62007TO0456
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (kolmas koda)
12. veebruar 2010 (
*1
)
Kohtuasjas T-456/07,
Euroopa Komisjon, esindajad: J.-F. Pasquier ja D. Martin,
hageja,
versus
Euroopa Liidu Asutuste Tõlkekeskus (CdT), esindaja: advokaat G. Vandersanden, hiljem advokaat L. Levi,
kostja,
mille ese on nõue tühistada väidetav otsus, millega tõlkekeskus keeldus eelarveaastate 1998–2005 eest tasumast üldeelarvesse sissemakset, mis vastab tööandja osale ühenduse pensioniskeemi rahastamisest,
ÜLDKOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja esimees J. Azizi, kohtunikud E. Cremona ja S. Frimodt Nielsen (ettekandja),
kohtusekretär: E. Coulon,
on andnud järgmise
määruse
Õiguslik raamistik
Ühenduse pensioniskeem
1
Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjade nii enne 1. maid 2004 kehtinud redaktsiooni (edaspidi „endised personalieeskirjad”) kui ka pärast seda kuupäeva kehtinud redaktsiooni (edaspidi „uued personalieeskirjad”) artikkel 83 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Käesoleva pensioniskeemi järgseid hüvitisi makstakse ühenduste eelarvest. Liikmesriigid tagavad ühiselt nimetatud toetuste maksmise vastavalt nimetatud kulude rahastamise ulatusele.
[…]
2.   Ametnikud maksavad ühe kolmandiku selle pensioniskeemi rahastamisest. […]”
2
Uutesse personalieeskirjadesse lisatud artikli 83a lõige 2 sätestab järgmist:
„Asutused, kellele ei anta Euroopa Liidu eelarvest abi, tasuvad kõnealusesse eelarvesse kõik pensioniskeemi rahastamiseks vajalikud sissemaksed täies ulatuses.”
Finantseeskirjad
3
Alates 1. maist 2003 kohaldatava nõukogu 25. juuni 2002. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust (EÜT L 248, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 74; parandus EÜT L 25, lk 43; edaspidi „finantsmäärus”), artikli 72 lõikes 2 on sätestatud institutsioonide võimalus määrata kindlaks nõuded, mis neil teiste suhtes on. See säte näeb ette järgmist:
„Institutsioon võib EÜ [artikli 256] tähenduses täitmisele pööratava otsusega kindlaks määrata summasid, mis on saada teistelt isikutelt peale riikide.”
Tõlkekeskusele kohaldatavad sätted
Kogu vaidlusalusel ajavahemikul kohaldatavad sätted
4
Euroopa Liidu asutuste tõlkekeskus on nõukogu 28. novembri 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 2965/94 Euroopa Liidu asutuste tõlkekeskuse asutamise kohta (EÜT L 314, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 304) loodud amet. Tõlkekeskus on juriidiline isik (määruse nr 2965/94 artikkel 3) ning tal on oma eelarve. Tema ülesanne on tõlketeenuste osutamine määruse nr 2965/94 artiklis 2 loetletud asutustele ning vajaduse korral institutsioonidele. Ta osaleb ka institutsioonidevahelise tõlkekomitee töös. Ta asub Luxembourgis (Luksemburg).
5
Määruse nr 2965/94 artikkel 9 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   [Tõlkekeskust] juhib direktor, kelle haldusnõukogu nimetab komisjoni ettepanekul viieks aastaks; direktori võib ametisse tagasi nimetada.
2.   Direktor on [tõlkekeskuse] seaduslik esindaja. Ta vastutab:
—
tööprogrammi ja haldusnõukogu otsuste nõuetekohase ettevalmistamise ja täitmise eest,
—
igapäevase juhtimistöö eest,
—
[tõlkekeskusele] antud ülesannete täitmise eest,
—
eelarve täitmise eest,
—
kõikide personaliküsimuste eest ning
—
haldusnõukogu koosolekute ettevalmistamise eest.
3.   Direktor annab oma tegevusest aru haldusnõukogule.”
6
Määruse nr 2965/94 artikkel 17 sätestab, et tõlkekeskuse töötajad alluvad Euroopa ühenduste ametnike ja muude teenistujate suhtes kohaldatavatele määrustele ja eeskirjadele.
7
Määrust nr 2965/94 on muudetud kahel korral. Esimene muudatus, mida kohaldatakse alates 17. novembrist 1995, tehti nõukogu 30. oktoobri 1995. aasta määrusega (EÜ) nr 2610/95 (EÜT L 268, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 338). Teine muudatus, mida kohaldatakse alates 1. oktoobrist 2003, tuleneb nõukogu 18. juuni 2003. aasta määrusest (EÜ) nr 1645/2003 (ELT L 245, lk 13; ELT eriväljaanne 01/04, lk 434).
