62022CC0695
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
GIOVANNI PITRUZZELLA
esitatud 14. novembril 2023 (
1
) (
i
)
Kohtuasi C‑695/22
Fondee a.s.
versus
Česká národní banka
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Městský soud v Praze (Praha linnakohus, Tšehhi Vabariik))
Eelotsusetaotlus – Finantsinstrumentide turud – Direktiiv 2014/65/EL – Artiklid 3 ja 34 – Investeerimisvahendajad – ELTL artikkel 56 – Teenuste osutamise vabadus
1.
Käesolevas ettepanekus käsitletava eelotsusetaotlusega esitab Městský soud v Praze (Praha linnakohus, Tšehhi Vabariik) Euroopa Kohtule kaks eelotsuse küsimust, mis puudutavad direktiivi 2014/65 (
2
) ehk nn MiFID II direktiivi (
3
) artikli 3 lõigete 1 ja 3 ning artikli 34 tõlgendamist ja nende seost ELTL artikliga 56.
2.
Need küsimused kerkisid esile seoses kaebusega, mille esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule äriühing Fondee a.s. (edaspidi „Fondee“ või „põhikohtuasja kaebaja“), paludes tühistada otsuse, millega Tšehhi riigipanga nõukogu jättis muutmata trahvi, mille see pank oli kaebajale Tšehhi Vabariigi kapitaliturgu reguleerivate õigusnormide rikkumise eest mõistnud.
Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
3.
Direktiiv 2014/65, millega sõnastati uuesti direktiiv 2004/39, mis lõimiti osaliselt määrusesse nr 600/2014, (
4
) moodustab koos selle määrusega „õigusraamistiku, millega reguleeritakse investeerimisühingute, reguleeritud turgude, aruandlusteenuste pakkujate ja liidus investeerimisteenuseid osutavate või investeerimistegevusega tegelevate kolmandate riikide äriühingute suhtes kohaldatavaid nõudeid“ (direktiivi 2014/65 põhjendus 7). Direktiivi põhieesmärk on arendada välja finantsteenuste ühtne turg, millel oleks tagatud asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse kasutamine, läbipaistvus ja investorite kaitse, ühtlustades liikmesriikide õigusnormid, mis reguleerivad muu hulgas investeerimisühingutele tegevuslubade andmist ja nende tegevustingimusi ning järelevalveasutuste volitusi ja karistuste mõistmise korda.
4.
Direktiivi 2014/65 artikli 1 lõike 1 kohaselt kohaldatakse seda direktiivi muu hulgas „investeerimisühingute“ suhtes. Selle direktiivi artikli 4 lõike 1 punkti 1 kohaselt on „investeerimisühing“ juriidiline isik, teatud tingimustel ka üksus, mis ei ole juriidiline isik, või füüsiline isik, „kelle püsiv kutsetegevus või ärivaldkond on ühe või mitme investeerimisteenuse osutamine kolmandatele isikutele ja/või ühe või mitme investeerimistegevusega tegelemine kutsetegevusena“. Sama direktiivi artikli 4 lõike 1 punkti 2 kohaselt hõlmab mõiste „investeerimisteenused ja -tegevus“ direktiivi I lisa A jaos loetletud teenuseid või tegevust, mis on seotud selle lisa C jaos loetletud finantsinstrumentidega. Artikli 4 lõike 1 punktis 4 on „investeerimisnõustamine“ määratletud kui isiklike soovituste andmine kliendile tema taotluse korral või investeerimisühingu algatusel seoses ühe või mitme finantsinstrumendiga seotud tehinguga ning sama lõike punktis 5 on „korralduste täitmine kliendi nimel“ määratletud kui „tegutsemine lepingute sõlmimiseks, et omandada või võõrandada kliendi nimel üht või mitut finantsinstrumenti; see hõlmab selliste lepingute sõlmimist, millega investeerimisühingu või krediidiasutuse emiteeritud finantsinstrumendid võõrandatakse nende emiteerimise hetkel“.
5.
Direktiivi 2014/65 artikli 3 „Valikulised erandid“ lõikes 1 on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid võivad otsustada mitte kohaldada käesolevat direktiivi isikute suhtes, kelle jaoks nad on päritoluliikmesriigiks, tingimusel et kõnealustele isikutele on antud siseriikliku õiguse kohaselt tegevusluba ja nende tegevus on reguleeritud ning need isikud:
a)
ei tohi hoida klientide raha või väärtpabereid, mistõttu ei saa neil kunagi tekkida oma klientide ees võlgu;
b)
ei tohi osutada muud investeerimisteenust peale vabalt võõrandatavate väärtpaberitega ja ühisinvesteerimisettevõtjate osakutega seotud korralduste vastuvõtmise ja edastamise ja/või selliste finantsinstrumentidega seotud investeerimisnõustamise; ning
c)
võivad kõnealuse teenuse osutamise käigus edastada korraldusi üksnes:
i)
investeerimisühingutele, kellele on käesoleva direktiivi kohaselt antud tegevusluba,
[…]
iv)
ühisinvesteerimisettevõtjatele, kellele on antud liikmesriigi õiguse alusel luba oma osakuid avalikult müüa, ja selliste ettevõtjate valitsejatele[…]“.
6.
Direktiivi 2014/65 artikli 3 lõikes 2 on sätestatud, et liikmesriikides kohaldatakse lõikes 1 osutatud isikute suhtes nõudeid, mis on vähemalt analoogsed selle direktiivi kohaste nõuetega; see hõlmab tegevuslubade ja pideva järelevalvega seotud tingimusi ja menetlusi, äritegevusega seotud kohustusi ning organisatsioonilisi nõudeid, mis on ette nähtud selle direktiivi sõnaselgelt viidatud sätetes. Viimaks on sama direktiivi artikli 3 lõikes 3 ette nähtud, et lõike 1 kohaselt direktiivi kohaldamisalast välja jäetud isikutele „ei laiene investeerimisteenuste osutamise ja/või investeerimistegevuse vabadus ega filiaalide asutamise õigus, mis on ette nähtud vastavalt artiklites 34 ja 35“.
7.
Direktiivi 2014/65 II jaotises on sätestatud investeerimisühingute tegevusloa andmise ja tegutsemise tingimused. Selle direktiivi artiklid 5 ja 6 asuvad selle jaotise I peatükis, mis käsitleb tegevusloa andmise tingimusi ja korda (nn „Euroopa ühtne pass“). Täpsemalt on artiklis 5 „Tegevusloa nõue“ ette nähtud, et kutsetegevusena investeerimisteenuste osutamiseks ja/või investeerimistegevuseks regulaarse tegevusena või äritegevusena on vaja tegevusluba, mille annab päritoluliikmesriigi pädev asutus. (
5
) Sama direktiivi artikli 6 lõike 1 kohaselt märgitakse tegevusloas investeerimisteenused, mida investeerimisühing võib osutada, või investeerimistegevused, millega ta võib tegeleda, ning selle artikli lõikes 3 on täpsustatud, et „[t]egevusluba kehtib kogu liidus ja lubab investeerimisühingul kogu liidus osutada teenuseid või tegeleda tegevustega, mille jaoks on talle antud tegevusluba, kasutades asutamisõigust, muu hulgas filiaali kaudu või teenuste osutamise vabaduse kaudu“.
8.
