HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a doua)
13 februarie 2007
Cauza T‑354/04
Gaetano Petralia
împotriva
Comisiei Comunităților Europene
„Funcționari – Agenți temporari – Cadrul științific – Încadrare în grad”
Obiectul: Acțiune având ca obiect o cerere de anulare a deciziei Comisiei din 7 octombrie 2003 privind încadrarea definitivă a reclamantului
în gradul B 5 treapta 3 și a deciziei din 13 mai 2004 de respingere a reclamației reclamantului
Decizia: Respinge acțiunea. Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.
Sumarul hotărârii
1.      Funcționari – Agenți temporari – Recrutare – Agent angajat în temeiul articolului 2 litera (d) din Regimul aplicabil celorlalți
agenți
[Regimul aplicabil celorlalți agenți, art. 2 lit. (d) și art. 8 al patrulea paragraf]
2.      Funcționari – Statut – Regimul aplicabil celorlalți agenți – Criterii de încadrare în grad la recrutarea unui funcționar –
Aplicare în cazul agenților temporari
(Statutul funcționarilor, art. 31)
3.      Funcționari – Recrutare – Numire în grad – Numire în gradul superior al carierei
[Statutul funcționarilor, art. 5 și art. 31 alin. (2); anexa I]
4.      Funcționari – Recrutare – Numire în grad – Numire în gradul superior al carierei
[Statutul funcționarilor, art. 31 alin. (2)]
5.      Funcționari – Principii – Protecția încrederii legitime – Condiții
6.      Funcționari – Egalitate de tratament
1.      Din articolul 8 alineatul (4) prima și a doua liniuță din Regimul aplicabil celorlalți agenți reiese cu claritate că agenții
temporari vizați la articolul 2 litera (d) din Regimul aplicabil celorlalți agenți pot fi angajați atât în serviciul științific
sau în cel tehnic, cât și în serviciul administrativ. Prin urmare, angajarea în temeiul articolului 2 litera (d) din Regimul
aplicabil celorlalți agenți, în vederea ocupării, cu titlu temporar, a unui post permanent, remunerat din creditele de cercetări
și investiții, nu este suficientă pentru a face parte ipso facto din serviciul științific.
(a se vedea punctul 65)
2.      Chiar dacă articolul 31 din statut, care privește criteriile de încadrare în grad a funcționarilor la recrutarea acestora,
nu a fost declarat aplicabil în mod expres prin dispozițiile Regimului aplicabil celorlalți agenți în cazul agenților temporari,
normele cuprinse în această dispoziție pot fi aplicate în mod rezonabil în cazul agenților temporari în temeiul principiului
bunei administrări.
(a se vedea punctele 5 și 85)
Trimitere la: Tribunal 17 noiembrie 1998, Fabert-Goossens/Comisia, T‑217/96, RecFP, p. I‑A‑607 și II‑1841, punctul 41; Tribunal
6 iulie 1999, Forvass/Comisia, T‑203/97, RecFP, p. I‑A‑129 și II‑705, punctul 42; Tribunal 17 decembrie 2003, Chawdhry/Comisia,
T‑133/02, RecFP, p. I‑A‑329 și II‑1617, punctul 35
3.      Deși articolul 31 alineatul (2) din statut conferă autorității împuternicite să facă numiri sau, în cazul agenților temporari,
autorității abilitate să încheie contracte de muncă posibilitatea de a recruta un funcționar sau un agent la gradul superior
al carierei sale, folosirea acestei posibilități trebuie conciliată totuși cu cerințele proprii noțiunii „carieră”, care rezultă
din articolul 5 și din anexa I la statut. Prin urmare, recrutarea la gradul superior al unei cariere nu este admisibilă decât
cu titlu excepțional.
În această privință, întrucât o directivă internă care reglementează exercitarea puterii discreționare conferite prin articolul
31 alineatul (2) din statut prevede, ca ipoteze alternative ce pot fi luate în considerare în scopul unei încadrări în gradul
superior al carierei sale, calificările excepționale ale persoanei interesate și nevoile specifice ale serviciului care impun
recrutarea unui titular cu o calificare deosebită, revine autorității împuternicite să facă numiri sau autorității abilitate
să încheie contracte de muncă să examineze în mod concret dacă aceasta este situația unui funcționar sau a unui agent nou
recrutat care solicită să beneficieze de articolul 31 alineatul (2) din statut. Atunci când admite că speța corespunde uneia
dintre aceste ipoteze, autoritatea este obligată să realizeze o apreciere concretă a aplicării eventuale a acestei dispoziții.
Aceasta poate decide, în această etapă, și ținând seama de interesul serviciului în general, dacă este sau nu este necesar
să încadreze persoana interesată în gradul superior al carierei. Într‑adevăr, folosirea verbului „a putea” în respectivul
articol 31 alineatul (2) implică inexistența unei obligații a acestei autorități în sensul aplicării acestei dispoziții, precum
și inexistența unui drept subiectiv al funcționarilor sau al agenților nou recrutați la o astfel de încadrare.
