62015CC0499
YVES BOT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2016. december 1‑je (
1
)
C‑499/15. sz. ügy
W,
V
kontra
X
(a Vilniaus miesto apylinkės teismas [vilniusi kerületi bíróság, Litvánia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség — Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés — 2201/2003 rendelet – Tartási kötelezettségek — 4/2009 rendelet — A gyermek szokásos tartózkodási helye — A gyermek mindenekfelett álló érdeke — Az egyik szülő tartózkodási helye szerinti tagállami bíróságoknak a szülői felügyeleti jogra, a láthatási jogra, valamint a kiskorú gyermek tartására vonatkozó kérdések vizsgálatára irányuló joghatósága — Jogerőre emelkedett határozat megváltoztatása”
1.
A jelenleg a Bíróság elé utalt ügy alapját a szülői felügyeleti joggal, a láthatási joggal, valamint a kiskorú gyermekkel szembeni tartási kötelezettség megállapításával kapcsolatos jogvita képezi.
2.
A Vilniaus miesto apylinkės teismas (vilniusi kerületi bíróság, Litvánia) a 2201/2003/EK rendelet (
2
) és a 4/2009/EK rendelet (
3
) gyakorlati alkalmazásának tisztázását kéri a Bíróságtól annak meghatározása érdekében, hogy mely bíróság bír joghatósággal ezen kérdések elbírálására. Az alapeljárásban ugyanis a litván bíróságok a szülői felügyeleti joggal, a láthatási joggal, valamint a kiskorú gyermekkel szembeni tartási kötelezettséggel kapcsolatban jogerős határozatot hoztak. A gyermek apja ezt követően újabb kérelmet nyújtott be a litván bíróságokhoz e határozat megváltoztatása érdekében. Felmerül azonban a kérdés, hogy mivel az érintett gyermek szokásos tartózkodási helye Hollandia területén, az anyjánál van, fennállhat‑e még a litván bíróságok joghatósága e kérelem elbírálására.
3.
A jelen indítványban ki fogom fejteni azokat az érveket, amelyek alapján úgy vélem, hogy a 2201/2003 rendelet 8. cikkét és a 4/2009 rendelet 3. cikkének d) pontját úgy kell értelmezni, hogy ha egy tagállami bíróság a szülői felügyeleti joggal, a láthatási joggal, valamint a kiskorú gyermekkel szembeni tartási kötelezettséggel kapcsolatban jogerős határozatot hozott, akkor a határozat megváltoztatására irányuló kérelem elbírálására ez a bíróság már nem rendelkezik joghatósággal, amennyiben e gyermek szokásos tartózkodási helye nem e tagállam területén van. Ki fogom fejteni azt is, hogy véleményem szerint az ilyen kérelem elbírálására miért az a tagállami bíróság bír – e rendelkezésekkel, valamint a gyermek mindenekfelett álló érdeke védelmének alapelvével összhangban – joghatósággal, amelynek területén a gyermek szokásos tartózkodási helye van.
I – Jogi háttér
A – A 2201/2003 rendelet
4.
A 2201/2003 rendelet célja a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségen belül a házasság felbontására, a különválásra, illetve a házasság érvénytelenítésére, és a szülői felelősségre vonatkozó nemzetközi joghatóságról szóló rendelkezések egységesítése.
5.
E rendelet (12) preambulumbekezdése így rendelkezik:
„Ezen rendeletben megállapított szülői felelősségre vonatkozó ügyekben a joghatóság jogalapját a gyermek alapvető érdekeinek figyelembevételével [helyesen: A szülői felelősségre vonatkozó ügyekben a joghatóság vonatkozásában e rendeletben megállapított szabályokat a gyermek mindenekfelett álló érdekének figyelembevételével] alakítják ki, különösen a fizikai közelség alapján. Ez azt jelenti, hogy a joghatóságot mindenekelőtt a gyermek szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam szerint kell megállapítani, kivéve azokat a bizonyos eseteket, amikor megváltozik a gyermek tartózkodási helye [helyesen: kivéve a gyermek tartózkodási helye megváltozásának bizonyos eseteit], vagy ha a szülői felelősséget gyakorlók között megállapodás jön létre.”
6.