Direktiivi 2014/65 II jaotise III peatükis on sätestatud investeerimisühingute õigused. Selles peatükis asuva artikli 34 lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud, et „[l]iikmesriigid tagavad, et iga investeerimisühing, kellele teise liikmesriigi pädev asutus on andnud tegevusloa ja kes on nende järelevalve all vastavalt käesolevale direktiivile […], võib vabalt osutada investeerimisteenuseid ja/või tegeleda investeerimistegevusega ning osutada kõrvalteenuseid nende territooriumil, tingimusel et kõnealused teenused ja tegevus on tema tegevusloaga kaetud. […]“. Artikli 34 lõike 1 teises lõigus on täpsustatud, et sellistele ettevõtjatele „täiendavaid nõudeid“ ei kehtestata. Sama artikli 34 lõigete 2 ja 3 kohaselt peab investeerimisühing, kes soovib osutada teise liikmesriigi territooriumil teenuseid või teostada investeerimistegevust esmakordselt või muuta osutatavate teenuste või tegevuste valikut, andma sellest teavet oma päritoluliikmesriigile, kes edastab selle teabe vastuvõtva liikmesriigi pädevale asutusele. (
6
) Pärast selle teabe andmist võib investeerimisühing alustada asjaomaste investeerimisteenuste osutamist ja asjaomast investeerimistegevust vastuvõtvas liikmesriigis. Direktiivi 2014/65 II jaotise III peatüki artikli 35 lõike 1 esimeses lõigus on ette nähtud, et „[l]iikmesriigid tagavad, et nende territooriumil võib osutada investeerimis- ja kõrvalteenuseid ja/või tegeleda investeerimistegevusega kooskõlas käesoleva direktiiviga […] asutamisõigusele tuginedes, asutades selleks filiaali või kasutades seotud vahendajat, kes on asutatud väljaspool oma päritoluliikmesriiki olevas liikmesriigis, tingimusel et kõnealused teenused ja tegevused on hõlmatud investeerimisühingule […] antud tegevusloaga“.
B.
Tšehhi õigus
9.
Tšehhi Vabariigis investeerimisvahendajana tegutsemiseks on vaja Tšehhi riigipanga luba. Kapitaliturul ettevõtlusega tegelemise seaduses nr 256/2004 (zákon č. 256/2004 Sb., o podnikání na kapitálovém trhu, edaspidi „kapitalituru seadus“) on – muudetud redaktsioonis – § 29 lõikes 1 sätestatud, et investeerimisvahendajal on õigus osutada ainult teatavaid peamisi investeerimisteenuseid, nimelt võtta vastu ja edastada investeerimisinstrumentidega seotud korraldusi (see hõlmab ühisinvesteerimiseks mõeldud väärtpabereid) ning anda selliste instrumentide kohta investeerimisnõu. Selle paragrahvi lõikes 4 on ette nähtud, et selliste teenuste osutamisel võivad investeerimisvahendajad edastada korraldusi üksnes„väärtpaberimaaklerile, pangale või investeerimisühingule […]“. Kapitalituru seaduse § 5 lõike 1 kohaselt on „väärtpaberimaakler“ juriidiline isik, kellel on Tšehhi riigipanga antud tegevusloa alusel õigus osutada peamisi investeerimisteenuseid ja kelle asukoht on selle seaduse § 6 lõike 1 punkti b kohaselt Tšehhi Vabariigis.
10.
Kapitalituru seaduse § 29 lõige 4 keelab seega investeerimisvahendajatel edastada korraldusi väljaspool seda liikmesriiki asuvatele investeerimisühingutele. See säte lisati seadusse seadusandliku muudatusega nr 204/2017, millega asendati alates 3. jaanuarist 2018 kapitalituru seaduse endise § 29 lõike 1 punkt b, mis lubas korraldusi edastada ka välisriigi ettevõtjatele. Seadusemuudatuses antud selgitavate märkuste kohaselt piiras seadusandja seda isikute ringi sihilikult, et Tšehhi riigipangal oleks hõlpsam järelevalvet teha. Kapitalituru seaduse § 162 lõike 1 punkti a kohaselt paneb isik, kes tegutseb selle seaduse kohasel tegevusalal õigusvastaselt, toime õigusrikkumise.
I. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
11.
Fondee on kapitalituru seaduse § 29 lõike 1 tähenduses investeerimisvahendaja, kes tegutseb Tšehhi riigipanga antud loa alusel. Nagu see pank tuvastas, oli Fondee alates 7. oktoobrist 2019 kuni 27. detsembrini 2019 edastanud ühele välisriigi väärtpaberimaaklerile 407 korraldust. Fondee võimaldas oma klientidel muu hulgas investeerida nn ETFidesse („exchange traded funds“, „börsil kaubeldavad fondid“ (
7
)) ehk ühisinvesteerimiseks mõeldud väärtpaberitesse, millega võib kaubelda välisriikide börsidel ja muudel reguleeritud turgudel. Kliendid esitasid kasutajakonto kaudu veebilehel www.fondee.cz korraldused, mille Fondee edastas omakorda Madalmaades asutatud äriühingule DeGiro B.V. (edaspidi „DeGiro“) selle äriühingu, Fondee ja klientide vahelise kolmepoolse lepingu alusel. Tuvastatu põhjal mõistis Tšehhi riigipank kapitalituru seaduse § 162 lõike 1 punkti a kohaselt Fondeele 150000 Tšehhi krooni (CZK) suuruse trahvi selle seaduse – muudetud redaktsioonis – § 29 lõikes 4 ette nähtud keelu rikkumise eest. Selle otsuse jättis Tšehhi riigipanga nõukogu Fondee vaiet tagasi lükates muutmata. Seepeale vaidlustas Fondee selle nõukogu otsuse eelotsusetaotluse esitanud kohtus.
12.
Selles kohtus väitis Fondee esiteks, et kuna kõnealune keeld takistab teises liikmesriigis asutatud väärtpaberimaakleril osutada teenuseid teises liikmesriigis asuvale investeerimisvahendajale, toob see kaasa ELTL artikli 56 kohaselt keelatud diskrimineerimise või igal juhul teenuste osutamise vabaduse lubamatu piirangu, mis piirab teiste liikmesriikide teenuseosutajate pääsu Tšehhi turule. Teiseks väitis Fondee, et kõnealune keeld rikub ELTL artiklit 56 ka sellega, et piirab Tšehhi investeerimisvahendaja õigust saada teises liikmesriigis asuvalt teenuseosutajalt teenust või seda muul viisil kasutada. Tšehhi riigipank väitis kõigepealt vastu, et Fondee argumendid, mille kohaselt on rikutud välismaiste väärtpaberimaaklerite õigust teenuste osutamise vabadusele, on vastuvõetamatud. Järgmiseks väitis ta kaebaja väite kohta, et rikutud on Tšehhi investeerimisvahendajate õigust saada teenuseid, mida osutavad teistes liikmesriikides asuvad väärtpaberimaaklerid, et direktiivi 2014/65 ja ELTL artikli 56 vahelise suhte küsimus ei tekita mingeid kahtlusi. Nimelt tohib investeerimisvahendaja, keda investeerimisteenuste osutamise vabadus selle direktiivi artikli 3 lõike 3 kohaselt ei hõlma, kasutada ELTL artiklist 56 tulenevat vabadust üksnes muude kui investeerimisteenuste osutamiseks.
13.
