61992CC0433_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. Naervaerende to forenede sager angaar fortolkningen af tre kommissionsforordninger om stoette til privat oplagring inden for oksekoedssektoren.
2. Naermere bestemt er der tale om forordningerne (EOEF) nr. 1071/68 af 25. juli 1968 (1), nr. 2471/77 af 8. november 1977 (2) og nr. 1405/78 af 22. juni 1978 (3). De to sidstnaevnte forordninger havde til formaal at foretage "en tilpasning af visse af de betingelser" (4), der blev fastsat i forordning nr. 1071/68 med hensyn til ydelse af stoette, idet det er de paagaeldende to forordninger, der ligger til grund for tvisterne i henholdsvis sag C-434/92 og sag C-433/92.
3. De praejudicielle spoergsmaal fra Bundesverwaltungsgericht vedroerer fortolkningen af nogle af de naevnte betingelser.
4. Jeg bemaerker foelgende om de bestemmelser, som hovedsagerne drejer sig om:
1) I henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 1071/68 skal en kontrakt om stoette til privat oplagring forpligte lagerindehaveren til:
"...
a) inden for de fastsatte frister paa egen regning og risiko at anbringe paa lager og oplagre den aftalte maengde af det paagaeldende produkt
b) at meddele det kompetente interventionsorgan dag og sted for anbringelsen paa lager samt art og vaegt af de produkter, der skal oplagres
c) straks at oversende til det kompetente interventionsorgan dokumentation for anbringelsen paa lager
...
e) at give det kompetente interventionsorgan mulighed for til enhver tid at kontrollere overholdelsen af forpligtelserne."
2) Med henblik paa at goere det muligt at udbene og udskaere koedet bestemmer artikel 4 i forordning nr. 2471/77 (hele og halve kroppe og saakaldte quartiers compensés) foelgende:
"...
3. Ved anvendelse af denne forordning svarer 100 kg ... [ikke-udbenet] koed til:
a) 77 kg udbenet koed i tilfaelde af udskaering og udbening af hele den maengde, for hvilken kontrakt er indgaaet, eller i tilfaelde af udskaering og udbening af det samme antal for- og bagfjerdinger
b) 70 kg udbenet koed i tilfaelde af udskaering og udbening af alle forfjerdinger.
..."
3) Ligeledes med henblik paa at goere det muligt at udbene og udskaere koedet (forfjerdinger) foer indlagringen bestemmer artikel 4 i forordning nr. 1405/78 foelgende:
"...
2. Ved anvendelse af denne forordning svarer 100 kg ikke-udbenet koed til 70 kg udbenet koed.
..."
4) Artikel 4, stk. 4 og 5, i forordning nr. 2471/77 og artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 1405/78 bestemmer, at hvis den indlagrede maengde udbenet koed udgoer mindre end 85% af den maengde ikke-udbenet koed, for hvilken kontrakten er indgaaet, udbetales stoetten ikke. Udgoer den indlagrede maengde 85% eller mere, nedsaettes stoettebeloebet forholdsmaessigt.
5. De faktiske omstaendigheder i hovedsagerne har relation til anvendelsen af disse bestemmelser. Lad mig kort redegoere for faktum.
6. I den foerste sag opnaaede Otto Frick GmbH (herefter benaevnt "Frick") en stoette til oplagring af 22 157,4 kg udbenet koed, der var resultatet af en maengde paa 29 571 kg foer udbeningen, svarende til en nettomaengdesats paa 74,93%. Efter at Frick havde udlagret 3 220,8 kg foer tiden, kraevede Bundesanstalt fuer landwirtschaftliche Marktordnung (herefter benaevnt "BALM"), at selskabet tilbagebetalte hele den ydede stoette, med den begrundelse, at den oplagrede maengde som foelge af udlagringen ikke laengere naaede op paa den graense paa 85% af den kontraktmaessige oplagringsmaengde, som efter forordning nr. 1405/78 er en forudsaetning for stoetten.
7. Grundlaget for denne slutning var, at BALM for den udlagrede maengde paa 3 220,8 kg regnede med den "faktiske" nettomaengdesats paa 74,93%, der blev opnaaet efter udbeningen, hvilket svarede til 4 298 kg foer udbeningen. Fratrak man sidstnaevnte maengde fra den oprindeligt indlagrede - 29 571 kg - var der kun en udbenet maengde koed tilbage, som hidroerte fra 25 273 kg ikke-udbenet koed, dvs. en i procent udtrykt maengde, der laa under den graense paa 85% af den kontraktmaessige maengde, som ifoelge den relevante forordning skulle vaere oplagret.
