Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (kolmas koda)
21. mai 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Kaupade vaba liikumine – Toiduainete ametlik kontroll – Määrus (EL) 2017/625 – Artikli 9 lõige 7 – Ammendav ühtlustamine – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette teavitamiskohustuse toidulisandite saabumisel teistest liikmesriikidest – Möödapääsmatu vajalikkuse tingimus ametlike kontrollide tõhusaks korraldamiseks, arvestades
ülekaalukaid inimeste tervise ja tarbijate kaitse nõudeid
Kohtuasjas C‑626/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Nejvyšší správní soudi (Tšehhi Vabariigi kõrgeim halduskohus) 17. septembri 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 24. septembril 2024, menetluses
PRAGON s.r.o.
versus
Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Praze,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja president C. Lycourgos, kohtunikud O. Spineanu‑Matei, S. Rodin (ettekandja), N. Piçarra ja N. Fenger,
kohtujurist: A. Biondi,
kohtusekretär: ametnik I. Illéssy,
arvestades kirjalikku menetlust ja 18. septembri 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        PRAGON s.r.o., esindaja:
advokát M. Kadlec,
–        Tšehhi valitsus, esindajad: J. Očková, M. Smolek ja J. Vláčil,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: M. Salyková ja F. Thiran,
olles 18. detsembri 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada ELTL artikleid 34 ja 36 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2017. aasta määruse (EL) 2017/625, mis käsitleb ametlikku kontrolli ja muid ametlikke toiminguid, mida tehakse eesmärgiga tagada toidu- ja söödaalaste õigusnormide ning loomatervise ja loomade heaolu, taimetervise- ja taimekaitsevahendite alaste õigusnormide kohaldamine, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruseid (EÜ)
nr 999/2001, (EÜ) nr 396/2005, (EÜ) nr 1069/2009, (EÜ) nr 1107/2009, (EL) nr 1151/2012, (EL) nr 652/2014, (EL) 2016/429 ja (EL) 2016/2031, nõukogu määruseid (EÜ) nr 1/2005 ja (EÜ) nr 1099/2009 ning nõukogu direktiive 98/58/EÜ,
1999/74/EÜ,
2007/43/EÜ,
2008/119/EÜ ja 2008/120/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrused (EÜ) nr 854/2004 ja (EÜ) nr 882/2004, nõukogu direktiivid 89/608/EMÜ,
89/662/EMÜ,
90/425/EMÜ,
91/496/EMÜ,
96/23/EÜ,
96/93/EÜ ja 97/78/EÜ ja nõukogu otsus 92/438/EMÜ (ametliku kontrolli määrus) (ELT 2017, L 95, lk 1), artikli 9 lõiget 7.
2        Taotlus on esitatud Tšehhi õiguse alusel asutatud äriühingu PRAGON s.r.o. (edaspidi „Pragon“) ja Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Praze (riiklik põllumajandus- ja toidujärelevalve amet, Praha inspektsioon, Tšehhi Vabariik) (edaspidi „riiklik põllumajandus- ja toidujärelevalve amet“) vahelises kohtuvaidluses kaitsetaotluse üle, mille äriühing esitas ametipoolse väidetava õigusvastase sekkumise peale, mis seisnes ameti tehtud kontrollis.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Esmane õigus
3        TFUE artikli 26 lõikes 1 on sätestatud:
„[Euroopa Liit] võtab meetmeid siseturu rajamiseks või toimimise tagamiseks vastavalt aluslepingute asjakohastele sätetele.“
4        ELTL artikkel 34 on sõnastatud järgmiselt:
„Keelatakse liikmesriikidevahelised koguselised impordipiirangud ja kõik samaväärse toimega meetmed.“
5        ELTL artiklis 36 on sätestatud:
„Artiklite 34 ja 35 sätted ei välista ekspordi, impordi või transiitkaupade suhtes kehtestatud keelde või piiranguid, kui need on õigustatud kõlbluse, avaliku korra või avaliku julgeoleku seisukohalt; inimeste, loomade või taimede elu ja tervise kaitsmiseks; kunstilise, ajaloolise ja arheoloogilise väärtusega rahvusliku rikkuse või tööstus- ja kaubandusomandi kaitsmiseks. Sellised keelud või piirangud ei kujuta endast siiski suvalise diskrimineerimise vahendit või liikmesriikidevahelise kaubanduse varjatud piiramist.“
6        ELTL artikli 43 lõikes 2 on sätestatud:
„Euroopa Parlament ja [Euroopa Liidu Nõukogu] kehtestavad seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning pärast konsulteerimist [Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega] artikli 40 lõikes 1 ettenähtud ühise põllumajanduse turukorralduse ning muud ühise põllumajanduspoliitika ja ühise kalanduspoliitika eesmärkide saavutamiseks vajalikud sätted.“
7        ELTL artikli 114 lõikes 1 on sätestatud:
„Kui aluslepingutes ei ole ette nähtud teisiti, kohaldatakse artiklis 26 seatud eesmärkide saavutamiseks järgmisi sätteid. Seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning pärast konsulteerimist [Euroopa Majandus‑ ja Sotsiaalkomiteega] võtavad Euroopa Parlament ja nõukogu liikmesriikides nii õigus‑ kui ka haldusnormide ühtlustamiseks meetmed, mille eesmärk on siseturu rajamine ja selle toimimine.“
8        ELTL artikli 168 lõike 4 punktis b on sätestatud:
„Erandina artikli 2 lõikest 5 ja artikli 6 punktist a ning kooskõlas artikli 4 lõike 2 punktiga k aitavad Euroopa Parlament ja nõukogu, toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning pärast konsulteerimist [Euroopa Majandus‑ ja Sotsiaalkomitee] ning [Euroopa Regioonide Komiteega], kaasa käesolevas artiklis viidatud eesmärkide saavutamisele, võttes ühistest ohutusprobleemidest jagusaamiseks:
[…]
b)      veterinaaria- ja fütosanitaaralal meetmeid, mille otsene eesmärk on rahvatervise kaitse“.
