62024TJ0289_RES
Дело T‑289/24
Brasserie Nationale (по-рано Brasseries Funck-Bricher и Bofferding)иMunhowen SA
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (шести разширен състав) от 2 юли 2025 година
„Конкуренция — Концентрации — Пазар за дистрибуция на едро на напитки — Член 22 от Регламент (ЕО) № 139/2004 — Искане за препращане, отправено до Комисията от орган по конкуренцията на държава членка, който съгласно националното законодателство не е компетентен да разгледа концентрацията — Решение на Комисията да оцени концентрацията — Срок за отправяне на искането за препращане — Понятие „станала известна“ — Информиране на засегнатите предприятия за искането за препращане — Езиков режим — Срок за нотифициране на решението на Комисията да оцени концентрацията — Засягане на търговията между държави членки — Заплаха за сериозно застрашаване на конкуренцията — Подходящ характер на препращането“
Съдебно производство — Представителство на страните — Искова молба или жалба от частноправно юридическо лице — Задължение за представителство от адвокат, който е достатъчно отдалечен от юридическото лице — Представителство от адвокат, който е председател на управителния съвет на дружеството жалбоподател — Недопустимост
(член 19, трета алинея и член 53 от Статута на Съда)
(вж. т. 31—35)
Концентрации между предприятия — Оценяване от Комисията — Искане от национален орган по конкуренция за препращане на концентрация към Комисията — Искане за препращане на основание член 22 от Регламент № 139/2004 — Задължение на Комисията да информира засегнатите предприятия за искането за препращане — Уведомително писмо, изготвено на език, различен от официалния език на държавата членка, в която е установено разглежданото предприятие — Нарушение на приложимия езиков режим — Липса на вредоносни последици за съответното предприятие — Липса на влияние на нарушението на езиковия режим върху редовността на административното производство
(член 3 от Регламент № 2201/1 на Съвета; член 22 от Регламент № 139/2004 на Съвета)
(вж. т. 38—48)
Концентрации между предприятия — Оценяване от Комисията — Искане от национален орган по конкуренция за препращане на концентрация към Комисията — Искане за препращане на основание член 22 от Регламент № 139/2004 — Концентрация, по отношение на която не е налице задължение да бъде нотифицирана в държавата членка, отправила искането за препращане — Срок за отправяне на искането за препращане — Начален момент — Дата, на която концентрацията е станала известна на съответната държава членка — Понятие „станала известна“
(член 22, параграф 1 от Регламент № 139/2004 на Съвета)
(вж. т. 52—54 и 58—76)
Концентрации между предприятия — Оценяване от Комисията — Искане от национален орган по конкуренция за препращане на концентрация към Комисията — Искане за препращане на основание член 22 от Регламент № 139/2004 — Задължение на Комисията да информира засегнатите предприятия за искането за препращане — Обхват
(член 22, параграф 2 от Регламент № 139/2004 на Съвета)
(вж. т. 101—111)
Концентрации между предприятия — Оценяване от Комисията — Искане от национален орган по конкуренция за препращане на концентрация към Комисията — Искане за препращане на основание член 22 от Регламент № 139/2004 — Задължение на Комисията да информира засегнатите предприятия за искането за препращане — Обхват
(член 22, параграф 3 от Регламент № 139/2004 на Съвета)
(вж. т. 115—124)
Концентрации между предприятия — Оценяване от Комисията — Искане от национален орган по конкуренция за препращане на концентрация към Комисията — Искане за препращане на основание член 22 от Регламент № 139/2004 — Задължение на Комисията да информира засегнатите предприятия за искането за препращане — Задължение на Комисията да изслуша засегнатите предприятия преди приемането на решение по искането за препращане
(член 22, параграфи 2 и 3 от Регламент № 139/2004 на Съвета)
(вж. т. 132 и 133)
Концентрации между предприятия — Оценяване от Комисията — Искане от национален орган по конкуренция за препращане на концентрация към Комисията — Искане за препращане на основание член 22 от Регламент № 139/2004 — Оценяване на концентрацията от Комисията — Условия — Засягане на търговията между държави членки — Критерий — Концентрация, която може да окаже осезаемо влияние върху търговските потоци между държавите членки — Свобода на преценка на Комисията — Липса на явна грешка в преценката
(член 22, параграфи 1 и 3 от Регламент № 139/2004 на Съвета)
(вж. т. 143—170)
Концентрации между предприятия — Оценяване от Комисията — Искане от национален орган по конкуренция за препращане на концентрация към Комисията — Искане за препращане на основание член 22 от Регламент № 139/2004 — Оценяване на концентрацията от Комисията — Условия — Заплаха за сериозно застрашаване на конкуренцията на територията на държавата членка, отправила искането за препращане — Критерий — Реален риск от значително неблагоприятно въздействие върху конкуренцията на посочената територия — Свобода на преценка на Комисията — Липса на явна грешка в преценката
(член 22, параграфи 1 и 3 от Регламент № 139/2004 на Съвета)
(вж. т. 177—183, 198—201 и 213—215)
Концентрации между предприятия — Оценяване от Комисията — Искане от национален орган по конкуренция за препращане на концентрация към Комисията — Искане за препращане на основание член 22 от Регламент № 139/2004 — Оценяване на концентрацията от Комисията — Формални и материални условия, които са изпълнени — Свобода на преценка на Комисията да реши да оцени концентрацията
(член 22 от Регламент № 139/2004 на Съвета)
(вж. т. 220—224)
Резюме
Общият съд, заседаващ в разширен състав, отхвърля жалбата за отмяна на решението на Европейската комисия (
1
), с което се уважава искането на Autorité de concurrence du Grand-Duché de Luxembourg (Орган за защита на конкуренцията на Великото херцогство Люксембург, наричан по-нататък „ACL“) за разглеждане на съвместимостта с вътрешния пазар на концентрация, съобщена от люксембургското дружество Brasserie Nationale. В този контекст Общият съд уточнява началния момент на предвидения в Регламент № 139/2004 (
2
) срок за отправяне на такова искане от национален орган по конкуренция.
