61982CJ0078_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indleveret til Domstolens justitskontor den 24 . februar 1982, har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Den italienske Republik ved at opretholde en ordning med fastsaettelse af ensartede avancer for detailsalg af forarbejdet tobak, har tilsidesat forpligtelser, som paahviler den i henhold til EOEF-traktatens artikel 37 .
2 I Italien har staten monopol paa at fremstille og saelge forarbejdede tobaksvarer . Detailsalget er efter monopolet forbeholdt de tobakshandlere, som er godkendt af skatte- og afgiftsmyndighederne, hvilket i alt er ca . 80 000 . Tobakshandlerne er pligtige at saelge tobaksprodukterne til de forbrugerpriser, som fremgaar af en ved lov fastsat prisliste .
3 I prislisten er optaget en lang raekke detailsalgspriser, som hver bestaar af tre dele, nemlig vederlaget til producenten og grossisten, afgiften til staten samt en fortjenstmargen til detailhandleren . Denne avance udgoer 8 % af forbrugerprisen . I sin egenskab af producent vaelger monopolets administration og
importoererne selv frit, for hvert af deres produkter, en af de i prislisten fastsatte forbrugerpriser eller en anden pris, som derefter optages i listen .
4 Den 13 . november 1980 fremsatte Kommissionen i medfoer af traktatens artikel 169, stk . 1, en begrundet udtalelse over for Den italienske Republik, hvori den gjorde gaeldende, at Den italienske Republik ved at opretholde visse dele af sin monopolordning, havde tilsidesat sin forpligtelse til at tilpasse sit salgsmonopol for forarbejdede tobaksvarer i overensstemmelse med traktatens artikel 37 . Bl.a . anfaegtede Kommissionen lovligheden af, at der fastsaettes ensartede avancer . Efter fremsendelsen af den begrundede udtalelse blev den italienske regering og Kommissionen enige om en raekke aendringer af monopolet . Ordningen med fastsaettelse af ensartede avancer for salg i detailleddet ville den italienske regering dog ikke afskaffe .
5 Herefter anlagde Kommissionen den foreliggende sag, der udelukkende vedroerer de ensartede avancer . Kommissionen har under sagen nedlagt paastand om, at det statueres, at ordningen er i strid med traktatens artikel 37 .
6 Ifoelge traktatens artikel 37, stk . 1, tilpasser »Medlemsstaterne . . . gradvis de statslige handelsmonopoler, saaledes at enhver forskelsbehandling af Medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings- og afsaetningsvilkaar er udelukket fra overgangsperiodens udloeb« .
7 Kommissionen har gjort gaeldende, at den omstaendighed, at staten, som ogsaa har monopol paa fremstilling af de omhandlede produkter, fastsaetter ensartede avancer ved salg i detailleddet, er en diskriminerende foranstaltning . For det foerste ligger det i sagens natur, at staten vil foretraekke de indenlandske produkter fremfor de konkurrerende udenlandske, og derfor vil fastsaette en avance, som fremmer afsaetningen af dens egne produkter . For det andet er det diskriminerende, at det italienske monopol kan eksportere til de andre medlemsstater og altsaa frit stillet med hensyn til sin markedspolitik, mens de udenlandske producenter, naar de saelger i Italien, er noedt til at overholde den ensartede avance, som er fastsat af staten .
8 Kommissionen har endvidere gjort gaeldende, at den ensartede avance er egnet til at fordreje konkurrencevilkaarene og begraense afsaetningsmulig
hederne for varer, der importeres fra de andre medlemsstater . Den har herved anfoert, at de ensartede avancer har en vaesentlig konkurrencedaempende virkning, idet de hindrer de udenlandske producenter i at tilbyde introduktionspraemier og tvinger dem til at anvende samme salgsmetoder som det italienske fremstillingsmonopol .