Teisene õigus
–       Määrus (EÜ) nr 178/2002
9        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta
määruse (EÜ) nr 178/2002, millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused (EÜT 2002, L 31, lk 1; ELT eriväljaanne 15/06, lk 463), artiklis 2 on sätestatud:
„Käesolevas määruses tähendab mõiste „toit” töödeldud, osaliselt töödeldud või töötlemata ainet või toodet, mis on mõeldud inimestele tarvitamiseks või mille puhul põhjendatult eeldatakse, et seda tarvitavad inimesed.
[…]“.
–       Direktiiv 2002/46/EÜ
10      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. juuni 2002. aasta
direktiivi 2002/46/EÜ toidulisandeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 2002, L 183, lk 51; ELT eriväljaanne 13/29, lk 490) artiklis 10 on sätestatud:
„Toidulisandite tõhusa järelevalve võimaldamiseks võivad liikmesriigid nõuda tootjalt või toote liikmesriigi territooriumil turustajalt, et need teatavad toote turustamisest pädevale asutusele, saates neile tootel kasutatava märgistuse näidise.“
–       Määrus 2017/625
11      Määruse 2017/625 põhjendustes 1–3, 15, 19, 20, 37, 38, 43 ja 99 on märgitud:
„(1)      [EL] toimimise lepinguga on ette nähtud, et liidu poliitika ja meetmete määratlemisel ja rakendamisel tagatakse inimeste tervise ja loomatervise ning keskkonna kaitse kõrge tase. Seda eesmärki tuleks muu hulgas täita ka veterinaar- ja fütosanitaarmeetmete abil, mille lõppeesmärk on inimeste tervise kaitsmine.
(2)      [EL] toimimise lepinguga on ka ette nähtud, et liit peab tagama tarbijate kõrgel tasemel kaitse meetmetega, mida ta võtab seoses siseturu väljakujundamisega.
(3)      Liidu õigusaktides on sätestatud ühtlustatud normide kogum, mille eesmärk on tagada, et toit ja sööt oleksid ohutud ja tervislikud ning et meetmeid, millel võib olla mõju toidutarneahela ohutusele või tarbijate huvide kaitsmisele seoses toidu ja toidu kohta esitatava teabega, võetaks kooskõlas eriomaste nõuetega. Kehtivad ka sellised liidu normid, mille eesmärk on tagada inimeste, loomade ja taimede tervise ning loomade heaolu kaitse kõrge tase kogu toidutarneahelas ja kõigis neis tegevusvaldkondades, kus põhieesmärk on võidelda loomataudide võimaliku leviku vastu, mõnel juhul ka inimestele ülekanduvate taudide vastu, või taimede ja taimsete saaduste kahjustajate vastu ja tagada keskkonna kaitse riskide eest, mis võivad tuleneda geneetiliselt muundatud organismidest (GMOd) või taimekaitsevahenditest. Kõnealuste normide, millele osutamiseks kasutatakse edaspidi mõistet „liidu toidutarneahela õigusaktid“, nõuetekohane kohaldamine aitab kaasa siseturu toimimisele.
[…]
(15)      Liidu toidutarneahela õigusaktide täitmise tagamise eest vastutavad liikmesriigid, kelle pädevad asutused jälgivad ja kontrollivad ametliku kontrolli korraldamise abil, et asjaomaseid liidu nõudeid järgitakse ja täidetakse tõhusalt.
[…]
(19)      Üldise õigusraamistiku ratsionaliseerimiseks ja lihtsustamiseks ja parema reguleerimise tagamiseks tuleks teatava valdkonna ametliku kontrolli sätted koondada ametliku kontrolli ühtsesse õigusraamistikku. […]
(20)      Käesoleva määruse eesmärk peaks olema kehtestada ametliku kontrolli ja muude ametlike toimingute ühtlustatud liidu raamistik, mis kehtib kogu toidutarneahelas, võttes arvesse [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta
määruses (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks (ELT 2004, L 165, lk 1; ELT eriväljaanne 03/45, lk 200),] ja asjaomastes valdkondlikes õigusaktides ametliku kontrolli suhtes kehtestatud norme ning nende kohaldamisel saadud kogemusi.
[…]
(37)      Ilma et see piiraks valdkondlikes õigusaktides sätestatud jälgitavusnõuete kohaldamist, võivad liikmesriigi pädevad asutused rangelt selles ulatuses, mis on vajalik ametliku kontrolli korraldamiseks, erandkorras nõuda, et ettevõtjad teataksid loomade ja kauba saabumisest teisest liikmesriigist.
(38)      Liidu toidutarneahela õigusaktide nõuetekohase täitmise tagamiseks peaks pädevatel asutustel olema õigus teha ametlikku kontrolli kõikide kõnealuste õigusaktide kohaldamisalasse jäävate loomade ja kaupade kõikides tootmis-, töötlemis- ja turustamisetappides. Selleks et ametlik kontroll oleks põhjalik ja tõhus, peaks pädevatel asutustel olema õigus teha ametlikku kontrolli kõikide liidu toidutarneahela õigusaktide kohaldamisalast väljajäävate kaupade, ainete, materjalide või objektide kõikides tootmis- ja turustamisetappides, kuivõrd see on vajalik kõnealuste õigusaktide võimaliku rikkumise põhjalikuks uurimiseks ja sellise rikkumise põhjuse kindlakstegemiseks. Selleks et teha ametlikku kontrolli tõhusalt, peaksid pädevad asutused koostama kontrollitavate ettevõtjate loetelu või registri ja seda haldama.
