Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. SZPUNAR
представено на 12 февруари 2026 година(1)
Дело C‑14/25
Thüringer Aufbaubank
срещу
LN
(Преюдициално запитване, отправено от Oberster Gerichtshof (Върховен съд,
Австрия)
„ Преюдициално запитване — Регламент (ЕО) № 805/2004 — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Европейско изпълнително основание при безспорни вземания — Отказ за принудително изпълнение — Изключване на възможността за преразглеждане по същество — Публични документи — Изпълняем нотариален акт, съставен преди влизането в сила на регламент “
I.      Въведение
1.        Преди приемането през 2012 г. на Регламент (ЕС) № 1215/2012(2) (наричан по-нататък „Регламент „Брюксел Iа“), с който се премахва междинното производство по екзекватура общо в областта на гражданските и търговските дела, свободното движение на съдебни решения, съдебни спогодби и публични документи между държавите членки в тази област се осъществява на няколко етапа.
2.        След облекчаването на формалностите по признаването и изпълнението на съдебни решения съгласно общия режим(3), пълното освобождаване от тях се извършва чрез въвеждането на механизми за свободно движение в точно определени области, установени по-специално с Регламент (ЕО) № 805/2004(4).
3.        Съгласно този регламент, когато е удостоверен в държавата членка по произход като европейско изпълнително основание (наричано по-нататък „ЕИО“), националният документ относно безспорно вземане се приравнява, за целите на принудителното изпълнение, на вътрешните изпълнителни основания в другите държави членки и не може да подлежи на контрол в държавата членка на принудителното изпълнение. Във връзка с това следва да се подчертае, че Регламент № 805/2004 представлява изключение, доколкото не съдържа клауза за обществен ред(5).
4.        Как обаче стои въпросът  в случаите, в които  Регламент № 805/2004 е приложен неправилно в държавата членка по произход? Съдът следва да уточни по настоящото дело контролното правомощие на държавата членка на принудителното изпълнение в такива случаи, съгласно този регламент, като отговори на въпроса дали държавата членка на принудителното изпълнение може да откаже принудителното изпълнение, когато удостоверяването като ЕИО е извършено в разрез с времевия обхват на посочения регламент.
5.        Веднага бих искал да посоча, че в случая,
извън въпроса за последиците от нарушаването в държавата членка по произход на времевия обхват на Регламент № 805/2004, биха
могли да се анализират и други сценарии на нарушаване на норми от по-висш порядък, по-специално норми, с които се закрепват основни права. Всъщност, доколкото този регламент не предвижда клауза за обществен ред, при такова положение със сигурност би се наложило извършването на задълбочен анализ, като се има предвид разпределението на правомощията между държавата членка по произход и държавата членка, в която се иска признаването, що се отнася до принудителното изпълнение на ЕИО, издадено в нарушение на този вид норми от висш порядък. Преюдициалният въпрос по настоящото дело обаче е ясно очертан. Поради това Съдът следва да отговори само на въпроса дали Регламент № 805/2004 позволява на държавата членка на принудителното изпълнение да проверява зачетен ли е неговият времеви обхват. Затова анализът ще се ограничи до този аспект, без това да засяга отговора, който следва да се даде в случай на такова нарушение.
II.    Правна уредба
А.      Правото на Съюза
6.        Съображения 7—10 и 18 от Регламент № 805/2004 гласят:
„(7)      Този регламент се прилага за съдебни решения, съдебни спогодби и публични документи по безспорни вземания и към решения, които са постановени след обжалване на решения, съдебни спогодби и [публични документи], които са удостоверени като [ЕИО].
(8)      В заключенията от срещата в Тампере [Финландия] Европейският съвет счете, че достъп до принудително изпълнение в държава членка, различна от тази, в която е било
[постановено] съдебното решение, трябва да бъде ускорен и опростен с [премахването] на [всички междинни] мерки, взе[мани преди] принудителното изпълнение в държавата членка, в която то е потърсено. Съдебно решение, което е било удостоверено като [ЕИО] от съда по произход, трябва да бъде разглеждано за целите на принудителното изпълнение като произнесено от държавата членка, в която принудителното изпълнение е потърсено. В Обединеното кралство например регистрирането на заверено чуждестранно съдебно решение следва същите правила за регистрация на съдебно решение от друга част на Обединеното кралство и не означава повторно разглеждане по съдържанието на чуждестранното решение. Мерките относно принудителното изпълнение на тези съдебни решения се уреждат от националния закон.
(9)      Тази процедура би трябвало да предостави значителни предимства в сравнение с процедура за изпълнение на решение, предвидена в [Регламент „Брюксел I“], така че няма да има нужда от съгласие на съдебните органи във втора държава членка със закъсненията и разноските, които това има за последица.
(10)      Когато съд на държава членка е [постановил] съдебно решение за безспорно вземане, при отсъствие на участие на длъжник в съдебната процедура, премахването на [всякакъв контрол] в държавата членка по принудително изпълнение е неизбежно свързано и зависимо от съществуването на достатъчна гаранция за спазване на правото на защитата.
