61994CJ0069_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-69/94,
Den Franske Republik ved kontorchef Edwige Belliard og ekspeditionssekretaer Jean-Louis Falconi, begge Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg paa Frankrigs Ambassade, 9, boulevard du Prince Henri,
sagsoeger,
mod
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent Gérard Rozet, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoegt,
angaaende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning 93/673/EF af 10. december 1993 om tilbageholdelse af et skoensmaessigt beloeb i forskuddet paa de bogfoerte landbrugsudgifter i tilfaelde af manglende overholdelse af bestemmelserne for indsendelse af det aarlige spoergeskema vedroerende tillaegsafgiften for maelk som fastsat i forordning (EOEF) nr. 3950/92 (EFT L 310, s. 44),
har
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
sammensat af formanden for Fjerde Afdeling, J.L. Murray, som fungerende afdelingsformand, og dommerne C.N. Kakouris, P.J.G. Kapteyn, G. Hirsch (refererende dommer) og H. Ragnemalm,
generaladvokat: G. Tesauro
justitssekretaer: assisterende justitssekretaer H. von Holstein,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der i retsmoedet den 27. juni 1996 er afgivet mundtlige indlaeg af den franske regering ved fuldmaegtig Frédéric Pascal, Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget, og af Kommissionen ved Gérard Rozet,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 26. september 1996,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 21. februar 1994 har Den Franske Republik i henhold til EF-traktatens artikel 173, stk. 1, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning 93/673/EF af 10. december 1993 om tilbageholdelse af et skoensmaessigt beloeb i forskuddet paa de bogfoerte landbrugsudgifter i tilfaelde af manglende overholdelse af bestemmelserne for indsendelse af det aarlige spoergeskema vedroerende tillaegsafgiften for maelk som fastsat i forordning (EOEF) nr. 3950/92 (EFT L 310, s. 44, herefter »den anfaegtede beslutning«).
2 Som led i den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter er der indfoert en ordning for tillaegsafgift paa maelk ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 om aendring af forordning (EOEF) nr. 804/68 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 10) og ved Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13). Denne ordning, som blev forlaenget indtil den 31. marts 1993, er med visse aendringer, som skal forbedre og forenkle den, blevet viderefoert for syv paa hinanden foelgende tolvmaanedersperioder ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3950/92 af 28. december 1992 om en tillaegsafgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 405, s. 1).
3 Med hensyn til afgiftens art og anvendelse bestemmer artikel 10 i forordning nr. 3950/92 foelgende:
»Afgiften betragtes som en del af de interventioner, der er bestemt til regulering af landbrugsmarkederne, og den anvendes til finansiering af udgifter i mejerisektoren.«
4 Paa grundlag af den i sidstnaevnte forordnings artikel 11 fastsatte bemyndigelse, hvorefter »gennemfoerelsesbestemmelserne til denne forordning, navnlig de kendetegn ved maelk, herunder fedtindholdet, der betragtes som repraesentative ved fastsaettelsen af de maelkemaengder, der er leveret eller opkoebt, vedtages efter fremgangsmaaden i artikel 30 i forordning (EOEF) nr. 804/68«, har Kommissionen udstedt forordning (EOEF) nr. 536/93 af 9. marts 1993 om gennemfoerelsesbestemmelser for tillaegsafgiften paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 57, s. 12). Dens artikel 8, fjerde led, bestemmer foelgende:
»Medlemsstaterne meddeler Kommissionen:
- ...
- ...
- ...
- inden den 1. september hvert aar, skemaet i bilaget i udfyldt stand. Overskrides denne frist, tilbageholder Kommissionen et skoensmaessigt beloeb i forskuddet paa de bogfoerte landbrugsudgifter.«
5 Med hensyn til overskridelse af fristen hedder det i femte betragtning til forordningen:
»Erfaringen viser, at der er forekommet betydelige forsinkelser i fremsendelsen af oplysningerne om indsamling og direkte salg og i afgiftsbetalingen, hvilket har hindret, at ordningen har kunnet blive fuldt effektiv; der boer tages fornoedent hensyn til disse erfaringer i form af strenge krav om frister for formidling af oplysninger og for betaling, og kravene boer vaere forbundet med sanktioner.«
6 I henhold til artikel 8, fjerde led, i forordning nr. 536/93 har Kommissionen vedtaget den anfaegtede beslutning, som indeholder foelgende tre artikler:
»Artikel 1
Er det spoergeskema, der er knyttet som bilag til forordning (EOEF) nr. 536/93, ikke fremsendt inden den 1. september hvert aar, tilbageholder Kommissionen for september 1% af det samlede beloeb, der blev udbetalt den paagaeldende medlemsstat for maelk og mejeriprodukter i det foregaaende regnskabsaar, i forskuddet paa den paagaeldende medlemsstats bogfoerte udgifter.