[…]
(43)      Käesoleva määrusega kehtestatakse ametliku kontrolli korraldamise ühtne õigusraamistik, et kontrollida liidu toidutarneahela õigusaktide järgimist kõikides nende normidega hõlmatud valdkondades. […]
[…]
(99)      Kuna käesoleva määruse eesmärki, nimelt ühtlustatud lähenemise tagamist ametliku kontrolli ja muude ametlike toimingute suhtes, mille eesmärk on liidu toidutarneahela õigusaktide kohaldamise tagamine, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada, küll aga saab seda selle mõju, keerukuse ning piiriülese ja rahvusvahelise olemuse tõttu paremini saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas [ELL] artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega.“
12      Määruse 2017/625 artikli 1 lõike 1 punktis a ja lõike 2 punktis a on sätestatud:
„1.      Käesolevas määruses sätestatakse:
a)      ametliku kontrolli tegemine ja muude ametlike toimingute läbiviimine liikmesriikide pädevate asutuste poolt;
[…]
2.      Käesolevat määrust kohaldatakse ametliku kontrolli suhtes, mida tehakse normide täitmise kontrollimiseks, olenemata sellest, kas need on kehtestatud liidu tasandil või liikmesriikide poolt liidu õigusaktide kohaldamiseks järgmistes valdkondades:
a)      toit ja toiduohutus, terviklikkus ja tervislikkus toidu tootmise, töötlemise ja turustamise kõikides etappides, sealhulgas normid, mille eesmärk on tagada õiglased kaubandustavad ning kaitsta tarbijate huve ja tarbijateavet, samuti toiduga kokku puutuvate materjalide ja esemete tootmine ja kasutamine.“
13      Viidatud määruse artikli 3 punktides 11, 12 ja 29 on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
11)      „kaubad“ – kõik (välja arvatud loomad), mille suhtes kehtib vähemalt üks artikli 1 lõikes 2 osutatud normidest;
12)      „toit“ – toit määruse [nr 178/2002] artiklis 2 määratletud tähenduses;
[…]
29)      „ettevõtja“ – füüsiline või juriidiline isik, kelle suhtes kehtib üks või mitu artikli 1 lõikes 2 osutatud normides sätestatud nõuet.“
14      Määruse 2017/625 artikli 9 lõigetes 1, 2 ja 4–7 on nähtud ette:
„1.      Liikmesriigid kontrollivad ametlikult kõiki ettevõtjaid lähtuvalt riskidest, korrapäraselt ja asjakohase sagedusega
[…]
[…]
2.      Pädevad asutused teevad ametlikku kontrolli regulaarselt asjakohase sagedusega, mis lähtub riskidest, et teha kindlaks võimalik artikli 1 lõikes 2 osutatud normide pettuse või eksitava tegevuse teel toime pandud tahtlik rikkumine, võttes arvesse artiklites 102–108 osutatud haldusabi mehhanismide kaudu kõnealuse rikkumise kohta jagatud teavet ja muud teavet, mis osutab selliste rikkumiste võimalikkusele.
[…]
4.      Ametlikke kontrolle tehakse ette teatamata, välja arvatud siis, kui etteteatamine on vajalik ja piisavalt õigustatud ametliku kontrolli tegemiseks. Ettevõtja taotlusel tehtavate ametlike kontrollide puhul võib pädev asutus otsustada, kas ametlik kontroll tehakse ette teatades või ette teatamata. Ette teatatud ametlikud kontrollid ei välista ette teatamata ametlike kontrollide tegemist.
5.      Ametliku kontrolli tegemisel tuleb nii palju kui võimalik püüda vähendada vajaliku miinimumini ettevõtjatele langevat halduskoormust ja ettevõtte töö häirimist, ilma see vähendaks kontrolli tõhusust.
6.      Pädevad asutused teevad ametlikku kontrolli samal viisil, võttes arvesse vajadust kohandada kontrolli erilisele olukorrale, olenemata sellest, kas asjaomased loomad ja kaubad:
a)      on liidu turul kättesaadavad, olgu need pärit liikmesriigist, kus tehakse ametlikku kontrolli, või mõnest muust liikmesriigist;
[…]
7.      Kui see on ametliku kontrolli korraldamiseks möödapääsmatult vajalik, võivad sihtliikmesriigid nõuda, et ettevõtjad, kellele tuuakse teisest liikmesriigist loomi või kaupu, teataksid kõnealuste loomade või kauba saabumisest.“
15      Määruse artikli 10 lõike 1 punktides a ja c ning lõikes 2 on sätestatud:
„1.      Kui see on artikli 1 lõikes 2 osutatud normide täitmise kindlakstegemiseks vajalik, kontrollib pädev asutus ametlikult:
a)      loomi ja kaupu kõikides tootmis-, töötlemis-, turustamis- ja kasutamisetappides;
[…]
c)      ettevõtjate tegevust, sealhulgas loomapidamist, seadmeid, transpordivahendeid, valdusi ja muid nende kontrolli all olevaid kohti ja nende ümbrust, ning seonduvaid dokumente.
2.      Pädevad asutused koostavad ettevõtjate nimekirja ja ajakohastavad seda, ilma et see mõjutaks artikli 1 lõikes 2 osutatud normide alusel koostatud olemasolevaid nimekirju või registreid käsitlevaid norme. Kui selline nimekiri või register on muuks otstarbeks juba olemas, võib seda kasutada ka käesoleva määruse kohaldamisel.“
16      Määruse artikli 11 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Pädevad asutused teevad ametlikku kontrolli võimalikult läbipaistvalt ja teevad üldsusele vähemalt kord aastas kättesaadavaks, sealhulgas [I]nternetis avaldamise kaudu, ametliku kontrolli korraldamise ja tegemisega seotud asjakohase teabe.
Nad tagavad ka korrapärase ja õigeaegse järgmisi andmeid hõlmava teabe avaldamise:
a)      ametliku kontrolli liik, kontrollide arv ja tulemus;
b)      avastatud nõuete rikkumiste liik ja juhtumite arv;
c)      nende juhtumite liik ja arv, mille puhul pädevad asutused võtsid artikli 138 kohaseid meetmeid;
d)      nende juhtumite liik ja arv, mille puhul rakendati artiklis 139 osutatud karistusi.“
17      Määruse 2017/625 artiklites 102–108 on sätestatud eeskirjad liikmesriikide pädevate asutuste vahelise haldusabi ja ‑koostöö kohta määrusega reguleeritud menetlustes.