Az említett rendelet 3. cikke a házasság felbontásával, különválással és a házasság érvénytelenítésével kapcsolatos ügyekben általános joghatóságot állapít meg. Ez a cikk a következőképpen fogalmaz:
„(1)   A házasság felbontásával, különválással vagy a házasság érvénytelenítésével kapcsolatos ügyekben annak a tagállamnak a bíróságai rendelkeznek joghatósággal,
a)
amelynek területén:
—
a házastársak szokásos tartózkodási hellyel rendelkeznek, vagy
—
a házastársak legutóbb szokásos tartózkodási hellyel rendelkeztek, amennyiben egyikük még mindig ott tartózkodik, vagy
—
az alperes szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik, vagy
—
közös kérelem esetén a házastársak egyike szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik, vagy
—
a kérelmező szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik, ha a kérelem benyújtását közvetlenül megelőzően legalább egy évig ott tartózkodott, vagy
—
a kérelmező szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik, amennyiben a kérelem benyújtását közvetlenül megelőzően legalább hat hónapig ott tartózkodott, és vagy az adott tagállam állampolgára, vagy az Egyesült Királyság és Írország esetében ott van a »domicile«‑ja (lakóhelye);
b)
amelynek mindkét házastárs állampolgára, illetve az Egyesült Királyság és Írország esetében mindkét házastárs ott rendelkezik »domicile«‑lal (lakóhellyel).
[…]”
7.
A bíróságok szülői felelősségi ügyekben való joghatósága vonatkozásában a 2201/2003 rendelet 8. cikke a következő általános joghatósági szabályt állapítja meg:
„(1)   Egy tagállam bíróságai joghatósággal rendelkeznek olyan gyermek feletti szülői felelősségre vonatkozó ügyekben, aki a bíróság megkeresésekor [helyesen: a bírósághoz fordulás időpontjában] az adott tagállamban szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik.
(2)   Az (1) bekezdést a 9., 10. és 12. cikk rendelkezéseire figyelemmel kell alkalmazni.”
8.
A 2201/2003 rendelet 12. cikke a következőképpen fogalmaz:
„(1)   A házasság felbontása, a különválás vagy a házasság érvénytelenítése iránti kérelemben [helyesen: kérelem tekintetében] a 3. cikk alapján joghatósággal rendelkező tagállam bíróságai akkor rendelkeznek joghatósággal az adott kérelemmel összefüggő, szülői felelősségre vonatkozó ügyekben is, amennyiben:
a)
legalább az egyik házastárs a gyermekkel kapcsolatos szülői felelősséget gyakorol;
és
b)
a házastársak és a szülői felelősség gyakorlói kifejezetten vagy más egyértelmű módon elfogadták a bíróságok joghatóságát a bíróság megkeresésének időpontjában, és az a gyermek érdekeit legjobban szolgálja [helyesen: és az a gyermek mindenekfelett álló érdekét szolgálja].
(2)   Az (1) bekezdésben megállapított joghatóság azonnal megszűnik, amint:
a)
a házasság felbontására, a különválásra vagy a házasság érvénytelenítésére vonatkozó kérelemnek helytadó vagy azt elutasító határozat jogerőre emelkedik;
b)
az a) pontban említett időpontban még folyamatban lévő, a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban hozott határozat jogerőre emelkedik;
c)
az a) és b) pontban említett eljárások más okból befejeződnek.
[…]”
9.
E rendelet 14. cikke értelmében, „amennyiben egyetlen tagállam bírósága sem rendelkezik joghatósággal a 8–13. cikk alapján, a joghatóságot minden tagállamban az adott állam joga határozza meg”.
10.
Az említett rendelet 19. cikke előírja:
„[…]
(2)   Amennyiben azonos jogalapból származó, ugyanarra a gyermekre vonatkozó szülői felelősséggel kapcsolatos eljárást különböző tagállamok bíróságai előtt indítottak, a később megkeresett bíróság az elsőként megkeresett bíróság joghatóságának megállapításáig hivatalból felfüggeszti az eljárást [helyesen: az a bíróság, amelyhez később fordultak, hivatalból felfüggeszti az eljárást azon bíróság joghatóságának megállapításáig, amelyhez elsőként fordultak].
(3)   Amennyiben az elsőként megkeresett bíróság joghatóságát megállapítják [helyesen: Amennyiben megállapítják annak a bíróságnak a joghatóságát, amelyhez elsőként fordultak], a később megkeresett bíróság [helyesen: azon bíróság, amelyhez később fordultak,] az előbbi bíróság javára megállapítja saját joghatóságának hiányát.
Ebben az esetben az a fél, aki a később megkeresett bíróságnál [helyesen: azon bíróság előtt, amelyhez később fordultak] indított eljárást, azt az elsőként megkeresett bíróságnál [helyesen: azon bíróság előtt, amelyhez elsőként fordultak] is megindíthatja.”
11.
A 2201/2003 rendelet 21. cikkének (1) bekezdése értelmében „valamely tagállamban hozott határozatot a többi tagállamban külön eljárás nélkül elismerik”.
12.
Létezik egyébként a szülői felelősség vonatkozásában hozott határozatok elismerését kizáró okok felsorolása is. E rendelet 23. cikkének a) pontja értelmében egy ilyen határozat – többek között – nem ismerhető el, amennyiben „az ilyen elismerés – a gyermek érdekeit [helyesen: mindenekfelett álló érdekét] figyelembe véve – nyilvánvalóan ellentétes azon tagállam közrendjével, ahol az elismerést kérik”.
