62024CJ0263
DOMSTOLENS DOM (Tiende Afdeling)
3. juli 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse 2008/675/RIA – artikel 3, stk. 1 og 2 – hensyntagen til domme, der tidligere er afsagt i en anden medlemsstat, i forbindelse med en ny straffesag – samme retsvirkninger som tidligere nationale domme – rammeafgørelse 2009/315/RIA – udveksling af oplysninger fra strafferegistre mellem medlemsstaterne – artikel 2, litra a) – begrebet straffedom – administrativ overtrædelse – klassifikation af overtrædelser i national ret – handlinger, som ikke udgør strafferetlige overtrædelser i henhold til national ret«
I sag C-263/24 [Smiliev] (
i
),
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Rajonen sad Tutrakan (kredsdomstolen i Tutrakan, Bulgarien) ved afgørelse af 15. april 2024, indgået til Domstolen den 15. april 2024, i straffesagen mod
YE,
procesdeltager:
Rajonna prokuratura Silistra, Teritorialno otdelenie Tutrakan,
har
DOMSTOLEN (Tiende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, D. Gratsias (refererende dommer), og dommerne E. Regan og J. Passer,
generaladvokat: J. Richard de la Tour,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Europa-Kommissionen ved H. Leupold, J. Vondung og I. Zaloguin, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 3, stk. 1, i Rådets rammeafgørelse 2008/675/RIA af 24. juli 2008 om hensyntagen til domme afsagt i medlemsstaterne i Den Europæiske Union i forbindelse med en ny straffesag (EUT 2008, L 220, s. 32), sammenholdt med artikel 2, litra a), i Rådets rammeafgørelse 2009/315/RIA af 26. februar 2009 om tilrettelæggelsen og indholdet af udvekslinger af oplysninger fra strafferegistre mellem medlemsstaterne (EUT 2009, L 93, s. 23), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/884 af 17. april 2019 (EUT 2019, L 151, s. 143) (herefter »rammeafgørelse 2009/315«).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en straffesag mod den bulgarske statsborger YE for at have ført et motorkøretøj uden det relevante kørekort, mindre end et år efter at han var blevet pålagt en administrativ sanktion for det samme forhold.
Retsforskrifter
Folkeretten
3
Artikel 13 i den europæiske konvention om gensidig retshjælp i straffesager (ETS nr. 30), undertegnet i Strasbourg den 20. april 1959 (herefter »den europæiske konvention om gensidig retshjælp«), bestemmer i stk. 1:
»Den anmodede stat skal fremsende udskrifter af og oplysninger fra strafferegistre, hvorom der til brug for straffesager fremsættes begæring fra en kontraherende part, i samme udstrækning som disse udskrifter og oplysninger kan meddeles til dets egne judicielle myndigheder i tilsvarende sager.«
EU-retten
Konventionen om gensidig retshjælp mellem medlemsstaterne
4
Artikel 1 i konventionen udarbejdet af Rådet i henhold til artikel 34 i traktaten om Den Europæiske Union om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater (EFT 2000, C 197, s. 3, herefter »konventionen om gensidig retshjælp mellem medlemsstaterne«), der har overskriften »Forholdet til andre konventioner om gensidig retshjælp«, har følgende ordlyd:
»1.   Denne konvention har til formål at supplere bestemmelserne i og lette anvendelsen mellem Den Europæiske Unions medlemsstater af:
a) [den europæiske konvention om gensidig retshjælp]
[...]«
5
Konventionens artikel 6 med overskriften »Fremsendelse af anmodninger om gensidig retshjælp« bestemmer i stk. 1:
»Anmodninger om gensidig retshjælp [...] formuleres skriftligt eller ved hjælp af ethvert middel, der kan frembringe skriftlig dokumentation på en måde, der tillader den modtagende medlemsstat at fastslå ægtheden. Sådanne anmodninger fremsendes direkte mellem de judicielle myndigheder, der har stedlig kompetence til at fremsætte og udføre anmodninger, og tilbagesendes gennem samme myndigheder, medmindre andet bestemmes i denne artikel.
[...]«
Rammeafgørelse 2008/675
6
2., 3., 5.-8. og 13. betragtning til rammeafgørelse 2008/675 er sålydende:
»(2)
Den 29. november 2000 vedtog Rådet i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Tammerfors et program for foranstaltninger med henblik på gennemførelse af princippet om gensidig anerkendelse af afgørelser i straffesager [...], hvori der foreskrives »Vedtagelse af et eller flere instrumenter, der indfører princippet om, at retten i en medlemsstat skal være i stand til at tage hensyn til endelige afgørelser i straffesager afsagt af en domstol i en anden medlemsstat, med henblik på at vurdere lovovertræderens kriminelle fortid, overveje, om der er tale om gentagelsestilfælde, og fastlægge, hvilken straf der skal pålægges, samt de nærmere vilkår for fuldbyrdelsen«.
(3)
Formålet med denne rammeafgørelse er at pålægge medlemsstaterne en minimumsforpligtelse til at tage hensyn til domme afsagt i andre medlemsstater. Denne rammeafgørelse bør således ikke være til hinder for, at medlemsstaterne, når de råder over oplysninger, i overensstemmelse med national ret kan tage hensyn til f.eks. endelige afgørelser truffet af administrative myndigheder, hvis afgørelser kan indbringes for en straffedomstol, hvori en person kendes skyldig i en strafbar handling eller i en handling, der er strafbar i henhold til national ret, fordi den udgør en overtrædelse af retsreglerne.