Aastatele 1998–2002 kohaldatavad sätted
8
Eelarveaastatele 1998–2002 kohaldatavas redaktsioonis, mis tuleneb määrusest nr 2610/95, on määruse nr 2965/94 artikkel 10 sõnastatud järgmiselt:
„1.   Igaks eelarveaastaks, mis vastab kalendriaastale, koostatakse kõigi [tõlkekeskuse] tulude ja kulude kalkulatsioon ja see kantakse [tõlkekeskuse] eelarvesse.
a)
[Tõlkekeskuse] eelarve tulud ja kulud peavad olema tasakaalus.
b)
Arvestades punktis c sisalduvaid käivitusperioodiga seotud sätteid, laekub tulu [tõlkekeskuse] teenindatavate institutsioonide ja asutuste maksetest ning tasudest nendele institutsioonidele ja asutustele tehtud töö eest […]
c)
Käivitusperioodil, mis ei ületa kolme majandusaastat:
—
tasuvad [tõlkekeskuse] teenindatavad asutused ja institutsioonid iga majandusaasta alguses oma eelarvetest ühekordse sissemakse, mis on teatav osa nende eelarvest ja määratakse kõikide olemasolevate andmete alusel ning mida kohandatakse tegelikult tehtud tööd arvesse võttes,
—
võib [tõlkekeskusele] tema toimimise tagamiseks teha eraldise Euroopa ühenduste üldeelarvest.
3.   [Tõlkekeskuse] kuludeks on personali töötasud, haldus- ja infrastruktuurikulud ning tegevuskulud.”
9
Tõlkekeskuse eelarve heakskiitmisele ja täitmisele aastatel 1998–2002 kohaldatavad eeskirjad on kehtestatud määruse nr 2965/94 artiklite 13–15 redaktsioonis, mis tuleneb määrusest nr 2610/95. Nendest sätetest tuleneb, et tõlkekeskuse direktor vastutab eelarve ettevalmistamise ja täitmise eest, haldusnõukogu ülesanne on eelarve heakskiitmine ning selle täitmise kinnitamine.
Aastatele 2003–2005 kohaldatavad sätted
10
Eelarveaastatele 2003–2005 kohaldatavas redaktsioonis, mis tuleneb määrusest nr 1645/2003, on määruse nr 2965/94 artikkel 10 sõnastatud järgmiselt:
„1.   Igaks eelarveaastaks, mis vastab kalendriaastale, koostatakse kõigi [tõlkekeskuse] tulude ja kulude kalkulatsioon ja see kantakse [tõlkekeskuse] eelarvesse.
a)
[tõlkekeskuse] eelarve tulud ja kulud peavad olema tasakaalus.
b)
[Tõlkekeskuse] tulu koosneb maksetest asutustelt, kelle heaks [tõlkekeskus] töötab, ning institutsioonidelt ja organitelt, kellega on kokku lepitud, et need teevad vastutasuks tehtud töö eest [tõlkekeskusega] koostööd, kaasa arvatud institutsioonidevahelise tegevuse vallas, ja ühenduse toetusest.
3.   [Tõlkekeskuse] kuludeks on personali töötasud, haldus- ja infrastruktuurikulud ning tegevuskulud.”
11
Tõlkekeskuse eelarve heakskiitmisele ja täitmisele aastatel 2003–2005 kohaldatavad eeskirjad on kehtestatud määruse nr 2965/94 artiklite 13–15 redaktsioonis, mis tuleneb määrusest nr 1645/2003. Viimati nimetatud sätted ei sea kahtluse alla direktori pädevust. Seevastu näevad asjaomased sätted ette, et Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu määravad kindlaks ühenduse toetussumma, mis on ette nähtud muudetud määruse nr 2965/94 artikli 10 lõikes 2, ning annavad heakskiidu direktori tegevusele tõlkekeskuse eelarve täitmisel. Kui see välja arvata, jääb haldusnõukogu pädevus samaks.
Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Nõuded tasuda üldeelarvesse ühenduse pensioniskeemi sissemakse eelarveaastate 1998–2005 eest
12
Personali ja halduse peadirektoraadi peadirektori 1. juuli 1998. aasta teatisega (edaspidi „1. juuli 1998. aasta teatis”) palus Euroopa Ühenduste Komisjon Euroopa Ravimihindamisametil (EMEA), Siseturu Ühtlustamise Ametil (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (OHIM) ning Ühenduse Sordiametil (CPVO) tasuda ühenduse eelarvesse sissemakse, mis vastab tööandja osale ühenduse pensioniskeemi rahastamisest.
13
1. juuli 1998. aasta teatises märgiti järgmist:
„Detsentraliseeritud asutused tasuvad igakuiselt komisjonile nende ametite töötajate poolt ühenduse pensioniskeemi tehtud sissemaksete summad. Mõnel asutusel, sh teie asutusel tuleb ennast ise osaliselt või täielikult rahastada. Eelarvetasakaalu ning pensioniskeemide loogika säilitamiseks […] peaks need asutused pensioniskeemi tasuma seega tööandja sissemakse, mille suurus on kahekordne töötajate sissemakse ning mis sõltub iga asutuse iserahastamise määrast.
Selle praktika kaudseks aluseks on nende ametite asutamismäärused […]
Seetõttu palun ma teil vastavalt töötajate sissemaksete tasumiseks kehtestatud menetlusele tasuda komisjonile summa, mis vastab pensioniskeemi rahastamiseks teie asutuse „tööandja sissemaksele”, mida komisjon eraldab vastavalt asjakohastele sätetele.
Need maksed tuleb teha tagasiulatuvalt alates aastast, mil teie asutus hakkas saama omavahendeid, ning neile lisandub kohane intressimäär.”
14
1. juuli 1998. aasta teatis edastati tõlkekeskuse direktorile 6. augusti 1998. aasta faksiga, mille oli saatnud komisjoni personali ja halduse peadirektoraadi üksuse „Pensionid ja suhted endiste ametnikega” juhataja. Selles faksis täpsustati, et 1. juuli 1998. aasta teatis oli tegelikult mõeldud ka tõlkekeskusele, keda „paluti seetõttu seda arvesse võtta”.
