HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI FUNCȚIEI PUBLICE (Camera întâi)
9 octombrie 2007
Cauza F‑85/06
Gerardo Bellantone
împotriva
Curții de Conturi a Comunităților Europene
„Funcție publică — Funcționari — Agent temporar numit funcționar — Preaviz de încetare a raporturilor de muncă — Indemnizație de plecare — Diurnă — Prejudiciu material”
Obiectul: Acțiune formulată în temeiul articolelor 236 CE și 152 EA prin care domnul Bellantone, fost agent temporar numit funcționar
stagiar la 1 aprilie 2005, solicită printre altele, pe de o parte, anularea deciziei secretarului general al Curții de Conturi
din 30 martie 2006 prin care se respinge reclamația sa având ca obiect plata unei despăgubiri care echivalează în primul rând
cu un preaviz de încetare a raporturilor de muncă în calitate de agent temporar, în al doilea rând cu o indemnizație de plecare
și, în al treilea rând, cu o diurnă, precum și, pe de altă parte, plata unor sume pe care le consideră datorate, majorate
cu dobânzi de întârziere
Decizia: Respinge acțiunea. Reclamantul suportă trei pătrimi din propriile cheltuieli de judecată. Curtea de conturi suportă propriile
cheltuieli de judecată, precum și o pătrime din cheltuielile de judecată ale reclamantului.
Sumarul hotărârii
1.      Funcționari — Agenți temporari — Agent numit funcționar aflat în perioada de probă — Numire care pune capăt de drept raporturilor
de muncă reglementate de Regimul aplicabil celorlalți agenți
2.      Funcționari — Agenți temporari — Agent numit funcționar aflat în perioada de probă — Rezilierea contractului de agent temporar
fără respectarea de către instituție a preavizului de încetare a raporturilor de muncă
(Regimul aplicabil celorlalți agenți, art. 47)
3.      Funcționari — Agenți temporari — Indemnizație de plecare — Condiții de acordare
(Statutul funcționarilor, anexa VIII, art. 12; Regimul aplicabil celorlalți agenți, art. 39 și art. 40 primul paragraf)
1.      Un agent temporar care acceptă o numire în calitate de funcționar aflat în perioada de probă este numai sub incidența Statutului
funcționarilor, a cărui aplicare pune capăt de drept raporturilor reglementate anterior de Regimul aplicabil celorlalți agenți,
fără a fi necesar ca administrația să pună capăt în mod expres raporturilor de muncă stabilite în temeiul acestuia din urmă.
Cu toate acestea, dacă o instituție comunitară alege să procedeze la rezilierea formală a contractului de agent temporar înainte
de adoptarea actului de numire a agentului respectiv ca funcționar aflat în perioada de probă, această modalitate este legală,
cu condiția ca rezilierea menționată să fie corectă și să respecte normele în vigoare.
(a se vedea punctele 51-53)
Trimitere la:
Curte: 25 iunie 1981, Desmedt, 105/80, Rec., p. 1701, punctele 14 și 15
2.      Un agent temporar numit funcționar aflat în perioada de probă nu dobândește un drept de despăgubire din faptul că autoritatea
împuternicită să facă numiri nu a respectat preavizul de încetare a raporturilor de muncă prevăzut la articolul 47 litera
(c) punctul (i) din Regimul aplicabil celorlalți agenți.