8. Frick gjorde for den forelaeggende retsinstans gaeldende, og har under den mundtlige forhandling for Domstolen gentaget, at det savner grundlag at regne med den "faktiske" sats, idet der skal regnes med den i forordningen fastlagte "fiktive" nettomaengdesats paa 70% (100 kg ikke-udbenet koed svarer til 70 kg udbenet koed). I saa fald naar man op paa den graense paa 85%, der er en forudsaetning for at opnaa stoette, og denne boer ikke bortfalde, men skal alene nedsaettes.
9. I den anden sag modtog Vinzenz Murr GmbH (herefter benaevnt "Murr") en stoette til oplagring af 31 367 kg ikke-udbenet koed. Efter at vaere blevet opmaerksom paa, at 5 175,8 kg koed var blevet indlagret inden indgaaelsen af kontrakten, kraevede BALM, som fandt, at denne indlagring ikke kunne anses for godkendt, hele stoetten tilbagebetalt med den begrundelse, at regnede man for sidstnaevnte maengde med den faktiske nettomaengdesats (77,09%), der var opnaaet efter udbeningen, og fratrak man den paa dette grundlag beregnede vaegtmaengde fra den oprindelige maengde, laa den herefter oplagrede maengde under den i den relevante forordning fastlagte graense paa 85%.
10. Murr var af den opfattelse, at indlagringen af koedet kan paabegyndes foer indgaaelsen af kontrakten, og at BALM i sagen havde haft mulighed for at kontrollere indlagringen lige saa effektivt som efter indgaaelsen af kontrakten, idet BALM telefonisk var blevet underrettet om, at Murr agtede at udskaere og udbene den paagaeldende maengde koed samme dag, som selskabets ansoegning om stoette indgik til BALM, hvilket BALM ikke havde modsat sig. Endvidere var Murr som Frick af den opfattelse, at det ved afgoerelsen af, hvorvidt den paagaeldende maengde naar op paa graensen paa 85%, er den i forordningen fastlagte beregningsmetode (100 kg ikke-udbenet koed svarer her til 77 kg udbenet koed), der skal laegges til grund.
11. Spoergsmaalet i den foerste sag og det, subsidiaert rejste, sidste af de fem spoergsmaal, som Domstolen er blevet forelagt i den anden sag, er, hvilken omregningssats - faktisk eller "fiktiv" sats - der skal laegges til grund i forbindelse med udbenet koed ved fastsaettelsen af den mindsteindlagringsmaengde, som er en forudsaetning for at opnaa stoetten, helt eller delvis.
12. Ved de fire foerste spoergsmaal i den anden sag oenskes det afgjort, hvorvidt Murr har krav paa stoette for det parti, der blev indlagret foer indgaaelsen af kontrakten med BALM.
13. Ved det foerste spoergsmaal oenskes det oplyst, hvorvidt indlagringen af den aftale maengde foerst kan paabegyndes efter indgaaelsen af kontrakten om oplagring.
14. Forordning nr. 1071/68 indeholder ingen udtrykkelig bestemmelse om dette spoergsmaal, men Kommissionen har under henvisning til en raekke bestemmelser i forordningen vedroerende kontrakten om oplagring gjort gaeldende, at Domstolen boer besvare spoergsmaalet bekraeftende. Jeg deler denne opfattelse.
15. I henhold til artikel 3, stk. 2, litra b) og c), skal kontrakten forpligte lagerindehaveren til at give interventionsorganet meddelelse om dag og sted for indlagringen samt om arten og maengden af de produkter, der vil blive indlagret, ligesom lagerindehaveren til interventionsorganet "straks" skal oversende dokumentation for anbringelsen paa lager. Det maa foelge heraf, at indlagringen som udgangspunkt skal finde sted efter indgaaelsen af kontrakten.
16. Sammenholder man de naevnte bestemmelser med bestemmelsen i artikel 3, stk. 2, litra e), hvorefter lagerindehaveren skal give interventionsorganet mulighed for til enhver tid at kontrollere overholdelsen af forpligtelserne, peger dette i samme retning. Sker indlagringen inden indgaaelsen af kontrakten, vil der kun efterfoelgende kunne ske en kontrol, hvis sikkerhed dermed vil kunne blive svaekket.
17. Saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, oensker den forelaeggende retsinstans, at Domstolen tager stilling til, paa hvilket stadium indlagringen paabegyndes, jf. artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 1071/68
18. I henhold til forordning nr. 2471/77 er oplagringsperioden fire eller fem maaneder (artikel 5, stk. 1), og udgangspunktet er den dag, hvor indlagringen er fuldfoert (artikel 3, stk. 2, andet afsnit).
19. Hverken forordning nr. 2471/77 eller forordning nr. 1071/68 indeholder tilsvarende praeciseringer med hensyn til det stadium, paa hvilket indlagringen paabegyndes, men der kan dog af de to forordninger udledes vaerdifulde elementer til opklaring heraf.
20. For det foerste indeholder artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1071/68 foelgende bestemmelse: "Stoettebeloebet fastsaettes pr. vaegtenhed og vedroerer den ved anbringelsen paa lager dokumenterede vaegt forud for frysningen." Indlagringen paabegyndes derfor efter vejningen, og foer frysningen.
21. For det andet anfoeres det i anden betragtning til denne forordning, at stoetten kun kan opnaas af private lagerindehavere, der kan sikre en "... korrekt gennemfoerelse af oplagringen, og som disponerer over de herfor noedvendige lokaler mv. inden for Faellesskabet". I forordningens artikel 3, stk. 2, omtales "anbringelsen paa lager ... af de produkter, der skal oplagres" [litra b)] samt den forpligtelse, der paahviler lagerindehaveren til "at oplagre produkterne i partier, der er lette at identificere" [litra d)].
22. Sidstnaevnte oplysning, der praeciserer den foerstnaevnte, giver grundlag for at antage, at det stadium, paa hvilket indlagringen paabegyndes, er anbringelsen af koedet paa koelelager, idet frysningen foerst derefter kan gennemfoeres for navnlig at goere det muligt for interventionsorganet at foretage den fornoedne kontrol.
23. Efter at have konstateret, at lagerindehaveren som udgangspunkt er forpligtet til foerst at paabegynde indlagringen efter indgaaelsen af kontrakten om oplagring, maa det herefter undersoeges - dette er genstanden for det tredje praejudicielle spoergsmaal - hvorvidt en kontrahent, der har indlagret et parti foer indgaaelsen af den paagaeldende kontrakt, for hele dette partis vedkommende fortaber retten til stoette.
24. Sagt paa en anden maade, skal denne forpligtelse anses som en primaer forpligtelse, hvis tilsidesaettelse kan medfoere en fortabelse af retten til stoette, eller blot som en sekundaer forpligtelse, der ikke kan begrunde en saadan sanktion?
25. Domstolen har i sin dom i sagen E. D. og F. Man (Sugar) (5) fastslaaet, at:
"... naar der i en faellesskabsordning sondres mellem en hovedforpligtelse, hvis opfyldelse er noedvendig for at naa det tilsigtede maal, og en sekundaer forpligtelse, der i det vaesentlige er af administrativ karakter, kan man ikke uden at tilsidesaette proportionalitetsprincippet sanktionere manglende opfyldelse af den sekundaere forpligtelse lige saa strengt som manglende opfyldelse af hovedforpligtelsen" (6).
26. I sin dom i Fromançais-sagen (7) udtalte Domstolen endvidere:
"For at afgoere, om en faellesskabsretlig bestemmelse er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, skal det for det foerste undersoeges, om de midler, som ivaerksaettes for at opfylde det tilsigtede maal, svarer til dets betydning, og for det andet, om de er noedvendige for at realisere det." (8)
27. Formaalet med stoetten er fremfor alt at tilskynde til oplagring. Men oplagringen skal ske under iagttagelse af bestemte krav, der skal sikre effektiviteten og goere det muligt for interventionsorganet at foretage en kontrol. I modsat fald vil maalsaetningerne med forordningerne ikke kunne foeres ud i livet.
28. Disse krav, herunder ikke mindst kravet om overholdelsen af den omtalte forpligtelse - hvis betydning jeg har fremhaevet - til ikke at paabegynde indlagringen, foer kontrakten om oplagring er blevet indgaaet, maa paa denne baggrund anses som udtryk for primaere forpligtelser, hvis tilsidesaettelse som udgangspunkt bevirker, at der for de paagaeldende maengders vedkommende sker en fortabelse af retten til stoette.