Neil asjaoludel otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas isikul, kes on [direktiivi 2014/65] artikli 3 lõike 1 kohaselt selle direktiivi reguleerimisalast välja jäetud ega saa direktiivi artikli 3 lõike 3 kohaselt kasutada teenuste osutamise vabadust direktiivi artikli 34 tähenduses, on ELTL artiklist 56 tulenev õigus vabalt teenuseid osutada, kui ta mitte ei osuta ise Euroopa ühtse passi alusel investeerimisteenuseid kliendile, kelle asukoht on teises liikmesriigis, vaid saab investeerimisteenuseid välismaiselt ettevõtjalt, kes kasutab Euroopa ühtset passi, või osaleb muul viisil selliste teenuste osutamises lõppkliendile (vahendab nende teenuste osutamist)?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas liidu õigusega, eelkõige ELTL artikliga 56, on vastuolus õigusnormid, mis keelavad investeerimisvahendajal edastada kliendi tellimusi väärtpaberitega kauplevatele välismaistele ettevõtjatele?“
14.
Käesolevas menetluses on lisaks põhikohtuasja pooltele esitanud Euroopa Kohtu põhikirja artikli 23 lõike 2 alusel kirjalikke seisukohti ka Tšehhi Vabariik, Soome Vabariik ja komisjon.
II. Analüüs
1.
Eelotsuse küsimused
15.
Esimese eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas isik, kelle suhtes kohaldatakse direktiivi 2014/65 artikli 3 lõike 1 alusel valikulist erandit, saab tugineda ELTL artiklile 56, olles Euroopa ühtset passi kasutava „välismaise ettevõtja“ osutatava investeerimisteenuse saaja või vahendades selle teenuse osutamist lõppkliendile. Kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele on jaatav, soovib see kohus oma teise eelotsuse küsimusega sisuliselt teada, kas sellised õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis keelavad investeerimisvahendajal edastada oma klientide korraldusi „välismaisele väärtpaberimaaklerile“, on vastuolus liidu õigusega, eelkõige ELTL artikliga 56.
16.
Enne, kui asuda analüüsima neid küsimusi, mida tuleb minu arvates käsitleda koos, tuleb teha mõni täpsustus.
17.
Esiteks selgub eelotsusetaotlusest, et Madalmaade äriühing DeGiro, kellele Fondee põhikohtuasjas kõne all olevad korraldused edastas (eelotsuse küsimustes mainitud „välismaine ettevõtja“ või „väärtpaberitega kauplev välismaine ettevõtja“), on direktiivi 2014/65 artikli 4 lõike 1 tähenduses investeerimisühing, kes tegutseb kooskõlas selle direktiivi artikli 34 lõikega 1 teenuste osutamise vabaduse raames sama direktiivi kohaselt väljastatud tegevusloa alusel. Lisaks ei eita nähtavasti keegi seda, et tal on sama artikli lõike 2 alusel Tšehhi Vabariigis tegutsemise õigus.
18.
Teiseks on selle näol, kui selliseid korraldusi, nagu on kõne all põhikohtuasjas, vastu võetakse ja edastatakse või täidetakse, tegemist direktiivi 2014/65 artikli 4 lõike 1 punkti 2 tähenduses „investeerimisteenustega“. (
8
)
19.
Kolmandaks ei ole põhikohtuasja poolte vahel vaidlust selles, et Fondee ei ole piiriüleseid investeerimisteenuseid osutanud. Nimelt osutas ta sellega, kui ta põhikohtuasjas kõne all olevad korraldused vastu võttis ja edastas äriühingule DeGiro, investeerimisteenuseid üksnes Tšehhi Vabariigi residendist või seal elavatele või asuvatele klientidele. Ent Fondee oli siiski kahe liikmesriigi vaheliste piiriülese investeerimisteenuse osutamisega „seotud“. Selle seotuse tegelik ulatus sõltub Fondee, Tšehhi investorite ja äriühing DeGiro vahel sõlmitud kolmepoolse lepingu tingimustest. Selle hindamisel, kas Fondee oli – nagu ta ise väidab – (kaudselt) nende teenuste saaja, mida äriühing DeGiro osutas, täites põhikohtuasjas kõne all olevaid korraldusi, või tuleb nende teenuste ainsateks saajateks pidada Tšehhi investoreid, keda lepingulised suhted sidusid lisaks Fondeele ka selle äriühinguga, ning Fondee tegutses üksnes vahendajana, tuleb nimelt lähtuda nende üksuste vahel sõlmitud kokkulepetest. Esimene eelotsuse küsimus on sõnastatud nii, et see hõlmab mõlemat võimalust: nii Fondee osalemist piiriüleste investeerimisteenuste osutamises äriühingu DeGiro osutatud teenuse saajana kui ka lihtsalt vahendajana, kes pidi vastu võtma ja edastama korraldusi, mida seejärel täideti otse Tšehhi investorite nimel.
20.
Nüüd, kus seda on täpsustatud, osutan, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu tasandil ammendavalt või täielikult ühtlustatud valdkonnas vastu võetud riigisisest meedet hinnata ühtlustamismeetme, mitte esmase õiguse sätete alusel. (
9
)
21.
Põhikohtuasja tuum on sisuliselt aga küsimus, kas see, kui liikmesriik keelab riigisisese tegevusloa alusel tegutsevatel investeerimisvahendajatel edastada täitmiseks korraldusi direktiivi 2014/65 kohase tegevusloaga investeerimisühingutele, kes ei asu selles liikmesriigis, on liidu õigusega teenuste osutamise vabaduse valdkonnas kooskõlas. Seega tuleb hoolimata sellest, et käesolevas kohtuasjas esitatud eelotsuse küsimused tuginevad peamiselt ELTL artiklile 56, hinnata, kas see keeld kuulub nende direktiivi 2014/65 sätete kohaldamisalasse, mis on ammendavalt ühtlustatud. Selleks ei tule arvesse võtta mitte ainult selle direktiivi asjakohaste sätete sõnastust, vaid ka nende konteksti ja selle õigusakti eesmärke, millesse need sätted kuuluvad. (
10
)
22.
Direktiivi 2014/65 eesmärk on muu hulgas ühtlustada liikmesriikide õigusnormid asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse kohta, et luua „ühtne finantsturg“. (
11
) Selle direktiivi II jaotise „Investeerimisühingute tegevusload ja tegevustingimused“ III peatükis „Investeerimisühingute õigused“ on artikkel 34 „Investeerimisteenuste osutamise ja investeerimistegevuse vabadus“, mille lõike 1 esimeses lõigus on – nagu öeldud – ette nähtud, et liikmesriigid tagavad, et investeerimisühingud, kellele teise liikmesriigi pädev asutus on andnud tegevusloa ja kes on vastavalt sellele direktiivile selle asutuse järelevalve all, võivad vabalt osutada investeerimisteenuseid ja/või tegeleda investeerimistegevusega ning osutada kõrvalteenuseid nende territooriumil, ning lõike 1 teises lõigus on ette nähtud, et nad hoiduvad neile ettevõtjatele „täiendavaid nõudeid“ kehtestamast.
23.
Minu hinnangul on selle artikliga täielikult ühtlustatud selle kohaldamisalasse kuuluv piiriülene teenuste osutamine ja piiriülene investeerimistegevus, millega tegelevad selle direktiivi kohaselt välja antud „Euroopa passiga“ investeerimisühingud. Direktiivi 2014/65 eelviidatud artikli 34 kohaselt ei või liikmesriigid kehtestada nende vabaduste teostamisele takistusi, piiranguid, tingimusi ega nõudeid, mida ei ole selles direktiivis ette nähtud ja mida ei kehtestata selles direktiivis ette nähtud korras, isegi kui nende eesmärk on tagada investorite kaitse.
24.
