Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. RICHARD DE LA TOUR
представено на 16 април 2026 година(1)
Дело C‑131/25
Axel Dris
срещу
Gouvernement de la Communauté française
(Преюдициално запитване, отправено от Conseil d’État (Държавен съвет, Белгия)
„ Преюдициално запитване — Гражданство на Съюза — Право на свободно движение и на свободно пребиваване на територията на държавите членки — Членове
18 и 21
ДФЕС — Директива
2004/38/ЕО — Принцип за недопускане на дискриминация — Достъп до висше образование — Студенти, граждани на държава членка, които отиват в друга държава членка, за да следват там — Квота, ограничаваща броя на записаните след успешно положен приемен изпит чуждестранни студенти в първи цикъл на обучение по медицински науки — Студент,
пребиваващ в Люксембург, който е завършил средното си образование в Белгия “
I.      Въведение
1.        Университетът на Великото херцогство Люксембург
е основан през 2003 г.(2). От 2020 г. този университет предлага бакалавърска степен („Bachelor“) по медицина с продължителност три години и с възможност за прехвърляне от втората година в партньорски университети(3) в Белгия, Германия и Франция(4).
2.        До академичната 2019/2020 г. включително студентите са имали възможност да завършат само първата година на обучение по медицински науки в Люксембургския университет и са били принудени да продължат в един от тези партньорски университети. Много студенти с постоянно пребиваване в Люксембург предпочитали още от първата година на обучение по медицински науки да се насочат направо към университети в Белгия, Германия, Франция, Италия, Австрия, Португалия, Обединеното кралство и Швейцария. Например през академичната 2018/2019 г. 133 от пребиваващите в Люксембург лица, които са подали заявление за финансова помощ за висше образование от люксембургската държава, са следвали медицински науки в Белгия(5).
3.        Именно в този контекст се вписва положението на г‑н Axel Dris — студент с люксембургско гражданство и с местоживеене в Люксембург, който е завършил средното си образование в учебно заведение, намиращо се в Арлон (Белгия), и желае да се запише в университет в Белгия, за да следва медицински науки. Това положение е в основата на преюдициалното запитване, отправено от Conseil d’État (Държавен съвет, Белгия), което се отнася до тълкуването на член 18, първа алинея ДФЕС и на член 21, параграф 1 ДФЕС.
4.        Френската общност в Белгия(6) отказва да предостави на г‑н Dris удостоверение за успешно положен изпит, позволяващо му да се запише във факултет по медицина във Френската общност, въпреки успешното полагане от него на приемния изпит за медицински и дентални науки поради действащата квотна система за записване на чуждестранни студенти в първи цикъл на обучение по медицински и дентални науки (наричана по-нататък „квотата за чуждестранни студенти“). В хода на обжалването на това решение г‑н Dris изтъква по-специално, че положението му е сходно с това на „местен“ студент по смисъла на член 1 от Décret de la Communauté française régulant le nombre d’étudiants dans certains cursus de premier cycle de l’enseignement supérieur(7) (Декрет на Френската общност за регулиране на броя студенти в някои специалности от първи цикъл на висшето образование) от 16 юни 2006 г. в редакцията му, приложима към спора в главното производство(8), поради факта, че е завършил средното си образование и е получил диплома за средно образование в тази държава членка.
5.        През 2006 г. срещу разглежданата по главното производство белгийска правна уредба, и по-специално този декрет, е подадена жалба за отмяна, въз основа на която Cour constitutionnelle (Конституционен съд, Белгия) отправя преюдициално запитване до Съда. По това запитване е постановено решение от 13 април 2010 г., Bressol и др.(9), вследствие на което с решение № 89/2011 от 31 май 2011 г. Конституционният съд отменя част от член 8 от посочения декрет.
6.        Така настоящото преюдициално запитване се явява продължение на решение Bressol и др. и по него Съдът трябва да прецени с оглед на членове 18 и 21 ДФЕС сходството между положението на студентите, пребиваващи в погранична зона и завършили средното си образование в съседната държава членка, и положението на студентите, пребиваващи в последната държава членка.
7.        Ще предложа на Съда да даде същия отговор, както в решение Bressol и др., като същевременно уточни елементите, които запитващата юрисдикция трябва да вземе предвид при анализа на положението на г‑н Dris, който според мен би трябвало да се ползва от същия режим като местните студенти.
II.    Правна уредба
А.      Международното право
8.        Член 1 от Accord particulier relatif à la coopération universitaire en formation médicale entre le Gouvernement de la Communauté française de Belgique et le Gouvernement du Grand-Duché de Luxembourg(10) (Специално споразумение за университетско сътрудничество в областта на обучението по медицина между правителството на Френската общност на Белгия и правителството на Великото херцогство Люксембург) гласи:
„Болничните заведения на Великото херцогство Люксембург допринасят за обучението по медицина, провеждано от университетите на Френската общност […], по-специално като приемат на неплатени стажове в структурите си студенти по медицина от първи и втори цикъл на обучение […]“.