[…]
(18)      Взаимното доверие в администрирането на правосъдието на държавите членки оправдава преценката на съда на една държава членка, че всички условия по писменото удостоверяване като [ЕИО] са изпълнени, за да позволят изпълнението на съдебно решение във всички други държави членки, без съдебно преразглеждане на точното прилагане на минималните процесуални изисквания на държавата членка, в която съдебното решение трябва да бъде изпълнено“.
7.        Съгласно член 1
(„Предмет“) от този регламент:
„Настоящият регламент има за цел да въведе [ЕИО] за безспорни вземания чрез приемането на минимални процесуални изисквания, свободно движение на [съдебни решения], съдебни спогодби и публични документи във всички държави членки, без да бъде необходимо да се преминава през междинни съдебни процедури за признаване и изпълнение в държавата членка на принудителното изпълнение“.
8.        Член 2, параграф 1 от посочения регламент гласи:
„Настоящият регламент се прилага по граждански и търговски дела, независимо от естеството на съда или правораздавателния орган. Той не обхваща, по специално, данъчни, митнически и административни дела, нито отговорността на държавата за действия и бездействия при упражняването на държавната власт („acta jure imperii“)“.
9.        Член 3
(„Изпълнително основание, което се удостоверява като европейско изпълнително основание“), параграф 1
от същия регламент предвижда:
„Настоящият регламент се прилага за решения, съдебни спогодби и публични документи по безспорни вземания.
Вземането се счита за „безспорно“, когато:
[…]
г)      длъжникът изрично го е признал в публичен документ“.
10.      В член 4 от Регламент № 805/2004 понятието „вземане“ е определено като „парично вземане, което е изискуемо или чиято дата за плащане е била определена в съдебно решение, съдебна спогодба или в публичен документ“.
11.      Член 5
(„Премахване на процедурата по признаване и изпълнение“) от този регламент предвижда:
„Съдебно решение, което е удостоверено като [ЕИО] в държавата членка по произход, се признава и изпълнява в другите държави членки без необходимост от декларация за изпълнение и без възможност за противопоставяне на неговото признаване“.
12.      Член 10 („Поправяне и оттегляне на удостоверение за европейско изпълнително основание“) от посочения регламент има следния текст:
„1.      Удостоверение за [ЕИО] чрез заявяване пред съда на произход се:
a)      поправя в случаите, когато вследствие на материална грешка съществува несъответствие между решение[то] и удостоверението;
б)      […] оттегля, ако е ясно, че удостоверението е издадено, без да са спазени условията на настоящия регламент.
2.      При поправяне или оттегляне на удостоверението за [ЕИО] се прилага правото на държавата членка по произход.
3.      Поправянето или оттеглянето на удостоверението за [ЕИО] може да бъде извършено чрез стандартния формуляр, който е посочен в приложение IV.
4.      Издаването на удостоверение за [ЕИО] не подлежи на обжалване“.
13.      Член 20 („Процедура за принудително изпълнение“), параграф 1
от същия регламент гласи:
„1.      Без да се засягат разпоредбите на настоящата глава, процедурите за принудително изпълнение се уреждат от закона на държавата членка на принудителното изпълнение.
Решение, което е удостоверено като [ЕИО], ще бъде изпълнено при същите условия, както решение, което е постановено в държавата членка на принудителното изпълнение“.
14.      Член 21 („Отказ от принудително изпълнение“) от Регламент № 805/2004 предвижда:
„1.      При молба на длъжника принудителното изпълнение се отказва от компетентния съд в държавата членка на принудителното изпълнение, ако решението, което е удостоверено като [ЕИО], е несъвместимо с предишно решение, което е постановено в някоя държава членка или в трета страна, когато:
a)      предишното решение е постановено при еднакво правно основание за вземане и между същите страни; и
б)      предишното решение е постановено в държавата членка на принудителното изпълнение или отговаря на необходимите условия за признаване в държавата членка на принудителното изпълнение; и
в)      несъвместимостта на решенията не е била и не може да бъде повдигната като възражение в съдебното производство в държавата членка по произход.
2.      Решението или неговото удостоверяване като [ЕИО] не може при никакви обстоятелства да бъде предмет на преразглеждане в държавата членка на принудителното изпълнение“.
15.      Член 23 („Спиране или ограничаване на принудителното изпълнение“) от този регламент гласи:
„Когато длъжникът е:
–        обжалвал решението, което е удостоверено като [ЕИО], включително молба за преразглеждане по смисъла на член 19, или
–        поискал поправяне или оттегляне на удостоверението за [ЕИО] съгласно член 10,
компетентният съд или орган в държавата членка на принудително изпълнение при молба на длъжника може:
a)      да ограничи производството по принудителното изпълнение до обезпечителни мерки; или
б)      да направи принудителното изпълнение условно, при предоставяне на определена гаранция;
в)      при изключителни обстоятелства да спре производството по принудителното изпълнение“.
16.      Съгласно член 25 („Публични документи“) от посочения регламент:
„1.      Публичен документ относно вземане по смисъла на член 4, параграф 2 е изпълняем в държавата членка при молба до посочения орган на държавата членка по произход и се удостоверява като [ЕИО] чрез стандартния формуляр от приложение III.
2.      Публичен документ, който е удостоверен като [ЕИО] в държава членка по произход, е изпълняем в друга държава членка без нужда от декларация и без възможност за противопоставяне на неговата изпълняемост.
