62024CJ0206_RES
Kohtuasi C‑206/24
YX ja Logistica i Gestió Caves Andorranes i Vidal SA
versus
Directeur général des douanes et droits indirects ja Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa))
Euroopa Kohtu (viies koda) 1. augusti 2025. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Tolliliit – Impordi- või eksporditollimaksu tagasimaksmine või vähendamine – Määrus (EMÜ) nr 1430/79 – Tollimaks, mis on sisse nõutud liidu õigust rikkudes – Artikli 2 lõike 2 kolmas lõik – Omal algatusel tagasimaksmise tingimused – Olukord, kus enne kolme aasta möödumist tollimaksu kohta arvestuskande tegemise kuupäevast tuvastatakse, et see tollimaks on alusetult sisse nõutud – Tuvastamine, mis tähendab, et liikmesriigi tollil on teada asjaomaste ettevõtjate nimed ning summa, mis tuleb igaühele neist tagasi maksta – Tolli kohustus võtta vajalikke ja sobivaid meetmeid, et saada tagasimakse tegemiseks vajalikku teavet
Euroopa Liidu omavahendid – Impordi- või eksporditollimaksude tagasimaksmine või vähendamine – Tollimaks, mis on sisse nõutud liidu õigust rikkudes – Omal algatusel tagasimaksmine – Tingimused – Olukord, kus liikmesriigi toll tuvastab enne kolme aasta möödumist tollimaksu kohta arvestuskande tegemise kuupäevast, et see tollimaks on alusetult sisse nõutud – Tuvastamine, mis tähendab, et liikmesriigi tollil on teada asjaomaste ettevõtjate nimed ning summa, mis tuleb tagasi maksta – Tolli kohustus võtta vajalikke ja sobivaid meetmeid, et saada tagasimakse tegemiseks vajalikku teavet
(Nõukogu määrus nr 1430/79, artikli 1 lõike 2 punkt e ning artiklid 2 ja 15)
(vt punktid 25–38, 42 ja 43 ning resolutsioon)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus, kellele Cour de cassation (Prantsusmaa kassatsioonikohus) esitas eelotsusetaotluse, täpsustas määruse nr 1430/79 (
1
) artikli 2 lõike 2 kolmandast lõigust lähtudes, milline ulatus on liikmesriigi tollil lasuval kohustusel maksta alusetult sisse nõutud tollimaks omal algatusel tagasi, ning millised tingimused on sellega seotud.
Aastatel 1988–1991 importisid Andorra õiguse alusel asutatud äriühingud Andorrasse muu hulgas kolmandatest riikidest kaupa, mida vahendas Prantsusmaal asuv tollimaaklerist äriühing Ysal. Sellelt impordilt tasuti imporditollimaks Prantsusmaale. Tollal nõudsid Prantsuse tolliasutused, et Andorrasse toimetatav kaup tuleb Prantsusmaa territooriumi läbimise korral suunata vabasse ringlusse.
Euroopa Komisjon tuvastas 1991. aasta jaanuaris põhjendatud arvamuses (
2
), et kuna Prantsuse Vabariik oli kehtestanud sellise vabasse ringlusse lubamise nõude, oli ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad liidu õiguse teatud sätetest. Seetõttu palus ta võtta nõutavad meetmed olukorra lahendamiseks.
Seepeale lõpetasid Prantsuse ametiasutused ministri teatisega (
3
) selle tava kõikide kolmandatest riikidest Andorrasse toodud kaupade suhtes.
Nimetatud Andorra importijad, kelle nõuded läksid üle äriühingule Caves Andorranes ja YXile, esitasid 2015. aastal Prantsuse tolliameti vastu kaebuse nõudega maksta neile välja summa, mis vastab tollimaksule, mille toll oli väidetavalt alusetult sisse nõudnud aastatel 1988–1991 kolmandatest riikidest Andorrasse imporditud kaubalt. Kuna see kaebus jäeti esimeses kohtuastmes ja apellatsiooniastmes rahuldamata, esitasid Caves Andorranes ja YX kassatsioonkaebuse Cour de cassationile (kassatsioonikohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
See kohus pöördus Euroopa Kohtu poole kahe eelotsuse küsimusega, millega ta soovis sisuliselt teada, kas määruse nr 1430/79 artikli 2 lõike 2 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi tollil on kohustus tollimaks omal algatusel tagasi maksta vaid siis, kui ta on esiteks ise enne kolme aasta möödumist selle tollimaksu kohta arvestuskande tegemisest tuvastanud, et see on sisse nõutud alusetult, ning tal on teiseks teada asjaomaste ettevõtjate nimed ning summa, mis tuleb igaühele neist tagasi maksta. Sellega seoses soovis eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, milliseid meetmeid peab see asutus vajaduse korral sellise teabe saamiseks võtma.