9.        Член 2 от това споразумение предвижда:
„Всяка година най-много 15 студенти от Люксембургския университет, притежаващи диплома за средно образование, издадена от средно учебно заведение във Великото херцогство Люксембург, които отговарят на изискванията за прием по документи в Люксембургския университет, могат да продължат обучението си в първи цикъл по медицински и дентални науки в университет във Френската общност.
Посочените студенти се избират от Люксембургския университет измежду тези, които само през съответната година са завършили успешно първи курс от „бакалавърска степен по науки за живота — специалност медицина“ и са успешно класирани след изпита в края на годината, на който местата се разпределят според успеха, въз основа на общата средна оценка.
Оперативните условия на сътрудничеството се определят със специални междууниверситетски споразумения, сключени между Люксембургския университет и съответните университети от Френската общност […]“.
Б.      Белгийското право
10.      Член 1 от Декрета от 16 юни 2006 г. гласи:
„За местен студент по смисъла на настоящия декрет следва да се счита студентът, който към момента на записването си във висше учебно заведение представи доказателство, че неговото основно местоживеене е в Белгия и че отговаря на едно от следните условия:
1°      да има право да пребивава постоянно в Белгия;
2°      да има основно местоживеене в Белгия най-малко 15 месеца преди записването във висше учебно заведение, като упражнява там професионална дейност в качеството на заето или самостоятелно заето лице или получава заместващ доход, предоставен от белгийски публичен орган;
[…]
7°      да има основно местоживеене в Белгия най-малко три години преди записването във висше учебно заведение;
[…]
Под „право да пребивава постоянно“ по смисъла на алинея 1, точка 1° за гражданите на друга държава — членка на Европейския съюз, следва да се разбира правото, признато по силата на членове 16 и 17 от Директива [2004/38/ЕО(11)] […]“.
11.      Член 1, параграф 1 от Décret de la Communauté française relatif aux études de sciences médicales et dentaires(12) (Декрет на Френската общност относно обучението по медицински и дентални науки) от 29 март 2017 г. в редакцията му, приложима към спора по главното производство(13), гласи:
„Достъп до първи цикъл на обучението по медицински науки и до обучение от първи цикъл по дентални науки, с оглед на придобиването на степента, която те предоставят, имат само студенти, които отговарят на общите условия за достъп до обучение от първи цикъл по член 107 от Декрет [на Френската общност] от 7 ноември 2013 г. за висшето образование и академичната организация на обучението [(14)] и които притежават удостоверение за успешно положен изпит, издадено след положен приемен изпит за първи цикъл на обучението по медицински науки и/или обучение от първи цикъл по дентални науки, наричан по-нататък „приемният изпит“.
12.      Член 6 от Декрета от 29 март 2017 г. предвижда:
„1.      Не по-късно от 3 дни след решението председателят на изпитната комисия за приемния изпит съобщава на кандидатите резултатите от изпита чрез [Académie de recherche et d’enseignement supérieur, Belgique (Академия за научни изследвания и висше образование, Белгия) (ARES)] и изпраща списъка на издържалите конкурса на висшите учебни заведения, които имат право да организират и организират обучение от първи цикъл в областта на медицинските науки и/или обучение от първи цикъл в областта на денталните науки.
Не по-късно от 10 дни след организирането на приемния изпит изпитната комисия чрез ARES издава на кандидатите, успешно положили същия, удостоверение за успешно положен приемен изпит. Без да се засягат останалите условия за прием, студентът, който притежава това удостоверение, се записва във
висшето учебно заведение, определено при записването му за изпита в съответствие с член 1, параграф 3.
Удостоверението за успешно положен изпит е валидно за записване само за следващата академична учебна година. То е лично и непрехвърлимо. В случай на непреодолима сила, надлежно преценена от изпитната комисия за приемния изпит, това удостоверение може да бъде признато за две последователни учебни години.
2.      При произнасянето си изпитната комисия за приемния изпит прилага следния подход: за всяка специалност се определя число Т, равно на общия брой кандидати, издържали приемния изпит по член 1, и число NR, равно на броя на кандидатите, издържали приемния изпит, които не се считат за местни студенти по смисъла на член 1 от Декрета от 16 юни 2006 г.
[…].
Когато съотношението между числото NR и числото T е по-голямо от 30 %, изпитната комисията класира кандидатите, издържали приемния изпит, които не могат да се считат за местни студенти, за да определи тези, на които ще бъде издадено удостоверение за успешно положен изпит. Изпитната комисия класира тези кандидати в низходящ ред според общите оценки, получени от всеки от тях на приемния изпит. Тя издава удостоверения за успешно положен изпит на кандидатите, издържали приемния изпит, по реда на класиране, докато делът на кандидатите, които не могат да се считат за местни студенти, достигне 30 % от общия брой на издържалите изпита кандидати.
В края на тази процедура за всяка специалност се установява число L, равно на броя на студентите, които получават удостоверение за успешно положен изпит“.
