62003CJ0410_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑410/03,
mille esemeks on EÜ asutamislepingu artikli 226 alusel esitatud liikmesriigi kohustuse rikkumise tuvastamise hagi, mis esitati 1. oktoobril 2003,
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: K. Banks ja K. Simonsson, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
hageja,
versus
Itaalia Vabariik, esindaja: I. M. Braguglia, keda abistas avvocato dello Stato
A. Cingolo, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
kostja,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja esimees K. Lenaerts ja kohtunikud N. Colneric (ettekandja) ning J. N. Cunha Rodrigues,
kohtujurist: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
kohtusekretär: R. Grass,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada asi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Oma hagiavaldusega palub Euroopa Ühenduste Komisjon Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole vastu võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 1999. aasta direktiivi 1999/95/EÜ, milles käsitletakse meremeeste tööaega reguleerivate sätete täitmist ühenduse sadamates peatuvatel laevadel (EÜT 2000, L 14, lk 29; ELT eriväljaanne 05/03, lk 407), täitmiseks või ei ole komisjoni neist teavitanud, siis on Itaalia Vabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
2. Itaalia Vabariik palub jätta hagiavalduse põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusnormid
3. Nõukogu 21. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/63/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ühenduse Reederite Ühingu (ECSA) ja Euroopa Liidu Transporditööliste Ametiühingute Liidu (FST) sõlmitud kokkulepet meremeeste tööaja korralduse kohta (EÜT L 167, lk 33; ELT eriväljaanne 05/03, lk 363), eesmärk on rakendada selle direktiivi lisas esinevat kokkulepet (edaspidi „kokkulepe”), mille aluseks on 22. oktoobril 1996 vastu võetud Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (edaspidi „ILO”) meremeeste tööaja ja laevade mehitamise konventsiooni nr 180 teatavad sätted.
4. Kokkuleppe klauslis 4 on sätestatud:
„Meremehe tavaline tööajanorm põhineb üldjuhul kaheksatunnisel tööpäeval ühe puhkepäevaga nädala kohta ja vabade riigipühadega, ilma et eelöeldu piiraks klausli 5 kohaldamist. Liikmesriikidel võib olla menetlus selliste kollektiivlepingute lubamiseks või registreerimiseks, millega määratakse meremeeste tavaline tööaeg [mitte] vähem soodsal alusel kui kõnealune norm.” [täpsustatud tõlge]
5. Kokkuleppe klauslis 5 on sätestatud:
„1. Töö- või puhkeaega piiratakse kas:
a) maksimaalse tööajaga, mis ei ületa
i) 14 tundi 24-tunnise ajavahemiku jooksul ja
ii) 72 tundi seitsmepäevase ajavahemiku jooksul,
või
b) minimaalse puhkeajaga, mis on vähemalt
i) kümme tundi 24-tunnise ajavahemiku jooksul ja
ii) 77 tundi seitsmepäevase ajavahemiku jooksul. [täpsustatud tõlge]
2. Puhkeaega ei või jagada rohkem kui kaheks osaks, millest üks peab olema vähemalt kuue tunni pikkune, ning kahe järjestikuse puhkeaja vaheline aeg ei või olla üle 14 tunni.
3. Ülevaatused, tuletõrje- ja päästepaadiharjutused ning siseriiklike seaduste ja määrustega ja rahvusvaheliste dokumentidega ettenähtud harjutused korraldatakse viisil, mis minimaalselt häirib puhkeaega ega põhjusta väsimust.
4. Valveaja korral, kui meremees peab olema valmis tegutsema näiteks juhul, kui masinaruumis ei ole kedagi, tuleb meremehele anda piisavalt korvav puhkeaeg, kui tema tavalist puhkeaega on töölekutsumise tõttu häiritud.
5. Kui lõigete 3 ja 4 suhtes puudub kollektiivleping või vahekohtuotsus või kui pädev asutus leiab, et kollektiivlepingu või vahekohtuotsuse sätted ei ole piisavad, määrab sellised sätted pädev asutus tagamaks, et asjaomased meremehed saaksid piisavalt puhata.
6. Võttes vajalikul määral arvesse töötajate tervise ja ohutuse kaitse üldpõhimõtteid, võib liikmesriikidel olla siseriiklikke seadusi, määrusi või menetlusi, mille kohaselt pädev asutus lubab või registreerib kollektiivlepinguid, mis näevad ette erandeid lõigetes 1 ja 2 sätestatud piirangutest. Võimaluse korral järgivad sellised erandid kehtestatud norme, kuid võivad arvestada sagedasemaid või pikemaid puhkeperioode või korvavat puhkeaega, mida antakse vahiteenistuses osalevatele meremeestele või lähisõidulaeval töötavatele meremeestele.
