RETTENS DOM (Første Afdeling)
2. december 2008
Sag T-471/04
Georgios Karatzoglou
mod
Det Europæiske Genopbygningsagentur (AER)
»Personalesag – midlertidigt ansat – hjemvisning til Retten efter annullation – opsigelse af ansættelseskontrakt – begrundelsespligt – magtfordrejning – princippet om god forvaltningsskik«
Angående: Søgsmål med påstand om annullation af afgørelse truffet af AER den 26. februar 2004 om opsigelse af sagsøgerens ansættelseskontrakt.
Udfald: Det Europæiske Genopbygningsagentur (AER) frifindes. Georgios Karatzoglou og Det Europæiske Genopbygningsagentur bærer hver
deres egne omkostninger for Domstolen og Retten.
Sammendrag
1.      Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – forskellige ansættelsesordninger – opsigelse af en midlertidigt ansats tidsubegrænsede
ansættelseskontrakt – begrundelsespligt – foreligger ikke
[Tjenestemandsvedtægten, art. 25, stk. 2; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 11 og art. 47, stk. 2, litra a)]
2.      Tjenestemænd – søgsmål – anbringender – magtfordrejning – begreb
3.      Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – opsigelse af en midlertidigt ansats tidsubegrænsede ansættelseskontrakt – tilbud om
forflyttelse til et andet land – afslag
1.      Den ensidige opsigelse af en midlertidigt ansats tidsubegrænsede ansættelseskontrakt, der udtrykkeligt er hjemlet i artikel
47, stk. 2, litra a), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, henhører under den kompetente myndigheds vide skønsbeføjelse,
hvilket anerkendes af den ansatte på tidspunktet for vedkommendes ansættelse. En sådan opsigelse er berettiget allerede i
medfør af selve ansættelseskontrakten og skal derfor ikke begrundes. En midlertidigt ansat, hvis ansættelse er baseret på
en kontrakt, der kan opsiges ensidigt og uden grund under overholdelse af gældende ret, adskiller sig på dette punkt principielt
fra en tjenestemandsansat. Vedkommende er ikke omfattet af den sikkerhed i ansættelsen, der gælder for tjenestemænd, idet
den pågældendes hverv pr. definition kun er tiltænkt at skulle udøves i en begrænset periode. Situationen for en midlertidigt
ansat adskiller sig således for den, der gælder for en tjenestemandsansat, hvorfor en analog anvendelse af vedtægtens artikel
25, stk. 2, vedrørende forpligtelsen til at begrunde en afgørelse, der indebærer et klagepunkt, er udelukket, således som
det i generelle vendinger er fastsat i ansættelsesvilkårenes artikel 11.
(jf. præmis 35 og 36)
Henvisning til: Domstolen, 18. oktober 1977, sag 25/68, Schertzer mod Parlamentet, Sml. s. 1729, præmis 39 og 40; Domstolen,
19. juni 1992, sag C-18/91 P, V. mod Parlamentet, Sml. I, s. 3997, præmis 39; Retten, 28. januar 1992, sag T-45/90, Speybrouck
mod Parlamentet, Sml. II, s. 33, præmis 93; Retten, 17. marts 1994, sag T-51/91, Hoyer mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 103,
og II, s. 341, præmis 27; Retten, 15. februar 2005, sag T-256/01, Pyres mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 23, og II, s. 99,
præmis 43; Retten, 6. juni 2006, sag T-10/02, Girardot mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-2, s. 129, og II-A-2, s. 609, præmis
72.
2.      Begrebet magtfordrejning sigter til det tilfælde, hvor en administrativ myndighed har anvendt sine beføjelser til et andet
formål end det, hvortil den har fået dem tillagt. En afgørelse er kun behæftet med magtfordrejning, såfremt det på grundlag
af objektive, relevante og samstemmende indicier må antages, at afgørelsen er truffet for at forfølge andre formål end de
angivne. Det er herved ikke tilstrækkeligt, at sagsøgeren påberåber sig visse faktiske omstændigheder til støtte for sine
krav, men det er nødvendigt, at han fremlægger tilstrækkeligt præcise, objektive og samstemmende indicier til godtgørelse
af, at de påberåbte omstændigheder er sandfærdige eller i det mindste sandsynlige, da rigtigheden af en parts erklæringer
i modsat fald ikke kan drages i tvivl.
(jf. præmis 49 og 50)
Henvisning til: Retten, 5. juli 2000, sag T-111/99, Samper mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 135, og II, s. 611, præmis
64; Retten, 19. september 2001, sag T-152/00, E mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 179, og II, s. 813, præmis 69; Retten,
13. december 2005, forenede sager T-155/03, T-157/03 og T-331/03, Cwik mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 411, og II, s. 1865,
præmis 179 og 180.
3.      Ved anvendelse af princippet om god forvaltningsskik skal administrationen, når den træffer afgørelse om forhold vedrørende
en ansat, tage samtlige omstændigheder i betragtning, der kan være bestemmende for dens afgørelse, og den skal herved tage
hensyn til ikke blot tjenestens, men tillige til den pågældende ansattes interesse. En administration, der har foreslået en
midlertidigt ansat, at vedkommende overføres til et andet land, frem for at opsige vedkommendes kontrakt, tager ved opsigelsen
af kontrakten for en ansat, der har afvist en sådan overførsel, ikke blot hensyn til tjenestens, men også til vedkommende
ansattes interesse.
(jf. præmis 56-58)
Henvisning til: Retten, 16. marts 2004, sag T-11/03, Afari mod ECB, Sml. Pers. I-A, s. 65, og II, s. 267, præmis 42; Personaleretten,
13. december 2007, sag F-28/06, Sequeira Wandschneider mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis
150.