Rezultă din cele de mai sus că autoritatea împuternicită să facă numiri sau autoritatea abilitată să încheie contracte de
muncă dispune de o largă putere de apreciere, în cadrul stabilit prin articolul 31 din statut, în vederea examinării chestiunii
dacă postul care urmează să fie ocupat necesită recrutarea unui titular cu o calificare deosebită sau dacă acesta din urmă
posedă calificări excepționale. Ulterior constatării existenței uneia dintre aceste două situații, autoritățile menționate
dispun de asemenea de o largă putere de apreciere cu ocazia examinării consecințelor situațiilor respective.
(a se vedea punctele 88-90, 92 și 93)
Trimitere la: Curte 28 martie 1968, Kurrer/Consiliul, 33/67, Rec., p. 187, 202; Curte 6 iunie 1985, De Santis/Curtea de Conturi,
146/84, Rec., p. 1723, punctele 9 și 11; Curte 1 iulie 1999, Alexopoulou/Comisia, C‑155/98 P, Rec., p. I‑4069, punctele 32
și 33; Tribunal 5 octombrie 1995, Alexopoulou/Comisia, T‑17/95, RecFP, p. I‑A‑227 și II‑683, punctul 21; Tribunal 13 februarie
1998, Alexopoulou/Comisia, T‑195/96, RecFP, p. I‑A‑51 și II‑117, punctul 43; Chawdhry/Comisia, citată anterior, punctele 37
și 44; Tribunal 26 octombrie 2004, Brendel/Comisia, T‑55/03, RecFP, p. I‑A‑311 și II‑1437, punctul 61; Tribunal 15 noiembrie
2005, Righini/Comisia, T‑145/04, RecFP, p. I‑A‑349 și II‑1547, punctele 43, 44 și 52; Tribunal 15 martie 2006, Kimman/Comisia,
T‑44/04, RecFP, p. I‑A‑71 și II‑299, punctele 28 și 94; Tribunal 10 mai 2006, R/Comisia, T‑331/04, nepublicată în Recueil,
punctele 18, 19, 23 și 24
4.      Controlul jurisdicțional al unei decizii de încadrare în grad nu se poate substitui aprecierii efectuate de autoritatea împuternicită
să facă numiri sau de autoritatea abilitată să încheie contracte de muncă. Instanța comunitară trebuie să se limiteze la verificarea
inexistenței unei încălcări a normelor fundamentale de procedură, a faptului că autoritatea nu și‑a întemeiat decizia pe fapte
materiale inexacte sau incomplete și a faptului că decizia nu este afectată de abuz de putere, de o eroare de drept sau de
o insuficientă motivare. În cele din urmă, trebuie verificat dacă autoritatea respectivă nu și‑a exercitat atribuțiile în
mod vădit eronat.
(a se vedea punctul 94)
Trimitere la: Tribunal 3 octombrie 2002, Platte/Comisia, T‑6/02, RecFP, p. I‑A‑189 și II‑973, punctul 36; Chawdhry/Comisia,
citată anterior, punctul 45; Brendel/Comisia, citată anterior, punctul 60; R/Comisia, citată anterior, punctul 26
5.      Dreptul de a solicita protecția încrederii legitime, care constituie unul dintre principiile fundamentale ale Comunității,
aparține oricărui particular care se găsește într‑o situație din care reiese că administrația comunitară, atunci când i‑a
oferit asigurări precise, a dat naștere unor speranțe întemeiate în spiritul acesteia. În ce privește raportul de muncă dintre
persoana menționată și o instituție, aceste asigurări trebuie să respecte, în toate cazurile, dispozițiile statutului sau
pe cele ale Regimului aplicabil celorlalți agenți.
(a se vedea punctul 115)
Trimitere la: Tribunal 23 februarie 2006, Karatzoglou/AER, T‑471/04, RecFP, p. I‑A‑35 și II‑157, punctele 33 și 34 și jurisprudența
citată
6.      Principiul egalității de tratament trebuie conciliat cu respectarea principiului legalității, potrivit căruia nimeni nu poate
invoca în beneficiul său o nelegalitate săvârșită în favoarea altei persoane. Presupunând că autoritatea abilitată să încheie
contracte de muncă a săvârșit o eroare atunci când a încadrat agenți temporari în serviciul științific sau în cel tehnic,
agentul angajat în serviciul administrativ nu poate fi avantajat de această situație prin invocarea unei încălcări a principiului
egalității de tratament atunci când acest agent se găsește în exact aceeași situație de fapt și de drept precum agenții respectivi,
în sensul că a participat la aceeași procedură de selecție și îndeplinește aceleași funcții.
(a se vedea punctul 134)
Trimitere la: Curte 9 octombrie 1984, Witte/Parlamentul European, 188/83, Rec., p. 3465, punctul 15; Curte, 4 iulie 1985,
Williams/Curtea de Conturi, 134/84, Rec., p. 2225, punctul 14; Curte, 14 martie 2002, Italia/Consiliul, C‑340/98, Rec., p. I‑2663,
punctele 87-93