3.      Разпоредбите на глава II, с изключение на член 5, член 6, параграф 1 и член 9, параграф 1 и на глава IV, с изключение на член 21, параграф 1 и член 22, се прилагат по целесъобразност“.
17.      Член 26 („Временна разпоредба“) от същия регламент предвижда:
„Настоящият регламент е приложим само за произнесени решения, за съдебни, одобрени или сключени[,] спогодби и за документи, формално съставени или регистрирани като публични документи след влизането в сила на този регламент“.
18.      Съгласно член 33 („Влизане в сила“) от Регламент № 805/2004:
„Настоящият регламент влиза в сила на 21 януари 2005 г.
Той се прилага от 21 октомври 2005 г., с изключение на членовете 30, 31 и 32, които се прилагат от 21 януари 2005 г.“.
Б.      Австрийското право
19.      Член 54b от Exekutionsordnung (Закон за принудителното изпълнение) предвижда принудителното изпълнение на някои парични вземания да се допуска по реда на опростено производство, когато взискателят се позовава на австрийски или на приравнен на него изпълнителен титул, по-специално съгласно акт от правото на Съюза, или на чуждестранен изпълнителен титул, който е бил предмет на производство по екзекватура.
20.      Член 54c от този закон предвижда, че длъжникът може да възрази срещу постановеното в такова опростено производство разпореждане за допускане на принудително изпълнение, като възражението може да се отнася до липсата на изпълнителен титул (като основание за допуснатото изпълнение), придружен с удостоверение за изпълняемост, или до несъответствието на изпълнителния титул с данните в молбата за допускане на принудително изпълнение.
III. Спорът в главното производство, преюдициалният въпрос и производството пред Съда
21.      На 14 февруари 2022 г. Thüringer Aufbaubank, дружество със седалище в Ерфурт (Германия), сезира Bezirksgericht Judenburg (Районен съд Юденбург, Австрия) с молба да бъде допуснато принудително изпълнение срещу LN, физическо лице, за изпълняемо частично вземане в размер на 25 000 евро, ведно с лихви, въз основа на нотариален акт, съставен в Германия на 28 май 1999 г. за учредяване на вещно обезпечение върху недвижим имот. Този акт, който е за общата сума от 6 488 600 германски марки (DEM) (около 3 317 568 евро), подлежи на изпълнение от 1 юни 1999 г.
22.      В подкрепа на молбата си Thüringer Aufbaubank представя въпросния нотариален акт и удостоверението за ЕИО, издадено на 19 януари 2021 г. от компетентните германски органи чрез формуляра от приложение III към Регламент № 805/2004.
23.      На 24 март 2022 г. LN подава възражение срещу разпореждането за допускане на принудително изпълнение(6).
24.      С решение от същия ден Bezirksgericht Judenburg (Районен съд Юденбург) отхвърля възражението и уважава молбата за принудително изпълнение в
рамките на предвиденото в член 54b от Закона за принудителното изпълнение опростено производство, което е преценено като приложимо.
25.      Сезиран с въззивна жалба от LN, Landesgericht Leoben (Областен съд Леобен, Австрия) изменя това решение и разпорежда прекратяване на принудителното изпълнение и отмяна на вече извършените изпълнителни действия. Този съд преценява, че нотариалният акт от 28 май 1999 г. не попада във времевия обхват на Регламент № 805/2004, тъй като посоченият регламент се прилага само за изпълнителните титули, съставени след 21 януари 2005 г. Следователно признаването и изпълнението в Австрия на този съставен в Германия нотариален акт се уреждат не от посочения регламент, а от Конвенцията относно компетентността и изпълнението на съдебните решения по граждански и търговски дела, подписана в Брюксел на 27 септември 1968 г.(7), която изисква предварително производство по екзекватура. В случая обаче по отношение на въпросния германски нотариален акт не е проведено производство по екзекватура в Австрия.
26.      Landesgericht Leoben (Областен съд Леобен) приема, че издаването на удостоверение за ЕИО от германските компетентни органи не може да промени този извод, щом като
в държавата членка на принудителното изпълнение е възможно да се извърши проверка за явното несъответствие на това удостоверяване с обхвата на Регламент № 805/2004.
27.      Thüringer Aufbaubank подава срещу това решение ревизионна жалба пред Oberster Gerichtshof (Върховен съд, Австрия), запитващата юрисдикция.
28.      Тази юрисдикция счита, че за да се произнесе по тази ревизионна жалба, трябва да определи по същество дали зачитането на времевия обхват на Регламент № 805/2004 може да се проверява в държавата членка на принудителното изпълнение, така че тази държава да не е обвързана от извършеното в държавата членка по произход удостоверяване като ЕИО.
29.      Във връзка с това според посочената юрисдикция от общия разум
на Регламент № 805/2004 следва, че условията за удостоверяване като ЕИО могат да се проверяват единствено в държавата членка по произход, без това да води до липса на правна закрила за длъжника, тъй като допуснатите евентуални грешки при издаването на удостоверението може да бъдат оспорени в тази държава чрез предвидените способи за защита съгласно член 10 от този регламент.