7. Kergesti juurdepääsetavasse paika kinnitatakse laeva tööaja korraldust kajastav tabel, milles on näidatud iga teenistuskoha kohta vähemalt:
a) töötamise ajakava merel ja sadamas ning
b) maksimaalne tööaeg või minimaalne puhkeaeg, mis on ette nähtud liikmesriigis kehtivate seaduste, määruste või kollektiivlepingutega.
8. Lõikes 7 nimetatud tabel koostatakse standardvormis laeva töökeeles või töökeeltes ja inglise keeles.”
6. Kokkuleppe klauslis 8 on sätestatud:
„1. Meremeeste päevane töö- või puhkeaeg registreeritakse, et võimaldada jälgida klausli 5 sätete täitmist. Meremehele antakse tema kohta käiv registri väljavõte, mille kinnitavad kapten või kapteni volitatud isik ja kõnealune meremees.
2. Määratakse kindlaks sellise registri pidamise kord laeval, kaasa arvatud sissekannete tegemise sagedus. Meremeeste töö- või puhkeaja registri vormi kehtestamisel võetakse arvesse kasutada olevaid rahvusvahelisi juhiseid. Vorm kehtestatakse klausli 5 lõikes 8 ette nähtud keeles [või keeltes]. [täpsustatud tõlge]
3. Käesoleva kokkuleppega seotud asjakohaste siseriiklike õigusaktide ja asjakohaste kollektiivlepingute koopiaid hoitakse laevas laevaperele kergesti kättesaadavas kohas.”
7. Vastavalt kokkuleppe klauslile 9:
„Klauslis 8 nimetatud registreid kontrollitakse ja kinnitatakse sobivate ajavahemike järel, et jälgida töö- või puhkeaega reguleerivate sätete täitmist, millega on jõustatud käesolev kokkulepe.”
8. Direktiivi 1999/95 neljandas põhjenduses on märgitud, et kokkulepet kohaldatakse meremeeste suhtes, kes töötavad kas eraisikule või avalik-õiguslikule isikule kuuluval merelaeval, mis on registrisse kantud mõne liikmesriigi territooriumil ning tavapäraselt tegeleb kaubandusliku meresõiduga.
9. Vastavalt direktiivi 1999/95 viiendale põhjendusele on selle direktiivi eesmärk kohaldada direktiivi 1999/63 ILO konventsiooni nr 180 kajastavaid sätteid kõikide ühenduse sadamates peatuvate laevade suhtes, sõltumata sellest, millise lipu all nad sõidavad, et tuvastada meremeestele ilmselgelt ohtlikud või nende tervist kahjustavad olukorrad ja neid parandada.
10. Direktiivi 1999/95 artiklis 1 on sätestatud:
„1. Käesoleva direktiivi eesmärk on kehtestada kord, mille alusel saab kontrollida, kas liikmesriikide sadamates peatuvad laevad järgivad direktiivi 1999/63/EÜ, et parandada meresõiduohutust, töötingimusi ja meremeeste tervist ja ohutust laevadel.
2. Liikmesriigid võtavad asjakohased meetmed selle tagamiseks, et laevad, mis ei ole registrisse kantud nende territooriumil või mis ei sõida nende lipu all, järgivad direktiivile 1999/63/EÜ lisatud kokkuleppe klausleid 1–12.”
11. Direktiivi 1999/95 artiklis 3 pealkirjaga „Aruannete koostamine” on sätestatud:
„Kui liikmesriik, kelle sadamas laev vabatahtlikult tavapärastel kaubanduslikel eesmärkidel või funktsionaalsetel põhjustel peatub, on saanud kaebuse, mida ta ei loe selgelt alusetuks, või tõendeid, et laev ei vasta direktiivis 1999/63/EÜ nimetatud normidele, koostab ta aruande, mille adresseerib selle riigi valitsusele, kelle territooriumil laev registrisse on kantud, ja kui artikli 4 alusel korraldatud kontrolli tulemusel saadakse asjakohased tõendid, võtab liikmesriik meetmed, mis on vajalikud laeval valitsevate laevaperele ilmselgelt ohtlike või tervist kahjustavate tingimuste parandamise tagamiseks, ilma et see piiraks artikli 1 lõike 2 kohaldamist.
Aruande või kaebuse esitanud isikut ei või asjaomase laeva kaptenile või omanikule avaldada.”