13.      Съгласно член 17bis от този декрет:
„Членове 1—7 от настоящия декрет не се прилагат за студенти, които съгласно [Споразумението между Френската общност и Люксембург] могат да продължат обучението си в университет в първи цикъл по медицински науки“.
III. Фактите по спора в главното производство и преюдициалният въпрос
14.      Г‑н Dris, който е с люксембургско гражданство и има местоживеене в граничеща с Белгия люксембургска община, е завършил средното си образование в Арлон.
15.      На 5 юли 2022 г. той се явява на приемния изпит по медицински и дентални науки и го полага успешно. Въпреки това, тъй като не е „местен студент“ по смисъла на член 1 от Декрета от 16 юни 2006 г., спрямо г‑н Dris е приложена квотата за чуждестранни студенти и с оглед на средния му резултат не му е издадено удостоверение за успешно положен изпит, позволяващо му да се запише в медицински факултет във Френската общност.
16.      На 12 септември 2022 г. г‑н Dris подава жалба до
Conseil d’État (Държавен съвет), с която иска, от една страна, спиране по реда на производството за изключителна спешност на изпълнението на решението, с което му е отказано издаването на удостоверение за успешно положен изпит, за което е узнал на 14 юли 2022 г. (отхвърлено с решение на тази юрисдикция от 27 септември 2022 г.), и от друга страна, отмяна на това решение.
17.      Тъй като е люксембургски гражданин, притежаващ свидетелство за средно образование, издадено от средно учебно заведение, намиращо се в Белгия, г‑н Dris счита по-конкретно, първо, че е дискриминиран спрямо:
–        най-напред, люксембургските граждани, притежаващи диплома за средно образование, издадена от средно учебно заведение в Люксембург, които поради това могат да продължат обучението си в първи цикъл по медицински науки в университет във Френската общност,
–        след това, студентите, които притежават свидетелство за завършено средно образование, издадено от средно учебно заведение в Белгия, и които, като местни лица по смисъла на член 1 от Декрета от 16 юни 2006 г., е трябвало само да положат успешно приемния изпит, и следователно за тях не се прилага квотата за чуждестранни студенти, и
–        накрая, студентите, които притежават свидетелство за завършено средно образование, издадено от средно учебно заведение, намиращо се във Великото херцогство Люксембург, и които, като местни лица по смисъла на член 1 от Декрета от 16 юни 2006 г., е трябвало само да положат успешно приемния изпит, и следователно за тях не се прилага квотата за чуждестранни студенти.
18.      Второ, г‑н Dris счита, че член 1 от Декрета от 16 юни 2006 г., членове 1, 6 и 17bis от Декрета от 29 март 2017 г., както и Споразумението между Френската общност и Люксембург нарушават член 18, първа алинея и член 21, параграф 1 ДФЕС, тъй като не отчитат положението на трансграничните студенти при въвеждането на системата за приемни изпити и на организацията във връзка с изключението, установено в полза на люксембургските студенти.
19.      По-конкретно, що се отнася до качеството му на трансграничен студент, г‑н Dris счита в частност, че положението му е сходно с това на студент, определен като „местен“ по смисъла на член 1 от Декрета от 16 юни 2006 г., тъй като е завършил цялото си средно образование в Белгия и основните му привръзки са в Белгия, а именно извънкласните му дейности или приятелите му. Той добавя, че гражданин на Съюза не може да бъде третиран неблагоприятно единствено защото е упражнил свободата си на движение. Така, като се позовава на решение Bressol и др., той поддържа, че квотата за чуждестранни студенти може да бъде обоснована само по отношение на студенти, които все още не са упражнили свободата си на движение, но не може да се прилага за студент, който, след като е упражнил свободата си на движение, вече има привръзка с Френската общност.
20.      Г‑н Dris прави извода, че изискването за пребиваване представлява пряка дискриминация, основана на гражданството, и добавя, че решение от 15 март 2005 г., Bidar(15), приравнява студент, който се обучава в държава членка, на пребиваващ в тази държава. Поради това той не можело да бъде третиран различно от студентите от държавата членка на местоназначение, дори да нямал законен статут на пребиваващ.
21.      Г‑н Dris твърди също, че люксембургските ученици, посещаващи училище в Белгия, и белгийските ученици от провинция Люксембург (Белгия) споделят една и съща голяма зона на заетост и че обучените медицински специалисти ще обслужват тази голяма зона на заетост и съответния голям регион. Голяма част от грижите, предлагани на жителите на провинция Люксембург, се предоставяли от доставчици на здравно обслужване от Великото херцогство Люксембург. Той добавя, че във въпросната белгийска гранична зона има силен недостиг на лекари.
22.      Правителството на Френската общност оспорва тези доводи, като изтъква по-конкретно, от една страна, че положението на трансграничните студенти не се различава от това на чуждестранните студенти, които са получили свидетелство за средно образование, издадено от
средно учебно заведение, намиращо се в Белгия. От друга страна, доводът, че трансграничният студент би могъл да предлага лекарски услуги на белгийска територия, не можело да бъде възприет, тъй като важал за всеки чуждестранен студент, който реши да се установи в Белгия след края на обучението си, и освен това се основавал на предположението, че след завършването си такъв трансграничен студент ще бъде „трансграничен“ лекар, което било спекулативно.