15
Tõlkekeskuse direktor vastas 19. augustil 1998 komisjoni personali ja halduse peadirektoraadi üksuse „Pensionid ja suhted endiste ametnikega” juhatajale, et ta oli valmis seda nõuet kaaluma ning et ta soovis, et komisjon viitaks „väljapakutud praktika õiguslikule alusele [tõlkekeskuse] osas”.
16
Tõlkekeskus palus 9. veebruaril 2000 komisjonil esitada oma arvamus tõlkekeskuse seisukoha kohta, et tööandja sissemakse ühenduse pensioniskeemi peab tasuma ühenduste üldeelarvest.
17
Komisjoni personali ja halduse peadirektoraadi üksuse „Pensionid ja suhted endiste ametnikega” juhataja täpsustas 16. märtsi 2000. aasta teatisega, et tõlkekeskust tuleb tema asutamisest alates lugeda ennast ise rahastavaks asutuseks ning alates sellest ajast peab ta üldeelarvesse tasuma tööandja sissemakse ühenduse pensioniskeemi.
18
Tõlkekeskuse üldhalduse, rahastamise ja personaliosakonna vastutav ametnik andis 11. aprilli 2000. aasta teatisega komisjonile teada, et tõlkekeskuse haldusnõukogu arvates tugineb 16. märtsi 2000. aasta teatis vasturääkivatele ja puudulikele argumentidele ning on õigusliku aluseta. Selleks et haldusnõukogu võiks kaaluda selle nõude rahuldamist, tehti komisjonile uuesti ettepanek täpsustada õiguslikku alust, millel tema nõue põhineb.
19
16. mai 2000. aasta teatisega kinnitas komisjoni personali ja halduse peadirektoraadi üksuse „Pensionid ja suhted endiste ametnikega” juhataja eelnevalt esitatud seisukohta, et tõlkekeskus peab tasuma sissemakse, mille suurus on kaks kolmandikku ühenduse pensioniskeemi rahastamisest. Komisjon oli arvamusel, et tõlkekeskus „rahastab ennast selgelt ise”, saades teenuste osutamise eest tasu, kuid on küsitav, kas tõlkekeskusel oli kohustus tasuda „tööandja osa” käivitusperioodil, mis on ette nähtud määruse nr 2965/94 artikli 10 lõike 2 punktis c sellel ajal kehtinud redaktsioonis (vt eespool punkt 8).
20
Tõlkekeskuse üldhalduse, rahastamise ja personaliosakonna vastutav ametnik märkis 21. juuni 2000. aasta teatisega uuesti, et ta ei saa tasuda „tööandja osamakset”, kui komisjon ei esita oma nõude õiguslikku alust. Selles teatises toodi samuti välja, et komisjoni nõue näib olevat vastuolus endiste personalieeskirjade artikli 83 lõikega 1, mille kohaselt „[…] pensioniskeemi järgseid hüvitisi makstakse ühenduste eelarvest”. Seetõttu näib olevat vajalik viidata selgele õiguslikule alusele, et „välistada igasugune vaidlustamine [tõlkekeskuse] sisekontrolöri või [Euroopa Ühenduste] Kontrollikoja poolt”.
21
Tõlkekeskuse haldusnõukogu otsustas 27. oktoobril 2000 näha ameti eelarves ette reservi, mille suurus oli komisjoni poolt alates aastast 1998 nõutud sissemakse summa. Enne vastava summa tasumist küsiti komisjonilt siiski uuesti, milline on sellise makse nõudmise õiguslik alus.
22
Komisjoni personali ja halduse peadirektoraadi peadirektor märkis 24. oktoobri 2000. aasta teatises, mis oli mõeldud talitustevahelise koosoleku ettevalmistamiseks ning mis edastati tõlkekeskusele teadmiseks, järgmist:
„[Endised] personalieeskirjad nägid algselt ette pensioniskeemi toimimise töötajatele, kellele kohaldati personalieeskirju ning kelle tööandja sai oma vahendid üksnes [ühenduste] eelarvest.
[Endised] personalieeskirjad […] ei näinud sõnaselgelt ette pensioniskeemi rahastamist tööandja poolt, keda ei rahastata [ühenduste] eelarvest. Õigustatult võib küsida, kas [ühenduste] eelarvest peab rahastama osa sellise asutuse personalikuludest, käesoleval juhul pensionidest.
Tõlkekeskuse asutamismäärus omalt poolt ei näinud sõnaselgelt ette sissemakse tegemist sellesse skeemi, vaid nägi ette, et tõlkekeskusele võidakse [ühenduste] eelarvest maksta toetust kolmel esimesel tegevusaastal, mis viitab kaudselt sellele, et pärast seda rahastab ta ennast ise.
Seega oleks ebaloogiline, et ennast ise rahastav asutus vajaks toetusi [ühenduste] eelarvest selles osas, mis puudutab personalikulusid, mis vastavad just pensionidele, samas kui ülejäänud personalikulusid rahastataks tema enda eelarvest.
Seetõttu ja kuigi selle kohta ei ole sõnaselget märget ei [endistes] personalieeskirjades ega määruses [nr 2965/94], näib loogiline, et tõlkekeskus tasub tööandjana sissemakse [ühenduste] eelarvesse, et ennast pensionide valdkonnas kohustustest vabastada ning kanda need kohustused üle [ühenduste] eelarvesse.