12. Direktiivi 1999/95 artiklis 4 pealkirjaga „Kontroll ja üksikasjalik kontroll” on sätestatud:
„1. Kui kontrolli eesmärk on saada tõendeid selle kohta, et laev ei vasta direktiivi 1999/63/EÜ nõuetele, kontrollib inspektor, kas:
– laeval on selle töökorraldust kajastav tabel, mis on koostatud vastavalt I lisas esitatud näidisvormile või mõnes muus samalaadses vormis nii laeva töökeeltes kui ka inglise keeles ja kinnitatud kergesti juurdepääsetavasse paika;
– meremeeste töö- või puhkeaja register on koostatud vastavalt II lisas esitatud näidisvormile või mõnes muus samalaadses vormis nii laeva töökeeltes kui ka inglise keeles ja seda hoitakse laeva pardal ning kas on tõendeid, et registri on kinnitanud selle riigi pädev asutus, kelle territooriumil laev on registrisse kantud.
2. Kui on saabunud kaebus või inspektor usub pardal tehtud tähelepanekute põhjal, et meremehed võivad olla üleväsinud, korraldab inspektor lõike 1 kohaselt üksikasjalikuma kontrolli, et kontrollida, kas kirjapandud töö- või puhkeaeg vastab direktiiviga 1999/63/EÜ ettenähtud normidele ja kas neid norme on nõuetekohaselt järgitud, võttes arvesse muid laeva ekspluateerimisega seotud märkmeid.”
13. Direktiivi 1999/95 artiklis 5 pealkirjaga „Vigade kõrvaldamine” sätestatakse:
„1. Kui kontrolli või üksikasjaliku kontrolli tagajärjel ilmneb, et laev ei vasta direktiivi 1999/63/EÜ nõuetele, võtavad liikmesriigid meetmed, mis on vajalikud laeval valitsevate meremeestele ilmselgelt ohtlike või nende tervist kahjustavate tingimuste parandamise tagamiseks. Nende meetmete hulka võib kuuluda keeld lahkuda sadamast, kuni vead kõrvaldatakse või meremehed on piisavalt puhanud.
2. Kui on selgeid tõendeid, et esimese vahi või sellele järgnevate vahtide vahimehed on üleväsinud, kindlustab liikmesriik, et laev ei lahku sadamast enne, kui leitud vead kõrvaldatakse või asjaomased meremehed on piisavalt puhanud.”
14. Direktiivi 1999/95 artiklis 6 pealkirjaga „Edaspidised menetlused” on sätestatud:
„1. Kui laeval on artikli 5 kohaselt keelatud sadamast lahkuda, teatab liikmesriigi pädev asutus laeva kaptenile, omanikule või kasutajale, lipuriigi või riigi, mille territooriumil laev registrisse on kantud, administratsioonile või konsulile või tema puudumise korral lähimale kõnealuse riigi diplomaatilisele esindajale artiklis 4 nimetatud kontrollide tulemustest, inspektori tehtud otsustest ja vajaduse korral nõutavatest korrektiivmeetmetest.
2. Käesoleva direktiivi kohast kontrolli tehes tuleks igal võimalusel vältida laeva põhjendamatut kinnipidamist. Kui laeva on põhjendamatult kinni peetud, on selle omanikul või kasutajal õigus hüvitisele kogu kahjumi või kahjude eest. Väidetava põhjendamatu kinnipidamise puhul on tõendamiskohustus laeva omanikul või kasutajal.”
15. Vastavalt sama direktiivi artiklile 7 pealkirjaga „Kaebuse esitamise õigus”:
„1. Laeva omanikul või kasutajal või tema esindajal liikmesriigis on õigus esitada pädeva asutuse tehtud kinnipidamisotsuse kohta kaebus. Kaebuse esitamine ei lükka kinnipidamist edasi.
2. Selleks kehtestavad ja säilitavad liikmesriigid vastavalt oma siseriiklikele õigusaktidele asjakohase korra.
3. Pädev asutus teatab lõikes 1 nimetatud laeva omanikule nõuetekohaselt kaebuse esitamise õigusest.”
16. Selle direktiivi artiklis 8 pealkirjaga „Halduskoostöö” sätestatakse:
„1. Liikmesriigid võtavad vastavalt 19. juuni 1995. aasta direktiivi 95/21/EÜ (laevaohutust, saaste vältimist ning elu- ja töötingimusi laevadel käsitlevate rahvusvaheliste nõuete rakendamise kohta ühenduse sadamaid kasutavate ja liikmesriikide jurisdiktsiooni all olevates vetes sõitvate laevade suhtes (sadamariikide järelevalve)) [EÜT L 157, lk 1; ELT eriväljaanne 07/02, lk 263] artiklis 14 sätestatud tingimustele vajalikud abinõud nende asjaomaste asutuste ja teiste liikmesriikide asjakohaste pädevate asutuste vaheliseks koostööks, et tagada käesoleva direktiivi tulemuslik kohaldamine, ja teatavad sellest komisjonile.
2. Teave artiklite 4 ja 5 kohaselt võetud meetmete kohta avaldatakse direktiivi 95/21/EÜ artikli 15 esimeses lõigus sätestatud korras.”