23.      Освен това практиката на Съда, на която се позовава г‑н Dris, доколкото се отнася до национални правни уредби в областта на финансовата помощ за образование и на социалните помощи, не била релевантна, тъй като спорът по главното производство се отнасял до ограничения, обосновани от императивни съображения, свързани с общественото здраве.
24.      При тези обстоятелства Conseil d’État (Държавен съвет) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 18, първа алинея и член 21, параграф 1 ДФЕС, разглеждани самостоятелно или във връзка с член 165, параграф 1 и параграф 2, второ тире [ДФЕС] и член 14, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз, да се тълкуват в смисъл, че не допускат квотна система като тази, въведена с член 1 от Декрета [от 16 юни 2006 г.] и с член[ове]
1, 6 и 17bis от Декрета
[от 29 март 2017 г.], която поради големия дял напускащи територията на страната след завършване на медицинско образование чуждестранни студенти е ограничила достъпа им до университетското обучение по медицина с цел поддържане на качествено медицинско обслужване, добро управление на процеса на обучение и опазване на общественото здраве?“.
25.      Г‑н Dris, белгийското правителство и Европейската комисия представят писмени становища и участват в съдебното заседание, проведено на 14 януари 2026 г., в хода на което отговарят на поставените от Съда въпроси за устен отговор.
IV.    Анализ
26.      Преди да разгледам поставения от запитващата юрисдикция въпрос, с който по същество тя иска да се установи дали член 18, първа алинея и член 21, параграф 1 ДФЕС допускат правна уредба, предвиждаща квоти за достъпа до обучение по медицински науки за студентите, които не пребивават в държавата членка, провеждаща това обучение, ми се струва важно предварително да бъдат уточнени два елемента.
А.      Предварителни бележки
27.      От една страна, обратно на твърденията на Комисията в писменото ѝ становище, повторени по време на съдебното заседание, считам, че Директива 2004/38 не е приложима в настоящия случай, за да се обоснове право на пребиваване на г‑н Dris в Белгия. Всъщност член 6, параграф 1 от тази директива предвижда, че „[г]ражданите на Съюза имат право на пребиваване на територията на друга държава членка за срок до три месеца без никакви условия или формалности, освен изискването да притежават валидна карта за самоличност или паспорт“. Самото посещаване на друга държава членка през деня, без да се нощува там, не е достатъчно за установяването на право на временно пребиваване, което позволява на този гражданин да се ползва от еднаквото третиране, предвидено в член 24, параграф 1 от посочената директива. По-нататък,
член 24, параграф 2 предвижда изключения, в частност, че приемащата държава членка не е длъжна „преди придобиването на право на постоянно пребиваване да отпуска финансова помощ за издръжка за обучение, включително и за професионално обучение, състояща се от безвъзмездна помощ или студентски заеми за лица, различни от работници или самостоятелно заети лица, лица, които запазват такъв статус и членове на техните семейства“.
28.      Не считам, че от решение Bressol и др.(16), в което Съдът се е ограничил до това да поиска от запитващата юрисдикция да провери дали някои жалбоподатели са пребивавали в Белгия, преди да се запишат в някоя от съответните специалности, може да се направи различен извод. Същевременно качеството на г‑н Dris на гражданин и на пребиваващ в Люксембург не се оспорва.
29.      Въз основа на това стигам до извода, че Директива 2004/38 не е приложима към спора по главното производство.
30.      От друга страна, Споразумението между Френската общност и Люксембург, към което препраща член 17bis от Декрета от 29 март 2017 г., предвижда по същество, че определен брой студенти от Люксембургския университет, разполагащи с люксембургска диплома за средно образование, могат да продължат образованието си по медицински науки, започнато в Люксембургския университет, в университет във Френската общност, тъй като Люксембургският университет не разполага с пълна учебна програма по медицински науки.
31.      В това отношение следва да се припомни, че г‑н Dris не отговаря на условията за достъп до това междууниверситетско сътрудничество, като се има предвид, че не притежава диплома за средно образование, издадена от средно учебно заведение във Великото херцогство Люксембург, и не е започнал обучение по медицински науки в Люксембургския университет.
32.      Спорът в главното производство обаче има за предмет жалба за отмяна на решението на изпитната комисия да не издаде удостоверение за успешно положен изпит на г‑н Dris, след като спрямо него е приложена квотата за чуждестранни студенти. Ето защо според мен преюдициалният въпрос е хипотетичен в частта, в която се отнася до член 17bis от Декрета от 29 март 2017 г.
Б.      По същество
33.      По съществото на делото следва да се припомни, че национална правна уредба, с която някои граждани на съответната държава се поставят в по-неблагоприятно положение само поради факта, че са упражнили правото си на свободно движение и пребиваване в друга държава членка, представлява ограничение на свободите, признати на всеки гражданин на Съюза с член 21, параграф 1 ДФЕС(17), по-специално в областта на образованието(18).