9 Den italienske regering mener ikke, at ordningen med ensartede avancer er diskriminerende . Den gaelder uden forskel for alle inden- og udenlandske varer og har til formaal at undgaa, at tobakshandlerne forskelsbehandler forbrugere eller producenter . Avancen paa 8 % er et rimeligt og tilstraekkeligt vederlag til tobakshandlerne og fastsaettes ikke som led i en salgspolitik til fremme af de indenlandske produkter . Saa laenge der ikke findes en faelles markedsordning paa omraadet, kan hver enkelt meldemsstat vedtage sine egne saerlige bestemmelser, ogsaa selv om disse adskiller sig fra bestemmelserne i de oevrige medlemsstater .
10 Den italienske regering har videre anfoert, at de paastaaede konkurrencefordrejninger ikke kan vurderes i forhold til traktatens artikel 37 . Den bestrider, at der foreligger en konkurrencefordrejning, og fremhaever, at den anfaegtede foranstaltning i det vaesentlige er et indgreb i prisdannelsen i detailleddet, hvilket er lovligt ifoelge Domstolens praksis . Subsidiaert har den italienske regering gjort gaeldende, at traktatens artikel 90, stk . 2, indeholder hjemmel til at fravige traktatens bestemmelser og maa finde anvendelse paa det italienske monopol for detailsalg af forarbejdet tobak, som er et fiskalt monopol, hvis saerlige opgaver ikke kan opfyldes, saafremt de ensartede avancer ophaeves . Den ensartede avance sikrer gennemsigtighed i priserne og forhindrer, at der foeres kamp om avancerne og bidrager desuden til bekaempelse af smugleri .
11 Foerst bemaerkes, som Domstolen navnlig har statueret i de tidligere domme af 3 . februar 1976 ( sag 59/75, Manghera, Sml ., s . 91 ) og af 13 . marts 1979 ( sag 91/78, Hansen, Sml ., s . 935 ), at traktatens artikel 37 ikke kraever, at de statslige handelsmonopoler afskaffes, men alene at de tilpasses, saaledes at enhver form for forskelsbehandling af medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings- og afsaetningsvilkaar er udelukket . Det fremgaar saavel af artikel 37 ' s ordlyd som af dens placering i traktatens system, at den har til
formaal at sikre, at det grundlaeggende princip om de frie varebevaegelser overholdes over alt inden for det faelles marked, isaer gennem afskaffelse af kvantitative restriktioner og foranstaltninger med tilsvarende virkning i samhandelen mellem medlemsstaterne, hvorved opretholdelsen af normale konkurrencevilkaar mellem medlemsstaterne sikres i de tilfaelde, hvor et bestemt produkt er underkastet et statsligt handelsmonopol i en eller flere af medlemsstaterne .
12 Selv om sagen vedroerer bestemmelser, som gaelder uden forskel for indenlandske og udenlandske og importerede varer, maa det derfor undersoeges, om den omtvistede ordning ikke desto mindre, ved at begraense importen af tobaksvarer, kan virke diskriminerende og konkurrencefordrejende, og dermed hindre samhandelen inden for Faellesskabet .
13 Kommissionen mener, at den omstaendighed, at den italienske lovgivning indeholder et generelt forbud mod annoncering, er medvirkende til at haemme afsaetningen af de importerede varer, idet de udenlandske producenter ikke kan tilbyde forhandlerne af deres produkter en stoerre avance for at tilskynde dem til at fremme salget heraf .
14 Dette anbringende maa afvises . Det er nemlig saavel det italienske tobaksmonopol som de udenlandske producenter, der er afskaaret fra at yde introduktionspraemier . Endvidere har Kommissionen ikke godtgjort, at ydelsen af introduktionspraemier er den eneste salgsmetode, der kan give udenlandske varer indpas paa markedet, saa meget desto mere som der stadig bestaar en mulighed for at konkurrere paa detailsalgsprisen . De statistikker over udviklingen i indfoerslerne af tobak til Italien og de importerede produkters markedsandel i forhold til andre medlemsstater, som Kommissionen har fremlagt, og de statistikker, den italienske regering har fremlagt, og som Kommissionen ikke har bestridt, om end den ikke er enig i fortolkningen af disse statistikker, stoetter desuden heller ikke den opfattelse, at de importerede produkter, til forskel fra de indenlandske produkter, kun han konkurrere effektivt paa markedet, saafremt der ydes introduktionspraemier til forhandlerne .
