meg jogalapot.
II – Jogi háttér
3.
Az EK 253. cikk értelmében:
„Az Európai Parlament és a Tanács által közösen elfogadott, továbbá a Tanács vagy a Bizottság által elfogadott rendeleteknek, irányelveknek és határozatoknak indokolást kell tartalmazniuk, és azokban utalni kell minden olyan javaslatra vagy véleményre, amelyet e szerződés értelmében be kell szerezni.”
4.
Az EK 300. cikk (2) bekezdése rendelkezik többek között a nemzetközi szervezetek szerveiben a Közösség által képviselendő álláspontok kialakítására vonatokozó eljárásról:
„Az e téren a Bizottságra ruházott hatáskörre is figyelemmel, a megállapodások aláírásáról – amelyet a hatálybalépést megelőzően történő ideiglenes alkalmazásról szóló határozat kísérhet – és megkötéséről a Bizottság javaslata alapján, minősített többséggel a Tanács határoz. A Tanács egyhangúlag dönt, ha a megállapodás olyan területre vonatkozik, ahol a belső szabályok elfogadásához egyhangúságra van szükség, valamint a 310. cikkben említett megállapodások esetén.
A (3) bekezdésben megállapított szabályoktól eltérve, ugyanezeket az eljárásokat kell alkalmazni a valamely megállapodás alkalmazását felfüggesztő határozatoknál, valamint a megállapodásokkal felállított szervekben a Közösség által képviselendő álláspontok kialakításánál, amennyiben az ilyen szervnek joghatással bíró határozatot kell hoznia, kivéve a megállapodás intézményi kereteit kiegészítő vagy módosító határozatokat.
Az Európai Parlamentet haladéktalanul és teljes körűen tájékoztatni kell az e bekezdés alapján hozott minden olyan határozatról, amely megállapodások ideiglenes alkalmazására vagy felfüggesztésére, illetve a megállapodással létrehozott szervekben a Közösség által képviselendő álláspont kialakítására vonatkozik.”
5.
A megtámadott határozat (2)–(4) preambulumbekezdésében fejti ki közös álláspont kialakításának indokait:
„(2)
Az egyezmény függelékeinek módosítása, valamint a felek konferenciájának állásfoglalásai általában hatással lesznek a vonatkozó közösségi jogszabályokra, és szükségessé teszik azok módosításait.
(3)
Mivel a »Gaborone-módosítás« még nem lépett hatályba, a Közösség az egyezménynek még nem szerződő fele.
(4)
E körülmények között, amennyiben a Szerződés célkitűzéseinek megvalósítására közösségi szabályokat hoztak létre, a tagállamok a közösségi intézmények keretén kívül nem tudnak olyan kötelezettségeket vállalni, amelyek hatással lehetnek a közösségi szabályokra, vagy megváltoztathatják azok alkalmazási körét.”
6.
A határozat két cikkében a következőképpen rendelkezik:
„1. cikk
A Közösség hatáskörébe tartozó területeket illetően a Közösség érdekében együttesen eljáró tagállamok által a CITES-egyezmény Részes Felek Konferenciájának tizennegyedik ülése alkalmával kifejezésre juttatandó közösségi álláspont összhangban áll e határozat mellékleteivel.
2. cikk
Amennyiben az e határozat elfogadását követően, vagy a Részes Felek Konferenciájának tizennegyedik ülése előtt vagy alatt előterjesztett új tudományos vagy műszaki információk várhatóan hatással lehetnek az 1. cikkben említett álláspontra, vagy amennyiben az ülésen olyan új javaslatok kerülnek kialakításra, amelyekre vonatkozóan közösségi álláspont nem került kialakításra, akkor a Közösség hatáskörébe tartozó területeket illetően a közösségi álláspontot helyszíni koordináció révén kell kialakítani azt megelőzően, hogy a felek konferenciáját a javaslatokról való szavazásra kérnék fel.”
III – A jogvita háttere
7.
A megtámadott határozat a tagállamok által a CITES-egyezmény Részes Felek Konferenciájának tizennegyedik ülésén képviselendő álláspont Közösségen belüli előkészítését szolgálta.
8.
A CITES-egyezmény nemzetközi megállapodás. Célja a veszélyeztetett állat- és növényfajok védelme az e fajok példányait érintő nemzetközi kereskedelem ellenőrzése útján. (
3
)
9.
Az Európai Közösség mindezidáig nem vált az egyezmény részesévé. (
4
) Az egyezményhez való csatlakozása a CITES-egyezmény egy olyan módosításának függvénye, amely még nem lépett hatályba. Jelenleg az Európai Közösség ezért csak megfigyelőként vesz részt a CITES-egyezmény Részes Felek Konferenciáin. Ugyanakkor a Közösség 1982 óta önálló intézkedéseket hoz, amellyel a CITES-egyezményből a tagállamokra háruló kötelezettségeket a Közösségben oly módon hajtja végre, mintha maga is az egyezmény részes fele volna. (
5
)
10.
A CITES-egyezmény végrehajtását szolgáló legutóbbi intézkedést a vadon élő állat- és növényfajok számára kereskedelmük szabályozása által biztosított védelemről szóló, 1996. december 9-i 338/97/EK rendelet jelenti. (
6
) Ezt az EK-Szerződés 130s. cikkének (1) bekezdése (jelenleg EK 175. cikk (1) bekezdése) alapján fogadták el.
11.
A CITES-egyezmény Részes Felek Konferenciájának tizennegyedik ülésére 2007. június 3. és 14. között került sor Hágában. E konferenciának tárgya volt többek között az egyezmény védett fajok felsorolását tartalmazó mellékletének módosításának elfogadása. (
7
)
12.
A Bizottság 2007. április 4-én elfogadta az e konferencián megvitatásra és elfogadásra benyújtott egyes javaslatok tekintetében az Európai Közösség nevében képviselendő álláspontról szóló tanácsi határozatra vonatkozó javaslatát. (
8
) E határozatjavaslatot az EK 175. cikk (1) bekezdésére (környezet), az EK 133. cikkre (kereskedelempolitika) és az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdésére alapította.
13.
Ezt követően a Tanács 2007. május 24-én egyhangúlag elfogadta a megtámadott határozatot – amelynek címében a „Tanács határozata” (
9
) kifejezés szerepel –, anélkül azonban, hogy bármilyen jogalapot megjelöltek volna. (
10
)
14.
