62022CJ0548
EUROOPA KOHTU OTSUS (esimene koda)
12. september 2024 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Klauslid 4 ja 5 – Diskrimineerimiskeelu põhimõte – Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel – Aukohtunikud/‑prokurörid (magistrati onorari) ja tavakohtunikud/‑prokurörid (magistrati ordinari) – Meetmed, mille eesmärk on kohaldada sanktsioone tähtajaliste töölepingute kasutamise kuritarvitamise eest – Tähtajaline töö – Ülesannete stabiliseerimismenetlus – Ex lege loobumine kõigist nõuetest ajavahemiku eest enne ülesannete stabiliseerimist – Liidu õiguse nõuetekohaselt kohaldamata jätmisest tuleneva kahju hüvitamine
Kohtuasjas C‑548/22,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Giudice di pace di Fondi (Fondi rahukohtunik, Itaalia) 18. augusti 2022. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 18. augustil 2022, menetluses
M.
versus
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero della Giustizia,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja president A. Arabadjiev (ettekandja), kohtunikud T. von Danwitz, P. G. Xuereb, A. Kumin ja I. Ziemele,
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: ametnik C. Di Bella,
arvestades kirjalikku menetlust ja 1. veebruari 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
M., esindajad: avvocati G. Falso ja E. Iorio,
–
Itaalia valitsus, esindaja: G. Palmieri, keda abistasid avvocati dello Stato L. Fiandaca ja F. Sclafani,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: B.‑R. Killmann ja D. Recchia,
olles 29. veebruari 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada ELTL artiklit 288, Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikleid 17, 31, 34 ja 47, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (ELT 2003, L 299, lk 9; ELT eriväljaanne 05/04, lk 381) artiklit 7 ja 6. juunil 1997 sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe (edaspidi „osalist tööaega käsitlev raamkokkulepe“) – mis on lisatud nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivile 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta (EÜT 1998, L 14, lk 9; ELT eriväljaanne 05/03, lk 267) – klauslit 4 ning 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta (edaspidi „raamkokkulepe tähtajalise töö kohta“) – mis on lisatud nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (EÜT 1999, L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368) – klauslit 4.
2
Taotlus on esitatud ühelt poolt aseauprokuröri M‑i ning teiselt poolt Presidenza del Consiglio dei ministri (riigikantselei, Itaalia), Ministero della Giustizia (justiitsministeerium, Itaalia) ja Ministero dell’Economia e delle Finanze (majandus‑ ja rahandusministeerium, Itaalia) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab M‑i nõuet maksta välja summad, mis talle aukohtuniku/‑prokurörina (magistrato onorario) töötamise eest väidetavalt võlgnetakse.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Osalist tööaega käsitlev raamkokkulepe
3
Osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klausli 4 „Mittediskrimineerimise põhimõte“ punktis 1 on ette nähtud:
„Osalise tööajaga töötajate suhtes ei või ainult osalise tööaja tõttu rakendada vähem soodsamaid töötingimusi, kui on võrreldavatel täistööajaga töötajatel, kui erinevat kohtlemist ei õigusta objektiivsed põhjused.“
Raamkokkulepe tähtajalise töö kohta
4
Raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klausli 2 „Reguleerimisala“ punktis 1 on ette nähtud:
„Kokkulepet kohaldatakse tähtajaliste töötajate suhtes, kellel on tööleping või töösuhe, nagu see on määratletud liikmesriigi seadustes, kollektiivlepingutes või praktikas.“
5
Raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klausli 4 „Mittediskrimineerimise põhimõte“ punktis 1 on sätestatud:
„Töötingimuste osas ei kohelda tähtajalisi töötajaid vähem soodsalt kui võrreldavaid alatisi töötajaid seetõttu, et neil on tähtajaline tööleping või töösuhe, välja arvatud juhtudel, kui erinevaks kohtlemiseks on objektiivsed põhjused.“
6
Raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klauslis 5 „Meetmed kuritarvituste vältimiseks“ on ette nähtud:
„1. Järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamise võimaliku kuritarvitamise vältimiseks kehtestavad liikmesriigid, olles kooskõlas siseriikliku õiguse, kollektiivlepingute või praktikaga konsulteerinud tööturu osapooltega, ja/või tööturu osapooled konkreetsete sektorite ja/või töötajakategooriate vajadusi arvestades ühe või mitu järgmistest meetmetest, juhul kui kuritarvituste vältimiseks puuduvad samaväärsed juriidilised meetmed:
a)
objektiivsed alused, mis õigustaksid selliste töölepingute või töösuhete uuendamist;
b)
järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete maksimaalne kogukestus;
c)
selliste töölepingute või töösuhete uuendamiste arv.