17. Direktiivi 1999/95 artiklis 9 pealkirjaga „Sooduskohtlemist keelav klausel” on sätestatud:
„Kontrollides laevu, mis on registrisse kantud ILO konventsiooniga nr 180 või ILO konventsiooni nr 147 protokolliga ühinemata riigis või mis sõidavad sellise riigi lipu all, tagavad liikmesriigid alates kõnealuse konventsiooni ja protokolli jõustumisest, et selliseid laevu ja nende laevaperet ei kohelda soodsamalt kui laevu, mis sõidavad kas ILO konventsiooniga nr 180 või ILO konventsiooni nr 147 protokolliga või nende mõlemaga ühinenud riigi lipu all.”
18. Direktiivi 1999/95 artikli 10 lõikes 1 on sätestatud, et liikmesriigid jõustavad selle direktiivi järgmiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 30. juuniks 2002. Sama artikli lõike 3 kohaselt edastavad nad komisjonile viivitamata siseriiklikud õigusaktid, mis nad antud direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastu võtavad ja komisjon teatab sellest teistele liikmesriikidele.
Siseriiklikud õigusnormid
19. 27. juuli 1999. aasta seadusandlikku dekreeti nr 271, mis puudutab 31. detsembri 1998. aasta seaduse nr 485 kohaselt siseriiklikel kaubanduslikel kalalaevadel töötavate meremeeste ohutuse ja tervise kaitse alaste õigusnormide vastavusse viimist (decreto legislativo n° 271, recante adeguamento della normativa sulla sicurezza e salute dei lavoratori marittimi a bordo delle navi mercantili da pesca nazionali, a norma della legge 31 dicembre 1998, n° 485) ( Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana
nr° 151 lihtlisa, 9.8.1999; edaspidi „seadusandlik dekreet”), kohaldatakse vastavalt selle artiklile 2 kõigile meremeestele, kes töötavad uutel või juba olemasolevatel laevadel või kaubandusalustel, mis tegelevad meresõidu ja kalapüügiga, samuti ajutiselt meresõidust kõrvaldatud laevadel või kaubandusalustel, kiirlaevadel ja liikuvatel platvormidel.
20. Seadusandliku dekreedi artikli 11 lõigetes 1 ja 3–10 on sätestatud:
„1. Mõiste „tööaeg laeval” tähendab aega, mille jooksul meremees on kohustatud tegelema meresõiduga seonduva kutsetegevusega. Peale tavaliste m eresõidu ja sadamas viibimise tegevuste hõlmab tööaeg laeval ka:
a) tuletõrje- ja päästepaadiharjutused ning kõik ohutuse alastes õigusnormides ja 23. mai 1980. aasta seaduses nr 313 märgitud Londoni konventsioonis inimelude ohutusest merel, ning selle hilisemates muudatustes, ühise nimetusega SOLAS, nimetatud harjutused;
b) kapteni poolt määratud meresõiduohutusele omane tegevus, ohu korral laevaperele või laevale;
c) pardal tööhügieeni ja tööohutust puudutavad koolitused, mis puudutavad täidetud tööülesandeid;
d) laeva tavapärase korrashoiu tegevus;
e) kapteni poolt määratud tegevus teiste kaubalaevade või kalalaevade või isikute päästeoperatsioonide korral;
[…].
3. Piiramata siseriiklikes erikollektiivlepingutes sisalduvate sätete kohaldamist, on meremehe tööaeg kaubalaevadel ja kalalaevadel kaheksa tundi päevas ühe puhkepäevaga nädala kohta ning vabade riigipühadega.
4. Töö- või puhkeaega laeval piiratakse:
a) maksimaalse tööajaga, mis ei ületa
1. 14 tundi 24-tunnise ajavahemiku jooksul ja
2. 72 tundi seitsmepäevase ajavahemiku jooksul
või
b) minimaalse puhkeajaga, mis on vähemalt
1. kümme tundi 24-tunnise ajavahemiku jooksul ja
2. 77 tundi seitsmepäevase ajavahemiku jooksul.
5. Puhkeaega ei või jagada rohkem kui kaheks eraldi osaks, millest üks peab olema vähemalt kuue tunni pikkune, ning kahe järjestikuse puhkeaja vaheline aeg ei või olla üle 14 tunni.
6. Eespool lõike 1 punktides a, b, c, d ja e ette nähtud harjutused korraldatakse viisil, mis minimaalselt häirib puhkeaega ega põhjusta väsimust.
7. Valveaja korral tuleb meremehele anda piisavalt korvav puhkeaeg, kui tema tavalist puhkeaega on töölekutsumise tõttu häiritud.