Artikel 2
Viser beregningen af den udgift, der skal erlaegges Faellesskabet, paa grundlag af de oplysninger, der er anfoert i spoergeskemaet som vist i bilaget til forordning (EOEF) nr. 536/93, sig at vaere mere end 10% unoejagtig, tilbageholder Kommissionen i forskuddet paa den paagaeldende medlemsstats bogfoerte udgifter 0,5% af det samlede beloeb, der blev udbetalt den paagaeldende medlemsstat for maelk og mejeriprodukter i regnskabsaaret forud for det regnskabsaar, hvor unoejagtigheden blev afsloeret.
Artikel 3
Er besvarelsen af spoergeskemaet som vist i bilaget til forordning (EOEF) nr. 536/93 ufuldstaendig, tilbageholder Kommissionen i forskuddet paa den paagaeldende medlemsstats udgifter for hver manglende oplysning 0,04% af det samlede beloeb, der blev udbetalt den paagaeldende medlemsstat for maelk og mejeriprodukter i det foregaaende regnskabsaar.«
7 Den Franske Republik har til stoette for sin paastand om annullation i den sag, den har anlagt til proevelse af den anfaegtede beslutning, paaberaabt sig tre anbringender:
- tilsidesaettelse af artikel 8, fjerde led, i forordning nr. 536/93 og artikel 11 i forordning nr. 3950/92 samt visse vaesentlige formforskrifter
- tilsidesaettelse af Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 196), samt
- tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet.
Det foerste anbringende vedroerende tilsidesaettelse af artikel 8, fjerde led, i forordning nr. 536/93 og artikel 11 i forordning nr. 3950/92
8 Dette anbringende har to led.
Tilsidesaettelse af artikel 8, fjerde led, i forordning nr. 536/93
9 Den franske regering har gjort gaeldende, at artikel 8, fjerde led, i forordning nr. 536/93, ikke kan vaere hjemmel for at vedtage artikel 2 og 3 i den anfaegtede beslutning i modsaetning til dens artikel 1. Ifoelge foerstnaevnte bestemmelse foretages der en skoensmaessig fastsat tilbageholdelse af forskuddene paa de bogfoerte landbrugsudgifter alene for det tilfaelde, at det paagaeldende spoergeskema fremsendes til Kommissionen for sent, nemlig efter den fastsatte frist; det tilfaelde, at spoergeskemaet er urigtigt, som omhandlet i den anfaegtede beslutnings artikel 2, eller at spoergeskemaet er ufuldstaendigt, som omhandlet i denne beslutnings artikel 3, er foelgelig udelukket.
10 Hvad naermere angaar de fastsatte sanktioner i tilfaelde af unoejagtige eller ufuldstaendige spoergeskemaer, foelger det af almindelige retsgrundsaetninger, navnlig af princippet om, at sanktioner kun kan paalaegges ved lov, at de skal opregnes udtoemmende i en retsakt, og at de skal fortolkes indskraenkende.
11 Kommissionen mener derimod, at artikel 8, fjerde led, i forordning nr. 536/93 er tilstraekkelig hjemmel til at vedtage den anfaegtede beslutning, som fastsaetter negative oekonomiske konsekvenser for det tilfaelde, at et spoergeskema ikke udfyldes behoerigt. De oplysninger, som spoergeskemaerne giver, er noedvendige, for at maelkekvoteordningen kan vaere fuldt effektiv, og for at Kommissionen rettidigt kan varetage sit forvaltningsansvar. Denne opgave vanskeliggoeres i tilfaelde af ufuldstaendige svar.
