62024CJ0144
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
22. jaanuar 2026 (
*1
)
Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Asutamisvabadus – Riigisisesed õigusnormid, millega kehtestatakse teatavatele ehituse lähtematerjalidele turuhinnast madalamad võrdlushinnad – Kohustus maksta „täiendavat kaevandamistasu“, mis vastab 90%-le võrdlushinna ja müügihinna vahest – Meede, mis mõjutab peamiselt teistes liikmesriikides asutatud äriühinguid – Põhjenduste puudumine – Tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord – Direktiiv (EL) 2015/1535 – Artikli 1 lõike 1 punkt d – Mõiste „muud nõuded“
Kohtuasjas C‑144/24,
mille ese on ELTL artikli 258 alusel 23. veebruaril 2024 esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi,
Euroopa Komisjon, esindajad: L. Armati, M. Mataija ja A. Tokár,
hageja,
versus
Ungari, esindajad: M. Z. Fehér, R. Kissné Berta ja K. Szíjjártó,
kostja,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: koja president M. L. Arastey Sahún (ettekandja), kohtunikud J. Passer, E. Regan, D. Gratsias ja B. Smulders,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
olles 30. aprilli 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Euroopa Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Ungari võttis vastu
–
sätted, mis käsitlevad täiendava kaevandamistasu maksmist ja teatavate maavarade minimaalset kaevandamismahtu ning mis sisalduvad vastavalt valitsuse määruses nr 404/2021 (VII. 8.) täiendava kaevandamistasu maksmise kohta majanduse elavdamiseks (a gazdaság újraindítása érdekében fizetendő kiegészítő bányajáradékról szóló 404/2021. (VII. 8.) Korm. Rendelet; edaspidi „valitsuse määrus nr 404/2021“) ja valitsuse määruses nr 405/2021 (VII. 8.), millega tehakse erand 1993. aasta XLVIII kaevandamisseadusest (a bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény eltérő alkalmazásáról szóló 405/2021. (VII. 8.) Korm. rendelet; edaspidi „valitsuse määrus nr 405/2021“), ning
–
1993. aasta XLVIII kaevandamisseaduse (a bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény; edaspidi „kaevandamisseadus“), mida on muudetud 2021. aasta CXXXVI seadusega, millega muudetakse teatavaid energia- ja transpordi- ning nendega seonduvate valdkondade seadusi (az egyes energetikai és közlekedési tárgyú, valamint kapcsolódó törvények módosításáról 2021. évi CXXXVI. törvény; edaspidi „2021. aasta CXXXVI seadus“), §‑d 27/A, 27/B ja 27/C,
on ta rikkunud ELTL artiklist 49 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. septembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/1535, millega nähakse ette tehnilistest eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (ELT 2015, L 241, lk 1), artikli 5 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.
I. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
2
ELTL artikkel 49 on sõnastatud järgmiselt:
„Allpool esitatud sätete kohaselt keelatakse piirangud, mis kitsendavad liikmesriigi kodaniku asutamisvabadust teise liikmesriigi territooriumil. Niiviisi keelatakse ka piirangud, mis takistavad mis tahes liikmesriigi territooriumile asunud liikmesriigi kodanikel rajada esindusi, filiaale ja tütarettevõtjaid.
Kui kapitali käsitleva peatüki sätetest ei tulene teisiti, hõlmab asutamisvabadus õigust alustada ja jätkata tegutsemist füüsilisest isikust ettevõtjana ning asutada ja juhtida ettevõtjaid, eriti äriühinguid artikli 54 teises lõigus määratletud tähenduses, neil tingimustel, mida oma kodanike jaoks sätestab selle riigi õigus, kus niisugune asutamine toimub.“
3
Direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõige 1 sätestab:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
d)
„muud nõuded“ – nõuded, mis ei ole tehniline spetsifikatsioon ja mis esitatakse tootele eelkõige tarbijate või keskkonna kaitsmise eesmärgil ning mis mõjutavad tema elutsüklit pärast turulelaskmist, nagu kasutamise, ringlussevõtu, taaskasutamise või kõrvaldamise tingimused, kui need võivad oluliselt mõjutada toote koostist, olemust või turustamist;
[…]
g)
„tehniliste eeskirjade eelnõu“ – tehnilise spetsifikatsiooni, muu nõude või teenuseid puudutava eeskirja tekst, sealhulgas haldusnormid, mis on koostatud eesmärgiga need tehniliste eeskirjadena jõustada või lõpuks jõustada lasta, ja mis on ettevalmistusetapis, kus saab veel teha olulisi muudatusi.“
4
Selle direktiivi artikli 5 lõike 1 esimeses lõigus on ette nähtud:
„Piiramata artikli 7 kohaldamist, edastavad liikmesriigid viivitamata komisjonile kõik tehniliste eeskirjade eelnõud, välja arvatud siis, kui tegemist on rahvusvahelise või Euroopa standardi täieliku teksti ülevõtmisega, mille puhul piisab teatest asjaomase standardi kohta; nad teatavad komisjonile ka põhjused, miks selliste tehniliste eeskirjade jõustamine oli vajalik, kui neid põhjusi ei ole eelnõus juba selgitatud.“
B. Ungari õigus
1.
Kaevandamisseadus
5
Kaevandamisseaduse § 27/A sätestab:
„(1)   Kaevandusjärelevalveamet [Ungari] jälgib oma maavarade majandamise pädevuse piires tähelepanelikult maavarade otsimise, kaevandamise, kaubanduse ja kasutamisega seotud majandusprotsesse riigi majanduses. Kaevandusjärelevalveamet kontrollib sellega seoses, kas esineb olukord, mis põhjendab turujärelevalvemeedet.
(2)   Kui ehituse lähtematerjalide tööstuse hinnaindeksi, mille avaldab [Központi Statisztikai Hivatal (Ungari statistikaamet)] […] kuuväärtus tõstab ehitusmaterjalide tööstuse hindu minimaalselt 5% võrreldes eelneva aasta sama perioodiga – vähemalt kaks korda 12 kuu jooksul –, võib ameti juhataja määrusega tuvastada olukorra, mis põhjendab turujärelevalvemeedet.
[…]
(4)   Lõikes 2 osutatud määruses tuleb täpsustada turujärelevalvemeetme aluseks oleva olukorra kestus, mis ei tohi olla pikem kui üks aasta.
[…]“.
6
Kaevandamisseaduse § 27/B näeb ette:
„(1)   [kaevandusjärelevalveameti juhataja] täpsustab määrusega kaevanduste puhul, mis on rajatud ehituse tooraine ja lähtematerjalide kasutamiseks ning milles on vähemalt 5000000 m3 kaevandatavaid maavarasid,
a)
kaevandatavate maavarade minimaalse mahu ja sellega seotud kaevandamise ajakava üksikasjalikud nõuded,
b)
eeskirjad, mis erinevad § 49 punktis 49 sätestatud eeskirjadest operatiivse kaevandamise koguste ja tähtaegade osas,
c)
eeskirjad, mis erinevad § 26/A lõigetes 4, 6b ja 6c sätestatud eeskirjadest operatiivse kaevandamise algusaja ja algusaja pikendamise osas,
d)
eeskirjad, mis erinevad § 30 lõikes 4 sätestatud eeskirjadest kaevandamise katkestamise või peatamise osas,
turujärelevalvemeedet õigustava olukorra kestuse ajaks.
[…]
(5)   Kui lõike 1 punktides b ja c loetletud nõudeid, mis on määratletud lõikes 1 osutatud määruses, ei täideta, võtab kaevandusjärelevalveamet kaevandaja kaevandamisõiguse ära.“
7
Selle seaduse § 27/C sätestab:
„(1)   Olukorras, kus turujärelevalvemeede on põhjendatud, on lõigetes 2 ja 3 määratletud ettevõtja kohustatud maksma käesoleva paragrahvi tähenduses täiendavat kaevandamistasu.
(2)   Täiendavat kaevandamistasu peab tasuma ettevõtja, kes
a)
on kohustatud maksma kaevandamistasu vastavalt § 20 lõike 2 punktidele a ja b ning
b)
kelle põhitegevus
ba)
ehituse tooraine ja lähtematerjalide kaevandamise valdkonnas ning
bb)
ehituse lähtematerjalidena kasutatavate toodete valmistamise valdkonnas
on majandustegevus, mis on kindlaks määratud [kaevandusjärelevalveameti juhataja] määrusega, ja kelle
c)
teenitud käive – ilma seotud ettevõtjateta – oli [kaevandusjärelevalveameti juhataja] määrusega kehtestatud turujärelevalvemeetme aluseks olevale olukorrale eelnenud teisel maksustamisaastal 3000000000 Ungari forintit (HUF) [ligikaudu 7715000 eurot] või suurem.
[…]
(5)   Lõike 2 tähenduses tasumise eest vastutav isik on kohustatud maksma täiendavat kaevandamistasu tema poolt kaevandatud või töödeldud ehitusmaterjalidena kasutatavate toodete müügi korral, kui raamatupidamisdokumendis esitatud müügihind tonni kohta ilma käibemaksuta ületab [kaevandusjärelevalveameti juhataja] määrusega kehtestatud ühiku võrdlushinda tonni kohta. Täiendava kaevandamistasu summa on 90% korrutisest, mis saadakse müüdud koguse korrutamisel tonni müügihinna ning tonni kohta kehtestatud võrdlushinna vahega. Raamatupidamisdokumendis märgitud müügihind ei või sisaldada teenuse maksumust ja müügihinda ei tohi teenuse maksumusest maha arvata.
[…]“.
2.