30.      Запитващата юрисдикция обаче се позовава на направление в доктрината, според което невъзможността за проверка на удостоверението за ЕИО в държавата членка на принудителното изпълнение е прекалено ограничаваща и би трябвало да е възможно да се оспорва или да се установява служебно в тази държава членка явното незачитане на материалния или времевия обхват на Регламент № 805/2004.
31.      Що се отнася до нотариалния акт от 28 май 1999 г., запитващата юрисдикция счита, че той не попада във времевия обхват на Регламент № 805/2004, който,
видно от член 26 от него, се отнася до изпълнителните титули, съставени след влизането в сила на този регламент, тоест след 21 януари 2005 г.
32.      В този контекст Oberster Gerichtshof (Върховен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 21, параграф 2 във връзка с член 25 от [Регламент № 805/2004] да се тълкува в смисъл, че удостоверяването като [ЕИО] на изпълняем публичен документ (в случая, изпълняем нотариален акт на германски нотариус), извършено от компетентния орган в държавата членка по произход чрез използване на стандартния формуляр от приложение III към [този регламент], не може да бъде предмет на преразглеждане в държавата членка на принудителното изпълнение, дори и ако предвид датата на съставяне на публичния документ очевидно не е зачетен времевият обхват на [посочения регламент]?“.
33.      Писмено становище представя Европейската комисия. Thüringer Aufbaubank, германското правителство и Комисията участват в проведеното на 12 ноември 2025 г. съдебно заседание.
IV.    Анализ
34.      С единствения си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали член 21, параграф 2
във връзка с член 25 от Регламент № 805/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че удостоверяването
на изпълняем публичен документ като ЕИО, извършено от компетентния орган в държавата членка по произход чрез използване на стандартния формуляр от приложение III към този регламент, не може да бъде предмет на преразглеждане в държавата членка на принудителното изпълнение,
когато предвид датата на съставяне на публичния документ времевият обхват на посочения регламент очевидно не е бил зачетен(8).
35.      Както в писмените си становища, така и в съдебното заседание страните излагат диаметрално противоположни схващания.
36.      От една страна, Комисията и Thüringer Aufbaubank считат, че член 21, параграф 2
във връзка с член 25 от Регламент № 805/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска каквото и да е преразглеждане по същество в държавата членка на принудителното изпълнение, без изключение, така че възможността за проверка дали е зачетен времевият обхват на този регламент и съответно дали е действително удостоверяването на публичния документ като ЕИО, е изключена.
37.      От друга страна, германското правителство поддържа тезата, че Регламент № 805/2004 не намира приложение по отношение на разглежданото в главното производство положение в неговата цялост, тъй като датата на съставяне на процесния публичен документ предхожда датата, на която този регламент е влязъл в сила. Поради това отговорът на въпроса дали държавата членка на принудителното изпълнение може да преразглежда удостоверяването на този публичен документ като ЕИО, няма как да произтича от разпоредбите на посочения регламент, след като нито една от тях не е приложима.
38.      При това положение ми се струва, че за да отговоря на преюдициалния въпрос,
най-напред трябва да проверя приложим ли е Регламент № 805/2004 с оглед по-специално на своя времеви обхват (A), и на тази основа да направя изводи, що се отнася до правомощията на държавата членка на принудителното изпълнение във връзка с преразглеждането на публичен документ, съставен преди влизането в сила на този регламент, но удостоверен като ЕИО въз основа на разпоредбите му (Б).
А.      Предварителни бележки относно приложимостта на Регламент № 805/2004
39.      Струва ми се, че определянето на времевия обхват на Регламент № 805/2004 е необходимо предвид устните състезания на страните във връзка с приложимостта на този регламент в случаите, когато публичният документ, удостоверен като ЕИО, е съставен преди влизането му в сила. То е още по-необходимо, тъй като съдилищата на държавите членки възприемат различен подход(9).
40.      Съгласно член 26 от Регламент № 805/2004 той е приложим само за произнесени съдебни решения, за одобрени или сключени съдебни спогодби и за документи, формално съставени или регистрирани като публични документи след датата на влизането му в сила, а именно 21 януари 2005 г.(10). Както се установява от член 33, втора алинея от същия регламент, неговото прилагане обаче е отложено за 21 октомври 2005 г.
Удостоверяване като ЕИО съответно е било възможно едва след тази втора дата(11).
41.      Както с основание отбелязва запитващата юрисдикция, от този преходен режим следва, че определящият критерий, за да се установи дали даден публичен документ попада в обхвата на Регламент № 805/2004, е не датата на издаване на удостоверение за ЕИО, а датата, на която въпросният документ е съставен или регистриран(12). В това отношение текстът на член 26 от този регламент е недвусмислен.
42.      В случая от акта за преюдициално запитване се установява, че процесният публичен документ е бил съставен през 1999 г., следователно той не попада във времевия обхват на Регламент № 805/2004, така както е ограничен с член 26 от него.
43.      Струва ми се обаче, че се налага този извод да бъде
нюансиран.