2.
Liikmesriigid, olles konsulteerinud tööturu osapooltega, ja/või tööturu osapooled määravad vajaduse korral kindlaks, millistel tingimustel tähtajalisi töölepinguid või töösuhteid:
a)
loetakse järjestikusteks;
b)
loetakse määramata tähtajaga töölepinguteks või töösuheteks.“
Direktiiv 2003/88
7
Direktiivi 2003/88 artikli 7 „Põhipuhkus“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et tagada iga töötaja õigus vähemalt neljanädalasele tasulisele põhipuhkusele vastavalt niisuguse puhkuse õiguse ja andmise tingimustele, mis on ette nähtud siseriiklike õigusaktide ja/või tavadega.“
Itaalia õigus
8
13. juuli 2017. aasta seadusandliku dekreedi nr 116 – aukohtunike süsteemi struktuurne reform ja muud rahukohtunike kohta käivad sätted ning üleminekukord teenistuses olevate aukohtunike jaoks vastavalt 28. aprilli 2016. aasta seadusele nr 57 (decreto legislativo n. 116 – Riforma organica della magistratura onoraria e altre disposizioni sui giudici di pace, nonché disciplina transitoria relativa ai magistrati onorari in servizio, a norma della legge 28 aprile 2016, n. 57) (GURI nr 177, 31.7.2017, lk 1; edaspidi „seadusandlik dekreet nr 116“), artikli 29, mis asendati 30. detsembri 2021. aasta seaduse nr 234, mis käsitleb 2022. aasta riigieelarvet ja mitmeaastast eelarvet aastatel 2022–2024 (legge n. 234 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2022 e bilancio pluriennale per il triennio 2022–2024; GURI nr 310, 31.12.2021, lk 1), artikli 1 lõikega 629 (edaspidi „seadusandliku dekreedi nr 116 artikkel 29“), lõigetes 1–3 ja 5 on sätestatud:
„1.   Käesoleva dekreedi jõustumiskuupäeval teenistuses oleva aukohtuniku/‑prokuröri (magistrato onorario) võib tema taotlusel uuesti ametisse kinnitada, kuni ta on saanud 70‑aastaseks.
2.   Käesoleva dekreedi jõustumise kuupäeval teenistuses oleval aukohtunikul/‑prokuröril, keda ei saa uuesti ametisse kinnitada kas sellepärast, et ta ei ole esitanud taotlust või et ta ei ole läbinud lõike 3 kohast atesteerimismenetlust, on – ilma et see piiraks keeldumisvõimalust – õigus hüvitisele, mille suurus on iga teenistusaasta eest, mille jooksul ta on olnud istungitega hõivatud vähemalt 80 päeva, 2500 eurot enne maksude kinnipidamist, ja iga teenistusaasta eest, mille vältel ta on olnud istungitega hõivatud alla 80 päeva, 1500 eurot enne maksude kinnipidamist; igal juhul ühe inimese kohta kokku kuni 50000 eurot enne maksude kinnipidamist. Varasema perioodi eest tasumisele kuuluva hüvitise arvutamisel võrdsustatakse üle kuuekuine teenistusperiood ühe aastaga. Hüvitise saamine toob kaasa loobumise igasugustest edasistest nõuetest seoses lõppenud auteenistussuhtega.