Määrused nr 404/2021 ja nr 405/2021
8
Määrused nr 404/2021 ja nr 405/2021 võeti algselt vastu ja need jõustusid 9. juulil 2021 üksnes COVID‑19 pandeemia kestuse ajaks. Sõja tõttu Ukrainas nende määruste kehtivust siiski pikendati, nii et need olid käesoleva liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi esitamise ajal endiselt jõus.
a)
Määrus nr 404/2021
9
Määruse nr 404/2021 artiklis 1 on sätestatud:
„(1)   Erandina [2011. aasta CXCIV seadusest Ungari majandusliku stabiilsuse kohta (a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény)] on täiendavat kaevandamistasu kohustatud tasuma ettevõtja, kes
a)
on vastavalt [kaevandamisseaduse] § 20 lõike 2 punktidele a ja b kohustatud maksma kaevandamistasu ning
b)
kelle põhitegevusala on
ba)
dekoratiiv- ja ehituskivi, lubjakivi, kipsi, kriidi ja kiltkivi kaevandamine (NACE 0811),
bb)
kruusa- ja liivakarjääride tegevus ning savi ja kaoliini kaevandamine (NACE 0812),
bc)
tsemenditootmine (NACE 2351) või
bd)
lubja- ja kipsitootmine (NACE 2352),
be)
põletatud savist telliste, kivide ja muude ehitustoodete tootmine (NACE 2332),
bf)
keraamiliste kivide ja plaatide tootmine (NACE 2331)
ja kelle
c)
2019. aasta netokäive – välja arvatud temaga seotud ettevõtjad [ettevõtte ja dividendi tulumaksu seaduse (a társasági adóról és az osztalékadóról szóló törvény) tähenduses] – oli 3000000000 forintit või suurem.
(2)   Tasu maksma kohustatud isik lõike 1 tähenduses, kes kaevandab, töötleb või toodab ehituse lähtematerjalina
a)
kalibreeritud liiva, mida ta müüb hinnaga üle 700 forinti [(ligikaudu 1,80 eurot)] / tonn,
b)
kalibreeritud kruusa, mida ta müüb hinnaga üle 900 forinti [(ligikaudu 2,30 eurot)] / tonn,
c)
kalibreeritud liivakruusa, mida ta müüb hinnaga üle 700 forinti / tonn,
d)
looduslikku liivakruusa, mida ta müüb hinnaga üle 700 forinti / tonn,
e)
tsementi, mida ta müüb hinnaga üle 20000 forinti [(ligikaudu 51,50 eurot)] / tonn,
[…]
– ilma käibemaksuta – on täiendava kaevandamistasuna kohustatud maksma 90% tema tegeliku käibe ning müüdud koguste ja käesolevas lõikes sätestatud hinna alusel määratud käibe vahest.
[…]
(3)   Kui müüja ei ole kohustatud maksma täiendavat kaevandamistasu, peab ta lõikes 2 nimetatud toodete müümisel püüdma saavutada mõistlikku kasumimarginaali, võttes arvesse lõigetes 2 ja 2a näidatud väärtusi.
(4)   Kui müüja, kes ei ole kohustatud maksma täiendavat kaevandamistasu, rakendab lõike 3 sätetega vastuolus olevat hinnapoliitikat, mille eesmärk on saada ebamõistlikku kasumit, võib Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatóság [(Ungari riiklik maksu- ja tolliamet)] algatada maksumenetluse.
[…]
(7)   Käesoleva määruse tähenduses mõistetakse lõike 1 tähenduses põhitegevusena tegevust, mida äriühing 2019. aasta jooksul teostas mis tahes ajahetkel oma põhitegevusena.“
b)
Määrus nr 405/2021
10
Määruse nr 405/2021 artikli 1 lõigetes 1–3a on ette nähtud:
„(1)   Võttes arvesse COVID‑19 pandeemiast tingitud erandlikku olukorda, võtab kaevandusjärelevalveamet ehituse tooraine ja lähtematerjalide kasutamiseks rajatud kaevanduste kohta vastu otsuse, millega kohustatakse kaevandusettevõtjat,
a)
kes on saanud tehnilise kaevandamiskava operatiivse kaevandamise alustamiseks enne käesoleva määruse jõustumist, alustama operatiivset kaevandamist ühe aasta jooksul vähemalt 50% ulatuses esimeses tehnilises kaevandamiskavas enne muutmist lubatud maksimaalsest kaevandamismahust;
b)
kes saab tehnilise kaevandamiskava operatiivse kaevandamise alustamiseks pärast käesoleva määruse jõustumist, alustama operatiivset kaevandamist ühe aasta jooksul kuni 100% ulatuses esimeses kaevandamiskavas enne muutmist lubatud maksimaalsest kaevandamismahust.
[…]
(2)   Kaevandusettevõtja, kes tegeleb ehituse tooraine ja lähtematerjalide operatiivse kaevandamisega, võib kaevandusjärelevalveameti loal kaevandamismahtu vähendada. Kaevandusettevõtja võib esitada oma kaevandamismahu vähendamise taotluse hiljemalt lõikes 1 sätestatud üheaastase kaevandamistähtaja viimasele päevale järgneva kuu kahekümnendal päeval.
(2a)   Kaevandamismahu vähendamist võib lubada, kui:
a)
kaevandusettevõtjal on juhtunud vääramatu jõu juhtum või
b)
kui on väline mõjuv põhjus, mida punkt a ei hõlma ja mis ei kuulu kaevandusettevõtja tegevusvaldkonda.
(3)   Kui kaevandamist ei ole vastavalt lõikele 1 alustatud, välja arvatud lõikes 3a ette nähtud juhtudel, võtab kaevandusjärelevalveamet kaevandusettevõtja kaevandamisõiguse ära ja määrab selles kaevanduses kaevandamisõiguse uueks omanikuks Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt. [Ungari riikliku varahaldusettevõtja], et see saaks kasutada omandiõigust Ungari riigi nimel.
(3a)   Kaevandusjärelevalveamet ei võta kaevandusettevõtja kaevandamisõigust ära, kui viimane tõendab, et esineb põhjus, mis lõike 2a kohaselt välistab selle reegli kohaldamise.“
II. Kohtueelne menetlus
11
Komisjon saatis 6. aprillil 2022 Ungarile ametliku kirja, milles ta seadis kahtluse alla määruste nr 404/2021 ja nr 405/2021 ning 2021. aasta CXXXVI seaduse, millega lisati kaevandamisseadusesse §‑d 27/A, 27/B ja 27/C, kooskõla muu hulgas ELTL artikliga 49 ja direktiivi 2015/1535 artikli 5 lõikega 1.
12
Selle institutsiooni sõnul oli määrusega nr 404/2021 esiteks kehtestatud teatavate ehituseks mõeldud lähtematerjalide, nagu liiva, kruusa ja tsemendi puhul turuhinnast madalamad ametlikud hinnad, ning teiseks kohustati suurimaid ettevõtjaid, kes kaevandasid või tootsid neid materjale, mis kuulusid peaaegu kõik teistes liikmesriikides asuvatele äriühingutele, maksma tasu, mida nimetatakse „täiendavaks kaevandamistasuks“, mille summa vastas 90%-le selles määruses kehtestatud võrdlushinna ja nende lähtematerjalide tegeliku müügihinna vahest. Samal ajal oli komisjon seisukohal, et ettevõtjad, kelle suhtes neid määruseid kohaldati, olid määruse nr 405/2021 alusel kohustatud säilitama valitsuse kehtestatud minimaalse kaevandamismahu, et mitte jääda oma kaevandamisõigusest ilma. 2021. aasta CXXXVI seadus omakorda volitas kaevandusjärelevalveameti juhatajat võtma sarnaseid meetmeid.
13
Ungari vaidles 13. juuni 2022. aasta vastuses ametlikus kirjas nimetatud rikkumistele vastu. Eelkõige väitis see liikmesriik, et täiendav kaevandamistasu on maks, et vaidlusalused sätted on põhjendatud ülekaaluka üldise huviga ning et need piiravad asutamisvabadust proportsionaalselt.
14
Komisjon esitas 26. jaanuaril 2023 Ungarile põhjendatud arvamuse, milles ta kordas juba ametlikus kirjas esitatud argumente. See institutsioon palus nimetatud liikmesriigil võtta arvamuse järgimiseks vajalikud meetmed kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
15
Ungari vastas põhjendatud arvamusele 30. märtsi 2023. aasta kirjaga, jäädes seisukohale, et etteheidetavad rikkumised ei ole põhjendatud.
16
Kuna see vastus komisjoni ei veennud, esitas komisjon 23. veebruaril 2024 käesoleva liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi.
III. Hagi
17
Komisjon esitab oma hagi põhjendamiseks kaks etteheidet, millest esimese kohaselt on rikutud ELTL artiklit 49 ja teise kohaselt direktiivi 2015/1535 artikli 5 lõiget 1.
A. Esimene etteheide, et on rikutud ELTL artiklit 49
1.
Asutamisvabaduse piirangu esinemine
a)
Poolte argumendid
18
Kõigepealt väidab komisjon määrusega nr 404/2021 seoses, et selle artikli 1 lõikes 2 on kehtestatud võrdlushind viiele ehitusmaterjalile, milleks on kalibreeritud liiv, kalibreeritud kruus, kalibreeritud liivkruus, looduslik liivne kruus ja tsement. Kui müük toimub sellest hinnast kõrgema hinnaga, peab asjaomane ettevõtja maksma määrusega kehtestatud täiendavat kaevandamistasu, mille summa moodustab 90% tema tegeliku käibe ning müüdud koguse ja selle hinna alusel kindlaks määratud käibe vahest.
19
Seejärel märgib see institutsioon määruse nr 405/2021 kohta, et selle artikli 1 lõigete 1, 2 ja 2a kohaselt kohustab kaevandusjärelevalveamet kaevandusettevõtjaid alustama tegelikku kaevandamistegevust ühe aasta jooksul vähemalt 50% ulatuses kaevandamise tehnilises kavas lubatud maksimaalsest kaevandamismahust või 100% ulatuses sellest kaevandamismahust, olenevalt kuupäevast, mil see kava saadi (edaspidi „minimaalne kaevandamiskohustus“). Kaevandamise miinimummahtu saab vähendada üksnes selle ameti loal, kui kaevandusettevõtja seisis silmitsi vääramatu jõu juhtumiga või kui esineb mõni muu väline mõjuv põhjus. Sellise loa puudumisel võetakse ettevõtjalt, kes ei täida minimaalse kaevandamise kohustust, kaevandamisõigus ära.