44.      Всъщност според мен разпоредбите на член 26 от Регламент № 805/2004, с които неговият времеви обхват се ограничава до актовете, съставени след влизането му в сила, са особено относими за органите или за съдилищата на държавата членка по произход. Тези разпоредби позволяват да се гарантира, че само публичните актове и решенията, които попадат в обхвата на този регламент, могат да бъдат удостоверявани като ЕИО и по отношение на тях да се прилага предвиденият в него режим. Поради това според мен ограничаването на времевия обхват на посочения регламент е предварително условие за удостоверяването на публичен документ като ЕИО.
45.      Следователно в случай като разглеждания в главното производство органът на държавата членка по произход не би трябвало да може да удостовери
съответния публичен документ като ЕИО, тъй като предвид датата на съставянето си
той очевидно не попада във времевия обхват на този регламент.
46.      В случая въпреки датата си на съставяне процесният публичен документ е удостоверен като ЕИО съгласно предвидената в Регламент № 805/2004 процедура, чрез стандартния формуляр от приложение III към него. С други думи, посоченият орган в държавата членка по произход е приложил, макар и неправилно, разпоредбите на този регламент. Съответно кредиторът по делото в главното производство вече разполага с ЕИО по силата на посочения регламент.
47.      Както подчертава Комисията, удостоверяването на публичен документ като ЕИО предполага, че според извършилия го орган Регламент № 805/2004 е приложим и че към документа трябва да се прилага предвиденият от разпоредбите на този регламент режим. Следователно този орган е направил преценка относно приложимостта на посочения регламент, макар и тя да се е оказала неправилна.
48.      Според германското правителство, доколкото удостовереният като ЕИО публичен документ е съставен преди датата на влизане в сила на Регламент № 805/2004, нито една разпоредба на последния не е приложима.
49.      Поради изложените от мен съображения обаче считам, че удостоверяването на публичен документ като ЕИО от компетентен орган или от съд на държава членка предполага, че установеният с Регламент № 805/2004 механизъм с оглед на неговото свободно движение е приложим.
50.      Това важи в още по-голяма степен, тъй като всякакво друго тълкуване би засегнало полезното действие на въведения с Регламент № 805/2004 механизъм, насочен към осигуряване на свободното движение на съдебни решения, съдебни спогодби и публични документи относно безспорни вземания(13). Всъщност това би довело до системни проверки от страна на съдилищата или на компетентните органи на държавата членка на принудителното изпълнение дали съответният публичен документ или съответното решение и неговото удостоверяване като ЕИО попадат във времевия обхват на този регламент, дори когато, обратно на разглеждания случай, нарушаването на посочения регламент не е очевидно. Поради съображенията, които ще изложа по-долу, считам, че контролът за зачитане на времевия обхват попада под
забраната за каквото и да е в държавата членка на принудителното изпълнение преразглеждане по същество на решението или на публичния документ и на неговото удостоверяване като ЕИО. Ето защо не би следвало да е допустимо държавата членка на принудителното изпълнение, която е сезирана с искане въз основа на ЕИО, да може системно да проверява дали същият регламент е приложен правилно в държавата членка по произход.
Б.      Обхват на забраната в държавата членка на принудителното изпълнение да се преразглеждат по същество решенията или публичните документи и удостоверяването им като ЕИО
51.      Забраната в държавата членка на принудителното изпълнение да се преразглеждат по същество публичните документи и удостоверяването им като ЕИО, следва от член 21, параграф 2 във връзка с член 25 от Регламент № 805/2004.
52.      За да се определи дали тази забрана се разпростира върху контрола за зачитане на времевия обхват, следва да се тълкуват съответните разпоредби, като се вземат предвид не само текстът им, но и техният контекст и целите на акта, от който те са част(14).
1.      Граматическо тълкуване
53.      Що се отнася до формулировката на член 21, параграф 2 от Регламент № 805/2004, видно от текстовете на различни езици на тази разпоредба, същата изрично предвижда, че преразглеждане по същество не може да се извършва „при никакви обстоятелства“(15). Следва да се подчертае, че макар това уточнение да не се съдържа в текста на немски език, то вече е било включено —
най-малкото в текста на английски език —
в първоначалното предложение на Комисията(16). Нещо повече, посоченото уточнение съответства на обичайната формулировка на забраната за преразглеждане по същество, както е закрепена в областта на сътрудничеството по гражданскоправни въпроси още с Брюкселската конвенция(17).
54.      По същия начин следва да се посочи, че в областта на сътрудничеството по гражданскоправни въпроси забраната за преразглеждане по същество е пречка за съда на държавата членка, в която се иска изпълнението, да проверява правилността на правните или фактическите изводи на съда на държавата членка по произход(18).
55.      Що се отнася по-специално до Регламент № 805/2004, Съдът е постановил, че никакво оспорване, засягащо постановеното в държавата членка по произход решение или удостоверяването му като ЕИО, не може да се отнесе за разглеждане до тези съдилища или органи(19). За разлика от други разпоредби от вторичното право, в които е закрепена забраната за преразглеждане по същество в областта на сътрудничеството по гражданскоправни въпроси на Съюза, член 21, параграф 2 от този регламент предвижда тази забрана не само по отношение на съдебното решение (или на съдебната спогодба, или на публичния документ, според случая), но също и по отношение на удостоверяването им като ЕИО.