34.      В решение Bressol и др. Съдът припомня, че принципът за недопускане на дискриминация забранява не само преките дискриминационни практики, основани на гражданството, но и всички непреки форми на дискриминация, които чрез прилагане на други критерии за разграничаване фактически водят до същия резултат(19). Следователно, освен ако е обективно обоснована и пропорционална на преследваната цел, дадена национална разпоредба трябва да се счита за непряко дискриминационна, когато поради самото си
естество може да засегне в по-голяма степен гражданите на други държави членки, отколкото гражданите на съответната държава, и може да постави по-специално първата категория в по-неблагоприятно положение(20).
35.      В допълнение, в това решение Съдът уточнява, че държавите членки могат да изберат образователна система, основана на подбора на студенти, при условие че тя не е дискриминационна(21).
36.      В настоящия случай разглежданите декрети установяват различни правила за подбор в зависимост от местоживеенето на студентите и определят това понятие въз основа на определен брой критерии. За студентите, които не пребивават в страната, фактът, че са положили успешно приемния изпит, може да не е достатъчен, за да получат достъп до обучение по медицински науки в Белгия. Всъщност, макар последните да представляват повече от 30 % от общия брой студенти, които са издържали успешно приемния изпит, те се класират в зависимост от резултатите си, така че процентът на чуждестранните студенти, на които е издадено удостоверението за успешно положен изпит, необходимо за получаване на достъп до обучение по медицински науки, е ограничен до 30 % от общия брой студенти, които са издържали приемния изпит(22). Обратно, местните студенти, които са издържали успешно приемния изпит, получават удостоверение за успешно положен изпит независимо от своя брой.
37.      По този начин тази национална правна уредба създава неравно третиране на местните и чуждестранните студенти. Условие за местоживеене като разглежданото по главното производство обаче е по-лесно изпълнимо от страна на гражданите на съответната държава, които най-често имат местоживеене в Белгия, отколкото от гражданите на други държави членки, които често имат местоживеене в друга държава членка(23). Подобно неравно третиране представлява ограничение на правото на свободно движение и пребиваване на територията на държавите членки.
38.      В съответствие с постоянната практика на Съда ограничение на правото на свободно движение и пребиваване може да бъде оправдано от гледна точка на правото на Съюза единствено ако се основава на обективни съображения от общ интерес, които не зависят от гражданството на заинтересованите лица, и ако е пропорционално на целта, легитимно преследвана от националното право(24).
39.      Решение Bressol и др. дава редица насоки, които позволяват да се отговори на преюдициалния въпрос. Така Съдът приема, че целта за „поддържане на качествено, балансирано и общодостъпно медицинско обслужване“ е легитимна, доколкото тази цел допринася за осъществяването на високо равнище на обществено здраве(25), по-специално чрез гарантиране на качеството на обучаващите се кадри(26). Затова той припомня компетентността на запитващата юрисдикция да анализира доколко националната правна уредба е в състояние да гарантира осъществяването на посочената цел, и дали не надхвърля необходимото за постигането ѝ(27). За да даде полезен отговор на националния съд(28), Съдът предвижда извършването на преценка на три етапа.
40.      Първо, запитващата юрисдикция трябва да провери дали съществуват реални рискове за защитата на общественото здраве(29), с уточнението, че държавата членка може да вземе защитни мерки, без да е нужно да изчаква недостигът на здравни специалисти или рисковете за качеството на образованието да възникнат(30). По-нататък, компетентните органи трябва да докажат, че тези рискове съществуват, като извършат количествен анализ, отчитащ най-напред въздействието на групата чуждестранни студенти, получили белгийска диплома за завършено средно образование, осъществено в учебно заведение във Френската общност, върху преследването на целта да се гарантира, че във Френската общност ще има специалисти на разположение. След това трябва да се вземе предвид възможността след завършване на обучението си местните студенти да решат да упражняват професията си в държава, различна от Кралство Белгия. Накрая, при този анализ трябва да се вземе предвид възможността лица, които не са учили във Френската общност, да се установят там, за да упражняват лекарска професия(31).
41.      В рамките на посочения анализ могат да се вземат предвид и възможностите за осъществяване на всички или на част от практическите стажове в болничните заведения на Великото херцогство Люксембург съгласно член 1 от Споразумението между Френската общност и Люксембург.
42.      Второ, ако запитващата юрисдикция приеме, че съществуват доказани рискове за защитата на общественото здраве, тя трябва да прецени с оглед на предоставените от компетентните органи доказателства дали може да се счита, че разглежданата по главното производство правна уредба е в състояние да гарантира осъществяването на целта за защита на общественото здраве(32).
43.      В този контекст запитващата юрисдикция ще трябва да прецени дали приложената спрямо г‑н Dris квота, основана на критерия за пребиваване, допринася за постигането на тази цел.