20
Mis puudutab lõpuks kaevandamisseadust, siis selle §‑d 27/A–27/C lubavad kaevandusjärelevalveameti juhatajal võtta analoogseid meetmeid nendega, mis on ette nähtud määrustes nr 404/2021 ja nr 405/2021. Asjaolu, et selle ameti juhataja ei võtnud selliseid meetmeid, kuigi nende kohaldamise tingimused olid täidetud, võib selgitada sellega, et Ungari seadusandja pikendas Ukraina sõja tõttu nende määruste kohaldamisaega, mis esialgu oli piiratud COVID‑19 pandeemia kestusega.
21
Komisjon leiab, et kõik need meetmed piiravad asutamisvabadust.
22
Sellega seoses väidab see institutsioon, et ta on kohtueelses menetluses tuvastanud, et määruse nr 404/2021 artikli 1 lõikes 2 kindlaks määratud hinnad olid kõigi selles nimetatud lähtematerjalide puhul alati turuhinnast madalamad.
23
Lisaks tuvastas komisjon, et 340 ettevõtjast, kes tegutsevad Ungaris selles määruses määratletud sektorites, peavad täiendavat kaevandamistasu maksma ainult neli ning et kõik need ettevõtjad, välja arvatud üks erand, kuuluvad mõnest teisest liikmesriigist pärit ettevõtjale. Kuigi need neli ettevõtjat esindavad vaid 1,2% 340 ettevõtjast, on nende turuosa nendes tegevusvaldkondades sellegipoolest 25%.
24
Täiendava kaevandamistasu maksmise eest vastutavad ettevõtjad on kohustatud müüma oma tooteid määrusega nr 404/2021 kehtestatud hinnaga, et vältida kohustust maksta selle tasuna 90% nimetatud hinna ja turuhinna vahest. Komisjoni sõnul sunnib see neid ettevõtjaid tegutsema kahjumiga erinevalt ettevõtjatest, kes ei ole kohustatud seda tasu maksma. Määrus nr 405/2021 aitab sellele tagajärjele kaasa, kuna ettevõtjad, kes on kohustatud nimetatud tasu maksma, peavad selleks, et neilt kaevandamisõigust ära ei võetaks, säilitama selles määruses ette nähtud tootmise miinimumtaseme ka siis, kui nad töötavad kahjumiga.
25
Komisjon väidab, et neil asjaoludel takistavad need kaks määrust nii eraldi kui ka koos teiste liikmesriikide ettevõtjate jaoks kolmel põhjusel asutamisvabaduse kasutamist või muudavad selle vähem atraktiivseks.
26
Esiteks, mis puudutab teistes liikmesriikides asutatud ettevõtjaid, kes kavatsevad Ungari turule siseneda, siis muudavad need eeskirjad nende pääsu sellele turule raskemaks. Lisaks on nad määruse nr 405/2021 kohaselt kohustatud saavutama ühe aasta jooksul kaevandamismahu, mis vastab minimaalsele kaevandamiskohustusele, samas kui määrus nr 404/2021 raskendab oluliselt või isegi välistab kasumi teenimise.
27
Teiseks muudaks majandustegevusega tegelemist reguleerivate uute tingimuste kehtestamine teistes liikmesriikides asuvate ettevõtjate jaoks, kes juba tegutsevad Ungari turul, asutamisvabaduse kasutamise vähem atraktiivseks või isegi võimatuks, kuna nende kasum märkimisväärselt väheneks. Võimalik, et neil tuleks tegutseda isegi kahjumiga.
28
Kolmandaks tuleneb 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsuse AGET Iraklis (C‑201/15, EU:C:2016:972) punktist 53, et asutamisvabaduse kasutamine Euroopa Kohtu praktika kohaselt hõlmab üldjuhul vabadust määrata kindlaks vastuvõtvas liikmesriigis kavandatava majandustegevuse laad ja ulatus, ent samamoodi ka vabadust seejärel oma tegevuse mahtu vähendada. Minimaalne kaevandamiskohustus ei võimalda aga asutamisvabaduse seda aspekti kasutada.
29
Lõpuks toovad kõnealused õigusnormid kaasa kaudse diskrimineerimise, kuna neid kohaldatakse, välja arvatud ühe erandiga ettevõtjate suhtes, kes kuuluvad teistes liikmesriikides asutatud äriühingutele.
30
Ungari leiab, et komisjon tugineb liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamisel ekslikult käesolevas hagis käsitletud riigisiseste õigusnormide kumulatiivsele kohaldamisele.
31
Nimelt ei saa selle liikmesriigi sõnul määruste nr 404/2021 ja nr 405/2021 mõju kumuleerida, kuna neid ei saa kohaldada koos.
32
Määrus nr 405/2021 puudutab selle artikli 1 lõike 1 kohaselt üksnes neid kaevandusettevõtjaid, kes ei olnud selle määruse jõustumise kuupäevaks ehk 9. juuliks 2021 oma kaevandamistegevust tegelikult veel alustanud. Need kaevandusettevõtjad ei vasta määratluse kohaselt kriteeriumidele, mis puudutavad nende põhitegevust 2019. aastal ja nende samal aastal tekkinud netokäivet, ning millele on määruses nr 404/2021 viidatud, et teha kindlaks ettevõtjad, kes peavad täiendavat kaevandamistasu maksma.
33
Praktikas ei puuduta seega määruses nr 405/2021 ette nähtud minimaalne kaevandamiskohustus neid ettevõtjaid, kes on kohustatud maksma määrusega nr 404/2021 kehtestatud kaevandamistasu.
34
Lisaks on Ungari sõnul kaevandamisseaduse §‑des 27/A–27/C ette nähtud üksnes õiguslik raamistik, mille eesmärk on anda riigi pädeva asutuse juhatajale õigus kehtestada erandkorras ja ajutiselt teatavaid eeskirju. Lisaks sellele, et niisuguseid eeskirju ei ole veel vastu võetud, ei ole nende paragrahvide sätted ning määruste nr 404/2021 ja nr 405/2021 sätted sisuliselt identsed.
35
Mis puudutab argumente, mille komisjon esitas selleks, et tõendada, et need määrused piiravad asutamisvabadust, siis väidab Ungari esiteks vastu seoses teises liikmesriigis asutatud ettevõtjatega, kes kavatsevad Ungari turule siseneda, et minimaalse kaevandamise kohustus kehtib kõigile uutele, nii kodumaistele kui ka muudele turule sisenejatele, mis tähendab, et igasuguse asutamisvabaduse riive on välistatud.
36
Lisaks näeb kaevandamisseadus üldreeglina ette kohustuse alustada kaevandamistegevust teatava tähtaja jooksul, ja teatud suurusega kaevanduste puhul saavutada minimaalne kaevandamismaht. Määrusega nr 405/2021 on selle üldkorra suhtes kehtestatud rangem kaevandamiskohustus üleminekuajaks, võttes arvesse kiireloomulist olukorda, ning selle seaduse § 27/B võimaldab samuti ajutiselt kõrvale kalduda tavapäraselt kohaldatavatest eeskirjadest. See, kui minimaalne kaevandamismaht ületab ajutiselt tavapäraselt kohaldatava taseme, ei ole ebaproportsionaalne.
37
Teiseks, mis puudutab Ungari turul juba tegutsevaid ettevõtjaid, siis väidab Ungari, et täiendav kaevandamistasu on maks, mis põhineb sellistel neutraalsetel kriteeriumidel nagu 2019. aasta netokäive ja määrusega nr 404/2021 kehtestatud võrdlushind. Selleks et maksukoormus jääks proportsionaalseks, seob võrdlushind maksukohustuse käibe summaga. Sellega seoses tunnistas Euroopa Kohus 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsuse Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2020:139) punktis 50, et käivet võib pidada neutraalseks eristamiskriteeriumiks, kuna see on maksukohustuslaste maksu tasumise võime asjakohane näitaja.
38
Kolmandaks, mis puudutab 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsust AGET Iraklis (C‑201/15, EU:C:2016:972), siis see käsitleb teistsugust konteksti kui käesolev, mistõttu ei saa sellest teha üldist järeldust, et liikmesriigid ei või oma volituste piires võtta meetmeid, mis võiksid mõjutada ettevõtjate majandustegevuse mahtu.
39
Lõpuks, mis puudutab kaudse diskrimineerimise olemasolu, siis asjaolu, et täiendavat kaevandamistasu maksma kohustatud ettevõtjad kuuluvad peamiselt teistes liikmesriikides asutatud ettevõtjatele, tuleneb Ungari turu eripärast, kus kõnealuse sektori võimsaimad ettevõtjad on välismaised ettevõtjad. Selles osas on käesolev kohtuasi sarnane kohtuasjaga, milles tehti 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2020:139) ja 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Tesco-Global Áruházak (C‑323/18, EU:C:2020:140).
40
Komisjon leiab oma repliigis, et Ungari seisukoht, mille kohaselt määruste nr 404/2021 ja nr 405/2021 mõju ei kattu põhjusel, et neid määruseid ei saa kohaldada koos, ei ole põhjendatud. Nimelt nähtub määruse nr 405/2021 artikli 1 lõigetest 2 ja 2a, et juba kaevandamisega tegelevatel ettevõtjatel on minimaalne kaevandamiskohustus. Need ettevõtjad kuuluvad aga ka määruse nr 404/2021 kohaldamisalasse.
41
Ungari omakorda väidab vasturepliigis, et artikli 1 lõigete 2 ja 2a niisugune tõlgendus on väär, kuna seda artiklit kohaldatakse üksnes nende kaevandusettevõtjate suhtes, kes alustavad uut kaevandamistegevust.