B – A 4/2009 rendelet
13.
A 4/2009 rendelet célja annak biztosítása, hogy egy másik tagállamban nehézség nélkül kerüljön sor a tartási kötelezettséggel kapcsolatos határozathozatalra, további alaki követelmények nélkül. (
4
)
14.
Ezt a rendeletet – az 1. cikkének (1) bekezdése értelmében – „a családi vagy rokoni kapcsolatból, házasságból vagy házassági rokonságból származó tartási kötelezettségekre” kell alkalmazni.
15.
Ennek érdekében az említett rendelet közös szabályok rendszerét alakítja ki többek között a joghatósági összeütközéseket illetően, megállapítva a tartási kötelezettséggel kapcsolatos általános joghatósági szabályokat.
16.
Így a 4/2009 rendelet 3. cikke a következőket mondja ki:
„A tagállamokban tartási kötelezettség tárgyában joghatósággal rendelkezik:
a)
az a bíróság, amelynek illetékességi területén az alperes szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik, vagy
b)
az a bíróság, amelynek illetékességi területén a jogosult szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik, vagy
c)
az a bíróság, amely saját joga alapján a személyi állapottal kapcsolatos ügyekben joghatósággal rendelkezik, amennyiben a tartási kötelezettség megállapítására irányuló kérelem az ügyben járulékos jellegű, kivéve ha ez a joghatóság kizárólag valamelyik fél állampolgárságán alapul, vagy
d)
az a bíróság, amely saját joga alapján a szülői felelősséggel kapcsolatos ügyekben joghatósággal rendelkezik, amennyiben a tartási kötelezettség megállapítására irányuló kérelem az ügyben járulékos jellegű, kivéve ha ez a joghatóság kizárólag valamelyik fél állampolgárságán alapul.”
II – Az alapeljárás tényállása
17.
A litván állampolgár W, valamint a holland és argentin állampolgár X 2003. december 9‑én kötött házasságot az Egyesült Államok Oregon államában lévő Portlandben. Ebből a házasságból született 2006. április 20‑án Hollandiában V, aki litván–olasz kettős állampolgár.
18.
A 2004 és 2011 közötti időszakban W és X részben Hollandiában, Olaszországban, illetve Kanadában éltek. 2011 novemberében X Hollandiában telepedett le V‑vel. A kérdést előterjesztő bíróság szerint V minden kétséget kizáróan soha nem élt vagy járt Litvániában.
19.
W és X 2010 decembere óta külön él. Megállapítást nyert, hogy W szokásos tartózkodási helye Litvániában, X és V tartózkodási helye pedig Hollandiában van.
20.
X a házasság felbontására irányuló keresetét kanadai bíróság előtt indította. A bíróság 2011 májusa és 2012 áprilisa között több határozatot hozott a házasság felbontásával, V tartózkodási helyének megállapításával, valamint a láthatási jog gyakorlásának szabályaival és a V részére nyújtandó gyermektartás megállapításával kapcsolatban. 2012. április 17‑én a kanadai bíróság felbontotta a felek házasságát, és V felügyeletét X‑nek ítélte.
A – A litván és holland bíróságok előtti eljárás
21.
A Lietuvos apeliacinis teismas (litván fellebbviteli bíróság) W kérelmére úgy határozott, hogy nem ismeri el a kanadai bíróság határozatait.
22.
A Vilniaus miesto 1 apylinkės teismashoz (vilniusi 1. kerületi bíróság) benyújtott keresetében W a házasság X hibájából történő felbontását és V tartózkodási helyének nála való kijelölését kérte. Ez a bíróság 2011. április 28‑i végzésével helyt adott W ideiglenes intézkedés iránti kérelmének, és úgy döntött, hogy V tartózkodási helye ideiglenesen W‑nél legyen. 2013. április 12‑i határozatával házasság felbontása iránt eljáró bíróság azonnali hatállyal hatályon kívül helyezte az említett végzést. A W által benyújtott fellebbezésre vonatkozó 2013. július 19‑i határozatában a Vilniaus apygardos teismas (vilniusi regionális bíróság, Litvánia) helybenhagyta a Vilniaus miesto apylinkės teismas (vilniusi kerületi bíróság) 2013. április 12‑i határozatát. W felülvizsgálati kérelmet nyújtott be, amelyet azonban elutasítottak.
23.
A házasság felbontása iránti eljárás a Vilniaus miesto apylinkės teismas (vilniusi kerületi bíróság) 2013. október 8‑i ítéletével zárult, amelyben a bíróság V tartózkodási helyét X‑nél jelölte ki, döntött a W láthatási jogának szabályairól, és rögzítette a W által a gyermek után fizetendő tartásdíj összegét.
24.