A Bizottság nem vitatott előadása szerint a Tanács azért mondott le a jogalap megjelöléséről, mert erre a kérdésre vonatkozóan nem sikerült megállapodásra jutni. Egyes képviselők ellenezték, hogy az EK 175. cikk (1) bekezdése és az EK 133. cikk mint kettős anyagi jogi jogalap jelenjen meg, és az EK 175. cikk (1) bekezdésének egyedüli szerepeltetése mellett érveltek. Mások az EK 300. cikk (2) bekezdése második albekezdésének eljárási jogalapként való feltüntetését utasították el.
15.
A Bizottság azon az állásponton volt, hogy a jogalap megjelölése szükséges, és a tanácsi határozat elfogadását megelőzően ragaszkodott ahhoz, hogy jogalapként kifejezetten hivatkozzanak az EK 133. cikkre, az EK 175. cikk (1) bekezdésére és az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdésére.
IV – A Bíróság előtti eljárás
16.
2007. augusztus 1-jei kérelmével a Bizottság az EK 230. cikk alapján keresetet indított „a veszélyeztetett vadon élő állat- és növényfajok nemzetközi kereskedelméről szóló egyezmény (CITES) Részes Felek Konferenciájának Hágában, Hollandiában – között megrendezendő tizennegyedik ülésére (COP 14) benyújtott bizonyos javaslatok tekintetében elfogadandó európai közösségi álláspont meghatározásáról szóló tanácsi határozat” ellen.
17.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
—
semmisítse meg e határozatot; és
—
a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.
18.
A Tanács azt kéri, hogy a Bíróság:
—
utasítsa el a keresetet;
—
másodlagosan, amennyiben a Bíróság a megtámadott határozatot megsemmisíti, állapítsa meg, hogy annak joghatásai továbbra is fennmaradnak, és
—
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
19.
A Bíróság elnöke 2007. november 21-i végzésével engedélyezte Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága beavatkozását a Tanács kérelmeinek támogatása céljából.
20.
A Bizottság keresetével a Bíróság előbb írásban, majd a 2009. március 4-én tartott tárgyaláson foglalkozott.
V – Jogi értékelés
A – Elfogadhatóság
21.
Először is meg kell vizsgálni, hogy a jogvita tárgyát képező határozat esetében az EK 230. cikk értelmében megtámadható jogi aktusról van-e szó. Ezt a Bíróságnak hivatalból vizsgálnia kell.
22.
A Tanács által a Közösség álláspontjának meghatározására vonatkozóan elfogadott határozat kétségtelenül az EK 230. cikk értelmében megtámadható jogi aktusnak minősül. Az EK 230. cikk értelmében ugyanis a Tanács intézkedései a Bíróság felülvizsgálatának hatálya alá esnek, és az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a megsemmisítés iránti kereset lehetősége nyitva áll valamennyi olyan, az intézmények által elfogadott rendelkezés tekintetében – annak jellegétől vagy formájától függetlenül –, amelynek célja, hogy joghatásokat váltson ki. (
11
)
23.
Más a helyzet egy olyan határozat esetében, amelyet a tagállamok képviselői a Tanács keretei között fogadnak el, és amellyel a tagállamok külső fellépésüket koordinálják. Ez nem minősül az EK 230. cikk (1) bekezdése értelmében vett bírósági felülvizsgálat tárgyát képező jogi aktusnak. (
12
) Ugyanis nem a Tanács aktusáról, hanem a tagállamok képviselőinek közös aktusáról van szó.
24.
A jelen jogvita tárgyát nem egy olyan egyezménnyel összefüggő közösségi álláspont meghatározásának szokványos esete képezi, amely egyezménynek a Közösség szerződő fele. Ellenkezőleg, a Közösség nem részese a CITES-egyezménynek. Mivel ezért a Közösség a CITES-konferencián részes félként nem vehet részt__ a megtámadott jogi aktus nem a Közösség által képviselendő álláspontot, hanem a tagállamok mint az egyezmény önálló szerződő felei által képviselendő álláspontot határozza meg.
25.
Ebben az összefüggésben meg kell vizsgálni, hogy a jelen esetben a Tanács jogi aktusáról vagy a Tanács keretei között ülésező tagállami képviselők határozatáról van-e szó.
26.
A határozat megfogalmazása amellett szól, hogy a Tanács jogi aktusáról van szó. Ez az aktus ugyanis kifejezetten megjelöli, hogy az Európai Unió Tanácsa határoz. Amint az a megtámadott határozat második preambulumbekezdéséből kitűnik, a CITES-egyezmény módosításai hatással lehetnek a vonatkozó közösségi jogszabályokra. A határozat ezért megállapítja a tagállamok által a konferencián képviselendő álláspontot. A jogi aktus 1. cikke ezután a „Közösség érdekében együttesen eljáró tagállamok által […] kifejezésre juttatandó közösségi álláspontot” említ.
27.
Mindebből az következik, hogy a megtámadott jogi aktus esetében a Tanács jogi aktusáról van szó.
28.
Emellett a Tanács által az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdése alapján elfogadott határozat nem pusztán előkészítő aktus, hiszen az képezi a Közösségen belüli álláspont kialakítására szolgáló folyamat lezárását. Végleges formában és kötelező jelleggel tartalmazza a Közösség álláspontját, amelyet aztán a nemzetközi fórumokon képviselni kell. (
13
) Minthogy előírja a tagállamok számára, hogy milyen álláspontot képviseljenek a CITES-konferencia tizennegyedik ülésén, kötelező joghatással is rendelkezik. Következésképpen az EK 230. cikk értelmében megtámadható jogi aktus.
29.
Végül ki kell térni a Tanács megjegyzésére, mely szerint a kereset elfogadhatatlan, mivel a megtámadott jogi aktus már valamennyi joghatását kifejtette, ezért a kereset okafogyott.
30.
Ezt illetően először is meg kell jegyezni, hogy a privilegizált felperesek esetében a keresetindítási jog gyakorlásának nem feltétele az eljáráshoz fűződő érdek igazolása. (
14
)
31.
Még ha szükség volna is az eljáráshoz fűződő érdekre, az a jelen esetben igazoltnak tekinthető. A magánszemélyek által a Bizottság ellen indított keresetekkel összefüggésben a Bíróság ugyanis már megállapította, hogy a eljáráshoz fűződő érdek nem szűnik meg azáltal, hogy a megtámadott határozatot a keresetindítás időpontjában már végrehajtották (
15
), vagy hogy a megtámadott jogi aktus már nem alkalmazandó. (
16
) A Bíróság az ilyen esetekben abból vezeti le a eljáráshoz fűződő érdek fennállását, hogy a kereset révén elkerülhető a sérelmezett téves jogalkalmazás megismétlődése.