Tegemist on samasuguse olukorraga, millega on tegemist kahe ennast ise rahastava asutuse (OHIM ja CPVO) puhul ning mille tõttu pidid nad tasuma [ühenduste] eelarvesse tööandja osa pensioniskeemi rahastamisest (mis on töötajate omaga võrreldes kahekordne), selleks et pensionidele vastavaid kulusid lõppkokkuvõttes sellest skeemist rahastataks.
Probleem seisneb asjaolus, et tõlkekeskus leiab, et praegune õiguslik alus ei ole siduv. Komisjoni õigustalitus kinnitas, et puhtalt juriidilises plaanis tuleb järeldada, et ei ole olemas ühtegi sätet, mis võiks asutustele teha sõnaselgelt kohustuslikuks üldeelarvesse „tööandja” sissemakse tasumise, ning pelk viide eelarve tulude reas näib olevat ebapiisav.
Arutelu peab keskenduma seega sellise kohustuse kehtestamiseks kohase õigusliku aluse sisseviimisele ning viidata saab ainult personalieeskirjadele ja/või tõlkekeskuse asutamismäärusele.
[Endiste] personalieeskirjade muutmine on küll võimalik ning see võib olla võimalik mitmete ettevalmistavate meetmete raames […] Siiski on väga soovitatav ka määruse [nr 2965/94] muutmine ning see võib olla piisav kinnitamaks, et asutus rahastab ennast täielikult ise, sh personalikulude osas, mis annaks sõnaselge õigusliku aluse tõlkekeskuse poolt sissemakse tasumiseks [ühenduste] eelarvesse.”
23
Tõlkekeskuse direktor teavitas 16. märtsi 2001. aasta teatisega komisjoni personali ja halduse peadirektoraadi peadirektorit sellest, et ta nõustub 24. oktoobri 2000. aasta teatises välja toodud reservatsioonidega komisjoni nõude aluseks olnud õigusliku aluse olemasolu kohta, ning ta tegi ettepaneku, et komisjon töötaks välja kokkuleppe eelnõu.
24
Komisjoni personali ja halduse peadirektoraadi peadirektor saatis 11. oktoobri 2001. aasta teatisega tõlkekeskusele kokkuleppe eelnõu. Selle kokkulepe eelnõu artikkel 1 näeb ette, et komisjon tagab tõlkekeskuse ametnikele ja muudele teenistujatele pensionide maksmise. Artikkel 2 sätestab eelkõige, et tõlkekeskus peab tasuma Euroopa Liidu eelarvesse sissemakse, mis vastab kogusummale, mis on mõeldud tema töötajate omandatud pensioniõiguste kindlustusmatemaatilise summa katmiseks ning seda alates 1. jaanuarist 1998.
25
Tõlkekeskuse haldusnõukogu otsustas 26. oktoobril 2001 selle kokkuleppe eelnõu heaks kiitmata jätta.
26
Komisjoni personali ja halduse peadirektoraadi peadirektor palus 17. mai 2005. aasta teatisega tõlkekeskusel uute personalieeskirjade artikli 83a lõike 2 alusel (vt eespool punkt 2) tasuda summa, mis vastab tööandja sissemaksele ühenduse pensioniskeemi 2005. aasta eest, st 1,52 miljonit eurot. 1998–2004 eelarveaastate eest paluti tõlkekeskusel maksta juba assigneeritud summa ehk diskonteerimiseelne summa 6 miljonit eurot. Seejärel teavitati tõlkekeskust, et komisjoni individuaalsete maksete haldamise ja maksmise eest vastutavad talitused asusid väljastama maksekorraldusi.
27
Tõlkekeskuse ajutine direktor vaidles 26. augusti 2005. aasta teatisega vastu sellele, et tõlkekeskus on ennast ise rahastav asutus. Sellega seoses väitis tõlkekeskus, et määruse nr 2965/94 artikli 10 lõike 2 punkt b alates 2003. aastast kohaldatavas redaktsioonis näeb ette, et ta saab ühenduse toetust (vt eespool punkt 10) ja talle kohaldatakse finantseeskirjade sätteid, mida kohaldatakse üldeelarvest rahastatavatele asutustele. Tõlkekeskus tuletas muu hulgas meelde, et ta ei saa täita komisjoni poolt aastate 1998–2004 eest esitatud nõuet, kuna komisjon tunnistas ise, et ükski õiguslik alus ei õigusta seda. Seega kutsuti komisjoni üles vaidlustatud võlgade sissenõudmise menetlusi lõpetama.
28
Tõlke peadirektoraadi peadirektor kui tõlkekeskuse haldusnõukogu eesistuja esitas 7. märtsi 2006. aasta teatisega oma arvamuse tõlkekeskuse ettepaneku osas anda asi lahendada sõltumatule eksperdile. Sellest tõlkekeskuse ajutisele direktorile saadetud teatisest nähtub, et komisjoni talitustel ei ole midagi selle vastu, et tõlkekeskus taotleb sõltumatut juriidilist arvamust, kuid selles leiti, et selline arvamus ei ole komisjonile siduv ning kui vaidlus jätkub, siis saab selle esitada üksnes ühenduste kohtusse.