W fellebbezést nyújtott be az ítélet ellen a Vilniaus apygardos teismashoz (vilniusi regionális bíróság), amely azt a 2014. május 30‑én hozott határozatával helybenhagyta. W bírósági felülvizsgálat iránti kérelmét elutasították.
25.
A Litvániában folyamatban lévő eljárással párhuzamosan X a holland bíróságokhoz fordult. Így a 2014. január 29‑én hozott határozatával a rechtbank Overijssel (overijsseli bíróság, Hollandia) kötelezte W‑t, hogy tartási kötelezettségként fizessen X részére 2012. május 18‑tól kezdődően havi 4323,16 eurót, illetve V részére a 2011. június 27‑től 2011. november 1‑jéig tartó időszakra havi 567,01 eurót, majd pedig 2011. november 2‑ától kezdődően havi 790 eurót.
26.
Ugyanezen bíróság 2014. augusztus 22‑i határozatával visszavonta a V kiskorú gyermek feletti közös szülői felügyeleti jogot és megállapította, hogy X kizárólagos szülői felügyeleti jogot gyakorol. A holland jog alapján a gyermek feletti kizárólagos szülői felügyeleti jog akkor biztosítható az egyik szülő számára, ha elfogadhatatlan mértékben fennáll annak a veszélye, hogy a gyermeket megviselik a szülők közötti nézeteltérések, és nincs rá esély, hogy a helyzet javulni fog, vagy ha a szülői felügyeleti jog megváltoztatása a gyermek legfőbb érdekét szem előtt tartva egyéb okból szükséges.
27.
A 2014. október 31‑én hozott határozatával a rechtbank Overijssel (overijsseli bíróság) megtagadta a Vilniaus miesto apylinkės teismas (vilniusi kerületi bíróság) 2013. október 8‑án hozott ítélete azon részeinek a Hollandiában való elismerését és végrehajthatóvá nyilvánítását, amelyek W és X házasságának kölcsönös vétkességen alapuló felbontására, V tartózkodási helyének X‑nél való kijelölésére, a V‑vel szemben fennálló tartási kötelezettségek megállapítására és az eljárási költségek viselésére vonatkoztak. Elismerte és Hollandiában végrehajthatóvá nyilvánította ugyanakkor a 2013. október 8‑án hozott ítélet azon részét, amely a W láthatási jogára vonatkozott.
28.
A 2015. február 2‑án hozott határozatában a Lietuvos apeliacinis teismas (litván fellebbviteli bíróság) W kérelmére úgy határozott, hogy megtagadja a rechtbank Overijssel (overijsseli bíróság) 2014. január 29‑én hozott határozatának és az ugyanezen bíróság 2014. augusztus 22‑én hozott, szülői felügyeleti joggal kapcsolatos határozatának Litvániában való végrehajtását. A Lietuvos apeliacinis teismas (litván fellebbviteli bíróság) egyebekben megszüntette a rechtbank Overijssel (overijsseli bíróság) ítélete Litvániában történő elismerésének megtagadására irányuló eljárást.
B – A kérdést előterjesztő bíróság előtti eljárás
29.
2014. augusztus 28‑án a Vilniaus miesto apylinkės teismashoz (vilniusi kerületi bíróság) beérkezett W keresete, amelyben V tartózkodási helyének, a tartásdíj összegének, valamint a láthatási jog szabályainak a megváltoztatását kéri.
30.
Ez a bíróság a 2014. szeptember 25‑i határozatával elfogadhatatlannak nyilvánította e kérelmeket, azon az alapon, hogy W nem jelölte meg, mely konkrét körülmények változtak meg a 2013. október 8‑án hozott határozat elfogadása óta.
31.
W fellebbezést nyújtott be a 2014. szeptember 25‑i határozat ellen a Vilniaus apygardos teismashoz (vilniusi regionális bíróság). A 2014. december 16‑i határozatával a bíróság helyt adott W fellebbezésének, és részben hatályon kívül helyezte a szóban forgó határozatot, az ügyet pedig újbóli vizsgálat céljából visszautalta az első fokon eljáró bíróságnak.
32.
A 2014. december 23‑i határozatával a Vilniaus miesto apylinkės teismas (vilniusi kerületi bíróság) elfogadhatatlannak nyilvánította a keresetet, mert úgy vélte, hogy nem rendelkezik joghatósággal, mivel V szokásos tartózkodási helye Hollandiában, X‑nél van. E bíróság szerint tehát a W által elé terjesztett kérelmek nem tartoznak a litván bíróságok joghatósága alá. Az említett bíróság tájékoztatta W‑t, hogy az ügyet a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező holland bíróság elé terjesztheti.
33.