[...]
(5)
Det bør fastslås som et princip, at medlemsstaterne bør tillægge domme afsagt i andre medlemsstater samme retsvirkninger som nationale domme i overensstemmelse med national ret, uanset om disse retsvirkninger ifølge national ret betragtes som spørgsmål om faktiske forhold eller som retlige spørgsmål af processuel eller materiel karakter. Denne rammeafgørelse tager imidlertid ikke sigte på at harmonisere de konsekvenser, som tidligere domme skal have ifølge de forskellige nationale lovgivninger, og forpligtelsen til at tage hensyn til tidligere domme afsagt i andre medlemsstater eksisterer kun i det omfang, der tages hensyn til tidligere nationale domme i henhold til national ret.
(6)
I modsætning til andre instrumenter tager denne rammeafgørelse ikke sigte på fuldbyrdelse i en medlemsstat af retsafgørelser, der er truffet i andre medlemsstater, men tager snarere sigte på at gøre det muligt at knytte konsekvenser til en tidligere dom afsagt i en medlemsstat i forbindelse med en ny straffesag i en anden medlemsstat i det omfang, sådanne konsekvenser er knyttet til tidligere nationale domme i henhold til lovgivningen i den anden medlemsstat.
Denne rammeafgørelse indebærer derfor ingen forpligtelse til at tage hensyn til sådanne tidligere domme i f.eks. tilfælde, hvor de oplysninger, der er fremskaffet i henhold til relevante instrumenter, ikke er tilstrækkelige, hvor den handling, som udløste den tidligere dom, ikke ville have givet anledning til en national dom, eller hvor den tidligere idømte sanktion ikke kendes i det nationale retssystem.
(7)
De retsvirkninger, der tillægges en dom afsagt i en anden medlemsstat, bør svare til retsvirkningerne af en national afgørelse, der træffes i fasen før retssagen, under selve retssagen og i domsfuldbyrdelsesfasen.
(8)
Når der under en straffesag i en medlemsstat foreligger oplysninger om en tidligere dom afsagt i en anden medlemsstat, bør det så vidt muligt undgås, at den berørte person behandles dårligere, end hvis den tidligere dom havde været en national dom.
[...]
(13)
I denne rammeafgørelse respekteres de mange forskellige nationale løsninger og procedurer, der er nødvendige for at tage hensyn til en tidligere dom afsagt i en anden medlemsstat. Udelukkelse af muligheden for på ny at prøve en tidligere dom bør ikke være til hinder for, at en medlemsstat om nødvendigt kan træffe en afgørelse om at tillægge sådanne tidligere domme samme retsvirkninger. [...]«
7
Denne rammeafgørelses artikel 1 med overskriften »Formål« bestemmer i stk. 1:
»Formålet med denne rammeafgørelse er at fastsætte, på hvilke betingelser der i forbindelse med en straffesag mod en person i en medlemsstat skal tages hensyn til tidligere domme afsagt mod samme person for andre forhold i andre medlemsstater.«
8
Nævnte rammeafgørelses artikel 2 med overskriften »Definitioner« lyder:
»I denne rammeafgørelse forstås ved »dom«: alle endelige afgørelser truffet af en straffedomstol, hvori en person kendes skyldig i en strafbar handling.«
9
Samme rammeafgørelses artikel 3 med overskriften »Hensyntagen til domme afsagt i andre medlemsstater i forbindelse med en ny straffesag« fastsætter følgende i stk. 1-3:
»1.   Medlemsstaterne sikrer, at der i forbindelse med en straffesag mod en person tages hensyn til tidligere domme afsagt mod samme person for andre forhold i andre medlemsstater, om hvilke der er fremskaffet oplysninger i henhold til relevante instrumenter om gensidig retshjælp eller om udveksling af oplysninger fra strafferegistre, i det omfang, der tages hensyn til tidligere nationale domme, og at sådanne domme tillægges samme retsvirkninger som tidligere nationale domme i overensstemmelse med national ret.
2.   Stk. 1 finder anvendelse i fasen før retssagen, under selve retssagen og i domsfuldbyrdelsesfasen, navnlig med hensyn til de relevante procedureregler, herunder reglerne for varetægtsfængsling, kvalifikationen af overtrædelsen, straffens type og omfang og reglerne for fuldbyrdelse af afgørelsen.
3.   Hensyntagen til tidligere domme afsagt i andre medlemsstater, jf. stk. 1, har ikke som virkning, at den medlemsstat, der gennemfører den nye retssag, griber ind i, ophæver eller på ny prøver tidligere domme eller eventuelle afgørelser vedrørende disses fuldbyrdelse.«
Rammeafgørelse 2009/315
10
Følgende fremgår af sjette og tiende betragtning til rammeafgørelse 2009/315:
»(6)
[Denne rammeafgørelse] tager navnlig sigte på at forbedre udvekslingen af oplysninger om straffedomme [...]
[...]