32.
A Bizottság a jelen ügyben utalt arra, hogy a kereset révén azt kívánja megakadályozni, hogy a Tanács a jövőben is hasonló határozatokat fogadjon el, amelyekben nem jelöli meg azok jogalapját. Ezzel meggyőzően érvelt a megismétlődés veszélye mellett.
33.
A fentiekből következik, hogy a Bizottság keresete elfogadható.
B – Megalapozottság
34.
A Bizottság keresete egyetlen megsemmisítési jogalapon alapul. Azt kifogásolja, hogy a megtámadott határozat nem jelöl meg egyetlen jogalapot sem. Álláspontja szerint ez alapvető eljárási szabályok, különösen az EK 253. cikkben foglalt indokolási kötelezettség megsértését jelenti, ami a jogi aktus semmisségét eredményezi.
1. A jogalap megjelölésének kötelezettsége
35.
Az EK 253. cikk értelmében a rendeleteknek, az irányelveknek és a határozatoknak indokolást kell tartalmazniuk. A jogalap megjelölésének kötelezettsége része az indokolási kötelezettségnek. (
17
)
36.
Az EK 249. cikk felsorolja azon jogi aktusokat, amelyeket a Közösség feladatainak ellátása érdekében alkalmazhat. A rendeleteket, az irányelveket, a határozatokat, az ajánlásokat és a véleményeket jelöli meg ilyenként.
37.
A jelen ügyben a felek között vita van azt illetően, hogy a megtámadott jogi aktus, amelynek a német nyelvi változatban a megjelölése „Beschluss”, sui generis határozatnak minősül-e, vagy az EK 249. cikk szerinti határozatnak, amelynek tekintetében az EK 253. cikk értelmében indokolási kötelezettség áll fenn.
38.
A Bizottság szerint egy olyan határozat, amely az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdése alapján a Közösség álláspontját állapítja meg, az EK 249. cikk szerinti határozatnak minősül, és ezáltal az EK 253. cikk szerinti indokolási kötelezettség hatálya alá esik.
39.
Ezzel szemben a Tanács álláspontja az, hogy az EK 253. cikk nem alkalmazandó egy a jelen ügyben szereplőhöz hasonló jogi aktusra. Az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdése alapján elfogadott álláspont esetében sui generis határozatról van szó, amely nem minősül az EK 249. cikk szerinti határozatnak, és ezért nem esik az EK 253. cikk hatálya alá. Ezért a megtámadott határozat esetében nem áll fenn indokolási kötelezettség.
40.
A Bizottság álláspontját lényegében arra alapozza, hogy a Szerződés legtöbb nyelvi változata az EK 300. cikk (2) bekezdésének második és harmadik albekezdésében szereplő jogi aktus megjelölésére olyan kifejezést használ, amely megtalálható az EK 253. cikkben felsorolt, indokolási kötelezettség hatálya alá tartozó jogi aktusok között. Így például a francia nyelvi változat mindkét rendelkezésben a „décision” kifejezést, az angol nyelvi változat pedig a „decision” kifejezést alkalmazza.
41.
A Tanács ezzel szemben arra hivatkozik, hogy a Szerződés négy nyelvi változata különböző kifejezéseket használ. A német nyelvi változat az EK 253. cikkben az „Entscheidung” kifejezést használja, míg az EK 300. cikk (2) bekezdésének második és harmadik albekezdésében a „Beschluss” kifejezés található. A dán különbséget tesz „beslutning” és „afgørelse”, a holland „beschikking” és „besluit”, végül a szlovén „odločba” és „sklep” között. A négy szövegváltozatban szereplő fogalmi megkülönböztetés a Tanács szerint megerősíti, hogy az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdése szerinti álláspont megállapítása sui generis határozatot jelent, és nem egy az EK 249. és 253. cikk szerinti határozatot.
42.
Az Egyesült Királyság Kormánya a Tanács álláspontjának alátámasztása érdekében felidézi az EK 300. cikk (2) bekezdése keletkezésének történetét. E rendelkezésnek a Nizzai Szerződéssel történő bevezetését megelőzően a Tanács a megtámadotthoz hasonló, a Közösség álláspontjának meghatározásáról szóló jogi aktusokat sui generis határozatként hozta meg. A módosítások révén a tagállamok nem kívánták felváltani a sui generis határozatokat az EK 249. cikk szerinti határozatokkal.
43.
A felek lényegében pusztán terminológiai síkon vitáznak, az EK 300. cikk (2) bekezdésének különböző nyelvi változatainak ütköztetésével.
44.
Mindenesetre az a tény, hogy a nyelvi változatok többsége az EK 300. cikk (2) bekezdésében a jogi aktusra vonatkozóan ugyanazon kifejezést használja, mint amely az EK 249. és 253. cikkben is szerepel, a Bizottság álláspontját megerősítő első bizonyítéknak minősül. (
18
) Ez azonban nem lehet döntő. A nyelvi változatoknak ugyanis alapvetően azonos értéket kell tulajdonítani. (
19
) Amennyiben a különböző nyelvi változatok egymástól eltérnek, az egységes értelmezés követelménye azt kívánja, hogy tartalmukat rendszertani és teleologikus megfontolások alapján határozzák meg. (
20
)
45.
Az egyedül az EK 300. cikk (2) bekezdése második albekezdésének terminológiáján alapuló érvelés ellen szól egyébként az is, hogy egyáltalán nem magától értetődő, hogy egy a jelen ügyben szereplőhöz hasonló tényállás e rendelkezés hatálya alá esik. Első ránézésre az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdése csak olyan megállapodásokkal összefüggésben alkalmazandó, amelyekben a Közösség maga is részes fél. A jelen esetben azonban a Közösség éppenséggel nem részes fele a CITES-egyezménynek. Amennyiben ez a rendelkezés valójában nem megfelelő jogalap, úgy célravezető az olyan érvelés, amely az indokolási kötelezettséget egyedül az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdésében szereplő kifejezésből kívánja levezetni.
46.
Annak megállapításához tehát, hogy a megtámadott határozatnak kell-e indokolást tartalmaznia, nem elegendő egyedül az EK 300. cikk (2) bekezdésében szereplő terminológiát alapul venni. Ellenkezőleg, azon anyagi jogi feltételek a döntőek, amelyeknek egy jogi aktusnak meg kell felelnie annak érdekében, hogy az EK 249. és 253. cikk szerinti indokolási kötelezettség hatálya alá eső határozatnak minősüljön.