42
Ta möönab, et määruste nr 404/2021 ja nr 405/2021 sõnastust arvestades ei ole põhimõtteliselt välistatud, et Ungari turul juba tegutsev kaevandusettevõtja, kes alustab kaevandamistegevust uues kaevanduses, kuulub nende kahe määruse kohaldamisalasse. Ühelt poolt puudutaks minimaalne kaevandamiskohustus sellisel juhul siiski ainult seda uut kaevandust. Teiselt poolt, kuna määruse nr 405/2021 kohaldamine konkreetse kaevandusettevõtja suhtes sõltub kaevandusjärelevalveameti otsusest, eeldab täiendava kaevandamistasu maksma kohustatud ettevõtjate suhtes kahe määruse kumulatiivne kohaldamine, et nende ettevõtjate kohta on tehtud selline otsus. Selle ameti edastatud teabe kohaselt ei olnud aga ühegi ettevõtja suhtes sellist otsust tehtud.
43
Lisaks märgib komisjon oma repliigis, et kuigi kaevandamisseaduse §‑des 27/A–27/C on ette nähtud üksnes õiguslik raamistik, mis võimaldab liikmesriigi pädeva asutuse juhatajal kehtestada eeskirju – mida ta seni ei ole teinud –, tuleneb 5. juuli 2007. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Belgia (C‑522/04, EU:C:2007:405) punktist 70, et isegi kui liikmesriigi ametiasutused praktikas ei kohalda liidu õigusega vastuolus olevat riigisisest sätet, nõuab õiguskindlus siiski sellise sätte muutmist.
44
Seoses Ungari argumentidega, mis põhinevad 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsusel Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2020:139) ja 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsusel Tesco-Global Áruházak (C‑323/18, EU:C:2020:140), tuletab komisjon meelde, et nende kohtuotsuste aluseks olnud kohtuasjad puudutasid progresseeruvaid käibelt arvestatavaid makse. Täiendav kaevandamistasu ei ole aga käibelt arvestatav maks ega ole progresseeruvat laadi.
45
Nimelt ei ole see tasu käibelt arvestatav maks, kuna selle maksubaas ei põhine mitte nende ettevõtjate käibel, kes on kohustatud seda tasuma, vaid see on asjakohane üksnes asjaomaste ettevõtjate ringi kindlaksmääramisel. Lisaks oleks asjakohane ainult nende 2019. aasta käive, nii et see ettevõtete ring, mis koosneb suures osas teistes liikmesriikides asuvate äriühingute omanduses olevatest ettevõtetest, oleks olnud Ungari ametiasutustele määruste nr 404/2021 ja nr 405/2021 vastuvõtmise ajal teada ega muutuks vastavalt sellele, milline on nende aastakäive.
46
Need määruse nr 404/2021 kohaldamisala kindlaksmääramise tingimused viitavad diskrimineerivale kavatsusele, mis seisneb selles, et määruse kohaldamisalasse kuuluvad ettevõtjad pannakse vähem soodsasse olukorda kui need, kellele täiendava kaevandamistasu maksmise kohustus ei laiene ja mis kuuluvad peamiselt Ungari kodanikele.
47
Lisaks ei ole täiendav kaevandamistasu progressiivse maksustamise tunnustega, kuna asjaomased ettevõtjad ei pea seda maksma niikaua, kuni nad järgivad määrusega nr 404/2021 kehtestatud hinda, ent niipea, kui nad rakendavad sellest kõrgemat hinda, tuleb neil maksta kaevandamistasu suuruses, mis vastab 90% nimetatud hinna ja müügihinna vahest.
48
Kokkuvõttes võib öelda, et kuigi selle määruse kohaldamisala määratlemine ei põhine otseselt asjaomaste ettevõtete kodakondsuse või asukoha alusel tehtaval eristamisel, oleks see ilmselgelt diskrimineerivat või protektsionistlikku laadi ning seega vastuolus põhivabadustega 9. mai 1985. aasta kohtuotsuse Humblot (112/84, EU:C:1985:185, punkt 14) tähenduses.
49
Ungari väidab selle kohta oma vasturepliigis, et täiendav kaevandamistasu kujutab endast astmeliselt muutuvat maksu, kuna käibe künnise tõttu peetakse teatavaid ettevõtjaid maksukohustuslasteks ja teisi mitte. Ta lisab, et isegi kui see maks ei ole progressiivne, on 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsusest Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2020:139), ja 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsusest Tesco-Global Áruházak (C‑323/18, EU:C:2020:140) tulenevad teatavad järeldused, nt asjaolu, et maksukohustuslase maksu tasumise võime asjakohane näitaja on tema käive, käesolevale kohtuasjale ülekantavad.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
50
Olgu meenutatud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb asutamisvabaduse piiranguks ELTL artikli 49 tähenduses pidada kõiki meetmeid, mis keelavad või takistavad selle vabaduse kasutamist või muudavad selle vähem atraktiivseks (25. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Edil Work 2 ja S.T., C‑276/22, EU:C:2024:348, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
51
Sellega seoses ei ole keelatud mitte ainult äriühingute asukohal põhinev ilmne diskrimineerimine, vaid ka kõik varjatud diskrimineerimise vormid, mis teistest eristuskriteeriumidest lähtudes viivad tegelikult sama tulemuseni (5. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Hervis Sport- és Divatkereskedelmi, C‑385/12, EU:C:2014:47, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika ning 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Financiën (kontsernisisese laenu intressid), C‑585/22, EU:C:2024:822, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
52
Selleks et hinnata, kas ühelt poolt täiendava kaevandamistasu maksmise kohustust ja teiselt poolt minimaalse kaevandamise kohustust käsitlevad sätted, mis on kehtestatud vastavalt määrustega nr 404/2021 ja nr 405/2021, ning kaevandamisseaduse §‑de 27/A–27/C sarnased sätted, millele on viidatud käesolevas väites, rikuvad ELTL artiklit 49, tuleb kõigepealt kindlaks teha, kas nende mõju tuleb analüüsida nii koos kui ka eraldi, kuivõrd komisjon leiab, et neid kahte liiki kohustusi saab kohaldada koos, millele Ungari vaidleb vastu.
53
Tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt, mis käsitleb ELTL artikli 258 kohases liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses tõendamiskoormist, on komisjoni ülesanne tõendada, et väidetav kohustuste rikkumine on aset leidnud, ning esitada Euroopa Kohtule vajalikud tõendid, mis võimaldaksid kohtul selle rikkumise toimepanekut kontrollida, ilma et komisjon võiks seejuures lihtsalt oletustele tugineda (21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Taani (maksimaalne parkimisaeg), C‑167/22, EU:C:2023:1020, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
54
Liikmesriigi kohustuste rikkumise esinemist võib siiski juhul, kui rikkumine tuleneb seadusandliku või muu regulatiivse meetme vastuvõtmisest, mille olemasolu ja kohaldamist ei ole eitatud, tõendada selle meetme sätete õigusliku analüüsiga (19. novembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (õigus kandideerida ja olla erakonna liige), C‑814/21, EU:C:2024:963, punkt 130 ja seal viidatud kohtupraktika).
55
Käesoleval juhul on rikkumine, mida komisjon Ungarile süüks paneb, tingitud eelkõige määruste nr 404/2021 ja nr 405/2021 vastuvõtmisest, mille olemasolu ega kohaldamist see liikmesriik ei eita ja mille sätteid on hagiavalduses õiguslikult analüüsitud.
56
Seega tuleb uurida selle analüüsi põhjendatust, kontrollides, kas nende määruste isikulised kohaldamisalad kattuvad, nagu väidab komisjon, nii et neid saab kohaldada ühe ja sama ettevõtja suhtes kumulatiivselt.
57
Määruse nr 404/2021 artikli 1 lõigetest 1 ja 7 nähtub, et täiendavat kaevandamistasu peavad tasuma ettevõtjad, kelle põhitegevusala oli 2019. aastal teatavate ehitusmaterjalide kaevandamine või tootmine ja kelle netokäive sel aastal ulatus 3 miljardi Ungari forintini (ligikaudu 7715000 eurot) või ületas seda.
58
Mis puudutab määrust nr 405/2021, siis selle artikli 1 lõikest 1 tuleneb, et kaevandusjärelevalveamet peab vastu võtma otsuse, mis kohustab kaevandusettevõtjaid tegelikult alustama operatiivset kaevandamist ühe aasta jooksul vähemalt 50% ulatuses esimeses tehnilises kaevandamiskavas lubatud maksimaalsest kaevandamismahust, kui kaevandusettevõtja on selle kava saanud enne nimetatud määruse jõustumist, või 100% ulatuses sellest mahust, kui ta on selle kaevandamiskava saanud pärast seda kuupäeva.
59
Järelikult saab minimaalse kaevandamise kohustus puudutada üksnes neid kaevandusettevõtjaid, kes ei olnud viimati nimetatud määruse jõustumise kuupäeval, st 9. juulil 2021 konkreetses kaevanduses kaevandamist tegelikult veel alustanud.
60
Ent nagu Ungari õigesti väidab, ei ole need ettevõtjad praktikas kohustatud täiendavat kaevandamistasu maksma, kuna määruse nr 404/2021 isiklik kohaldamisala hõlmab ainult ettevõtjaid, kelle põhitegevuseks 2019. aastal juba oli teatavate ehituseks mõeldud lähtematerjalide kaevandamine või tootmine.
61
Seda järeldust ei muuda ka komisjoni väide, et kaevandusettevõtjad, kes tegelesid kaevandamisega juba määruse nr 405/2021 jõustumise ajal, kuuluvad selle artikli 1 lõike 2 esimese lause kohaldamisalasse. Selle institutsiooni arvates on kõnealune säte, kuna see kehtestab tingimused kaevandamismahu vähendamiseks „kaevandusettevõtjale, kes tegeleb ehituse tooraine ja lähtematerjalide operatiivse kaevandamisega“, üldine ega piirdu vaid nende ettevõtjatega, kes alustavad kaevandamistegevust pärast selle jõustumist.