3.   Lõikes 1 nimetatud kinnitamiseks korraldab Consiglio superiore della magistratura (kõrgem kohtute nõukoda) oma otsusega kolm eraldi hindamismenetlust, mis toimuvad igal aastal kolmeaastasel ajavahemikul 2022–2024. Need puudutavad aukohtunikke/‑prokuröre, kellel on vastavalt käesoleva dekreedi jõustumise kuupäeval täitunud:
a)
rohkem kui 16 teenistusaastat;
b)
12–16 teenistusaastat;
c)
vähem kui 12 teenistusaastat.
[…]
5.   Lõikes 3 nimetatud hindamismenetlustes osalemise taotlus toob kaasa loobumise igasugustest hilisematest mis tahes liiki nõuetest, mis on seotud varasema auteenistussuhtega, välja arvatud õigusest lõikes 2 nimetatud hüvitisele juhul, kui teda uuesti ametisse ei kinnitata.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
9
M. on aukohtunik/‑prokurör (magistrato onorario), kes alates 4. aprillist 2001 täidab aseauprokuröri (vice procuratore onorario) ülesandeid. Eelotsusetaotlusest nähtub, et M‑i ametikoht on võrreldav prokurörina tegutseva tavakohtuniku/‑prokuröri (magistrato ordinario) omaga ning et M‑il on sama õiguslik staatus ja teda koheldakse majanduslikult samamoodi nagu rahukohtunikke. Teenistusse asumisest alates on selle aukohtuniku/‑prokuröri töösuhet mitu korda pikendatud, viimati kõrgema kohtute nõukoja 29. aprilli 2020. aasta otsusega.
10
Alates 4. aprillist 2001 osales M. prokuratuuri esindajana muu hulgas kümnel kriminaalasja kohtuistungil, mis on põhikohtuasja esemeks ja mille eest sai ta kohtuistungi kohta hüvitist 98 eurot, millest peeti kinni maksud. Eelotsusetaotlusest nähtub, et M‑i nimel ei tehtud sotsiaalkaitse‑ või kindlustusmakseid, mis jättis ta ilma igasugusest sotsiaalkaitsest. Seevastu tähtajatult töötava tavakohtuniku/‑prokuröri (magistrato ordinario) brutopäevapalk on kuni 248 eurot ja riik teeb iga tavakohtuniku/‑prokuröri eest pädevatele asutustele sissemakseid, et tagada nende sotsiaalkaitse.
11
Leides, et teda on tööülesannete eest makstava tasu osas õigusvastaselt erinevalt koheldud, esitas M. hagi Tribunale di Romale (Rooma kohus, Itaalia), nõudes hüvitist kahju eest, mis talle tekkis seetõttu, et Itaalia õiguskorda ei ole üle võetud direktiive 1999/70 ja 2003/88 ning nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/85/EMÜ rasedate, hiljuti sünnitanud ja rinnaga toitvate töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamise meetmete kehtestamise kohta (kümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (EÜT 1992, L 348, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 110), millest see erinev kohtlemine tuleneb. See kohus kohustas 13. jaanuari 2021. aasta kohtumäärusega Presidenza del Consiglio dei ministrit (riigikantselei) hüvitama varalise ja mittevaralise kahju, mis nende direktiivide üle võtmata jätmisega M‑ile oli tekitatud, kuigi eelotsusetaotluse esitamise kuupäevaks ei olnud talle selle kohtumääruse alusel veel hüvitist makstud.
12
Seejärel esitas M. hagi Giudice di pace di Fondile (Fondi rahukohtunik, Itaalia), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, paludes nende kohtuistungite eest lisaks välja mõista 150 eurot kohtuistungi kohta ehk kokku 1500 eurot, kuna nimetatud direktiive ei ole jätkuvalt üle võetud. Oma hagi põhjenduseks väidab ta, et tema ja tavakohtunike/‑prokuröride majanduslikult erinev kohtlemine kujutab endast direktiividega 1999/70, 97/81 ja 2003/88 keelatud diskrimineerimist.