(10)
Bestemmelserne i denne rammeafgørelse bør ikke påvirke de muligheder, retsmyndighederne har til direkte at anmode om og sende hinanden oplysninger fra strafferegistret i medfør af artikel 13 sammenholdt med artikel 15, stk. 3, i [den europæiske konvention om gensidig retshjælp] og artikel 6, stk. 1, i [konventionen om gensidig retshjælp mellem medlemsstaterne].«
11
Denne rammeafgørelses artikel 1 med overskriften »Genstand« fastsætter:
»Ved denne rammeafgørelse:
a)
fastsættes betingelserne for en domsstats deling af oplysninger om straffedomme med andre medlemsstater
b)
fastsættes de forpligtelser, der påhviler domsstaten og den medlemsstat, hvori den domfældte er statsborger (»medlemsstat, hvori den pågældende person er statsborger«), og de metoder, der skal anvendes ved besvarelse af en anmodning om oplysninger fra strafferegistret
c)
oprettes et decentraliseret IT-system til udveksling af strafferegisteroplysninger på grundlag af de enkelte medlemsstaters strafferegisterdatabaser, det europæiske informationssystem vedrørende strafferegistre (ECRIS).«
12
Nævnte rammeafgørelses artikel 2 med overskriften »Definitioner« bestemmer:
»I denne rammeafgørelse forstås ved:
a)
»dom«: alle endelige afgørelser truffet af en kriminalret over for en fysisk person i forbindelse med en strafferetlig overtrædelse, for så vidt disse afgørelser registreres i domsstatens strafferegister
[...]
c)
»strafferegister«: det eller de nationale registre, der indeholder oplysninger om afsagte domme i henhold til national ret.
[...]«
13
Samme rammeafgørelses artikel 4 med overskriften »Forpligtelser, der påhviler domsstaten« lyder i stk. 2:
»Den centrale myndighed i domsstaten informerer snarest muligt de centrale myndigheder i de andre medlemsstater om domme afsagt på dens territorium over personer, der er statsborgere i sådanne andre medlemsstater, således som de er anført i strafferegistret.
[...]«
14
Artikel 7 i rammeafgørelse 2009/315 med overskriften »Besvarelse af en anmodning om oplysninger om straffedomme« fastsætter i stk. 4:
»Hvor den centrale myndighed i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvori den pågældende person er statsborger, modtager en anmodning i medfør af artikel 6 om oplysninger fra strafferegistret vedrørende en straffedom afsagt over den pågældende statsborger, overfører den anmodede medlemsstat sådanne oplysninger i samme omfang som fastsat i artikel 13 i [den europæiske konvention om gensidig retshjælp].«
Bulgarsk ret
NK
15
Artikel 8, stk. 2, i Nakazatelen kodeks (straffeloven, herefter »NK«) gennemfører rammeafgørelse 2008/675. Denne bestemmelse har følgende ordlyd:
»Der tages hensyn til en retskraftig dom, som er afsagt i en anden medlemsstat i Den Europæiske Union for en handling, som er strafbar i henhold til [NK], i enhver straffesag, som føres mod den samme person i Republikken Bulgarien«.
16
NK’s artikel 66, stk. 1, har følgende ordlyd:
»Såfremt retten idømmer en frihedsstraf på op til tre år, kan den gøre fuldbyrdelsen af den idømte straf betinget med en prøvetid på tre til fem år, hvis personen ikke er idømt frihedsstraf for en generel strafferetlig overtrædelse, og retten finder, at strafafsoning ikke er nødvendig for at opnå strafformålet og især for den dømtes rehabilitering.«
17
NK’s artikel 78a, stk. 1, fastsætter:
»En myndig person fritages for strafferetligt ansvar af retten og pålægges en bøde på 1 000-5 000 [bulgarske leva (BGN) (ca. 500-2 500 EUR)], såfremt følgende betingelser er opfyldt samtidig:
a)
[...] [D]er er i tilfælde af forsæt fastsat en frihedsstraf på op til tre år eller en anden mildere straf eller i tilfælde af uagtsomhed en frihedsstraf på op til fem år eller en anden mildere straf for den pågældende strafbare handling.
b)
Gerningsmanden er hverken blevet dømt for at have begået en generel strafferetlig overtrædelse eller frikendt for strafferetligt ansvar i henhold til bestemmelserne i dette kapitel.
c)
Den økonomiske skade, som er blevet forvoldt som følge af overtrædelsen, er blevet erstattet.«
18
NK’s artikel 343c har følgende ordlyd:
»(1)   Den, der fører et motorkøretøj i den periode, hvor vedkommende er frakendt førerretten, efter at være blevet straffet for samme handling i forbindelse med en administrativ procedure, idømmes en frihedsstraf på op til tre år og en bøde på 200-1 000 BGN [(ca. 100-500 EUR)].
(2)   Den, der inden for et år efter at være blevet idømt en sanktion under en administrativ procedure for at have ført et motorkøretøj uden det relevante kørekort, begår en sådan handling, idømmes en frihedsstraf på mellem et og tre år og en bøde på 500-1 200 BGN [(ca. 250-600 EUR)].«
19
NK’s artikel 345 er affattet således:
»(1)   Den, der anvender en nummerplade, som er udleveret til et andet motorkøretøj, eller en nummerplade, som ikke er udleveret af de kompetente myndigheder, idømmes en frihedsstraf på op til et år eller en bøde på 500-1 000 BGN [(ca. 250-500 EUR)].