29. Lad mig gentage: Jeg finder paa den naevnte baggrund denne sanktion rimelig og noedvendig for at virkeliggoere de afgoerende maalsaetninger med den paagaeldende ordning, som er at tilskynde til oplagring samtidig med, at uregelmaessigheder og svig forhindres.
30. Naar dette er sagt, maa man spoerge, hvorledes retsstillingen er, saafremt myndighederne alligevel har haft mulighed for at kontrollere indlagringen lige saa effektivt, som hvis den havde fundet sted i overensstemmelse med de gaeldende regler, dvs. efter indgaaelsen af kontrakten om oplagring.
31. Det er under denne forudsaetning, at Bundesverwaltungsgericht, ved sit fjerde praejudicielle spoergsmaal, opfordrer til "en differentieret stillingtagen til den ... problematik" (9), som sagen rejser, en opfattelse, som Kommissionen og Murr deler, og som jeg finder det vanskeligt ikke at tilslutte mig.
32. Jeg bemaerker, at BALM telefonisk - hvorved der er tale om almindelig praksis paa dette omraade hos BALM' s lokale kontor - fik meddelelse om, at Murr agtede at paabegynde en indlagring foer tiden af en vis maengde koed, hvilket BALM ikke rejste indsigelse imod.
33. Saafremt denne "foertidige" indlagring ikke har haft betydning for BALM' s mulighed for at foretage en kontrol - vurderingen heraf henhoerer udelukkende under den nationale retsinstans - maa det antages, at lagerindehaveren ikke har fortabt sin ret til stoette for den omtvistede maengde.
34. Jeg gaar nu over til det spoergsmaal, der er faelles for disse to sager. Problemstillingen er ikke den samme i begge sager. Saafremt Domstolen saaledes foelger min opfattelse med hensyn til det fjerde spoergsmaal i Murr-sagen, behoever den forelaeggende retsinstans ikke nogen besvarelse af sit sidste spoergsmaal for at kunne traeffe afgoerelse i hovedsagen (10).
35. Foelger Domstolen ikke min opfattelse, er spoergsmaalet dog fortsat relevant, og Domstolens besvarelse af det er under alle omstaendigheder en forudsaetning for, at den forelaeggende retsinstans kan traeffe afgoerelse i Frick-sagen.
36. Som allerede naevnt angaar problemet den omregningssats, der skal laegges til grund, naar koedet udskaeres og udbenes. Saafremt Domstolen foelger de paagaeldende selskabers opfattelse og finder, at den relevante sats er den faste sats, der er fastlagt i de omhandlede forordninger, bevares retten til den omtvistede stoette under alle omstaendigheder. Saafremt Domstolen derimod foelger BALM og Kommissionen, som goer gaeldende, at det alene er den "faktiske" sats, der er relevant, bliver der utvivlsomt ikke tale om nogen ret for Frick, og heller ikke for Murr, med forbehold af det herom naermere anfoerte.
37. Min opfattelse er den, at den foerste af de naevnte loesninger maa laegges til grund, naar henses til saavel ordlyden af de paagaeldende bestemmelser som til, at der ikke ses at vaere nogen retlige holdepunkter til stoette for den anden loesning.
38. Hvad for det foerste angaar ordlyden af de relevante bestemmelser bemaerker jeg, at henholdsvis artikel 4, stk. 3, og artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 2471/77 og forordning nr. 1405/78 bestemmer, at "ved anvendelse af denne forordning ..." svarer X kg ikke-udbenet koed til Y kg udbenet koed.
39. Jeg mener herefter, at dette princip i mangel af nogen udtrykkelig fastsat undtagelsesregel hertil fuldt ud maa gaelde i forbindelse med anvendelsen af forordningerne.
40. Resultatet bliver, at i tilfaelde, hvor en vis maengde udbenet koed i strid med de gaeldende regler er blevet udlagret, eller er blevet ubehoerigt indlagret, saaledes at en stoette for den paagaeldende maengde under ingen af disse former for omstaendigheder kan komme i betragtning, skal der ved afgoerelsen af, hvilken maengde ikke-udbenet koed der svarer hertil, regnes med den omregningssats, der udtrykkeligt er fastlagt i forordningerne, og ikke med nogen faktisk sats, som forordningerne ikke omtaler.
41. Det er efter min opfattelse det rigtigste, at man paa et saa teknisk praeget omraade som spoergsmaalet om oplagring af oksekoed henholder sig til praecise bestemmelser. Der findes herved en praecis bestemmelse om en fast sats i baade forordning nr. 2471/77 og forordning nr. 1405/78 (100 kg ikke-udbenet koed svarer til 77, henholdsvis 70 kg, udbenet koed), hvorimod der ingen bestemmelse er om den faktiske sats, hvis anvendelse Kommissionen har slaaet til lyd for.