Seda on eriti selgelt väljendatud direktiivi 2014/65 II peatüki „Investeerimisühingute tegevustingimused“ 2. jao „Sätted investorite kaitse tagamiseks“ artiklis 24. Selle artikli lõikes 1 on sätestatud, et liikmesriigid nõuavad, et investeerimisühingud tegutseksid ausalt, õiglaselt ja professionaalselt kooskõlas oma klientide parimate huvidega ja järgiksid eelkõige põhimõtteid, mis on sätestatud selles artiklis – ning mida on lõigetes 2–11 üksikasjalikult kirjeldatud – ja artiklis 25. Nimetatud artikli 24 lõige 12 näeb aga ette, et „erandjuhtudel“ võivad liikmesriigid kehtestada investeerimisühingutele „täiendavaid nõudeid“, mis on „objektiivselt põhjendatud ja proportsionaalsed, et maandada konkreetseid investorite kaitse ja turu usaldusväärsusega seonduvaid riske, mis on asjaomase liikmesriigi turustruktuuri seisukohast äärmiselt olulised“. Selle lõike teises lõigus on siiski esiteks täpsustatud, et ükski selline täiendav nõue „ei tohi piirata ega muul viisil mõjutada“ muu hulgas direktiivi 2014/65 artikli 34 „kohaseid investeerimisühingute õigusi“. Teiseks on teises ja kolmandas lõigus ette nähtud menetlus, mida asjaomane liikmesriik peab selliste täiendavate nõuete kehtestamiseks järgima (komisjoni teavitamine ja tema arvamuse saamine). (
12
)
25.
Eeltoodut arvesse võttes ja käesoleva ettepaneku punktis 20 viidatud kohtupraktikast lähtudes tuleb kapitalituru seaduse § 29 lõikes 4 sätestatud keeldu minu arvates hinnata üksnes selle direktiivi aspektist, olgugi et seda direktiivi ei kohaldata selle keelu alla kuuluvate investeerimisvahendajate suhtes, kellele kehtib selle direktiivi artikli 3 lõike 1 alusel valikuline erand. (
13
) Nimelt võib see keeld piirata teenuste osutamise vabadust, mis direktiivi 2014/65 alusel tegevusloa saanud investeerimisühingutele selle direktiivi artikli 34 kohaselt kuulub.
26.
Isegi kui Euroopa Kohus ei peaks nõustuma minu järeldusega, et direktiivi 2014/65 artikliga 34 on nende ettevõtjate piiriülene teenuseosutamine täielikult ühtlustatud, olen siiski seisukohal, et põhikohtuasjas käsitletavat keeldu tuleb hinnata ka selle artikli aspektist, mitte ainult ELTL artiklist 56 lähtudes. (
14
)
27.
Oma analüüsi järgnevas osas hindan ma seda niisiis mõlemast aspektist.
a) Hindamine direktiivi 2014/65 aspektist
28.
Kõigepealt märgin, et vastupidi sellele, mida Soome valitsus paistab oma kirjalikes seisukohtades väitvat, ei nõua direktiiv 2014/65 kuidagi, et isikutel, kellele kohaldatakse selle artikli 3 lõike 1 alusel valikulist erandit, peaks olema keelatud saada teises liikmesriigis asuvalt investeerimisühingult investeerimisteenuseid või osaleda vahendajana piiriüleste investeerimisteenuste osutamises klientidele, kes on sellise isiku asukohaliikmesriigi residendid või kellel on seal elu- või asukoht.
29.
Kuigi direktiivi artikli 3 lõike 1 punkt c piirab ettevõtjate ringi, kellele neil isikutel on lubatud korraldusi edastada, on selle sätte alapunktis i nimetatud nende ettevõtjate hulgas ka investeerimisühingud, kellele on direktiivi alusel tegevusluba antud.
30.
Seega on direktiivis 2014/65 sõnaselgelt ette nähtud, et isikul, kellele kohaldatakse valikulist erandit, võib olla õigus edastada välisriiki korraldusi, mis on saadud tema päritoluliikmesriigi residendist, seal elavatelt või asuvatelt klientidelt, kuid seda siiski tingimusel, et ettevõtja, kes need korraldused saab, vastab kõigile direktiivi artiklis 34 ette nähtud tingimustele asjaomaste teenuste osutamiseks selles liikmesriigis.
31.
Lisan, et selle vastu ei räägi kuidagi ka direktiivi 2014/65 artikli 3 lõike 1 punkti c alapunkt iv, mille kohaselt isikutel, kellele kohaldatakse valikulist erandit, võib lubada anda korraldusi „ühisinvesteerimisettevõtjatele, kellele on antud liikmesriigi õiguse alusel luba oma osakuid avalikult müüa[…]“. Tšehhi riigipanga pakutud tõlgendust – mis toodi ära eelotsusetaotluses –, mille kohaselt peetakse selles sättes ettevõtjate all silmas üksnes erandi alla kuuluva isiku päritoluliikmesriigi õiguse alusel tegevusloa saanud ettevõtjaid, ei toeta minu hinnangul kuidagi ei selle sätte sõnastus, struktuur ega ülesehitus.
32.
Olles seda täpsustanud, tuleb isegi arvestades, et direktiiv 2014/65 lubab oma artikli 3 lõike 1 alusel direktiivi kohaldamisalast välja jäetud isikutel edastada korraldusi investeerimisühingutele, kes ei asu nende isikute päritoluliikmesriigis, siiski kontrollida, kas päritoluliikmesriik, kelle pädevuses on otsustada, milliseid eeskirju neile isikutele kohaldatakse, võib sellise edastamise siiski keelata.
33.
Märgin selle kohta, et liikmesriigid, kes teevad direktiivi 2014/65 artikli 3 lõike 1 alusel valikulise erandi, kasutavad kaalutlusõigust, mis on neile selle direktiiviga sõnaselgelt antud. Selline kaalutlusõigus ei ole siiski piiramatu. Selle kasutamisel – mille puhul tuleb juba niigi järgida direktiivis 2014/65 otsesõnu kehtestatud eristandardeid – tuleb järgida liidu õigust, eriti selle direktiivi eesmärke.
34.
Selline keeld, nagu on sätestatud kapitalituru seaduse § 29 lõikes 4 ja mis lähtub teenuseosutaja asukoha põhisest kriteeriumist, on minu hinnangul aga vastuolus selle direktiivi eesmärgiga, mis seisneb muu hulgas ühtse investeerimisteenuste turu loomises, mille aluspõhimõtted on teenuseosutaja päritoluliikmesriigi antud tegevusloa vastastikune tunnustamine ja see, et järelevalvet teostab see liikmesriik.
35.
Võttes direktiivi 2014/65 kohase tegevusloaga investeerimisühingult, kellel on teenuste osutamise vabaduse alusel õigus Tšehhi Vabariigis tegutseda, võimaluse täita selle riigi residentide või seal elavate või asuvate ja investeerimisvahendaja teenuseid kasutada soovivate klientide nimel korraldusi, mida see vahendaja talle otse edastab, takistab või vähemalt häirib see keeld sellist ettevõtjat de facto Tšehhi investeerimisturule pääsemiseks ühe konkreetse kanali kasutamisel, mis on aga avatud selle riigi tegevusloaga ettevõtjatele, kes on asutatud selles liikmesriigis.
36.