56.      С други думи, забраната за преразглеждане по същество се отнася и за анализа, въз основа на който компетентният орган удостоверява съответния публичен документ като ЕИО. Моментът, в който дадено решение трябва да се счита за издадено, а публичният документ —
за съставен или регистриран по смисъла на член 26 от Регламент № 805/2004, се определя от компетентния орган или съд в държавата членка по произход, съгласно нейното национално право. Съответно, когато преценява дали даден акт попада във времевия обхват на този регламент,
компетентният съд или орган на държавата членка по произход извършва именно правна квалификация, която не подлежи на контрол в държавата членка на принудителното изпълнение.
57.      Според мен от изложеното следва, че проверката на
компетентния орган или съд на държава членка дали е зачетен времевият обхват,
попада в рамките на забраната за преразглеждане по същество на удостоверяването като ЕИО.
58.      Според мен този извод се подкрепя от систематичното и телеологичното тълкуване на тези разпоредби.
2.      Систематично тълкуване
59.      Що се отнася до контекста, в който се вписва член 21, параграф 2 от Регламент № 805/2004, следва да се припомни, че съгласно практиката на Съда премахването на производството по екзекватура, предвидено в член 5 от този регламент, почива на ясно разпределение на правомощията между съдилищата и органите на държавата членка по произход и тези на държавата членка на принудителното изпълнение(20).
60.      Същевременно, ограничавайки правомощията на държавата членка на принудителното изпълнение, що се отнася до възможността за преразглеждане на решението или на публичния документ, удостоверен като ЕИО, законодателят на Съюза съответно е предвидил в държавата членка по произход механизми, чрез които длъжникът по вземането да може да оспори това удостоверяване.
61.      Както подчертава Комисията,
член 10, параграф 1 от Регламент № 805/2004 предвижда, че въз основа на молба до съда по произход удостоверението за ЕИО се поправя или оттегля според случая. Освен това съгласно член 25, параграф 3 от този регламент тази процедура се прилага съответно към удостоверяването на публични документи като ЕИО.
62.      По-специално, бих искал да отбележа, че член 10, параграф 1 от Регламент № 805/2004 предвижда изрично, че удостоверението може да бъде оттеглено в държавата членка по произход, когато е издадено, без да са спазени условията на този регламент. От една страна, в посочения регламент обаче няма никакво ограничение, що се отнася до евентуалните основания за извода, че удостоверението е издадено, без да са спазени предвидените условия. От друга страна, както подчертах, анализът на времевия обхват е сред условията, за чието спазване компетентният орган или съд следва да провери при удостоверяването като ЕИО. При това положение смятам, че незачитането на времевия обхват на същия регламент е едно от основанията за извода, че е издадено удостоверение за ЕИО, без да са спазени предвидените условия.
63.      С други думи, само компетентните съдилища или органи на държавата членка по произход могат да преразгледат удостоверителния акт, за да решат дали поради едно или друго основание той трябва да бъде оттеглен.
64.      Във връзка с това бих искал да подчертая, че член 10, параграф 1 от Регламент № 805/2004 е единственото средство, с което разполага длъжникът, за да претендира, че даден публичен документ или решение са удостоверени неправилно като ЕИО. Както обаче се установява от съображение 10 от този регламент, премахването на всякакъв контрол в държавата членка на принудителното изпълнение е неразривно свързано със
и обусловено от съществуването на достатъчна гаранция за спазване на правото на защита. При това положение ми се струва, че изразът „издаване, без да са спазени условията“, който позволява на съда на държавата членка по произход да оттегли издаденото удостоверение, трябва да се тълкува гъвкаво.
65.      Тази възможност за оттегляне е допълнена с друг механизъм в държавата членка на принудителното изпълнение, целта на който е при поискано оттегляне на удостоверението длъжникът да може да иска ограничаване или спиране на принудителното изпълнение съгласно член 23 от Регламент № 805/2004.
66.      В това отношение възможността производството за принудително изпълнение да бъде спряно по молба на длъжника,
е обвързана с ограничителни условия. От една страна, тя предполага образуването по искане на длъжника на съдебно производство в държавата членка по произход, засягащо било решението или публичния документ, които
са удостоверени като ЕИО, било
тяхното оттегляне или поправяне. От друга страна, предполага наличието на „изключителни обстоятелства“, като се има предвид, че съгласно съдебната практика това условие трябва да се тълкува стриктно(21). Във връзка с това държа да подчертая обаче, че хипотеза като разглежданата
в главното производство, при която незачитането на обхвата на Регламент № 805/2004 е очевидно за съда на държавата членка на принудителното изпълнение, би трябвало да може да се впише в понятието „изключителни обстоятелства“ и да се ползва от известно смекчаване на ограничителната практика на Съда по отношение на това понятие.
67.      Както изтъква Комисията, анализът на тези разпоредби показва, че при приемането на Регламент № 805/2004 законодателят на Съюза е взел предвид факта, че извършеното удостоверяване може да бъде неправилно, и е решил да компенсира това, като е предвидил възможността заявителят да поиска оттеглянето на удостоверението в държавата членка по произход и едновременно с това спирането на принудителното изпълнение в държавата членка на принудителното изпълнение.