(2)   Den i stk. 1 nævnte straf gælder ligeledes for enhver, der fører et motorkøretøj, som ikke er korrekt indregistreret.«
Nakazatelno-protsesualen kodeks
20
I henhold til artikel 247, stk. 1, i Nakazatelno-protsesualen kodeks (strafferetsplejeloven) (DV nr. 86 af 28.10.2005) indledes sagen i første instans ved et anklageskrift eller efter en anmeldelse indgivet af offeret for overtrædelsen.
Naredba no 8 za funktsiite i organizatsiata na dejnostta na bjurata za sadimost
21
Artikel 40 i Naredba no 8 za funktsiite i organizatsiata na dejnostta na bjurata za sadimost (bekendtgørelse nr. 8 om strafferegistrenes opgaver og tilrettelæggelsen af deres aktiviteter) af 26. februar 2008 bestemmer følgende i stk. 1:
»Alle domme og administrative sanktioner, der idømmes i henhold til NK’s artikel 78a, anføres på straffeattesten [...]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
22
YE blev ved protokollat af 7. marts 2023 pålagt en administrativ sanktion med virkning fra den 4. maj 2023 for at have ført et motorkøretøj uden det relevante kørekort. I den foreliggende sag er han tiltalt for den 25. oktober 2023 på ny at have begået det samme forhold inden for en frist på mindre end et år efter, at han inden for rammerne af den administrative sag var blevet pålagt en sanktion for disse forhold, hvilket er strafbart i henhold til NK’s artikel 343, stk. 2.
23
Straffesagen mod YE er anlagt ved Rajonen sad Tutrakan (kredsdomstolen i Tutrakan, Bulgarien), som er den forelæggende ret. Det er i forbindelse med den retslige undersøgelse blevet konstateret, at YE er blevet dømt flere gange ved de nationale retter, nemlig den 2. november 2023 for at have anvendt et falsk kørekort, hvilket er en overtrædelse i henhold til NK’s artikel 316, sammenholdt med NK’s artikel 308, stk. 1, den 7. december 2023 for en lovovertrædelse, der er identisk med den, der er omhandlet i nærværende doms præmis 22, og igen den 19. januar 2024 for at have anvendt et falsk kørekort. Ved alle disse domme blev YE idømt betingede fængselsstraffe på grundlag af NK’s artikel 66, stk. 1.
24
Endvidere har den forelæggende ret på grundlag af oplysningerne fra det europæiske informationssystem vedrørende strafferegistre (ECRIS) konstateret, at YE ligeledes er blevet dømt for overtrædelser af færdselslovgivningen i andre medlemsstater.
25
Først idømte Politierechtbank Vilvoorde (retten i straffesager vedrørende mindre forseelser i Vilvoorde, Belgien) ved dom af 15. november 2021, der blev endelig den 3. januar 2022, således YE for flere overtrædelser af belgisk lovgivning begået den 14. juni 2020 i Zaventem (Belgien).
26
For det første blev YE – dels for at have ført et køretøj, uden at dette var dækket af en lovpligtig ansvarsforsikring, dels for på offentlig vej at have ført et køretøj, der ikke var indregistreret, eller hvorpå den nummerplade, der var blevet udstedt på indregistreringstidspunktet, ikke var påsat – idømt en bøde på 800 EUR eller i tilfælde af manglende betaling heraf inden for den lovbestemte frist et forbud mod at føre et motorkøretøj i en periode på 30 dage samt frakendt retten til at føre ethvert motorkøretøj i en periode på en måned.
27
For det andet blev han idømt en bøde på 200 EUR eller i tilfælde af manglende betaling heraf inden for den lovbestemte frist et forbud mod at føre et motorkøretøj i en periode på 30 dage samt frakendt retten til at føre ethvert motorkøretøj i en periode på 15 dage for at have brugt en mobiltelefon, mens han førte et køretøj på offentlig vej, uden at køretøjet var standset eller parkeret.
28
For det tredje blev han idømt en bøde på 200 EUR eller i tilfælde af manglende betaling heraf inden for den lovbestemte frist en fængselsstraf på tre dage for kørsel på offentlig vej med et køretøj, der var indregistreret i Belgien, uden at være i besiddelse af en gyldig synsrapport, det tilsvarende synsmærke og en identifikationsrapport, en teknisk beskrivelse eller et andet dokument med en visuel undersøgelse af køretøjet svarende til dets anvendelse.
29
Dernæst idømte Amtsgericht Prüm (byretten i Prüm, Tyskland) ved dom af 16. august 2023, der blev endelig den 16. september 2023, YE en bøde på 50 EUR for at have ført et køretøj uden kørekort eller efter at være blevet frakendt førerretten.
30
Ved dom af 15. december 2023 fastslog den forelæggende ret under hensyntagen til YE’s tidligere domme, at han var skyldig i at have ført et køretøj uden kørekort, og idømte ham en ubetinget frihedsstraf samt en bøde.