13
Sellega seoses nähtub eelotsusetaotlusest, et kuigi M‑i sõnul oli ta alates 4. aprillist 2001 pidevalt täitnud auprokuröri (procuratore onorario) ülesandeid, oli ta selleks, et vältida nende ametikohustuste viivitamatut lõppemist 28. juunil 2022, sunnitud esitama taotluse osaleda seadusandliku dekreedi nr 116 artiklis 29 ette nähtud hindamismenetluses.
14
Selle artikli alusel võib teenistuses olev aukohtunik/‑prokurör (magistrato onorario) taotleda osalemist hindamis- ja stabiliseerimismenetluses, mis võimaldab tal juhul, kui hindamismenetlus on edukas, jääda teenistusse, kuni ta on saanud 70-aastaseks. Samuti on tal võimalik jätta selles menetluses osalemise taotlus esitamata ja sellest tulenevalt teenistus lõpetada. Sel juhul on tal õigus saada kokku brutosummas kuni 50000 eurot hüvitist, mille summa võrdub 1500 euroga bruto iga teenistusaasta eest, mille jooksul ta on olnud istungitega hõivatud alla 80 päeva, või 2500 euroga bruto iga teenistusaasta eest, mille jooksul ta on olnud istungitega hõivatud vähemalt 80 päeva. Seda hüvitist makstakse ka aukohtunikele/‑prokuröridele, kes on küll taotlenud selles menetluses osalemist, kuid ei ole seda edukalt läbinud.
15
Stabiliseerimismenetluses osalemise taotlus või nimetatud hüvitise saamine tähendaks aga niisuguse aukohtuniku/‑prokuröri nagu M. puhul ex lege loobumist igasugustest muudest nõuetest, mis tulenevad varasemast aukohtuniku/‑prokuröri ülesannete täitmisest. Ainus võimalus niisugusest nõudest mitte loobuda on teenistusest lahkumine ilma hüvitist saamata.
16
Seetõttu väidab M. eelotsusetaotluse esitanud kohtus, et Itaalia õigusnormid ei võimalda tal nõuda summasid, mida tal oleks õigus saada direktiivide 1999/70, 2003/88 ja 92/85 üle võtmata jätmise tõttu, mistõttu esiteks on need Itaalia õigusnormid vastuolus liidu õigusega ja teiseks on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne jätta need õigusnormid kohaldamata.
17
Nimetatud kohus märgib, et 16. juuli 2020. aasta kohtuotsuses Governo della Repubblica italiana (Itaalia rahukohtunike staatus) (C‑658/18, EU:C:2020:572) ja 7. aprilli 2022. aasta kohtuotsuses Ministero della Giustizia jt (Itaalia rahukohtunike staatus) (C‑236/20, EU:C:2022:263) otsustas Euroopa Kohus, et liikmesriigid peavad tagama käesoleva kohtuotsuse punktis 16 nimetatud direktiivide ülevõtmise rahukohtunike osas, kelle ülesanded on Itaalia seaduses võrdsustatud aseauprokuröride (vice procuratori onorari) ülesannetega.
18
Käesoleval juhul aga, kui seadusandliku dekreedi nr 116 artiklit 29 kohaldataks M‑i suhtes, oleks ta kohustatud loobuma igasugustest nõuetest, mis tulenevad aukohtuniku/‑prokuröri (magistrato onorario) ülesannete täitmisest, ning ta jääks seega ilma nende direktiividega tagatud õiguste kaitsest.
19
Lisaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, et aukohtunike/‑prokuröride ametikoha ebakindluse vastu võitlemiseks on Itaalia õiguses selle riigisisese õigusnormiga nähtud nende ülesannete tulevikukindlus ette ebakindlalt, osaledes hindamis- ja jätkusuutlikkuse menetlustes või makstes väiksemat hüvitist, arvestades nende teenistusest lahkumisega seotud kahju.
