61996CC0375_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
I - Indledning
1 I denne sag skal Domstolen efter anmodning fra Pretura circondariale di Treviso, sezione distaccata di Conegliano, tage stilling til gyldigheden af en raekke forordningsbestemmelser om den obligatoriske destillation af bordvin, der er blevet indfoert som led i bestraebelserne for at sanere vinmarkedet.
II - Relevante retsforskrifter
A - EF-retsforskrifter
1) Raadets forordning nr. 822/87
2 Den 16. marts 1987 udstedte Raadet i henhold til traktatens artikel 42 og 43 forordning (EOEF) nr. 822/87 af 16. marts 1987 om den faelles markedsordning for vin (1), hvorved der blev foretaget en kodificering af de grundlaeggende retsforskrifter for den faelles markedsordning for vin.
3 Den faelles markedsordning for vin udgoer er et kompliceret regelsaet, der omfatter bestemmelser om vinproduktionen, om kontrol med udviklingen i vinproduktionskapaciteten (afsnit I, artikel 2-14) og om oenologiske fremgangsmaader og behandlingsmetoder (afsnit II, artikel 15-26). Endvidere omfatter markedsordningen en prisordning og bestemmelser om intervention og andre markedssanerende foranstaltninger (afsnit III, artikel 27-51), en ordning for samhandelen med tredjelande (afsnit IV, artikel 52-63), bestemmelser om omsaetning og overgang til frit forbrug (afsnit V, artikel 64-73) og endelig en raekke almindelige bestemmelser (afsnit VI, artikel 74-87).
4 Ifoelge artikel 1, stk. 6, i forordning nr. 822/87 (2) begynder produktionsaaret den 1. september hvert aar og slutter den 31. august det foelgende aar.
5 I henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 822/87 skal producenterne af druer til vinfremstilling samt most- og drueproducenterne hvert aar indgive en hoestanmeldelse. Endvidere skal most- og vinproducenterne samt de handlende, bortset fra detailhandlerne, anmelde, hvor store maengder most og vin de har paa lager.
6 Artikel 31 i forordning nr. 822/87 bestemmer foelgende:
»1. Inden den 10. december hvert aar udarbejdes en forhaandsopgoerelse til fastlaeggelse af de disponible maengder og vurdering af Faellesskabets behov, herunder den forventede ind- og udfoersel fra og til tredjelande.
2. Forhaandsopgoerelsen skal indeholde oplysninger om Faellesskabets disponible maengder og dets behov med hensyn til vin, hvoraf det fremgaar, hvor stor en del henholdsvis bordvin og kvbd udgoer.
3. For hvert produktionsaar forelaegger Kommissionen Raadet en endelig opgoerelse over de disponible maengder i Faellesskabet og dettes forbrug i det foregaaende produktionsaar.
4. Gennemfoerelsesbestemmelserne til denne artikel fastsaettes efter fremgangsmaaden i artikel 83.«
I artikel 83 fastsaettes en procedure, hvorefter Forvaltningskomitéen for Vin (3), som bestaar af repraesentanter for medlemsstaterne, afgiver udtalelser, der vedtages med et flertal som fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2 (4).
7 For at skabe ligevaegt paa vinmarkedet og gennemfoere en sanering af markedet blev der ved forordning nr. 822/87 indfoert en raekke instrumenter, bl.a. foranstaltninger til forebyggende destillation (artikel 38) (5), obligatorisk destillation (artikel 39) og stoettedestillation (artikel 41) (6). Kommissionen traeffer afgoerelse om ivaerksaettelse af disse foranstaltninger efter de regler og procedurer, der er fastsat i henholdsvis artikel 38, artikel 39 og artikel 41.
8 Jeg skal naermere redegoere for de bestemmelser i dette regelsaet, der drejer sig om obligatorisk destillation af bordvin.
9 Indledningsvis skal det fremhaeves, at formaalet med at traekke en vis maengde (7) vin tilbage fra markedet og destillere den er at stoette priserne. Foranstaltningen tager dog ogsaa sigte paa at forvalte, eller mere konkret paa at absorbere, overskudsproduktionen og paa at bekaempe alvorlig markedsuligevaegt. Producenterne kan traekke den maengde vin, som de maatte have leveret til forebyggende destillation, fra den maengde, som de skal levere til obligatorisk destillation.
10 Sammenfattende kan artikel 39 i forordning nr. 822/87 siges at beskrive fire paa hinanden foelgende etaper i gennemfoerelsen af en obligatorisk destillation og at tillaegge Kommissionen et vidt skoen. Etaperne er foelgende: a) Kommissionen beslutter at ivaerksaette obligatorisk destillation af bordvin, naar markedet udviser alvorlig uligevaegt. b) Kommissionen fastsaetter, hvor stor en samlet maengde, der skal leveres til obligatorisk destillation, for at absorbere/fjerne produktionsoverskuddet og genskabe en normal markedssituation. c) Den samlede maengde vin, der skal destilleres, fordeles mellem Faellesskabets forskellige produktionsomraader, opgjort pr. medlemsstat. d) Endelig fordeles den maengde, der skal destilleres i hvert produktionsomraade, mellem de forskellige producenter i omraadet.
11 Mere detaljeret bestemmer artikel 39, stk. 1, i forordning nr. 822/87 foelgende:
»1. Naar markedet for bordvin og vin egnet til fremstilling af bordvin i et produktionsaar udviser en alvorlig uligevaegt, besluttes det at foretage obligatorisk destillation af bordvin.
Den i foerste afsnit naevnte alvorlige uligevaegt paa markedet anses for at foreligge, naar:
a) de ved begyndelsen af produktionsaaret konstaterede disponible maengder overstiger det normale forbrug med mere end fire maaneders forbrug, eller
b) produktionen overstiger det normale forbrug med over 9%, eller
c) det vejede gennemsnit af de repraesentative priser for alle typer bordvin ved begyndelsen af et produktionsaar og i en naermere fastlagt periode ligger under 82% af orienteringsprisen« (8).
12 Artikel 39, stk. 2, 3 (9), 4 (10) og 5, har foelgende ordlyd:
»2. Kommissionen fastsaetter den maengde, der skal leveres til obligatorisk destillation for at fjerne produktionsoverskuddet og saaledes genoprette en normal markedssituation, navnlig med hensyn til de forventede disponible maengder ved udgangen af produktionsaaret og priserne.
3. Den i overensstemmelse med stk. 2 fastsatte samlede destillationsmaengde fordeles mellem de forskellige produktionsomraader i Faellesskabet, opgjort pr. medlemsstat.
Den maengde, der skal destilleres, er for hvert produktionsomraade proportional med forskellen mellem:
- dels omraadets produktion i det paagaeldende produktionsaar af bordvin samt af produkter inden bordvinsstadiet, der skal bestemmes naermere,
- dels en ensartet procentdel af gennemsnittet af omraadets produktion af bordvin samt af produkter inden bordvinsstadiet, der skal bestemmes naermere, i loebet af tre paa hinanden foelgende referenceproduktionsaar.
Indtil udgangen af produktionsaaret 1993/94:
- er den ensartede procentdel 85
- er de paa hinanden foelgende referenceproduktionsaar 1981/82, 1982/83 og 1983/84.
...
4. Den i henhold til stk. 3 fastsatte maengde, der skal destilleres, fordeles mellem de forskellige producenter af bordvin i hvert produktionsomraade.
For de producenter, der har destillationspligt, er destillationsmaengden lig med en procentdel, der skal fastsaettes naermere, af deres produktion af bordvin og af naermere fastsatte produkter inden bordvinsstadiet, som er opfoert paa deres produktionsanmeldelse.
Denne procentdel fastsaettes efter en tabel med gradvis stigende vaerdier, der udarbejdes paa grundlag af udbyttet pr. ha, og som kan variere fra en region til en anden under hensyn til tidligere aars udbytter.
Bortset fra regioner, i hvilke udbyttet er maerkbart lavere end gennemsnitsudbyttet i Faellesskabet, er denne procentdel:
- lig med nul for udbytter, som ligger mindst 70% under den paagaeldende regions gennemsnitsudbytte af bordvin
- mindst 75% for udbytter, som ligger over 200% af den paagaeldende regions gennemsnitsudbytte af bordvin.
Den procentdel af gennemsnitsudbyttet, som er anfoert i fjerde afsnit, foerste led, kan aendres efter fremgangsmaaden i artikel 83, afhaengigt af produktionens stoerrelse og den samlede maengde, der skal destilleres i Faellesskabet og i hvert produktionsomraade.
Den maengde bordvin, som hver producent skal levere til destillation, er lig med den maengde, der fastsaettes i henhold til tredje, fjerde og femte afsnit; producenten kan imidlertid fra denne vinmaengde helt eller delvis traekke den maengde bordvin eller vin egnet til fremstilling af bordvin, som er leveret til den i artikel 38 omhandlede destillation.
5. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de maengder bordvin, der er produceret i hvert af de i henhold til stk. 9 afgraensede produktionsomraader, fordelt efter udbytteklasse. Disse oplysninger skal udarbejdes paa grundlag af de produktionsanmeldelser, der er omhandlet i artikel 3.
Paa grundlag af disse oplysninger:
a) fastsaettes den samlede maengde til destillation i Faellesskabet
b) fordeles denne maengde mellem de i stk. 3 naevnte produktionsomraader
c) fastsaettes i samarbejde med de beroerte medlemsstater den procentdel, der skal anvendes paa den enkelte producents produktion, for at man kan komme op paa den destillationsmaengde, der er fastsat for hvert omraade.
...«
13 Artikel 39, stk. 11, foerste afsnit (11), har foelgende ordlyd: »Hvis der i loebet af produktionsaarene 1987/88 til 1993/94 opstaar vanskeligheder, som vil kunne bringe gennemfoerelsen eller en afbalanceret anvendelse af den i stk. 1 omhandlede obligatoriske destillation i fare, vedtages efter fremgangsmaaden i artikel 83 de noedvendige foranstaltninger til sikring af, at destillationen rent faktisk gennemfoeres.«
I stk. 11, andet afsnit (12), fastsaettes graenserne for de befoejelser, der principielt tillaegges Kommissionen til at traeffe de foranstaltninger, som er noedvendige for en effektiv gennemfoerelse af den obligatoriske destillation. Naermere bestemt fastsaettes foelgende i afsnittet:
»Disse foranstaltninger:
a) maa ikke vedroere de i denne artikel fastsatte bestemmelser vedroerende:
- fordelingen mellem de forskellige produktionsomraader - referenceproduktionsaarene - den pris, der skal betales for den destillerede vin
b) maa kun omfatte en tilpasning af den i stk. 3, tredje afsnit, foerste led, naevnte procentdel paa 85 i det omfang, hvor forholdet mellem udbuddet og den normale anvendelse af bordvin i et bestemt produktionsaar aendrer sig vaesentligt i forhold til de i stk. 3, tredje afsnit, omhandlede referenceproduktionsaar.«
14 Artikel 39, stk. 9, i forordning nr. 822/87 bestemmer foelgende:
»Efter fremgangsmaaden i artikel 83 fastsaettes:
...
- beslutningen om at foretage den i stk. 1 omhandlede destillation
- kriterierne for anvendelse af stk. 2 og den samlede maengde, der skal destilleres, og som er omhandlet i naevnte stykke
- kriterierne for afgraensning af produktionsomraader, opgjort pr. medlemsstat, som omhandlet i stk. 3, samt afgraensningen af disse omraader
- fastsaettelsen af den ensartede procentvise andel og de paa hinanden foelgende referenceproduktionsaar samt fordelingen af destillationsmaengden mellem omraaderne, opgjort pr. medlemsstat, som omhandlet i stk. 3
- tabellen med gradvis stigende vaerdier samt procentsatserne, som omhandlet i stk. 4
...«
15 Endelig skal medlemsstaterne ifoelge artikel 79, stk. 1, i forordning nr. 822/87 traeffe de fornoedne foranstaltninger for at sikre, at faellesskabsbestemmelserne i vinsektoren overholdes.
2) Kommissionens gennemfoerelsesforordninger
a) Kommissionens forordning nr. 2396/84 og nr. 3929/87
16 Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2396/84 af 20. august 1984 om naermere regler for udarbejdelse af vinprognosen (13) bestemmer foelgende i artikel 1, stk. 1:
»1. Kommissionen udarbejder en prognose paa basis af alle disponible oplysninger, isaer
- meddelelser fra medlemsstaterne
- andre oplysninger, som den skoenner paalidelige.«
17 Stk. 2 (14) og 3 bestemmer:
»2. Med henblik paa anvendelsen af stk. 1, foerste led, giver medlemsstaterne senest den 30. november i det paagaeldende produktionsaar Kommissionen de oplysninger, der er omhandlet i ... bilaget.
...
3. Hvad angaar de oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, andet led, goeres der brug af alle disponible informationskilder, isaer
a) offentliggoerelser vedroerende produktion af og handel med vin i medlemsstaterne
b) erhvervsorganisationer, der er repraesentative for produktion og handel i medlemsstaterne, specielt dem, der er repraesenteret i Den Raadgivende Komité for Vin.«
Ifoelge bilaget til forordning nr. 2396/84 (15) skal Kommissionen have meddelelse om: a) oplysninger, der er noedvendige for udarbejdelsen af prognosen, b) overslag over destillationer og c) overslag over samhandelen i Faellesskabet.
18 Artikel 2 i forordning nr. 2396/84 bestemmer foelgende:
»De i artikel 1, stk. 1, andet led, omhandlede oplysninger anvendes kun, naar der mellem de oplysninger, der gives af medlemsstaterne i den i artikel 1, stk. 2, omhandlede meddelelse, og naevnte oplysninger konstateres betydelige afvigelser, der vil kunne bevirke, at vinmarkedet ikke forvaltes efter hensigten.«
19 Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3929/87 af 17. december 1987 om hoest-, produktions- og beholdningsanmeldelser i vinsektoren (16) bestemmer foelgende i artikel 6, stk. 2:
»2. Medlemsstaterne foretager et skoen over hektarudbyttet for produktionen af bordvin paa deres omraade.
De meddeler inden den 20. januar Kommissionen resultaterne af dette skoen, opstillet efter foelgende udbytteklasser ...«
20 Udbytteklasserne defineres i samme bestemmelse i hektoliter pr. hektar (herefter »hl/ha«) (17).
21 I artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 3929/87 bestemmes det, at medlemsstaterne inden den 15. februar skal meddele Kommissionen de definitive resultater af produktionens fordeling paa de i artikel 6, stk. 2, omhandlede udbytteklasser.
b) Kommissionens forordning nr. 441/88
22 Kommissionens forordning (EOEF) nr. 441/88 af 17. februar 1988 om gennemfoerelsesbestemmelser for obligatorisk destillation som omhandlet i artikel 39 i forordning nr. 822/87 (18) bestemmer foelgende i artikel 3:
»Ved fastsaettelsen af den samlede maengde bordvin, der skal underkastes obligatorisk destillation, tages der hensyn til noedvendigheden af at sikre en rimelig lagerbeholdning ved udgangen af produktionsaaret, saa de disponible maengder for det foelgende produktionsaar under alle omstaendigheder er tilstraekkelige til at daekke det normale forbrug.«
23 Artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 441/88 bestemmer:
»1. De i artikel 39, stk. 3, i forordning (EOEF) nr. 822/87 omhandlede produktionsomraader fastlaegges under hensyntagen til dels produktions- og klimaforholdene og dels de bestaaende forskelle mellem medlemsstaterne paa det administrative og juridiske plan, bl.a. med hensyn til kooperativernes og producentsammenslutningernes interne opbygning.
Disse omraader skal svare til administrative enheder, der er stoerre end kommuner, og omfatte administrative enheder, for hvilke der foreligger statistiske oplysninger vedroerende de i artikel 39, stk. 3, andet afsnit, andet led, i forordning (EOEF) nr. 822/87 omhandlede referenceproduktionsaar.«
24 I samme artikel i forordning nr. 441/88 (19) defineres i stk. 2 produktionsomraaderne i Faellesskabet saaledes: omraade 1 svarer til Tyskland, omraade 2 til Luxembourg, omraade 3 til Frankrig, omraade 4 til Italien, omraade 5 til Graekenland, omraade 6 til Spanien og omraade 7 til Portugal.
25 Artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 441/88 (20) har foelgende ordlyd:
»3. Den gennemsnitlige produktion af bordvin og produkter inden bordvinsstadiet i de i stk. 2 omhandlede omraader i de tre produktionsaar 1981/82, 1982/83 og 1983/84 er foelgende:
- omraade 1:
1 341 700 hl - omraade 2:
57 300 hl - omraade 3:
40 182 000 hl - omraade 4:
64 163 000 hl - omraade 5:
4 632 000 hl - omraade 6:
27 500 000 hl - omraade 7:
7 250 000 hl.«
26 Artikel 12, stk. 4, i forordning nr. 441/88 bestemmer foelgende:
»4. Bordvin leveres senest:
- den 31. juli ved levering til et destilleri
- den 15. juli ved levering til en forarbejdningsvirksomhed, der tilsaetter alkohol til vin, bestemt til destillation.