42. En gennemgang af de relevante bestemmelser leder mig saaledes til den antagelse, at det alene er den faste sats, der er fastlagt i forordningerne, som kan finde anvendelse.
43. Domstolen har herved i sin dom i sagen Tyskland mod Kommissionen (11) fastslaaet, at:
"... faellesskabslovgivningen [skal] vaere klar, og de retsundergivne maa kunne forudse dens anvendelse. Dette krav om en klar retstilstand gaelder med saerlig styrke, naar der er tale om bestemmelser med retsvirkninger af oekonomisk art, saaledes at de beroerte kan faa et noejagtigt kendskab til omfanget af de forpligtelser, der herved paalaegges dem".
44. Det bestyrker mig i min opfattelse, at der herudover ikke ses at vaere nogen retlige holdepunkter for den af Kommissionen foreslaaede loesning, hvorefter det er den faktiske sats, der skal regnes med.
45. Lige saa lidt som forordningerne indeholder nogen udtrykkelige bestemmelser om en omregningssats baseret paa den faktisk opnaaede nettomaengde, kan man efter min opfattelse boeje forordningernes ordlyd i en saadan grad, at det leder til en fortolkning, der kan stoette Kommissionens synspunkt.
46. Kommissionen har for Domstolen gjort gaeldende, at det af artikel 4, stk. 1, i henholdsvis forordning nr. 2471/77 og forordning nr. 1405/78, hvorefter alt koedet fra udbeningsprocessen skal indlagres (og ikke blot 77, henholdsvis 70, kg udbenet koed pr. 100 kg ikke-udbenet koed), kan udledes, at det er den maengde, som faktisk opnaas efter udbeningen, der skal tages i betragtning ved afgoerelsen om ydelse af stoette. Denne fortolkning indebaerer, at den lagerindehaver, der har valgt at udbene koedet og herved har opnaaet en stoerre nettomaengde, ikke kan oppebaere stoetten fuldt ud og samtidig bevare muligheden for at saelge de overskydende stykker. Endvidere anfoeres det i femte betragtning til forordning nr. 1071/68, at "... under hensyntagen til handelssaedvaner boer visse afvigelser fra aftalte lagermaengder tillades". Dette er begrundelsen for de procentsatser, der er fastlagt i forordning nr. 2471/77 og forordning nr. 1405/78 (90%, henholdsvis 85%, alt efter om koedet er blevet indlagret i ikke-udbenet eller udbenet stand). Det savner herefter grundlag at regne med den fiktive sats, saaledes at der ved beregningen af stoetten indroemmes en yderligere margen til den kontrahent, som har opnaaet en overskydende maengde efter udbening.
47. Jeg deler ikke denne opfattelse.
48. Lagerindehaverens forpligtelse til at indlagre alt det koed, der er opnaaet ved udbeningen, er utvivlsomt i overensstemmelse med en af de vaesentligste maalsaetninger med de paagaeldende forordninger, som er at fremme oplagring af den stoerst mulige maengde oksekoed (12) og at forhindre svig. Forpligtelsen er paa ingen maade uforenelig med faste omregningssatser, som tjener til paa forhaand og med noejagtighed at fastlaegge stoettevilkaarene.
49. I modsaetning til, hvad Kommissionen goer gaeldende, kan formaalet med disse omregningssatser ikke alene vaere at fastlaegge en minimumsnettomaengdesats, der finder anvendelse i tilfaelde af udbening. Omregningssatserne er et afgoerende led i ordningerne i henhold til de paagaeldende forordninger, idet deres anvendelse er udtryk for en fastlaeggelse af stoettevilkaarene.
50. Jeg mener endvidere heller ikke, at femte betragtning til forordning nr. 1071/68 kan fortolkes paa den af Kommissionen angivne maade, og at det heraf kan udledes, at lagerindehaverne i tilfaelde af udbening ikke har krav paa, at der regnes med den faste sats.
51. Men hertil kommer, at en anvendelse paa et parti udbenet koed, der er blevet udlagret foer tiden eller indlagret i strid med de gaeldende regler, af den faktiske nettomaengdesats med henblik paa fastlaeggelsen af den maengde ikke-udbenet koed, som partiet svarer til, vil kunne medfoere alvorlige beregningsfejl.