44.      Всъщност критерият за въвеждане на квота за достъп до висше образование на чуждестранните студенти е бил предмет на обсъждане. Така единствен критерий, който се основава на държавата, в която е получена дипломата за средно образование, е приет от Комисията, която през май 2017 г.(33) прекратява производството за установяване на неизпълнение на задължения, образувано срещу Република Австрия на 24 януари 2007 г.(34) За сметка на това в съдебното заседание Комисията посочва, че срещу Кралство Белгия е открита нова процедура под формата на EU
Pilot във връзка с квотата за достъп на чуждестранни студенти до обучение по медицински науки, основана на местопребиваването на студента, и че жалбата на г‑н Dris, подадена през 2023 г., е била приложена по нея.
45.      Макар че наличието на критерий за пребиваване може да бъде разбрано от гледна точка на ограничаването на достъпа до обучение по медицински науки и предотвратяването на университетския „туризъм“, целящ обучение в държава членка, в която достъпът до това обучение не е толкова труден, колкото в други държави членки, за да се упражнява професията в друга държава членка, все пак случаят на г‑н Dris показва, че този единствен критерий сам по себе си е неподходящ в определени ситуации.
46.      Така, понеже
г‑н Dris е завършил цялото си средно образование в Белгия, удостоверено с издаването на диплома за средно образование, той е прекарал по-голямата част от времето си в тази държава членка, което е допринесло за развитието на приятелски връзки с другите ученици и за участието му в извънкласни дейности в Арлон. Тъй като животът на едно дете се определя до голяма степен от училищното му образование и извънкласните му дейности, би могло да се приеме, че г‑н Dris има привръзка с Белгия, равностойна на тази на местно лице по смисъла на националната правна уредба.
47.      Подобен спор относно критерия, който следва да се използва при отпускането на финансова помощ на чуждестранни студенти, е решен от Съда.
48.      По този въпрос(35) Съдът вече е постановил, че единствено условие, свързано с мястото на получаване на дипломата за средно образование, има твърде общ и изключителен характер и че такова условие неоснователно дава превес на обстоятелство, което невинаги е показателно за реалната и ефективна степен на свързаност между лицето, което иска помощи при първоначално търсене на работа, и географския пазар на труда(36).
49.      В това отношение Съдът приема, че фактът, че съответният студент е завършил значителна част от средното си образование в една държава членка, води до това, че той е установил реална връзка с обществото на тази държава членка(37). По делото, по което е постановено решение Bidar, гаранцията за достатъчна интеграция в обществото на приемащата държава членка произтича от условията, изискващи предходно пребиваване на територията на тази държава(38). Съдът обаче констатира, че разглежданата по това дело правна уредба, която се отнася за помощ, предоставена под формата на субсидиран заем само на студенти, установени на територията на страната, поставя гражданин на друга държава членка в невъзможност да изпълни това условие, и то независимо от действителната си степен на интеграция в обществото на приемащата държава членка. Поради това Съдът постановява, че такова третиране не може да се счита за обосновано от легитимната цел, преследвана от разглежданата правна уредба(39).
50.      Считам, че това понятие за „свързаност“ би могло да бъде полезно за разглеждането на случаите, в които граждани на Съюза, които са упражнили свободата си на движение, за да получат средно образование в друга държава членка, удостоверено с диплома за средно образование, но които не пребивават в нея, са третирани по различен начин в сравнение с гражданите на Съюза, които пребивават в тази държава членка. За да се избегне анализ във всеки отделен случай към момента на приемния изпит, тази свързаност би могла да бъде изразена чрез изискването за определена продължителност на обучение в Белгия през годините, непосредствено предхождащи дипломата за средно образование. По този начин опасенията от университетски туризъм биха били избегнати по отношение на млади граждани на Съюза, които са посещавали училище в Белгия на възраст, в която изборът на професионална ориентация не е определен.
51.      Затова считам, че би могло да се разгледа дали квотната система за чуждестранните студенти, която вече е предвидена за обучението по медицински науки, е в състояние да гарантира осъществяването на целта за обществено здраве, и по-специално дали ограничаване на броя чуждестранни студенти в същото положение като г‑н Dris наистина е в състояние да увеличи броя дипломирани лица, които в края на краищата ще са готови да осигуряват предоставянето на здравни услуги във Френската общност(40).
52.      Трето, във всички случаи запитващата юрисдикция трябва да прецени дали разглежданата по главното производство правна уредба, доколкото не приравнява на „местни“ по смисъла на член 1 от Декрета от 16 юни 2006 г. студенти като г‑н Dris, които са завършили голяма част от средното си образование, удостоверено с получена диплома за средно образование, в Белгия и същевременно живеят в Люксембург, не надхвърля необходимото за постигане на изтъкнатата цел, тоест дали не съществуват по-малко ограничителни мерки, които биха позволили постигането ѝ(41).