62
Ent nagu Ungari õigesti väidab, tuleneb määruse nr 405/2021 artikli 1 lõike 2 teisest lausest, et see säte viitab kõnealuse määruse artikli 1 lõikes 1 sätestatud üheaastasele tähtajale, mis on seotud kaevandustegevuse tegeliku alustamisega kaevanduses. Järelikult puudutab nimetatud artikli 1 lõige 2 üksnes kaevandusettevõtjaid, kes alustavad sellist kaevandamist, ning sellel puudub üldine ulatus, mille sellele omistab komisjon.
63
Seega tuleb tõdeda, et kõnealune institutsioon ei ole esitanud tõendeid, mille esitamine oli tema kohustus käesoleva kohtuotsuse punktis 53 viidatud kohtupraktika tähenduses seoses määruste nr 404/2021 ja nr 405/2021 kumulatiivse kohaldamisega samade ettevõtjate suhtes.
64
Seega ei ole vaja analüüsida, kas nende määruste kumulatiivne kohaldamine ettevõtjate suhtes, kelle asukoht on teistes liikmesriikides kui Ungari, takistab või muudab asutamisvabaduse kasutamise selles liikmesriigis vähem atraktiivseks. Seevastu tuleb kontrollida, kas – nagu väidab ka komisjon oma hagis – need kaks määrust eraldi võetuna rikuvad ELTL artiklis 49 sätestatud asutamisvabadust.
65
Eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb kõigepealt analüüsida määruseid nr 404/2021 ja nr 405/2021 käesoleva hagi raames eraldi, ning seejärel hinnata, kas kaevandamisseaduse §‑d 27/A–27/C rikuvad asutamisvabadust.
1) Määruses nr 404/2021 ette nähtud täiendava kaevandamistasu maksmise kohustus
66
Mis puudutab küsimust, kas määrusega nr 404/2021 ette nähtud täiendava kaevandamistasu maksmise kohustus kujutab endast asutamisvabaduse piirangut, siis tuleb esiteks märkida, et komisjoni väitel – ilma et Ungari sellele vastu oleks vaielnud – olid selle määruse artikli 1 lõikes 2 kindlaks määratud võrdlushinnad kohtueelses menetluses alati madalamad kui turuhinnad kõigi selles nimetatud materjalide puhul.
67
Kuna kõnealuse tasu suurus vastab 90%‑le, st peaaegu tervenisti asjaomaste materjalide müügihinna ja kõnealuse võrdlushinna vahelisele erinevusele, võib sellest järeldada, et nimetatud tasu muudab vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 50 viidatud kohtupraktikale asutamisvabaduse kasutamise tingimata vähem atraktiivseks või isegi võimatuks, kuna see võib takistada tasu maksma kohustatud ettevõtjate tehtud investeeringute tasuvust (vt selle kohta analoogia alusel 20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Global Starnet, C‑322/16, EU:C:2017:985, punkt 36).
68
Teiseks, komisjon kinnitab – ilma et Ungari oleks sellele vastu vaielnud –, et asjaomases sektoris tegutsevast 340 ettevõtjast on täiendavat kaevandamistasu kohustatud maksma üksnes neli, kellest kolm kuuluvad teises liikmesriigis asuvale äriühingule.
69
On tõsi, et liikmesriikide maksuautonoomia põhimõtte kohaselt on väljaspool valdkondi, milles liidu maksuõigus on ühtlustatud, iga maksu iseloomulike tunnuste kindlaksmääramine liikmesriikide pädevuses. Sellist pädevust tuleb siiski teostada kooskõlas liidu õigusega (vt selle kohta 16. märtsi 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari, C‑596/19 P, EU:C:2021:202, punkt 44), eelkõige EL toimimise lepingu asutamisvabadust käsitlevate sätetega (6. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus Contship Italia, C‑433/21 ja C‑434/21, EU:C:2022:760, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
70
Ent kohustuslik tasu, mis näeb ette näiliselt objektiivse eristuskriteeriumi, kuid mis enamikul juhtudel seab äriühingud, mis on asutatud teises liikmesriigis kui maksu koguv liikmesriik ja mis on viimati nimetatud liikmesriigis asutatud äriühingutega võrreldavas olukorras, nende iseloomulike tunnuste tõttu ebasoodsamasse olukorda, kujutab endast kaudset diskrimineerimist äriühingu asukoha alusel, mis on ELTL artiklitega 49 ja 54 keelatud (vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Financiën (kontsernisisese laenu intressid), C‑585/22, EU:C:2024:822, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
71
Nii on see täiendava kaevandamistasu puhul, kuna seda kohaldatakse süstemaatiliselt peamiselt teistes liikmesriikides kui Ungaris asuvatele äriühingutele.
72
Täpsemalt öeldes ei tulene see olukord – vastupidi Ungari väidetele – erinevalt olukorrast, mida käsitleti kohtuasjades, milles tehti 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2020:139, punkt 46) ja 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Tesco-Global Áruházak (C‑323/18, EU:C:2020:140, punkt 66), neutraalse maksustamiskriteeriumi kohaldamisest.
73
Nagu komisjon õigesti märgib, ei kasutata käesolevas asjas käivet mitte täiendava kaevandamistasu maksubaasi kindlaksmääramiseks, vaid ainult seda tasu maksma kohustatud ettevõtjate kindlaksmääramiseks. Lisaks vastab selle tasu suurus, nagu möönab ka Ungari, alati 90%‑le kõnealuse määrusega kehtestatud võrdlushinna ja asjaomaste materjalide müügihinna vahelisest erinevusest, mistõttu see tasu ei ole progressiivne.
74
Veelgi enam, täiendava kaevandamistasu puhul, mis kehtestati 2021. aastal põhimõtteliselt piiratud ajavahemikuks, see tähendab COVID‑19 pandeemia kestuse ajaks, võetakse selleks, et teha kindlaks seda maksma kohustatud ettevõtjad, arvesse kindlal ajavahemikul tekkinud käivet, see tähendab käivet, mis neil tekkis 2019. aastal, olgugi et nende suhtes kehtis selle tasu maksmise kohustus vähemalt kuni käesoleva liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi esitamise kuupäevani, s.o 23. veebruarini 2024.
75
Seega tuleb seni, kuni määruse nr 404/2021 mõju pikendatakse, täiendavat kaevandamistasu endiselt maksta samal neljal ettevõtjal, kellest kolm kuulub teises liikmesriigis asuvale äriühingule, ja seda isegi siis, kui neist igaühe käive, mis tekkis pärast 2019. aastat, ei ulatu enam 3 miljardi Ungari forinti (ligikaudu 7715000 eurot) künniseni.
76
Seevastu samas sektoris tegutsevad ettevõtjad, kelle käive ulatus pärast 2019. aastat selle künniseni, ei ole kohustatud seda tasu maksma. Komisjon väidab, ilma et Ungari sellele vastu vaidleks, et ettevõtjad, kes ei ole kohustatud seda tasu maksma, kuuluvad peamiselt Ungaris asutatud füüsilistele või juriidilistele isikutele.
77
Määrusega nr 404/2021 kehtestatud korda iseloomustab seega asjaolu, et võttes arvesse selle määruse isikulise kohaldamisala piiritlemise korda, on ettevõtjad, kes peavad maksma täiendavat kaevandamistasu, alati samad ja lisaks on nad kohustatud seda maksma sõltumata sellest, kui suur on nende käive. Samal ajal ei tule ühelgi teisel ettevõtjal seda tasuda, isegi kui tema käive ulatub 3 miljardi Ungari forintini (ligikaudu 7715000 eurot) või ületab seda künnist.
78
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb sedastada, et määrusega nr 404/2021 ette nähtud täiendava kaevandamistasu maksmise kohustus kujutab endast asutamisvabaduse piirangut ELTL artikli 49 tähenduses.
2) Määrusega nr 405/2021 ette nähtud minimaalse kaevandamise kohustus
79
Mis puudutab küsimust, kas minimaalse kaevandamise kohustus kujutab endast asutamisvabaduse piirangut, siis väidab komisjon kõigepealt korduvalt, et selle määruse järgi on ettevõtjad, kellele see on suunatud, kohustatud saavutama või säilitama teatava kaevandamismahu, isegi kui nad on kohustatud tegutsema kahjumiga, et vältida kohustust maksta täiendavat kaevandamistasu määruse nr 404/2021 alusel.
80
Selline argument eeldab seega, et ettevõtjad, kellele kehtib selline kaevandamismahu piirang, on kohustatud tasuma ka täiendavat kaevandamistasu. Siiski, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 60, ei ole need ettevõtjad praktikas kohustatud täiendavat kaevandamistasu maksma.
81
Seejärel, mis puudutab ettevõtjaid, kes kavatsevad alustada Ungaris kaevandamist pärast määruse nr 405/2021 jõustumist, st ainsaid ettevõtjaid, kelle puhul kehtib käesoleva kohtuotsuse punktist 59 nähtuvalt minimaalne kaevandamiskohustus, siis piirdub komisjon üldsõnalise väitega, et see kohustus muudab teistes liikmesriikides asuvate äriühingute juurdepääsu Ungari turule raskemaks.
82
Kuid kuna täiendava kaevandamistasu maksmise kohustusega koos mis tahes kumulatiivne mõju puudub, tuleb tõdeda, et nimetatud institutsioon, piirdudes sellise üldise argumendi esitamisega, ei ole tõendanud, et minimaalne kaevandamiskohustus muudab asutamisvabaduse kasutamise vähem atraktiivseks, mida nõuab käesoleva otsuse punktides 50 ja 53 osutatud kohtupraktika.
83
Lisaks tuleb märkida, et nagu Ungari õigesti väidab, kohaldatakse seda minimaalse kaevandamise kohustust kõigi riigisiseste või muude kaevandusettevõtjate suhtes, kes alustavad kaevandamist Ungaris asuvas kaevanduses. Selles küsimuses ei ole komisjon esitanud ühtegi tõendit, mis näitaks, et äriühingud, kellel on selline kohustus, on peamiselt teistes liikmesriikides asuvad äriühingud.