8. Lähisõiduks kasutatavatel laevadel ja sadamateenuseid pakkuvatel erilaevadel võidakse kollektiivlepinguga sätestada lõigetest 4 ja 5 erinevad sätted, arvestades sagedasemaid või pikemaid puhkeperioode või korvavat puhkeaega, mida antakse vahiteenistuses osalevatele meremeestele või pardal töötavatele meremeestele.
9. Igas siseriiklikus kauba- ja kalalaevas kinnitatakse kergesti juurdepääsetavasse paika laeva tööaja korraldust kajastav tabel itaalia ja inglise keeles, näidates iga teenistusastme või -koha kohta
a) töötamise ajakava merel ja sadamas ning
b) maksimaalne tööaeg või minimaalne puhkeaeg, mis on ette nähtud käesoleva dekreedi või kehtivate kollektiivlepingutega.
10. Kollektiivlepingu koopiat hoitakse laevas laeva töötajatele ja järelevalveasutustele kergesti kättesaadavas kohas.”
21. Seadusandliku dekreedi artikli 18 lõikes 1 on sätestatud, et „käesolevas dekreedis sisalduvate sätete kohaldamise kontrolliks tehakse artiklis 2 mainitud laevadele järgmisi kontrolle:
[…]
c) juhuslik kontroll:
[…]
5) välisriikide kaubalaevadel või -alustel”.
22. Seadusandliku dekreedi artikli 21 lõigetes 1 ja 3 on sätestatud:
„1. Tegemaks kindlaks, et töökeskkond on kooskõlas normidega, ja iga kord, kui vajadus tekib, korraldab pädev meresõiduasutus kas omal algatusel või pädeva kohaliku sanitaarasutuse (Azienda unità sanitaria locale), ametiühinguorganisatsioonide esindajate, reederite või meremeeste taotlusel juhusliku kontrolli laeva pardale artikli 18 lõike 1 punkti c kohaselt. Muu hulgas võivad külastust taotleda töötajad ise artikli 16 alusel määratud töökeskkonna ohutuse voliniku vahendusel.
[…].
3. Välismaiste kaubalaevade või -aluste pardal toimuv juhuslik kontroll toimub kooskõlas menetlusega, mis on sätestatud kokkuleppememorandumis riigi kontrollist ankrusadama üle.”
Kohtueelne menetlus
23. Kuna Itaalia Vabariik ei teavitanud komisjoni direktiivi 1999/95 ülevõtmise meetmetest, algatas komisjon EÜ artiklis 226 sätestatud menetluse. Olles sellele liikmesriigile andnud võimaluse esitada oma märkused, saatis komisjon 19. detsembril 2002 põhjendatud arvamuse, milles sedastati, et antud direktiivi ei ole ettenähtud tähtajaks üle võetud, ja kutsuti Itaalia Vabariiki võtma arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
24. Itaalia ametiasutused teavitasid komisjoni oma 14. veebruari 2003. aasta vastuses seadusandliku dekreedi ettevalmistamisest.
25. Need ametiasutused viitasid oma 1. juuli 2003. aasta kirjas halduskorras välja töötatavale laeva töökorraldust kajastavale tabelile ja tööaja registrile kooskõlas direktiivi 1999/95 I ja II lisaga.
26. Kuna komisjon ei saanud Itaalia ametiasutustelt mingisugust muud teavet, esitas ta käesoleva hagi.
Hagi
Poolte argumendid
27. Komisjon väidab, et Itaalia ametivõimude poolt talle 1. juulil 2003 saadetud kiri ei viita ühelegi meetmele, millega võidaks kehtestada direktiivi 1999/95 artiklites 3–9 nõutud normid. Tema sõnul võib tabeli ja registri väljatöötamine olla kõige rohkem ettevalmistav meede enne selle direktiivi artiklis 4 sätestatud kohustustele vastavate normide vastuvõtmist. Itaalia Vabariik ei ole veel vastu võtnud vajalikke meetmeid selle direktiivi täitmiseks või vähemalt ei ole ta neist komisjoni teavitanud.
28. Itaalia valitsus väidab, et direktiiviga 1999/95 sooviti kehtestada kord, mille alusel kontrollida ning teostada direktiivi 1999/63 sätete järgimise üle järelevalvet. Viimati mainitud direktiivi peamised sätted on Itaalias rakendatud seadusandliku dekreedi artiklis 11. Itaalia ametivõimud on juba halduskorras vastu võtnud laeva töökorraldust kajastava tabeli ja tööaja registri, mis olid kooskõlas direktiivi 1999/95 I ja II lisas toodud näidistega. Selle valitsuse väidetel lisatakse kõik täiendavad vajalikuks osutada võivad rakendusnormid 31. oktoobri 2003. aasta ühenduse seadusesse nr 306, mis hõlmab lisas B ka direktiivi 1999/63.