A 2015. március 31‑i határozatával a Vilniaus apygardos teismas (vilniusi regionális bíróság) W kérelmére hatályon kívül helyezte a 2014. december 23‑i határozatot, és a kereset elfogadhatóságának kérdését új határozat hozatalára visszautalta az elsőfokú bírósághoz, azaz a Vilniaus miesto apylinkės teismashoz (vilniusi kerületi bíróság).
34.
Tekintettel arra, hogy a nemzeti bíróságok álláspontjai eltérnek a joghatóság kérdésében, a Vilniaus miesto apylinkės teismas (vilniusi kerületi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„A [2201/2003 rendelet] 8–14. cikke alapján mely tagállam (a Litván Köztársaság vagy a Holland Királyság) rendelkezik joghatósággal a Hollandiában szokásos tartózkodási hellyel rendelkező kiskorú gyermek V tartózkodási helye megváltoztatásának, a gyermektartásdíj összegének, valamint a láthatási jognak a megváltoztatására vonatkozó ügy elbírálására?”
III – Elemzés
35.
Elöljáróban szeretném megjegyezni, hogy az alapeljárás felperese a tárgyaláson többek között előadta, hogy a gyermek V szokásos tartózkodási helye nem Hollandiában, hanem Litvániában van. Véleménye szerint attól kezdve, hogy bírósági határozat az egyik szülőnél állapítja meg a gyermek tartózkodási helyét, ezt a „jogi” tartózkodási helyet kell szokásos tartózkodási helyként figyelembe venni. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint azonban „a »szokásos tartózkodási hely« [e] rendelet 8. cikkének (1) bekezdése szerinti fogalma annak a helynek felel meg, ahol a gyermek a szociális és családi környezetbe bizonyos mértékig beilleszkedik. Ezt a helyet a nemzeti bíróságnak az adott ügy konkrét tényállásának valamennyi körülménye alapján kell megállapítania” (
5
). A Bíróság ehhez hozzáfűzte, hogy „[k]ülönösen a gyermek valamely tagállam területén való tartózkodásának körülményeit és indokait, valamint a gyermek állampolgárságát kell kiemelni azon kritériumok között, amelyek tükrében a nemzeti bíróságnak meg kell állapítania a gyermek szokásos tartózkodási helyét […]. Amint azt ezenfelül a Bíróság [a 2009. április 2‑i A‑ítélet (
6
)] A‑ügyben hozott ítéletének 38. pontjában pontosította, a gyermek szokásos tartózkodási helyének meghatározása céljából a gyermek valamelyik tagállamban való fizikai jelenlétén kívül más olyan tényezőkre is figyelemmel kell lenni, amelyek arra engednek következtetni, hogy ez a jelenlét semmiképpen sem ideiglenes vagy alkalmi jellegű.” (
7
)
36.
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság konkrétan azt állapította meg, hogy a gyermek szokásos tartózkodási helye Hollandiában van, sőt azt is ismertette, hogy a gyermek soha nem élt Litvániában. Ezért nem fér hozzá kétség, hogy a gyermek V szokásos tartózkodási helye Hollandiában van.
37.
Joggal merül fel kétely abban a vonatkozásban, hogy rendelkeztek‑e a litván bíróságok joghatósággal a 2013. október 8‑i határozat elfogadására. Kiemelem ugyanakkor, hogy a jelen ügyben nincs szó annak eldöntéséről, hogy a 2201/2003 rendelet szabályai alapján ezek a bíróságok rendelkeztek‑e joghatósággal e határozat meghozatalára, illetve nincs szó annak a holland bíróságok általi elismeréséről sem. Az előterjesztett kérdés nem ez.
38.
Meg kell jegyezni, hogy bár a kérdést előterjesztő bíróság kérdése kizárólag a 2201/2003 rendelet rendelkezéseire irányul, a Bíróság elé terjesztett kérelme a litván bíróságok tartási kötelezettség vonatkozásában fennálló joghatóságának témakörét is érinti. Márpedig e rendelet 1. cikke (3) bekezdése e) pontjának megfelelően az nem alkalmazható a tartási kötelezettségre. A tartási kötelezettségre vonatkozó ügyben fennálló joghatóságra vonatkozó kérdéseket ezzel szemben a 4/2009 rendelet szabályozza.
39.
Ez a két szempont – azaz a szülői felelősség és az érintett gyermekkel szemben fennálló tartási kötelezettség – ugyanakkor minden kétséget kizáróan elválaszthatatlan egymástól. Egyébként pedig a Vilniaus miesto apylinkės teismas (vilniusi kerületi bíróság) 2013. október 8‑i egységes határozata pontosan erre a két szempontra vonatkozik. Így tehát nincs kételyem afelől, hogy a gyermek V‑vel szemben fennálló tartási kötelezettségre irányuló kereset járulékos jellegű a szülői felügyeletére és a vele kapcsolatos láthatási jogra irányuló keresetekhez képest.
40.