На 22 декември 2023 г. дружеството Brasserie Nationale, което извършва дейност по производство на бира и минерална вода, се свързва с ACL, за да го уведоми, че люксембургското дъщерно дружество Munhowen, 100 % от което е притежание на Brasserie Nationale, възнамерява да закупи дружеството Boissons Heintz. Както Munhowen, така и Boissons Heintz, чието седалище също е в Люксембург, извършват дистрибуция на едро на напитки, като първото дружество осъществява дейността си в Люксембург и в съседните региони на Франция и Белгия, а второто — само в Люксембург.
Обявената концентрация не е с европейско измерение по смисъла на член 1 от Регламент № 139/2004 и следователно не е следвало да бъде нотифицирана на Комисията. Поради липсата на система за контрол върху концентрациите в Люксембург, не е съществувало и задължение за нотифициране на посоченото основание в тази държава членка. Концентрацията не е изисквала и нотификация в друга държава членка на Европейския съюз или в някоя от държавите — страни по Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП).
На 7 февруари 2024 г., след като ACL обменя няколко съобщения с Brasserie Nationale, Munhowen и трети лица, този орган иска от Комисията да оцени разглежданата концентрация на основание член 22, параграф 1 от Регламент № 139/2004 (наричано по-нататък „искането за препращане“).
На 8 февруари 2024 г. Комисията информира органите по конкуренция на другите държави членки и Надзорния орган на Европейската асоциация за свободна търговия за искането за препращане. При все това нито една държава членка или държава — страна по Споразумението за ЕИП, не е поискала да се присъедини към искането за препращане.
С писмо от същата дата Комисията уведомява Brasserie Nationale за искането за препращане и приканва това дружество да представи становището си. На 9 февруари 2024 г. Комисията изпраща въпросното писмо на законните представители на Brasserie Nationale и Munhowen.
След като получава становището на Brasserie Nationale по искането за препращане, Комисията уважава това искане с решение от 14 март 2024 г.
Тогава Brasserie Nationale и дъщерното му дружество Munhowen подават жалба за отмяна на посоченото решение пред Общия съд.
Съображения на Общия съд
В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват по-специално, че ACL е отправил искането за препращане до Комисията след изтичането на срока, приложим по силата на Регламент № 139/2004.
В това отношение Общият съд отбелязва, че съгласно член 22, параграф 1, втора алинея от Регламент № 139/2004 „[т]акова искане се отправя най-много в срок 15 работни дни от датата на постъпване на нотификацията за концентрация или, в случай че не се изисква нотифициране, от датата, на която т[я] е станал[а] известн[а] по друг начин на съответната държава членка“. Освен това Общият съд констатира, че при липсата на система за контрол върху концентрациите в Люксембург не се изисква нотифициране за разглежданата концентрация в тази държава членка. При това положение в настоящия случай началният момент, от който тече срокът от 15 работни дни, е датата, на която разглежданата концентрация е станала известна на ACL.
В обжалваното решение обаче Комисията потвърждава спазването на срока от 15 работни дни, с мотива, че концентрацията е била съобщена на ACL най-рано на 17 януари 2024 г., а именно на датата, на която този орган е получил за първи път релевантна информация за въпросната концентрация и нейните последици, позволяваща му предварително да прецени дали са изпълнени условията за искане за препращане на основание член 22, параграф 1, първа алинея от Регламент № 139/2004.
Тези доводи на Комисията обаче са оспорени от жалбоподателите, които твърдят, че за да може концентрация да е „станала известна“ по смисъла на член 22, параграф 1, втора алинея от Регламент № 139/2004, не се изисква активно предаване на релевантна информация, позволяваща на националния орган по конкуренция предварително да прецени дали са изпълнени условията за искане за препращане.