Astfel, în primul rând, instituțiile comunitare dispun de o largă putere de apreciere în privința organizării serviciilor
lor, în funcție de misiunile care le sunt încredințate, și în privința repartizării personalului pe care îl au la dispoziție,
în vederea îndeplinirii respectivelor misiuni. Corespunde acestei competențe de organizare modificarea statutului juridic
al unui agent temporar numit funcționar aflat în perioada de probă legată de o operațiune, mai generală, de suprimare a unei
categorii de posturi în cadrul unei instituții. În acest context, instituția are, în plus, pentru motive care țin de concilierea
interesului serviciului cu respectarea principiului egalității de tratament, obligația să procedeze la numirea funcționarilor
la date cat mai apropiate posibil. În această privință, nu se poate solicita autorității împuternicite să facă numiri să ofere
agentului temporar implicat posibilitatea de a epuiza durata statutară maximă de șase ani prevăzută pentru contractele de
atenți temporari pe perioadă determinată întrucât ocuparea fiecărui post trebuie să se bazeze, în primul rând, pe interesul
serviciului. Trecerea de la statutul de agent temporar la cel de funcționar îndeplinește, de altfel, cerințele ce țin de stabilitatea
personalului și aceasta în interesul serviciului. Pe de altă parte, nu se poate reproșa instituției că a luat în considerare
și avantajul pe care îl prezintă, pentru bugetul instituției, trecerea respectivă, posibilitățile bugetare fiind printre factorii
de care ține cont administrația în privința politicii legate de personal.
În al doilea rând, actul prin care autoritatea împuternicită să facă numiri a numit în mod unilateral agentul temporar ca
funcționar nu creează obligații, persoana interesată putând refuza această numire, care este similară unei oferte de muncă.
În al treilea rând, despăgubirea unei persoane pentru nerespectarea unui preaviz, în timp ce, în aceeași perioadă de preaviz,
persoana care urmărește acordarea despăgubirii se afla, în temeiul statutului, în serviciul aceleiași instituții echivalează
cu o îmbogățire fără justă cauză, care este interzisă conform principiilor generale de drept comunitar. Prin analogie cu noua
normă care nu permite cumulul pensiei cu un salariu, necesitatea de a proteja resursele Comunității interzice cumulul salariului
primit de un funcționar aflat în perioada de probă cu plata unei despăgubiri primite pentru un preaviz pentru rezilierea contractului
de agent temporar, întrucât rezilierea menționată a precedat numirea ca funcționar aflat în perioada de probă, în măsura în
care această din urmă despăgubire este achitată pe baza unor credite înscrise în cheltuielile unei instituții care figurează
în bugetul general al Comunității Europene.
(a se vedea punctele 60-64, 66 și 67)
Trimitere la:
Curte: 17 decembrie 1981, Bellardi‑Ricci și alții/Comisia, 178/80, Rec., p. 3187, punctul 19; 10 iulie 1990, Grecia/Comisia,
C‑259/87, Rec., p. I‑2845, punctul 26
Tribunalul de Primă Instanță: 12 iulie 1990, Scheiber/Consiliul, T‑111/89, Rec., p. II‑429, punctul 28; 10 octombrie 2001,
Corus UK/Comisia, T‑171/99, Rec., p. II‑2967, punctul 55; 11 iulie 2002, Martínez Páramo și alții/Comisia, T‑137/99 și T‑18/00,
RecFP, p. I‑A‑119 și II‑639, punctul 95 și jurisprudența citată; 3 aprilie 2003, Vieira și alții/Comisia, T‑44/01, T‑119/01
și T‑126/01, Rec., p. II‑1209, punctul 86; 14 noiembrie 2006, Neirinck/Comisia, T‑494/04, RecFP, p. I‑A‑2‑259, II‑A‑2‑1345),
punctele 162-167, care face obiectul unui recurs în fața Curții, C‑17/07 P
3.      Un agent temporar nu poate avea dreptul la o indemnizație de plecare decât în cazul încetării definitive a raporturilor de
muncă, și anume atunci când contractul său de agent temporar își încetează efectele, prin reziliere sau expirarea termenului,
fără a fi urmat de o numire în calitate de funcționar într‑o perioadă de cel puțin două luni după ce contractul său de agent
temporar își încetează efectele. A pretinde cumularea beneficiului unei indemnizații de plecare și cel a unei numiri în calitate
de funcționar ar echivala cu a solicita, de la propria instituție, considerată individual sau împreună cu o altă instituție
comunitară, eludarea normei de la articolul 40 primul paragraf din Regimul aplicabil celorlalți agenți.
(a se vedea punctul 73)