18      Määruse artikli 111 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et artikli 109 lõikega 1 ette nähtud mitmeaastased riiklikud kontrollikavad tehakse avalikkusele kättesaadavaks, v.a kavade sellised osad, mille avalikustamine võiks ohustada ametliku kontrolli tõhusust.“
Tšehhi õigus
Toiduainete seadus
19      24. aprilli 1997. aasta seaduse
nr 110/1997 toiduainete ja tubakatoodete kohta, millega muudetakse ja täiendatakse teatavaid seadusi (zákon č. 110/1997 Sb., o potravinách a tabákových výrobcích a o
změně a doplnění některých souvisejících zákonů) (110/1997 Sb., edaspidi „toiduainete seadus“),
§ 3d lõikes 3 on sätestatud:
„Toidukäitleja, kellele tarnitakse sihtkohta teisest Euroopa Liidu liikmesriigist või kolmandast riigist rakenduseeskirjades nimetatud toiduaineid, peab teavitama asjaomast järelevalveasutust sellest tarnest artikli 16 lõike 4 või 5 kohaselt kooskõlas rakenduseeskirjadega, milles täpsustatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 178/2002 artikli 3 kohaselt tehtud riskianalüüsi põhjal ja ametlike kontrollide korraldamiseks möödapääsmatult vajalikus ulatuses toiduaine olemus, teavitamise tähtaeg, ulatus ja viis.“
Määrus nr 172/2015
20      Määruse
nr 172/2015 toidu vastuvõtja teavitamiskohustuse kohta sihtkohas (vyhláška č. 172/2015 Sb., o informační povinnosti příjemce potravin v místě určení) (edaspidi „määrus nr 172/2015“)
(põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal kehtinud redaktsioonis) artiklis 1 on sätestatud:
„(1)      Käesoleva määrusega reguleeritakse sihtkoha toidukäitlejate […] teavitamiskohustuse ulatust kooskõlas vahetult kohaldatavate liidu õigusaktidega.
(2)      Käesolevat määrust kohaldatakse järgmisele:
[…]
e)      toidulisandid;
[…]
(3)      Käesolevat määrust kohaldatakse üksnes juhul, kui sihtkoht on lõikes 2 nimetatud toidu esimese vastuvõtmise koht, sealhulgas mis tahes esmase töötlemise koht Tšehhi Vabariigis.“
21      Määruse nr 172/2015 artikli 2 lõikes 1 on ette nähtud:
„Sihtkoha ettevõtja, kellele tarnitakse toiduaineid teisest Euroopa Liidu liikmesriigist või kolmandast riigist, kui tegu on artikli 1 lõike 2 punktides a–e nimetatud toiduainetega või artikli 1 lõikes 3 nimetatud sihtkohaga, teavitab riiklikku põllumajandus- ja toidujärelevalve ametit elektroonilise süsteemi kaudu vähemalt 24 tundi enne toidu tarnimist sihtkohta järgmisest:
a)      sihtkohta tarnitavate toiduainete laad;
b)      sihtkohta tarnitavate toiduainete kogus;
c)      Euroopa Liidu liikmesriik või kolmas riik ning toiduaineid sihtkohta tarniva toidukäitleja nimi ja aadress;
d)      nii toiduainete sihtkoha kui ka sihtkoha ettevõtja, kellele toiduaineid tarnitakse, nimi, aadress ja identifitseerimisnumber;
e)      toiduainete sihtkohta tarnimise kuupäev.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
22      Riiklik põllumajandus- ja toidujärelevalve amet tegi 7. juunil 2021, tuginedes määrusele nr 172/2015, millega rakendatakse toiduainete seadust, ametliku kontrolli Pragonile saadetud toidulisandite ohutuse üle. See kontroll tehti vastavalt riigisisesele õiguslikule raamistikule, milles oli sätestatud – viidatud seaduse § 3d lõike 3 kohaselt koostoimes osundatud määruse artikli 1 lõikega 2 –, et toidukäitlejad on kohustatud teavitama pädevaid kontrolliasutusi teatavate toiduainete, sealhulgas toidulisandite saabumisest teisest liidu liikmesriigist või kolmandast riigist.
23      Pragon vaidlustas riikliku põllumajandus- ja toidujärelevalve ameti kontrolli kaebusega, taotledes kaitset ametipoolsete liidu õiguse vastaste järelevalvetoimingute eest, ja mille ta esitas Městský soud v Prazele (Praha linnakohus, Tšehhi Vabariik), kes jättis selle kaebuse 6. oktoobri 2022. aasta kohtuotsusega rahuldamata.
24      Nejvyšší správní soud (Tšehhi Vabariigi kõrgeim halduskohus), menetledes Pragoni kassatsioonkaebust, tühistas 10. mail 2023 selle kohtuotsuse põhjendusel, et Městský soud v Praze (Praha linnakohus) oli ekslikult järeldanud, et liidu õigusega vastuolus oleva riigisisese määruse alusel kontrolli tegemine ei olnud õigusvastane. Nimetatud kõrgeim kohus saatis asja uueks arutamiseks tagasi esimese astme kohtule, et viimane kontrolliks, kas määrus nr 172/2015 on liidu õigusega kooskõlas ja kas seda tuleb tema menetluses olevas kohtuasjas kohaldada.
25      Městský soud v Praze (Praha linnakohus) jättis 12. oktoobri 2023. aasta otsusega rahuldamata kaebuse, millega Pragon vaidlustas määruse nr 172/2015 alusel läbi viidud kontrolli õiguspärasuse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul vastab see määrus määruse 2017/625 artikli 9 lõikes 7 nõutud tingimustele, et asjaomased ettevõtjad peavad ametliku kontrolli korraldamiseks olema eelnevalt teatanud toidulisandite Tšehhi territooriumile saabumisest ning et selline teatamine on möödapääsmatult vajalik. Teatamiskohustuse proportsionaalsus väljendub asjaolus, et seda kohustust ei kohaldata mitte kõigi toiduainete suhtes, vaid üksnes teatud toiduainekategooriate suhtes, mille loetelu varieerub olenevalt nende riskiastme hindamisest konkreetsel kuupäeval, mis tähendab, et tegemist on seega suunatud, mitte üldise nõudega. Lisaks puudutab see kohustus üksnes riskianalüüsi jaoks vajalikku teavet, mis on ettevõtjatel, kellel asjaomane kohustus lasub. Lisaks, kuna määruse nr 172/2015 artikli 2 lõike 1 kohaselt tuleb toidu saabumisest teavitada veebipõhisel vormil vähemalt 24 tundi enne saabumist, siis on selline kohustus vähem piirav kui see, mis tulenes varasematest õigusnormidest, mis nägid ette kohustuse teavitada ette 48 tundi enne saabumist. Samas ei oleks ilma teabeta, mille edastamise nõue on Tšehhi kehtivas õiguses sätestatud, võimalik täita kohustust teha korrapäraseid ametlikke kontrolle ilma ette teatamata, nagu on nõutud määruse 2017/625 artikli 9 lõigetes 2 ja 4.