12 Det fremgaar af ordlyden af artikel 8, fjerde led, foerste punktum, i forordning nr. 536/93, at denne bestemmelse paalaegger medlemsstaterne en dobbelt forpligtelse. Disse skal ikke blot fremsende spoergeskemaet til Kommissionen foer den angivne dato, nemlig foer den 1. september hvert aar, men ogsaa fremsende det i behoerigt udfyldt stand.
13 De forpligtelser, der paalaegges ved artikel 8, fjerde led, foerste punktum, i forordning nr. 536/93, kan saaledes ikke anses for at vaere opfyldt, hvis det rettidigt fremsendte spoergeskemas indhold hverken er korrekt eller fuldstaendigt. Der sker derfor en skoensmaessig fastsat tilbageholdelse af forskuddet, som omhandlet i denne bestemmelses andet punktum, naar en af de tre situationer, der naevnes i den anfaegtede beslutning, forekommer, nemlig hvis spoergeskemaet ikke fremsendes foer den 1. september eller hvis det paa denne dato fremsendte spoergeskema er ufuldstaendigt eller unoejagtigt i et bestemt omfang.
14 Denne fortolkning stoettes af formaalet med spoergeskemaet og af den rolle, som dette dokument spiller som led i forvaltningen af den tillaegsafgiftsordning, der er indfoert ved forordning nr. 3950/92.
15 Forvaltningen af denne ordning, hvorved der er indfoert en mekanisme for oekonomisk ansvar, nemlig tillaegsafgiften, er overdraget til saavel medlemsstaterne som Kommissionen. Denne forvaltning omfatter bl.a. to former for aktivitet, nemlig dels opkraevning af afgiften, kontrol heraf og udbetaling af provenuet af afgiften til Faellesskabet, og dels udstedelse af eventuelle korrigerende foranstaltninger med henblik paa strukturel udvikling og tilpasning, saaledes som det angives i sekstende og syttende betragtning til forordning nr. 3950/92.
16 Ifoelge anden betragtning til forordning nr. 536/93 indeholder den kontrolbestemmelser, saa det kan efterproeves, om afgiften opkraeves korrekt. Kontrolforanstaltningerne er ifoelge artikel 7 i forordning nr. 536/93 betroet de kompetente nationale myndigheder; disse skal ifoelge forordningens artikel 8, fjerde led, hvert aar ved hjaelp af det naevnte spoergeskema fremsende oplysninger, der afspejler situationen med hensyn til opkraevning af afgiften, til Kommissionen.
17 Ifoelge det af Kommissionen anfoerte, som den franske regering ikke har bestridt, skal denne institution have oplysninger om opkraevningen af afgifterne for rettidigt at kunne vurdere, om og hvordan de forudberegnede resultater af maelkekvoteordningen paa produktionen opnaas, og for at fastslaa deres budgetmaessige virkning paa det loebende regnskabsaar og paa de foelgende regnskabsaar som foelge af udviklingen i maelkeproduktionen. Provenuet af den af medlemsstaten opkraevede afgift betales af denne til Faellesskabet, naermere bestemt til Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (herefter »EUGFL«), som i henhold til artikel 10 i forordning nr. 3950/92 anvender den til finansiering af udgifter i forbindelse med stabilisering og regulering af markedet for mejeriprodukter.
18 Spoergeskemaet har imidlertid kun vaerdi for Kommissionen, saaledes at den kan varetage sine opgaver i forbindelse med budgetproceduren korrekt, hvis det paalideligt afspejler situationen med hensyn til opkraevning af afgifterne. Dette kan kun vaere tilfaeldet, hvis de oplysninger, som det indeholder, er noejagtige og fuldstaendige.
19 Hvad angaar eventuelle foranstaltninger kan Kommissionen kun fremsaette forslag herom, hvis den raader over noejagtige og fuldstaendige oplysninger. I betragtning af, at det eventuelt kan blive noedvendigt at traeffe hensigtsmaessige og passende foranstaltninger i forhold til den faktiske udvikling, skal spoergeskemaet vaere paalideligt, saaledes at det skal indeholde noejagtige og fuldstaendige oplysninger.