Vaidlustatud akt
29
Komisjoni personali ja halduse peadirektoraadi peadirektor saatis 21. märtsil 2006 tõlkekeskuse ajutisele direktorile teatise. Selles teatises kinnitas komisjon oma nõuet, et tõlkekeskus tasuks eelarveaastate 1998–2005 eest üldeelarvesse sissemakse, mis vastab tööandja osale ühenduse pensioniskeemist, ning palus tõlkekeskusel esitada selles küsimuses oma põhjendatud seisukoht kolme kuu jooksul.
30
Tõlkekeskuse ajutine direktor saatis 7. aprilli 2006. aasta teatisega (edaspidi „vaidlustatud akt”) komisjoni personali ja halduse peadirektoraadi peadirektorile 22. märtsil 2006 tõlkekeskuse haldusnõukogu poolt vastu võetud arvamuse (edaspidi „22. märtsi 2006. aasta arvamus”).
31
Selles arvamuses märkis tõlkekeskuse haldusnõukogu, et komisjoni tõlke peadirektoraadi peadirektori poolt 10. jaanuaril 2006 koostatud kokkuvõtet, tõlkekeskuse õigusosakonna vastutava ametniku 7. märtsil 2006 koostatud arvamust ning ühe õigusteaduste professori koostatud memo arvesse võttes leiab ta, et ei pea „tööandja sissemakset” ühenduste pensioniskeemi tasuma. Sellele küsimusele lõpliku lahenduse leidmiseks kutsus ta komisjoni siiski üles nõustuma selle küsimuse lahendamisega vahekohtumenetluses.
Menetlus ja poolte nõuded
32
Komisjon esitas käesoleva menetluse algatamiseks hagiavalduse, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 15. juunil 2006.
33
Euroopa Kohus suunas 11. detsembri 2007. aasta määrusega kohtuasja Üldkohtusse.
34
Komisjon palub Üldkohtul:
—
tühistada vaidlustatud akt;
—
mõista kohtukulud välja tõlkekeskuselt.
35
Tõlkekeskus palub Üldkohtul:
—
esimese võimalusena jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ning teise võimalusena jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Õiguslik käsitlus
36
Vastavalt kodukorra artiklile 111 võib Üldkohus ilma menetlust jätkamata lahendada kohtuasja põhistatud määrusega, kui hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu.
37
Üldkohus leiab, et käesolevas asjas piisab kohtutoimiku dokumentidest ja puudub vajadus menetlust jätkata.
38
Esimese võimalusena toob tõlkekeskus käesoleva hagi vastu välja kaks asja läbivaatamist takistavat asjaolu. Esimene nendest tuleneb sellest, et vaidlustatud akt ei saa tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi komisjoni huve puudutaval viisil, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus olukorras. Tõlkekeskuse esitatud teine asja läbivaatamist takistav asjaolu tugineb sellel, et nimetatud asutus ei kuulu EÜ artiklis 230 loetletud institutsioonide hulka, kelle aktide õiguspärasust Üldkohus kontrollib.
39
Kõigepealt tuleb analüüsida esimest asja läbivaatamist takistavat asjaolu.
Poolte argumendid
40
Tõlkekeskus väidab, et vaidlustatud akt, milleks on teatisega 22. märtsi 2006. aasta arvamuse edastamine, ei saa olla tühistamishagi ese, kuna EÜ artikkel 230 välistab sõnaselgelt selles sättes kehtestatud õiguspärasuse kontrolli kohaldamise arvamusele.
41
Tõlkekeskus tugineb lisaks ka kohtupraktikale, millest esiteks tuleneb, et EÜ artikli 230 tähenduses tühistamishagi esemeks olevad aktid võivad olla meetmed, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi hagejate huve puudutaval viisil, tuues kaasa selge muutuse nende õiguslikus seisundis, ning teiseks, et tuleb arvestada selle akti sisu, et teha kindlaks, kas akt tekitab selliseid tagajärgi.
42
Ta väidab, et vaidlustatud akt ei ole otsus ning see ei tekita siduvaid õiguslikke tagajärgi. 22. märtsi 2006. aasta arvamus sisaldab hinnangut küsimusele, kas tõlkekeskus on asutus, kes saab toetust, ning kutsub komisjoni peatama vaidlustatud võlgade sissenõudmise menetlusi ning lahendama asja vahekohtumenetluses, millest komisjon ei ole ametlikult keeldunud üheski tõlkekeskusele saadetud kirjas. Tegemist on seega mitte otsuse, vaid pelga seisukohavõtuga koos üleskutsega hilisemate läbirääkimiste osas, et leida mõlemale poolele sobiv lahendus. Pealegi ei ole tõlkekeskus komisjoni nõudele kunagi ametlikult vastu olnud, vaid ta on piirdunud sooviga saada selle institutsiooni käest selgitust.
43
Mis puudutab vaidlustatud akti, siis tegemist on pelgalt 22. märtsi 2006. aasta arvamust edastava aktiga, mis ei sisalda selle arvamuse ulatuse suhtes mingit hinnangut.
44
Pelk asjaolu, et vaidlustatud akti puhul on tegemist vastusega nõudele, mis sisaldub tõlkekeskuse ajutisele direktorile komisjoni personali ja halduse peadirektoraadi peadirektori poolt 21. märtsil 2006 saadetud teatises, ei ole piisav, et kvalifitseerida see otsusena, mille peale saab esitada hagi EÜ artikli 230 alusel.