26      Seejärel esitas Pragon 12. oktoobri 2023. aasta kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Nejvyšší správní soudile (kõrgeim halduskohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus ja kelle menetluses see ettevõtja väitis sisuliselt, et Tšehhi õigusnormides ette nähtud teavitamiskohustus rikub ilmselgelt kaupade vaba liikumist, kuna kaupa ei saa Tšehhi Vabariiki tarnida tellimuse esitamise päeval, mis kujutab endast liidu õigusega keelatud mittetariifset tõket. Lisaks väidab Pragon, et toiduaineid, mis on pärit väljaspool Tšehhi Vabariigi territooriumi asuvatelt territooriumidelt, koheldakse võrreldes selle liikmesriigi territooriumilt pärit kaupadega diskrimineerivalt, kuna viimaste suhtes ei kehti eelneva teavitamise kohustus ja neid võib seega kohe turustada.
27      Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab põhjuste hulgas, mille tõttu ta esitas eelotsuse küsimuse, et määruses nr 172/2015 loetletud mõnda kategooriasse kuuluvaid toiduaineid võib nende saaja – juhul, kui need on pärit Tšehhi Vabariigist – turustada viivitamata, ilma et oleks vaja täita mingit teavitamiskohustust. Kui toiduained on aga pärit mõnest teisest liikmesriigist, tuleb samadest toiduainetest selle määruse kohaselt teavitada vähemalt 24 tundi enne nende Tšehhi Vabariigi territooriumile saabumist. Selline kohustus tähendab toidukäitlejate jaoks keerukamat planeerimist, kuna iga sellise tellimuse saab kohale toimetada alles 24 tundi pärast selle kohustuse täitmist, mis toob asjaomastele ettevõtjatele kaasa lisakulud ja täiendavad viivitused. Neil põhjustel väidab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ta kaldub arvama, et toiduseaduse § 3d lõikes 3 ette nähtud teavitamiskohustus, mis on rakendatud määrusega nr 172/2015, võib heidutada toidukäitlejaid teistest liikmesriikidest pärit toiduaineid Tšehhi Vabariiki toomast või neid seal turule viimast ning kujutab endast seega koguselise piiranguga samaväärse toimega meedet ELTL artikli 34 tähenduses.
28      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tuleb kindlaks teha, kas Tšehhi õigusnormides ette nähtud teavitamiskohustus on proportsionaalne, st kas inimeste tervise kaitseks, mis on eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul eesmärk, millega saab niisugust kohustust õigustada, on olemas võrreldav meede, mis piirab kaupade vaba liikumist liidus vähem kui see, mis on ette nähtud viidatud riigisisestes õigusnormides. Leides, et määruse 2017/625 artikli 9 lõige 7 võimaldab kehtestada teisest liikmesriigist pärit toidu saajale teavitamiskohustuse, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, mil määral võib see kohustus olla süstemaatiline, võttes arvesse selle määruse põhjendust 37, millest nähtub, et teavet kauba saabumise kohta võib nõuda üksnes erandlikel asjaoludel. Samuti tekkis tal küsimus, kas teavitamiskohustus, mis on suunatud saadud toiduainetega seotud praegustele ohtudele või mida rakendatakse üksnes selliste toiduainete sihtliikmesriiki saabumise ajal või konkreetsete tarnete puhul, ei oleks piisav alternatiivne meede. Samas ei välista see kohus, et eelneva teatamise nõuet võib pidada proportsionaalseks, kui selline teatamine suurendab võimalust kinni pidada toitu, mis ei vasta liidu õiguses sätestatud nõuetele.
29      Konkreetselt toidulisandite kohta leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et need erinevad värsketest või loomset päritolu toiduainetest säilitusaja, transpordi, ladustamise, vormi ja kasutamise erinõuete poolest. Kuna toidulisandid ei ole kiiresti riknevad, ei ole ametlikku kontrolli vaja 24 tunni jooksul teha. Tšehhi õigusaktidest nähtub siiski, et toidulisandite säilitamine toiduainete loetelus, mis on ette nähtud määrusega nr 172/2015, on põhjendatud nende toidulisandite võimaliku anaboolsete ainete, farmaatsiatoodete, hormoonide ja muude keelatud ainete sisaldusega; asjaoluga, et sageli ei vasta nimetatud toidulisandite koostisainete märge pakendil tegelikkusele või ületab lubatud sisaldust, samuti võimaliku ohtlike ainete, nagu raskmetallide või aromaatsete süsivesinike, ning vitamiinide või mineraalainete sisalduse tõttu, mille üleliigne tarbimine koos toiduga võib avaldada eriti kahjulikku mõju. Eelotsusetaotluse esitanud kohus väljendab siiski kahtlust, kas isegi neid selgitusi arvestades on vaja teha toidulisandite suhtes ametlikke kontrolle – mis võivad osutuda vajalikuks kiiresti riknevate toiduainete puhul – nii lühikese aja jooksul pärast nende Tšehhi territooriumile saabumist.
30      Niisuguses kontekstis otsustas Nejvyšší správní soud (kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas ELTL artikliga 34, arvestades ELTL artiklit 36 ja [määruse 2017/625] artikli 9 lõiget 7, on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis panevad ettevõtjale, kellele tarnitakse teisest liikmesriigist toidulisandeid, üldise kohustuse teavitada nende toidulisandite saabumisest sihtkohta vähemalt 24 tundi ette, esitades samal ajal riskianalüüsiks ja ametlike kontrollide kavandamiseks vajaliku teabe?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
31      Oma eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas ELTL artikleid 34 ja 36 ning määruse 2017/625 artikli 9 lõiget 7 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis panevad kõigile ettevõtjatele, kes on teistest liikmesriikidest pärit toidulisandite saajad, kohustuse teatada ette nende toidulisandite sihtkohta saabumisest ning esitada vajalikud andmed toidulisanditega kaasneda võivate riskide analüüsiks ja ametlike kontrollide kavandamiseks.