84
Lõpuks väidab komisjon, et minimaalne kaevandamiskohustus takistab kaevandusettevõtjatel vähendada oma majandustegevuse mahtu, samas kui 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsusest AGET Iraklis (C‑201/15, EU:C:2016:972, punkt 53) tuleneb, et asutamisvabadus tähendab, et ettevõtjatel on eelkõige vabadus määrata kindlaks vastuvõtvas liikmesriigis teostatava majandustegevuse laad ja ulatus ning vabadus seejärel selle tegevuse mahtu vähendada.
85
Sellega seoses piisab kui märkida, et kõnealusest otsusest ei nähtu, et majandustegevust alustavad ettevõtjad, kes tegutsevad muus liikmesriigis kui see, kus nad on asutatud, ei võiks põhimõtteliselt olla vastuvõtvas liikmesriigis kohustatud täitma võimalikke kohustusi, mis on seotud eelkõige tegevuse mahuga, tingimusel et need kohustused on liidu õigusega kooskõlas. Selleks et hinnata kooskõla asutamisvabadusega ELTL artikli 49 tähenduses, tuleb nimelt arvesse võtta niisuguseid kohustusi kehtestavate riigisiseste õigusnormide eripära, nagu nähtub nimetatud kohtuotsusest. Selles kontekstis tuleneb dekreedi nr 405/2021 artikli 1 lõikest 1, et minimaalne kaevandamiskohustus sõltub „esimeses tehnilises kaevandamiskavas lubatud maksimaalsest kaevandamismahust“. Tuleb aga tõdeda, et komisjon ei ole selle kohta esitanud ühtegi selget tõendit, mis võimaldaks Euroopa Kohtul kontrollida konkreetset mõju, mida viimati nimetatud kohustus võib iseenesest avaldada asjaomaste ettevõtjate asutamisvabaduse kasutamisele.
86
Eeltoodut põhjendusi arvestades tuleb tõdeda, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et minimaalse maavarade kaevandamise kohustus kujutab endast asutamisvabaduse piirangut ELTL artikli 49 tähenduses.
3) Kaevandamisseaduse §‑d 27/A–27/C
87
Mis puudutab lõpuks küsimust, kas kaevandamisseaduse §‑d 27/A–27/C kujutavad endast asutamisvabaduse piirangut, siis tuleb märkida, et komisjon piirdub oma hagiavalduses väitega, et need paragrahvid sisaldavad analoogilisi meetmeid nendega, mis on ette nähtud määrustes nr 404/2021 ja nr 405/2021.
88
Sellega seoses tuleb tõdeda, et kaevandamisseaduse §‑s 27/A on sisuliselt ette nähtud tingimused, mille korral võib kaevandusjärelevalveameti juhataja tuvastada, et esineb „olukord, mis põhjendab turujärelevalve meedet“.
89
Sellise olukorraga hõlmatud ajavahemikul on selle ameti juhataja pädev võtma määruse alusel sarnaseid meetmeid, nagu on ette nähtud määrustes nr 404/2021 ja nr 405/2021. Esiteks võimaldab selle seaduse § 27/B juhatajal kehtestada muu hulgas minimaalse kaevandamiskohustuse kaevandustele, mis vastavad teatud tingimustele. Teiseks kehtestab nimetatud seaduse § 27/C eritasu, mida nimetatakse ka „täiendavaks kaevandamistasuks“, kusjuures juhataja peab selle tasu maksmiseks kehtestama määrusega teatavate ehituseks mõeldud lähtematerjalide võrdlushinnad.
90
Neil asjaoludel tuleb esiteks tõdeda, et nimetatud paragrahvides on ette nähtud üksnes üldine raamistik, mida tuleb rakendada erinevate määrustega, mille võtab vajaduse korral vastu kaevandusjärelevalveameti juhataja. On aga selge, et käesoleva hagi esitamise kuupäevaks ei olnud ühtegi sellekohast määrust vastu võetud.
91
Teiselt poolt on selle seaduse §‑des 27/B ja 27/C ette nähtud meetmed tõepoolest võrreldavad nendega, mis on ette nähtud vastavalt määrustes nr 405/2021 ja nr 404/2021, ent ei ole siiski nendega identsed.
92
Mis puudutab täpsemalt täiendavat kaevandamistasu käsitlevat korda, siis tuleb märkida, et määruses nr 404/2021 endas on kindlaks määratud võrdlushinnad selle tasu arvutamiseks ning nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 66, olid need hinnad kohtueelses menetluses alati turuhinnast madalamad.
93
Seevastu ei ole selle seaduse §‑s 27/C kehtestatud võrdlushindu selles ette nähtud tasu arvutamiseks, kuna need hinnad tuleb kehtestada kaevandusjärelevalveameti juhataja määrusega. Seetõttu ei ole kindel, et tema kehtestatavad hinnad oleksid turuhinnast madalamad.
94
Samamoodi, kuigi ettevõtjad, kes on kohustatud maksma määrusega nr 404/2021 kehtestatud kaevandamistasu, jäävad samaks, kuna see tasu põhineb kindlaksmääratud ajavahemiku käibel, nagu nähtub ka käesoleva kohtuotsuse punktidest 74–77, võivad ettevõtjad, kes on kohustatud maksma kaevandamisseaduse §‑s 27/C ette nähtud tasu, aja jooksul muutuda. Viimati nimetatud ettevõtjate kindlakstegemiseks on selles paragrahvis viidatud nende käibele „teisel maksustamisaastal, mis eelnes turujärelevalve meedet õigustavale olukorrale“, see tähendab käibele, mis ei ole ajavahemikus kindlaks määratud.
95
Nendest kaalutlustest järeldub, et põhjused, millistel tuvastati, et määrusega nr 404/2021 sätestatud täiendava kaevandamistasu maksmise kohustus piirab asutamisvabadust, on ülekantavad kaevandamisseaduse §‑s 27/C sätestatud korrale või saaksid olla ülekantavad üksnes siis, kui kaevandusjärelevalveameti juhataja oleks rakendanud kõnealuse seaduse § 27/A–27/C, mis käesoleva hagi esitamise kuupäeval ega veel vähem põhjendatud arvamuses sätestatud tähtaja möödumise kuupäeval nii ei olnud.
96
Seda järeldust ei sea kahtluse alla Euroopa Kohtu praktika, millele komisjon viitab ja mis tuleneb eelkõige 26. juuni 2019. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Kreeka (C‑729/17, EU:C:2019:534) punktist 102, mille kohaselt isegi, kui liikmesriigi ametiasutused tegelikult ei kohalda liidu õigusega vastuolus olevat riigisisest sätet, nõuab õiguskindlus siiski selle sätte muutmist.
97
See kohtupraktika nõuab siiski, et oleks tuvastatud selle sätte vastuolu liidu õigusega, mida §‑de 27/A–27/C puhul aga tuvastatud ei ole.
98
Eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb sedastada, et kaevandamisseaduse §‑d 27/A–27/C ei kujuta endast – iseenesest ja põhjusel, et neid ei ole rakendatud kaevandusjärelevalveameti juhataja määrustega – asutamisvabaduse piirangut ELTL artikli 49 tähenduses.
2.
Määrusega nr 404/2021 ette nähtud täiendava kaevandamistasu maksmise kohustusest tuleneva asutamisvabaduse piirangu põhjendatus
a)
Poolte argumendid
99
Komisjon märgib, et Ungari tugines oma vastuses põhjendatud arvamusele mitmele ülekaalukale üldisele huvile, mis põhjendavad täiendava kaevandamistasu kehtestamist ja säilitamist.
100
Esiteks viitas ta majanduse elavdamisele ning riigi majanduse ja selle peamiste sektorite kaitsele. Tegemist on aga majanduslike eesmärkidega, mis ei saa kujutada endast ülekaalukat üldist huvi, sealhulgas sellises erandlikus olukorras nagu majanduse taastumine COVID‑19 pandeemiast, nagu nähtub 13. juuli 2023. aasta kohtuotsuse Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:568) punktidest 23 ja 64.
101
Seejärel viitas Ungari turutõrgete vastu võitlemisele, elamuehituse programmi säilitamisele ja ebaõiglase hinnakujunduse vastu võitlemisele, mis on üldised ja ebamäärased mõisted, mida on raske eristada eelmises punktis nimetatud majanduslikest eesmärkidest ning mille sisu ega seda, millisel määral aitab dekreet nr 404/2021 kaasa nende eesmärkide saavutamisele, ei ole see liikmesriik täpsustanud.
102
Lõpuks viitas Ungari eesmärkidele, mis komisjoni hinnangul kujutavad endast liidu õiguses tunnustatud ülekaalukat üldist huvi, nimelt varustuskindlus ning tarbijate ja teenuste saajate kaitse.
103
Esiteks, mis puudutab varustuskindlust, siis leidis Euroopa Kohus 13. juuli 2023. aasta kohtuotsuse Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:568) punktides 67 ja 69, et sellisele eesmärgile saab tugineda üksnes siis, kui ühiskonna põhihuve ähvardav oht on reaalne ja piisavalt tõsine, täpsustades, et eesmärki tagada ehitussektorile varustuskindlus teatud toorainete osas, ei saa pidada sellise põhihuvi hulka kuuluvaks.
104
Kõigepealt ei ole Ungari tõendanud, et määruses nr 404/2021 nimetatud materjalide puhul esineb tegelik ja piisavalt tõsine oht varustuskindlusele. Isegi kui nende materjalide tootmismaht selles liikmesriigis ei ole piisav, ei takista miski nende importimist. Lisaks ei piiranud Ungari valitsus ka nende eksporti.
105
Järgmiseks on käesolevas asjas kõne all olevad õigusnormid sellise varustuskindluse tagamiseks ilmselgelt sobimatud, sest kohustades asjaomaseid ettevõtjaid müüma kahjumiga, kahjustab see nende finantsstabiilsust ja motiveerib neid Ungari turul oma tegevust lõpetama. Isegi kui nõustuda, et võrdlushindade kehtestamine parandab ehituseks mõeldud lähtematerjalide varustuskindlust, ei kehti see nõue 75%-le nende materjalide tootmisest.