20
Neil asjaoludel otsustas Giudice di pace di Fondi (Fondi rahukohtunik) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [ELTL] artiklit 288, [harta] artikleid 17, 31, 34 ja 47, samuti [direktiivi 2003/88] artiklit 7, [osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe] klauslit 4 ning [raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta] klauslit 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid nagu [seadusandliku dekreedi nr 116 artikkel 29], milles on ette nähtud automaatne ex lege loobumine kõigist [direktiivide 1999/70, 97/81 ja 2003/88] rakendamist puudutavatest nõuetest, koos töötasu, töö ja sotsiaalkaitse valdkonnas igasuguse kaitse kaotamisega, mis on tagatud Euroopa õigusega:
a)
kui aukohtunik/‑prokurör (magistrato onorario) esitab Euroopa töötajana – kes töötab tähtajalise töölepingu alusel ja osalise tööajaga ning keda võib pidada sarnaseks kutselise kohtunikuga (magistrato professionale) kui Euroopa töötajaga, kes töötab tähtajatult ja täistööajaga – taotluse osalemiseks stabiliseerimismenetlustes, mis kujutavad endast [raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta] klausli 5 punkti 1 puhtformaalset rakendust,
b)
või kui need menetlused jäävad läbimata või kui ta taotlust ei esita, saab ta hüvitist, mille summa on nende direktiivide üle võtmata jätmisega tekitatud kahju eest ilmselgelt ebapiisav ja ebaproportsionaalne?“
Menetlus Euroopa Kohtus
21
Eelotsusetaotluse esitanud kohus taotles, et käesoleva eelotsusetaotluse suhtes kohaldataks Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 105 ette nähtud kiirendatud menetlust. Oma taotluse põhjenduseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et seadusandliku dekreedi nr 116 artikli 29 kohaselt on põhikohtuasja hageja kohustatud valima, kas ta loobub kõigist nõuetest, mida ta võib nõuda Itaalia riigi vastu esitada, või lõpetab viivitamatult oma kohtuteenistuse, ilma et talle hüvitataks kahju, mida ta kandis seetõttu, et Itaalia Vabariik ei ole üle võtnud direktiive 97/81, 1999/70 ja 2003/88. See valik kujutab endast kohtute sõltumatuse tõsist riivet, mistõttu on põhjendatud, et käesolevat kohtuasja arutatakse võimalikult kiiresti.
22
Selle kohta tuleb märkida, et kodukorra artikli 105 lõikest 1 tuleneb, et kui kohtuasja laad nõuab asja lahendamist lühikese aja jooksul, võib Euroopa Kohtu president eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotlusel või erandkorras omal algatusel otsustada, olles ettekandja-kohtuniku ja kohtujuristi ära kuulanud, lahendada eelotsusetaotluse kiirendatud menetluses, kaldudes kõrvale kodukorra sätetest.
23
Käesolevas asjas otsustas Euroopa Kohtu president 30. septembril 2022, olles ettekandja-kohtuniku ja kohtujuristi ära kuulanud, käesoleva kohtuotsuse punktis 21 nimetatud taotluse rahuldamata jätta.
24
Nimelt ei võimalda eelotsusetaotlus Euroopa Kohtul mõista ei tagajärgi, mida kiirendatud menetluse puudumine M‑ile kaasa tooks, ega seda, kuidas see puudumine võib konkreetselt kahjustada kohtute sõltumatust.
25
Igal juhul tuleb märkida, et kui puuduvad tõendid selle kohta, et kohtuasja menetlemine kiirendatud menetluses võimaldaks niisuguseid tagajärgi vältida, ei saa põhikohtuasja hagejat puudutava õigusliku ebakindlusega iseenesest põhjendada selle menetluse kasutamist (vt selle kohta Euroopa Kohtu presidendi 27. juuni 2016. aasta määrus S., C‑283/16, EU:C:2016:482, punkt 11).
Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
26
Väljakujunenud praktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud menetlus Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö vahend, mille abil Euroopa Kohus annab liikmesriikide kohtutele liidu õiguse tõlgenduse, mida need kohtud vajavad nende menetluses olevate vaidluste lahendamiseks (22. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).
