61984CJ0122_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 20 . april 1984, indgaaet til Domstolen den 11 . maj 1984, har Tribunal du travail de Nivelles ( anden afdeling ) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal, hvoraf det foerste vedroerer fortolkningen af artikel 7, stk . 2, i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet ( EFT 1968 II, s . 467 ), og hvorved der i det andet spoerges, om det er foreneligt med faellesskabsretten i forbindelse med en ordning om garanteret indkomst at kraeve af statsborgere fra andre medlemsstater, at de har haft bopael i den paagaeldende medlemsstat i et bestemt tidsrum .
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en tvist mellem aegteparret Scrivner, der er britiske statsborgere, men har bopael i Cortil-Noirmont ( Belgien ), og Centre public d ' aide sociale ( CPAS ) de Chastre, idet tvisten opstod, efter at Scrivners var blevet naegtet oekonomisk bistand i form af garanteret mindsteindkomst ( eksistensminimum ).
3 AEgteparret Scrivner tog sammen med deres seks boern ophold i Belgien i 1978 . Efter dér at have vaeret ansat i forskellige forsikringsselskaber opgav Kenneth Scrivner den 6 . juni 1982 af personlige grunde denne beskaeftigelse og lod sig indskrive som arbejdssoegende . Efter afgoerelser truffet henholdsvis den 15 . og 21 . december 1982 af inspecteur régional du chômage blev der imidlertid naegtet ham arbejdsloeshedsydelser for juli 1982 samt for et tidsrum af 16 uger fra den 20 . december 1982 .
4 Herefter ansoegte Scrivner om oekonomisk bistand hos CPAS de Chastre, der udbetalte ham visse pengebeloeb, men afslog at yde ham og hans familie bistand i form af et eksistensminimum i henhold til den belgiske lov af 7 . august 1974 ( Moniteur belge af 18 . september 1974, s . 11363 ), idet afslaget blev begrundet med, at han ikke havde haft bopael i Belgien i mindst de seneste fem forudgaaende aar, hvilket er en betingelse i henhold til artikel 1 i kongelig anordning af 8 . januar 1976 ( Moniteur belge af 13 . januar 1976, s . 311 ), der er udstedt til gennemfoerelse af naevnte lovs artikel 1, stk . 2 .
5 Ifoelge den naevnte bestemmelse har statsborgere fra lande tilhoerende Det europaeiske oekonomiske Faellesskab ret til bistand i form af et eksistensminimum ( herefter benaevnt minimex ), idet det dog bl.a . er en forudsaetning, at de »faktisk har haft bopael i Belgien i mindst de seneste fem aar forud for tildelingen af bistand i form af et eksistensminimum«, hvilket krav ikke stilles over for belgiske statsborgere .
6 Senere tildelte CPAS de Chastre Scrivner og hans familie minimex med virkning fra den 14 . juni 1983, idet det blev lagt til grund, at Scrivners paa dette tidspunkt havde haft bopael i Belgien i fem aar .
7 Ved staevning af 26 . januar 1983 anlagde aegteparret Scrivner sag ved Tribunal du travail de Nivelles til proevelse af afslaget paa deres ansoegning om minimex for den tidligere periode, idet de paastod sig berettiget til minimex med virkning fra den 10 . december 1982, og idet de til stoette herfor gjorde gaeldende, at bopaelskravet er ulovligt som stridende imod det almindelige forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet af arbejdstagere fra andre medlemsstater, der foelger af EOEF-traktaten, og af artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68, for saa vidt angaar »sociale fordele« .
8 CPAS de Chastre nedlagde ved den nationale ret paastand om frifindelse og subsidiaert om forelaeggelse af det omtvistede faellesskabsretlige spoergsmaal for De europaeiske Faellesskabers Domstol, og under henvisning til de af Arbeidsrechtbank, Antwerpen, ved dom af 28 . oktober 1983 forelagte spoergsmaal, jfr . sag 249/83, forelagde den nationale ret Domstolen foelgende spoergsmaal :
»1 ) Er den i den belgiske lov af 7 . august 1974 ( Moniteur belge af 18 . september ) omhandlede ret til et ' eksistensminimum ' en ' social fordel ', der er omfattet af Raadets forordning nr . 1612/68/EOEF af 15 . oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet?