29. Viidates seadusandliku dekreedi artiklitele 2 ja 18, lisab Itaalia valitsus oma vasturepliigis, et direktiivi 1999/63 sätete järgmise kontrollimise ja järelevalve kord, mis on juba rakendatud, puudutab mitte üksnes Itaalia lipu all sõitvaid laevu, vaid kõiki ühenduse sadamates peatuvaid laevu. Seetõttu on direktiivi 1999/95 olulisemad aspektid siseriiklikku õigusesse üle võetud.
Euroopa Kohtu hinnang
Esialgsed märkused
30. Kõigepealt tuleb märkida, et liikmesriigi kohustuste rikkumise olemasolu tuleb hinnata põhjendatud arvamuses antud tähtaja lõppemise ajal liikmesriigis valitsenud olukorra alusel (vt eelkõige 11. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑71/99: komisjon v.
Saksamaa, EKL 2001, lk I‑5811, punkt 29, ja 11. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑110/00: komisjon v.
Austria, EKL 2001, lk I‑7545, punkt 13). Seega ei saa Euroopa Kohus arvesse võtta 31. oktoobri 2003. aasta ühenduse seadust nr 306.
31. Arvestades, et komisjon heitis hagiavalduse põhjendavas osas Itaalia valitsusele ette vaid seda, et viimane ei näidanud, et direktiivi 1999/95 artiklitega 3–9 liikmesriikidele kehtestatud kohustustele vastavad meetmed on vastu võetud, tuleb hagi mõista selles tähenduses, et sellega peetakse silmas vaid neid sätteid.
Direktiivi 1999/95 artikkel 4
32. Tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt peavad liikmesriigid selleks, et tagada direktiivide täielik rakendamine mitte üksnes faktiliselt, vaid ka õiguslikult, sätestama asjaomases valdkonnas täpse õigusliku raamistiku (28. veebruari 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑360/87: komisjon v.
Itaalia, EKL 1991, lk I‑791, punkt 13, ja 27. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑429/01: komisjon v.
Prantsusmaa, EKL 2003, lk I‑14355, punkt 40).
33. Tuleb sedastada, et seadusandlik dekreet ei vasta direktiivi 1999/95 artikli 4 osas sellele nõudele.
34. Selles sättes nähakse ette konkreetsed kontrollid, et saada tõendeid selle kohta, et laev ei vasta direktiivi 1999/63 nõuetele. Seal on üksikasjalikult kirjeldatud, milliseid asjaolusid tuleb kontrollida, ja nõutud, et „üksikasjaliku” kontrolli raames teostataks eelkõige ristkontrolli ühest küljest töö- või puhkeaja registri ja teisest küljest teiste asjaomase laeva ekspluateerimisega seotud märkmete üle.
35. Seadusandlikus dekreedis sellised nõuded aga puuduvad.
36. Seega tuleb hagi direktiivi 1999/95 artikli 4 osas lugeda põhjendatuks.
Direktiivi 1999/95 artikkel 3
37. Direktiivi 1999/95 artikli 3 esimene lõik kehtestab liikmesriikidele kahekordse kohustuse. Esimene kohustus seisneb selles, et kui riik saab kaebuse või tõendi sellest, et laeval ei peeta direktiivi 1999/63 normidest kinni, peab ta koostama aruande, mille adresseerib selle riigi valitsusele, mille territooriumil laev registrisse on kantud.
38. Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et sätet, mis puudutab üksnes suhteid liikmesriigi ja komisjoni või teiste liikmesriikide vahel, ei tule põhimõtteliselt üle võtta (vt 20. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑296/01: komisjon v.
Prantsusmaa, EKL 2003, lk I‑13909, punkt 92, ja eespool viidatud 27. novembri 2003. aasta kohtuotsus komisjon v.
Prantsusmaa, punkt 68).
39. Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on igal direktiivi adressaadiks oleval liikmesriigil samuti kohustus võtta oma siseriiklikus õiguskorras vastu kõik vajalikud meetmed direktiivile täieliku mõju andmiseks kooskõlas selle direktiivi eesmärgiga (vt eelkõige 17. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑336/97: komisjon v.
Itaalia, EKL 1999, lk I‑3771, punkt 19; 8. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑97/00: komisjon v.
Prantsusmaa, EKL 2001, lk I‑2053, punkt 9, ja 7. mai 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑478/99: komisjon v.
Rootsi, EKL 2002, lk I‑4147, punkt 15).
40. Vastavalt direktiivi 1999/95 teisele ja seitsmendale põhjendusele on direktiivi eesmärk eeskätt parandada meremeeste töö- ja elutingimusi ning meresõiduohutust. Selle riigi valitsusele, mille territooriumil laev on registrisse kantud, saadetud aruanne on mõeldud laevapere ohutusele ja tervisele ilmselget ohtu kujutavast olukorrast teavitamiseks. Aruande eesmärk on oht viivitamatult kõrvaldada ning see ei kujuta endast mitte üksnes teavitamiskohustust. Sättele täieliku mõju andmiseks on niisiis vaja see üle võtta.