31
Den 27. februar 2024 blev denne dom ophævet af Okrazjen sad Silistra (den regionale domstol i Silistra, Bulgarien), som hjemviste sagen til et andet dommerkollegium ved den forelæggende ret med pålæg om at undersøge, om de sanktioner, som den belgiske ret havde pålagt, havde retsvirkninger.
32
Den forelæggende ret er af den opfattelse, at en fortolkning af artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675, sammenholdt med artikel 2, litra a), i rammeafgørelse 2009/315, er nødvendig for afgørelsen af hovedsagen. Anerkendelsen af retsvirkningerne af såvel de domme, der er afsagt i Belgien, som de domme, der er afsagt i Tyskland, har således betydning for, hvilken straf der kan idømmes tiltalte, idet disse domme var blevet endelige på tidspunktet for de i hovedsagen omhandlede forhold og således udgør »tidligere domme« som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675.
33
Den forelæggende ret har anført, at det i princippet er muligt at fritage den tiltalte for strafansvar og pålægge ham en administrativ sanktion, hvis han i overensstemmelse med NK’s artikel 78, stk. 1, litra b), ikke er blevet dømt for en »generel« strafferetlig overtrædelse. Det er ligeledes muligt at udsætte fuldbyrdelsen af en frihedsstraf på grundlag af NK’s artikel 66, stk. 1, hvis den tiltalte ikke tidligere er blevet idømt en sådan straf for at have begået en generel strafferetlig overtrædelse.
34
Den forelæggende ret er i tvivl om, efter hvilke kriterier den kan afgøre, om de lovovertrædelser, som YE har begået, og som er blevet sanktioneret af de belgiske og tyske retter, skal kvalificeres som strafferetlige eller administrative overtrædelser med henblik på at tage hensyn til disse overtrædelser i forbindelse med hovedsagen.
35
For det første er den forelæggende ret af den opfattelse, at artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675 skal fortolkes således, at der skal tages hensyn til domme afsagt for handlinger, der kan medføre en sanktion, og ikke kun for strafferetlige overtrædelser, idet sidstnævnte begreb har en snævrere betydning i bulgarsk ret.
36
Til støtte for denne fortolkning har den forelæggende ret anført, at den bulgarske version af artikel 2 i rammeafgørelse 2008/675 ganske vist med hensyn til definitionen af begrebet »dom« henviser til alle endelige afgørelser truffet af en straffedomstol, hvori en person kendes skyldig i en »strafbar handling« (på bulgarsk »prestaplenie«). Den forelæggende ret har imidlertid anført, at artikel 2, litra a), i rammeafgørelse 2009/315 i denne samme sprogversion definerer begrebet »dom« som alle endelige afgørelser truffet af en kriminalret over for en fysisk person i forbindelse med en »handling, der kan medføre en sanktion« (på bulgarsk »nakazuemo dejanie«). På samme måde anvendes i den tyske og i den nederlandske version af sidstnævnte bestemmelse henholdsvis ordene »Straftat« og »strafbaar feit«, som svarer til hinanden.
37
For det andet har den forelæggende ret anført, at der i bulgarsk ret sondres mellem »strafferetlige« overtrædelser og »administrative« overtrædelser, idet sidstnævnte generelt ikke fremgår af strafferegistret og derfor ikke skal kvalificeres som »handlinger, der kan medføre en sanktion« som omhandlet i artikel 2, litra a), i rammeafgørelse 2009/315 i den bulgarske version. I henhold til artikel 40, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 8 af 26. februar 2008 omfatter strafferegistret imidlertid ikke kun domme for strafferetlige overtrædelser, men også administrative sanktioner, der pålægges i henhold til NK’s artikel 78a. Den forelæggende ret har endvidere præciseret, at strafferetsplejelovens artikel 247 indfører en sondring mellem »generelle« strafferetlige overtrædelser, dvs. for hvilke retsforfølgningen indledes ved et anklageskrift fra anklagemyndigheden, og »private« overtrædelser, for hvilke retsforfølgningen iværksættes efter en anmeldelse fra offeret.
38
Den forelæggende ret har anført, at der derimod i tysk og belgisk ret anvendes en anden klassificering af de handlinger, der kan medføre en sanktion, idet tysk ret sondrer mellem to kategorier af handlinger, nemlig dels forbrydelser (»Verbrechen«), dels strafbare gerninger (»Vergehen«), mens der i belgisk ret er foretaget en inddeling i tre kategorier, nemlig »forbrydelser«, »strafbare gerninger« og »forseelser«.
39
De oplysninger, som ECRIS giver, gør det imidlertid ikke muligt at fastlægge den kategori, som de handlinger, der er omfattet af de tidligere domme afsagt i Belgien og Tyskland, henhører under i henhold til den relevante nationale lovgivning, hvilket ifølge den forelæggende ret forhindrer den i at afgøre, om den i henhold til bulgarsk ret skal behandle disse handlinger som administrative eller strafferetlige overtrædelser, og i sidstnævnte tilfælde om de udgør generelle eller private strafferetlige overtrædelser.