2 ) Subsidiaert, er den i kongelig anordning af 8 . januar 1976 ( Moniteur belge af 13 . januar ) opstillede betingelse om, at statsborgere fra de oevrige EF-medlemsstater for at vaere berettiget til at modtage bistand i form af et eksistensminimum skal have haft bopael i Belgien i et bestemt tidsrum, forenelig med Rom-traktaten eller Faellesskabets forordninger?«
9 AEgteparret Scrivner, CPAS de Chastre og Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber har indgivet skriftlige indlaeg for Domstolen .
10 Sagsoegerne i hovedsagen har gjort gaeldende, at ligebehandlingsprincippet i artikel 3 i Raadets forordning nr . 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet ( EFT 1971 II, s . 366 ), finder anvendelse paa minimex-ordningen . Det anfoeres, at ordningen maa anses for at vaere af blandet karakter, idet den baade har kendetegn, der er karakteristiske for sociale forsorgsordninger, f.eks . at det afgoerende kriterium er, om modtageren befinder sig i en trangssituation, og kendetegn, der er karakteristiske for sociale sikringsordninger, f.eks . at modtageren skal vaere villig til at tage arbejde, og at der bestaar et retligt krav paa ydelsen . Ifoelge Domstolens praksis gaelder for saadanne ordninger af blandet karakter de samme regler som for sociale sikringsordninger, hvorfor ligebehandlingsprincippet finder anvendelse paa dem, hvilket er blevet fastslaaet i forbindelse med ydelser til handicappede og garanteret indkomst til aeldre .
11 CPAS de Chastre har heroverfor gjort gaeldende, at en ordning som minimex-ordningen efter den belgiske lov af 7 . august 1974 ikke falder ind under begrebet social sikring, og at der er tale om en social forsorgsordning, der ikke er omfattet af EOEF-traktatens artikel 51 eller forordningerne nr . 1408/71 og 1612/68, idet retten til minimex er ganske uafhaengig af modtagerens arbejdsmaessige forhold . Retten er kun betinget af, at der foreligger en trangssituation, idet modtageren ikke for at kunne oppebaere ydelsen har skullet indbetale bidrag eller godtgoere, at han har vaeret tilsluttet nogen form for sikringsordning . Baggrunden for indfoerelsen af minimex-ordningen er et oenske om at gennemfoere en saerlig politik til fordel for de svagest stillede for at lette disses integration i samfundet, hvorfor der er tale om en foranstaltning til sikring af den menneskelige vaerdighed, jfr . artikel 2 i den europaeiske menneskerettighedskonvention .
12 Hvad naermere angaar spoergsmaalet om forbudet mod forskelsbehandling i artikel 3 i forordning nr . 1408/71, goer CPAS de Chastre gaeldende, at dette kun finder anvendelse i forbindelse med regler om arbejdstagere, idet det anfoeres, at retten til minimex ikke afhaenger af, om modtageren har haft nogen form for arbejde . Den udtrykkelige erklaering, der kraeves af en ansoeger til minimex om, at han er villig til i givet fald at tage arbejde, er blot en hensigtserklaering, hvori modtageren giver udtryk for sin vilje til hurtigst muligt at overvinde trangssituationen .
13 CPAS de Chastre har i sit indlaeg henvist til Domstolens praksis, navnlig dommen af 22 . juni 1972 ( 1/72, Frilli, Sml . s . 109 ), og til to direktivforslag om retten for statsborgere i en medlemsstat til ophold paa en anden medlemsstats omraade ( EFT 1979 C 207, s . 14, og EFT 1980 C 188, s . 7 ), som Kommissionen har forelagt Raadet, og som har til formaal at skabe det bedst mulige grundlag for, at vandrende arbejdstagere kan bevaege sig frit mellem medlemsstaterne, idet det anfoeres, at medlemsstaterne ifoelge disse forslag skal kunne goere adgang til og ophold paa deres omraader for statsborgere fra andre medlemsstater betinget af, at vedkommende opfylder visse oekonomiske betingelser .