Levering kan fortsat finde sted senest 15 dage efter de naevnte datoer. I saa fald nedsaettes opkoebsprisen for de paagaeldende maengder med et beloeb svarende til 50% af stoetten i det paagaeldende produktionsaar. Stoetten og prisen for den alkohol, der fremstilles heraf og leveres til interventionsorganet, nedsaettes med samme beloeb.«
27 Ifoelge artikel 12, stk. 5, foerste afsnit, i forordning nr. 441/88 kan destillationen ikke finde sted efter den 31. august.
28 I artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 441/88 fremhaeves det, at udloebet af de i bl.a. artikel 12, stk. 4 og stk. 5, foerste afsnit, fastsatte frister ikke indebaerer nogen begraensning af pligten til at destillere de maengder, som hver producent skal destillere (21).
c) Kommissionens forordning nr. 343/94
29 Paa grundlag af ovenstaaende retsforskrifter udstedte Kommissionen forordning (EF) nr. 343/94 af 15. februar 1994 om ivaerksaettelse af obligatorisk destillation som omhandlet i artikel 39 i Raadets forordning nr. 822/87 og om undtagelse fra visse bestemmelser om destillationens gennemfoerelse for produktionsaaret 1993/94 (22) (23).
30 Forordning nr. 343/94 bestemmer foelgende i artikel 1:
»1. Den i artikel 39, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 822/87 omhandlede destillation ivaerksaettes for produktionsaaret 1993/94.
2. Der skal i alt destilleres 18 200 000 hl bordvin.
3. I de i artikel 4, stk. 2, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 441/88 omhandlede omraader skal der destilleres foelgende maengder:
omraade 1:
- omraade 2:
- omraade 3: 2 550 000 hl omraade 4:
12 150 000 hl omraade 5: 500 000 hl omraade 6:
3 000 000 hl omraade 7: -
...« (24).
d) Kommissionens forordning nr. 465/94 og nr. 610/94
31 Kommissionens forordning (EF) nr. 465/94 af 1. marts 1994 om fastsaettelse for produktionsaaret 1993/94 af, hvor stor en procentdel af produktionen af bordvin, der skal leveres til obligatorisk destillation efter artikel 39 i Raadets forordning (EOEF) nr. 822/87 for omraaderne 3 og 6 (25) bestemmer foelgende i artikel 1:
»1. Efter artikel 5, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 441/88 gaelder der for produktionen fra 1993/94-hoesten foelgende udbytteklasser ... [for omraade 3 og 6].
2. Gennemsnitsudbyttet i produktionsomraade 3 er paa 62,7 hl/ha; i omraade 6 paa 26,2 hl/ha.«
32 I samme forordning bestemmes det i artikel 2:
»Den maengde, som de enkelte producenter skal levere til destillation, fastlaegges ved paa den maengde, der er naevnt i artikel 6 i forordning (EOEF) nr. 441/88, at anvende den procentdel, der er anfoert i tabellen i bilaget, og som svarer til udbyttet, som bestemmes efter artikel 7 i naevnte forordning ...«
33 Kommissionens forordning (EF) nr. 610/94 af 18. marts 1994 om aendring af forordning nr. 465/94 (26) blev udstedt, efter at Italien havde meddelt oplysninger om bordvinsproduktionen og dennes fordeling paa de enkelte udbytteklasser. Herefter skulle det fastsaettes, hvor stor en procentdel af produktionen de enkelte leveringspligtige skulle levere til destillation i omraade 4.
34 Artikel 1 i naevnte forordning nr. 610/94 bestemmer foelgende:
»I forordning (EF) nr. 465/94 foretages foelgende aendringer:
1) I titlen udgaar ordene 'for omraaderne 3 og 6'.
2) I artikel 1, stk. 1, indsaettes som litra c):
'c) omraade 4:
produktion med et udbytte udtrykt i hl/ha paa:
- 45 eller derunder:
1 887 143 hl - over 45, men hoejst 70:
8 394 081 hl - over 70, men hoejst 90: 11 843 922 hl - over 90, men hoejst 110:
10 209 474 hl - over 110, men hoejst 125:
4 853 825 hl - over 125, men hoejst 140:
2 002 827 hl - over 140, men hoejst 170:
1 261 827 hl - over 170, men hoejst 200: 195 041 hl - over 200:
238 774 hl.'
3) I artikel 1, stk. 2, indsaettes som andet afsnit:
'Gennemsnitsudbyttet i produktionsomraade 4 er paa 77 hl/ha.'
4) Bilaget affattes som angivet i bilaget til naervaerende forordning.«
35 I det ved forordning nr. 610/94 aendrede bilag, som der henvises til i artikel 2 i forordning nr. 465/94, angives det naermere, hvordan »den maengde, som de enkelte producenter skal levere til destillation«, skal fastsaettes. Maengden fastsaettes ved at multiplicere produktionsmaengden pr. bordvinsproducent (27) med den til hektarudbyttet (28) (hektoliter pr. hektar, hl/ha) svarende procentsats, der er anfoert i tabellen i bilaget (29).
e) Kommissionens forordning nr. 1960/94 og nr. 3151/94
36 Ved forordning (EF) nr. 1960/94 af 27. juli 1994 om undtagelsesbestemmelser for produktionsaaret 1993/94 om producenters levering af bordvin til obligatorisk destillation og stoettedestillation (30) forlaengede (31) Kommissionen fristen for levering af bordvin til destillerierne til den 27. august 1994 og fristen for selve destillationen til den 20. september 1994.
37 Fristen for levering af vin til obligatorisk destillation for produktionsaaret 1993/94 blev forlaenget (32) yderligere med 140 dage ud over den 11. september 1994, dvs. til den 29. januar 1995, ved artikel 1, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 3151/94 af 21. december 1994 om en senere undtagelsesbestemmelse for produktionsaaret 1993/94 om producenters levering af bordvin til obligatorisk destillation (33) (som senere berigtiget (34)).
B - Nationale retsforskrifter
38 Ifoelge artikel 4, stk. 11, i det italienske lovdekret af 7. september 1987, som er stadfaestet, med aendringer, ved lov af 4. november 1987, straffes manglende overholdelse af destillationspligten efter artikel 39 i forordning nr. 822/87 og af Faellesskabets gennemfoerelsesbestemmelser hertil med en administrativt paalagt boede.
III - Faktiske omstaendigheder
39 Galileo Zaninotto er vinproducent i Treviso-omraadet. Den kompetente italienske myndighed, Ispettorato Centrale repressione Frodi - Ufficio di Conegliano - Ministero delle risorse agricole, alimentari e forestali (Det Centrale Inspektorat for Bekaempelse af Overtraedelser - Conegliano-Afdelingen - Ministeriet for Landbrug, Ernaering og Skovbrug), paalagde ham ved afgoerelse nr. 70 af 15. februar 1996 en boede (35) i medfoer af artikel 4, stk. 1, i lovdekretet af 7. september 1987 (36) for overtraedelse af artikel 39 i forordning nr. 822/87. Baggrunden herfor var, at han ikke havde overholdt sine forpligtelser med hensyn til obligatorisk destillation af bordvin i produktionsaaret 1993/94.
Naermere bestemt havde Galileo Zaninotto undladt at levere 379,47 hl vin til obligatorisk destillation, skoent han ifoelge faellesskabsbestemmelserne var forpligtet hertil.
40 Den 30. april 1996 anlagde Galileo Zaninotto rettidigt og forskriftsmaessigt sag ved Pretura di Conegliano med paastand om ophaevelse af den administrative afgoerelse, hvorved han var blevet paalagt boeden. Den sagsoegte myndighed har paastaaet frifindelse.
IV - De praejudicielle spoergsmaal
41 Pretura circondariale di Treviso, Sezione distaccata di Conegliano, har under behandlingen af sagen forelagt syv praejudicielle spoergsmaal vedroerende gyldigheden af en raekke faellesskabsbestemmelser om obligatorisk destillation (37). Naermere bestemt drejer de forelagte spoergsmaal sig om gyldigheden af nedennaevnte bestemmelser, og de er formuleret saaledes:
1) Er artikel 1, stk. 3, fjerde led, i forordning nr. 343/94 og artikel 1, stk. 1, litra c), artikel 1, stk. 2, andet afsnit, og artikel 1, stk. 3 (samt bilaget for saa vidt angaar den del, der vedroerer omraade 4) i forordning nr. 465/94, som aendret ved forordning nr. 610/94 for saa vidt angaar den del, der vedroerer omraade 4, ugyldige paa grund af tilsidesaettelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling i EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3, og paa grund af tilsidesaettelse af artikel 23 i forordning nr. 441/88?
2) Er artikel 1, stk. 3, fjerde led, i forordning nr. 343/94 og artikel 1, stk. 1, 2 og 3, i forordning nr. 465/94, som aendret ved forordning nr. 610/94, ugyldige paa grund af tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning?
3) Er artikel 1, stk. 3, fjerde led, i forordning nr. 343/94 og artikel 1, stk. 1, 2 og 3 i forordning nr. 465/94, som aendret ved forordning nr. 610/94, ugyldige paa grund af tilsidesaettelse af artikel 31 i forordning nr. 822/87 og paa grund af overskridelse af befoejelser, idet en vaesentlig forudsaetning ikke er opfyldt?
4) Er artikel 39, stk. 4, i forordning nr. 822/87 ugyldig paa grund af tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet, for saa vidt som der deri traeffes bestemmelse om den maengde, den enkelte destillationspligtige producent skal levere til destillation, idet bestemmelsen er aabenbart uhensigtsmaessig med hensyn til at opfylde formaalet?
5) Er artikel 4, stk. 2, fjerde led, i forordning nr. 441/88 ugyldig?
6) Er artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 3151/94 ugyldig paa grund af tilsidesaettelse af retsforskrifterne, naermere bestemt artikel 39, stk. 1, i forordning nr. 822/87, og fordi en vaesentlig forudsaetning ikke er opfyldt?
7) Er artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 3151/94 ogsaa ugyldig, fordi der i forbindelse med faellesskabsaktionen er sket en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet?
V - Formaliteten
A - Generelt
42 I lighed med Kommissionen skal jeg indledningsvis naevne, at relevansen af de praejudicielle spoergsmaal om de naevnte bestemmelsers gyldighed ikke fremtraeder saerlig klart af sagsfremstillingen i forelaeggelseskendelsen.
43 Det fremgaar saaledes hverken udtrykkeligt, om Galileo Zaninotto opfyldte sin destillationspligt i produktionsaaret 1992/93, om han, som han selv haevder, solgte hele sin produktion i produktionsaarene 1992/93 og 1993/94, eller om hans individuelle produktion var mindre eller stoerre end gennemsnitsudbyttet i referenceomraadet. Det ville have lettet forstaaelsen af de praejudicielle spoergsmaal og udarbejdelsen af svarene til den nationale ret, hvis disse faktiske omstaendigheder var blevet oplyst.
44 Jeg skal imidlertid understrege, at Domstolen har fastslaaet, at det i forbindelse med det samarbejde, der er foreskrevet i traktatens artikel 177, mellem Domstolen og de nationale domstole er »den nationale ret - idet den alene har direkte kendskab til sagens omstaendigheder - [der] bedst [er] i stand til med fuldt kendskab til sagen at vurdere noedvendigheden af en praejudiciel afgoerelse som forudsaetning for at kunne afsige dom« (38).
45 Desuden har Domstolen adskillige gange fremhaevet (39), at den samarbejdsaand, der maa beherske udoevelsen af den praejudicielle forelaeggelses funktion, indebaerer, at de nationale domstole paa deres side tager hensyn til den opgave, som Domstolen skal varetage, og som bestaar i at bidrage til justitsforvaltningen i medlemsstaterne, og ikke i at udoeve responderende virksomhed vedroerende generelle eller hypotetiske spoergsmaal (40).
46 Paa trods af de forbehold, som den nationale rets lakoniske fremstilling af sagens omstaendigheder giver anledning til, boer Domstolen behandle den. For det foerste indeholder forelaeggelseskendelsen en tilstraekkelig klar beskrivelse af sagens retlige ramme. For det andet er der ikke rejst tvivl om de faktiske omstaendigheder, som den nationale ret har fremstillet dem. Endelig har Domstolen fastslaaet, at praejudicielle anmodninger kun kan afslaas i undtagelsestilfaelde, naar det er aabenbart, at den fortolkning af faellesskabsretten eller den efterproevelse af en faellesskabsregels gyldighed, som der anmodes om, savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen (41). Dette synes ikke at vaere tilfaeldet i den foreliggende sag, og jeg mener heller ikke, at der i denne sammenhaeng er fare for at komme til at svare paa et rent hypotetisk spoergsmaal.
B - Sjette og syvende spoergsmaal
47 Hvad naermere angaar antagelsen af sjette og syvende spoergsmaal til realitetsbehandling har Kommissionen rejst tvivl om, hvordan forordning nr. 3151/94, som forlaengede fristen for levering af vin til obligatorisk destillation for produktionsaaret 1993/94 til den 29. januar 1995, kan have paafoert Galileo Zaninotto skade. Han blev som naevnt paalagt en boede for manglende overholdelse af destillationspligten for produktionsaaret 1993/94, men forlaengelsen af fristen gav de beroerte producenter, herunder ham selv, en yderligere mulighed for at levere vin til destillation og dermed undgaa boeden.
48 Heller ikke paa dette punkt bidrager sagsfremstillingen i forelaeggelseskendelsen tilstraekkeligt til forstaaelsen af, hvordan en eventuel annullation af forordning nr. 3151/94 kan goere det lettere for den nationale ret at traeffe afgoerelse i den tvist, der er indbragt for den. Men trods mine vaesentlige forbehold med hensyn til, hvordan en besvarelse af de sidste to spoergsmaal kan vaere af betydning for afgoerelsen af hovedsagen, skal jeg behandle dem for det tilfaelde, at Domstolen maatte finde, at de skal antages til behandling. Som allerede naevnt er det »den nationale ret - idet den alene har direkte kendskab til sagens omstaendigheder - [der] bedst [er] i stand til med fuldt kendskab til sagen at vurdere noedvendigheden af en praejudiciel afgoerelse som forudsaetning for at kunne afsige dom« (42). Desuden synes de svar, som den nationale ret anmoder om, ikke at vaere helt uden betydning for afgoerelsen af hovedsagen, selv om det isoleret betragtet faktisk ville stille Galileo Zaninotto ringere, hvis den anfaegtede bestemmelse i artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 3151/94 blev ophaevet, idet han stadig ville vaere bundet af pligten til at levere vin til destillation.
VI - Besvarelsen af de praejudicielle spoergsmaal
49 For bedre at kunne behandle spoergsmaalene om de anfaegtede faellesskabsbestemmelsers gyldighed har jeg fundet det noedvendigt at samle dem i grupper. Jeg begynder derfor med foerste og andet spoergsmaal, som drejer sig om de bestemmelser, der dannede grundlag for fastsaettelsen af den samlede maengde vin, som Italien skulle destillere i produktionsaaret 1993/94 (A). Derefter gaar jeg over til behandlingen af tredje og fjerde spoergsmaal, der drejer sig om »hektarudbyttekriteriet« (B). Jeg fortsaetter med femte spoergsmaal om definitionen af Italien som ét omraade (C), og til sidst kommer jeg til sjette og syvende spoergsmaal om forlaengelsen af producenternes frist for levering af vin til obligatorisk destillation (D).
A - Foerste og andet spoergsmaal: den samlede maengde vin, der skulle leveres til destillation i Italien i produktionsaaret 1993/94
50 Den nationale rets to foerste spoergsmaal drejer sig om gyldigheden af artikel 1, stk. 3, fjerde led, i forordning nr. 343/94 samt af artikel 1, stk. 1, litra c), artikel 1, stk. 2, andet afsnit, og artikel 1, stk. 3 (samt bilaget for saa vidt angaar den del, der vedroerer omraade 4) i forordning nr. 465/94, som aendret ved forordning nr. 610/94 for saa vidt angaar den del, der vedroerer omraade 4 (Italien).
51 Som naevnt vedroerer disse bestemmelser fastsaettelsen af den samlede maengde vin, der skulle destilleres i Italien i produktionsaaret 1993/94, nemlig 12 150 000 hl, fastsaettelsen af gennemsnitsudbyttet i omraadet (77 hl/ha), og opgoerelsen af den maengde, som den enkelte producent skulle levere til destillation.
52 Jeg skal indledningsvis naevne, at der ikke findes en artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 465/94, som aendret ved forordning nr. 610/94. Den nationale ret taenker muligvis paa artikel 1, nr. 3, i forordning nr. 610/94, som indeholder andet afsnit i artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 465/94. Dette skal dog ikke forhindre mig i at tage stilling til gyldigheden af de oevrige bestemmelser, som den nationale ret med foeje har forelagt Domstolen spoergsmaal om.