32      Kõigepealt tuleb märkida, et määruse 2017/625 artikli 1 lõike 1 punkti a ja lõike 2 kohaselt on selles määruses sätestatud eeskirjad, mis käsitlevad muu hulgas ametlike kontrollide tegemist liikmesriikide pädevate asutuste poolt, et kontrollida normide täitmist, olenemata sellest, kas need on kehtestatud liidu tasandil või liikmesriikide poolt liidu õigusaktide kohaldamiseks järgmistes valdkondades: toit ja toiduohutus, terviklikkus ja tervislikkus toidu tootmise, töötlemise ja turustamise kõikides etappides, sealhulgas normid, mille eesmärk on tagada õiglased kaubandustavad ning kaitsta tarbijaid ja tagada tarbijateave.
33      Lisaks nähtub selle määruse põhjendustest 15, 19, 20, 43 ja 99, et selle määrusega kehtestatud eeskirjad moodustavad ühtse õigusraamistiku, mille eesmärk on tagada ühtlustatud lähenemisviis liikmesriikide poolsel ametlike kontrollide korraldamisel liidu toidutarneahela alaste õigusaktide järgimise üle kõigis nende õigusaktidega reguleeritud valdkondades.
34      Niisuguses ühtses õigusraamistikus on selle määruse artiklis 9 sätestatud ametlike kontrollide suhtes kohaldatavad üldsätted. Eelkõige on selle artikli lõikes 7 ette nähtud, et kui see on ametlike kontrollide korraldamiseks möödapääsmatult vajalik, võivad liikmesriigid nõuda, et ettevõtjad, kellele tuuakse teisest liikmesriigist loomi või kaupu, teataksid kõnealuste loomade või kauba saabumisest.
35      Sellega seoses tuleb märkida, et toidulisandid kuuluvad selles sättes kasutatud mõiste „kaubad“ alla. Nimelt on see mõiste määruse 2017/625 artikli 3 punktis 11 määratletud nii, et see hõlmab kõike (välja arvatud loomad), mille suhtes kehtib vähemalt üks selle määruse artikli 1 lõikes 2 osutatud normidest. Ent nagu ühelt poolt tuleneb viidatud määruse artikli 3 punktist 12 koostoimes määruse nr 178/2002 artikliga 2, kuuluvad toidulisandid mõiste „toit“ alla (vt selle kohta 6. septembri 2011. aasta kohtuotsus Bablok jt, C‑442/09, EU:C:2011:541, punkt 69) ja teiselt poolt viitab määruse 2017/625 artikli 1 lõike 2 punkt a sõnaselgelt „toidu ja toiduohutuse“ valdkonna eeskirjadele.
36      Nende sätete kogumis tõlgendamisest nähtub, et tingimused, mille täidetuse korral liikmesriigid võivad vajaduse korral kehtestada kohustuse teavitada teisest liikmesriigist pärit toidulisandite saabumisest sihtkohta, on määrusega 2017/625 ammendavalt ühtlustatud.
37      Seega tuleb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt analüüsida sellise kohustuse kehtestanud riigisiseseid õigusnorme üksnes selle määruse sätete, eelkõige selle artikli 9 lõike 7, mitte aga ELTL artiklite 34 ja 36 alusel (vt analoogia alusel 19. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus CIHEF jt, C‑147/21, EU:C:2023:31, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
38      Sellega seoses tuleb märkida, et määruse 2017/625 artikli 9 lõikes 7 on sätestatud, et kui see on ametliku kontrolli korraldamiseks möödapääsmatult vajalik, võivad sihtliikmesriigid nõuda, et ettevõtjad, kellele tuuakse teisest liikmesriigist loomi või kaupu, teavitaksid kõnealuste loomade või kauba saabumisest.
39      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada mitte üksnes sätte sõnastust, vaid ka konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (17. novembri 1983. aasta kohtuotsus Merck, 292/82, EU:C:1983:335, punkt 12, ja 19. juuni 2025. aasta kohtuotsus Lietuvos bankas, C‑671/23, EU:C:2024:457, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
40      Kõigepealt nähtub määruse 2017/625 artikli 9 lõike 7 sõnastusest, et teisest liikmesriigist saabuva kauba saabumisest teavitamise kohustus, mille liikmesriigid võivad ette näha, ei pea mitte ainult järgima ametlike kontrollide korraldamise tagamise eesmärki, vaid olema ka selleks möödapääsmatult vajalik.
41      „Möödapääsmatu vajalikkuse“ tingimus tähendab iseenesest, et ametlike kontrollide tõhusa korraldamise tagamiseks ei tohi olla olemas vähem piiravaid meetmeid kui selline teavitamiskohustus.
42      Mis puudutab seejärel selle sätte konteksti, siis tuleb märkida, et kuna see annab liikmesriikidele võimaluse kohelda kaupa päritolu alusel erinevalt, kehtestatakse sellega erand selle määruse artikli 9 lõikes 6 ette nähtud üldreeglist, mille kohaselt tuleb ametlikud kontrollid – kuigi need peavad olema kohandatud eri olukordadele –, siiski teha samal viisil, sõltumata sellest, kas asjaomane kaup pärineb liikmesriigist, kus ametlikku kontrolli tehakse, või teisest liikmesriigist. Seega tuleb nimetatud määruse artikli 9 lõike 7 rakendamise tingimusi, mis on välja toodud käesoleva kohtuotsuse punktis 40, tõlgendada kitsalt (vt analoogia alusel 18. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus Stockholm Lindöpark, C‑150/99, EU:C:2001:34, punkt 25).
43      Niisugust lahendust kinnitavad mõned määruse 2017/625 preambuli elemendid.
44      Nii nähtub selle määruse põhjendusest 37, et liikmesriigi pädevad asutused võivad „erandkorras“ nõuda, et ettevõtjad teataksid loomade ja kauba saabumisest teisest liikmesriigist.