41. Seetõttu tuleb komisjoni hagi vastu võtta osas, mis puudutab seda kohustust.
42. Direktiivi 1999/95 artikli 3 esimeses lõigus sisalduv liikmesriikide teine kohustus seisneb meetmete võtmises, mis on vajalikud olukorra parandamiseks, kui artikli 4 alusel korraldatud kontrolli tulemusel saadakse tõendid direktiivi 1999/63 sätete rikkumise kohta. Kuna käesoleva kohtuotsuse punktis 36 sedastati, et see artikkel 4 on Itaalia õigusesse üle võtmata, tuleb komisjoni hagi lugeda põhjendatuks ka osas, mis puudutab seda kohustust.
43. Direktiivi 1999/95 artikli 3 teises lõigus on sätestatud, et kaebuse esitanud isikut ei või asjaomase laeva kaptenile või omanikule avaldada.
44. Ükski Itaalia valitsuse poolt viidatud siseriiklikest õigusnormidest ei korda seda keeldu.
45. Seega on hagi selles osas põhjendatud.
Direktiivi 1999/95 artikkel 5
46. Selle sättega nähakse eelkõige ette, et need vigade parandamiseks võetud meetmed võivad, ja teatavatel tingimustel peavad sisaldama asjaomase laeva suhtes keeldu lahkuda sadamast, kuni vead kõrvaldatakse.
47. Vaidlust ei ole selles, et Itaalia valitsuse viidatud siseriikliku õiguse sätetes sellised meetmed puuduvad.
48. Seetõttu tuleb hagi vastu võtta osas, mis puudutab direktiivi 1999/95 artiklit 5.
Direktiivi 1999/95 artikkel 6
49. Direktiivi 1999/95 artikli 6 lõikes 1 on asjaomase liikmesriigi pädevale asutusele kehtestatud teavitamiskohustus, kui laeval on sama direktiivi artikli 5 kohaselt keelatud sadamast lahkuda.
50. Neid andmeid tuleb edastada ühest küljest laeva kaptenile, omanikule või kasutajale ja teisest küljest lipuriigi või riigi, mille territooriumil laev registrisse on kantud, administratsioonile või konsulile või tema puudumise korral lähimale kõnealuse riigi diplomaatilisele esindajale.
51. Siseriiklikud õigusnormid, millele Itaalia valitsus viitab, ei kehtesta selles osas mingit teavitamiskohustust.
52. Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 38 märgiti, ei ole liikmesriigil põhimõtteliselt kohustust üle võtta sätet, mis puudutab üksnes suhteid liikmesriikide vahel.
53. Tuleb rõhutada, et käesolevas asjas kaasneb kohustus teavitada lipuriigi või riigi, mille territooriumil laev registrisse on kantud, administratsiooni või konsulit või tema puudumise korral lähimat kõnealuse riigi diplomaatilist esindajat sellele riigile rahvusvahelisest avalikust õigusest tulenevate kohustustega.
54. ÜRO mereõiguse konventsiooni, mis on allkirjastatud 10. detsembril 1982 Montego Bay’s ja jõustunud 16. novembril 1994 ja mille nõukogu kiitis heaks 23. märtsi 1998. aasta otsusega 98/392/EÜ (EÜT L 179, lk 1; ELT eriväljaanne 04/03, lk 260), artikli 94 lõikest 1 lipuriigi kohustuste kohta tuleneb, et iga riik teostab oma lipu all sõitvate laevade haldus-, tehnilistes ja sotsiaalküsimustes tõhusalt oma jurisdiktsiooni ja kontrolli. Sama artikli lõike 2 punkti b ja lõike 3 punkti b kohaselt kohaldab riik siseriikliku õiguse alusel oma lipu all sõitva laeva ning selle kapteni, juhtkonna ja meeskonna suhtes jurisdiktsiooni haldus-, tehnilistes ja sotsiaalküsimustes; riik võtab oma lipu all sõitvate laevade suhtes rahvusvahelisi nõudeid järgides mereohutuse tagamise meetmeid, mis muu hulgas käsitlevad mehitamist, töötingimusi, meeskonna väljaõpet.
55. Sama artikli lõikest 6 tuleneb, et kui riigil on alust arvata, et laeva suhtes ei teostata korrektset kontrolli, korraldab lipuriik uurimise ning vajaduse korral rakendab olukorra parandamiseks asjakohaseid abinõusid.