40
For det tredje har den forelæggende ret, såfremt de nævnte handlinger skal anses for at have samme virkning som de handlinger, der er indeholdt i strafferegistret og i ECRIS i henhold til bulgarsk ret, heraf udledt, at den vil være nødt til at fastslå, at de domme, der er afsagt af de belgiske og de tyske retter, ifølge bulgarsk ret kun kan udgøre domme for strafferetlige overtrædelser eller afgørelser om fritagelse for strafansvar som omhandlet i artikel NK’s 78a. I denne henseende har den forelæggende ret for det første anført, at disse domme ikke er gengivet i ECRIS som afgørelser om fritagelse for strafansvar. For det andet vedrører de omhandlede kategorier af strafferetlige overtrædelser handlinger, der ikke har ført til nogen ofre. Den forelæggende ret har heraf udledt, at de omhandlede handlinger er generelle strafferetlige overtrædelser, hvilket udelukker anvendelsen af NK’s artikel 66 og 78a i hovedsagen.
41
For det tilfælde, at den forelæggende ret ikke vil være nødt til at fastslå, at de domme, der er indeholdt i ECRIS, svarer til de domme, der er indeholdt i det bulgarske strafferegister, har den anført, at der ikke findes kriterier, der gør det muligt at vurdere, under hvilke kategorier af »handlinger, der kan medføre en sanktion«, de handlinger, for hvilke den tiltalte er blevet dømt i Belgien og Tyskland, henhører, og at spørgsmålet om, hvorvidt der skal tages hensyn til de domme, der er afsagt i så henseende, skal afgøres fra sag til sag. I denne forbindelse vil det kunne konkluderes, at de straffe, der er idømt af de udenlandske domstole, skal betragtes som domme for administrative overtrædelser, som der derfor ikke skal tages hensyn til.
42
Den forelæggende ret er imidlertid af den opfattelse, at optagelsen af domme i strafferegistret for visse kategorier af lovovertrædelser er begrundet i den fare for den offentlige orden, som disse lovovertrædelser efter den pågældende medlemsstats lovgivers opfattelse udgør, en vurdering, som skal accepteres af de øvrige medlemsstater. Den forpligtelse, der er fastsat i artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675, vedrører disses hensyntagen til de domme, som denne medlemsstat har besluttet at opføre i strafferegistret, og dermed en hensyntagen til disse domme, der er identisk med den, der er fastsat i dens nationale lovgivning med hensyn til virkningerne af de nationale domme, der er indført i dens eget strafferegister.
43
For det fjerde har den forelæggende ret anført, at NK’s artikel 8, stk. 2, kun gør det muligt at tage hensyn til en dom afsagt i en anden medlemsstat for handlinger, der udgør en strafferetlig overtrædelse som omhandlet i den bulgarske straffelov. I henhold til sjette betragtning til rammeafgørelse 2008/675 er den kompetente nationale ret desuden ikke forpligtet til at tage hensyn til en tidligere dom afsagt i en anden medlemsstat, når det ikke er muligt at afsige en national dom for den handling, der gav anledning til denne tidligere dom.
44
Ifølge den forelæggende ret kan der derfor i hovedsagen kun tages hensyn til den dom, som den tyske ret har afsagt, fordi den svarer til en dom for den strafferetlige overtrædelse, der er omhandlet i NK’s artikel 343c, og den dom, der er afsagt af den belgiske ret vedrørende kørsel med et køretøj, der ikke er indregistreret, fordi den svarer til en dom for den strafferetlige overtrædelse, der er omhandlet i NK’s artikel 345. De øvrige handlinger, der er genstand for de domme, som den belgiske ret har afsagt, kan ikke straffes som strafferetlige overtrædelser i henhold til bulgarsk ret, navnlig ikke kørsel med et køretøj, der ikke har været undergivet et syn. Den straf, der er idømt for sidstnævnte lovovertrædelse, svarer imidlertid til en frihedsstraf, hvilket betyder, at hvis dens virkning anerkendes, er det ikke muligt at idømme en betinget straf i henhold til NK’s artikel 66 for den i hovedsagen omhandlede lovovertrædelse.
45
Den forelæggende ret er derfor af den opfattelse, at der ikke er nogen regelkonflikt mellem NK’s artikel 8, stk. 2, og artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675. En sådan fortolkning gør det muligt dels at sikre, at tiltaltes situation ikke forværres af en strengere straf, end hvis han var blevet dømt for den samme handling af den nationale ret, dels at undgå det resultat, at en straf for en handling, som ikke retsforfølges i fuldbyrdelsesstaten, fuldbyrdes i praksis.
46
På denne baggrund har Rajonen sad Tutrakan (kredsdomstolen i Tutrakan) besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 3, stk. 1, i [rammeafgørelse 2008/675], sammenholdt med artikel 2, litra a), i [rammeafgørelse 2009/315,] fortolkes således, at kravet om hensyntagen til tidligere domme afsagt mod samme person i andre medlemsstater indebærer, at den ret, ved hvilken der er anlagt en ny straffesag mod samme person (den dømmende ret), er forpligtet til at anse tidligere domme, som er registreret i [ECRIS], og som er afsagt i andre medlemsstater, for at vedrøre de samme kategorier af handlinger, der kan medføre en sanktion, og som i henhold til national ret klassificeres i forhold til den offentlige fare, som de udgør, og skal indføres i strafferegistret i den medlemsstat, hvor den dømmende ret er beliggende? Når der findes flere kategorier af handlinger, der kan medføre en sanktion, og som i henhold til den dømmende rets nationale lovgivning skal indføres i strafferegistret og har forskellige retsvirkninger i tilfælde af domfældelse, tilkommer det da den nationale ret, ved hvilken der er anlagt en straffesag mod en given person, i hvert enkelt tilfælde at vurdere, hvilken kategori de handlinger, der har givet anledning til tidligere domme afsagt i andre medlemsstater, falder ind under ifølge den nationale klassificering? I hvilke tilfælde skal der foretages en sådan vurdering?