47.
Anyagi jogi szempontból az EK 249. cikk szerinti „határozatot” az jellemzi, hogy kötelező és közvetlen joghatással rendelkezik, és megjelöl egy címzettet.
48.
A szokásos eset, amelyet az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdése szabályozni kíván, úgy írható le, hogy meghatározásnak a Közösség által egy olyan nemzetközi szervezet szervében képviselendő közösségi álláspontot, amely szervezetnek a Közösség tagja. Az ilyen jogi aktusnak nincs közvetlen címzettje, hiszen az csak a Közösségen belül határozza meg valamely másik intézmény cselekvését. Ez amellett szól, hogy az ilyen jogi aktus nem az EK 249. cikk szerinti határozat, hanem sui generis határozat.
49.
A jelen ügyet ellenben az jellemzi, hogy a jogi aktusnak a tagállamok a címzettjei. A tagállamok által képviselendő álláspontot állapítja meg, mivel a Közösség nem tagja a nemzetközi szervezetnek, noha a Tanács és a Bizottság álláspontja szerint a Közösségen belül a Közösség rendelkezik hatáskörrel az egyezményre vonatkozóan. a megtámadott jogi aktusnak így – amint azt a Tanács elismeri – a tagállamok a címzettjei. Ezáltal közelebb áll az EK 249. cikk szerinti határozathoz, mint az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdése szerinti normál eset.
50.
Végeredményben azonban a jelen esetben nem szükséges arról dönteni, hogy az EK 249. cikk szerinti határozatról vagy egy sui generis határozatról van-e szó.
51.
A megtámadott jogi aktus ugyanis akkor is indokolási kötelezettség hatálya alá esik, ha sui generis határozatnak minősülne. Ez dogmatikai szempontból vagy az EK 253. cikkben szereplő „határozat” fogalmának kiterjesztő értelmezéséből, vagy e cikk analógia útján történő alkalmazásából adódik. Az alapelvként fennálló indokolási kötelezettségtől meg kell különböztetni az indokolási kötelezettség terjedelmét (egyedül a jogalap megjelölése, vagy alaposabb indokolás), amire az alábbiakban még kitérek.
52.
Az EK 253. cikkben meghatározott indokolási kötelezettség azt kívánja meg, hogy valamennyi ott megjelölt jogi aktus tartalmazza azon indokok bemutatását, amelyek miatt az intézmény azt elfogadta. A Bíróság az EK 253. cikkben szereplő indokolási kötelezettség célját elsősorban abban látja, hogy lehetséges legyen a Bíróság által gyakorolt felülvizsgálat. (
21
) Emellett a tagállamok és az egyéb érintettek számára lehetővé kell tennie annak megismerését, hogy a közösségi intézmények milyen körülmények között alkalmazták a Szerződést. (
22
)
53.
Az indokolási kötelezettséget megalapozó indok, nevezetesen hogy lehetővé tegye a lehető legteljesebb körű jogi felülvizsgálat lehetőségét, nemcsak az EK 249. cikk szerinti határozatok esetében áll fenn, hanem ugyanúgy a megtámadotthoz hasonló olyan jogi aktusok esetében is, amelyek kötelező joghatást váltanak ki.
54.
A Bíróság az EK 230. cikket úgy értelmezte, hogy a megsemmisítés iránti kereset lehetősége nyitva áll valamennyi olyan, az intézmények által elfogadott rendelkezés tekintetében – annak jellegétől vagy formájától függetlenül –, amelynek célja, hogy joghatásokat váltson ki. (
23
) Logikus ezért párhuzamosan e jogi aktusokra is kiterjeszteni az indokolási kötelezettséget annak érdekében, hogy lehetséges legyen a Bíróság által gyakorolt felülvizsgálat. Következésképpen az EK 253. cikk hatálya csak az EK 249. cikkben szereplő azon jogi aktusokra nem terjed ki, amelyek nem váltanak ki kötelező joghatást, nevezetesen az ajánlásokra és a véleményekre. Ebből levonható az a következtetés, hogy az EK 230. cikkhez hasonlóan az EK 253. cikk alkalmazása is annak függvénye, hogy egy jogi aktus kifejt-e kötelező joghatást. Következésképpen a joghatást kifejtő sui generis határozatokat is meg kell indokolni.
55.
A jogalap megjelölése, mint az indokolási kötelezettség minimális követelménye az EK 5. cikkének (1) bekezdésében meghatározott átruházott hatáskörök elvének biztosítása érdekében is szükséges. Ez utóbbi értelmében a Közösség csak a számára megállapított hatáskörök és célkitűzések keretei között járhat el, és ez mind a belső, mind a nemzetközi tevékenysége során kötelező. (
24
) A jogalap megjelölésére vonatkozó kötelezettség hiányában fennállna annak veszélye, hogy amikor a jogalap bizonytalan, a Közösség olyan hatásköröket tulajdonít magának, amelyek a tagállamokat illetik. Az indokolási kötelezettség ilyen esetekben figyelmeztető funkcióval is rendelkezik. Ez a kötelezettség arra kényszeríti a hatáskörrel rendelkező intézményt, hogy a jogi aktus elfogadását megelőzően vizsgálja meg, hogy fennáll-e egyáltalán a Közösség hatásköre.
56.
A jogalap megjelölése a Tanácson belüli döntéshozatal védelme érdekében is szükséges. Az EK 300. cikk (2) bekezdésének első albekezdése minősített többségi döntést ír elő, kivéve ha a megállapodás olyan területre vonatkozik, ahol a belső szabályok elfogadásához egyhangúságra van szükség. A szavazás módja tehát a vonatkozó jogalaptól függ. Azon előírás, hogy ezt kifejezetten meg kell jelölni, annak biztosítására szolgál, hogy a Tanács állapítsa meg a jogalapot és ezzel a szavazás módját a határozathozatalt megelőzően. Ez annál is inkább fontos, mivel a szavazás módja a határozat tartalmát is befolyásolhatja. A nagy gonddal létrehozott egyhangúság a minimális konszenzusnak megfelelő döntés meghozatalát eredményezheti, és ezáltal más eredményre vezethet, mint egy minősített többséggel elfogadott határozat.
57.
