62018TO0481
RJEŠENJE OPĆEG SUDA (prvo vijeće)
8. travnja 2019. (
*1
)
„REACH – Zastupanje po odvjetniku koji nema svojstvo treće strane – Očita nedopuštenost”
U predmetu T‑481/18,
Electroquimica Onubense, SL, sa sjedištem u Palosu de la Fronteri (Španjolska), koju zastupa D. González Blanco, odvjetnik,
tužitelj,
protiv
Europske agencije za kemikalije (ECHA), koju zastupaju J.-P. Trnka, C.-M. Bergerat i M. Heikkilä, u svojstvu agenata, uz asistenciju C. Garcíje Molyneuxa, odvjetnika,
tuženika,
povodom tužbe podnesene protiv ECHA‑ine odluke SME D(2018)2931-DC od 31. svibnja 2018., kojom se utvrđuje da tužitelj ne ispunjava uvjete za smanjenje naknade predviđene za mala poduzeća i kojom mu se nalaže plaćanje upravne pristojbe.
OPĆI SUD (prvo vijeće)
u sastavu: I. Pelikánová, predsjednica, P. Nihoul (izvjestitelj) i J. Svenningsen, suci,
tajnik: E. Coulon,
donosi sljedeće
Rješenje
Činjenično stanje i postupak
1
Ovu je tužbu 1. kolovoza 2018. u ime tužitelja, društva Electroquimica Onubense, SL, podnio Daniel González Blanco.
2
Europska agencija za kemikalije (ECHA) je u odgovoru na tužbu od 29. studenoga 2018. iznijela argument o postojanju zapreke vođenju postupka koji temelji na tome da odvjetnik koji zastupa tužitelja ne zadovoljava uvjet neovisnosti koji se zahtijeva Statutom Suda Europske unije i Poslovnikom Općeg suda. ECHA je svoje tvrdnje temeljila na okolnosti da je tužiteljev odvjetnik u tužbi dao adresu elektroničke pošte, putem koje ga se može kontaktirati, koja sadržava tužiteljev naziv internetske domene.
3
Opći sud je mjerom upravljanja postupkom, koja se temelji na članku 89. stavku 3. Poslovnika, pozvao tužitelja na očitovanje o dopuštenosti tužbe u odnosu na argument o postojanju zapreke vođenju postupka koji je iznijela ECHA tako da navede je li njegov zastupnik u trenutku podnošenja tužbe bio uključen u društvo tužitelja ili bilo koje drugo povezano društvo i, ako je to tako, da opiše njegovu ulogu u upravnom i financijskom upravljanju tog društva. Tužitelj je na taj zahtjev odgovorio u za to određenom roku.
Zahtjevi stranaka
4
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
–
prizna da je tužba kojom se traži preispitivanje ECHA‑ine Odluke SME(2018)2931-DC od 31. svibnja 2018., kojom se utvrđuje da tužitelj ne ispunjava uvjete za smanjenje naknade predviđene za mala poduzeća i kojom mu se nalaže plaćanje upravne pristojbe, podnesena pravovremeno i u odgovarajućem obliku;
–
s obzirom na istaknute tužbene razloge, donese novu odluku kojom utvrđuje da je on srednje poduzeće u svrhu primjene Uredbe Komisije (EZ) br. 340/2008 od 16. travnja 2008. o naknadama i pristojbama plativima ECHA‑i u skladu s Uredbom (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) (SL 2008., L 107, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 25., str. 283.).
5
ECHA od Općeg suda zahtijeva da:
–
donese mjeru izvođenja dokaza kojom se želi postići da tužitelj podnese evidenciju zaposlenja ili bilo koji sličan službeni dokument socijalne sigurnosti španjolske vlade kojim se dokazuje profesionalni status koji njegov odvjetnik ima;
–
tužbu proglasi nedopuštenom;
–
podredno, odbije tužbu kao neosnovanu;
–
naloži tužitelju snošenje troškova.
6
U svojim očitovanjima na pisanja pitanja Općeg suda tužitelj zahtijeva od Općeg suda da tužbu proglasi dopuštenom.
Pravo
7
Na temelju članka 126. Poslovnika, kad je tužba očito nedopuštena, Opći sud može, na prijedlog suca izvjestitelja, u svakom trenutku odlučiti obrazloženim rješenjem, bez poduzimanja daljnjih koraka u postupku.