Като се позовава на постоянната съдебна практика, Общият съд припомня, че смисълът на понятието „станала известна“ по смисъла на член 22, параграф 1, втора алинея от Регламент № 139/2004 трябва да се определи въз основа на буквално, контекстуално, телеологично и историческо тълкуване на тази разпоредба.
Така, след като констатира, че текстовете на различните езици на въпросната разпоредба не съвпадат, Общият съд отбелязва, че от историческа гледна точка използването на израза „станала известна“ е необходимо, за да се позволи на държавите членки, които не разполагат с национална правна уредба в областта на контрола върху концентрациите, да поискат от Комисията да контролира концентрациите, които могат да имат отрицателни последици на тяхната територия, когато тези концентрации засягат и търговията между държавите членки. При все това, освен че предлага тази историческа перспектива, историческото тълкуване не позволява да се изясни текстът на член 22, параграф 1, втора алинея от Регламент № 139/2004.
За сметка на това контекстуалното тълкуване на член 22, параграф 1, втора алинея от Регламент № 139/2004 сочи, че за да се счита, че концентрацията е „станала известна“, трябва да е налице активно предаване на компетентния орган на съответната държава членка на информация, която да му позволи да извърши предварителна оценка на условията, предвидени в първа алинея от този параграф, при които може да се отправи искане за препращане.
Това контекстуално тълкуване се потвърждава от телеологичното тълкуване на член 22, параграф 1, втора алинея от Регламент № 139/2004, доколкото позволява да се осигури контрол върху концентрациите в срокове, съвместими както с изискванията за добра администрация, така и с тези за търговската дейност.
Освен това, след като това тълкуване гарантира, че началният момент на срока, предвиден в член 22, параграф 1, втора алинея от Регламент № 139/2004, е ясно определен, то се налага и с оглед на принципа на правна сигурност.
Така Общият съд стига до извода, че за да може концентрация да е станала известна по смисъла на член 22, параграф 1, втора алинея от Регламент № 139/2004, известяването трябва да бъде под формата на активно предаване на релевантна информация на компетентния орган на заинтересованата държава членка и по съдържание да включва достатъчно информация, за да може този орган да извърши предварителна оценка на предвидените в първа алинея от този параграф условия. В този контекст е ирелевантно обстоятелството, че посочената информация е била предадена от засегнатите предприятия, от трети лица или от какъвто и да е друг източник.
С оглед на гореизложеното Общият съд констатира, че при липсата на доказателства за активното предаване на ACL преди 17 януари 2024 г. на цялата релевантна информация за извършването на предварителна оценка на условията по член 22, параграф 1, първа алинея от Регламент № 139/2004, Комисията не може да бъде упрекната, че в обжалваното решение е приела тази дата за начален момент на срока от 15 работни дни, предвиден във втората алинея от посочения параграф.
Освен това Общият съд отхвърля основанието за отмяна, с което се оспорва констатацията на Комисията в обжалваното решение, че при липсата на национална система за контрол върху концентрациите в Люксембург уважаването на искането за препращане е подходящо и съответства на правото на преценка на тази институция.
В това отношение жалбоподателите изтъкват, че член 22 от Регламент № 139/2004 представлява правен режим, условията за чието прилагане са предвидени в параграф 3 от този член. Съображения за целесъобразност нямали място в подобен режим, поради което не се поставял въпросът дали посоченото приемане е подходящо.
След като припомня, че член 22 от Регламент № 139/2004 позволява на Великото херцогство Люксембург да препрати разглеждането на дадена концентрация на Комисията, и то въпреки липсата на национална правна уредба в областта на контрола върху концентрациите в тази държава членка, Общият съд подчертава, че съгласно параграф 3 от този член Комисията „може“ да реши да оцени концентрация, за която е отправено такова искане за препращане, ако предвидените в тази разпоредба формални и материалноправни условия са изпълнени.
Макар от това да следва, че посочените условия трябва да бъдат изпълнени, за да бъде уважено искането за препращане, думата „може“ сочи, че Комисията не е длъжна да уважи въпросното искане, а разполага със свобода на преценка в това отношение. Ето защо в настоящия случай Комисията е имала право да прецени дали препращането на концентрацията е подходящо, като вземе предвид обстоятелствата, характеризиращи конкретното положение.
С оглед на гореизложеното и след като отхвърля останалите твърдения за нарушения, изтъкнати от жалбоподателите, Общият съд отхвърля жалбата за отмяна в нейната цялост.
(
1
)	Решение С(2024) 1788 окончателен на Европейската комисия от 14 март 2024 г., прието на основание член 22, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (ОВ L 24, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201) и на член 57 от Споразумението за ЕИП (наричано по-нататък „обжалваното решение“).
(
2
)	Регламент (EO) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (ОВ L 24, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201).