27
Kuna eelotsusetaotlus on selle menetluse alus, on liikmesriigi kohus kohustatud eelotsusetaotluses endas täpsustama põhikohtuasja vaidluse faktilist ja õiguslikku raamistikku ning esitama vajalikud selgitused põhjuste kohta, mille alusel ta on valinud välja liidu õiguse sätted, mida ta palub tõlgendada, samuti seose kohta, mille ta on tuvastanud nende sätete ja tema menetluses olevas kohtuasjas kohaldatavate riigisiseste õigusnormide vahel (22. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
28
Sellega seoses tuleb samuti rõhutada, et eelotsusetaotluses sisalduv teave peab võimaldama esiteks Euroopa Kohtul anda liikmesriigi kohtu esitatud küsimustele tarvilikud vastused ning teiseks liikmesriikide valitsustel ja teistel huvitatud isikutel kasutada neile Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikliga 23 antud õigust esitada oma seisukohad. Euroopa Kohus peab tagama selle õiguse kaitse, arvestades asjaolu, et selle sätte alusel teavitatakse huvitatud isikuid üksnes eelotsusetaotlustest (22. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika).
29
Need kumulatiivsed nõuded eelotsusetaotluse sisu kohta on otsesõnu esitatud kodukorra artiklis 94, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks ELTL artikli 267 järgse koostöö raames teadma ning millest ta peab rangelt kinni pidama. Neid on pealegi korratud ka Euroopa Liidu Kohtu soovituste liikmesriikide kohtutele eelotsuse taotlemiseks (ELT 2019, C 380, lk 1) punktides 13, 15 ja 16 (22. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
30
Tuleb märkida, et oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ELTL artiklit 288, harta artikleid 17, 31, 34 ja 47, direktiivi 2003/88 artiklit 7, osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klauslit 4 ja raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klauslit 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on nähtud ette, et selleks, et aukohtunikud/‑prokurörid (magistrati onorari) saaksid oma ametikohustusi jätkata, on nad kohustatud osalema hindamismenetluses, mis ühelt poolt võimaldab neil positiivse tulemuse korral saavutada oma tähtajalise töösuhte muutmise määramata tähtajaga töösuhteks, kuni nad on saanud 70-aastaseks, ning teiselt poolt võimaldab neil negatiivse tulemuse korral saada hüvitist, kui nii hindamise läbimise kui ka mitteläbimisega koos hüvitisega nõustumisega loobutakse ex lege kõigist nõuetest, mida nad võivad nende sätete alusel esitada seoses varem täidetud aukohtuniku/‑prokuröri ülesannetega.
31
Selle kohta tuleb esiteks märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei palu ELTL artiklit 288 või harta artikleid 17, 31, 34 ja 47 autonoomselt tõlgendada, kuna neile sätetele on tuginetud üksnes direktiivi 2003/88, osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe ja raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta tõlgendamise taotluse põhjendamiseks (vt analoogia alusel 7. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Ministero della Giustizia jt (Itaalia rahukohtunike staatus), C‑236/20, EU:C:2022:263, punkt 26).
32
Teiseks, mis puudutab direktiivi 2003/88 artiklit 7, siis tuleb tõdeda, et see artikkel ei ole põhikohtuasja lahendamiseks asjakohane, kuna selle kohtuvaidluse raames ei tugine M. selles sättes ette nähtud õiguse tasustatud põhipuhkusele järgimisele, vaid sisuliselt samaväärse tasu maksmisele, nagu saab tavakohtunik/‑prokurör (magistrato ordinario).
33
Kolmandaks tuleb osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klausli 4 kohta märkida, et ükski eelotsusetaotlusest nähtuv asjaolu ei võimalda tuvastada, et M. töötab osalise tööajaga selle raamkokkuleppe tähenduses.