8
Budući da smatra da je u ovom slučaju na temelju sadržaja spisa predmet dovoljno razjašnjen, Opći sud odlučit će bez nastavljanja postupka.
9
U skladu s člankom 19. trećim i četvrtim stavkom i člankom 21. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije, koji se na Opći sud primjenjuju u skladu s člankom 53. prvim stavkom navedenog statuta, ostale stranke, osim država članica i institucija Europske unije, država koje su stranke Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (EGP) i Nadzornog tijela Europskog udruženja slobodne trgovine (EFTA), iz navedenog sporazuma mora zastupati odvjetnik koji je ovlašten zastupati pred sudom države članice ili druge države koja je stranka Sporazuma o EGP‑u.
10
U skladu sa sudskom praksom, iz spomenutih odredbi, i osobito iz upotrebe izraza „zastupati” u članku 19. trećem stavku Statuta Suda Europske unije, proizlazi da, u svrhu podnošenja tužbe Općem sudu, stranka u smislu tog članka mora koristiti usluge „treće strane” koja mora biti ovlaštena zastupati pred sudom države članice ili države koja je stranka Sporazuma o EGP‑u (vidjeti rješenje od 18. studenoga 2014., Justice & Environment/Komisija, T‑221/14, neobjavljeno, EU:T:2014:1002, t. 8. i navedenu sudsku praksu).
11
Ovaj zahtjev za korištenje treće strane odgovara poimanju uloge odvjetnika prema kojem se on smatra suradnikom u postupku, od kojeg se zahtijeva pravna pomoć koja je potrebna klijentu, potpuno neovisna i u njegovu najboljem interesu (vidjeti rješenje od 18. studenoga 2014., Justice & Environment/Komisija, T‑221/14, neobjavljeno, EU:T:2014:1002, t. 9. i navedenu sudsku praksu).
12
Pojam neovisnosti odvjetnika pred sudovima Unije ne definira se samo pozitivno, odnosno upućivanjem na etička pravila struke, već i negativno, to jest nepostojanjem radnog odnosa između odvjetnika i njegova klijenta (vidjeti presudu od 6. rujna 2012., Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej/Komisija, C‑422/11 P i C‑423/11 P, EU:C:2012:553, t. 24. i navedenu sudsku praksu).
13
U ovom slučaju tužitelj u svojim očitovanjima podnesenima nakon pitanjâ Općeg suda navodi da je D. González Blanco zaposlenik tužitelja od 15. veljače 2017., na radnom mjestu rukovoditelja ljudskih resursa.
14
U skladu sa sudskom praksom navedenom u gornjoj točki 12., upravo takav radni odnos, koji podrazumijeva da tužitelj odlučuje o zapošljavanju svojeg zastupnika u društvu, o njegovim radnim uvjetima i otkazu ugovora o radu koji ga s njim povezuje, isključuje mogućnost da zastupnik ima traženu neovisnost.
15
U tim se okolnostima, s obzirom na njegove funkcije tužiteljeva rukovoditelja ljudskih resursa, koje izvršava kao tužiteljev zaposlenik, D. Gonzáleza Blanca ne može smatrati trećom stranom neovisnom o tužitelju. Naime, zbog funkcija koje D. González Blanco obavlja postoji opasnost od utjecaja, barem djelomičnog, njegova poslovnog okruženja na njegovo stručno mišljenje, zbog čega on nužno ima manji stupanj neovisnosti u odnosu na tužitelja nego što to ima vanjski odvjetnik u odnosu na svojeg klijenta (vidjeti u tom smislu rješenje od 14. studenoga 2016., Dimos Athinaion/Komisija, T‑360/16, neobjavljeno, EU:T:2016:694, t. 10. i navedenu sudsku praksu).
16
Tužiteljevi argumenti ne mogu dovesti u pitanje ta razmatranja.
17
Kao prvo, tužitelj ističe da je njegov zastupnik ovlašten zastupati pred sudovima države članice i da je njegov zastupnik podnio punomoć da djeluje u njegovo ime u okviru ovog postupka.