53.      Отново в областта на финансовите помощи за висше образование, при извършването на предвидената в предходната точка от настоящото заключение преценка за пропорционалност Съдът приема, че изискването за пребиваване невинаги е единственото обстоятелство, показателно за реалната степен на свързаност между съответното лице и въпросната държава членка, и поради това има твърде ограничителен характер(42). Всъщност в решение Giersch и др. Съдът постановява, че „наличието на разумна вероятност ползващите се от помощта лица да се завърнат, за да се установят в Люксембург и да се включат в пазара на труда в тази държава членка, за да допринесат за икономическото ѝ развитие, може да се установи от обстоятелства, различни от изискването, свързано с условие за предварително пребиваване на съответния студент“(43). В това решение Съдът приема, че може да се вземе предвид фактът, че студентът пребивава сам или с родителите си в държава членка, граничеща с тази, в която родителите му от дълго време работят(44).
54.      Следва да се отбележи, че решения Bidar и Giersch и др., които не се отнасят за достъпа до висше образование, разглеждат финансова помощ за следване на такова образование. Въпреки това този критерий за интеграция в смисъл на действителна връзка или реална степен на свързаност с приемащото общество, както е тълкуван в тези решения, би могъл да придаде полезно действие на свободата на движение в областта на образованието, когато тя не е придружена от постоянно пребиваване в държавата членка, в която е завършено средното образование и е получена диплома за него, какъвто е случаят в пограничните райони. За учениците в пансион тази привръзка би била още по-силна.
55.      По-нататък, в положения, подобни на това на г‑н Dris, географската близост, свързана с пограничното местоположение, не е пречка за професионално установяване в зоната на заетост в съответния регион, което, дори да се намира от люксембургската страна на границата, би могло да бъде от полза за люксембургските и за белгийските пациенти. Всъщност съществува директива, уреждаща трансграничното здравно обслужване(45), която е в основата на съдебната практика относно възстановяването на разходите за трансгранично здравно обслужване(46). Освен това Френската общност, изправена пред недостига на специалисти в областта на здравеопазването, въвежда субсидии за заетост с цел привличане на млади специалисти, за да се увеличи числеността на персонала в този регион(47).
56.      Вследствие на това предлагам на запитващата юрисдикция да се отговори, че членове 18 и 21 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която не приравнява на местни за Белгия студенти, завършили изцяло или в голяма част средното си образование, удостоверено с получена диплома за средно образование, в Белгия и същевременно с местоживеене в друга държава членка, с цел да се ограничи броят на чуждестранните студенти, които могат да се запишат за първи път в курса на обучение по медицински науки във висши учебни заведения.
V.      Заключение
57.      С оглед на всички гореизложени съображения предлагам на Съда да отговори на поставения от Conseil d’État (Държавен съвет, Белгия) преюдициален въпрос по следния начин:
„Членове 18 и 21 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която не приравнява на местни за Белгия студенти, завършили изцяло или в голяма част средното си образование, удостоверено с получена
диплома за средно образование, в Белгия и същевременно с местоживеене в друга държава членка, с цел да се ограничи броят на чуждестранните студенти, които могат да се запишат за първи път в курса на обучение по медицински науки във висши учебни заведения“.
1      Език на оригиналния текст: френски.
2      Вж. Loi portant création de l’Université du Luxembourg (Закон за създаване на Университета на Люксембург) от 12 август 2003 г. (Mémorial A 149, стр. 2990), влязъл в сила на 10 октомври 2003 г. Люксембургският университет поема обученията, провеждани до този момент от Centre Universitaire de Luxembourg (Университетски център на Люксембург), Institut Supérieur de Technologie (Висш институт по технологии), Institut Supérieur d’Études et de Recherches Pédagogiques (Висш институт за педагогически науки и изследвания) и Institut d’Études Éducatives et Sociales (Институт за образователни и социални науки) (вж. членове 54—57 от този закон).
3      Вж. критериите за допускане до този „Bachelor“ на уебсайта на Люксембургския университет: https://www.uni.lu/fstm-fr/study-programs/bachelor-en-medecine/.
4      Вж. подробности за броя на студентите, приети във всяка от тези държави, на уебсайта на Люксембургския университет: https://www.uni.lu/fstm-fr/study-programs/bachelor-en-medecine/universites-partenaires/.
5      Вж. изложението на мотивите към законопроекта, въз основа на който е приет Loi portant organisation d’études spécialisées en médecine à l’Université du Luxembourg (Закон за провеждането на специализирано обучение по медицина в Люксембургския университет) от 31 юли 2020 г. (Mémorial A 662), достъпно на следния интернет адрес: https://wdocs-pub.chd.lu/docs/Dossiers_parlementaires/7531/20250515_Dep%C3%B4t.pdf (стр. 3).
6      Наричана по-нататък „Френската общност“.
7      Moniteur belge от 6 юли 2006 г., стр. 34055.
8      Наричан по-нататък ‚Декретът от 16 юни 2006 г.“.