34
Neljandaks, mis puudutab raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klauslit 4, siis tuleb tõdeda, et oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas seadusandliku dekreedi nr 116 artiklis 29 ette nähtud mehhanism on seda klauslit arvestades õiguspärane, kuna see riigisisene säte lubab küll muuta aukohtuniku/‑prokuröri (magistrato onorario) tähtajalise töösuhte tähtajatuks töösuhteks, kuid takistab sellel kohtunikul saada samasugust tasu, mida saab sarnaseid ülesandeid täitev tavakohtunik/‑prokurör (magistrato ordinario), kuna niisugune muutmine tähendaks ex lege loobumist kõigist nõuetest, mis tulenevad varem täidetud aukohtuniku ülesannete lõppemisest.
35
Sellele küsimusele vastamiseks on vaja kõigepealt kindlaks teha, kas raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta kõnealune klausel kohustab aukohtunikele/‑prokuröridele ja tavakohtunikele/‑prokuröridele maksma täidetavate ülesannete eest sama tasu. Sellega seoses tuleb eelkõige hinnata esiteks, kas aukohtunikku/‑prokuröri, kes on niisuguses olukorras nagu M., võib kvalifitseerida tähtajaliseks „töötajaks“ raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klausli 2 tähenduses; teiseks, kas väidetav erinev kohtlemine puudutab „töötingimust“ raamkokkuleppe klausli 4 tähenduses; kolmandaks, kas see aukohtunik/‑prokurör on tavakohtuniku/‑prokuröriga sarnases olukorras, ning neljandaks, kas ja kui, siis mil määral saab seda erinevat kohtlemist õigustada „objektiivse põhjusega“ viimase klausli tähenduses (vt selle kohta 27. juuni 2024. aasta kohtuotsus Peigli, C‑41/23, EU:C:2024:554, punktid 39–50).
36
Tuleb aga tõdeda, et isegi kui eeldada, et käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis nimetatud kolm esimest tingimust on täidetud, ei ole Euroopa Kohtul mingeid tõendeid, mis võimaldaks tal hinnata, kas esineb „objektiivne põhjus“ raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses. Selles kontekstis ei ole Euroopa Kohtul teavet, mis võimaldaks selgitada, kas võimalikud erinevused, mis eelkõige puudutavad nende kohtuasjade liiki ja väärtust, mida need kohtunike/prokuröride kategooriad peavad käsitlema, või ka nimetatud kohtunike/prokuröride töölevõtmise korda, võimaldavad põhjendada niisuguse erineva kohtlemise õiguspärasust, nagu on kõne all käesolevas asjas. Euroopa Kohtu käsutuses olev teave ei võimalda hinnata aukohtunike/‑prokuröride ja tavakohtunike/‑prokuröride palgaerinevusi.
37
Samuti tuleb märkida, et eelotsusetaotlusest nähtub, et kuigi M. nõuab samasugust „päevapalka“, nagu saab tavakohtunik/‑prokurör, tugineb ta erinevale kohtlemisele, viidates tasule, mida ta ei saaks ühe tööpäeva eest, vaid osalemise eest istungitel, mis ei ületa viit tundi. Neil asjaoludel ei ole Euroopa Kohtul teavet, mis võimaldaks tal teada saada, kas põhikohtuasja kaebaja nõuded puudutavad sama liiki teenuseid kui need, mida osutavad tavakohtunikud/‑prokurörid.
38
Pealegi nähtub kohtujuristi ettepaneku punktidest 34 ja 36 sisuliselt, et eelotsusetaotlusest ei selgu, kas või mil määral tuleb põhikohtuasja kaebajale makstavat töötasu, mis on väiksem kui tavakohtunikel/‑prokuröridel, pidada põhjendamatuks ebasoodsamaks kohtlemiseks raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klausli 4 lõike 1 tähenduses.
39
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb asuda seisukohale, et eelotsusetaotlus ei vasta kodukorra artiklis 94 ette nähtud nõuetele ja tuleb seega tunnistada vastuvõetamatuks.
40
Samas tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtule jääb võimalus esitada uus eelotsusetaotlus, edastades Euroopa Kohtule kõik asjaolud, mis võimaldavad Euroopa Kohtul otsuse teha (22. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, punkt 35).
Kohtukulud
41
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
Giudice di pace di Fondi (Fondi rahukohtunik, Itaalia) 18. augusti 2022. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.