14 Kommissionen har ligeledes gjort gaeldende, at forbudet mod forskelsbehandling i artikel 3 i forordning nr . 1408/71 ikke finder anvendelse i det foreliggende tilfaelde, idet minimex-ordningen ikke kan anses for omfattet af begrebet social sikring . Det anfoeres, at Domstolen aldrig har fastslaaet, at ordninger af blandet karakter altid er omfattet af denne forordning, men kun, at dette er tilfaeldet, saafremt ydelserne, selv om de kun maatte have karakter af et supplement, har sammenhaeng med de sociale begivenheder, hvis virkninger soeges afboedet ved de i artikel 4 i forordningen omhandlede former for ordninger . Det anfoeres om minimex-ordningen, at den har til formaal at sikre de svagest stillede et samfundsmaessigt eksistensminimum, og at den er uden tilknytning til nogen af de i denne bestemmelse opregnede konkrete sociale begivenheder, hvorved ordningen adskiller sig fra den i den foernaevnte dom af 22 . juni 1972 omhandlede ordning vedroerende garanteret indkomst til aeldre .
15 Derimod goer Kommissionen gaeldende, at minimex-ordningen er omfattet af begrebet social fordel i artikel 7 i forordning nr . 1612/68, som ikke kan fortolkes indskraenkende, men omfatter enhver fordel, uanset om den har tilknytning til en arbejdskontrakt .
16 For at besvare det foerste spoergsmaal maa det i foerste raekke undersoeges, om ydelser, som omhandlet i den belgiske lov af 7 . august 1974, er omfattet af det saglige anvendelsesomraade for forordning nr . 1408/71, jfr . dennes artikel 4, stk . 1 og 2, hvorved bemaerkes, at det kun vil vaere noedvendigt at undersoege, om saadanne ydelser er omfattet af begrebet »sociale fordele« i artikel 7 i forordning nr . 1612/68, saafremt det maa laegges til grund, at der ikke er tale om en social sikringsydelse i betydningen i forordning nr . 1408/71 .
17 Det bemaerkes i denne forbindelse, at forordning nr . 1408/71 ifoelge artikel 4, stk . 1, finder anvendelse paa de lovgivninger om sociale sikringsgrene i medlemsstaterne, der er opregnet i litra a)-h ) i dette stykke, hvorimod det fremgaar af artikel 4, stk . 4, at bl.a . »social og sundhedsmaessig forsorg« ikke er omfattet af forordningen .
18 Domstolen har gentagne gange fastslaaet, at det er de grundlaeggende kendetegn ved den paagaeldende ydelse, navnlig dens formaal og de vilkaar, hvorunder den gives, der er afgoerende for, om den er omfattet af forordning nr . 1408/71 eller falder uden for dennes anvendelsesomraade, idet det er uden betydning, om ydelsen i den paagaeldende nationale lovgivning betegnes som en social sikringsydelse eller som noget andet .
19 Det kan ikke udelukkes, at nogle ordninger har et saadant personelt anvendelsesomraade og formaal, og at der gaelder saadanne betingelser for at vaere omfattet af dem, at de paa én gang har kendetegn, der er karakteristiske for begge de to naevnte former for social bistand, og derfor ikke entydigt falder ind under et enkelt af de hertil svarende begreber, men det bemaerkes herved, at en ordning for at kunne anses for omfattet af begrebet social sikring i forordning nr . 1408/71 under alle omstaendigheder skal opfylde bl.a . den betingelse at vedroere en af de sociale begivenheder, der udtrykkeligt er opregnet i forordningens artikel 4, stk . 1 . Heraf foelger, at denne opregning er udtoemmende, hvorfor en social sikringsgren, der ikke er naevnt i opregningen, ikke kan anses for omfattet af det naevnte begreb, selv om de ydelsesberettigede har et retligt krav paa ydelsen .