Az indokolási kötelezettség mellet szól emellett az átláthatóság elve is. Ez az EU 1. cikk második bekezdésében jelenik meg, amely úgy szól, hogy a döntéseket a lehető legnyilvánosabban hozzák meg. Amint azt a Bíróság az 1049/2001/EK rendelettel (
25
) összefüggésben megállapította, az átláthatóság elve rendkívüli jelentőséggel bír abban az esetben, ha a Tanács jogalkotói minőségében jár el. (
26
) A nyitottság ebből a szempontból hozzájárul a demokrácia megerősítéséhez, mivel lehetővé teszi a polgárok számára mindazon információk ellenőrzését, amelyek valamely jogalkotási aktus alapjául szolgáltak. (
27
)
58.
A döntések lehető legnyilvánosabb meghozatalához hozzátartozik a jogi aktus jogalapjának megjelölése. Az átláthatóság alapelve a jelen esetben is felvethető, még ha az itt szereplőhöz hasonló jogi aktusokat nem is teszik mindig közzé. Elképzelhető, hogy a Tanács először azért nem kívánja közzétenni, hogy a Közösség álláspontjának nyilvánosságra hozatala ne gyengítse tárgyalási pozícióját. Amint azt a Tanács a tárgyaláson kifejtette, ez nem jelenti azt, hogy kérelemre ne adnák ki a jogi aktust magánszemélyeknek. Egyébként a Közösség tárgyalási pozíciójának védelme szempontjából megfelelő megoldás volna, ha az ilyen jogi aktusokat csak a konferenciák lezárását követően tennék közzé.
59.
A Tanács a sui generis jogi aktusokra vonatkozó indokolási kötelezettség ellenében a Bíróság által az AETR-ügyben hozott ítéletre hivatkozik. A Bizottság ezt az ítéletet nem tartja relevánsnak, mivel az csak a Tanács „egyes eljárásaira” vonatkozott, nem pedig egy a jogvita tárgyát képezőhöz hasonló jogi aktusra.
60.
Az AETR-ügy alapjául a Bizottság által a Tanács egy határozata ellen benyújtott kereset szolgált. A határozat a nemzetközi közúti fuvarozást végző járművek személyzetének munkájáról szóló európai megállapodásról – az Egyesült Nemzetek Európai Gazdasági Bizottságának égisze alatt – folytatott tárgyalásokról és annak a Közösség tagállamai általi megkötéséről szólt. A Tanács e határozattal „– a tagjai és a Bizottság képviselője közötti eszmecsere után –»következtetés«-együttest fogadott el arra nézve, hogy milyen magatartást kell az államok kormányainak tanúsítaniuk az AETR-ről történő, meghatározó jelentőségű tárgyalások folyamán.” (
28
) Első ránézésre ezért az AETR-ügy tényállása és a jelen eljárás alapjául szolgáló tényállás között fennáll bizonyos hasonlóság.
61.
Az ítélet megfogalmazása azonban e ponton arra utal, hogy a Bíróság igen ügyelt arra, hogy ne általános érvényű megállapítást tegyen, hanem csak az adott egyedi ügyet bírálja el. Ez utóbbit az jellemezte, hogy a Bizottság képviselője jelen volt a Tanács megbeszélésein, így a Bizottság mint egyedül érintett harmadik személy (
29
) számára teljes mértékben ismertek voltak a jogi aktus keletkezésének körülményei.
62.
Amennyiben azonban a jelen ügyben vizsgált jogi aktus jogalapja az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdése volna, lenne olyan harmadik személy, aki nem vett részt a jogi aktus megalkotásában, és ezért érdeke fűződik ahhoz, hogy a jogi aktus tartalmazzon indokolást, vagy legalább a jogalap megjelölését.
63.
Az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdése ugyanis arra kötelezi a Tanácsot, hogy az Európai Parlamentet haladéktalanul és teljes körűen tájékoztassa a meghozott határozatról. A megtámadott határozatot haladéktalanul meg kellett volna küldeni az utóbbinak. E tekintetben a jogalap megjelölése azért is szükséges lett volna, hogy megfelelően érvényesüljön a Parlament tájékoztatáshoz fűződő joga, és ezáltal lehetővé tegye e jog tiszteletben tartásának tényleges ellenőrzését. Azzal egyébként, hogy a Tanács a jogi aktust a jelen ügyben csak hat héttel annak elfogadását követően, és csak a CITES-konferencia megnyitásával egy időben küldte meg a Parlamentnek, nem tett eleget az EK 300. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdésében foglalt, haladéktalan tájékoztatásra vonatkozó követelménynek.
64.
A Tanács álláspontjával ellentétben ezért a megtámadott jogi aktus nem csak a tagállamokat érinti.
65.
Egyébként egy a tagállamok számára a vállalkozások egy adott kategóriájára nézve azok pénzügyi viszonyairól évente átfogó és rendszerezett adatszolgáltatási kötelezettséget megállapító bizottsági közleménnyel összefüggésben a Bíróság egy későbbi ítéletében pontosította az indokolási kötelezettség terjedelmét. Eszerint a jogbiztonság megköveteli, hogy valamennyi, joghatás kiváltására irányuló jogi aktus kötőerejének valamely közösségi jogi rendelkezésből kell származnia, amelyet mint jogalapot kifejezetten meg kell jelölni, és amely előírja, hogy a jogi aktust milyen jogi formában kell elfogadni. (
30
)
66.
Az alábbiakban meg kell vizsgálni az Egyesült Királyság egy felvetését, amely az indokolási kötelezettség gyakorlati megvalósításával kapcsolatos. Az Egyesült Királyság úgy érvel, hogy az indokolási kötelezettség megállapítása a vizsgálthoz hasonló jogi aktusokra vonatkozóan ezek elfogadását nehézkessé és rugalmatlanná tenné. A Tanács ezzel összefüggésben rámutat arra, hogy a javaslatnak a Bizottság általi benyújtása és a konferencia kezdete között mindössze két hónap állt rendelkezésre a megtámadott jogi aktus elfogadására.
67.
E kifogások elfogadhatók annyiban, hogy éppen a külkereskedelem terén nagy jelentősége van a rugalmas intézkedés lehetőségének. Az ezzel összefüggésben esetleg felmerülő nehézségek ugyanakkor leküzdhetőek az indokolási kötelezettség terjedelmére vonatkozó rugalmas követelmények révén. A jogi aktus típusától és kontextusától függően alaposabb vagy kevésbé alapos indokolás kívánható meg. (
31
) Az indokolási kötelezettség minimális követelményeként azonban a jogalap megjelölését minden esetben meg kell követelni. Ez aligha jelent bármikor aránytalan terhet.
68.