106
Lõpuks ei ole Ungari selgitanud, miks ei saa sellist varustuskindlust tagada asutamisvabadust vähem piiravate meetmetega.
107
Teiseks, mis puudutab tarbijate ja teenuste saajate kaitset, siis märgib komisjon, et Ungari väitel on täiendavat kaevandamistasu maksma kohustatud ettevõtjate turuosa suurus asjakohane tegur, et hinnata selle tasu sobivust ja proportsionaalsust, ning et netokäibe alusel kohaldatavus puudutab ettevõtjaid, kellel on piisavad turuosad tootmise piiramiseks ja kunstlikult kõrgete müügihindade säilitamiseks.
108
Sellega seoses märgib komisjon, et kui täiendava kaevandamistasu tegelik eesmärk oli võidelda erakorralise kasumi saamise vastu, siis võiks küsida, miks võetakse seda tasu ainult väga vähestelt selles sektoris tegutsevatelt ettevõtjatelt.
109
Lisaks rõhutab komisjon, et määruse nr 404/2021 artikli 1 lõikes 4 on sätestatud, et kui müüja, kes ei ole kohustatud maksma täiendavat kaevandamistasu, rakendab hinnapoliitikat, mille eesmärk on saada ebamõistlikku kasumit, võib riigi maksu- ja tolliamet algatada tema suhtes maksumenetluse. See säte näeb seega ebamõistliku kasumi vältimise eesmärgi saavutamiseks ette vähem piirava meetme kui niisuguse tasu kehtestamine.
110
Lisaks ei ole Ungari tõendanud, et täiendavat kaevandamistasu maksma kohustatud ettevõtjatel on selline arv turuosasid, mis võiksid turutingimusi moonutada. Turgu moonutav mõju, mida see liikmesriik kirjeldab, on võrreldav turgu valitseva seisundi kuritarvitamise olukorraga ELTL artikli 102 tähenduses, mille vastu tuleb vajaduse korral võidelda konkurentsiõigusest tulenevate õiguslike vahenditega. Pealegi on Ungari konkurentsiametis pooleli menetlused asjaomase sektori ettevõtjate suhtes.
111
Ungari vaidleb vastu komisjoni argumendile, et määrustel nr 404/2021 ja nr 405/2021 on puhtalt majanduslik eesmärk. Vastupidi, need määrused puudutavad tarbijate ja teenuste saajate huve, tagades esiteks piisava koguse tooraine kättesaadavuse ehitustööstusele ja teiseks mittekuritarvitusliku hinnakujunduse.
112
COVID‑19 pandeemia tõttu 2020. ja 2021. aastal tekkinud negatiivsed majanduslikud tagajärjed on veelgi süvenenud teatavate turuosaliste kaubanduspoliitika tõttu selliste toodete puhul nagu liiv ja kruus. Kaevandustoodete hind on viimase viie aasta jooksul tõusnud keskmiselt 20%, sõltumata riigisisesest pakkumisest ja nõudlusest. Samal ajavahemikul ei suurendanud liivakruusa kaevandamise sektoris kõige olulisemad ettevõtjad märkimisväärselt mitte ainult oma käivet, vaid ka kasumit pärast maksustamist. Nad said seega täiendavat kasumit, kasutades ära teiste ehitussektori turuosaliste nõudluse äärmuslikku kasvu.
113
Komisjoni nõudmist esitada tõendeid asjaomaste materjalide puuduse kohta Ungari turul, ei ole vaja täita, kuna ehituseks vajalike põhimaterjalide varustuskindluse ohustamise tõenäosuse vastast võitlust võib samuti pidada õiguspäraseks eesmärgiks, kui on märke, et see kindlus võib olla ohus. Seega ei ole vaja oodata, et selline varustuskindlus satuks ka tegelikult ohtu selleks, et liikmesriigil oleks õigus kehtestada sobivad ja proportsionaalsed ennetavad meetmed, mis on mõeldud sellise ohu vältimiseks.
114
Mis puudutab komisjoni argumente selle kohta, et määrus nr 404/2021 on varustuskindluse tagamiseks ilmselgelt sobimatu, siis väidab Ungari vastu, et isegi ettevõtjad, kelle suhtes ei kohaldata täiendavat kaevandamistasu ja kelle osa moodustab 75% asjaomaste materjalide kogutoodangust, peavad arvesse võtma määrusega nr 404/2021 kindlaks määratud hinnataset ja püüdma saavutada mõistlikku kasumimarginaali. Proportsionaalsus oleks ohus just siis, kui täiendava kaevandamistasu maksmise kohustus kehtiks kõigi ettevõtjate suhtes, mitte ainult nende ettevõtjate suhtes, kelle majanduslik võimsus võimaldab neil selle kohustuse koormust kanda.
115
Lõpuks, mis puudutab komisjoni mainitud konkurentsialaseid menetlusi, siis isegi kui eeldada, et konkurentsiõigus võib pakkuda lahendust ebaõiglase hinnakujunduse osas, ei võimalda see tagada ehituseks mõeldud lähtematerjalide piisavat kättesaadavust.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
116
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt saab asutamisvabadust piirav meede olla lubatud üksnes tingimusel, et esiteks on see põhjendatud ülekaaluka üldise huviga, ja teiseks järgib see proportsionaalsuse põhimõtet, mis tähendab, et meede on sobiv, et tagada taotletava eesmärgi saavutamine ühtselt ja süstemaatiliselt, ega lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik (6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (kõrgharidus), C‑66/18, EU:C:2020:792, punkt 178 ja seal viidatud kohtupraktika).
117
Lisaks peab asjaomane liikmesriik tõendama, et need kumulatiivsed tingimused on täidetud (6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (kõrgharidus), C‑66/18, EU:C:2020:792, punkt 179).
118
Selles kontekstis tuleb ühtlasi märkida, et põhjustega, millele liikmesriik võib tugineda, peavad kaasnema vastavad tõendid või selle riigi poolt vastu võetud piirava meetme sobivuse ja proportsionaalsuse analüüs ning täpsed asjaolud, mis võimaldavad tema argumente kinnitada (vt selle kohta 21. mai 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (põllumajandusmaa kasutusvaldus), C‑235/17, EU:C:2019:432, punkt 94 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 10. juuli 2025. aasta kohtuotsus INTERZERO jt, C‑254/23, EU:C:2025:569, punkt 101).
119
Käesoleval juhul väidab Ungari, et määruse nr 404/2021 vastuvõtmine oli vajalik majanduse elavdamiseks, riigi majanduse ja selle peamiste sektorite kaitsmiseks, tagades sealhulgas ehituseks mõeldud lähtematerjalide varustuskindluse, elamuehituse programmi säilitamiseks ja kindlustamiseks, turutõrgete vastu võitlemiseks, ausate kaubandustehingute tagamiseks, ebaausate hinnakujundustavade vastu võitlemiseks ja teenuste saajate kaitsmiseks.
120
See liikmesriik rõhutab, et tegemist ei ole puhtalt majanduslike eesmärkidega, kuna selle määruse eesmärk on lõppkokkuvõttes teenida tarbijate ja teenuste saajate huve, tagades piisavas koguses ja mittekuritarvitavate hindadega ehituseks mõeldud lähtematerjalide kättesaadavuse.
121
Nimetatud liikmesriigi menetlusdokumentidest nähtub, et kõik need põhjused põhinevad sisuliselt COVID‑19 pandeemiast ja nende materjalide nappusest tingitud ebasoodsa turuarengu väidetaval kombineeritud mõjul. Selle nappuse mõju võimendas veelgi asjaomase sektori kõige olulisemate ettevõtjate käitumine, kes said erakorralist kasumit, kasutades ära nõudluse äärmuslikku kasvu.
122
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa puhtalt majanduslikud eesmärgid kujutada endast ülekaalukat üldist huvi, mis põhjendaks EL toimimise lepinguga tagatud põhivabaduse piiramist (10. juuli 2025. aasta kohtuotsus INTERZERO jt, C‑254/23, EU:C:2025:569, punkt 123 ja seal viidatud kohtupraktika).
123
Nii on see eelkõige eesmärkide puhul, mis on seotud riigi majanduse edendamise või selle nõuetekohase toimimisega (vt selle kohta 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Xella Magyarország, C‑106/22, EU:C:2023:568, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika), nagu näiteks majanduse elavdamise eesmärk ning riigi majanduse ja selle peamiste sektorite kaitse, millele Ungari käesolevas asjas viitab.
124
Seevastu on Euroopa Kohus möönnud, et riigisiseste õigusnormidega võib põhivabadust põhjendatult piirata juhul, kui kõnealuse piirangu tingivad üldise huvi eesmärgist lähtuvad majanduslikud kaalutlused (10. juuli 2025. aasta kohtuotsus INTERZERO jt, C‑254/23, EU:C:2025:569, punkt 123 ja seal viidatud kohtupraktika).
125
Samas nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et kui ELTL artikli 52 lõikes 1 nimetatud avaliku korra ja avaliku julgeoleku põhjustel on lubatud teha erand EL toimimise lepingus ette nähtud põhivabadusest, tuleb neid põhjusi tõlgendada kitsalt, mistõttu ei saa iga liikmesriik määrata nende ulatust kindlaks ühepoolselt, ilma Euroopa Liidu institutsioonide kontrollita. Seega saab neile põhjustele tugineda üksnes siis, kui ühiskonna põhihuvisid ähvardav oht on reaalne ja piisavalt tõsine (vt selle kohta 21. mai 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (põllumajandusmaa kasutusvaldus), C‑235/17, EU:C:2019:432, punkt 59; 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus), C‑78/18, EU:C:2020:476, punkt 91 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Xella Magyarország, C‑106/22, EU:C:2023:568, punkt 66).