45
Kuna komisjon tunnistab, et ta ei saa viidata siduvale õiguslikule alusele, mis võiks olla aluseks tõlkekeskuse kohustusele tasuda tööandja sissemakse ühenduse pensioniskeemi, leiab tõlkekeskus, et vastus, mis on antud komisjoni esitatud pelgale üleskutsele maksta, ei ole seda enam otsus. Küsimus, kas institutsiooni arvamusavaldus kujutab endast otsust, mille peale saab hagi esitada, sõltub küsimusest, kas vaidlustatud akti koostaja tegutses õigusliku sätte alusel, mis annab talle otsustuspädevuse, ning kas asjaomane akt võib tekitada õiguslikke tagajärgi.
46
Lisaks ei puuduta pelgalt selle märkimine, et tõlkekeskus on asutus, kes saab osaliselt toetust, iseenesest komisjoni huvisid nii, et tooks kaasa selge muutuse tema õiguslikus seisundis.
47
Lõpuks leiab tõlkekeskus, et komisjoni tegevus, st vaidlustatud võlgade sissenõudmine tasaarvestuse teel ning tühistamishagi esitamine, on see, mis puudutab tema huvisid, tuues kaasa muutuse tema õiguslikus seisundis. Tema arvates oleks komisjon pidanud selle asemel, et esitada tühistamishagi õigusliku mõjuta akti peale, võtma vastu siduvaid õiguslikke tagajärgi tekitava otsuse, mille õiguspärasuse ta oleks saanud vaidlustada.
48
Komisjon väidab, et selle kindlakstegemiseks, kas aktide suhtes saab esitada hagi vastavalt EÜ artiklile 230, tuleb arvestada nii nende endi sisu kui ka nende koostaja tahet. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei oma see, mis vormis akt või otsus on tehtud, põhimõtteliselt selle akti või otsuse tühistamishagi esitamise kaudu vaidlustamise seisukohast tähendust.
49
Vaidlustatud akt oli vastus komisjoni personali ja halduse peadirektoraadi peadirektori taotlusele, mille eesmärk oli „[tõlkekeskuse] haldusnõukogult ametliku ja põhjendatud seisukoha saamine üldeelarvesse [tõlkekeskuse] pensionimakse tööandja osa tasumise kohta alates 1998. aastast”. Seega tuleb seda nii sisu kui ka eesmärgi osas pidada aktiks, mis väljendab tõlkekeskuse seisukohta üldeelarvesse sellise sissemakse tasumise kohta, mis vastab tööandja osale ühenduse pensioniskeemist.
50
Komisjon väidab, et tegemist on selge seisukohavõtuga ning selle arvamuse edastanud tõlkekeskuse ajutise peadirektori teatis tuleb lugeda vaidlustatavaks aktiks EÜ artikli 230 alusel.
51
Komisjoni arvates nähtub see, et vaidlustatud aktil on otsuse tunnused, samuti akti tegemise kontekstist. Alates 2000. aastast keeldus tõlkekeskus pidevalt erinevalt OHIM-st ja CPVO-st tasumast ühenduse pensioniskeemi sissemakset, mis vastab tööandja osale. Lisaks keeldus komisjon oma 7. märtsi 2006. aasta teatises (vt eespool punkt 28) igasugusest vahekohtumenetlusest. Neil tingimustel on kunstlikud tõlkekeskus väited, et vaidlustatud akt sisaldas üleskutset hilisemaks aruteluks ning ettepanekut vahekohtumenetluseks.
Üldkohtu hinnang
52
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab tühistamishagi esitada vaid selliste meetmete peale, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi kolmandate isikute huve puudutaval viisil, tuues kaasa selge muutuse nende õiguslikus seisundis (vt selle kohta Üldkohtu 17. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas T-260/04: Cestas vs. komisjon, EKL 2008, lk II-701, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika).
53
Lisaks tuleb selle kindlakstegemiseks, kas meetme peale saab esitada tühistamishagi, vaadelda selle meetme sisu, mille tühistamist taotletakse, kuna selles suhtes ei ole põhimõtteliselt tähtsust vormil, milles meede on võetud (vt eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus Cestas vs. komisjon, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).
54
Ainult akt, millega selle koostaja määrab ühemõtteliselt ja lõplikult kindlaks oma seisukoha vormis, mis võimaldab kindlaks teha selle olemuse, kujutab endast otsust, mille peale saab esitada tühistamishagi, kuid seda siiski tingimusel, et selle otsuse puhul ei ole tegemist varasema akti kinnitamisega (vt selle kohta Euroopa Kohtu 26. mai 1982. aasta otsus kohtuasjas 44/81: Saksamaa ja Bundesanstalt für Arbeit vs. komisjon, EKL 1982, lk 1855, punkt 12). Juhul kui vaidlustatud akt on puhtalt kinnitav, on hagi vastuvõetav ainult tingimusel, et kinnitav akt vaidlustati tähtaegselt (vt Üldkohtu 10. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas T-227/95: AssiDomän Kraft Products jt vs. komisjon, EKL 1997, lk II-1185, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika). Kui hageja laseb mööda tähtaja sellise otsuse vaidlustamiseks, mis ühemõtteliselt kehtestas meetme, mis sisaldab õiguslikke tagajärgi tema huve puudutaval viisil ning mis on talle siduv, ei too see, et asjaomase akti koostajalt nõutakse oma otsuse ülevaatamist ning esitatakse hagi rahuldamata jätmise otsuse peale, millega kinnitatakse eelnevalt võetud otsust, kaasa selle tähtaja uuendamist (vt Üldkohtu 15. märtsi 1995. aasta otsus kohtuasjas T-514/93: Cobrecaf jt vs. komisjon, EKL 1995, lk II-621, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
55
Seevastu kirjalik arvamusavaldus või pelk tahteavaldus ei kujuta endast otsust, mille peale võib esitada tühistamishagi, kuna see ei saa tekitada õiguslikke tagajärgi või kuna selle eesmärk ei ole selliste tagajärgede tekitamine (vt selle kohta Euroopa Kohtu 27. märtsi 1980. aasta otsus kohtuasjas 133/79: Sucrimex ja Westzucker vs. komisjon, EKL 1980, lk 1299, punktid 15–19, ja 27. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas 114/86: Ühendkuningriik vs. komisjon, EKL 1998, lk 5289, punktid 12–15).