1) Foerste praejudicielle spoergsmaal: tilsidesaettelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling
a) De forelagte spoergsmaal
53 Den nationale ret finder, at de naevnte bestemmelser strider mod princippet om forbud mod forskelsbehandling, saaledes som det fremgaar af traktatens artikel 40, stk. 3, og mod artikel 23 i forordning nr. 441/88, af foelgende tre grunde:
a) De omtvistede bestemmelser foerte for produktionsaaret 1993/94 til en ulige fordeling af destillationspligten mellem medlemsstaterne, hvilket i maerkbart omfang gik ud over Italien. Af de 18 200 000 hl vin, der skulle destilleres i Faellesskabet, som omfatter syv produktionsomraader, skulle de to tredjedele (12 150 000 hl) destilleres i Italien, hvis produktion udgjorde 40 800 000 hl. I omraade 3 (Frankrig), hvis produktion udgjorde 20 800 000 hl, omfattede destillationspligten 2 550 000 hl (43). De italienske producenter blev med andre ord paalagt at destillere mere vin end vinavlerne i andre europaeiske lande, hvis produktionsvilkaar er sammenlignelige med Italiens.
b) De anfaegtede bestemmelser foerte for produktionsaaret 1993/94 til en forskelsbehandling af de italienske vinavlere, fordi Kommissionen havde beregnet den samlede maengde for Italien til 12 150 000 hl paa grundlag af meget unoejagtige oplysninger fra den italienske regering. Saaledes var forskellen mellem de forventede beholdninger af bordvin ved udgangen af produktionsaaret 1992/93, dvs. den 31. august 1993, og de faktiske beholdninger 80% stoerre end forventet, og denne forskel var langt stoerre end den, der blev konstateret for de oevrige omraader.
c) Bestemmelserne foerte for produktionsaaret 1993/1994 til en forskelsbehandling af de destillationspligtige vinavlere i Italien, idet de paalagde disse at destillere bestemte maengder bordvin, som skulle have vaeret destilleret af andre italienske producenter i det foregaaende produktionsaar 1992/93, men som ikke blev det. Dette haevdes i oevrigt at vaere forklaringen paa, at der i forordning nr. 610/94 blev fastsat procentsatser for, hvor megen bordvin der skulle destilleres i produktionsaaret 1993/94, som var hoejere, end de ville have vaeret, hvis en raekke producenter ikke havde overtraadt deres forpligtelser i det foregaaende produktionsaar.
54 Indledningsvis er der behov for en praecisering. Det er nemlig vanskeligt at forstaa, hvordan der kan vaere et modsaetningsforhold mellem de omtvistede bestemmelser og artikel 23 i forordning nr. 441/88, hvorefter udloebet af fristerne for levering af vin til destillation, den 15. og den 31. juli hvert aar, ikke »indebaerer ... [nogen] begraensning af pligten til at destillere de maengder, som hver producent skal destillere«. Dette betyder efter min opfattelse, at de destillationspligtige maengder rent faktisk skal leveres til destillation, selv om de fastsatte frister er udloebet.
55 Ved behandlingen af tredje del af den nationale rets foerste spoergsmaal kan der derfor med rette henvises til artikel 23 i forordning nr. 441/88, for saa vidt som bestemmelsen stoetter, at der er pligt til destillation. Som Kommissionen understreger (punkt 8 i dens skriftlige indlaeg), modsiger bestemmelsen paa ingen maade, at der bestaar en destillationspligt. Tvaertimod bekraefter den, at producenterne havde pligt til i produktionsaaret 1993/94 at destillere den maengde vin, der skulle have vaeret destilleret i det foregaaende produktionsaar 1992/93.
b) Domstolens praksis
56 Det er Domstolens faste praksis (44), at de faelles markedsordninger paa landbrugsomraadet, jf. traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit, skal udelukke enhver form for forskelsbehandling af Faellesskabets producenter og forbrugere, og at »dette forbud mod forskelsbehandling kun er et konkret udtryk for den almindelige lighedsgrundsaetning i faellesskabsretten, hvorefter ensartede forhold ikke maa behandles forskelligt, og forskellige forhold ikke behandles ensartet, medmindre en saadan behandling er objektivt begrundet«. Ifoelge denne retspraksis »foreligger [der saaledes] forskelsbehandling, ikke blot naar ensartede situationer behandles forskelligt, men ogsaa naar forskellige situationer behandles ens, og denne forskelsbehandling ikke er objektivt begrundet« (45).
57 Ud fra denne praksis skal jeg tage stilling til, om de italienske vinproducenter blev udsat for forskelsbehandling i de forskellige etaper af den procedure for fastsaettelse af den destillationspligtige maengde vin, som Kommissionen fulgte.
c) Fastsaettelsen af destillationsmaengden for Italien
58 Den italienske regering har anfoert (punkt 9 i dens skriftlige indlaeg), at Kommissionen gjorde sig skyldig i et alvorligt misbrug af sine befoejelser i henhold til forordning nr. 822/87, idet den ikke anvendte samme procentsats for de enkelte medlemsstater og lagde kriterier til grund, som ikke var foreskrevet i artikel 39 i forordning nr. 822/87, da den fastsatte, hvor meget vin der skulle destilleres.
59 Endvidere haevder den italienske regering med hensyn til fordelingen af den maengde vin, der skulle leveres til obligatorisk destillation, at der intet fremgik af betragtningerne til forordning nr. 343/94 om de kriterier, Kommissionen lagde til grund ved fordelingen af destillationsmaengden paa de forskellige omraader.
60 Endelig har den italienske regering gjort gaeldende (punkt 11 i dens skriftlige indlaeg), at Kommissionen fastsatte en anden tabel med gradvis stigende vaerdier for Italien end for de oevrige medlemsstater, fordi den traf bestemmelse om saa stor en destillationsmaengde for de italienske vinavlszoner. Dette foerte ifoelge den italienske regering til, at producenterne i strid med traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit, og traktatens artikel 6 (tidligere artikel 7) blev paalagt forskellige forpligtelser for samme hektarudbytte alt efter deres oprindelsesomraade, hvilket ogsaa fremgaar af tabellen i bilaget til forordning nr. 610/94.
61 Galileo Zaninotto har anfoert, at det forhold, at der ikke blev ivaerksat obligatorisk destillation i de tre produktionsaar, der fulgte efter produktionsaaret 1993/94, bekraefter, dels at der var et aabenbart misforhold mellem destillationspligten paa 12 000 000 hl (hvoraf der rent faktisk kun blev destilleret 9 000 000 hl) og den reelle situation paa det italienske vinmarked, som ikke kunne baere skylden for denne overskudsproduktion, dels at destillationspligten var urimeligt ugunstig for de italienske producenter.
i) Fastsaettelsen af den samlede destillationsmaengde
62 Med hensyn til gyldigheden af artikel 1, stk. 3, fjerde led, i forordning nr. 343/94, hvori destillationsmaengden for omraade 4, dvs. Italien, fastsaettes til 12 150 000 hl for produktionsaaret 1993/94, skal det indledningsvis bemaerkes, at Kommissionen ved udstedelsen af denne gennemfoerelsesforordning til Raadets forordning nr. 822/87 lagde en raekke objektive kriterier til grund. Herom hedder det i foerste betragtning til forordning nr. 343/94: »Ifoelge de oplysninger, Kommissionen for oejeblikket raader over, navnlig oplysningerne fra prognosen for produktionsaaret 1993/94, er situationen i det nuvaerende produktionsaar praeget af uligevaegt paa markedet for bordvin og vin egnet til fremstilling af bordvin; betingelserne i artikel 39, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 822/87 for ivaerksaettelse af obligatorisk destillation er derfor opfyldt.«
63 I anden betragtning til samme forordning hedder det: »Under hensyntagen til priserne og det oenskede niveau for disponible maengder ved produktionsaarets slutning er det noedvendigt at destillere 18 200 000 hl bordvin i Faellesskabet; ved denne maengde, som er fastlagt paa grundlag af forhaandsopgoerelsen, tages der hensyn til en situation, der er praeget af uligevaegt, og som navnlig er kendetegnet ved, at der fra et produktionsaar til det foelgende overfoeres maengder, det vil sige maengder, som ligger over det skoen, der tjente som grundlag for de finansielle beregninger for produktionsaaret.«
64 For saa vidt angaar forordning nr. 465/94 og 610/94, hvoraf den foerstnaevnte forordning blev aendret ved den sidstnaevnte, anfoeres desuden foelgende i fjerde betragtning til forordning nr. 465/94 (46): »Efter artikel 39 ... i forordning (EOEF) nr. 822/87 er destillationsmaengden for de producenter, der har destillationspligt, lig med en procentdel, der skal fastsaettes naermere, af deres produktion af bordvin, idet procentdelen fastsaettes efter en tabel med gradvis stigende vaerdier i forhold til hektarudbyttet; det boer derfor for de enkelte destillationspligtige producenter fastsaettes, hvor stor en procentdel af deres produktion der skal leveres til destillation; disse procentdele skal paa grundlag af objektive kriterier tilpasses situationen i de enkelte omraader ... tabellerne skal goere det muligt fra et givet omraade at fjerne en maengde bordvin svarende til den i artikel 1, stk. 3, i forordning (EF) nr. 343/94 omhandlede forpligtelse ... udbytteklasserne boer derfor kun omfatte maengder svarende til de maengder, der er medtaget i de producentanmeldelser, som danner grundlag for opstillingen af tabellen.«
65 Endelig hedder det i fjerde betragtning til forordning nr. 610/94: »Paa grundlag af de af Italien meddelte oplysninger om bordvinsproduktionen og dennes fordeling paa de enkelte udbytteklasser boer det for omraade 4 fastsaettes, hvilke procentdele af produktionen de enkelte leveringspligtige skal levere til destillation; den paagaeldende tabel boer gradueres, saa de hoejeste udbytter rammes haardest ...«
66 Det fremgaar af bestemmelserne i forordning nr. 465/94, sammenholdt med forordning nr. 610/94, og af betragtningerne til de to forordninger, at Kommissionen ved fastsaettelsen dels af den producerede maengde paa grundlag af udbyttet i hektoliter pr. hektar (hl/ha) for omraade 4, dvs. Italien, dels af det gennemsnitlige hektarudbytte for omraade 4, lagde samlede, objektive oplysninger om bordvinsproduktionen og dennes fordeling paa de forskellige udbytteklasser til grund, som de italienske myndigheder havde meddelt den. Tallene blev beregnet dels paa grundlag af de samlede oplysninger for hele Faellesskabet, dels paa grundlag af de samlede oplysninger vedroerende hele Italien.
67 Som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Domstolen har Kommissionen naermere forklaret, hvordan den naaede frem til, hvor meget bordvin der skulle leveres til obligatorisk destillation i Italien. Kommissionen oplyser, at beregningen for produktionsaaret 1993/94 af, hvad den betragtede som overskudsmaengden, og dennes fordeling paa de to former for destillation (obligatorisk destillation og stoettedestillation) blev foretaget i henhold til artikel 39 og 41 i Raadets forordning nr. 822/87 og Kommissionens forordning nr. 441/88.
68 Kommissionens forklaring viser efter min opfattelse, at den fulgte en lovlig fremgangsmaade og ikke udsatte Italien og de italienske vinproducenter - eller for den sags skyld andre medlemsstater og deres producenter - for forskelsbehandling.
69 Med hensyn til fastsaettelsen af overskudsmaengden af bordvin fremgaar det af EF-prognosen for produktionsaaret 1993/94 (47), at den samlede produktion udgjorde 98 610 000 hl (48), hvoraf 91 365 000 var bestemt til vinfremstilling. Desuden oplyste Kommissionen foelgende: a) Produktionen af bordvin blev efter fradrag af pligtige vinydelser og tab anslaaet til 87 385 000 hl. b) Det normale forbrug (konsum, forarbejdning og forskellen mellem indfoersel og udfoersel) blev i overensstemmelse med artikel 1 i forordning nr. 441/88 anslaaet til 79 807 000 hl. Heraf foelger, at det samlede overskud i produktionsaaret udgjorde 7 578 000 hl (49). c) Lagrene ved produktionsaarets begyndelse, som meddelt af medlemsstaterne, udgjorde 46 886 000 hl. d) Hvad der ansaas for passende lagre ved produktionsaarets slutning, blev anslaaet til 33 253 000 hl (50), hvilket svarede til det forventede normale forbrug i fem maaneder (51). Overskudsmaengden udgjorde herefter 13 633 000 hl. e) Sammenfattende svarede det samlede overskud, der skulle fjernes, til forskellen mellem de samlede disponible maengder (87 385 000 hl + 46 886 000 hl = 134 271 000 hl) og de samlede behov i produktionsaaret (79 807 000 hl + 33 253 000 hl = 113 060 000 hl), nemlig 21 211 000 hl.
ii) Kriteriet for fastsaettelsen af destillationspligten
70 Kommissionen har forklaret, at Raadet fastsatte den i artikel 39, stk. 3, i forordning nr. 822/87 omhandlede ensartede procentdel paa 85 under hensyn til forbruget af bordvin paa det paagaeldende tidspunkt. Omraader, hvis aarsproduktion var mindre end 85% af deres referenceproduktion, blev fritaget for destillationspligten, fordi man vurderede, at de, da deres produktion var faldet til under referenceproduktionen, havde bidraget til saneringen af markedet og ikke kunne goeres ansvarlige for eventuelle overskud. Saadanne overskud skulle foelgelig henfoeres til de omraader, dvs. medlemsstater, hvis produktion fortsat var paa over 85% af referenceproduktionen.
71 Samtidig havde det konstante fald i forbruget af bordvin i den forloebne periode medfoert et maerkbart fald i den maengde, der svarede til det forventede normale forbrug (52).
72 Kommissionen har anfoert, at det, som man ansaa for at vaere den logiske loesning med henblik paa at genskabe den oprindelige markedsligevaegt, var at fastsaette en ny procentsats (53) under hensyn til det forventede normale forbrug i det paagaeldende produktionsaar. En saadan EF-procentsats ville vaere et resultat af forholdet mellem det normale forbrug i produktionsaaret og den samlede referencemaengde.
73 Naermere bestemt skulle man for produktionsaaret 1993/94 beregne forholdet mellem et normalt forbrug svarende til 79 807 000 hl (54) og den i artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 441/88 omhandlede samlede EF-referencemaengde paa 145 069 000 hl (55). Dette resulterede i procentsatsen 55,01 (56).
Medlems-stat
Reference-maengde
Reference-maengde, produktionsaaret 1993/94
Produktion 1993
Overskud
Forskel i % I FR ES PT GR DE
64 163
40 182
27 500
7 250
4 632
1 342
35 296
22 104
15 128
3 988
2 548
738
45 025
23 500
15 490
3 050
3 645
630
9 729
1 396
362
-
1 097
-
77,31
11,09
2,88
-
8,72
-
I alt
145 069
79 802
91 365
12 584
100,00
74 For at den obligatoriske destillation kunne finde sted, og markedsligevaegten kunne genoprettes, var det ifoelge Kommissionen noedvendigt at anvende den naevnte ajourfoerte procentsats paa 55,01. Denne sats skulle, som det er bestemt i artikel 4, stk. 3, i forordning 441/88, anvendes paa referencemaengden for hvert omraade. Den konstaterede forskel mellem aarsproduktionen i hvert omraade og den ajourfoerte referencemaengde gjorde det muligt at beregne, hvor meget hvert omraade bidrog til den samlede forskel (paa faellesskabsplan) (57).
75 For Italiens vedkommende udgjorde bidraget til den samlede forskel 77,31%, hvorimod det for eksempelvis Frankrigs vedkommende udgjorde 11,09% og for Spaniens 2,8%.
iii) Fordelingen af destillationspligten
Destillation
Obligatorisk
Forebyggende
Stoette
I alt
Overskud
18 200 000
10 112 000
3 000 000
21 200 000
76 Ifoelge Kommissionen blev den overskudsmaengde, der skulle fjernes (21 200 000 hl), fordelt paa obligatorisk destillation (18 200 000 hl) og stoettedestillation (3 000 000 hl), som den selv traf afgoerelse om (58). For baade den obligatoriske destillations og stoettedestillationens vedkommende blev den teoretiske maengde for hvert enkelt omraade fastsat i forhold til omraadets bidrag til den samlede forskel. Italien blev saaledes paalagt en teoretisk forpligtelse paa 14 070 420 hl mod eksempelvis 524 160 hl for Spaniens vedkommende.