Euroopa Kohtu hinnang
Euroopa Kohus sedastas kõigepealt, et määruse nr 1430/79 artikli 2 lõike 2 kolmandas lõigus on kategooriliselt ette nähtud, et liikmesriigi toll „maksab […] tollimaksu summa tagasi omal algatusel“, ning seega on tollile pandud tagasimaksmise kohustus, ilma et asjaomane importija peaks seda taotlema. Kohustus tollimaks omal algatusel tagasi maksta sõltub sellest, kas liikmesriigi toll on ise enne kolmeaastase tähtaja möödumist alates asjaomase tollimaksu kohta arvestuskande tegemisest (
4
) tuvastanud, et see tollimaks on alusetult sisse nõutud. Seevastu ei pea tagasimaksmine kui selline tingimata toimuma nimetatud tähtaja jooksul, nii et seda võib teha pärast tähtaja möödumist.
Lisaks on tollimaks kehtestatud konkreetsete summade eest, mille liikmesriigi toll on kindlaks määranud konkreetse isiku nimel esitatud tollideklaratsioonide alusel, nii et kui tolliasutus tuvastab, et see tollimaks on sisse nõutud alusetult, tähendab see tingimata seda, et kõnealusele asutusele teadaolev isik on alusetult tasunud kindlaksmääratud summa, mis on sellele asutusele samuti teada. Järelikult, kui liikmesriigi toll tuvastab, et tollimaks on alusetult sisse nõutud ja tuleb tagasi maksta, on talle üldjuhul teada nii see, millisele isikule ta peab tagasimakse tegema, kui ka tagasimaksmisele kuuluva summa täpne suurus.
Nimelt ei saa toll tugineda asjaolule, et tema käsutuses ei ole enam huvitatud isikute esitatud tollideklaratsioone või nende kohta tehtud üksikotsuseid, ja põhjendada sellega nendele isikutele tollimaksu tagasi maksmata jätmist, kui toll on määruse nr 1430/79 artikli 2 lõike 2 kolmandas lõigus ette nähtud kolmeaastase tähtaja jooksul tuvastanud, et tollimaks on alusetult sisse nõutud, kuna selle tähtaja möödumiseni peab toll säilitama dokumente ja teavet, mis võivad olla olulised võimaliku tagasimaksmise seisukohast.
Samas kui tollil ei ole temast mitteolenevatel põhjustel teavet, mis on vajalik alusetult sisse nõutud tollimaksu tagasimaksmiseks, peab ta kõnealusest sättest tuleneva tagasimaksmise kohustuse täitmiseks võtma vajalikud ja sobivad meetmed selle teabe saamiseks. Kõnealused meetmed ei hõlma loomulikult ebaproportsionaalset uurimist, st uurimist, mis nõuaks selliste inim- ja materiaalsete ressursside kasutamist, mis ei vasta kuidagi sellele, mida võib mõistlikult eeldada hoolikalt tegutsevalt haldusorganilt. Siiski ei ole tolli passiivne suhtumine ettekäändel, et tal ei ole vajalikku teavet, kooskõlas tema eespool nimetatud tagasimaksmise kohustusega ega nõuetega, mis tulenevad õigusest heale haldusele, mis on liidu õiguse üldpõhimõte ja liikmesriikidele kohaldatav, kui nad rakendavad seda õigust.
Euroopa Kohus järeldas, et määruse nr 1430/79 artikli 2 lõike 2 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi tollil on kohustus tollimaks omal algatusel tagasi maksta vaid siis, kui ta on ise enne kolme aasta möödumist alates selle tollimaksu kohta arvestuskande tegemisest tuvastanud, et see on sisse nõutud alusetult. See tuvastamine tähendab, et tollil on teada kõnealuse tollimaksu tasunud isikute nimed ning summa, mis tuleb igaühele neist tagasi maksta. Kui sellel asutusel ei ole ega saanudki olla kogu vajalikku teavet selleks, et maksta alusetult sisse nõutud tollimaksu tasunud isikule või tema õigusjärglasele see summa tagasi, peab kõnealune asutus oma tagasimaksmise kohustuse täitmiseks võtma meetmeid, mis on selle teabe saamiseks ja tagasimaksmiseks vajalikud ja sobivad, kuid mitte ebaproportsionaalsed.
(
1
)	Nõukogu 2. juuli 1979. aasta määrus (EMÜ) nr 1430/79 impordi- või eksporditollimaksude tagasimaksmise või vähendamise kohta (EÜT 1979, L 175, lk 1), muudetud nõukogu 7. oktoobri 1986. aasta määrusega (EMÜ) nr 3069/86 (EÜT 1986, L 286, lk 1) (edaspidi „määrus nr 1430/79“).
(
2
)	Põhjendatud arvamus KOM(90) 2042 (lõplik).
(
3
)	Prantsuse majandus-, rahandus- ja eelarveministri teatis importijatele ja eksportijatele, mis avaldati Journal officiel de la République française’is 6. juunil 1991.
(
4
)	Vastavalt määruse nr 1430/79 artikli 1 lõike 2 punktile e on nimetatud kuupäevaks selle haldusakti andmise kuupäev, millega pädevad asutused määrasid esialgu kindlaks kõnealuse tollimaksu summa.