Kuna selline keeld sunnib sellist ettevõtjat tegutsema kolmanda isiku kaudu, kellel on liikmesriigilt saadud luba, (
15
) on sellega niisiis kehtestatud „täiendav nõue“, mis on direktiivi 2014/65 artikli 34 lõike 1 teise lõigu kohaselt keelatud. Selline kaudse tegutsemise kohustus, mis suurendab mitteresidendist investeerimisühingu osutatavate teenuste maksumust, võrreldes kodumaiste investeerimisühingute osutatavate teenustega, võib muuta mitteresidendi investorite silmis vähem atraktiivseks. (
16
)
37.
Sellises kontekstis ei saa pelk tõsiasi, et Tšehhi Vabariigis direktiivi 2014/65 kohaselt teenuste osutamise vabaduse korras tegutseval investeerimisühingul võib olla oma teenuse korraldamiseks muid võimalusi, näiteks paludes selles liikmesriigis asuvatel investoritel korraldusi otse teha või kasutades seotud vahendajat, (
17
) välistada seda, et kõnealune keeld piirab ikkagi piiriüleste teenuste osutamise vabadust, (
18
) ning ammugi ei saa seda välistada tõsiasi, et ettevõtjal on võimalus asutada kõnealuses liikmesriigis tegevuskoht või tütarettevõtja (
19
). Seda, kas tegemist on piiranguga, ei mõjuta ka selline asjaolu, et investeerimisvahendajate tegevus ei ole finantsturu toimimiseks hädavajalik ning et investeerimisvahendajate asutamine või nende tegevuse jätkumine kuulub iga liikmesriigi kaalutlusruumi. Kui selline valik on kord juba tehtud, ei tohi vahendajatele kohaldatavad õigusnormid, mille asjaomane liikmesriik on autonoomselt kindlaks määranud – ka eelkirjeldatud kriteeriume järgides –, sellegipoolest rikkuda direktiivi 2014/65; muu hulgas ei tohi need normid piirata selle direktiivi alusel tegevusloa saanud investeerimisühingute teenuste osutamise vabadust sellega, et jätavad selliste vahendajate teenuseid kasutavate investoriteni otse jõudmise võimaluse sisuliselt üksnes kodumaiste ettevõtjate päralt.
38.
Tõsi, direktiivi 2014/65 peamiste eesmärkide hulgas on ka investorite kõrgetasemelise kaitse saavutamine kogu liidus (
20
) ning kapitaliturgude seaduse § 29 lõikes 4 ette nähtud keelu põhjendus on – nagu näha eelotsusetaotlusest ning Tšehhi Vabariigi ja Tšehhi riigipanga seisukohtadest – just vajadus kontrollida investeerimisvahendajate tegevust, et kaitsta investoreid, kes nende teenuseid kasutavad.
39.
Tuleb siiski märkida, et piirates tingimusi, mille alusel võivad liikmesriigid teatud isikud direktiivi 2014/65 kohaldamisalast välja jätta, ja nähes ette, et liikmesriigid on kohustatud kohaldama nende isikute suhtes vähemalt samasuguseid nõudeid nagu need, mis on selles direktiivis kehtestatud seoses tegevusloa andmise tingimuste ja korra, maine ja kogemuste hindamise, aktsionäride sobivuse, pideva järelevalve ja käitumisreeglitega, soovis liidu seadusandja just tugevdada nende investorite kaitset, keda direktiiv 2014/65 selliste isikute teenuste kasutamisel ei kaitse (vt selle direktiivi põhjendus 42). Täpsemalt viitab direktiivi artikli 3 lõige 2 suurele osale direktiivi artiklites 24 ja 25 sisalduvatest äritegevuse eeskirjadest, eriti kohustusele tegutseda ausalt, õiglaselt, professionaalselt ning klientide parimates huvides, kohustusele anda klientidele õiget, selget ja mitteeksitavat teavet piisavalt vara, kontrollida nõustamisteenuse korral sobivust, samuti eeskirjadele, mis puudutavad tasustamist, investorite tagatis- ja kaitsesüsteeme või kutsekindlustust. Liikmesriikide süsteemide kooskõlla viimine nende direktiivis 2014/65 ette nähtud eeskirjade ja nõuetega on mõeldud selleks, et vähendada riski, et äritegevus kahjustab investoreid, kes on end direktiivi artikli 3 lõike 1 alusel direktiivi kohaldamisalast välja jäetud isikute hoolde usaldanud, ning et sellise kahjustava tegevuse vastu oleks võimalik tõhusamalt võidelda.
40.
Lisaks märgin, et liidu seadusandja ise ei pidanud vajalikuks, et nende tingimuste hulka, mille korral võivad liikmesriigid teatavad isikud direktiivi kohaldamisalast välja jätta, kuuluks ka keeld edastada täitmiseks korraldusi direktiivi 2014/65 kohase tegevusloaga ettevõtjatele, vaid lausa tunnistas sellise tegevuse võimalust, väljendades kaudselt seisukohta, et kui selliseid toiminguid tehakse direktiivis piiritletud kontekstis, ei kaasne nendega riski, et nende isikute päritoluliikmesriigile usaldatud järelevalve, mida vajaduse korral teostatakse koostöös korraldusi vastuvõtva investeerimisühingu päritoluliikmesriigi järelevalveasutustega, (
21
) ei suudaks neid kontrolli all hoida.
41.
Seoses sellega märgin ka, et esiteks paneb direktiiv 2014/65 investeerimisühingutele, kes peaksid asuma tegutsema Euroopa ühtse passi alusel, kohustuse hankida kliendilt teavet, millised on tema investeerimisalased teadmised ja kogemused seoses konkreetse pakutava või nõutava toote või teenuseliigiga, et veenduda, kas see sobib sellele kliendile (vt direktiivi 2014/65 artikli 25 lõige 3), ning teiseks kitsendas see direktiiv puhtalt korralduste täitmises (execution only) seisnevate teenuste osutamise võimalusi, eriti kui tegemist on komplekssete toodetega, nõudes sellisel puhul teatud tingimuste täitmist (vt artikli 25 lõige 4). Seega ei ole isegi sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, üldjuhul välistatud, et direktiivist 2014/65 tulenevate kohustuste täitmiseks peavad investeerimisühingud, kellel tuleb täita direktiivi kohaldamisalast välja jäetud vahendaja edastatud korraldusi, teostama kontrolli selle vahendaja tegevuse üle.
42.
Esitatud põhjustel leian, et liikmesriigi meede, mis kohustab investeerimisvahendajaid, kes on direktiivi 2014/65 artikli 3 lõike 1 kohase valikulise erandi alusel selle direktiivi kohaldamisalast välja jäetud, edastama oma klientidelt saadud korraldusi üksnes selles liikmesriigis tegevusloa saanud ja seal asutatud isikutele ning keelab seega neil vahendajatel edastada neid korraldusi teises liikmesriigis asutatud ettevõtjale isegi siis, kui viimasel on selle direktiivi kohane luba vahendaja päritoluliikmesriigis investeerimisteenuste osutamiseks, on direktiivi eesmärkidega vastuolus.
43.
Põhikohtuasja vastustaja väidab, et Fondeel ei ole õigust sellisele vastuolule tugineda, sest ta ei ole ise direktiivi 2014/65 tähenduses mitte investeerimisühing, vaid on hoopis selle direktiivi artikli 34 alusel direktiivi kohaldamisalast ja investeerimisteenuste osutamise vabaduse alt välja jäetud. Ka eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas Fondeel on selleks õigus, sest see äriühing ei tugine talle endale tekitatud kahjule ega talle liidu õigusega antud õiguse rikkumisele.
44.