Ez alól a határidőkből adódó kényszer sem alapozhat meg kivételt. Minél összetettebb a téma, és minél több jogalap jöhet szóba, annál fontosabb és sürgetőbb a lehetséges jogalapok tisztázása, és annál alaposabban meg kell vizsgálni e tárgykört. Az átruházott hatáskörök elvéből ugyanis az következik, hogy a Közösség csak akkor járhat el, ha a Szerződés hatáskört biztosít számára ehhez. Ezért mielőtt intézkedne, szükségszerűen tisztáznia kell, hogy erre mely jogalap biztosítja számára a határkört. E jogalap szerepeltetése ezt követően a jogi aktusban nem jelenthet aránytalan terhet. Az sem lehet elegendő, hogy – amint azt a Tanács felveti – a jogalapot később egy, a CITES-egyezmény módosításainak a Közösségen belüli átültetését szolgáló esetleges jogi aktus jelölje meg. Ez ugyanis nem változtat azon, hogy a Közösségnek a tagállamok által a CITES-konferencán képviselendő álláspont meghatározásához is hatáskörrel kell rendelkeznie, amelyet magában a jogi aktusban is meg kell jelölni. (
32
)
69.
Végezetül meg kell vizsgálni a Tanács azon érvét, mellyel arra utal, hogy a múltban a CITES-konferenciák alkalmával az álláspontok meghatározására szolgáló határozatok ugyancsak nem tartalmazták a jogalap megjelölését. E korábbi gyakorlatra alapított érvvel szemben meg kell állapítani, hogy a Tanács egyszerű gyakorlata nem alkalmas a Szerződés rendelkezéseitől való eltérésre, és így az nem eredményezhet precedenst. (
33
)
70.
Összefoglalva megállapítható, hogy a megtámadott határozat tekintetében fennáll a jogalap megjelölésének kötelezettsége.
2. A jogalap megjelölése elmulasztásának következményei
71.
Az alábbiakban meg kell még vizsgálni, hogy milyen következményekkel jár egy jogi aktus jogalapja megjelölésének elmulasztása.
a) Meghatározható-e a jogalap a jogi aktus egyéb elemeiből?
72.
A Szerződés meghatározott rendelkezésére történő hivatkozás elmulasztása nem feltétlenül jelenti az EK 253. cikk szerinti indokolási kötelezettség olyan megsértését, amely semmisséghez vezet. Nem áll fenn alapvető alaki hiányosság abban az esetben, ha egy jogi aktus jogalapja e jogi aktus egyéb elemei alapján is meghatározható. (
34
)
73.
A jelen ügyben azonban a jogalap nem állapítható meg egyértelműen a jogi aktus egyéb elemei alapján. Ez egyrészt már abból is adódik, hogy a Tanácson belüli tárgyalások során komoly vita folyt arról, hogy melyik a megfelelő jogalap, és e tekintetben több különböző felvetést megvitattak. A Bizottság ezzel kapcsolatban azt állítja – és ezt nem vitatták –, hogy egyaránt felmerült az EK 300. cikk (2) bekezdésének mint eljárásjogi jogalapnak az egyedüli, egy anyagi jogi jogalap egyedüli, illetve a kettő együttesének jogalapként történő megjelölése. A megfelelő anyagi jogi hatásköri jogalapról – amely vagy csak az EK 175. cikk, vagy az EK 175. cikk és az EK 133. cikk együtt lett volna – ugyancsak eredménytelen vita zajlott.
74.
A Bíróság előtti eljárásban benyújtott beadványaiból úgy tűnik, hogy a Tanács és a Bizottság abból indult ki, hogy a megtámadott jogi aktus eljárásjogi jogalapja az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdése. Ez a rendelkezés határozza meg a határozatok elfogadásának eljárását „a megállapodásokkal felállított szervekben a Közösség által képviselendő álláspontok kialakításánál, amennyiben az ilyen szervnek joghatással bíró határozatot kell hoznia”.
75.
Ebben az összefüggésben felmerül az a kérdés is, hogy az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdése csak olyan helyzetekre alkalmazandó-e, amikor a Közösség tagja a nemzetközi megállapodásnak. Nem utolsósorban emellett szólna a rendszertani értelmezés, mivel e cikk (1) bekezdése vitathatatlanul nemzetközi megállapodásoknak a Közösség általi megkötésére vonatkozik. A CITES-egyezmény esetében azonban a Közösség maga nem, csak a tagállamok részesei az egyezménynek.
76.
Ezzel szemben a teleologikus értelmezés arra az eredményre vezethet, hogy az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdése olyan megállapodásokra is alkalmazandó, amelyek a Közösség hatáskörébe tartoznak, de amelyeknek a Közösség a nemzetközi megállapodás rendelkezései miatt még nem válhatott részesévé.
77.
Éppen ezen értelmezési probléma miatt nem lehet abból kiindulni, hogy a megfelelő jogalap egyértelműen kiderül a megtámadott határozatból.
78.
Még ha elfogadjuk is az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdését mint jogalapot, nem volna elegendő egyedül ezen eljárásjogi rendelkezést jogalapként megjelölni. A jogi aktus olyan anyagi jogi jogalap megjelölését is igényli, amelyből kiderül a hatáskör terjedelme, azaz végső soron az EK-Szerződéssel a Közösségre ruházott mozgástér. (
35
)
79.
Ugyanakkor a megtámadott jogi aktusból az anyagi jogi jogalap sem derül ki egyértelműen, mivel e tekintetben több jogalap is szóba jöhet. Ez lehet a kereskedelempolitika, a környezeti politika, vagy e kettő együtt. (
36
)
80.
Következésképpen a jogi aktusból nem derül ki egyértelműen az annak alapjául szolgáló jogalap.
b) Csak alaki hibáról volna szó?
81.
A Tanács álláspontja szerint az indokolási kötelezettség megállapítása nem vezethet érvénytelenséghez, mivel a jogi aktus pusztán alaki hiányosságáról van szó.
82.
A Bíróság olyan ügyekben, amelyeknek tárgya helytelen jogalap megjelölése volt egyébként helyes jogalapok mellett, azt állapította meg, hogy ez csak abban az esetben vezet a vitatott jogi aktus semmisségének megállapításához, ha többről van szó, mint alaki hibáról, azaz olyan hibáról van szó, amely kihathat az alkalmazandó eljárásra, és így végeredményben a jogi aktus tartalmára. (
37
)
83.