68.      Поради това според мен от общия разум на Регламент № 805/2004 следва, че преценката относно времевия обхват на този регламент може да подлежи на контрол само в държавата членка по произход, в съответствие с предоставените на длъжника възможности да твърди, че удостоверяването е извършено, без да са спазени условията. Ето защо и като се има предвид строгото разпределение на правомощията съгласно този текст, общият
разум на посочения регламент изключва
такова преразглеждане в държавата членка на принудителното изпълнение.
3.      Телеологично тълкуване
69.      Що се отнася до целта на Регламент № 805/2004, припомням, че в основата му е програмата, приета през 2000 г. от Съвета в резултат на срещата в Тампере, за да се приложи принципът на взаимно признаване, по-специално като се премахнат междинните мерки, предхождащи принудителното изпълнение в държавата членка, в която то е поискано(22). Идеята е да се предостави реално предимство на кредиторите, като им бъде дадена възможност да получават бързо и ефективно принудително изпълнение в чужбина без намесата на съдебните органи на държавата членка, в която се иска принудителното изпълнение, и
забавянията и разноските, които тази намеса предполага(23).
70.      Целта на Регламент № 805/2004 съответно е да се въведе ЕИО за безспорни вземания, което чрез приемането на минимални процесуални изисквания да осигури свободното движение на съдебни решения, съдебни спогодби и публични документи във всички държави членки(24). Когато постановеното в държавата членка по произход решение е удостоверено като ЕИО от съда по произход, то се счита за целите на принудителното изпълнение за произнесено в държавата членка на принудителното изпълнение и съответно не изисква отбелязване, че подлежи на изпълнение, за да бъде изпълняемо в тази държава членка(25). Същото се отнася за съдебните спогодби(26) и за публичните документи(27).
71.      Ето защо Съдът е постановил, че от членове 1 и 5 във връзка със съображения 8, 10, 11 и 18 от Регламент № 805/2004 следва, че с този регламент се цели —
при зачитане на взаимното доверие в правораздаването в държавите членки, на което се основава разпределението на правомощията между, от една страна, съдилищата и органите на държавата членка по произход
и от друга страна, съдилищата и органите на държавата членка на принудителното изпълнение — по-специално да се осигури свободното движение на решенията относно безспорни вземания и да се
ускори и опрости тяхното изпълнение чрез премахване на процедурата за признаване и допускане на изпълнението им, като същевременно се гарантира спазването на правото на защита(28).
72.      Според мен да се допусне осъществяването на контрол за зачитане на времевия обхват на Регламент № 805/2004 в държавата членка на принудителното изпълнение, би било в явно противоречие с тази цел, тъй като би довело до въвеждането в тази държава членка отново на системен контрол върху извършваното в държавата членка по произход удостоверяване като ЕИО, в допълнение към предвидените в този регламент процедури и въпреки съдържащата се в него изрична забрана за преразглеждане по същество.
73.      Това е валидно в още по-голяма степен, тъй като въвеждането на такава система за свободно движение на съдебни решения във връзка с безспорни вземания почива на взаимното доверие между държавите членки в правилното прилагане на правото на Съюза. По-точно, както е посочено в съображение 18 от Регламент № 805/2004, взаимното доверие в правораздаването на държавите членки оправдава това, че съдът само на една държава членка преценява дали всички условия по удостоверяването на дадено решение като ЕИО са налице, за да е възможно изпълнението на това решение във всички други държави членки.
74.      Освен това според мен, както показва липсата на клауза за обществен ред, позволяваща на държавата членка на принудителното изпълнение да не пристъпи към принудителното изпълнение на съдебното решение, на съдебната спогодба или на публичния документ, удостоверен като ЕИО, това свободно движение е основано на особено висока степен на взаимно доверие между държавите членки.
75.      С други думи, именно принципът на взаимно доверие е основание да се приеме, от една страна, че поправянето или оттеглянето на удостоверението за ЕИО е от изключителната компетентност на държавата членка по произход и от друга страна, че съдът на държавата членка на принудителното изпълнение е длъжен да счете удостоверението за ЕИО за действително, и не може да контролира неговата редовност дори ако поради явно нарушаване на времевия обхват на Регламент № 805/2004 удостоверяването не е трябвало да бъде извършвано.
76.      От изложеното по-горе следва, че както текстът на член 21, параграф 2 и на член 25 от Регламент № 805/2004, така и контекстът, в който се вписват тези разпоредби, и целите на акта, от който те са част,
сочат, че посочените разпоредби не допускат възможността удостоверяването на публичен документ като ЕИО да бъде предмет на преразглеждане в държавата членка на принудителното изпълнение, когато предвид датата на съставяне на публичния документ времевият обхват на този регламент очевидно не е бил зачетен.
V.      Заключение
77.      С оглед на всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на поставения от Oberster Gerichtshof (Върховен съд, Австрия) преюдициален въпрос по следния начин:
„Член 21, параграф 2
във връзка с член 25 от Регламент (ЕО) № 805/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година за въвеждане на европейско изпълнително основание при безспорни вземания
трябва да се тълкува в смисъл, че
удостоверяването на изпълняем публичен документ като ЕИО, извършено от компетентния орган в държавата членка по произход чрез стандартния формуляр от приложение III към посочения регламент, не може да бъде предмет на преразглеждане в държавата членка на принудителното изпълнение, когато предвид датата на съставяне на публичния документ времевият обхват на същия регламент очевидно не е бил зачетен“.