20 Om minimex-ordningen fremgaar det af sagen dels, at de ydelsesberettigede har et retligt krav paa ydelsen, dels at denne ret tilkommer enhver, hvis indtaegter anses for utilstraekkelige, og som ikke »ved egen indsats eller paa anden maade kan skaffe sig saadanne« ( artikel 1, stk . 1, i lov af 7 . august 1974 ), saaledes at det afgoerende kriterium i forbindelse med ordningen er, om vedkommende befinder sig i en trangssituation, idet der ikke stilles noget krav om beskaeftigelsesperioder, bidragsbetaling eller tilknytning til nogen ordning vedroerende social sikring, der har til formaal at afboede foelgerne af nogen bestemt form for social begivenhed . Den ydelsesberettigede skal blot godtgoere, »at han er villig til at tage arbejde«, medmindre dette er umuligt paa grund af afgoerende helbredsmaessige eller sociale hensyn . Den paagaeldende skal endvidere have udtoemt sine muligheder, hvad angaar sociale sikringsydelser, og hvis bistandskontoret skoenner det noedvendigt, underholdsbidrag ( lovens artikel 6, stk . 1 og 2 ).
21 Heraf foelger, at en ydelse som den omhandlede, der tilkommer enhver, ikke falder ind under nogen af de i artikel 4, stk . 1, i forordning nr . 1408/71 opregnede sociale sikringsgrene, idet den saaledes ikke kan anses som en social sikringsydelse i den konkrete betydning i forordningen .
22 Det maa herefter videre undersoeges, om en saadan ydelse er omfattet af begrebet social fordel i forordning nr . 1612/68, hvortil der konkret er henvist i det foerste spoergsmaal .
23 Artikel 7, stk . 1 og 2, i denne forordning lyder saaledes :
1 ) En arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, maa ikke paa grund af sin nationalitet behandles anderledes paa de oevrige medlemsstaters omraade end indenlandske arbejdstagere med hensyn til beskaeftigelses- og arbejdsvilkaar, navnlig for saa vidt angaar afloenning, afskedigelse og, i tilfaelde af arbejdsloeshed, genoptagelse af beskaeftigelse i faget eller genansaettelse .
2 ) Arbejdstageren nyder samme sociale og skattemaessige fordele som indenlandske arbejdstagere .
24 Som Domstolen gentagne gange har fastslaaet, fremgaar det af en samlet vurdering af bestemmelserne i denne forordning samt af formaalet med denne, at de rettigheder, der i henhold til forordningen skal udstraekkes til ogsaa at gaelde arbejdstagere med statsborgerskab i andre medlemsstater, omfatter alle rettigheder, det vaere sig med eller uden tilknytning til en arbejdskontrakt, som tilkommer enhver indenlandsk arbejdstager, i det vaesentlige paa grund af hans objektive status som arbejdstager, eller allerede fordi han har bopael paa det nationale omraade, og hvis udstraekning til ogsaa at gaelde arbejdstagere med statsborgerskab i andre medlemsstater maa antages at kunne fremme disses mobilitet inden for Faellesskabet .
25 Domstolen har saaledes allerede fastslaaet, jfr . dommen af 12 . juli 1984 ( Castelli, 261/83, Sml . 1984, s . 3199 ), at begrebet social fordel i artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68 ogsaa omfatter ydelser, der i henhold til en lovgivning i en medlemsstat om garanteret indkomst til aeldre tildeles arbejdstageres slaegtninge i opstigende linje, som forsoerges af den paagaeldende .
26 Ydelser under en ordning om ret til et »eksistensminimum« findes herefter at vaere omfattet af begrebet social fordel i Raadets forordning nr . 1612/68, hvorfor en medlemsstat, hvori der gaelder en saadan ordning, ikke fra denne kan udelukke vandrende arbejdstagere med statsborgerskab i en anden medlemsstat, som har bopael paa den foerstnaevnte stats omraade, eller medlemmer af disses familier .
27 Det foerste spoergsmaal maa herefter besvares med, at en social ydelse under en ordning, der har til formaal at sikre enhver et eksistensminimum, er omfattet af begrebet social fordel i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 .
28 Da det andet spoergsmaal kun er stillet for det tilfaelde, at det foerste spoergsmaal besvares benaegtende, maa det anses for bortfaldet .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
29 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt den af Tribunal du travail de Nivelles ved dom af 20 . april 1984, for ret :
En social ydelse under en ordning, der har til formaal at sikre enhver et eksistensminimum, er omfattet af begrebet social fordel i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 .