Ez az ítélkezési gyakorlat nehezen alkalmazható olyan esetre, amikor egyáltalán nem jelöltek meg jogalapot. Amennyiben nem jelöltek meg jogalapot, már annak megállapítása is nehézségekbe ütközik, hogy egyáltalán melyik eljárást alkalmazták, és ezzel együtt annak megállapítása is, hogy a jogalap megjelölésének elmulasztása kihatással lehetett-e az alkalmazandó eljárásra. Helyes tehát abból kiindulni, legalábbis amikor az indokolási kötelezettség megsértése abban áll, hogy a jogalap megjelölését teljes mértékben elmulasztják, hogy ez olyan alapvető hiányosság, aminek minden esetben a határozat megsemmisítéséhez kell vezetnie. Amint fentebb kifejtésre került, a jogalap megjelölése az indokolás nélkülözhetetlen követelménye.
84.
Végül a következő megfontolás is amellett szól, hogy nem pusztán alaki hibáról van szó. A megtámadott jogi aktus anyagi jogi jogalapjaként az EK 133. cikk, az EK 175. cikk, illetve e két cikk együtt jöhet szóba. Az EK 133. cikk a Közösség kizárólagos hatáskörét állapítja meg, míg az EK 175. cikk a Közösség és a tagállamok között megosztott hatáskörről rendelkezik. E két cikk közötti választás tehát hatással van a hatásköröknek Közösség és tagállamok közötti megosztására. Ezen ok miatt sem lehet szó a jelen esetben pusztán alaki hibáról. (
38
)
3. Közbenső következtetés
85.
Összefoglalva meg kell állapítani, hogy a megtámadott jogi aktust a jogalap megjelölésének elmulasztása miatt meg kell semmisíteni.
VI – A megsemmisítés joghatásainak korlátozása
86.
A Tanács azt kérte, hogy a megtámadott határozat megsemmisítése esetén annak joghatásait tartsák fenn. Ennek a kérelemnek helyt kell adni.
87.
Az EK 231. cikk értelmében a Bíróság, ha szükségesnek ítéli, megjelöli a semmisnek nyilvánított jogi aktus azon joghatásait, amelyek továbbra is fennmaradnak. Ugyan e szabály megfogalmazása szerint valójában csak a rendeletekre vonatkozik, a Bíróság analógia útján alkalmazta azt határozatokra is. (
39
)
88.
A jelen ügyben indokolt a megtámadott határozat joghatásainak fenntartása, mivel a CITES-konferencia tizennegyedik ülése már lezajlott, és ott döntéseket fogadtak el. Igaz ugyan, hogy a Közösség álláspontjának megállapításáról szóló előzetes határozat megsemmisítése nem változtatna azon, hogy e döntések a tagállamokat a nemzetközi jog alapján kötelezik, hiszen a belső jog rendelkezéseinek megsértése egy nemzetközi konferencián képviselendő álláspont előkészítése során, a nemzetközi jog általános szabályai értelmében, főszabály szerint nem bír jelentőséggel. A Közösségen belül azonban jogbizonytalanság merülhet fel a konferencián elfogadott pontokat illetően. E jogbizonytalanság elkerülése érdekében szükséges ezért a megtámadott határozat joghatásainak fenntartása.
89.
A Tanácsnak ugyanakkor nem kell elfogadnia új határozatot a kifogásolt jogi tévedések kiküszöbölésével. Mivel a CITES-konferencia tizennegyedik ülése már lezajlott, értelmetlen volna a Tanácstól azt kérni, hogy újra állapítsa meg az ezen ülésen képviselendő álláspontját.
VII – A költségekről
90.
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Tanácsot, mivel teljes mértékben pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
91.
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 4. §-a alapján az Egyesült Királyság beavatkozóként a saját költségeit viseli.
VIII – Végkövetkeztetések
92.
A fenti megfontolások alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen határozzon:
1)
A Bíróság az Európai Közösség által a veszélyeztetett, vadon élő állat- és növényfajok nemzetközi kereskedelméről szóló egyezmény (CITES) Részes Felek Konferenciájának Hágában, Hollandiában 2007. június 3– között megrendezendő tizennegyedik ülésére benyújtott egyes javaslatok tekintetében elfogadandó álláspont meghatározásáról szóló tanácsi határozatot megsemmisíti.
2)
A Bíróság a rendelkező rész 1. pontjában szereplő határozat joghatásait fenntartja.
3)
Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága viseli saját költségeit. Egyebekben az eljárás költségeit az Európai Unió Tanácsa viseli.
(
1
)	Eredeti nyelv: német.
(
2
)	A továbbiakban: CITES-egyezmény.
(
3
)	Lásd a vadon élő állat- és növényfajok számára kereskedelmük szabályozása által biztosított védelemről szóló, 1996. december 9-i 338/97/EK tanács rendelet (HL L 61., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 136. o.) első preambulumbekezdését.
(
4
)	Az egyezmény szövegét 80 állam fogadta el 1970. március 3-án. Az egyezmény lépett hatályba.
(
5
)	A Tanács 1982. december 3-i 3626/82/EGK rendelete a veszélyeztetett vadon élő állat- és növényfajok nemzetközi kereskedelméről szóló egyezmény Közösségen belüli végrehajtásáról (HL L 384., 1. o.).
(
6
)	A hivatkozást lásd a 2. lábjegyzetben.
(
7
)	Lásd a megtámadott határozat második preambulumbekezdését.
(
8
)	A veszélyeztetett vadon élő állat- és növényfajok nemzetközi kereskedelméről szóló egyezmény (CITES) Részes Felek Konferenciájának Hágában, Hollandiában 2007. június 3– között megrendezendő tizennegyedik ülésére (COP 14) benyújtott bizonyos javaslatok tekintetében elfogadandó európai közösségi álláspont meghatározásáról szóló tanácsi határozatra vonatkozó javaslat (SEC (2007) 443 végleges).
(
9
)	Franciául: „Décision du Conseil”, angolul: „Council Decision”.
(
10
)	A határozatot az Európai Unió Hivatalos Lapjában nem tették közzé.
(
11
)	Lásd akár csak a 22/70. sz., Bizottság kontra Tanács, „AETR”-ügyben 1971. március 31-én hozott ítélet (EBHT 1971., 263. o.) 39. és 42. pontját, a 60/81. sz., IBM kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 1981., 2639. o.) 9. pontját és a C-521/06. P. sz., Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 2008., I-5829. o.) 42. pontját.
(
12
)	Lásd még e tekintetben a C-13/07. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 2009. március 26-án előterjesztett indítványom 33. és azt követő pontjait.
(
13
)	Lásd a 12. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben előterjesztett indítványom 34. pontját.
(
14
)	A 45/86. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 1987. március 26-án hozott ítélet (EBHT 1987., 1493. o.) 3. pontja.