77 De faktisk paalagte maengder, der fremgaar af forordning nr. 343/94, var, i det mindste efter hvad Kommissionen har haevdet, et resultat af droeftelserne i den Forvaltningskomité for Vin, der er blevet nedsat i henhold til artikel 83 i forordning nr. 822/87 (59). Kommissionen gennemfoerte justeringen i henhold til den befoejelse, der er tillagt den i artikel 39, stk. 11, i forordning nr. 822/87, som aendret. Proceduren heri gav faktisk mulighed for, at Italien skulle foretage obligatorisk destillation af en mindre maengde (12 150 000 hl i stedet for 14 070 420 hl) til gengaeld for en mere begraenset deltagelse i stoettedestillationen (1 800 000 hl i stedet for de 2 319 000 hl, der fulgte af den teoretiske beregning) (60).
78 Kommissionen har endelig anfoert, at den i artikel 39, stk. 3, i forordning nr. 822/87 omhandlede procentdel paa 85 blev nedsat til 55 og anvendt ensartet paa samtlige produktionsomraader, ikke kun paa Italien. Justeringerne blev foretaget efter proceduren for behandling i Forvaltningskomitéen for Vin og paa grundlag af objektive kriterier, herunder den producerede maengde vin i hvert enkelt omraade, forbrugsudviklingen og de eksisterende lagre. Disse kriterier var faktisk til fordel for Italien, idet de gjorde det muligt at nedsaette den destillationsmaengde paa 14 070 420 hl, som teoretisk paahvilede landet, til 12 150 000 hl. Det fremgaar heraf, at de trufne foranstaltninger ikke indebar nogen forskelsbehandling af de italienske producenter, og at den italienske regerings argumenter om det modsatte boer forkastes som grundloese.
79 Skoent Kommissionens forklaringer har overbevist mig om, at begrundelsen for forordning nr. 343/94 ikke er behaeftet med en mangel, skal jeg alligevel understrege, at det paa ingen maade var paakraevet, at den naevnte procentsats (55), som var blevet fastsat paa fuldstaendig lovlig vis, blev anfoert i betragtningerne til forordning
nr. 343/94 - den italienske regering har i punkt 10 i sit skriftlige indlaeg peget paa, at procentsatsen ikke er angivet - for at goere det klarere for laeseren, hvor meget vin, der skulle destilleres. Heller ikke naar der henses til de betragtninger til forordning nr. 343/94, der er citeret i det foregaaende, mener jeg, at der kan paavises nogen mangel ved begrundelsen for den omtvistede forordning. Dens detaljerede beskrivelse af Kommissionens raesonnement er nemlig udtryk for et teknisk valg, som denne kunne have afstaaet fra, uden at begrundelsen for den anfaegtede retsakt derved var blevet mangelfuld.
80 Domstolen har i sin faste praksis (61) anerkendt, at »selv om det af den begrundelse, der kraeves efter EF-traktatens artikel 190, klart og utvetydigt skal fremgaa, hvilke betragtninger den faellesskabsmyndighed, som har udstedt den anfaegtede retsakt, har lagt til grund, saaledes at de beroerte kan goere sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning, og Domstolen kan udoeve sin kontrol ... kraeves det ikke, at en retsakts begrundelse angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter. Spoergsmaalet om, hvorvidt begrundelsen til en beslutning opfylder disse krav, skal nemlig ikke blot vurderes i forhold til beslutningens ordlyd, men ligeledes i forhold til den sammenhaeng, hvori den indgaar, samt alle de retsregler, som gaelder paa det paagaeldende omraade. Heraf foelger, at hvis det maal, der forfoelges af institutionen, i det vaesentlige fremgaar af den anfaegtede retsakt, vil det vaere overfloedigt at kraeve en saerlig begrundelse for de enkelte afgoerelser af teknisk art, som institutionen har truffet«.
d) Fordelingen ud fra de af Italien meddelte oplysninger
81 Den nationale ret og Galileo Zaninotto har anfoert, at Kommissionen for produktionsaaret 1993/94 fastsatte den maengde, der skulle leveres til obligatorisk destillation, paa grundlag af en prognose, som var udarbejdet ud fra aabenbart forkerte oplysninger fra de italienske myndigheder. Dette haevdes at vaere sket paa trods af, at der ifoelge EF's retsforskrifter (forordning nr. 2396/84) i saadanne tilfaelde skal benyttes oplysninger fra andre kilder, navnlig oplysninger, som erhvervsorganisationerne kan fremlaegge.
82 Indledningsvis er det overraskende - som ogsaa den spanske regering med rette har anfoert - at den nationale ret og Galileo Zaninotto i realiteten begrunder Galileo Zaninotto's manglende overholdelse af hans forpligtelse med den italienske regerings manglende overholdelse af sin forpligtelse til at fremlaegge praecise oplysninger. Hele den ordning, der skal goere det muligt at udarbejde en EF-prognose for hvert produktionsaar, bygger nemlig paa de anmeldelser, som vinsektorens parter (medlemsstaternes producenter og administrative myndigheder) skal afgive.
83 Naermere bestemt fremgaar det af Kommissionens forordning nr. 2396/84 (artikel 1, stk. 1), at Kommissionen skal udarbejde en prognose paa basis af alle disponible oplysninger, bl.a meddelelser fra medlemsstaterne (foerste led) og andre oplysninger, som den skoenner paalidelige (andet led). Endvidere fastsaettes det (stk. 3), at man, hvad angaar de oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, andet led, skal goere brug af alle disponible informationskilder, »isaer« a) offentliggoerelser vedroerende produktion af og handel med vin i medlemsstaterne og b) erhvervsorganisationer, der er repraesentative for produktion og handel i medlemsstaterne, specielt dem, der er repraesenteret i Den Raadgivende Komité for Vin.
84 Det fremgaar foelgelig af alle de relevante bestemmelser i forordning nr. 2396/84, set under ét, at Kommissionen kan noejes med de oplysninger, som medlemsstaterne meddeler den, eller benytte andre oplysninger, som skoennes paalidelige. Endvidere skal de oplysninger, der naevnes i artikel 1, stk. 1, andet led, i forordning nr. 2396/84, ifoelge forordningens artikel 2 kun anvendes, naar der mellem de oplysninger, der gives af medlemsstaterne i den i artikel 1, stk. 2, omhandlede meddelelse, og de naevnte oplysninger konstateres betydelige afvigelser, der vil kunne bevirke, at vinmarkedet ikke forvaltes efter hensigten. Noget saadant er imidlertid ikke blevet paavist i det foreliggende tilfaelde.
85 I oevrigt henvises der i afsnit I i Kommissionens forordning nr. 3929/87 (artikel 1-5) til »hoest-, produktions- og beholdningsanmeldelser, som visse erhvervsdrivende i vinsektoren skal udarbejde«, mens samme forordnings afsnit II (artikel 6-9) omhandler »meddelelser, som medlemsstaterne skal indsende« til Kommissionen. Disse meddelelser skal udarbejdes paa grundlag af de hoest-, produktions- og beholdningsanmeldelser, som producenterne skal afgive efter den i forordning nr. 3929/87 fastsatte fremgangsmaade.
86 Kommissionen har anfoert, dels at der, som allerede naevnt, ved den endelige fastsaettelse af destillationsmaengden for hver enkelt medlemsstat tages en lang raekke faktorer i betragtning, dels at der kan opstaa forskelle mellem prognosen og de faktiske forhold. Bestraebelserne for at sanere markedet og genoprette dets ligevaegt kan imidlertid give anledning til at forhoeje destillationsmaengden, uden at dette for saa vidt foerer til uberettiget forskelsbehandling af producenter, som allerede har opfyldt deres forpligtelser, og, som det vil fremgaa, uden at det er et indgreb i deres berettigede forventning.
87 Kommissionen har henvist til, at producenterne efter en korrektion af prognosen ud fra de endelige data kan blive paalagt at levere den maengde til destillation, som de skulle have destilleret i det foregaaende produktionsaar, hvis prognosen havde vaeret noejagtig (62).
88 Kommissionen og den spanske regering drager ud fra det foregaaende og ud fra den omstaendighed, at de produktionsanmeldelser, som medlemsstaterne afgiver til Kommissionen, og som bygger paa producenternes, de handlendes og erhvervsorganisationernes anmeldelser, spiller en saa stor rolle ved udarbejdelsen af prognosen, den, efter min mening rigtige, konklusion, at det i medfoer af kompetencefordelingen mellem faellesskabsmyndighederne og de nationale myndigheder paahviler medlemsstaterne, og ikke Kommissionen, at kontrollere, om de afgivne oplysninger er korrekte (63).
e) Overfoerslen af ikke-destillerede maengder fra ét produktionsaar til et andet
89 Galileo Zaninotto har anfoert, at overfoerslen af 1 250 000 hl, som en raekke producenter ulovligt havde undladt at destillere i det foregaaende produktionsaar, var en overtraedelse af artikel 23 i forordning nr. 441/88. Han finder det utilfredsstillende, at de producenter, der havde overholdt deres forpligtelser, skulle straffes i stedet for dem, der havde overtraadt loven. Han haevder, at en saadan foranstaltning har den meningsloese konsekvens, at lovlydige producenter tvinges til enten at levere en del af deres vin til destillation i det foelgende produktionsaar eller at koebe vin af andre producenter og levere den til destillation, naar de allerede selv har solgt deres egen produktion.
90 Herom skal jeg indledningsvis bemaerke foelgende. For det foerste kan en producent, der ikke har overholdt destillationspligten, i overensstemmelse artikel 79 i forordning nr. 822/87 paalaegges sanktioner i henhold til national ret. Det var i oevrigt i medfoer af saadanne sanktionsbestemmelser, at Galileo Zaninotto blev paalagt den boede, der har givet anledning til hovedsagen (64). Endvidere udelukkes de paagaeldende producenter ifoelge artikel 22 i forordning nr. 441/88 fra interventionsforanstaltningerne (65). Tilsvarende sanktioner er fastsat for producenter, som afgiver forkerte anmeldelser.
91 Desuden skal det bemaerkes, at producenternes misligholdelse af deres forpligtelser ikke er den eneste mulige aarsag til, at det eventuelt ikke lykkes at naa op paa den destillationsmaengde, der er noedvendig for at sanere markedet, idet dette ogsaa kan skyldes unoejagtigheder i de oplysninger, som medlemsstaterne har meddelt Kommissionen.
92 I den forbindelse har Kommissionen med rette henvist til, at de paalagte sanktioner ikke i sig selv goer det muligt automatisk at fjerne den bordvin fra markedet, som skulle have vaeret destilleret, men som ikke er blevet det inden for de fastsatte frister. Hvis det f.eks. var lykkedes en producent, som var forpligtet til at destillere en bestemt maengde vin, at saelge hele sin produktion i produktionsaaret 1993/94, og han derfor ikke havde mere vin, der kunne leveres til obligatorisk destillation, ville den tilsvarende maengde stadig vaere paa markedet og dermed skade saneringen af dette.
93 Da det er tvingende noedvendigt at fjerne en saadan maengde fra markedet, er det foelgelig berettiget at destillere den vin, som ikke er blevet destilleret i ét produktionsaar, i det foelgende. Hvis den paagaeldende maengde fik lov til at forblive paa markedet, ville det, som Kommissionen har fremhaevet, skade selve formaalet med den obligatoriske destillation og i sidste instans samtlige producenter, herunder navnlig dem, som havde overholdt deres pligt, og som paa grund af andres misligholdelse af deres ville have gjort dette forgaeves. Selv om de forskriftsmaessigt havde baaret deres del af destillationsbyrden, ville foranstaltningens fordele i form af en sanering af markedet ikke komme dem til gode. Solidaritetsprincippet og princippet om sammenhaengen paa markedet berettiger derfor overfoerslen, saaledes at maalene for ordningen med obligatorisk destillation kan naas.
94 Kommissionen understreger under henvisning til solidaritetsprincippet inden for Faellesskabet, at pligten til at destillere overskuddet paahviler samtlige faellesskabsproducenter. Den maengde, som der er tale om, bortskaffes forholdsmaessigt af samtlige omraaders producenter. Kommissionen anfoerer afslutningsvis, at det er urigtigt at haevde, at byrden ved det italienske overskud paa 1 285 000 hl bordvin i produktionsaaret 1992/93, som ikke blev destilleret, i det foelgende produktionsaar 1993/94 alene blev paalagt de italienske producenter. Dette overskud, der, som Kommissionen erkender (punkt 14 i dens skriftlige indlaeg), blev medregnet i de disponible maengder i produktionsaaret 1993/94, blev rent faktisk fordelt paa samtlige faellesskabsproducenter i overensstemmelse med solidaritetsprincippet inden for Faellesskabet.
95 Paa baggrund af det foregaaende og i betragtning af systematikken i forordning nr. 343/94 mener jeg ikke, at Kommissionen begik nogen fejl under udoevelsen af de befoejelser, som er tillagt den. Den lagde med andre ord objektive kriterier til grund, baade da den fastsatte den samlede maengde bordvin, der skulle destilleres i Faellesskabet, og de maengder, der skulle destilleres i de forskellige omraader som omhandlet i artikel 4, stk. 2 i forordning nr. 441/88. Den tog saaledes den samlede produktion, lagrene og de disponible maengder ved produktionsaarets udgang i betragtning, ikke alene for samtlige producenter i Det Europaeiske Faellesskab, men ogsaa for saa vidt angaar omraade 4 (Italien), samtlige producenter i denne medlemsstat - ikke kun, som Galileo Zaninotto haevder, kun producenterne i Veneto-omraadet.
96 Dette synspunkt finder stoette i Domstolens praksis, idet Domstolen gentagne gange har udtalt (66), at »forbuddet mod forskelsbehandling ikke er til hinder for faellesskabsbestemmelser, ved hvilke der er indfoert en ordning med garantitaerskler for hele det faelles marked, der foerer til nedsaettelse af produktionsstoetten for de paagaeldende erhvervsdrivende i samtlige medlemsstater, selv om overskridelsen af disse taerskler ikke skyldtes en foroegelse af produktionen i samtlige disse stater«. Domstolen tilfoejede, at »inden for rammerne af en faelles markedsordning, som ikke er baseret paa nationale kvoter, skal alle producenterne i Faellesskabet, uanset i hvilken medlemsstat de er hjemmehoerende, solidarisk og ligeligt baere konsekvenserne af de beslutninger, som faellesskabsinstitutionerne skal traeffe inden for rammerne af deres kompetence, for at imoedegaa risikoen for, at der paa markedet opstaar en uligevaegt mellem produktionen og afsaetningsmulighederne«.
97 Hertil kommer, at den omstaendighed, at indfoerelsen af en foranstaltning inden for rammerne af en faelles markedsordning (67) kan have forskellige virkninger for visse producenter, der varierer med den enkelte produktions beskaffenhed og de lokale forhold, ifoelge Domstolens praksis ikke kan anses for at vaere en forbudt forskelsbehandling, hvis foranstaltningen bygger paa objektive kriterier, der er valgt med henblik paa, at den faelles markedsordning fungerer tilfredsstillende for alle de produkter, som den omfatter (68).
98 Naar man tager den vide skoensbefoejelse i betragtning, som bemyndigelsesbestemmelsen i artikel 39 i Raadets forordning nr. 822/87 tillaegger Kommissionen i forbindelse med gennemfoerelsen af maalsaetningen om sanering af vinmarkedet, mener jeg ikke, at Kommissionen ved sin handlemaade overtraadte hverken det principielle forbud mod forskelsbehandling i traktatens artikel 40, stk. 3, eller artikel 23 i forordning nr. 441/88.
2) Andet praejudicielle spoergsmaal: tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning
99 Det andet spoergsmaal drejer sig - denne gang i relation til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning - om gyldigheden af de samme bestemmelser som det foerste spoergsmaal, nemlig artikel 1, stk. 3, fjerde led, i forordning nr. 343/94 samt artikel 1, stk. 1, litra c), og artikel 1, stk. 2, andet afsnit (samt bilaget for saa vidt angaar den del, der vedroerer omraade 4) i forordning nr. 465/94, som aendret ved forordning nr. 610/94 for saa vidt angaar den del, der vedroerer omraade 4 (Italien).
100 Ifoelge den nationale ret udgjorde den ulige fordeling af destillationsmaengden, de aabenbare unoejagtigheder ved beregningen heraf og den fuldstaendig vilkaarlige overfoersel af 1 285 000 hl bordvin umiddelbart en tilsidesaettelse af faellesskabsborgernes berettigede forventning, dvs. de vinavleres berettigede forventning, som havde opfyldt destillationspligten i produktionsaaret 1992/93, om ikke senere at blive paalagt yderligere byrder, der rent faktisk vedroerte produktionsaaret 1992/93, idet byrderne udelukkende blev paalagt dem, fordi andre ikke havde opfyldt deres forpligtelser.