52. Den faktiske nettomaengdesats fremstaar paa grundlag af udbeningen af alt det indlagrede koed, dvs. uden at der sondres mellem forskellige stykker. I denne forstand er der tale om en gennemsnitlig nettomaengdesats, som er et resultat af udbeningen som helhed.
53. At anvende denne gennemsnitlige nettomaengdesats paa en lille maengde koed - den, der er blevet udlagret foer tiden eller indlagret i strid med de gaeldende regler - som alene bestaar af visse stykker, ville savne grundlag, da denne sats kun er en faktisk sats i forhold til den nettomaengde, der er opnaaet efter udbening af den samlede maengde koed, som er blevet indlagret.
54. Dette bestyrker mig i den opfattelse, at det er den faste sats, saaledes som denne er fastlagt i forordningerne, der skal regnes med.
55. Hvad angaar risikoen for, at de lagerindehavere, som har foretaget en udbening, saelger overskydende stykker herfra, bemaerker jeg blot, at det efter de paagaeldende forordninger (jf. artikel 4, stk. 1) kun er tilladt at foretage udbening, forudsat at alt koedet fra udbeningsprocessen indlagres.
56. Jeg skal herefter foreslaa, at Domstolen besvarer de forelagte spoergsmaal saaledes:
"1) Artikel 3, stk. 2, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1071/68 af 25. juli 1968 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende ydelse af stoette til den private oplagring inden for oksekoedssektoren skal fortolkes saaledes, at en privat lagerindehaver foerst kan paabegynde indlagringen af den aftalte maengde efter indgaaelsen af kontrakten om oplagring.
2) Det stadium, paa hvilket indlagringen paabegyndes, jf. ovennaevnte bestemmelse, er anbringelsen, foer frysning, af det koed, der skal indlagres, paa frysehusets koelelager.
3) Forpligtelsen til foerst at paabegynde indlagringen efter indgaaelsen af kontrakten om oplagring er en primaer forpligtelse, hvis tilsidesaettelse som udgangspunkt bevirker, at retten til stoette for den paagaeldende maengde koed fortabes.
4) Denne ret fortabes dog ikke, naar den private lagerindehaver uden at vaere moedt med nogen form for indsigelse telefonisk har givet interventionsorganets ansvarlige embedsmaend meddelelse om en paataenkt indlagring foer tiden af den paagaeldende maengde, og denne indlagring har vaeret uden betydning for interventionsorganets mulighed for at foretage en effektiv kontrol med, at lagerindehaveren overholder sine forpligtelser.
5) I tilfaelde af udbening skal der ved fastsaettelsen af den maengde koed, som skal tages i betragtning med henblik paa retten til stoette til oplagring, regnes med de faste satser, der er fastlagt i henholdsvis artikel 4, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2471/77 af 8. november 1977 om ydelse af en forudfastsat fikseret stoette til privat oplagring af hele og halve kroppe og saakaldte quartiers compensés inden for oksekoedssektoren og artikel 4, stk. 2, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1405/78 af 22. juni 1978 om ydelse af en forudfastsat fikseret stoette til privat oplagring af forfjerdinger af oksekoed."
(*) Originalsprog: fransk.
(1) - Forordning om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende ydelse af stoette til den private oplagring inden for oksekoedssektoren (EFT 1968 II, s. 349).
(2) - Forordning om ydelse af forudfastsat fikseret stoette til privat oplagring af hele og halve kroppe og saakaldte quartiers compensés inden for oksekoedssektoren (EFT L 286, s. 20).
(3) - Forordning om ydelse af en forudfastsat fikseret stoette til privat oplagring af forfjerdinger af oksekoed (EFT L 170, s. 20).
(4) - Jf. henholdsvis femte og fjerde betragtning til disse forordninger.
(5) - Dom af 24.9.1985 (sag 181/84, Sml. s. 2889).
(6) - Praemis 20.
(7) - Dom af 23.2.1983 (sag 36/82, Sml. s. 395).
(8) - Praemis 8.
(9) - Forelaeggelseskendelsen, afsnit II, punkt 1, d).
(10) - Forelaeggelseskendelsen, afsnit II, punkt 1, foerste afsnit.
(11) - Dom af 15.12.1987 (sag 332/85, Sml. s. 5143, praemis 23).
(12) - Jf. Domstolens dom af 1.2.1994 (sag C-374/92, Irsfeld, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 24).