Selle kohta osutan, et Euroopa Kohus on juba otsustanud – olukorras, mis sarnaneb põhikohtuasjas käsitletava olukorraga, kuigi teises valdkonnas –, et teenuste osutamise vabaduse piirang on ka see, kui vahendajatele kehtestatakse karistuse ähvardusel keeld hõlbustada muus liikmesriigis kui vahendaja enda tegutsemisriigis asuval teenuseosutajal teenuste osutamist. (
22
) Üldisemalt on nii, et kui ühes liikmesriigis asuv äriühing osutab teenuseid teises liikmesriigis asuva ettevõtja vahendusel, kuuluvad selle ettevõtja tegevusele kehtestatud piirangud teenuste osutamise vabaduse kohaldamisalasse, sõltumata selle ettevõtja olukorrast, kes võib seega tugineda liidu õigusnormidele selliste karistuste määramise vastu, mis kaasnevad vahendustegevust piiravate keeldudega. (
23
) Kuigi Euroopa Kohus on need põhimõtted sõnastanud seoses esmase õiguse sätete kohaldamisega, saab need mutatis mutandis üle kanda sellisesse konteksti nagu põhikohtuasjas, kus on kõne all ühtlustatud teisene õigus.
45.
Äsja öeldut ei sea kahtluse alla ka asjaolu, et direktiivi 2014/65 artikli 3 lõike 3 kohaselt ei ole põhikohtuasja kaebajal selle direktiivi artiklis 34 ette nähtud vabadust.
46.
Nimelt tuleb eelmainitud artikli 3 lõiget 3 tõlgendada nii, et seal on juttu üksnes valikulise erandi kohaldamisalasse kuuluva ettevõtja vabadusest osutada direktiivi artiklis 34 sätestatud tingimustel investeerimisteenuseid teenusesaajatele, kes kas asuvad või on residendid liikmesriigis, mis ei ole tema päritoluliikmesriik, ent see säte ei puuduta vabadust saada ise investeerimisteenuseid, mida osutab sama direktiivi alusel tegevusloa saanud ettevõtja, kes asub teises liikmesriigis, ega vabadust tegutseda vahendajana, osutades investeerimisteenuseid klientidele, kes asuvad tema päritoluliikmesriigis.
47.
Niisugune tõlgendus tuleneb lisaks direktiivi 2014/65 artikli 3 lõike 3 selgele sõnastusele ka selle sätte eesmärgist: hoida ära see, et isikul, kes ei vasta selles direktiivis ette nähtud tingimustele, lubataks osutada piiriüleseid investeerimisteenuseid. Selle sätte tõlgendamine nii, et valikulise erandi alla kuuluvad isikud ei või saada selliseid piiriüleseid investeerimisteenuseid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, või tegutseda sellise teenuse osutamise vahendajana, ei oleks kooskõlas ka selle direktiivi eelviidatud artikli 3 lõike 1 punkti c alapunktiga i, milles, nagu öeldud, on sõnaselgelt sätestatud, et sellised isikud võivad edastada täitmiseks korraldusi investeerimisühingule, kellele on selle direktiivi kohaselt antud tegevusluba.
48.
Nagu on täpsustatud käesoleva ettepaneku punktis 19, osutas Fondee põhikohtuasjas kõne all olevaid korraldusi edastades investeerimisteenuseid üksnes Tšehhi Vabariigi residendist või seal elavatele/asuvatele klientidele ning seega ei ole tema osutatud teenus ühestki aspektist piiriülene. Ning kuigi on tõsi, et ta hõlbustas piiriüleste investeerimisteenuste osutamist Madalmaade ja Tšehhi Vabariigi vahel, ei osalenud ta siiski – nagu ta oma seisukohtades õigesti märkis – välismaal investeerimisteenuse osutamises, kuna kõnealuseid korraldusi täideti Tšehhi Vabariigi residendist või seal elavate/asuvate klientide nimel.
49.
Tõsi, 14. juuni 2017. aasta kohtuotsuse Khorassani (
24
) punktis 30, millele viitab ka eelotsusetaotluse esitanud kohus, asus Euroopa Kohus direktiivi 2004/39 tõlgendamise küsimuses seisukohale, et sellise investeerimisteenuse nagu „korralduse vastuvõtmine ja edastamine“ ning sellise teenuse nagu „korralduste täitmine“ vahel on tihe seos, „kuna esimene teenus osutatakse enne teist ja esimene viib üldjuhul teise osutamiseni“. Kui aga neid teenuseid osutavad eri isikud, ei takista sellise seose olemasolu, mis tuleneb puhtalt tõsiasjast, et „korraldused“, millega seoses neid osutatakse, on samad, (
25
) käsitlemast iga isiku osutatud teenuseid ja võetud vastutust eraldi neile omaste tunnuste põhjal ning seda isegi siis, kui neid teenuseid osutatakse kolmepoolses lepingulises suhtes, nagu põhikohtuasjas.
50.
Seega võib Fondee õigusega tugineda direktiivi 2014/65 artikli 34 rikkumisele, et vaidlustada talle kapitalituru seaduse § 29 lõikes 4 sätestatud keelu rikkumise eest mõistetud trahv, kuna ta ei tegutsenud mitte piiriülese investeerimisteenuse osutajana, vaid teenuse saaja või selle osutamise vahendajana.
b) Hindamine ELTL artikli 56 aspektist
51.
Kui Euroopa Kohus peaks otsustama vastata eelotsuse küsimustele, lähtudes ELTL artiklist 56, juhin tähelepanu sellele, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei nõua selles artiklis ette nähtud teenuste osutamise vabadus mitte ainult igasuguse riikkondsusel või kodakondsusel põhineva diskrimineerimise kaotamist teises liikmesriigis asutatud teenuseosutaja suhtes, vaid ka kõigi piirangute kaotamist isegi juhul, kui need hõlmavad vahet tegemata nii selle riigi kui ka teiste liikmesriikide teenuseosutajaid, kui need võivad keelata, takistada või muuta vähem soodsaks sellise teenuseosutaja tegevuse, kelle asukoht on mõnes teises liikmesriigis, kus ta samalaadseid teenuseid seaduslikult osutab. (
26
) Üldisemalt puudutab ELTL artikkel 56 teenuseid, mida ühes liikmesriigis asuv teenuseosutaja pakub ilma ise ümber paiknemata teises liikmesriigis asuvatele teenusesaajatele, mistõttu on igasugune sellise tegevuse piiramine selle teenuseosutaja jaoks teenuste osutamise vabaduse piirang. (
27
)
52.
Lisaks tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et ELTL artikkel 56 ei anna õigusi mitte ainult teenuseosutajale endale, vaid ka nende teenuste saajale. (
28
) Teenuste osutamise vabadus ei hõlma seega mitte üksnes teenuseosutaja vabadust osutada teenuseid muu kui tema asukohariigi territooriumil asuvatele teenusesaajatele, vaid ka vabadust saada või siis kasutada teenusesaajana teenuseid, mida pakub teises liikmesriigis asuv teenuseosutaja, ilma et seda vabadust piirataks. (
29
) See alusleping kohtleb ühtmoodi nii teenuseosutajate kui ka teenusesaajate suhtes kehtestatud piiranguid. Kui olukord kuulub ELTL artikli 56 kohaldamisalasse, võivad seega nii teenusesaaja kui ka teenuseosutaja sellele artiklile tugineda. (
30
) Viimaks, nagu juba öeldud, on Euroopa Kohus leidnud, et vahendajale kehtestatud keeld hõlbustada piiriülest teenuste osutamist kujutab endast teenuste osutamise vabaduse piirangut ka juhul, kui vahendaja asub samas liikmesriigis kui teenusesaajad. (
31
)
53.