101 Som Domstolen gentagne gange har fastslaaet (69), er princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, »som udgoer en del af Faellesskabets retsorden ... en naturlig foelge af retssikkerhedsprincippet, der kraever, at retsreglerne skal vaere klare og praecise, og det skal sikre forudsigelighed i forbindelse med de situationer og retsforhold, der henhoerer under faellesskabsretten«. Samtidig har Domstolen dog praeciseret (70), at »i henhold til fast retspraksis kan erhvervsdrivende paa et omraade med en faelles markedsordning, hvis formaal medfoerer en vedvarende tilpasning til aendringer i den oekonomiske situation, ikke have nogen berettiget forventning om, at de ikke underkastes indskraenkninger, der foelger af eventuelle markedspolitiske eller strukturpolitiske bestemmelser« (71). Domstolen har endvidere understreget, at »princippet om beskyttelse af den berettigede forventning kun [kan] paaberaabes over for faellesskabsbestemmelser, saafremt Faellesskabet selv tidligere har skabt en situation, som giver grundlag for en berettiget forventning« (72).
102 Paa baggrund af denne faste praksis fra Domstolens side, paa baggrund af gennemgangen i det foregaaende med henblik paa besvarelsen af foerste praejudicielle spoergsmaal og i betragtning af, hvor vidt et skoen Kommissionen er tillagt med hensyn til at traeffe de noedvendige foranstaltninger til sanering af bordvinsmarkedet, mener jeg ikke, at de argumenter, som den nationale ret har fremfoert, kan tiltraedes.
103 Dette er der, naermere bestemt, tre grunde til. For det foerste blev den bordvin, der skulle destilleres i produktionsaaret 1993/94, som allerede naevnt fordelt paa grundlag af objektive kriterier fastsat i gaeldende EF-retsforskrifter og talmaessige skoen meddelt af medlemsstaterne. For det andet kan der, som det er fremgaaet af det foregaaende, vaere forskelle mellem EF-prognosen for et produktionsaar - i det foreliggende tilfaelde produktionsaaret 1993/94 - og den endelige opgoerelse for samme produktionsaar. Endelig har jeg gennemgaaet, hvorfor saneringen af vinmarkedet gjorde det noedvendigt at overfoere den maengde bordvin, som ikke var blevet destilleret i det foregaaende referenceproduktionsaar, til det foelgende produktionsaar.
104 Foelgelig kan der hverken vaere tale om, at de producenter, der var forpligtet til at levere vin til destillation, havde en berettiget forventning, eller om, at de omtvistede faellesskabsbestemmelser tilsidesaetter dette faellesskabsprincip af hoejere rang.
B - Tredje og fjerde spoergsmaal: hektarudbyttekriteriet
1) Tredje praejudicielle spoergsmaal: argumentet om, at det var umuligt at foretage en korrekt vurdering af hektarudbyttet for et omraade svarende til Italien; Kommissionens overskridelse af sine befoejelser
105 Den nationale rets tredje spoergsmaal drejer sig om gyldigheden af samme bestemmelser som de to foerste, nemlig artikel 1, stk. 3, fjerde led, i forordning nr. 343/94 samt artikel 1, stk. 1 og 2, i forordning nr. 465/94 (73), som aendret ved forordning nr. 610/94, men denne gang med hensyn til, om der skete en tilsidesaettelse af artikel 31 i forordning nr. 822/87, og om Kommissionen overskred sine befoejelser, fordi de retlige forudsaetninger for anvendelsen af denne artikel ikke var til stede.
106 Efter den nationale rets opfattelse blev afgoerelsen om obligatorisk destillation for produktionsaaret 1993/94 truffet, uden at den retlige forudsaetning om en korrekt vurdering af »hektarudbyttet« - som beregnes ved at dividere den producerede maengde med vindyrkningsarealet - var opfyldt. Da Italien endnu ikke raadede over en fortegnelse over vindyrkningsarealerne, var afgoerelsen om at ivaerksaette obligatorisk destillation i produktionsaaret 1993/94 for Italiens vedkommende fejlagtig, fordi der ikke forelaa en korrekt vurdering af hektarudbyttet, hvilket er en forudsaetning for, at en saadan afgoerelse kan traeffes. Den nationale ret har tilfoejet, at anvendelsen af hektarudbyttet (hl/ha) som kriterium var til skade for de italienske producenter, fordi det blev fastsat paa grundlag af ukorrekte oplysninger.
107 Galileo Zaninotto haevder, at Kommissionen traf afgoerelsen paa grundlag af, hvad den vidste var ukorrekte oplysninger, og uden at benytte sig af de kontrolbefoejelser paa vinomraadet, som faellesskabsbestemmelserne tillaegger den (74). Da den nationale retsakt, som de af Kommissionen udstedte bestemmelser stoettes paa, er ulovlig, maa de sidstnaevnte vaere ugyldige (75).
108 Da fjerde praejudicielle spoergsmaal drejer sig om gyldigheden af bestemmelserne om hektarudbyttekriteriet, vil jeg mene, at den nationale ret med sit tredje spoergsmaal har villet give udtryk for tvivl om, hvorvidt hektarudbyttet blev beregnet korrekt, naar man tager i betragtning, at der ikke var noget noejagtigt grundlag herfor, nemlig en fortegnelse over vindyrkningsarealerne.
109 Herom skal jeg fremsaette foelgende bemaerkninger. Ifoelge gaeldende EF-retsforskrifter (76) goer fortegnelsen over vindyrkningsarealerne det i teorien lettere at kontrollere oplysningerne om de dyrkede (tilplantede) arealer og produktionens stoerrelse, men fortegnelsen giver i hvert fald ikke uden videre oplysninger om hoest og lagre for en given produktion. Disse oplysninger meddeles Kommissionen af medlemsstaterne paa grundlag af de hoest-, produktions- og beholdningsanmeldelser, som producenterne selv, dvs. de personer, der udoever virksomhed paa vinomraadet, skal afgive i henhold til bestemmelserne i forordning nr. 3929/87.
110 Ved fastsaettelsen af, hvor meget bordvin der skal destilleres i hver enkelt medlemsstat, tages der derfor ikke hensyn til, hvilke arealer vinen kommer fra, men - som den spanske regering med rette har understreget - udelukkende til den i medlemsstaten producerede maengde. I oevrigt fremgaar det af artikel 39, stk. 3, i forordning nr. 822/87, at hektarudbyttet ikke kommer i betragtning ved fordelingen af den samlede destillationsmaengde mellem medlemsstaterne. Til gengaeld tages der hensyn til hektarudbyttet, naar den maengde, som den enkelte medlemsstat er paalagt, skal fordeles mellem de destillationspligtige producenter (77).
FORSLAG TIL AFGOERELSE FORTSAETTES UNDER DOKNUM: 696C0375.1
111 Jeg mener ikke, at der er forhold i denne sag, som paa overbevisende maade godtgoer, eller som ud fra en fortolkning af gaeldende retsforskrifter goer det muligt at fastslaa, at det er berettiget at antage, at de regler, som hektarudbyttet bestemmes efter, og hvorefter det paa grundlag af hektarudbyttet fastsaettes, hvor meget vin producenterne skal destillere, ikke kan fungere, saa laenge der ikke findes en fortegnelse over vindyrkningsarealerne. Som Kommissionen korrekt har anfoert, er det medlemsstaterne, der meddeler de oplysninger, som danner grundlag for hektarudbyttekriteriet (hl/ha). Endelig afhaenger den maengde vin, som den enkelte producent skal destillere, principielt af det dyrkede areal og de hoestanmeldelser, som han selv afgiver.
112 Desuden har Galileo Zaninotto for saa vidt angaar argumentet om, at Kommissionen har overskredet sine befoejelser, og endog har gjort sig skyldig i magtfordrejning, ikke forelagt tilstraekkelige beviser til, at det - med hensyn til magtfordrejning - kan fastslaas, at det »af objektive, relevante og indbyrdes sammenhaengende omstaendigheder« fremgaar, at den omtvistede retsakt blev udstedt udelukkende, eller dog i det mindste overvejende, for at forfoelge andre maal end de angivne (78).
2) Fjerde praejudicielle spoergsmaal: hektarudbyttet som kriterium for fordelingen af destillationsmaengden; tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet, navnlig paa grund af, at den trufne foranstaltning var »aabenbart uhensigtsmaessig«
113 Saavel den nationale ret som Galileo Zaninotto har anfoert, at artikel 39, stk. 4, i forordning nr. 822/87, hvorefter den maengde vin, som den enkelte producent skal destillere, skal fastsaettes paa grundlag af udbyttet pr. hektar, er ugyldig, fordi den er i strid med proportionalitetsprincippet. Den foranstaltning, der blev truffet, var efter deres opfattelse absolut uegnet i forhold til maalene for den obligatoriske destillation, nemlig at sanere markedet og at tilskynde producenterne til at producere kvalitetsvin og nedbringe produktionen af vin af daarlig kvalitet. De haevder, at hektarudbyttekriteriet er utilstraekkeligt (79) og uegnet i relation til Faellesskabets maal, da det hverken kan identificere vin af daarlig kvalitet eller overskudsvin. Det »straffer« uforholdsmaessigt de producenter, der fremstiller vin af god kvalitet, som er let at afsaette, og som ikke skaber overskud, og det begunstiger reelt producenter af daarlig vin, som sikres et vaesentligt tilskud. Derfor bliver der reelt tale om en strukturforanstaltning, ikke om en konjunkturforanstaltning. Desuden findes der bedre egnede kriterier, f.eks. de faktiske lagre ved produktionsaarets udgang.
114 Raadet, Kommissionen og den spanske regering har paa deres side anfoert, at hektarudbyttekriteriet er et noedvendigt og hensigtsmaessigt middel til at naa det fastsatte maal, og at dets ulemper paa ingen maade overstiger dets fordele.
a) Domstolens praksis vedroerende proportionalitetsprincippet og omfanget af Kommissionens kontrolbefoejelser
115 Efter fast retspraksis kraever proportionalitetsprincippet, som er en ranghoejere regel, og som hoerer til faellesskabsrettens almindelige grundsaetninger, at »faellesskabsinstitutionernes retsakter ikke gaa[r] videre end noedvendigt og passende for gennemfoerelsen af det lovligt tilsigtede formaal med de paagaeldende bestemmelser, hvorved det forudsaettes, at saafremt det er muligt at vaelge mellem flere egnede foranstaltninger, skal den mindst bebyrdende foranstaltning vaelges, og byrderne maa herved ikke vaere uforholdsmaessige i forhold til de tilsigtede maal« (80).
116 Med hensyn til domstolskontrollen med faellesskabslovgivers anvendelse af proportionalitetsprincippet inden for den faelles landbrugspolitik skal jeg endvidere pege paa, at faellesskabslovgiver efter fast retspraksis (81) »paa landbrugspolitikkens omraade har en skoensfrihed, der modsvarer det politiske ansvar, som lovgiver tillaegges ved traktatens artikel 40 og 43. Det foelger heraf, at kun saafremt en foranstaltning paa dette omraade er aabenbart uhensigtsmaessig i forhold til det maal, som vedkommende institution forfoelger, vil en saadan foranstaltning kunne kendes ulovlig« (82).
117 Valget af en bestemt loesning paa et problem inden for rammerne af den faelles markedsordning for et produkt, f.eks. paa vinmarkedet, er med andre ord udtryk for det vide skoen, som traktaten tillaegger Raadet paa dette omraade. Raadet har saaledes befoejelse til, efter at have taget en lang raekke faktorer i betragtning, at vaelge den loesning, som det mener er den bedste.
118 I det foreliggende tilfaelde har Raadet udnyttet denne befoejelse til at vaelge, at der, naar visse betingelser er opfyldt, kan ivaerksaettes obligatorisk destillation for at sanere vinmarkedet.
119 I oevrigt har Raadet besluttet, at det for at finde frem til, hvor megen vin der skal destilleres i hvert enkelt omraade, er mest hensigtsmaessigt at benytte hektarudbyttet som kriterium ved fastsaettelsen af den procentdel af den enkelte vinavlers produktion, der skal destilleres.
120 Da Raadet traf dette valg, kunne det naturligvis ikke noejagtigt vide, hvilke resultater de regler, som det havde udarbejdet, ville faa paa alle punkter. Om denne problematik har Domstolen gentagne gange fastslaaet (83), at »lovligheden af en faellesskabsretsakt ikke kan afhaenge af efterfoelgende betragtninger vedroerende dens effektivitet«. Domstolen har naermere udtalt (84): »Naar faellesskabslovgiver ved fastlaeggelsen af en ordning maa vurdere dennes fremtidige virkninger, og disse ikke kan forudsiges med noejagtighed, kan det af faellesskabslovgiver udoevede skoen kun tilsidesaettes, saafremt det er aabenbart fejlagtigt, naar henses til de oplysninger, som faellesskabslovgiver raadede over paa tidspunktet for ordningens vedtagelse.«
121 Foelgelig kan der kun vaere tale om, at de i artikel 39, stk. 4, i forordning nr. 822/87 omhandlede foranstaltninger er ugyldige som stridende mod proportionalitetsprincippet, hvis de er aabenbart uhensigtsmaessige eller unoedvendige i forhold til de tilsigtede maal.
122 Derfor skal det for det foerste undersoeges, hvilket maal de anfaegtede retsforskrifter tilsigter, og for det andet skal det fastslaas, om den foranstaltning, som Raadet traf, var aabenbart uhensigtsmaessig eller unoedvendig i forhold til dette maal, og om foranstaltningens ulemper oversteg dens fordele.
b) Det tilsigtede maal
123 Ifoelge 44. betragtning til forordning nr. 822/87 er »obligatorisk destillation ... den mest effektive foranstaltning til at absorbere overskuddet paa bordvinsmarkedet; det er derfor noedvendigt at fastsaette, at denne foranstaltning skal udloeses, naar der kan konstateres alvorlig uligevaegt paa markedet, og der maa fastsaettes praecise kriterier til vurdering af denne uligevaegt«.
124 Med hensyn til fordelingen af den samlede maengde, der skal destilleres, hedder det i 45. betragtning, at »vejrforholdene og virkningerne af strukturpolitikken kan give anledning til en forskellig produktionsudvikling i Faellesskabets forskellige omraader ...«
125 Endelig forklares det i 47. betragtning, hvorfor den procentdel af produktionen, der skal leveres til obligatorisk destillation, fastsaettes paa grundlag af hektarudbyttet: »... det er rimeligt at fordele forpligtelserne mellem producenterne paa grundlag af deres hektarudbytte og aabne mulighed for ikke at ramme producenter, som har lavt udbytte; forskellene mellem produktionsomraaderne goer det berettiget at aabne mulighed for at fastsaette forskellige satser for producenterne i de enkelte omraader«.
126 Efter min opfattelse stemmer disse maal, dvs. nedbringelse af overskuddet af bordvin paa vinmarkedet, bekaempelse af alvorlig markedsuligevaegt ved fastsaettelse af praecise kriterier til vurdering af denne uligevaegt, rimelig fordeling af forpligtelserne mellem producenterne paa grundlag af hektarudbyttet (hl/ha) og hensyntagen til forskellene mellem produktionsomraaderne, overens med den faelles landbrugspolitiks maal, saaledes som de beskrives i traktatens artikel 39, stk. 1, litra b) og c). Destillationsforanstaltningerne er saaledes udtryk for Raadets forsoeg paa at bringe de forskellige maal i traktatens artikel 39 i samklang med hinanden, samtidig med at de skal skabe stabilitet paa vinmarkedet (85), men uden at se bort fra, at det er noedvendigt at opretholde producenternes individuelle indkomst (86).
c) Foranstaltningens noedvendighed og hensigtsmaessighed
127 Obligatorisk destillation paa grundlag af hektarudbyttet (87) er den vigtigste ligevaegtsskabende faktor med henblik paa saneringen af vinmarkedet (88), idet den meget lave opkoebspris for bordvin til obligatorisk destillation virker praeventivt for overskudsproducenterne (89).
128 Byrdefordelingen mellem producenterne paa grundlag af hektarudbyttet er foelgelig resultatet af et noedvendigt valg, der bygger paa et objektivt og let anvendeligt kriterium. Efter min opfattelse er valget ikke »aabenbart fejlagtigt«, idet det tilsigter, at stoersteparten af byrden ved den obligatoriske destillation paalaegges de producenter, der baerer hovedansvaret for overskudsproduktionen paa bordvinsmarkedet.
129 Paa samme maade kan den trufne foranstaltning ikke anses for at vaere uhensigtsmaessig, og slet ikke aabenbart uhensigtsmaessig, i forhold til maalet for den obligatoriske destillation, da producenternes betaling for den vin, der leveres til obligatorisk destillation, er lavere end markedspriserne (90).
130 At hektarudbyttekriteriet ikke er fuldstaendig uhensigtsmaessigt i forhold til maalet for den obligatoriske destillation, nemlig en sanering af vinmarkedet, kan ogsaa udledes af, at der blandt de kriterier, der kunne traede i stedet for det, ikke findes noget kriterium, om hvilket det overbevisende kan siges, at det er godtgjort, at det klart er mere hensigtsmaessigt eller oenskvaerdigt i henseende til proportionalitet, rimelig fordeling og sikkerhed.