(
15
)	Az 53/85. sz., AKZO kontra Bizottság ügyben 1986. június 24-én hozott ítélet (EBHT 1986., 1965. o.) 21. pontja.
(
16
)	A 207/86. sz., APESCO kontra Bizottság ügyben 1988. április 26-án hozott ítélet (EBHT 1988., 2151. o.) 16. pontja.
(
17
)	Lásd akár csak a 14. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben hozott ítélet 9. pontját és a 203/86. sz., Spanyolország kontra Tanács ügyben 1988. szeptember 20-án hozott ítélet (EBHT 1988., 4536. o.) 36. és azt követő pontjait.
(
18
)	A Bíróság az egybevágó nyelvi változatok többségét csak egy értelmezés révén nyert eredmény megerősítéseként veszi figyelembe, lásd a C-298/94. sz. Henke-ügyben 1996. október 15-én hozott ítélet (EBHT 1996., I-4989. o.) 15. pontját.
(
19
)	Ezzel ellentétes megközelítés összeegyeztethetetlen volna a közösségi jog egységes értelmezésére vonatkozó követelménnyel, lásd akár csak a C-372/88. sz. Cricket St. Thomas ügyben 1990. március 27-én hozott ítélet (EBHT 1990., I-1345. o.) 18. pontját.
(
20
)	Lásd többek között a 30/77. sz. Bouchereau-ügyben 1977. október 27-én hozott ítélet (EBHT 1977., 1999. o.) 13–14. pontját, a C-449/93. sz. Rockfon-ügyben hozott ítélet (EBHT 1995., I-4291. o.) 28. pontját, a C-72/95. sz., Kraaijeveld és társai ügyben hozott ítélet (EBHT 1996., I-5403. o.) 28. pontját és a C-420/98. sz. W. N. ügyben hozott ítélet (EBHT 2000., I-2847. o.) 21. pontját).
(
21
)	A 11. lábjegyzetben hivatkozott „AETR”-ügyben hozott ítélet 11. pontja.
(
22
)	Lásd a C-233/94. sz., Németország kontra Parlament és Tanács ügyben 1997. május 13-án hozott ítélet (EBHT 1997., I-2405. o.) 25. pontját, amely hivatkozik a C-41/93. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 1994., I-1829. o.) 34. pontjára.
(
23
)	Lásd szintén a 11. lábjegyzetben hivatkozott „AETR”-ügyben hozott ítélet 42. pontját, az IBM-ügyben hozott ítélet 9. pontját és az Athinaïki Techniki ügyben hozott ítélet 42. pontját.
(
24
)	Lásd az 1996. március 28-i 2/94. sz. „EJEE-vélemény” (EBHT 1996., I-1759. o.) 24. pontját.
(
25
)	Az Európai Parlament és a Tanács 2001. május 30-i 1049/2001/EK rendelete az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről (HL L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.).
(
26
)	A C-39/05. P. és C-52/05. P. sz., Svédország kontra Turco és Tanács ügyben 2008. július 1-jén hozott ítélet (EBHT 2008., I-4723. o.) 46. pontja.
(
27
)	A 26. lábjegyzetben hivatkozott Svédország kontra Turco és Tanács ügyben hozott ítélet 46. pontja.
(
28
)	A 11. lábjegyzetben hivatkozott „AETR”-ügyben hozott ítélet 44. pontja.
(
29
)	Az EK 300. cikk (2) bekezdésének második albekezdésével ellentétben a Parlament akkoriban még nem rendelkezett tájékoztatási joggal.
(
30
)	A C-325/91. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 1993. június 16-án hozott ítélet (EBHT 1993., I-3283. o.) 26. pontja.
(
31
)	Lásd a C-265/97. P. sz., VBA kontra Florimex és társai ügyben 2000. március 30-án hozott ítéletet (EBHT 2000., I-2061. o.), a C-413/06. P. sz., Bertelsmann és Sony Corporation of America kontra Impala ügyben hozott ítélet (EBHT 2008., I-4951. o.) 166. pontját és a C-333/07. sz. Regie Networks ügyben hozott ítélet (EBHT 2008., I-10807. o.) 63. pontját.
(
32
)	Lásd e tekintetben a C-378/00. sz., Bizottság kontra Parlament és Tanács ügyben 2003. január 21-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-937. o.) 66. pontját, amelyben a Bíróság megállapította, hogy egy közösségi aktus indokolásának magában az adott jogi aktusban kell szerepelnie.
(
33
)	Lásd szintén a 68/86. sz., Egyesült Királyság kontra Tanács ügyben 1988. február 23-án hozott ítélet (EBHT 1988., 855. o.) 24. pontját és a C-271/94. sz., Parlament kontra Tanács ügyben hozott ítélet (EBHT 1996., I-1689. o.) 24. pontját.
(
34
)	A 14. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben hozott ítélet 9. pontja.
(
35
)	Lásd e tekintetben ugyancsak a 12. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben előterjesztett indítványom 47. pontját.
(
36
)	Az EK 133. cikk és az EK 175. cikk együttes alkalmazásának kérdésére vonatkozóan lásd a C-178/03. sz., Bizottság kontra Parlament és Tanács ügyben 2006. január 10-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-107. o.) 59. pontját, a C-155/07. sz., Parlament kontra Tanács ügyben hozott ítélet (EBHT 2008., I-8103. o.) 77–83. pontját, a C-94/03. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben hozott ítélet (EBHT 2006., I-1. o.) 52–55. pontját, az ezen ügyekben általam előterjesztett indítványokat, valamint a C-411/06, sz., a Bíróság előtt folyamatban lévő Bizottság kontra Tanács ügyben Poiares Maduro főtanácsnok által előterjesztett indítvány 6. pontját.
(
37
)	Lásd a 165/87. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 1988. szeptember 27-én hozott ítélet (EBHT 1988., 5545. o.) 19. és 20. pontját, és a C-210/03. sz. Swedish Match ügyben hozott ítélet (EBHT 2004., I-11893. o.) 44. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
38
)	Lásd ebben a tárgyban a 36. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Parlament és Tanács ügyben Poiares Maduro főtanácsnok által előterjesztett indítvány 7. pontját.
(
39
)	A C-22/96. sz., Parlament kontra Tanács ügyben 1998. május 28-án hozott ítélet (EBHT 1998., I-3231. o.) 42. pontja, és a 36. lábjegyzetben hivatkozott Parlament és Tanács ügyben hozott ítélet 87. pontja.