18
U tom pogledu treba istaknuti da je činjenica da je D. González Blanco ovlašten zastupati pred sudom države članice ili druge države koja je stranka Sporazuma o EGP‑u nužan uvjet da bi mogao zastupati pred sudovima Unije. Međutim, u skladu sa sudskom praksom, takvo ovlaštenje nije dovoljno (rješenje od 18. studenoga 2014., Justice & Environment/Komisija, T‑221/14, neobjavljeno, EU:T:2014:1002, t. 8.). Stoga se iz njegova ovlaštenja na zastupanje pred nacionalnim sudovima ne može zaključiti da D. González Blanco automatski može zastupati tužitelja pred Općim sudom. Činjenica da je tužitelj podnio, u skladu s člankom 51. stavkom 3. Poslovnika, punomoć kojom je svojeg zastupnika ovlastio da djeluje u njegovo ime u ovom postupku, nevažna je za ocjenu zasebnog zahtjeva prema kojem on mora imati svojstvo treće strane u odnosu na tužitelja.
19
Kao drugo, tužitelj tvrdi da je u Španjolskoj djelatnost zaposlenika na radnom mjestu rukovoditelja ljudskih resursa spojiva sa slobodnim zanimanjem odvjetnika koje D. González Blanco izvršava za svoj račun i posljedično to čini neovisno i samostalno.
20
U tom pogledu valja istaknuti da je poimanje uloge odvjetnika kako je definirano u gornjoj točki 11. u skladu s pravnom tradicijom koja je zajednička državama članicama. Međutim, u okviru sporova pred sudovima Unije, taj se zahtjev objektivno provodi i nužno je nezavisan od nacionalnih pravnih poredaka (vidjeti rješenje od 20. studenoga 2017., BikeWorld/Komisija, T‑702/15, EU:T:2017:834, t. 32. i navedenu sudsku praksu).
21
Primjenom te sudske prakse, odredbe koje se odnose na zastupanje ostalih stranaka osim država članica i institucija pred sudovima Unije treba, u mjeri u kojoj je to moguće, samostalno tumačiti, bez upućivanja na nacionalno pravo.
22
Činjenica da su u Španjolskoj funkcije koje u ovom slučaju izvršava tužiteljev zastupnik kao njegov zaposlenik spojive sa slobodnim zanimanjem odvjetnika nije samo po sebi dovoljna da pokaže da je udovoljeno zahtjevu neovisnosti s obzirom na to da se taj zahtjev mora ocijeniti prema kriterijima na koje se podsjeća u gornjim točkama 10. do 12.
23
Kao treće, tužitelj navodi da D. González Blanco u ovom postupku djeluje tako da ga zastupa neovisno kao samostalan stručnjak, a ne kao zaposlenik.
24
U ovom slučaju taj argument treba odbiti. Naime, s obzirom na to da je D. González Blanco tužiteljev zaposlenik, njemu taj radni odnos ne dopušta da se u kontekstu sporova koji se vode pred sudovima Unije i zbog razloga spomenutih u gornjoj točki 12. pozove na to da djeluje isključivo u svojstvu odvjetnika, djelatnosti koju eventualno izvršava kao samozaposlena osoba, a ne kao tužiteljev zaposlenik.
25
Uzevši u obzir prethodno navedene razloge, valja zaključiti da tužba kojom je pokrenut postupak nije podnesena u skladu s člankom 19. trećim i četvrtim stavkom i člankom 21. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije, koji se na Opći sud primjenjuju u skladu s člankom 53. prvim stavkom navedenog statuta, s obzirom na to da ju je potpisao D. González Blanco.
26
Iz prethodno navedenog proizlazi da u ovom slučaju tužbu treba odbaciti kao očito nedopuštenu a da nije potrebno donijeti mjeru izvođenja dokaza koju je ECHA zahtijevala.
Troškovi
27
Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
28
Budući da tužitelj nije uspio u postupku, valja mu naložiti snošenje troškova postupka, sukladno zahtjevu ECHA‑e.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (prvo vijeće),
rješava:
1.
Tužba se odbacuje kao očito nedopuštena.
2.
Društvu Electroquimica Onubense, SL nalaže se snošenje troškova postupka.
U Luxembourgu 8. travnja 2019.
Tajnik
E. Coulon
Predsjednik
I. Pelikánová
(
*1
)	Jezik postupka: španjolski