1      Език на оригиналния текст: френски.
2      Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 351, 2012 г., стр. 1).
3      Осъществено с Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74, наричан по-нататък „Регламент „Брюксел I“).
4      Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година за въвеждане на европейско изпълнително основание при безспорни вземания (ОВ L 143, 2004 г., стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 3).
5      Единственото основание за отказ в хипотезата на удостоверени решения, предвидено в член 21, параграф 1 от Регламент № 805/2004, е несъвместимостта с предишно решение, което впрочем не се прилага за публичните документи; вж. член 25, параграф 3 от посочения регламент.
6      Съгласно член 54c, параграф 1 от Закона за принудителното изпълнение.
7      ОВ L 299, 1972 г., стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 10, стр. 3, наричана по-нататък „Брюкселската конвенция“.
8      Във връзка с това държа да уточня, че в случая съгласно член 33 от Регламент № 805/2004 той е бил в сила в момента на удостоверяването на процесния публичен документ като ЕИО. Следователно тук не става въпрос за спазването на тази разпоредба. Член 26 от този регламент обаче предвижда, че същият е приложим само за публични документи, съставени или издадени след влизането му в сила. Поради това в случая става въпрос именно за тази разпоредба, чиято цел е да бъдат ограничени във времето актовете, които могат да бъдат удостоверявани като ЕИО.
9      Вж. по-специално Yessiou-Faltsi, P.
The European Enforcement Order after Five Years of Experience in Greece. — Revue Hellénique de Droit International, 2008, vol. 61, pp. 735, 742 и 743 (гръцки решения, удостоверени като ЕИО преди 21 октомври 2005 г.); Tribunal d’arrondissement Luxembourg (Районен съд Люксембург) (гражданско отделение), III
състав, решение за запориране на пенсия
№ 37/2015, достъпно на:
https://justice.public.lu/fr/jurisprudence/juridictions-judiciaires.html (ЕИО, издадено във Франция през 2012 г.
съгласно определение от 2003 г.
за постановяване на временни мерки); и Oberlandesgericht München (Висш областен съд Мюнхен, Германия), определение от 30 април 2007 г., 6 W 687/07, NJW-RR, 2007, pp. 1582, 1583 (неприложимост на Регламента по отношение на определение за съдебните разноски, постановено на 2 март 2005 г.).
10      Член 33 от Регламент № 805/2004.
11      Вж. и Huet, A.
Titre exécutoire européen. —
Répertoire de droit européen. Dalloz, 08.2006,
pt. 7.
12      Вж. по аналогия, що се отнася до очертаването на времевия обхват на Регламент „Брюксел I“ и Регламент „Брюксел Iа“, решение от 6 юни 2019 г., Weil (C‑361/18, EU:C:2019:473, т. 24).
13      Член 1 от Регламент № 805/2004.
14      Решения от 16 февруари 2023 г., Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, т. 33), и от 27 ноември 2025 г., Manuel Costa Filhos (C‑643/24, EU:C:2025:923, т. 37).
15      Вж. по-специално текстовете на гръцки („Σε καμία περίπτωση“), испански („en ningún caso“), френски („en aucun cas“), италиански („in nessun caso“), нидерландски („in geen geval“), полски („w żadnych okolicznościach“), португалски („em caso algum“), румънски („în niciun caz“) и английски език („under no circumstances“).
16      Вж. член 22, параграф 2 от Предложение за Регламент на Съвета за въвеждане на европейско изпълнително основание при безспорни вземания COM(2002) 159 окончателен, стр. 3.
17      Вж. по-специално член 29 от Брюкселската конвенция и член 52 от Регламент „Брюксел Iа“.
18      Вж. по-специално решения от 28 март 2000 г., Krombach (C‑7/98, EU:C:2000:164, т. 36), и на последно място, от 4 октомври 2024 г., Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, т. 36 и цитираната съдебна практика).
19      Решение от 16 февруари 2023 г., Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, т. 41).
20      Решения от 16 февруари 2023 г., Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, т. 41), и от 27 ноември 2025 г., Manuel Costa Filhos (C‑643/24, EU:C:2025:923, т. 40).
21      Вж. в този смисъл решение от 16 февруари 2023 г., Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, т. 34 и 35).
22      Вж. съображение 8 от Регламент № 805/2004 и Известие на Съвета (2001/C 12/01), „Проект на програма за мерките за прилагане на принципа на взаимно признаване на решенията по граждански и търговски дела“ (ОВ C 12, 2001 г., стр. 1 и 5).
23      Вж. съображения 8 и 9 от Регламент № 805/2004.
24      Член 1 от Регламент № 805/2004.
25      Вж. член 5 от Регламент № 805/2004.
26      Член 24, параграф 2 от Регламент № 805/2004.
27      Член 25, параграф 2 от Регламент № 805/2004.
28      Решение от 27 ноември 2025 г., Manuel Costa Filhos (C‑643/24, EU:C:2025:923, т. 53). Вж. и решение от 16 февруари 2023 г., Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, т. 45).