45      Lisaks tuleneb selle määruse põhjendusest 38, et pädevatel asutustel peaks olema õigus teha ametlikke kontrolle kõikide liidu toidutarneahela õigusaktide kohaldamisalasse jäävate loomade ja kaupade kõikides tootmis-, töötlemis- ja turustamisetappides. Seevastu ei nähtu sellest põhjendusest kuidagi, et kui need loomad ja kaubad on pärit teisest liikmesriigist, tuleks nendega seotud kontrollid süstemaatiliselt ja tingimata läbi viia kohe, kui need loomad ja kaubad puudutatud liikmesriigi territooriumile jõuavad.
46      Sellega seoses nõuab määruse 2017/625 artikli 10 lõige 1, et kui see on vajalik, kontrollib pädev asutus ametlikult loomi ja kaupu kõikides tootmis-, töötlemis-, turustamis- ja kasutamisetappides.
47      Lõpuks tuleb määruse 2017/625 eesmärgi kohta
tõdeda, et ühelt poolt, vastavalt selle põhjendustele 1–3, 15 ja 20, on kõnealuse määruse eesmärk luua ühtlustatud liidu raamistik ametlike kontrollide ja muude ametlike tegevuste korraldamiseks kogu toidutarneahelas, et tagada tõhusalt inimeste tervise, loomade tervise ja keskkonna ning tarbijate huvide kaitse kõrge tase. Teiselt poolt võeti see määrus vastu mitte üksnes ELTL artikli 168 lõike 4 punkti b alusel, mis käsitleb eelkõige rahvatervise kaitset, vaid ka ELTL artikli 43 lõike 2 ja artikli 114 alusel, mis näitab, et selle eesmärk on ka tagada kaupade vaba liikumine. Sama määruse põhjenduses 3 on lisaks täpsustatud, et kõnealuste normide, millele osutamiseks kasutatakse edaspidi mõistet „liidu toidutarneahela õigusaktid“, nõuetekohane kohaldamine aitab kaasa siseturu toimimisele.
48      Neid kahte eesmärki arvestades tuleb määruse 2017/625 artikli 9 lõiget 7 mõista nii, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 36, et see näeb ette konkreetse tasakaalu ühelt poolt toidu vaba liikumise ning teiselt poolt inimeste ja loomade tervise ning keskkonna ja tarbijate huvide kaitse vahel.
49      Kõigist neist asjaoludest nähtub, et määruse 2017/625 artikli 9 lõiget 7 tuleb tõlgendada nii, et see lubab liikmesriikidel kehtestada loomade või kaupade teisest liikmesriigist saabumisest teatamise kohustuse üksnes erandlikel asjaoludel, kui sellise teatamise kohustus on vähem piiravate meetmete puudumisel möödapääsmatult vajalik, et tagada ametlike kontrollide tõhusus, eesmärgiga tagada eelkõige inimeste tervise ja tarbijate kaitse.
50      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kindlaks teha, kas põhikohtuasjas käsitletav teavitamiskohustus on kooskõlas määruse 2017/625 artikli 9 lõikega 7. Selleks võib Euroopa Kohus eelotsusetaotlusele vastates esitada täpsustusi, mille eesmärk on anda liikmesriigi kohtule juhtnööre tema otsuse tegemiseks (12. märtsi 2026. aasta kohtuotsus Winderwill, C‑516/24, EU:C:2026:185, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
51      Sellega seoses tuleb märkida, et nagu sisuliselt väitis Tšehhi valitsus, võib selline teavitamiskohustus teenida eesmärki tagada selle toidu üle tehtavate ametlike kontrollide tõhus korraldamine, võimaldades pädevatel asutustel tänu saadud teavitustest tulenevale teabele täieulatuslikult analüüsida riske inimeste tervisele ja tarbijatele, mis võimaldab kindlaks teha, milliseid toiduaineid tuleb kontrollida alates toidutarneahela esimesest etapist Tšehhi Vabariigis või enne nende turustamist lõpptarbijatele.
52      Selline eesmärk vastab käesoleva kohtuotsuse punktis 49 nimetatud eesmärgile, mille saavutamiseks võib määruse 2017/625 artikli 9 lõike 7 alusel panna asjaomastele ettevõtjatele kohustuse teavitada teisest liikmesriigist pärit kauba saabumisest, tingimusel, et see kohustus on selle eesmärgi saavutamiseks möödapääsmatult vajalik.
53      Siiski tuleb märkida, et põhikohtuasjas kõne all olev kohustus puudutab kõigi teistest liikmesriikidest pärit toidulisandite Tšehhi Vabariigi territooriumile saabumist ning et see on seega kohaldatav kõigile ettevõtjatele, kellele
need toidulisandid on saadetud.
54      Sellega seoses tuleb märkida, et määruse 2017/625 artikli 9 lõike 1 kohaselt peavad ametlikud kontrollid olema korraldatud nii, et neid tehakse kõigi ettevõtjate suhtes korrapäraselt, lähtudes riskidest ja asjakohase sagedusega.
55      Võttes aga arvesse määruses 2017/625, eelkõige selle artikli 9 lõikes 2, artikli 10 lõikes 2, artikli 11 lõikes 1 ja artikli 111 lõikes 1 ette nähtud kaitse-, teabevahetus- ja teabe kogumise mehhanisme, ei näi kõigi muust liikmesriigist saadetud toidulisandite saabumisest teavitamine – kohustus, mis lasub kõigil ettevõtjatel, kellele sellised toidulisandid on saadetud – selle määruse artikli 9 lõike 1 ja artikli 10 lõike 1 nõuetele vastavate ametlike kontrollide korraldamiseks vajalik.
56      Ühelt poolt on liikmesriikidel määruse 2017/625 artikli 11 lõike 1 kohaselt nimelt põhimõtteliselt teave, mis puudutab muu hulgas ametlike kontrollide liiki, arvu ja tulemusi ning teistes liikmesriikides aasta jooksul tuvastatud ja karistatud rikkumiste liiki ja juhtumite arvu ning selle määruse artikli 111 lõike 1 kohaselt teiste liikmesriikide mitmeaastaseid riiklikke kontrollikavasid. Lisaks nähtub nimetatud määruse artikli 9 lõikest 2, et liikmesriikidel on ka määruse artikli 1 lõikes 2 osutatud eeskirjade võimalikke tahtlikke rikkumisi käsitlev teave, mis on edastatud sama määruse artiklites 102–108 ette nähtud haldusabi mehhanismide kaudu.