131 Som paapeget af Kommissionen og Raadet ville et kriterium baseret paa en reduktion af den enkelte producents vindyrkningsareal foere til en begraensning af den udoevede virksomhed uden noedvendigvis at formindske hektarudbyttet. Paa samme maade ville et kriterium baseret paa vinens pris kunne udelukke producenter af billige vine fra markedet, ogsaa selv om den paagaeldende vin ikke noedvendigvis var af daarlig kvalitet og kunne afsaettes. Endelig kan man, som paapeget af Raadet, vanskeligt benytte et kriterium baseret paa lagrene ved produktionsaarets udgang, idet disse lagre er vanskelige at kontrollere (91).
d) Fordele over for ulemper
132 Jeg er netop naaet frem til, at hektarudbyttekriteriet er et noedvendigt og hensigtsmaessigt middel til at naa maalet for den obligatoriske destillation, nemlig at fjerne overskuddet. Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt hektarudbyttekriteriet frembyder flere ulemper end fordele for de paagaeldende producenter, skal jeg fremsaette foelgende bemaerkninger.
133 Indledningsvis goer hektarudbyttekriteriet det muligt at tilstraebe markedsligevaegt uden at paalaegge producenterne en uforholdsmaessigt stor byrde, eftersom disse kan vaelge, hvor stor del af deres produktion, de vil levere til destillation, og fordi de, som den spanske regering med rette har anfoert, modtager betaling (92) for vin, som de ellers ville have svaert ved at afsaette.
134 Som Kommissionen har anfoert (punkt 27 i dens skriftlige indlaeg) er kriteriet desuden ingenlunde absolut, idet det modificeres af opdelingen af Faellesskabets omraade i produktionsomraader, hvilket goer det muligt at tage hensyn til de enkelte omraaders saerlige kendetegn. Hvis Faellesskabets omraade som helhed udgjorde ét stort omraade, ville hele omraader med et lavt hektarudbytte ikke vaere forpligtet til at destillere en del af deres produktion. Dette er grunden til, at producenterne i hvert enkelt omraade i Faellesskabet skal levere en bestemt maengde bordvin til obligatorisk destillation, bortset fra i tilfaelde, hvor hektarudbyttet er usaedvanlig lavt, og hvor producenterne i overensstemmelse med artikel 39, stk. 4, i forordning nr. 822/87 kan fritages for deres forpligtelse til at destillere en del af deres produktion. Den destillationspligtige maengde er forholdsmaessigt stoerre for de producenters vedkommende inden for et givet omraade, som har et stoerre hektarudbytte.
135 Som det fremgaar af denne gennemgang, udgoer anvendelsen af hektarudbyttekriteriet ved fastsaettelsen af, hvor megen vin der skal leveres til obligatorisk destillation i tilfaelde af alvorlig uligevaegt paa vinmarkedet, saaledes ikke en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet.
C - Femte praejudicielle spoergsmaal: definitionen af Italien som ét produktionsomraade
136 Den nationale ret har i sit femte spoergsmaal rejst tvivl om gyldigheden af artikel 4, stk. 2, fjerde led, i forordning nr. 441/88, hvorefter Italien skal betragtes som ét produktionsomraade (omraade 4).
137 Den nationale ret og Galileo Zaninotto har anfoert, at denne irrationelle mangel paa en opdeling af det italienske omraade og den ensartede forvaltning af det, som den medfoerer, er uforenelig med omraadets faktiske forskelligartethed i geografisk henseende (dvs. med hensyn til vejrforhold, landskabets struktur osv.) og, isaer, ud fra et oenologisk synspunkt (dvs. med hensyn til de producerede vines kvalitet og kvantitet). Galileo Zaninotto har under retsmoedet saerlig henvist til, at Kommissionen har opdelt Spanien i to dele (region A og B), hvoraf kun den ene
(region B) er omfattet af ordningen for obligatorisk destillation (93).
138 Den nationale ret har anfoert, at Kommissionen ved den maade, hvorpaa den fordelte destillationsmaengden mellem staterne, overskred de graenser, som Domstolen har paalagt den med hensyn til udoevelsen af dens skoen i forbindelse med gennemfoerelsen af den faelles markedsordning for det aktuelle produkt (94), idet fordelingen ikke stemte overens med den beroerte medlemsstats faktiske strukturer.
139 Indledningsvis skal det bemaerkes, at Kommissionen - for at sikre faellesmarkedets funktion og udvikling - i henhold til traktatens artikel 155, fjerde led, udoever de befoejelser, som Raadet tildeler den med henblik paa gennemfoerelse af de af dette udfaerdigede forskrifter. Artikel 39 i Raadets forordning nr. 822/87 paalaegger Kommissionen at fastsaette gennemfoerelsesbestemmelser til artiklen for saa vidt angaar de naermere regler for obligatorisk destillation.
140 Ifoelge Domstolens faste praksis (95) »foelger [det] af traktatens opbygning, som artikel 155 maa ses som en del af, samt af praktiske hensyn, at begrebet gennemfoerelse skal fortolkes vidt. Da Kommissionen er den eneste, der er i stand til stadig og opmaerksomt at foelge udviklingen paa landbrugsmarkederne og til at handle med den fornoedne hurtighed, kan Raadet se sig foranlediget til paa dette omraade at tildele Kommissionen vide befoejelser. Derfor maa graenserne for denne kompetence hovedsagelig bedoemmes paa grundlag af de vigtigste generelle maal bag markedsordningen«.
141 Ifoelge artikel 39, stk. 3, foerste afsnit, i Raadets forordning nr. 822/87 skal den samlede destillationsmaengde fordeles mellem de forskellige produktionsomraader i Faellesskabet, opgjort pr. medlemsstat. Dette valg skyldes en raekke hensyn, som ifoelge artikel 4 i forordning nr. 441/88 dels vedroerer produktions- og klimaforholdene, dels de bestaaende forskelle mellem medlemsstaterne paa det administrative og juridiske plan, bl.a. med hensyn til kooperativernes og producentsammenslutningernes interne opbygning (96).
142 Som Kommissionen og den spanske regering med rette har understreget, er det indlysende, at overensstemmelse mellem et produktionsomraade og en medlemsstat set fra et administrativt synspunkt goer det overordentlig meget lettere for de nationale myndigheder at indsamle oplysninger. Disse oplysninger er uomgaengeligt noedvendige for udarbejdelsen af den prognose for et givet produktionsaar, som goer det muligt at fastslaa, om der er behov for ivaerksaette destillation for at sanere markedet.
143 Det har i oevrigt vaeret forbundet med objektive vanskeligheder for de italienske myndigheder at indsamle de noedvendige oplysninger inden for den i faellesskabsbestemmelserne fastsatte frist. Dette var grunden til, at Kommissionen for produktionsaaret 1993/94 udstedte forordning nr. 610/94, som udelukkende omhandlede Italien (omraade 4), der, som det fremgaar af sjette betragtning til forordning nr. 465/94, ikke rettidigt havde fremsendt de foreskrevne oplysninger om produktionen af bordvin og om dennes fordeling paa udbytteklasser. Det havde derfor ikke vaeret muligt at fastsaette den procentsats, der skulle anvendes paa den enkelte destillationspligtiges produktion for at bestemme, hvor megen vin han skulle levere til destillerierne.
144 I oevrigt fastsaettes de referenceperioder, som i henhold til artikel 39, stk. 3, i forordning nr. 822/87, blev anvendt ved bestemmelsen af, i hvilken udstraekning der var behov for at ivaerksaette obligatorisk destillation i perioden 1993/94, paa grundlag af oplysninger, som er indsamlet af medlemsstaterne, og som er repraesentative for hele det nationale omraade.
145 For saa vidt angaar de klimaforhold og oenologiske vilkaar, som skal tages i betragtning ved afgraensningen af produktionsomraaderne, mener jeg, at Kommissionen i medfoer af artikel 39, stk. 3, i forordning nr. 822/87 har et vidt skoen.
146 Mere konkret kan jeg henvise til, at Kommissionen paa landbrugsomraadet »er befoejet til at traeffe samtlige de foranstaltninger, der er noedvendige eller hensigtsmaessige med henblik paa at gennemfoere grundforordningen, forudsat at de ikke strider mod grundforordningen eller de af Raadet fastsatte gennemfoerelsesbestemmelser« (97).
147 I det foreliggende tilfaelde udoevede Kommissionen de vide befoejelser, som artikel 39, stk. 3, i forordning nr. 822/87 tillaegger den. Ganske vist omfatter omraade 4, dvs. Italien, i lighed med alle andre omraader i medlemsstaterne, vinavlsregioner med varierende kendetegn (98). Men inden for omraade 4 sker der en udligning inden for de forskellige vinavlsregioner. Kommissionen haevder at have anlagt den vurdering, som den beroerte medlemsstat var enig i, at der objektivt set ikke var tilstraekkelig grund til at foretage en vanskelig opdeling af dette omraade i forskellige »produktionsunderomraader«. Kommissionen kan ikke siges at have anvendt sin skoensbefoejelse forkert, naar, som den understreger, en saadan underopdeling ville have medfoert store administrative vanskeligheder, idet der ikke findes objektive historiske forudsaetninger, der kan begrunde en anden opdeling af medlemsstaterne i produktionsomraader. I oevrigt er det, som Kommissionen ogsaa understreger, ikke bevist, at noget saadant ville have foert til en mere retfaerdig fordeling af destillationsforpligtelsen.
148 Paa baggrund af det anfoerte er det min opfattelse, at Kommissionen ikke lagde forkerte oplysninger til grund eller foretog en aabenbar fejlvurdering af omstaendighederne, da den udstedte den omtvistede artikel 4, stk. 2, fjerde led, i forordning nr. 441/88, og jeg finder, at den handlede inden for rammerne af det skoen, som artikel 39, stk. 3, i forordning nr. 822/87 tillaegger den.
D - Sjette og syvende spoergsmaal: forlaengelsen af producenternes frist for levering af vin til obligatorisk destillation
149 Sjette og syvende spoergsmaal drejer sig om gyldigheden af artikel 1, stk. 1, i Kommissionens forordning nr. 3151/94, hvorved Kommissionen forlaengede fristen for levering af bordvin for produktionsaaret 1993/94 til obligatorisk destillation indtil den 29. januar 1995.
1) Sjette praejudicielle spoergsmaal: overtraedelse af retsforskrifterne
150 Den nationale ret har i sit sjette spoergsmaal rejst tvivl om gyldigheden af artikel 1, stk. 1, i Kommissionens forordning nr. 3151/94, idet den goer gaeldende, at bestemmelsen er i strid med retsforskrifterne, naermere bestemt artikel 39, stk. 1, i forordning nr. 822/87, fordi forudsaetningerne for anvendelsen af denne bestemmelse ikke var opfyldt.
151 Den nationale ret og Galileo Zaninotto har anfoert. at det er meningsloest at ville sanere en markedsuligevaegt i 1995, der vedroerer det foregaaende produktionsaar 1993/94. Med forlaengelsen af fristen for obligatorisk destillation mistede den obligatoriske destillation den konjunkturbetingede karakter, som den burde have ifoelge artikel 39, stk. 1, i forordning nr. 822/87, og den naevnte bestemmelse i forordning nr. 3151/94 maa derfor vaere ugyldig, da der ikke er noget retsgrundlag for den.
152 Galileo Zaninotto har anfoert, at der, da der ikke fandtes bordvin til destillation fra produktionsaaret 1993/94, indtraf en usaedvanlig prisstigning paa vin bestemt til destillation. Den i forordning nr. 3151/94 omhandlede forlaengelse af fristen for levering af den maengde bordvin fra 1993/94-hoesten, som de enkelte producenter skulle levere til obligatorisk destillation, var en indirekte indroemmelse af, at de beroerte producenter for at opfylde denne forpligtelse var noedt til at anvende vin fra det foelgende produktionsaar 1994/95.
153 Denne argumentation kan ikke tiltraedes. Jeg mener, at det fremgaar af det maal, som faellesskabslovgiver havde sat sig ved udstedelsen af forordning nr. 3151/94, at den anfaegtede bestemmelses gyldighed ikke kan drages i tvivl.
154 Naermere bestemt fremhaever Kommissionen i femte betragtning til forordning nr. 3151/94, at »for at tage hensyn til Faellesskabets bestemmelser om ophaevelse af langfristede oplagringskontrakter ... blev fristerne herfor forlaenget ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1960/94; paa grund af saerlige forhold i nogle vinproduktionsregioner har disse leveringsforpligtelser imidlertid ikke kunnet opfyldes inden den fastsatte dato; for at undgaa en alt for haard straf af disse vinproducenter, boer de fortsat have mulighed for at opfylde de forpligtelser vedroerende obligatorisk destillation, de har indgaaet for produktionsaaret 1993/94, under hensyntagen til passende straffeforanstaltninger ...« (min fremhaevelse).
155 Det fremgaar med andre ord af denne betragtning, at beslutningen om at forlaenge fristen for levering af bordvin til obligatorisk destillation blev truffet af objektive og konkrete aarsager, saaledes som Kommissionen har anfoert. Forlaengelsen med 140 dage, fra den 11. september 1994 til den 29. januar 1995, var en undtagelsesforanstaltning, som ikke blot blev truffet for at tage hensyn til noedvendigheden af at goere det lettere for producenterne at overholde deres forpligtelser, men ogsaa for at fremme destillationen af vin, som var oplagret paa langfristede kontrakter. Kommissionen havde ved forordning nr. 1960/94 givet de beroerte producenter mulighed for at opsige saadanne kontrakter, saaledes at den paagaeldende vin kunne leveres til obligatorisk destillation indtil den 27. august 1994.
156 Da producenterne i visse omraader ikke havde kunnet levere den del af deres produktion, der skulle underkastes obligatorisk destillation, inden fristens udloeb, blev denne ved forordning nr. 3151/94 forlaenget til den 29. januar 1995, saaledes at de kunne levere den maengde bordvin, som de var forpligtet til, paa et lidt senere tidspunkt, dog mod at faa en mindre pris for den. Denne imoedekommelse skulle goere det muligt for dem at undgaa de boeder, som de risikerede at blive paalagt i henhold til den nationale lovgivning.
157 Som Kommissionen korrekt har fremhaevet, var der tale om en undtagelsesforanstaltning, som den, med forvaltningskomitéens tilslutning, traf i henhold til de befoejelser, som er tillagt den ved artikel 39, stk. 11, i forordning nr. 822/87, og som klart var til fordel for de producenter, der endnu ikke havde opfyldt deres forpligtelser, herunder Galileo Zaninotto. Kommissionen handlede med andre ord inden for rammerne af de forvaltningsmaessige befoejelser, som forordning nr. 822/87 tillaegger den.
158 Foranstaltningen havde desuden et markedssanerende formaal, idet den tog sigte paa at forhindre, at bordvin, som ikke var blevet destilleret i ét produktionsaar, i vidt omfang blev overfoert til senere produktionsaar, hvilket dels ville have medfoert yderligere destillationsomkostninger i foerstnaevnte produktionsaar, dels have bragt ordningen for obligatorisk destillation som saadan i fare.
2) Syvende praejudicielle spoergsmaal: tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet
159 Den nationale ret har i sit sjette spoergsmaal rejst tvivl om gyldigheden af bestemmelsen i artikel 1, stk. 1, i Kommissionens forordning nr. 3151/94 med den begrundelse, at den er i strid med det proportionalitetsprincip, som faellesskabsinstitutionernes foranstaltninger skal respektere.
160 Den nationale ret finder ikke, at den anfaegtede bestemmelse paa nogen maade kunne bidrage til opfyldelsen af det maal, som er fastsat i den faelles markedsordning for vin, og at den derfor var i strid med proportionalitetsprincippet. Kommissionen havde nemlig besluttet at ivaerksaette destillation af en bestemt maengde bordvin paa trods af, at det produktionsaar, for hvilket saneringen skulle finde sted (1993/94), var udloebet, og at det nye produktionsaar (1994/95) allerede var begyndt. Efter den nationale rets opfattelse var bestemmelsen med andre ord ikke det hensigtsmaessige og noedvendige middel, der gjorde det muligt at naa det tilstraebte maal, nemlig en sanering af vinmarkedet i produktionsaaret 1993/94.
161 Med hensyn til Domstolens praksis vedroerende proportionalitetsprincippet skal jeg henvise til min gennemgang i det foregaaende. Paa samme maade henviser jeg til min behandling af sjette praejudicielle spoergsmaal for saa vidt angaar formaalet med de omtvistede bestemmelser, saaledes som dette fremgaar af femte betragtning til forordning nr. 3151/94.
162 Jeg vil mene, at forlaengelsen af fristen for levering af bordvin til destillation var en noedvendig og hensigtsmaessig foranstaltning til sanering af vinmarkedet for et bestemt produktionsaar, og at Kommissionens vurdering heraf ikke var aabenbart fejlagtig. Vin, som ikke er blevet destilleret i et produktionsaar, skal nemlig destilleres, selv om det efterfoelgende produktionsaar allerede er begyndt, saaledes at man, som Kommissionen med rette har understreget, undgaar, at hele ordningen for obligatorisk destillation, der har til formaal at genskabe ligevaegten paa markedet, naar der er et overskud af bordvin, fuldstaendig mister sit indhold.