20 Endelig henvises til dommene af 17. oktober 1991 (sag C-342/89, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 5031, praemis 16, sag C-346/89, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 5057, praemis 16), hvorefter Kommissionen har kompetence til at nedsaette de maanedlige forskud, saafremt den konstaterer, at det nationale organ i strid med faellesskabsretten ikke har opkraevet visse indtaegter til EUGFL.
21 Kommissionen kan imidlertid kun udoeve den kompetence, som er overdraget den, uafhaengigt af sin kompetence i henhold til artikel 8, fjerde led, i forordning nr. 536/93, saafremt oplysningerne i spoergeskemaet er noejagtige og fuldstaendige, og saaledes giver den mulighed for at kontrollere, hvorvidt de nationale myndigheder har undladt at opkraeve de afgifter, der skal betales af erhvervsdrivende, der har overskredet kvoterne.
22 Den franske regerings anbringende om tilsidesaettelse af artikel 8, fjerde led, i forordning nr. 536/93 kan derfor ikke tages til foelge.
Tilsidesaettelse af artikel 11 i forordning nr. 3950/92
23 Den franske regering har dernaest gjort gaeldende, at den anfaegtede beslutnings artikel 2 og 3 heller ikke kan have hjemmel i artikel 11 i forordning nr. 3950/92. Denne bestemmelse bemyndiger Kommissionen til at fastsaette gennemfoerelsesbestemmelser for tillaegsafgiftsordningen efter den saakaldte forvaltningskomitéprocedure i artikel 30 i Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 (EFT 1968 I, s. 169). Selv hvis de i den anfaegtede beslutnings artikel 2 og 3 fastsatte sanktioner kan sidestilles med gennemfoerelsesbestemmelser som omhandlet i artikel 11 i forordning nr. 3950/92, er forvaltningskomitéen, hvis deltagelse i proceduren for udstedelse af de paagaeldende gennemfoerelsesbestemmelser udtrykkeligt er foreskrevet, ikke blevet hoert, da den anfaegtede beslutning blev vedtaget.
24 Det bemaerkes, at den anfaegtede beslutning fastsaetter betingelserne for udoevelse af den kompetence til tilbageholdelse, som er overdraget Kommissionen ved artikel 8, fjerde led, i forordning nr. 536/93, saaledes at beslutningen ikke kan anses for, som gennemfoerelsesbestemmelse, at vaere omfattet af artikel 11 i forordning nr. 3950/92.
25 Da den anfaegtede beslutning generelt og ens for alle medlemsstater fastsaetter de forskellige tilbageholdelsessatser, der gaelder for de forskellige typer misligholdelser, som fremsendelsen af spoergeskemaet kan vaere behaeftet med, praeciserer den i retssikkerhedens interesse, paa hvilken maade Kommissionen agter at foretage tilbageholdelse af forskud i de forskellige situationer.
26 Det foelger af de foregaaende betragtninger, at anbringendet om tilsidesaettelse af artikel 11 i forordning nr. 3950/92 heller ikke kan tages til foelge.
Det andet anbringende om tilsidesaettelse af forordning nr. 729/70
27 Til stoette for dette anbringende har den franske regering i mangel af en udtrykkelig definition af den kompetence, der er overdraget Kommissionen ved de paagaeldende faellesskabsforordninger, henvist til de foernaevnte domme i sagerne Tyskland mod Kommissionen og Italien mod Kommissionen.
28 Regeringen har anfoert, at de oekonomiske sanktioner mod medlemsstater som dem, der indfoeres ved den anfaegtede beslutning, fremtraeder som endelige sanktioner til forskel fra den i de naevnte domme i sagerne Tyskland mod Kommissionen og Italien mod Kommissionen omhandlede nedsaettelse. Anvendelsen af disse sanktioner er saaledes automatisk. I oevrigt har den franske regering med hensyn til overholdelse af retten til kontradiktion paapeget, at hverken den anfaegtede beslutning eller forordning nr. 536/93 giver den beroerte medlemsstat adgang til at fremsaette sine synspunkter vedroerende en gennemfoert tilbageholdelse, navnlig med hensyn til de grunde, der kan berettige den sanktionerede forsinkelse.