Márpedig a 4/2009 rendelet 3. cikkének d) pontja értelmében a tartási kötelezettség tárgyában joghatósággal rendelkezik az a bíróság, amely saját joga alapján a szülői felelősséggel kapcsolatos ügyekben joghatósággal rendelkezik, amennyiben a tartási kötelezettség megállapítására irányuló kérelem az ügyben járulékos jellegű.
41.
Így tehát e rendelkezés értelmében a szülői felelősség vonatkozásában megállapított joghatósági szabályt a tartási kötelezettség tárgyában is alkalmazni kell.
42.
Ennélfogva a kérdést előterjesztő bíróság kérdésének a következőképpen való átfogalmazását javaslom: a kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdése lényegében arra irányul, hogy a 2201/2003 rendeletet és a 4/2009 rendeletet úgy kell‑e értelmezni, hogy amennyiben egy tagállam bírósága a szülői felügyeleti jogra, a láthatási jogra, valamint a kiskorú gyermek tartására vonatkozóan jogerős határozatot hozott, akkor joghatósággal rendelkezik az e határozat megváltoztatására irányuló kérelem elbírálására is, abban az esetben is, ha a gyermek szokásos tartózkodási helye nem e tagállam területén van.
43.
A jelen ügyben a kérdés valójában az, hogy arra a litván bíróságra, amely a 2013. október 8‑i, jogerőre emelkedett, és a szülői felügyeleti joggal, a láthatási joggal, valamint a gyermek V tartásával kapcsolatos ítéletet hozta, vonatkozhat‑e a joghatóság olyan kiterjesztése, amely lehetővé tenné, hogy ugyanabban az ügyben új határozatot hozzon, még abban az esetben is, ha a 2201/2003 rendelet általános joghatósági szabálya értelmében – tekintettel arra, hogy a gyermek V szokásos tartózkodási helye Hollandiában van – a holland bíróságok rendelkeznek joghatósággal a szülői felelősségre vonatkozó ügyekben.
44.
Véleményem szerint semmilyen indok sem alapozza meg a litván bíróságok joghatóságát egy ilyen kérelem elbírálására.
45.
A Bíróság úgy ítélte meg, hogy szülői felelősségre vonatkozó ügyekben a joghatóságot minden egyes esetben meg kell vizsgálni és meg kell határozni a bírósághoz fordulás időpontjában, ami azt jelenti, hogy e joghatóság nem marad fenn egy folyamatban lévő eljárás befejezését követően. (
8
)
46.
Nem vitatott, hogy W keresete a szülői felügyeleti jogra, a láthatási jogra, valamint a tartási kötelezettségre vonatkozó – a 2013. október 8‑i határozat által meghatározott – feltételek megváltoztatására irányul. Egyébiránt ez a fajta kereset nem rendkívüli. Gyakori, hogy a szülők egyike – mivel személyes vagy pénzügyi helyzete megváltozott – bírósághoz fordul az ilyen feltételek megváltoztatása érdekében.
47.
Ez az ítélet azonban jogerőre emelkedett, és ezért a W által 2014. augusztus 28‑án a Vilniaus miesto apylinkės teismashoz (vilniusi kerületi bíróság) benyújtott keresetet új keresetnek kell tekinteni.
48.
Márpedig a 2201/2003 rendelet által előírt joghatósági szabályok világosak. A rendelet 8. cikke értelmében a szülői felelősségre vonatkozó ügyekben elsődlegesen azon tagállam bíróságai rendelkeznek joghatósággal, amelyben a gyermek aa bírósághoz fordulás időpontjában – azaz „az eljárást megindító irat […] bírósághoz történő benyújtásának időpontjában” – szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik. (
9
) A jelen esetben a kérdést előterjesztő bíróság kiemeli, hogy a gyermek V szokásos tartózkodási helye 2011 novembere óta Hollandiában van, illetve hogy sosem tartózkodott Litvániában. Következésképpen abban az időpontban, amikor W a litván bíróságokhoz fordult, azaz – ahogyan azt az előző pontban jeleztem – 2014. augusztus 28‑án a holland bíróságok rendelkeztek joghatósággal az e gyermek feletti szülői felelősségre vonatkozó minden kérdés elbírálására.
49.
Az a körülmény, hogy W keresete a litván bíróságok által hozott 2013. október 8‑i ítélet által meghatározott feltételek megváltoztatására irányul, nem eredményezhet az általános szabálytól való eltérést, illetve e bíróságok joghatóságának kiterjesztését.
50.
A szülői felelősségre vonatkozó ügyekben a joghatóság vonatkozásában az említett rendeletben megállapított szabályokat a gyermek mindenekfelett álló érdekének figyelembevételével alakítják ki, különösen a fizikai közelség alapján. (
10
) Éppen ezért e rendelet 8. cikke értelmében ezekben az ügyekben azon tagállam bíróságai bírnak joghatósággal, ahol a gyermek a bírósághoz fordulás időpontjában szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik. Ugyanis földrajzi közelségük miatt általában e bíróságok a legalkalmasabbak annak eldöntésére, hogy milyen intézkedések hozandók a gyermek érdekében. (
11
)
51.