Esimese eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas põhikohtuasja kaebaja taolisel investeerimisvahendajal, kelle suhtes kohaldatakse direktiivi 2014/65 artikli 3 lõike 1 alusel valikulist erandit, on selle artikli lõike 3 sisu arvesse võttes võimalik tugineda ELTL artiklile 56 piiriüleselt osutatavate investeerimisteenuste saajana või nende teenuste osutamise vahendajana.
54.
Selles suhtes piirdun sellega, et viitan käesoleva ettepaneku punktile 46, kus ma andsin oma hinnangu sellele, kuidas tuleb direktiivi 2014/65 artikli 3 lõiget 3 tõlgendada. Minu arvates on selge, et see säte ei takista isikul, kes jääb selle direktiivi kohaldamisalast välja, tugineda kooskõlas käesoleva ettepaneku punktis 52 viidatud kohtupraktikaga ELTL artiklile 56. Seega olen sõltumata kõigist muudest esmase ja teisese õiguse vahelist suhet puudutavatest kaalutlustest seisukohal, et direktiivi 2014/65 artikli 3 lõiget 3 ei saa tõlgendada nii, nagu see takistaks investeerimisvahendajal, kes on direktiivi 2014/65 artikli 3 lõike 1 alusel selle direktiivi kohaldamisalast välja jäetud, tugineda ELTL artiklile 56 piiriülese investeerimisteenuse saajana või sellise teenuse vahendajana.
55.
Teise eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas selline keeld, nagu on ette nähtud kapitalituru seaduse § 29 lõikes 4, on ELTL artikliga 56 vastuolus.
56.
Nagu juba eespool seoses direktiivi 2014/65 artikliga 34 öeldud, on minu seisukoht selles küsimuses, et selline keeld võib takistada tegevust, mida teises liikmesriigis asutatud investeerimisühingud Tšehhi Vabariigis pakuvad, või muuta selle vähem atraktiivseks, ning kujutab endast seega ELTL artikli 56 tähenduses teenuste osutamise vabaduse piirangut.
57.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt võib selline teenuste osutamise vabaduse piirang olla lubatud üksnes juhul, kui sellega taotletakse õiguspärast eesmärki, mis on EL toimimise lepinguga kooskõlas ja ülekaaluka üldise huviga põhjendatud, tingimusel et see piirang sobib taotletava eesmärgi saavutamiseks ega lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik. (
32
)
58.
Eelotsusetaotlusest ja Tšehhi Vabariigi seisukohtadest nähtub, et kapitalituru seaduse § 29 lõige 4 on põhjendatud vajadusega hõlbustada investeerimisvahendajate tegevuse kontrollimist, pidades eriti silmas seda, kui nende vahendajate varasem tegevus on olnud vastuolus klientide huvidega. Tšehhi riigipank täpsustab, et kodumaistele väärtpaberimaakleritele, kes saavad investeerimisvahendajate edastatud korraldusi, kehtivad erilised kohustused nende vahendajate tegevust kontrollida ning et ka see on üks põhjus, miks investeerimisvahendajate tegevust on keerulisem kontrollida, kui korraldused edastatakse Tšehhi Vabariigi välistele teenuseosutajatele.
59.
Selles suhtes piirdun viitamisega, et Euroopa Kohus on juba täpsustanud, et seda, kui takistatakse mõne sellise põhivabaduse kasutamist, mis on aluslepinguga tagatud, ei saa põhjendada ei halduskaalutlustega ega sealhulgas eesmärgiga hõlbustada järelevalveasutuse ülesande täitmist. (
33
) Põhikohtuasja asjaoludel on need põhjendused pealegi esitatud olukorras, kus Tšehhi investeerimisvahendajatega koostöö tegemise võimalusest ilma jäetud ettevõtjate tegevust reguleerivad teisese õiguse erinormid, millega on kehtestatud nõuded, kohustused ja kontroll selleks, et tagada investorite kõrgetasemeline kaitse.
c) Vahejäreldused
60.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades on minu seisukoht, et kõnealust liikmesriigi meedet tuleb analüüsida direktiivi 2014/65 sätetest lähtudes ning et eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks ei ole vaja analüüsida, kas põhikohtuasja asjaoludel on Fondeel õigust tugineda ELTL artiklile 56.
61.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele pärast nende asjakohast ümbersõnastamist, et direktiivi 2014/65 artiklit 34 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi õigusnormid, mis nõuavad, et selle direktiivi artikli 3 lõike 1 alusel valikulise erandiga direktiivi kohaldamisalast välja jäetud investeerimisvahendajad edastaksid selle liikmesriigi residendist või seal elavatelt/asuvatelt klientidelt saadud korraldusi üksnes selle liikmesriigi järelevalveorganilt tegevusloa saanud ja seal asuvatele väärtpaberimaakleritele, ja välistavad nõnda selliste korralduste edastamise teises liikmesriigis asutatud investeerimisühingutele, on selle artikliga vastuolus.
II. Ettepanek
62.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Městský soud v Praze (Praha linnakohus, Tšehhi Vabariik) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/65/EL finantsinstrumentide turgude kohta ning millega muudetakse direktiive 2002/92/EÜ ja 2011/61/EL artiklit 34 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi õigusnormid, mis nõuavad, et selle direktiivi artikli 3 lõike 1 alusel valikulise erandiga direktiivi kohaldamisalast välja jäetud investeerimisvahendajad edastaksid selle liikmesriigi residendist või seal elavatelt/asuvatelt klientidelt saadud korraldusi üksnes selle liikmesriigi järelevalveorganilt tegevusloa saanud ja seal asuvatele väärtpaberimaakleritele, ja välistavad nõnda selliste korralduste edastamise teises liikmesriigis asutatud investeerimisühingutele, on selle artikliga vastuolus.
(
1
)	Algkeel: itaalia.
(
i
)	Käesoleva kohtujuristi ettepaneku eestikeelse teksti punkti 13 on pärast selle elektroonilist avaldamist keeleliselt muudetud.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiiv 2014/65/EL finantsinstrumentide turgude kohta ning millega muudetakse direktiive 2002/92/EÜ ja 2011/61/EL (uuesti sõnastatud) (ELT 2014, L 173, lk 349).
(
3
)	MiFID on ingliskeelse väljendi „Market in Financial Instrument Directive“ akronüüm. Direktiiviga 2014/65 tunnistati kehtetuks ja asendati alates 3. jaanuarist 2017 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/39/EÜ finantsinstrumentide turgude kohta, millega muudetakse nõukogu direktiive 85/611/EMÜ ja 93/6/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2000/12/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 93/22/EMÜ (ELT 2004, L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 06/07, lk 263; nn MiFID I direktiiv).
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta määrus (EL) nr 600/2014 finantsinstrumentide turgude kohta ning millega muudetakse määrust (EL) nr 648/2012 (ELT 2014, L 173, lk 84).
(
5
)	Direktiivi 2014/65 artikli 4 lõike 1 punkti 55 kohaselt on investeerimisühingu päritoluliikmesriik siis, kui see ühing on juriidiline isik, see liikmesriik, kus on tema registrijärgne asukoht.
(
6
)	Direktiivi 2014/65 artikli 4 lõike 1 punkti 56 kohaselt on „vastuvõttev liikmesriik“„päritoluliikmesriigist erinev liikmesriik, kus investeerimisühingul on filiaal või kus ta osutab investeerimisteenuseid ja/või tegeleb investeerimisega[…]“.