VII - Forslag til afgoerelse
163 Af ovenstaaende grunde foreslaar jeg, at de praejudicielle spoergsmaal, der er forelagt af Pretura circondariale di Treviso, sezione distaccata di Conegliano, besvares paa foelgende maade:
»Gennemgangen i det foregaaende har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af:
- artikel 1, stk. 3, fjerde led, i Kommissionens forordning (EF) nr. 343/94 af 15. februar 1994 om ivaerksaettelse af obligatorisk destillation som omhandlet i artikel 39 i Raadets forordning (EOEF) nr. 822/87 og om undtagelse fra visse bestemmelser om destillationens gennemfoerelse for produktionsaaret 1993/94
- artikel 1, stk. 1, litra c), og artikel 1, stk. 2, andet afsnit (sammenholdt med bilaget for saa vidt angaar den del, der vedroerer omraade 4), i Kommissionens forordning (EF) nr. 465/94 af 1. marts 1994 om fastsaettelse for produktionsaaret 1993/94 af, hvor stor en procentdel af produktionen af bordvin der skal leveres til obligatorisk destillation efter artikel 39 i Raadets forordning (EOEF) nr. 822/87 for omraaderne 3 og 6, som aendret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 610/94 af 18. marts 1994
- artikel 39, stk. 4, i Raadets forordning (EOEF) nr. 822/87 af 16. marts 1987 om den faelles markedsordning for vin
- artikel 4, stk. 2, fjerde led, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 441/88 af 17. februar 1988 om gennemfoerelsesbestemmelser for obligatorisk destillation som omhandlet i artikel 39 i Raadets forordning (EOEF) nr. 822/87
- artikel 1, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 3151/94 af 21. december 1994 om en senere undtagelsesbestemmelse for produktionsaaret 1993/94 om producenters levering af bordvin til obligatorisk destillation.«
(1) - EFT L 84, s. 1.
(2) - Som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1734/91 af 13.6.1991 (EFT L 163, s. 6).
(3) - Komitéen sammensaettes ifoelge artikel 82 af repraesentanter for medlemsstaterne og har som formand en repraesentant for Kommissionen, som ikke deltager i afstemninger.
(4) - Artikel 83 bestemmer: »1. Naar der henvises til fremgangsmaaden i denne artikel, indbringer formanden sagen for komitéen, enten paa eget initiativ eller efter anmodning fra en medlemsstats repraesentant. 2. Kommissionens repraesentant forelaegger et udkast til de foranstaltninger, der skal traeffes. Komitéen afgiver udtalelse om disse foranstaltninger inden for en frist, som formanden kan fastsaette under hensyn til, hvor meget de foreliggende spoergsmaal haster. Udtalelsen vedtages med et flertal som fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2. 3. Kommissionen vedtager foranstaltninger, der straks finder anvendelse. Saafremt disse foranstaltninger imidlertid ikke er i overensstemmelse med komitéens udtalelse, meddeles de omgaaende Raadet af Kommissionen. Kommissionen kan da i hoejst en maaned fra denne meddelelse udsaette anvendelsen af de foranstaltninger, den har vedtaget. Raadet kan med kvalificeret flertal inden for en frist paa en maaned traeffe anden afgoerelse.«
(5) - Naermere bestemt foreskrives det i artikel 38, stk. 1, i forordning nr. 822/87 om betingelserne for forebyggende destillation, at der, naar det synes noedvendigt under hensyntagen til hoestprognosen eller med henblik paa en forbedring af kvaliteten af de produkter, der bringes paa markedet, i hvert produktionsaar kan foretages en forebyggende destillation af bordvin og vin egnet til fremstilling af bordvin fra den 1. september til en dato, som skal fastsaettes naermere. I samme artikels stk. 2 bestemmes det endvidere, at opkoebsprisen for den vin, der leveres til forebyggende destillation, skal udgoere mindst 65% af orienteringsprisen. Forebyggende destillation forudsaetter, at producenten deltager frivilligt i denne procedure.
(6) - Ifoelge artikel 41, stk. 1, i forordning nr. 822/87 foretages der i de produktionsaar, hvor der traeffes afgoerelse om obligatorisk destillation, en destillation, saa snart den paagaeldende foranstaltning er traadt i kraft. Hvis markedssituationen for bordvin kraever det, kan der i de samme produktionsaar traeffes afgoerelse om enhver anden egnet foranstaltning. I oevrigt kan stoettedestillation ifoelge artikel 41, stk. 1 og 2, ikke kun ivaerksaettes samtidig med obligatorisk destillation, men ogsaa naar der ikke er truffet afgoerelse om obligatorisk destillation. Medmindre Raadet har truffet anden afgoerelse, maa den dog ikke overstige 6,2 mio hektoliter (hl). Den pris, der betales til vinproducenterne, udgoer 82% af orienteringsprisen (artikel 41, stk. 6, sammenholdt med artikel 29, stk. 1, i forordning nr. 822/87). Der er saaledes tale om en langt mere fordelagtig pris end den, der betales i forbindelse med obligatorisk destillation.
(7) - Det drejer sig normalt, men ikke noedvendigvis, om vin af ringere kvalitet.
(8) - Ifoelge artikel 27, stk. 2, 3 og 4, i forordning nr. 822/87 skal der for hver type bordvin fastsaettes en orienteringspris for hvert produktionsaar inden den 1. august. Orienteringsprisen fastsaettes paa grundlag af gennemsnittet af de priser, der er konstateret for den paagaeldende vintype i de to produktionsaar, der gaar forud for tidspunktet for fastsaettelsen, samt paa grundlag af prisudviklingen i det loebende produktionsaar. Endelig fastsaettes orienteringsprisen i produktionsleddet og udtrykkes alt efter vintypen i enten ECU pr. % vol/hl eller i ECU pr. hl.
(9) - Som aendret ved artikel 1, nr. 5, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1566/93 af 14.6.1993 (EFT L 154, s. 39).
(10) - Som aendret ved artikel 1, nr. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1441/88 af 24.5.1988 (EFT L 132, s. 1).
(11) - Som aendret ved artikel 1, nr. 5, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1566/93.
(12) - Som aendret ved artikel 1, nr. 2, litra b), i Raadets forordning (EOEF) nr. 1972/87 af 2.7.1987 (EFT L 184, s. 26).
(13) - EFT L 224, s. 14. Forordning nr. 2396/84 gengives som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3643/87 af 3.12.1987 (EFT L 342, s. 11) og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3373/89 af 9.11.1989 (EFT L 325, s. 19).
(14) - Ved artikel 1 i forordning nr. 3373/89 er der indsat yderligere bestemmelser.
(15) - Som aendret ved bilaget til forordning nr. 3643/87.
(16) - EFT L 369, s. 59.
(17) - Der er tale om foelgende seks udbytteklasser: - 45 hl/ha eller derunder - over 45 hl/ha og indtil 70 hl/ha - over 70 hl/ha og indtil 90 hl/ha - over 90 hl/ha og indtil 110 hl/ha - over 110 hl/ha og indtil 140 hl/ha - over 140 hl/ha og indtil 200 hl/ha - over 200 hl/ha.
(18) - EFT L 45, s. 15.
(19) - Som aendret ved artikel 1, nr. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3699/92 af 21.12.1992 (EFT L 374, s. 54).
(20) - Som aendret ved artikel 1, nr. 2, i forordning nr. 3699/92.
(21) - Artikel 23, stk. 2, bestemmer foelgende: »Efter udloebet af naevnte frister nedsaettes opkoebsprisen for de leverede maengder samt prisen for den alkohol, der er fremstillet heraf, og som leveres til interventionsorganet, med et beloeb svarende til den stoette, der er fastsat for neutral alkohol for den paagaeldende destillation. For de destillater, der ikke leveres til interventionsorganet, udbetales der ingen stoette.«
(22) - EFT L 44, s. 9.
(23) - Kommissionen traf bestemmelse om for produktionsaaret 1993/1994 at ivaerksaette forebyggende destillation af en vis maengde vin som omhandlet i artikel 38 i forordning nr. 822/87 ved forordning (EOEF) nr. 2094/93 af 28.7.1993 (EFT L 190, s. 23). Ifoelge artikel 38, stk. 2, i forordning nr. 822/87 udgoer opkoebsprisen for vin leveret til forebyggende destillation 65% af orienteringsprisen.
(24) - Prisen ved obligatorisk destillation afholder producenterne fra at benytte denne foranstaltning. Den udgoer 50% af orienteringsprisen og kan endog vaere endnu lavere alt efter den samlede destillationsmaengde. I artikel 4 i forordning nr. 343/94 blev opkoebsprisen for bordvin, der skulle leveres til obligatorisk destillation, fastsat til 0,83 ECU pr. alkoholvolumenprocent pr. hektoliter (% vol/hl).
(25) - EFT L 58, s. 2.
(26) - EFT L 77, s. 12.
(27) - Denne maengde defineres i artikel 6 i forordning nr. 441/88.
(28) - Dette udbytte defineres i artikel 7 i forordning nr. 441/88.
(29) - F.eks. fremgaar det af bilaget, at procentdelen for omraade 4, Italien, er paa 5,8 for udbytter paa 50 hl/ha, paa 40,1 for udbytter paa 100 hl/ha, paa 87 for udbytter paa 200 hl/ha og paa 89 for udbytter paa 300 hl/ha.
(30) - EFT L 198, s. 96.
(31) - Som en undtagelse fra artikel 12, stk. 4, foerste led, og artikel 12, stk. 5, i forordning nr. 441/88.
(32) - Som en undtagelse fra forordning nr. 343/94 og artikel 12, stk. 4, andet afsnit, og artikel 12, stk. 5, i forordning nr. 441/88.
(33) - EFT L 332, s. 32.
(34) - EFT 1994 L 341, s. 76.
(35) - Ifoelge sagsoegeren i hovedsagen udgjorde boeden 18 900 000 ITL.
(36) - Som stadfaestet ved loven af 4.11.1987.
(37) - Bestemmelserne om, hvor meget bordvin der skulle leveres til obligatorisk destillation i omraade 4, dvs. Italien, har vaeret genstand for to annullationssoegsmaal (jf. kendelse afsagt den 29.6.1995 af praesidenten for Retten i Foerste Instans, sag T-183/94, Cantina cooperativa fra produttori vitivinicoli di Torre di Mosto m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1941, og kendelse af 15.3.1995, sag T-6/95 R, Cantine dei colli Berici coop. arl mod Kommissionen, Sml. II, s. 647). I ingen af de to sager fik sagsoegerne medhold. Sag T-183/94 blev afvist med den begrundelse, at sagsoegerne ikke var individuelt beroert af de anfaegtede retsakter.
(38) - Jf. f.eks. dom af 29.11.1978, sag 83/78, Pigs Marketing Board, Sml. s. 2347, praemis 25, og af 16.7.1992, sag C-343/90, Lourenço Dias, Sml. I, s. 4673, praemis 15.
(39) - Jf. dom af 16.12.1981, sag 244/80, Foglia, Sml. s. 3045, praemis 21, af 8.11.1990, sag C-231/89, Gmurzynska-Bscher, Sml. I, s. 4003, praemis 18, af 28.3.1995, sag C-346/93, Kleinwort Benson, Sml. I, s. 615, praemis 24, og af 5.12.1995, sag C-415/93, Bosman, Sml. I, s. 4921, praemis 60.
(40) - Jf. Foglia-dommen, a.st., praemis 18 og 20, dom af 12.3.1998, sag C-314/96, Djabali, Sml. I, s. 1449, praemis 19, og af 3.2.1983, sag 149/82, Robards, Sml. s. 171, praemis 19. Jf. ogsaa dom af 15.6.1995, forenede sager C-422/93, C-423/93 og C-424/93, Zabala m.fl., Sml. I, s. 1567, praemis 29.
(41) - Jf. f.eks. dom af 16.6.1981, sag 126/80, Salonia, Sml. s. 1563, praemis 6, af 11.7.1991, sag C-368/89, Crispoltoni, Sml. I, s. 3695, praemis 11, af 28.11.1991, sag C-186/90, Durighello, Sml. I, s. 5773, praemis 9, af 3.3.1994, forenede sager C-332/92, C-333/92 og C-335/92, Eurico Italia m.fl., Sml. I, s. 711, praemis 17, af 6.7.1995, sag C-62/93, BP Supergaz, Sml. I, s. 1883, praemis 10, af 26.10.1995, sag C-143/94, Fourlanis, Sml. I, s. 3633, praemis 12, af 7.12.1995, sag C-472/93, Spano m.fl., Sml. I, s. 4321, praemis 15, og, endelig, den i fodnote 39 naevnte Bosman-dom, praemis 61.
(42) - Jf. f.eks. foerst og fremmest de i fodnote 38 naevnte domme i sagerne Pigs Marketing Board, praemis 25, og Lourenço Dias, praemis 15.
(43) - Det tal paa 2 250 000 hl, som den nationale ret anfoerer, beror utvivlsomt paa en fejl.
(44) - Jf. f.eks. dom af 19.3.1992, sag C-311/90, Hierl, Sml. I, s. 2061, praemis 18, af 20.9.1988, sag 203/86, Spanien mod Raadet, Sml. s. 4563, praemis 10, af 17.5.1988, sag 84/87, Erpelding, Sml. s. 2647, praemis 29, af 21.2.1990, forenede sager C-267/88-C-285/88, Wuidart m.fl., Sml. I, s. 435, praemis 13, og af 15.2.1996, sag C-63/93, Duff m.fl., Sml. I, s. 569, praemis 26.
(45) - Jf. dom af 5.10.1994, forenede sager C-133/93, C-300/93 og C-362/93, Crispoltoni m.fl., Sml. I, s. 4863, praemis 51, og af 13.12.1984, sag 106/83, Sermide, Sml. s. 4209, praemis 28.
(46) - Jf. ogsaa de tilsvarende udtalelser i tredje og fjerde betragtning til forordning nr. 610/94.
(47) - Prognosen for 1993/1994 blev offentliggjort i EFT 1994 C 49, s. 12.
(48) - Den bestod dels af en vis maengde druesaft (i alt 7 245 000 hl), dels af produkter bestemt til vinfremstilling (i alt 91 365 000 hl).
(49) - Dvs. forskellen mellem 87 385 000 hl og 79 807 000 hl.
(50) - Ifoelge prognosen 54 464 000 hl foer destillation, men efter pligtige vinydelser.
(51) - Maengden, der svarer til fem maaneders normalt forbrug, er beregnet saaledes: (79 807 000 x 5) : 12 = 33 253 000 hl.
(52) - Kommissionen oplyser, at der i Faellesskabet i 1996 anvendtes 70 000 000 hl bordvin til konsum mod 90 000 000 hl i 1982.
(53) - Jeg erindrer om, at artikel 11, stk. 2, i forordning nr. 822/87, som aendret ved forordning nr. 1972/87, giver Kommissionen befoejelse hertil.
(54) - Under den mundtlige forhandling har den italienske regering gjort gaeldende, at man burde have lagt et andet tal til grund (134 271 000 hl), der svarede til produktionen af bordvin i produktionsaaret 1993/94 (87 385 000 hl) plus lagrene ved dette produktionsaars begyndelse (46 886 000 hl). Summen af disse to tal giver de samlede disponible maengder ved begyndelsen af produktionsaaret 1993/94. Der er dog intet grundlag herfor. I artikel 4 i forordning nr. 441/88 henvises der til »den gennemsnitlige produktion af bordvin og produkter inden bordvinsstadiet« (min fremhaevelse), ikke til lagrene ved produktionsaarets begyndelse. Uden hensyn til dette kan der ikke paavises nogen forskelsbehandling til skade for de italienske vinproducenter, idet Kommissionen under alle omstaendigheder lagde objektive data til grund.
(55) - Dette tal er summen af den gennemsnitlige produktion i hver enkelt af de af bestemmelsen omfattede medlemsstater.
(56) - (79 807 000 hl x 100) : 145 069 000 hl = 55,01%.
(57) - Ifoelge en tabel, som Kommissionen har fremlagt som bilag til sit svar paa Domstolens skriftlige spoergsmaal, fordeler overskuddet i 1 000 hektoliter (hl) sig paa foelgende maade mellem medlemsstaterne ifoelge disses produktionsoverslag og paa grundlag af referenceprocentsatsen paa 55,01%:
(58) - Fordeling af destillationsmaengden i produktionsaaret 1993/94 i hektoliter (hl):
(59) - Den italienske regering har under retsmoedet rejst tvivl om Kommissionens udsagn, men da den ikke har fremlagt beviser, forekommer den mig ikke overbevisende paa det punkt.