56
Muu hulgas on üksikisikute esitatud tühistamishagidega seoses tehtud otsus, et kirja saaja esitatud nõudele vastuseks saadetud kirjade puhul ei ole tingimata tegemist otsusega, mis annab sellele kirja saajale tühistamishagi esitamise võimaluse (vt selle kohta Euroopa Kohtu 27. jaanuari 1993. aasta määrus kohtuasjas C-25/92: Miethke vs. parlament, EKL 1993, lk I-473, punkt 10).
57
Neid põhimõtteid arvestades tuleb teha kindlaks, kas vaidlustatud akti peale saab esitada tühistamishagi – asjaolu, mille tõlkekeskus vaidlustab põhjendusel, et see akt ei ole otsus ning ei tekita mingeid siduvaid õiguslikke tagajärgi.
58
Esiteks tuleneb kohtupraktikast (vt eespool punkt 53), et põhimõtteliselt loeb ainult vaidlustatud akti sisu, mitte selle vorm. See, mis vormis akt on vastu võetud, ei muuda akti olemust (vt Üldkohtu 24. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas T-3/93: Air France vs. komisjon, EKL 1994, lk II-121, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika) ning seetõttu ei ole see otsustav. Siiski ei saa välistada, et Üldkohus võtab selliste vastuvõetud aktide vormi, mille tühistamist taotletakse, arvesse osas, milles see võib aidata määratleda nende olemust (vt selle kohta eespool punktis 54 viidatud kohtuotsus Saksamaa ja Bundesanstalt für Arbeit vs. komisjon, punkt 12).
59
Seega tuleb kõigepealt kindlaks teha, kas vaidlustatud akt võib oma sisu poolest esiteks tekitada õiguslikke tagajärgi akti koostaja pädevuse tõttu (vt selle kohta eespool punktis 56 viidatud kohtumäärus Miethke vs. parlament, punktid 15 ja 16) ning teiseks selliseid tagajärgi tegelikult kaasa tuua.
60
Esiteks tuleneb tõlkekeskuse direktori ja selle asutuse haldusnõukogu pädevuse jaotusest, mis on kehtestatud määruse nr 2965/94 artiklites 9 ja 13–15, et põhimõtteline otsus ühenduse pensioniskeemi tõlkekeskuse sissemakse tasumise kohta kuulub asjaomase haldusnõukogu pädevusse. Nagu komisjon õigustatult väidab, võis haldusnõukogu võtta vastu otsuse, mis võis mõjutada kolmandate isikute õiguslikku olukorda, st ühenduse finantshuvisid.
61
Teiseks on vaidlustatud akti puhul tegemist pelga 22. märtsi 2006. aasta arvamuse edastamise teatisega. Kuigi tegemist on vastusega komisjoni üleskutsele võtta seisukoht tõlkekeskuse poolt sissemakse tasumise kohta ühenduse pensioniskeemi rahastamiseks, nagu väidab komisjon, ei ole sellel teatisel iseenesest mingit õiguslikku mõju. Siiski ei saa välistada, et edastatud akt puudutab komisjoni huve, tuues kaasa muutuse tema õiguslikus seisundis. Seega tuleb analüüsida 22. märtsi 2006. aasta arvamuse sisu.
62
Sellega seoses tuleb märkida, et selle dokumendi pealkiri on „Arvamus”, mis nagu tõlkekeskus märgib, viitab põhimõtteliselt sellele, et sellise akti õiguspärasust ei saa kontrollida. Kuna tuleb vaadelda akti sisu, mitte tema vormi (vt eespool punktid 53 ja 58), ei võimalda pelk asjaolu, et selle pealkiri on „Arvamus”, ainult sel põhjusel teha siiski järeldust hagi vastuvõetamatuse kohta. Vastupidi – seda pealkirja tuleb arvestada sellele järeldusele otsustavat tähendust andmata, et hinnata akti sisu tõlgendamise raames seda, kas kõnealune akt vastab otsuse tunnustele.
63
Selles arvamuses märkis tõlkekeskuse haldusnõukogu eelkõige järgmist:
„[Tõlkekeskuse] haldusnõukogu tutvus huviga erinevate talle saadetud dokumentidega eeskirjade kohta, mida kohaldatakse tööandja sissemaksete tasumisele ühenduse pensioniskeemi [tõlkekeskuse] ametnike jaoks […]
[Kahe] arvamuse põhjal näib, et [tõlkekeskus], kelle üks ülesanne on osaleda institutsioonidevahelise tõlkimise ja tõlkekomitee töös ning kes saab selle alusel [liidu] üldeelarvest toetust, on olemuselt toetust saav asutus, samas kui komisjon seda arvamust ei jaga. Seetõttu leiab [tõlkekeskuse] haldusnõukogu, et [tõlkekeskus] ei pea ühenduse pensioniskeemi tasuma tööandja pensionimakset.”