Habár ez alól az általános joghatósági szabály alól léteznek kivételek, azokat azonban a 2201/2003 rendelet 9–15. cikke kimerítően felsorolja, és azokat megszorítóan kell értelmezni. (
12
)
52.
E rendelet 9. cikke azokat az eseteket jelöli meg, amelyekben a gyermek jogszerűen az egyik tagállamból egy másikba költözik. Ugyanezen rendelet 10. cikke a gyermek jogellenes elvitelének eseteire vonatkozik. Az említett rendelet 12. cikke a joghatóságról való megállapodással kapcsolatos, amely lehetővé teszi a gyermek szokásos tartózkodási helye szerinti tagállamtól eltérő más tagállam bíróságai számára, hogy az e gyermek feletti szülői felelősségre vonatkozó kérelmeket bíráljanak el, akár akkor, amikor e bíróságok joghatósággal rendelkeznek a házasság felbontása, a különválás vagy a házasság érvénytelenítése iránti kérelem elbírálására, akár akkor, amikor a gyermeket szoros kötelék fűzi az említett tagállamhoz, különösen ha a szülői felelősség jogosultjainak egyike szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik az adott tagállamban vagy a gyermek az említett tagállam állampolgára. A házastársaknak és a szülői felelősség gyakorlóinak mindkét esetben kifejezetten vagy más egyértelmű módon el kell fogadniuk az említett bíróságok „kivételes” joghatóságát. (
13
)
53.
Ami e rendelet 14. cikkét illeti, azt akkor kell alkalmazni, amennyiben egyetlen tagállam bírósága sem rendelkezik joghatósággal ugyanezen rendelet 8–13. cikke alapján. Végül az említett rendelet 15. cikke előírja, hogy valamely tagállamnak az ügy érdemét illetően joghatósággal rendelkező bíróságai az ügyet azon másik tagállam bíróságaihoz tegyék át, amelyhez a gyermeket különös kötelék fűzi, amennyiben azok alkalmasabbak ezen ügy tárgyalására, és ha ez a gyermek mindenekfelett álló érdekének megfelel.
54.
Meg kell állapítani tehát, hogy a vizsgált esetre nem vonatkozik az említett rendelet által előírt egyik kivétel sem.
55.
A joghatóság kiterjesztése vagy fenntartása csak a gyermek mindenekfelett álló érdekével igazolható. Az Európai Unió Alapjogi Chartája 24. cikkének (2) bekezdése előírja ebben a vonatkozásban, hogy „[a] hatóságok és a magánintézmények gyermekekkel kapcsolatos tevékenységében a gyermek mindenekfelett álló érdekének kell az elsődleges szempontnak lennie”.
56.
Valóban lehetne azzal érvelni, hogy mivel az új határozat meghozatala a szülői felügyeleti jog, a láthatási jog, valamint a gyermektartás feltételeit meghatározó határozat megváltoztatására irányul, célszerű lenne, ha ezt az új határozatot ugyanazon bíróság hozná meg.
57.
A láthatási jog vonatkozásában létezik ilyen kivétel az általános szabály alól. A gyermek [másik tagállamba történő] jogszerű elköltözése és új szokásos tartózkodási hely szerzése esetén a 2201/2003 rendelet 9. cikke előírja a korábbi szokásos tartózkodási hely szerinti tagállam bíróságai joghatóságának fenntartását az e költözést követő három hónapos időtartamig, abból a célból, hogy módosítsák a gyermek elköltözése előtt az említett tagállamban kibocsátott, láthatási jogokról meghozott határozatot.
58.
Az uniós jogalkotó az ilyen – általános szabály alóli – kivételt azzal a ténnyel igazolta, hogy előnyös lenne, ha „a változás idején a gyermekhez legközelebbi bíróság maga változtatná meg gyermek költözését megelőzően hozott határozatát, mivel ez egyfajta folytonosságot biztosítana a »szokásos tartózkodási hely« fogalommeghatározásának megváltoztatása nélkül” (
14
).
59.
Ugyanakkor azon kívül, hogy az csak a láthatási jogra vonatkozik, van egy alapvető különbség az e rendelet 9. cikkében hivatkozott helyzet, illetve az alapeljárás szerinti helyzet között. A W által megváltoztatni szándékozott 2013. október 8‑i ítéletet meghozó litván bíróság egyik időpontban sem alapozhatta joghatóságát a gyermek tartózkodási helyére, mivel a gyermek – ne feledjük – sosem tartózkodott Litvániában. Az ügy adataira tekintettel úgy tűnhet, hogy az ezt az ítéletet meghozó litván bíróság – a jelen indítvány 53. pontjában ismertettek szerint – az említett rendelet 14. cikke szerinti kiegészítő joghatóságra hivatkozással alapozhatta meg joghatóságát. E bíróság joghatóságát tehát nem a fizikai közelség, és következésképpen nem is a gyermek mindenekfelett álló érdeke alapozta meg.