29 Dette anbringende maa forkastes. Dels har Domstolen, som allerede naevnt i naervaerende doms praemis 20, i de ovennaevnte domme i sagerne Tyskland mod Kommissionen og Italien mod Kommissionen fastslaaet, at Kommissionen har kompetence til, i afventning af den endelige beslutning om afslutning af de aarlige regnskaber, at nedsaette de maanedlige forskud, saafremt det nationale organ i strid med faellesskabsretten ikke har opkraevet visse indtaegter til EUGFL.
30 Dels har Domstolen i praemis 18 i de ovennaevnte domme i sagerne Tyskland mod Kommissionen og Italien mod Kommissionen ligeledes fastslaaet, at beslutninger om maanedlige forskud, som i loebet af regnskabsaaret alene traeffes paa grundlag af de til enhver tid disponible oplysninger, kun har midlertidig og foreloebig karakter og ikke kan foregribe den endelige beslutning vedroerende afslutningen af aarsregnskaberne. Denne beslutning traeffes efter en saerlig kontradiktorisk sagsbehandling, hvorunder medlemsstaterne sikres fuld garanti for at kunne fremfoere alle deres synspunkter.
31 Hvis en saadan beslutning om at nedsaette de maanedlige forskud, som traeffes, saafremt visse indtaegter til EUGFL i strid med faellesskabsretten ikke opkraeves, kun er af midlertidig og foreloebig karakter og er underordnet proceduren for afslutning af regnskaber, maa det samme gaelde en beslutning om at tilbageholde de samme maanedlige forskud i henhold til artikel 8, fjerde led, i forordning nr. 536/93, fordi de obligatoriske oplysninger vedroerende disse indtaegter ikke er forskriftsmaessigt fremsendt; en saadan beslutning kan derfor ikke vaere endelig, og den kan underkastes kontrol ved afslutningen af regnskaberne.
32 Det foelger heraf, at en tilbageholdelse af forskud i henhold til artikel 8, fjerde led, i forordning nr. 536/93 i modsaetning til, hvad sagsoegeren haevder, ikke udelukker en proevelse af dens rigtighed som led i den i forordning nr. 729/70 foreskrevne afslutning af regnskaberne. Paa dette tidspunkt har den franske regering mulighed for at fremsaette sine synspunkter vedroerende lovligheden af en tilbageholdelse af forskud, saaledes at retten til kontradiktion er sikret.
Det tredje anbringende om tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet
33 Indledningsvis har den franske regering anfoert, at der er andre kilder til oplysninger end spoergeskemaet, som giver Kommissionen mulighed for at forvalte markedet for maelk, og at der ikke er nogen forbindelse mellem overholdelse af den fastsatte frist for fremsendelsen af spoergeskemaet og ordningens effektivitet.
34 Under henvisning til dommene af 20. februar 1979 (sag 122/78, Buitoni, Sml. s. 677), af 24. september 1985 (sag 181/84, Man (Sugar), Sml. s. 2889) og af 18. april 1989 (sag 358/87, Drewes, Sml. s. 891) har den franske regering dernaest anfoert, at forpligtelsen til fremsendelse af spoergeskemaet inden for den fastsatte frist er en biforpligtelse, hvis manglende overholdelse ikke kan sanktioneres tilsvarende eller strengere end en hovedforpligtelse som den, der gaelder i tilfaelde af manglende opkraevning af den tillaegsafgift, som skal betales af producenter, der har overskredet deres referencemaengder.
35 De sanktioner, der er indfoert ved den anfaegtede beslutning, er uforholdsmaessige paa grund af deres automatiske karakter, deres manglende graduering og stoerrelsen af de tilbageholdte beloeb. Skoensmaessigt fastsatte og automatiske sanktioner i tilfaelde af mangelfuld udfoerelse af administrative foranstaltninger er saaledes for strenge i henhold til den naevnte Buitoni-dom. Der er ingen forbindelse mellem det tilbageholdte beloebs stoerrelse og stoerrelsen af EUGFL's oekonomiske tab; dette tab, som skyldes den forsinkede opkraevning, kompenseres nemlig allerede af de morarenter, som de erhvervsdrivende skal betale. I oevrigt kan de i artikel 1 og 3 i den anfaegtede beslutning fastsatte sanktioner paalaegges en medlemsstat, selv om denne ikke skal betale tillaegsafgift til EUGFL.