56. Sellest tuleneb, et direktiivi 1999/95 artikli 6 lõike 1 eesmärk on ilmselge ohu korral meresõiduohutuse säilitamine. Seega tuleb sellele sättele täieliku mõju andmiseks see üle võtta siseriiklikku õigusesse.
57. Seega tuleb hagi vastu võtta osas, mis puudutab direktiivi 1999/95 artikli 6 lõiget 1.
58. Direktiivi 1999/95 artikli 6 lõikes 2 on kehtestatud normid selle direktiivi alusel teostatud kontrollidest puudutatud isikute finantshuvide kaitseks. Vastavaid norme ei leidu üheski Itaalia valitsuse poolt viidatud siseriiklikus õigusaktis.
59. Seetõttu tuleb hagi vastu võtta osas, mis puudutab direktiivi 1999/95 artikli 6 lõiget 2.
Direktiivi 1999/95 artikkel 7
60. Selle väite osas tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika alusel ei ole direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmiseks tingimata vaja formaalset ja sõnasõnalist direktiivi sätete kordamist otseses ja konkreetses õigusnormis, vaid see võib piirduda üldise õigusliku raamistikuga, kui see tagab tõhusalt direktiivi täieliku kohaldamise piisavalt selgelt ja täpselt, et kui direktiiviga soovitakse üksikisikutele õigusi luua, on õiguse adressaatidel võimalus kõigi nende õigustega tutvuda ja neile vajaduse korral siseriiklikes kohtutes tugineda (28. veebruari 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑131/88: komisjon v.
Saksamaa, EKL 1991, lk I‑825, punkt 6, ja 15. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑49/00: komisjon v.
Itaalia, EKL 2001, lk I‑8575, punktid 21 ja 22).
61. Ükski Itaalia valitsuse poolt viidatud siseriikliku õiguse sätetest ei puuduta õigust esitada pädeva asutuse tehtud kinnipidamisotsuse kohta kaebus, ka puuduvad seal sätted selle pädeva asutuse kohustusest teavitada asjaomase laeva kaptenit sellest õigusest.
62. Seega tuleb komisjoni hagi lugeda põhjendatuks osas, mis puudutab direktiivi 1999/95 artiklit 7.
Direktiivi 1999/95 artikkel 8
63. Selle direktiivi artikli 8 lõige 1 puudutab üksnes liikmesriikidevahelisi ja liikmesriikide ja komisjoni vahelisi suhteid. Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 38 meenutati, ei tule selliseid sätteid põhimõtteliselt üle võtta.
64. Arvestades aga liikmesriikide kohustust tagada ühenduse õiguse järgimine, on komisjonil võimalus tõendada, et neid suhteid reguleeriva direktiivi sätte järgimine nõuab seda, et võetaks vastu konkreetsed siseriiklikku õigusesse ülevõtmise meetmed (vt eespool viidatud 20. novembri 2003. aasta kohtuotsus komisjon v.
Prantsusmaa, punkt 92, ja 27. novembri 2003. aasta kohtuotsus komisjon v.
Prantsusmaa, punkt 68).
65. Komisjon ei ole käesolevas asjas esitanud argumente, tõendamaks Itaalia ametiasutuste praktikat, mis läheb vastuollu direktiivi 1999/95 artikli 8 lõike 1 järgsete liikmesriikide kohustustega.
66. Seetõttu tuleb komisjoni hagi selles osas rahuldamata jätta.
67. Seevastu tuleb hagi lugeda põhjendatuks direktiivi 1999/95 artikli 8 lõikest 2 tuleneva avaldamiskohustuse osas, kuna Itaalia valitsuse poolt viidatud siseriiklikes õigusnormides ei ole seda kohustust üle võetud.
Direktiivi 1999/95 artikkel 9
68. Itaalia valitsuse poolt viidatud siseriiklikes õigusnormides ei ole ühtegi sätet direktiivi 1999/95 artikli 9 tähenduses „sooduskohtlemise keelamise” kohta.
69. Seega tuleb hagi seda sätet puudutavas osas vastu võtta.
70. Arvestades kõiki eelnevaid kaalutlusi, tuleb ühest küljest sedastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole vastu võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme direktiivi 1999/95 artiklite 3–7, artikli 8 lõike 2 ja artikli 9 täitmiseks, siis on Itaalia Vabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi, ja teisest küljest jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
Kohtukulud
71. Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Itaalia Vabariik on kohtuvaidluse peamises osas kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1. Kuna Itaalia Vabariik ei ole vastu võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 1999. aasta direktiivi 1999/95/EÜ, milles käsitletakse meremeeste tööaega reguleerivate sätete täitmist ühenduse sadamates peatuvatel laevadel, artiklite 3–7, artikli 8 lõike 2 ja artikli 9 täitmiseks, siis on Itaalia Vabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
2. Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
3. Mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.