2)
Skal artikel 3, stk. 1, i [rammeafgørelse 2008/675] fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en ret er forpligtet til ikke at tage hensyn til tidligere domme afsagt i en anden EU-medlemsstat for handlinger, som ikke udgør strafferetlige overtrædelser i henhold til den dømmende rets nationale lovgivning?«
Retsforhandlingerne for Domstolen
47
Ved afgørelse af 24. juni 2024 har Domstolens præsident besluttet, at den foreliggende sag skal pådømmes forud for andre sager i henhold til procesreglementets artikel 53, stk. 3.
48
Ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 29. juli 2024 blev anmodningen fra den forelæggende ret om at undergive nærværende sag den fremskyndede procedure, der er fastsat i procesreglementets artikel 105, afslået.
Om de præjudicielle spørgsmål
49
Behandlingen af de præjudicielle spørgsmål skal indledes med det andet spørgsmål.
Det andet spørgsmål
50
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den kompetente ret med henblik på at træffe afgørelse i en straffesag ikke kan tage hensyn til tidligere domme afsagt i en anden medlemsstat over for den i straffesagen tiltalte person for handlinger, der ikke udgør strafferetlige overtrædelser i henhold til national ret.
51
Det fremgår af artikel 1, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675, at formålet med denne rammeafgørelse er at fastsætte, på hvilke betingelser der i forbindelse med en straffesag mod en person i en medlemsstat skal tages hensyn til tidligere domme afsagt over for samme person for andre forhold i andre medlemsstater.
52
Med henblik herpå pålægger denne rammeafgørelses artikel 3, stk. 1, sammenholdt med femte betragtning hertil, medlemsstaterne en forpligtelse til at sikre, at der i denne forbindelse både tages hensyn til tidligere domme afsagt i andre medlemsstater, om hvilke der er fremskaffet oplysninger i henhold til relevante instrumenter om gensidig retshjælp eller om udveksling af oplysninger fra strafferegistre, i det omfang, der tages hensyn til tidligere nationale domme i henhold til national ret, og at de tillægges samme retsvirkninger som sidstnævnte tidligere domme i overensstemmelse med denne ret, uanset om disse retsvirkninger betragtes som spørgsmål om faktiske forhold eller som retlige spørgsmål af processuel eller materiel karakter (dom af 21.9.2017, Beshkov, C-171/16, EU:C:2017:710, præmis 26).
53
Det fremgår imidlertid ligeledes af femte betragtning til nævnte rammeafgørelse, at den ikke tager sigte på at harmonisere de konsekvenser, som tidligere domme skal have ifølge de forskellige nationale lovgivninger, og forpligtelsen til at tage hensyn til tidligere domme afsagt i andre medlemsstater eksisterer kun i det omfang, der tages hensyn til tidligere nationale domme i henhold til national ret. Som det anføres i tredje betragtning til rammeafgørelse 2008/675, er den forpligtelse, der påhviler medlemsstaterne i henhold til rammeafgørelsens artikel 3, stk. 1, til i forbindelse med en ny straffesag at tage hensyn til domme afsagt i andre medlemsstater, en minimumsforpligtelse.
54
Som det udtrykkeligt præciseres i sjette betragtning hertil, tager denne rammeafgørelse i modsætning til andre instrumenter ikke sigte på fuldbyrdelse i en medlemsstat af retsafgørelser, der er truffet i andre medlemsstater, men tager snarere sigte på at gøre det muligt at knytte konsekvenser til en tidligere dom afsagt i en medlemsstat i forbindelse med en ny straffesag i en anden medlemsstat i det omfang, sådanne konsekvenser er knyttet til tidligere nationale domme i henhold til lovgivningen i den anden medlemsstat. Nævnte rammeafgørelse indebærer derfor ingen forpligtelse til at tage hensyn til sådanne tidligere domme i f.eks. tilfælde, hvor de oplysninger, der er fremskaffet i henhold til relevante instrumenter, ikke er tilstrækkelige, hvor den handling, som udløste den tidligere dom, ikke ville have givet anledning til en national dom, eller hvor den tidligere idømte sanktion ikke kendes i det nationale retssystem.
55
Det fremgår således af ordlyden af artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675, sammenholdt med tredje, femte og sjette betragtning hertil, at denne bestemmelse ikke pålægger medlemsstaterne i forbindelse med en straffesag mod en person at tage hensyn til tidligere domme afsagt mod den pågældende i en anden medlemsstat, når disse er blevet afsagt for handlinger, der ikke udgør strafferetlige overtrædelser i henhold til national ret, og som derfor ikke kan gøres til genstand for en straffedom inden for rammerne af national ret.