36 Hvad navnlig angaar sanktionerne indeholder den anfaegtede beslutnings artikel 1 ingen graduering i forhold til forsinkelsens omfang. Med hensyn til artikel 2 finder den franske regering det vanskeligt at se, hvorfor en medlemsstat skal paalaegges sanktioner for svig, som den selv har afsloeret ved de kontrolforanstaltninger, den har foretaget. Denne bestemmelse giver i oevrigt mulighed for at paalaegge en straf, som oftest er lig med eller endog stoerre end den korrektion, som en afvigelse paa 10% mellem det beloeb, der reelt skal betales, og det beloeb, der er beregnet paa grundlag af oplysningerne i det paagaeldende spoergeskema, medfoerer som led i en afslutning af et regnskab. Artikel 3 indeholder heller ikke nogen graduering efter, hvor vaesentlig den ene eller anden manglende oplysning er.
37 Kommissionen har heroverfor anfoert, at retspraksis vedroerende hovedforpligtelser og biforpligtelser ikke er relevant, fordi Domstolen har udviklet denne praksis specielt med hensyn til sikkerhedsstillelse. Desuden er det ikke umuligt at fremsende de i spoergeskemaet oenskede oplysninger foer den 1. september, da medlemsstaterne raader over disse oplysninger foer denne dato. De negative oekonomiske konsekvenser, navnlig dem, der fremgaar af den anfaegtede beslutnings artikel 2 vedroerende unoejagtige oplysninger, beroerer kun en begraenset del af oplysningerne i spoergeskemaet. Den margen paa 10%, der er sanktioneret i den anfaegtede beslutnings artikel 2, er saaledes kun blevet overskredet af Den Franske Republik én gang i 1987/88 med en fravigelse paa 12,67%. Afslutningsvis har Kommissionen anfoert, at den anfaegtede beslutning indeholder en graduering af de negative oekonomiske foelger alt efter arten af den paagaeldende medlemsstats misligholdelse af forpligtelsen til at fremsende spoergeskemaet foer den 1. september.
38 For at kunne afgoere, om en faellesskabsbestemmelse - saerligt inden for de faelles markedsordninger for landbruget - er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, maa det undersoeges, om de foranstaltninger, som indfoeres ved bestemmelsen, gaar videre, end det er hensigtsmaessigt og noedvendigt for at opfylde det formaal, der tilsigtes med den tilsidesatte retsforskrift. Det boer i saerdeleshed efterproeves, om de midler, som ifoelge bestemmelsen kan bringes i anvendelse for at opfylde det tilsigtede formaal, staar i rimeligt forhold til formaalets betydning og er noedvendige for at opfylde det (jf. dom af 21.1.1992, sag C-319/90, Pressler, Sml. I, s. 203, praemis 12).
39 Formaalet med den anfaegtede beslutning er, ud fra et oenske om ensartet anvendelse og retssikkerhed, at praecisere, hvordan den skoensmaessigt fastsatte tilbageholdelse af forskuddet skal ske. Den definerer herved de forskellige kategorier af misligholdelse af forpligtelsen til at fremsende spoergeskemaet inden for den fastsatte frist og fastsaetter for hvert enkelt kategori en tilsvarende tilbageholdelsessats.
40 For det foerste bemaerkes, at forholdsmaessigheden af de i den anfaegtede beslutning fastsatte naermere bestemmelser for tilbageholdelsen hverken kan drages i tvivl, fordi der findes andre kilder til oplysninger, eller fordi der angiveligt ikke er nogen forbindelse mellem overholdelsen af den fastsatte frist for fremsendelse af spoergeskemaet og ordningens effektivitet.
41 Selv hvis Kommissionen faktisk raader over andre kilder til oplysninger, er det ikke godtgjort, at disse indeholder de samme oplysninger, og at de er disponible paa samme dato, som dem, der kraeves i spoergeskemaet.