60.
Ennélfogva a joghatóság olyan módon való kiterjesztése, amely nem szolgálja jobban a gyermek mindenekfelett álló érdekét, teljes mértékben ellentétes lenne a 2201/2003 rendelet szerinti rendszerrel, valamint az Alapjogi Charta 24. cikkében foglalt alapelvvel, amely azt célozza, hogy a hatóságok és a magánintézmények gyermekekkel kapcsolatos tevékenységében a gyermek mindenek felett álló érdeke legyen az elsődleges szempont.
61.
A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a 2201/2003 rendelet 8. cikkét és a 4/2009 rendelet 3. cikkének d) pontját úgy kell értelmezni, hogy ha egy tagállami bíróság a szülői felügyeleti joggal és a láthatási joggal kapcsolatban jogerőre emelkedett határozatot hozott, akkor a továbbiakban már nem rendelkezik joghatósággal a határozat megváltoztatására irányuló kérelem megváltoztatására, amennyiben e gyermek szokásos tartózkodási helye nem e tagállam területén van. Az ilyen kérelem elbírálására az a tagállami bíróság bír – e rendelkezésekkel, valamint a gyermek mindenekfelett álló érdeke védelmének alapelvével összhangban – joghatósággal, amelynek területén a gyermek szokásos tartózkodási helye van.
IV – Végkövetkeztetések
62.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Vilniaus miesto apylinkės teismas (vilniusi kerületi bíróság, Litvánia) részére a következő választ adja:
A házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. november 27‑i 2201/2003/EK tanácsi rendelet 8. cikkét, valamint a tartással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az e területen folytatott együttműködésről szóló, 2008. december 18‑i 4/2009/EK tanácsi rendelet 3. cikkének d) pontját úgy kell értelmezni, hogy ha egy tagállami bíróság a szülői felügyeleti joggal, a láthatási joggal, valamint a kiskorú gyermekkel szembeni tartási kötelezettséggel kapcsolatban jogerőre emelkedett határozatot hozott, akkor a határozat megváltoztatására irányuló kérelem megváltoztatására már nem rendelkezik joghatósággal, amennyiben e gyermek szokásos tartózkodási helye nem e tagállam területén van.
Az ilyen kérelem elbírálására az a tagállami bíróság bír – e rendelkezésekkel, valamint a gyermek mindenekfelett álló érdeke védelmének alapelvével összhangban – joghatósággal, amelynek területén a gyermek szokásos tartózkodási helye van.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló 2003. november 27‑i tanácsi rendelet (HL 2003. L 338., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás: 19. fejezet, 6. kötet, 243. o.).
(
3
)	A tartással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az e területen folytatott együttműködésről szóló, 2008. december 18‑i tanácsi rendelet (HL 2009. L 7., 1. o., helyesbítés HL 2011. L 131., 26. o.).
(
4
)	Lásd e rendelet (9) preambulumbekezdését.
(
5
)	Lásd: 2010. december 22‑iMercredi‑ítélet (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
6
)	C‑523/07, EU:C:2009:225.
(
7
)	Lásd: 2010. december 22‑iMercredi‑ítélet (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 48. és 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
8
)	Lásd: 2014. október 1‑jei ítélet (C‑436/13, EU:C:2014:2246, 40. pont).
(
9
)	Lásd: e rendelet 16. cikkének (1) bekezdése, valamint a 2014. október 1‑jeiE‑ítélet (C‑436/13, EU:C:2014:2246, 38. pont).
(
10
)	Lásd: a 2201/2003 rendelet (12) preambulumbekezdése, valamint a 2014. október 1‑jei E‑ítélet (C‑436/13, EU:C:2014:2246, 44. pont).
(
11
)	Lásd: 2009. december 23‑iDetiček‑ítélet (C‑403/09 PPU, EU:C:2009:810, 36. pont).
(
12
)	Lásd ebben az értelemben: 2015. október 21‑iGogova‑ítélet (C‑215/15, EU:C:2015:710, 41. pont).
(
13
)	Lásd: a 2201/2003 rendelet 12. cikke (1) bekezdésének b) pontja és (3) bekezdésének b) pontja.
(
14
)	A házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről és a 44/2001/EK rendeletnek a tartással kapcsolatos ügyek vonatkozásában történő módosításáról szóló tanácsi rendelet tervezete (COM(2002) 222 végleges, HL 2002. C 203., E/155. o.).