(60) - Kommissionen har oplyst, at f.eks. Spanien accepterede at skulle levere 3 000 000 hl til obligatorisk destillation (i stedet for de 524 160 hl, der var fremkommet ved den teoretiske beregning), men forhoejede den maengde vin, der skulle leveres til stoettedestillation, fra 86 000 hl til 400 000 hl.
(61) - Jf. herom dom af 29.2.1996, sag C-122/94, Kommissionen mod Raadet, Sml. I, s. 881, praemis 29, og af 9.11.1995, sag C-466/93, Atlanta Fruchthandelsgesellschaft m.fl. II, Sml. I, s. 3799, praemis 16.
(62) - Der kan vaere flere aarsager til manglende destillation. Ifoelge Kommissionen kan der f.eks. vaere tale om, at individuelle producenter bevidst undlader at overholde deres forpligtelser, hvorefter de ifalder de i den nationale lovgivning fastsatte sanktioner. Forklaringen kan ogsaa vaere, at der er lagt tabeller (over hektarudbytter) med stigende vaerdier til grund, som ikke svarer til virkeligheden.
(63) - Med hensyn til spoergsmaalet om Kommissionens kontrol af nationale retsakter, der danner grundlag for dens egne afgoerelser, skal det fremhaeves, at Domstolen i dom af 3.12.1992, sag C-97/91, Oleificio Borelli mod Kommissionen, Sml. I, s. 6313 - i en sag anlagt i henhold til traktatens artikel 173 - udtalte foelgende (praemis 9-13): »Domstolen skal her bemaerke, at inden for rammerne af et sagsanlaeg i medfoer af traktatens artikel 173 har Domstolen ikke kompetence til at traeffe afgoerelse om lovmaessigheden af en retsakt udstedt af en national myndighed.« Domstolen tilfoejede: »Denne kendsgerning aendres ikke af den omstaendighed, at den paagaeldende retsakt indgaar i en faellesskabsretlig beslutningsproces, naar det klart fremgaar af kompetencefordelingen inden for det paagaeldende omraade mellem de nationale myndigheder og faellesskabsinstitutionerne, at den af de nationale myndigheder udstedte retsakt binder den beslutningstagende faellesskabsinstans og saaledes er afgoerende for ordlyden af dennes beslutning.« Domstolen fortsatte: »Dette er tilfaeldet, naar den kompetente nationale myndighed afgiver en negativ udtalelse om en ansoegning om stoette fra EUGFL ... saaledes [kan] et projekt kun ... modtage stoette fra EUGFL, hvis det anbefales af den medlemsstat, paa hvis omraade det skal gennemfoeres, og foelgelig kan Kommissionen, i tilfaelde af negativ udtalelse, hverken fortsaette proceduren vedroerende behandlingen af projektet i overensstemmelse med bestemmelserne i forordningen, eller saa meget desto mere kontrollere udtalelsens gyldighed.« Endvidere understregede Domstolen: »Under disse omstaendigheder kan de mangler, hvormed udtalelsen eventuelt maatte vaere behaeftet, under ingen omstaendigheder paavirke gyldigheden af Kommissionens beslutning om at afvise ansoegningen om stoette.« Den sluttede: »Det er saaledes de nationale retters opgave, efter omstaendighederne efter en praejudiciel forelaeggelse for Domstolen, at udtale sig om lovmaessigheden af den paagaeldende nationale retsakt under de samme kontrolbetingelser, som er gaeldende for enhver endelig retsakt, udstedt af den samme nationale myndighed, som vil kunne taenkes at skade tredjemand, og foelgelig at vurdere, om sagen kan realitetsbehandles, ogsaa selv om de nationale processuelle regler ikke foreskriver dette i et saadant tilfaelde.«
(64) - Den paagaeldende sanktion bestaar, som fastsat i italiensk ret i overensstemmelse med artikel 79 i forordning nr. 822/87, i en boede paa 50 000 ITL pr. hektokilogram eller del af et hektokilogram, som ikke er blevet leveret til destillation.
(65) - Bestemmelsen er udstedt i henhold til artikel 47, stk. 1, i afsnit III i forordning nr. 822/87.
(66) - Jf. praemis 52 i den i fodnote 45 naevnte dom i sagen Crispoltoni m.fl. (vedroerende spoergsmaalet om, hvorvidt der er tale om forskelsbehandling, naar samtlige producenter bringes til at baere de negative foelger af en overproduktion, uanset om og i hvilket omfang de har bidraget til denne overproduktion), dom af 24.1.1991, sag C-27/90, SITPA, Sml. I, s. 133, praemis 20, og af 26.3.1998, sag C-324/96, Petridi, Sml. I, s. 1333, praemis 35.
(67) - I Bozzetti-sagen (dom af 9.7.1985, sag 179/84, Sml. s. 2301) var der tale om indfoerelse af en medansvarsafgift inden for rammerne af markedsordningen for maelk og mejeriprodukter.
(68) - Bozzetti-dommen, praemis 34.
(69) - Jf. den i fodnote 44 naevnte dom i sagen Duff m.fl., praemis 20, og punkt 23 ff. i mit forslag til afgoerelse i samme sag. Jf. ogsaa dom af 21.9.1983, forenede sager 205/82-215/82, Deutsche Milchkontor m.fl., Sml. s. 2633, praemis 30, og af 10.1.1992, sag C-177/90, Kuehn, Sml. s. 35, praemis 13.
(70) - Dommen i sagen Duff m.fl., praemis 20.
(71) - Domstolen fremhaevede i dom af 28.10.1982, sag 52/81, Faust mod Kommissionen, Sml. s. 3745, praemis 27 - et erstatningssoegsmaal anlagt i medfoer af EOEF-traktatens artikel 215, stk. 2, som drejede sig om beskyttelsesforanstaltninger mod indfoersel af svampekonserves - at »Faellesskabets institutioner har et vidt skoent med hensyn til valget af de midler, der er noedvendige for at virkeliggoere deres politik, hvorfor de erhvervsdrivende ikke kan have nogen berettiget forventning med hensyn til opretholdelsen af en bestaaende situation, som kan aendres ved beslutninger taget af disse institutioner inden for rammerne af deres frie skoen«.
(72) - Jf. f.eks. den i fodnote 69 naevnte Kuehn-dom, praemis 14.
(73) - Den nationale ret anmoder ligeledes Domstolen om at udtale sig om gyldigheden af artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 465/84, som ikke findes. Jeg henviser til mine bemaerkninger herom i punkt 52.
(74) - Han har navnlig henvist til artikel 1 i Raadets forordning nr. 2048/89 af 19.6.1989 om generelle regler for kontrollen inden for vinsektoren (EFT L 202, s. 32). Ifoelge de to foerste betragtninger til forordningen indeholder den regler, der skal sikre ensartet anvendelse af faellesskabsbestemmelserne med henblik paa dels at forbedre de allerede gaeldende kontrolprocedurer paa nationalt plan og paa faellesskabsplan, dels at styrke det direkte samarbejde mellem de instanser, der varetager kontrollen inden for vinsektoren. Endvidere indeholder den generelle regler for oprettelsen og funktionen af en faellesskabsstruktur, bestaaende af et korps af inspektoerer, der er specialiserede i vinkontrol, og som har til opgave paa Kommissionens vegne at sikre en ensartet anvendelse af faellesskabsbestemmelserne. Endelig omfatter den ifoelge tredje betragtning regler for, hvorledes de nationale instanser og Kommissionen skal yde hinanden gensidig bistand med henblik paa at sikre en hensigtsmaessig anvendelse af forskrifterne for vinsektoren, bl.a. gennem praeventive foranstaltninger og efterforskning vedroerende overtraedelser eller handlinger, der formodes at indebaere tilsidesaettelser af bestemmelserne.
(75) - Galileo Zaninotto har bl.a. anfoert, at de arealer i Italien, hvor der dyrkes vin, ikke udgoer 900 000 ha, men kun 700 000 ha.
(76) - Indfoerelsen af en faellesskabsfortegnelse over vindyrkningsarealer er foreskrevet i artikel 80 i forordning nr. 822/87. Spoergsmaalet herom er i oevrigt reguleret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2392/86 af 24.7.1986 om udarbejdelse af en faellesskabsfortegnelse over vindyrkningsarealer (EFT L 208, s. 1), som er blevet aendret flere gange, foerst og fremmest ved Raadets forordning (EF) nr. 1549/95 af 29.6.1995 (EFT L 148, s. 37).
(77) - Desuden har Kommissionen oplyst, at indfoerelsen af en fortegnelse over vindyrkningsarealerne har givet anledning til tekniske vanskeligheder i medlemsstaterne, og at der ved udgangen af februar 1997 kun var to lande (Tyskland og Luxembourg), der raadede over en praktisk anvendelig fortegnelse. De oevrige medlemsstater, herunder Italien, havde endnu ikke vaeret i stand til at udarbejde en fortegnelse eller til at goere den eksisterende praktisk anvendelig. For at loese dette spoergsmaal har Raadet udstedt forordning (EF) nr. 1596/96 af 30.7.1996 om aendring af forordning nr. 2392/86 (EFT L 206, s. 38), hvorved fristen for udarbejdelsen af en grafisk referencebase, der daekker hele det omraade, inden for hvilket der dyrkes vin, blev forlaenget til den 31. december 1998. Den grafiske referencebase er et baerende element i fortegnelsen over vindyrkningsarealerne og skal efter udarbejdelsen anvendes som referencegrundlag for forvaltningen af Faellesskabets markedsforanstaltninger paa vinomraadet.
(78) - Jf. f.eks. dom af 11.7.1990, sag C-323/88, Sermes, Sml. I, s. 3027, praemis 33, af 7.5.1991, sag C-69/89, Nakajima mod Raadet, Sml. I, s. 2069, praemis 134, og den i fodnote 45 naevnte dom i sagen Crispoltoni m.fl., praemis 27.
(79) - De henviser i den forbindelse til en meddelelse af 22.7.1993 fra Kommissionen, s. 8.
(80) - Jf. f.eks. den i fodnote 45 naevnte dom i sagen Crispoltoni m.fl., praemis 41, dom af 11.7.1989, sag 265/87, Schraeder, Sml. I, s. 2237, praemis 21, af 13.11.1990, sag C-331/88, Fedesa m.fl., Sml. I, s. 4023, praemis 12, af 4.7.1996, sag C-295/94, Huepeden, Sml. I, s. 3375, praemis 14, og af samme dato, sag C-296/94, Pietsch, Sml. I, s. 3409, praemis 15.
(81) - Jf. f.eks. de naevnte domme i sagerne Schraeder, praemis 22, og Fedesa, praemis 14, samt dom af 5.10.1994, sag C-280/93, Tyskland mod Raadet, Sml. I, s. 4973, praemis 89 og 90.
(82) - Jf. f.eks. den i fodnote 80 naevnte dom i sagen Fedesa m.fl., praemis 14, og den i fodnote 45 naevnte dom i sagen Crispoltoni m.fl., praemis 42.
(83) - Jf. f.eks. dom af 7.2.1973, sag 40/72, Schroeder, Sml. s. 125, praemis 14, og den i fodnote 45 naevnte dom i sagen Crispoltoni m.fl., praemis 43.
(84) - Jf. f.eks. den i fodnote 45 naevnte dom i sagen Crispoltoni m.fl., praemis 43, og den i fodnote 44 naevnte dom i sagen Wuidart m.fl., praemis 14.
(85) - Jf. f.eks. dom af 18.9.1986, sag 116/82, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 2519, praemis 28.
(86) - Jf. f.eks. den i fodnote 61 naevnte dom i sagen Kommissionen mod Raadet, praemis 24, den i fodnote 45 naevnte dom i sagen Crispoltoni m.fl., praemis 32, og den i fodnote 81 naevnte dom i sagen Tyskland mod Raadet, praemis 47.
(87) - Jeg erindrer om, at hektarudbyttet (hl/ha) i overensstemmelse med artikel 3 i forordning nr. 822/87 og artikel 5 i forordning nr. 3929/87 bygger paa producenternes egne anmeldelser.
(88) - Kommissionen har i sin meddelelse af 22.7.1993, KOM(380), til Raadet om vinpolitikkens udvikling og fremtid (punkt 3, s. 10) fremhaevet, at den obligatoriske destillation fortsat skal vaere ordningens »baerende element«, da kun den kan fjerne markedsoverskuddet for en acceptabel udgift. Vinmarkedet har i aarevis vaeret praeget af konstant strukturel uligevaegt.
(89) - F.eks. fastsaettes i henhold til artikel 39, stk. 6, i forordning nr. 822/87, som aendret ved artikel 1, nr. 2, i forordning nr. 1441/88, opkoebsprisen for bordvin, der skal leveres til obligatorisk destillation, til 50% eller 40% af orienteringsprisen, alt efter hvor stor en maengde, der skal destilleres. Naermere bestemt er prisen 50% for de foerste 12 500 000 hl destilleret vin og 40% for resten.
(90) - Jeg skal naevne, at Revisionsretten i Saerberetning nr. 4/87 om »Faellesskabets destillationsordninger for vin med Kommissionens svar« (EFT 1987 C 97, s. 36) har udtalt foelgende om ordningen for obligatorisk destillation af bordvin, som er baseret paa producenternes hektarudbytter: »7.9. Ordningen betragtes i almindelighed som et effektivt middel til at loese problemet med overskudsproduktionen af vin inden for Faellesskabet, idet den gradvise gennemfoerelse af reglerne skal afholde producenterne fra at tilstraebe hoeje udbytter. 7.10. Selv om Retten erkender, at ordningen er et skridt i den rigtige retning, er den dog af den opfattelse, at reglerne sandsynligvis ikke i vaesentlig grad kan begraense produktionen, isaer af foelgende grunde: a) De priser, der tilbydes, svarende til 50% af orienteringsprisen, er stadig fordelagtige for producenterne i visse omraader. b) De gennemfoerelsesbestemmelser, Kommissionen har udstedt, aabner mulighed for overfoersel af producenternes forpligtelser. Ordningen faar derfor ringe vaerdi som modtraek mod hoeje udbytter, saa meget mere som producenten kan overfoere sin forpligtelse til en producent i et andet vindyrkningsomraade inden for Faellesskabet, hvor der maaske endog leveres en anden type vin. Det er Rettens opfattelse, at en saadan overfoerselsordning strider mod aanden i Det Europaeiske Raads aftale, der udtrykkeligt tog sigte paa at begraense hoeje udbytter.« (Det er tale om Det Europaeiske Raad i Dublin den 11.12.1984).
(91) - Jeg kan naevne, at Kommissionen i den i fodnote 88 omtalte meddelelse af 22.7.1993 til Raadet fandt det taenkeligt, at man kunne anvende en ordning, hvorefter den enkelte medlemsstat som fordelingskriterium benyttede ikke alene hektarudbyttet, men ogsaa lagrene ved produktionsaarets udgang eller ethvert andet objektivt kriterium.
(92) - Denne betaling udgoer som tidligere naevnt 50% af orienteringsprisen for de foerste 12 500 000 hl og 40% for resten.
(93) - Denne opdeling er foretaget ved artikel 1, stk. 4, i forordning nr. 343/94. Jeg kan naevne, at den obligatoriske destillation i Spanien i produktionsaaret 1993/94 omfattede 3 000 000 hl.
(94) - Retten henviser bl.a. til den i fodnote 44 naevnte dom i sagen Wuidart m.fl., hvor der var rejst spoergsmaal om, hvorvidt en medlemsstat kunne betragte hele sit omraade som én enkelt region i relation til en bestemmelse i en faelles markedsordning for et landbrugsprodukt (i den konkrete sag den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter).
(95) - Jf. f.eks. dom af 29.6.1989, sag 22/88, Vreugdenhil m.fl., Sml. s. 2049, praemis 16, af 8.6.1989, sag 167/88, Association générale des producteurs de blé et autres céréales, Sml. s. 1653, praemis 15, og af 11.3.1987, forenede sager 279/84, 280/84, 285/84 og 286/84, Rau m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1069, praemis 14.
(96) - I oevrigt har Kommissionen ikke for Italiens vedkommende, som for Spaniens, benyttet sig af den i artikel 4, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 441/88 omhandlede mulighed for at bestemme, at produktionsomraaderne som omhandlet i artikel 39, stk. 3, i forordning (EOEF) nr. 822/87 skal svare til administrative enheder, der er stoerre end kommuner, og omfatte administrative enheder, for hvilke der foreligger statistiske oplysninger vedroerende de i artikel 39, stk. 3, andet afsnit, andet led, i forordning (EOEF) nr. 822/87 omhandlede referenceproduktionsaar.
(97) - Jf. dom af 15.5.1984, sag 121/83, Zuckerfabrik Franken, Sml. s. 2039, praemis 13.
(98) - Kommissionen naevner som eksempel, at hektarudbyttet i Puglia, Emilia-Romagna og Veneto svarer til landsgennemsnittet, eller endog er hoejere, og dermed adskiller sig fra udbyttet paa eksempelvis Sicilien, som er mindre end landsgennemsnittet.