42 Hvad angaar den haevdede manglende forbindelse mellem ordningens effektivitet og fristen, bemaerkes blot, at Den Franske Republik selv har redegjort for fristens funktion og betydning inden for rammerne af budgetproceduren. De resultater, der opnaas under denne procedure ved hjaelp af de i spoergeskemaet indeholdte oplysninger, goer det muligt for Kommissionen at udoeve sin forvaltningsfunktion, om det saa blot er ved at foreslaa de kompetente institutioner de eventuelle korrigerende foranstaltninger, som maatte vaere noedvendige.
43 Hvad for det andet angaar den ifoelge den franske regering noedvendige samordning mellem en hovedforpligtelse og en biforpligtelse, maa dette anbringende forkastes, da en foreloebig maanedlig tilbageholdelse af forskud paa daekning af landbrugsudgifter paa grund af misligholdelse af fristen for fremsendelse af det paagaeldende spoergeskema ikke kan sammenlignes med et endeligt afslag paa at daekke et beloeb, fordi en medlemsstat med urette ikke har opkraevet en afgift.
44 Dernaest bemaerkes, at der, naar der fastsaettes tilbageholdelsessatser, som er forskellige alt efter de forskellige kategorier af manglende opfyldelse af forpligtelsen i artikel 8, fjerde led, i forordning nr. 536/93, med den anfaegtede beslutning tages hensyn til, hvor vaesentligt de enkelte kategorier af misligholdelse er for Kommissionen ved forvaltningen af tillaegsafgiftsordningen.
45 Trods gradueringen af tilbageholdelsessatserne efter de forskellige kategorier af misligholdelse har de ved den anfaegtede beslutning indfoerte naermere bestemmelser for tilbageholdelsen ganske vist fortsat en vis standardiseret karakter, saaledes som den franske regering har anfoert.
46 Den omstaendighed, at de forskellige elementer i spoergeskemaet har forskellig betydning, tages saaledes ikke i betragtning ved anvendelsen af den anfaegtede beslutnings artikel 1 og 3; beslutningens artikel 2 indeholder ingen forbindelse mellem tilbageholdelsesbeloebets stoerrelse og stoerrelsen af den korrektion, der fremkaldes ved en afvigelse paa mere end 10% mellem det beloeb, der reelt skal betales, og det beloeb, der er beregnet paa grundlag af spoergeskemaet; den anfaegtede beslutning tager paa ingen maade hensyn til det oekonomiske tab, som EUGFL lider paa grund af misligholdelsen af den forpligtelse, der er paalagt ved artikel 8, fjerde led, i forordning nr. 536/93.
47 Disse karakteristika, som er et resultat af, at de naermere bestemmelser for tilbageholdelsen er standardiserede, kan imidlertid ikke bevirke, at den er uforholdsmaessig i forhold til sit formaal. Disse naermere bestemmelser for tilbageholdelsen (tilbageholdelse af 1% af det samlede beloeb, der blev udbetalt den paagaeldende medlemsstat i det foregaaende regnskabsaar, men kun for forskud for september i tilfaelde af forsinket fremsendelse af spoergeskemaet, tilbageholdelse af 0,5% af samme samlede beloeb i tilfaelde af unoejagtig beregning af afgiften paa mere end 10% og tilbageholdelse af 0,04% for hver manglende oplysning) forekommer ikke i sig selv uforholdsmaessige i forhold til den betydning, som en meddelelse i behoerig form har for forvaltningen af afgiftsordningen. De er saa meget desto mindre uforholdsmaessige, som de ikke endeligt finder anvendelse paa de udgifter, der kan finansieres, men kun, som det fremgaar af overvejelserne vedroerende tilsidesaettelse af forordning nr. 729/70, paa de maanedlige forskud, saaledes at de kun har foreloebig karakter, idet deres rigtighed skal kontrolleres ved afslutningen af regnskaberne.
48 Foelgelig kan heller ikke dette anbringende tiltraedes.
49 Paa grundlag af det ovenfor anfoerte vil Kommissionen vaere at frifinde.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
50 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da Den Franske Republik har tabt sagen, paalaegges det den at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
1) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber frifindes.
2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.