(
7
)	Direktiivi 2014/65 artikli 4 lõike 1 punktis 46 on „börsil kaubeldav fond“ määratletud kui „fond, mille vähemalt üks osakute või aktsiate liik on kaubeldav kogu päeva jooksul vähemalt ühes kauplemiskohas ja vähemalt ühe turutegijaga, kes astub samme tagamaks, et fondi osakute või aktsiate hind kauplemiskohas ei erineks märkimisväärselt nende puhasväärtusest ja, kui see on kohaldatav, siis nende indikatiivsest puhasväärtusest“.
(
8
)	Ühe või mitme finantsinstrumendiga seotud korralduste vastuvõtmise, edastamise ja täitmise kohta klientide nimel vt direktiivi 2014/65 I lisa A jao punktid 1 ja 2. „Börsil kaubeldavad fondid“, mille kohta põhikohtuasjas kõne all olevad korraldused tehti, kuuluvad direktiivi 2014/65 I lisa C jao punktis 1 nimetatud „vabalt võõrandatavate väärtpaberite“ kategooriasse.
(
9
)	Vt 20. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Comune de Ginosa) (C‑348/22, EU:C:2023:301, punkt 36).
(
10
)	Vt selle kohta 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus UNIC ja Uni.co.pel (C‑95/14, EU:C:2015:492, punkt 35 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
11
)	Vt eriti direktiivi 2014/65 põhjendused 7 ja 164.
(
12
)	Märgin, et samamoodi on ette nähtud direktiivi 2014/65 artikli 16 lõikes 11 täiendavate organisatsiooniliste nõuete kohta, mida liikmesriigid võivad erandjuhtudel investeerimisühingutele kehtestada.
(
13
)	Märgin, et kuigi direktiivi 2014/65 artikli 3 lõigete 1 ja 3 kohaselt on isikud, kelle suhtes kohaldatakse valikulist erandit, selle direktiivi „kohaldamisalast välja jäetud“, on sama artikli lõikes 2 ette nähtud, et liikmesriigid peavad nende isikute suhtes kohaldama nõudeid, mis on „vähemalt analoogsed“ selle direktiivi kohaste nõuetega, mis puudutavad tegevuslubade ja pideva järelevalvega seotud tingimusi ja menetlusi, äritegevusega seotud kohustusi ja organisatsioonilisi nõudeid, mis on sätestatud selle direktiivi konkreetsetes artiklites ja nende rakenduseeskirjades.
(
14
)	Selles kontekstis märgin, et põhikohtuasja asjaolud on teistsugused kui kohtuasjas, milles tehti 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Mastromartino (C‑53/18, EU:C:2019:380), kus Euroopa Kohus leidis, et ajutine keeld tegutseda „investeerimisnõustajana, kellel on lubatud töötada väljaspool oma asukoharuume“ – kes kuulub direktiivi 2004/39 tähenduses mõiste „seotud vahendaja“ alla –, ei kuulu selle direktiivi kohaldamisalasse, mistõttu see direktiiv ei mõjuta kuidagi seda keeldu. Nagu öeldud, võib direktiiv 2014/65 põhikohtuasjas kõne all olevat keeldu seevastu mõjutada.
(
15
)	Eriti kui vahendaja saadud korraldused puudutavad – nagu see põhikohtuasjas nähtavasti on – finantsinstrumente, millega Tšehhi reguleeritud turul ei kaubelda, ja riigisisese tegevusloaga üksusel, kellele need korraldused edastatakse, ei ole õigust tegutseda välisturgudel ja ta on seega kohustatud need omakorda edastama sellise õigusega investeerimisühingule.
(
16
)	Märgin, et selliste ettevõtjate nagu DeGiro üks põhilisi tõmbenumbreid on hästi konkurentsivõimelised komisjonitasud.
(
17
)	Sellega seoses märgin, et oma kirjalikes seisukohtades väidab Fondee, et Tšehhi seotud vahendajad teevad enamjaolt investeerimisvahendajatega koostööd ja on seega välismaistele investeerimisühingutele konkreetselt kättesaadavad kõigest väga väikeses mahus.
(
18
)	Vt analoogia alusel 10. mai 1995. aasta kohtuotsus Alpine Investments (C‑384/93, EU:C:1995:126, punkt 28).
(
19
)	Vt 21. jaanuari 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (C‑546/07, EU:C:2010:25, punkt 39).
(
20
)	Vt eriti direktiivi 2014/65 põhjendused 3 ja 70.
(
21
)	Direktiivi 2014/65 artikli 79 lõike 1 esimeses lõigus on ette nähtud, et eri liikmesriikide pädevad asutused, kellel tuleb täita selles direktiivist tulenevaid ülesandeid, on kohustatud tegema „vajaduse korral“ koostööd. Vt selle kohta ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. novembri 2019. aasta direktiiv (EL) 2019/2034, mis käsitleb investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet ning millega muudetakse direktiive 2002/87/EÜ, 2009/65/EÜ, 2011/61/EL, 2013/36/EL, 2014/59/EL ja 2014/65/EL (ELT 2019, L 314, lk 64).
(
22
)	Vt 6. novembri 2003. aasta kohtuotsus Gambelli jt (C‑243/01, EU:C:2003:597, punkt 58; edaspidi „kohtuotsus Gambelli“). Kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Gambelli, oli tegemist spordilototeenustega, mida osutas ettevõtja, kelle asukoht oli muus liikmesriigis kui see, kus selle teenuseosutaja ja mängijate vahel vahendajana tegutsevad esindused panuseid kogusid.
(
23
)	Vt analoogia alusel 4. veebruari 2016. aasta kohtuotsus Staatsanwaltschaft Kempten (C‑336/14, EU:C:2016:72, punktid 41–43). Tookord oli tegemist liikmesriigis elava kolmanda riigi kodanikuga, kes kogus lotopanuseid teises liikmesriigis asuva äriühingu nimel.
(
24
)	C‑678/15, EU:C:2017:451.
(
25
)	Vt kohtujurist Campos Sánchez-Bordona ettepanek kohtuasjas Khorassani (C‑678/15, EU:C:2017:100, punkt 42).
(
26
)	Vt 26. veebruari 2020. aasta kohtuotsus Stanleyparma ja Stanleybet Malta (C‑788/18, EU:C:2020:110, punkt 17 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
27
)	Vt 16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus OL (Itaalia tegevuslubade pikendamine) (C‑517/20, ei avaldata, EU:C:2023:219, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
28
)	Vt 2. märtsi 2023. aasta kohtuotsus PrivatBank jt (C‑78/21, EU:C:2023:137, punkt 45 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
29
)	Vt 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Casa Naţională de Asigurări de Sănătate ja Casa de Asigurări de Sănătate Constanţa (C‑538/19, EU:C:2021:809, punkt 33 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
30
)	Vt 3. detsembri 2020. aasta kohtuotsus BONVER WIN (C‑311/19, EU:C:2020:981, punkt 21).
(
31
)	Vt kohtuotsus Gambelli, punkt 58.
(
32
)	Vt 27. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus Instituto do Cinema e do Audiovisual (C‑411/21, EU:C:2022:836, punkt 24).
(
33
)	Vt 4. detsembri 1986. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (205/84, EU:C:1986:463, punkt 54). Vt ka 25. juuni 2009. aasta kohtuotsus komisjon vs. Austria (C‑356/08, ei avaldata, EU:C:2009:401, punkt 46).