62024CO0149_INF
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 12. december 2024 –United Media Services
(Sag C-149/24)
»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis – artikel 4, stk. 3, TEU – procesautonomi – ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet – retssikkerhed – adgang til effektive retsmidler – endelig afgørelse fra en national retsinstans, som viser sig at være i strid med en efterfølgende dom fra Domstolen – afgørelse fra en forfatningsdomstol, hvori det fastslås, at en bestemmelse i national ret, på grundlag af hvilken der er blevet afsagt en dom, er i strid med den pågældende medlemsstats forfatning – anmodning om genoptagelse – forskellige præklusionsfrister«
1.
Præjudicielle spørgsmål – besvarelse, der ikke giver anledning til nogen rimelig tvivl – besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis – anvendelse af procesreglementets artikel 99
(Art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 99)
(jf. præmis 20 og 21)
2.
EU-ret – direkte virkning – individuelle rettigheder – de nationale retters beskyttelse heraf – sagsanlæg – princippet om procesautonomi – overholdelse af ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet – præklusionsfrist på én måned for fremsættelse af en anmodning om genoptagelse – lovlighed – national lovgivning, der fastsætter en præklusionsfrist på tre måneder for fremsættelse af en anmodning om genoptagelse af en retsafgørelse, der er blevet vedtaget på grundlag af en national bestemmelse, som efterfølgende er blevet erklæret forfatningsstridig – ikke relevant
(Art. 4, stk. 3, TEU; art. 267 TEUF)
(jf. præmis 25-29 og 31 samt konkl.)
3.
EU-ret – direkte virkning – individuelle rettigheder – de nationale retters beskyttelse heraf – sagsanlæg – princippet om procesautonomi – overholdelse af ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet – præklusionsfrist på én måned for fremsættelse af en anmodning om genoptagelse – lovlighed – ingen indvirkning på muligheden for at drage medlemsstaten til ansvar som følge af en afgørelse fra en domstol, der træffer afgørelse i sidste instans
(Art. 4, stk. 3, TEU; art. 267 TEUF)
(jf. præmis 30)
Konklusion
Artikel 4, stk. 3, TEU – sammenholdt med ækvivalensprincippet, effektivitetsprincippet og retssikkerhedsprincippet – skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en anmodning om, at en endelig retsafgørelse skal genoptages, fordi den er i strid med EU-retten, skal fremsættes inden for en frist på en måned fra meddelelsen af denne afgørelse, mens en anmodning om genoptagelse, der fremsættes som følge af, at den pågældende endelige retsafgørelse er blevet vedtaget på grundlag af en national bestemmelse, hvis forfatningsstridighed efterfølgende er blevet fastslået i en afgørelse fra forfatningsdomstolen i den pågældende medlemsstat, kan fremsættes inden for en frist på tre måneder fra offentliggørelsen af denne afgørelse i medlemsstatens statstidende, forudsat at de konkrete retsvirkninger af denne konstatering af forfatningsstridighed følger direkte af den nævnte afgørelse fra forfatningsdomstolen.