57      See teave võimaldab asjaomasel liikmesriigil kehtestada toidulisandite teisest liikmesriigist saabumisest teavitamise kohustuse, mille eesmärk on korraldada selle kauba ametlikku kontrolli, olenevalt teabest ilmnevatest riskidest või nende puudumisest.
58      Teiselt poolt koostavad ja haldavad pädevad asutused määruse 2017/625 artikli 10 lõike 2 kohaselt nimekirja „ettevõtjatest“ selle määruse artikli 3 punkti 29 tähenduses, sealhulgas nendest, kellele saadetakse mõne liikmesriigi territooriumile teistest liikmesriikidest pärit toidulisandeid.
59      Selle nimekirja alusel võidakse isegi niisugused toidulisandid, mille suhtes ei kehti teistest liikmesriikidest saabumisel teavitamiskohustus, mis on paika pandud käesoleva kohtuotsuse punktis 56 nimetatud teabest ilmnevate riskide või nende puudumise põhjal, allutada alates toidutarneahela esimesest etapist sihtliikmesriigis ametlikele kontrollidele, mida tehakse ettevõtjate suhtes, kellele need lisandid on saadetud, kui neid kontrolle korraldatakse asjakohase sagedusega ja lähtuvalt riskidest vastavalt määruse 2017/625 artikli 9 lõikele 1.
60      Lisaks tuleb rõhutada, et võimaldamaks liikmesriikidel tõhusa järelevalve abil ära hoida toidulisandite turuleviimisest tuleneda võivaid konkreetseid riske, annab direktiivi 2002/46 artikkel 10 neile võimaluse nõuda tootjalt või toote liikmesriigi territooriumil turustajalt, et need teatavad toote turustamisest pädevale asutusele, saates neile tootel kasutatava märgistuse näidise.
61      Niisuguses kontekstis kinnitab Tšehhi valitsus siiski, et niivõrd üldised õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on toidulisandite ametlike kontrollide korraldamiseks möödapääsmatult vajalikud, kuna esiteks on korduvalt tuvastatud, et toidulisandid sisaldavad anaboolseid aineid, farmaatsiatooteid, hormoone ja muid keelatud aineid; teiseks ei vasta nende pakendil olevad andmed sageli pakendi sisule, näiteks vitamiinisisalduse puhul, ning kolmandaks esineb neis toidulisandites sageli mineraalainete lubamatuid vorme või ohtlikke ühendeid, nagu raskmetallid ja aromaatsed süsivesinikud.
62      Nende kaalutluste abil ei saa siiski käesoleva kohtuotsuse punktides 55–60 mainitud asjaolusid arvestades tõendada, et esinevad erandlikud asjaolud, mille korral tuleb kohustust süstemaatiliselt teavitada toidulisandite saabumisest teisest liikmesriigist pidada ametlike kontrollide tõhususe tagamiseks möödapääsmatult vajalikuks.
63      Eelkõige ei tulene nendest kaalutlustest, et toidulisandite teisest liikmesriigist Tšehhi territooriumile saabumisega kaasneks enne
lõpptarbijani jõudmist tegelikke riske kahjustada inimeste või tarbijate tervist, mida ei saa tõhusalt ära hoida vähem piiravate meetmetega, nagu saabumisest teavitamise individualiseeritud kohustus või ametlikud kontrollid, mis viiakse läbi toidutarneahela eri etappides, tuginedes käesoleva kohtuotsuse punktides 55–60 nimetatud mehhanismidele.
64      See peab nii olema seda enam, et nagu Euroopa Komisjon õigesti märkis, ei tähenda ainuüksi asjaolu, et toode on pärit teisest liikmesriigist, iseenesest seda, et see toode kujutab endast automaatselt teatavat riski, kuna teistest liikmesriikidest pärit toodetele on nendes liikmesriikides kohaldatud liidu ühtlustatud eeskirju, mille eesmärk on tagada toiduohutus.
65      Eeltoodut arvestades tuleb määruse 2017/625 artikli 9 lõiget 7 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis panevad kõigile ettevõtjatele, kes on teistest liikmesriikidest pärit toidulisandite saajad, kohustuse teatada ette nende toidulisandite sihtkohta saabumisest ning esitada vajalikud andmed toidulisanditega kaasneda võivate riskide analüüsiks ja ametlike kontrollide kavandamiseks.
Kohtukulud
66      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2017. aasta määruse (EL) 2017/625, mis käsitleb ametlikku kontrolli ja muid ametlikke toiminguid, mida tehakse eesmärgiga tagada toidu- ja söödaalaste õigusnormide ning loomatervise ja loomade heaolu, taimetervise- ja taimekaitsevahendite alaste õigusnormide kohaldamine, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruseid (EÜ) nr 999/2001, (EÜ) nr 396/2005, (EÜ) nr 1069/2009, (EÜ) nr 1107/2009, (EL) nr 1151/2012, (EL) nr 652/2014, (EL) 2016/429 ja (EL) 2016/2031, nõukogu määruseid (EÜ) nr 1/2005 ja (EÜ) nr 1099/2009 ning nõukogu direktiive 98/58/EÜ, 1999/74/EÜ, 2007/43/EÜ, 2008/119/EÜ ja 2008/120/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrused (EÜ) nr 854/2004 ja (EÜ) nr 882/2004, nõukogu direktiivid 89/608/EMÜ, 89/662/EMÜ, 90/425/EMÜ, 91/496/EMÜ, 96/23/EÜ, 96/93/EÜ ja 97/78/EÜ ja nõukogu otsus 92/438/EMÜ (ametliku kontrolli määrus), artikli 9 lõiget 7
tuleb tõlgendada nii, et
et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis panevad kõigile ettevõtjatele, kes on teistest liikmesriikidest pärit toidulisandite saajad, kohustuse teatada ette nende toidulisandite sihtkohta saabumisest ning esitada vajalikud andmed toidulisanditega kaasneda võivate riskide analüüsiks ja ametlike kontrollide kavandamiseks.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: tšehhi.