15 Det maa endvidere fremhaeves, at den ved lov fastsatte avance i flere aar har udgjort samme andel af detailprisen, nemlig 8 % . Der er ikke herved tillagt forvaltningen nogen besluttende myndighed eller skoensbefoejelse, og denne medvirker heller ikke ved fastsaettelsen af avancen . Der er saaledes ikke grundlag for at antage, at der ved fastsaettelsen af avancen tages hensyn til eventuelle saerinteresser, som det italienske statsmonopol maatte have under hensyn til de gaeldende markedsforhold . Kommissionen har foelgelig ikke godtgjort, hvorledes fastsaettelsen af avancen under disse omstaendigheder udelukkende skulle fremme afsaetningen af de indenlandske varer .
16 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt den anfaegtede ordning begraenser importen af udenlandske varer, bemaerkes, saaledes som Domstolen gentagne gange har fastslaaet ( jfr . dommene af 26 . 11 . 1976 i sag 65/75, Tasca, Sml ., s . 291, af 24 . 1 . 1978 i sag 82/77, van Tiggele, Sml ., s . 25, og af 6 . 11 . 1979 i sagerne 16-20/79, Danis, Sml ., s . 3327 ), at nationale foranstaltninger vedroerende prisfastsaettelse, som gaelder uden forskel for indenlandske og importerede varer, ikke i sig selv udgoer foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner, men kan have en saadan virkning, naar de paa grund af det fastsatte prisniveau stiller de importerede produkter ringere, navnlig fordi den konkurrencefordel, som beror paa disses lavere kostpriser, udlignes, eller fordi der er fastsat en saa lav maksimalpris, at de erhvervsdrivende, der oensker at importere de paagaeldende produkter til vedkommende medlemsstat, kun, naar henses til den almindelige situation for importerede produkter sammenlignet med situationen paa indenlandske produkter, kan goere dette med tab .
17 I den foreliggende sag griber den omtvistede ordning ikke ind i producenternes frihed til selv at fastsaette varernes salgspris i detailleddet, og der er ikke gjort indskraenkninger i muligheden for frit at konkurrere paa prisen i det vigtige detailled . Det staar de udenlandske producenter af tobaksvarer frit for enten at udnytte deres konkurrencedygtigere kostpris eller at overvaelte en hoejere kostpris paa de senere omsaetningsled . Det er ikke bestridt, at den ensartede avance for tobakshandlernes vedkommende er et tilstraekkeligt vederlag for detailsalg af tobaksprodukter, baade ved de importerede og de indenlandske produkter .
18 Den omtvistede ordning tvinger ganske vist de udenlandske producenter til at holde samme avance paa det italienske marked, uden at de produkter, som er omfattet af det italienske statsmonopol, er undergivet en tilsvarende begraensning, naar de bringes i omsaetning paa et udenlandsk marked . Denne omstaendighed medfoerer imidlertid ikke nogen forskelsbehandling i traktatens artikel 37 ' s forstand . Den beror alene paa, at der i én medlemsstat findes et statsligt handelsmonopol og bestemmelser om fastsaettelse af handelsavancer, mens der ikke findes et tilsvarende monopol med tilsvarende bestemmelser i de oevrige medlemsstater . Hvis saadanne forskelle i medlemsstaternes lovgivninger vedroerende avancer ved detailsalg af tobaksvarer skulle medfoere visse ulemper for konkurrencen paa det faelles marked, tilkommer det i saa fald de kompetente faellesskabsinstitutioner at afskaffe saadanne ulemper ved at tilnaerme de af medlemsstaterne ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser .
19 Det foelger af det anfoerte, at Kommissionen ikke har godtgjort, at den anfaegtede ordning diskriminerer importerede varer og udgoer en hindring for de frie varebevaegelser under normale konkurrencevilkaar . Sagsoegte vil herefter vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Vedroerende sagens omkostninger
20 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, som taber sagen, til at afholde sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom . Da Kommissionen har tabt sagen, tilpligtes den at afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Kommissionen betaler sagens omkostninger .