9      C-73/08, наричано по-нататък „решение Bressol и др.“, EU:C:2010:181.
10      Подписано в Брюксел на 17 юли 2017 г. (наричано по-нататък „Споразумението между Френската общност и Люксембург“). Това споразумение е отменено и заменено с Accord particulier relatif à la coopération universitaire en formation médicale entre le Gouvernement du Grand-Duché de Luxembourg et le Gouvernement de la Communauté française (Специално споразумение относно университетското сътрудничество в обучението по медицина между правителството на Великото херцогство Люксембург и правителството на Френската общност), съставено в Люксембург на 4 януари 2022 г., което все още не е било в сила към датата на настъпване на фактите по спора в главното производство.
11      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, 2004 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56).
12      Moniteur belge от 14 април 2017 г., стр. 51063.
13      Наричан по-нататък „Декретът от 29 март 2017 г.“.
14      Moniteur belge от 18 декември 2013 г., стр. 99347.
15      C‑209/03, наричано по-нататък „решение Bidar“, EU:C:2005:169.
16      Вж. решение Bressol и др. (т. 34, 37 и 39).
17      Вж. решение от 16 януари 2025 г., Ministarstvo financija (Стипендия „Еразъм+“) (C-277/23, EU:C:2025:18, т. 38 и цитираната съдебна практика).
18      Вж. решение от 16 януари 2025 г., Ministarstvo financija (Стипендия „Еразъм+“) (C-277/23, EU:C:2025:18, т. 40 и цитираната съдебна практика).
19      Вж. решение Bressol и др. (т. 40 и цитираната съдебна практика).
20      Вж. решение Bressol и др. (т. 41 и цитираната съдебна практика).
21      Вж. решение Bressol и др. (т. 29).
22      Вж. член 6, параграф 2 от Декрета от 29 март 2017 г.
23      Вж. решение Bressol и др. (т. 45 и цитираната съдебна практика).
24      Вж. решение от 16 януари 2025 г., Ministarstvo financija (Стипендия „Еразъм +“) (C-277/23, EU:C:2025:18, т. 53 и цитираната съдебна практика).
25      Вж. решение Bressol и др. (т. 62 и цитираната съдебна практика).
26      Вж. решение Bressol и др. (т. 54 и 67).
27      Вж. решение Bressol и др. (т. 63 и 64).
28      Вж. решение Bressol и др. (т. 65).
29      Вж. решение Bressol и др. (т. 66—74).
30      Вж. решение Bressol и др. (т. 70).
31      Вж. по аналогия решение Bressol и др. (т. 73). Решение № 89/2011 на Конституционния съд от 31 май 2011 г. извежда последиците от решение Bressol и др., като анализира всеки от секторите, за които се отнася разглежданата тогава правна уредба, в светлината на изтъкнатите от Съда критерии. Така квотата на чуждестранните студенти е била обоснована по отношение на специалностите кинезитерапия и ветеринарни науки, но не е била призната за обоснована с оглед на останалите седем курса на обучение, за които е било установено, след анализ от страна на националната юрисдикция с оглед на предоставените от Съда указания, че не са засегнати от недостиг на дипломирани лица до степен, че да създадат реален риск за общественото здраве. В резултат на това Кралство Белгия спира да прилага тази квотна система за чуждестранните студенти в седем от деветте сектора, за които не е съществувал реален риск за общественото здраве.
32      Вж. решение Bressol и др. (т. 75).
33      Вж. прессъобщение на Комисията на следния интернет адрес: https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/fr/ip_17_1282.
34      Вж. процедура INFR(1998)2308 и прессъобщение на Комисията, озаглавено „Libre circulation des étudiants : la Commission envoie des lettres de mise en demeure à l’Autriche et à la Belgique“ („Свободно движение на студенти: Комисията изпраща официални уведомителни писма на Австрия и на Белгия“) от 24 януари 2007 г., достъпно на следния интернет адрес: ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/fr/ip_07_76.
35      За разлика от позицията, възприета от Комисията по отношение на Република Австрия в областта на квотите за чуждестранните студенти (вж. т. 44 от настоящото заключение).
36      Вж. решение от 11 юли 2002 г., D’Hoop (C-224/98, EU:C:2002:432, т. 39).
37      Вж. решение Bidar (т. 62).
38      Вж. решение Bidar (т. 60).
39      Вж. решение Bidar (т. 61).
40      Вж. решение Bressol и др. (т. 76).
41      Вж. решение Bressol и др. (т. 77).
42      Вж. решение от 20 юни 2013 г., Giersch и др. (C-20/12, наричано по-нататък „решение Giersch и др.“, EU:C:2013:411, т. 73).
43      Вж. решение Giersch и др. (т. 77).
44      Вж. решение Giersch и др. (т. 78).
45      Директива 2011/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2011 година за упражняване на правата на пациентите при трансгранично здравно обслужване (ОВ L 88, 2011 г., стр. 45).
46      Вж. например решение от 4 септември 2025 г., Casa Judeţeană de Asigurări de Sănătate Mureș и др. (C-489/23, EU:C:2025:651).
47      Вж. в това отношение относно медицинските сестри в провинция Люксембург: https://www.province.luxembourg.be/actualites/subvention-infirmier.