126
Mis puudutab konkreetselt varustuskindluse eesmärki, siis on Euroopa Kohus otsustanud, et sellele eesmärgile saab tugineda üksnes siis, kui ühiskonna põhihuvisid ähvardav oht on reaalne ja piisavalt tõsine (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Xella Magyarország, C‑106/22, EU:C:2023:568, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika).
127
Euroopa Kohus on aga 13. juuli 2023. aasta kohtuotsuse Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:568) punktis 69 juba otsustanud, et eesmärk tagada ehitussektori varustuskindlus teatud põhitoorainete, nimelt kaevandatava kruusa, liiva ja saviga, on „ühiskonna põhihuvi“ kahes eelmises punktis viidatud kohtupraktika tähenduses.
128
Samamoodi ei saa Ungari poolt käesolevas asjas esitatud eesmärki tagada ehitussektori varustuskindlus materjalidega, mille suhtes kehtib määrusega nr 404/2021 kehtestatud täiendav kaevandamistasu, nimelt kalibreeritud liiv, kalibreeritud kruus, kalibreeritud liivane kruus, looduslik liivane kruus ja tsement, pidada selliseks „ühiskonna põhihuviks“ ega seega ka ülekaalukaks üldiseks huviks, mis põhjendaks asutamisvabaduse piiramist.
129
Mis puudutab elamuehituse programmi säilitamise ja kindlustamise eesmärki, siis tuleb tõdeda, et Ungari ei ole oma menetlusdokumentides esitanud vähimatki teavet selle programmi sisu ja ulatuse kohta, rikkudes sellega seoses tal lasuvat kohustust, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktis 118 viidatud kohtupraktikast.
130
Igal juhul põhineb see eesmärk, nagu ka eesmärgid, mis on seotud turutõrgete vastu võitlemise, ebaausate hinnakujundustavade eest karistamise ning tarbijate ja teenuste saajate kaitsega, sisuliselt – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 121 – COVID‑19 pandeemiast tingitud ebasoodsa turuarengu ja täiendava kaevandamistasuga hõlmatud materjalide nappuse väidetaval kombineeritud mõjul.
131
Sellega seoses heidab komisjon Ungarile ette, et viimane ei ole esitanud ühtegi tõendit sellise nappuse esinemise kohta Ungari turul.
132
Ungari väidab aga, et selliseid tõendeid ei ole vaja esitada, kuna juba ohu tekkimise tõenäosust niisuguste materjalide ehitussektori varustuskindlusele võib samuti pidada õiguspäraseks eesmärgiks, kuna on märke, et see kindlus võib olla ohus.
133
Nii toimides rikub see liikmesriik ühelt poolt käesoleva kohtuotsuse punktides 117 ja 118 meenutatud kohustusi, mis tal lasuvad, kui ta tugineb asutamisvabaduse piirangu põhjendamiseks ülekaalukale üldisele huvile.
134
Teiselt poolt ei viita Ungari, tuginedes pelgale „tõenäosusele“, et esineb oht ehitussektori teatud materjalidega varustamise kindlusele, „reaalsele“ ohule selle kohtuotsuse punktis 126 viidatud kohtupraktika tähenduses.
135
Seega ei ole käesoleva kohtuotsuse punktis 130 nimetatud eesmärkidega seoses tõendatud, et esineb reaalne ja piisavalt tõsine oht, mis kahjustab mõnd ühiskonna põhihuvi ja võimaldab tugineda ülekaalukale üldisele huvile.
136
Järelikult ei ole dekreediga nr 404/2021 ette nähtud täiendava kaevandamistasu maksmise kohustusest tulenev asutamisvabaduse piirang põhjendatud ühegi Ungari viidatud eesmärgiga.
137
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb sedastada, et kuna Ungari võttis vastu selle määrusega kehtestatud tasu maksmist käsitlevad sätted, siis on ta rikkunud ELTL artiklist 49 tulenevaid kohustusi.
138
Järelikult tuleb esimese etteheitega osaliselt nõustuda osas, milles see puudutab määrusega nr 404/2021 ette nähtud täiendavat kaevandamistasu.
B. Teine etteheide, mis puudutab määruse 2015/1535 artikli 5 lõike 1 rikkumist
1.
Poolte argumendid
139
Komisjon väidab, et vastavalt direktiivi 2015/1535 artikli 5 lõikele 1 oleks määrusest nr 404/2021 ja kaevandamisseaduse §‑dest 27/A–27/C tulnud talle eelnõu staadiumis teatada.
140
Ta leiab, et nii see määrus kui ka §‑d 27/A–27/C kuuluvad mõiste „muud nõuded“ alla selle direktiivi artikli 1 lõike 1 punkti d tähenduses, kuna tegemist on eeskirjadega, millel on „siduv õiguslik vorm“.
141
Lisaks mõjutavad määrus nr 404/2021 ja kaevandamisseaduse §‑d 27/A–27/C neis nimetatud toorainete ja ehitusmaterjalide turustamist esiteks seeläbi, et need määravad kindlaks nende toodete ametlikud hinnad ja teiseks näevad ette täiendava kaevandamistasu maksmise.
142
Komisjoni selgitav juhend direktiivi 2015/1535 kohta toetab seda tõlgendust, kuna selles täpsustatakse, et mõiste „muud nõuded“ hõlmab tingimusi „mis mõjutavad toote olelusringi alates turustamisperioodist kuni toote tekitatud jäätmete käitlemise või kõrvaldamise etapini“, kusjuures need tingimused peavad tõenäoliselt oluliselt mõjutama toote koostist, olemust või turustamist.
143
Ungari leiab, et teine etteheide tuleb tagasi lükata.
2.
Euroopa Kohtu hinnang
144
Direktiivi 2015/1535 artikli 5 lõike 1 esimesest lõigust tuleneb, et liikmesriigid edastavad viivitamata komisjonile kõik „tehniliste eeskirjade eelnõud“, kusjuures see mõiste hõlmab – nagu nähtub selle direktiivi artikli 1 lõike 1 punktist g – muu hulgas mõistet „muud nõuded“.
145
Nimetatud direktiivi artikli 1 lõike 1 punkt d määratleb mõiste „muud nõuded“ kui nõuded, mis ei ole tehniline spetsifikatsioon ja mis esitatakse tootele eelkõige tarbijate või keskkonna kaitsmise eesmärgil ning mis mõjutavad tema elutsüklit pärast turulelaskmist, nagu kasutamise, ringlussevõtu, taaskasutamise või kõrvaldamise tingimused, kui need võivad oluliselt mõjutada toote koostist, olemust või turustamist.
146
Viimati nimetatud mõiste määratlus on seega teataval määral mitmetahuline ja eeldab, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 118, et täidetud oleksid terve rida kumulatiivseid tingimusi.
147
Tasub meelde tuletada, et käesoleva kohtuotsuse punktist 53 nähtuvalt on liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses ELTL artikli 258 alusel komisjoni ülesanne tõendada, et väidetav kohustuste rikkumine on aset leidnud, ning esitada Euroopa Kohtule vajalikud tõendid, mis võimaldaksid kohtul selle rikkumise toimepanekut kontrollida, ilma et komisjon võiks seejuures tugineda lihtsalt oletustele.
148
Üksnes juhul, kui komisjon on esitanud piisavalt tõendeid väidetava rikkumise asetleidmise kinnitamiseks, on liikmesriik kohustatud vaidlema sisuliselt ja üksikasjalikult esitatud tõenditele ning neist tulenevatele tagajärgedele vastu (24. juuni 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (Doñana loodusala halvenemine), C‑559/19, EU:C:2021:512, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
149
Kuigi komisjon kinnitab käesolevas asjas oma hagiavalduses esitatud teise etteheite põhjendamiseks, et määrus nr 404/2021 ja kaevandamisseaduse §‑d 27/A–27/C kuuluvad mõiste „muud nõuded“ alla direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punkti d tähenduses, ei põhjenda ta seda väidet millegagi, piirdudes sisuliselt märkusega, et tegemist on eeskirjadega, millel on „siduv õiguslik vorm“ ja mis mõjutavad tooraine ja ehituseks mõeldud lähtematerjalide turustamist. Need väited ei võimalda aga õiguslikult piisavalt tuvastada põhjusi, miks need Ungari õigusaktid kuuluvad selle mõiste alla.
150
Nimelt, kuna viimati nimetatud sättes iga akti suhtes kehtestatud kumulatiivsete tingimuste kohta ei ole esitatud isegi mitte kokkuvõtlikku analüüsi, ei ole komisjon võimaldanud Euroopa Kohtul kontrollida, kas väidetav rikkumine on aset leidnud.
151
Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et Ungari on rikkunud direktiivi 2015/1535 artikli 5 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.
152
Järelikult tuleb teine etteheide tagasi lükata.
153
Kõiki eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb sedastada, et kuna Ungari võttis vastu määruses nr 404/2021 sisalduvad sätted täiendava kaevandamistasu maksmise kohta, siis on ta rikkunud ELTL artiklist 49 tulenevaid kohustusi.
154
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
IV. Kohtukulud
155
Kodukorra artikli 138 lõike 3 kohaselt jäävad kummagi poole kohtukulud tema enda kanda, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks.
156
Kuna käesolevas asjas on komisjoni hagi rahuldatud vaid osaliselt, tuleb kummagi poole kohtukulud jätta nende endi kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
1.
Kuna Ungari võttis vastu sätted, mis käsitlevad täiendava kaevandamistasu maksmist ja mis sisalduvad valitsuse määruses nr 404/2021 (VII. 8.) täiendava kaevandamistasu maksmise kohta majanduse elavdamiseks (a gazdaság újraindítása érdekében fizetendő kiegészítő bányajáradékról szóló 404/2021. (VII. 8.) Korm. Rendelet), on ta rikkunud ELTL artiklist 49 tulenevaid kohustusi.
2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
3.
Jätta Euroopa Komisjoni ja Ungari kohtukulud nende endi kanda.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: ungari.