64
Käesoleva kohtuasja asjaoludel ei kujuta eespool punktis 63 toodud tsitaadi viimane lause endast lõplikku seisukohavõttu, mis vastab eespool punktis 54 viidatud kohtupraktika mõttes otsuse tunnustele.
65
Kuigi komisjon oleks võinud määruse nr 1605/2002 artikli 72 lõike 2 alusel võtta vastu siduva otsuse, et tõlkekeskus peab maksma summad, mis komisjoni arvates on tal sellelt asutuselt saada, piirdusid selle institutsiooni talitused mitmel korral tegelikult sellega, et nad palusid tõlkekeskusel eelarveaastate 1998–2005 eest vabatahtlikult tasuda sissemakse ühenduse pensioniskeemi. Vastuseks nendele üleskutsetele küsis tõlkekeskus mitmel korral komisjoni talitustelt asjaomase sissemakse tegemist õigustada võiva õigusliku aluse olemasolu kohta (vt eespool punktid 15, 18, 20, 23 ja 27).
66
Selles kontekstis tuleb asuda seisukohale, et 22. märtsi 2006. aasta arvamuses piirdus tõlkekeskuse haldusnõukogu sellega, et väitis komisjonile, et ta leiab, et komisjon ei ole andnud ammendavat vastust tema korduvatele palvetele täpsustada, millisele õiguslikule alusele ta selle sissemakse tegemise nõudmiseks toetub. Lisaks tuleb märkida, et 22. märtsi 2006. aasta arvamus lõppeb üleskutsega jätkata arutelu ning ettepanekuga erimeelsuste lahendamise menetluse kohta. Neil tingimustel ei ole tõlkekeskuse haldusnõukogu seisukohavõtt lõplik ning see ei saanud tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi kolmandate isikute huve puudutaval viisil nii, et oleks toonud kaasa selge muutuse nende õiguslikus seisundis.
67
Muu hulgas tuleb märkida, et isegi kui eeldada, et 22. märtsi 2006. aasta arvamuses sisalduvat seisukohavõttu võiks vastupidi pidada selliseks, mis tekitab niisuguseid õiguslikke tagajärgi, siis juba 11. aprillil 2000 (vt eespool punkt 18), seejärel 27. oktoobril 2000 (vt eespool punkt 21) ja 26. oktoobril 2001 (vt eespool punkt 25) vaidlustas tõlkekeskuse haldusnõukogu sarnases sõnastuses ja ühemõtteliselt selle, et ta peab tegema tööandja sissemakse ühenduse pensioniskeemi. Neil tingimustel on 22. märtsi 2006. aasta arvamus puhtalt kinnitav võrreldes tõlkekeskuse haldusnõukogu varasemate seisukohavõttudega. Kuna neid ei vaidlustatud tühistamishagi esitamiseks kehtestatud tähtaja jooksul, siis on käesolev hagi vastuvõetamatu eespool punktis 54 mainitud kohtupraktika alusel.
68
Teiseks ei tõenda ükski komisjoni esitatud argumentidest hagi vastuvõetavust.
69
Ühelt poolt on tõsi, et vaidlustatud akt on vastus üleskutsele, mille on saatnud personali ja halduse peadirektoraadi peadirektor (vt eespool punkt 29) ja mille eesmärk on saada [tõlkekeskuse] haldusnõukogult „ametlik ja põhjendatud seisukoht” eelarveaastate 1998–2005 eest tööandja sissemakse tasumise kohta ühenduse pensioniskeemi. Kirjade puhul, mis ühenduse asutus saadab vastuseks kirja saaja esitatud nõudele, ei ole tingimata tegemist otsusega, mille peale saab esitada tühistamishagi (vt selle kohta eespool punktis 56 viidatud kohtumäärus Miethke vs. parlament, punkt 10).
70
Teiselt poolt ei võimalda seda ettepanekut pidada puhtalt viivitavaks asjaolu, et selles kontekstis, milles esitati 22. märtsi 2006. aasta arvamuses sisalduv üleskutse pidada komisjoniga läbirääkimisi ning osaleda koos vahekohtumenetluses, on komisjoni arvates tegemist kunstliku üleskutsega. Nagu märgiti eespool punktis 65, on komisjonil võimalik võtta vastu siduv otsus, millega kohustataks tõlkekeskust tasuma sissemakse, mida see asutus peab komisjoni arvates maksma. Sellisel juhul oleks tõlkekeskus tema õiguslikku olukorda muutva otsuse adressaat, mille vastu ta saaks esitada tühistamishagi, kui ta leiab, et see on põhjendatud.
71
Eeltoodust tuleneb, et tõlkekeskuse esitatud esimese asja läbivaatamist takistava asjaoluga tuleb nõustuda. Seega tuleb jätta käesolev hagi ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, ilma et oleks vaja analüüsida teist tõlkekeskuse esitatud asja läbivaatamist takistavat asjaolu.
Kohtukulud
72
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud komisjoni kahjuks, tuleb kohtukulud vastavalt tõlkekeskuse nõudele välja mõista komisjonilt.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda)
määrab:
1.
Jätta hagi ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.
Luxembourg, 12. veebruaril 2010
Kohtusekretär
E. Coulon
Koja esimees
J. Azizi
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.