56
Den nævnte bestemmelse er følgelig ikke til hinder for, at en medlemsstat i sin nationale lovgivning fastsætter en bestemmelse, der pålægger de kompetente retter ikke at tage hensyn til tidligere domme afsagt i en anden medlemsstat over for en person, der er tiltalt i en straffesag, for handlinger, der ikke udgør strafferetlige overtrædelser i henhold til national ret.
57
I det foreliggende tilfælde er bestemmelsen ikke til hinder for, at den forelæggende ret i overensstemmelse med national ret udelukkende tager hensyn til den tidligere dom, som tiltalte i hovedsagen blev idømt i Tyskland for at føre et køretøj uden kørekort, og den dom, der blev afsagt mod ham i Belgien for at føre et køretøj, der ikke er indregistreret, eftersom det ifølge den forelæggende rets oplysninger kun er disse domme, der vedrører handlinger, som i henhold til denne nationale ret udgør strafferetlige overtrædelser, der som sådan kan straffes ved dom.
58
Henset til det ovenstående skal det andet spørgsmål besvares med, at artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675 skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den kompetente ret med henblik på at træffe afgørelse i en straffesag ikke kan tage hensyn til tidligere domme afsagt i en anden medlemsstat over for den i straffesagen tiltalte person for handlinger, der ikke udgør strafferetlige overtrædelser i henhold til national ret, og som derfor ikke kan gøres til genstand for en straffedom inden for rammerne af denne ret.
Det første spørgsmål
59
Indledningsvis bemærkes, at det fremgår af fast retspraksis, at det som led i den samarbejdsprocedure mellem de nationale retter og Domstolen, som er indført ved artikel 267 TEUF, tilkommer denne at give den nationale ret et hensigtsmæssigt svar, som sætter den i stand til at afgøre den tvist, der verserer for den. Ud fra dette synspunkt påhviler det Domstolen efter omstændighederne at omformulere de spørgsmål, den forelægges. Domstolen kan desuden inddrage EU-retlige regler, som den nationale ret ikke har henvist til i sine spørgsmål (dom af 5.12.2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Anerkendelse og fuldbyrdelse af bødestraffe), C-671/18, EU:C:2019:1054, præmis 26 og den deri nævnte retspraksis).
60
I det foreliggende tilfælde skal det for det første bemærkes, at den forelæggende ret med det første spørgsmål nærmere bestemt ønsker oplyst, om den skal kvalificere de handlinger, der har givet anledning til de tidligere domme, som den person, der er omhandlet i straffesagen i hovedsagen, har været genstand for i andre medlemsstater, ud fra de typer af handlinger, der kan medføre en sanktion, der er fastsat i national ret, som sondrer mellem disse handlinger på grundlag af, om de har karakter af en administrativ overtrædelse eller en strafferetlig overtrædelse, og inddeler de strafferetlige overtrædelser i to kategorier, hvor den første vedrører »generelle« strafferetlige overtrædelser, for hvilke retsforfølgningen indledes ved et anklageskrift fra anklagemyndigheden, og den anden vedrører »private« strafferetlige overtrædelser, for hvilke retsforfølgningen iværksættes efter en anmeldelse fra offeret.
61
For det andet skal det fremhæves, at artikel 3, stk. 2, i rammeafgørelse 2008/675 præciserer rækkevidden af denne rammeafgørelses artikel 3, stk. 1, som det første spørgsmål henviser til, idet det anføres, at sidstnævnte stykke finder anvendelse i fasen før retssagen, under selve retssagen og i domsfuldbyrdelsesfasen, navnlig med hensyn til de relevante procedureregler, herunder reglerne for varetægtsfængsling, kvalifikationen af overtrædelsen, straffens type og omfang og reglerne for fuldbyrdelse af afgørelsen. Med dette første spørgsmål ønsker den forelæggende ret imidlertid netop oplyst, hvorledes de lovovertrædelser, som den i straffesagen tiltalte person tidligere er blevet dømt for i andre medlemsstater, skal kvalificeres, og dette henset til indvirkningen af en sådan kvalificering på den afgørelse, som den kan træffe over for den pågældende.
62
Det skal følgelig antages, at den forelæggende ret med det første spørgsmål nærmere bestemt ønsker oplyst, om artikel 3, stk. 1 og 2, i rammeafgørelse 2008/675, sammenholdt med artikel 2, litra a), i rammeafgørelse 2009/315, skal fortolkes således, at det med henblik på at tage hensyn til tidligere domme afsagt i en anden medlemsstat mod en person, der er tiltalt i en straffesag, tilkommer den kompetente nationale ret, at vurdere, om de handlinger, der har givet anledning til disse domme, som er registreret i ECRIS, henset til den klassificering, der er foretaget i national ret, skal kvalificeres som strafferetlige overtrædelser eller administrative overtrædelser og, i det første tilfælde, som generelle strafferetlige overtrædelser eller som private strafferetlige overtrædelser, når de retsvirkninger, der er fastsat i national ret, er forskellige, alt efter hvilken kategori den handling, der har givet anledning til en tidligere dom, tilhører.
63
Som det er anført i nærværende doms præmis 52, pålægger artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675 medlemsstaterne at sikre dels, at der i forbindelse med en straffesag mod en person tages hensyn til tidligere »domme« afsagt i en anden medlemsstat i det omfang, der tages hensyn hertil i henhold til national ret, dels en anerkendelse med hensyn til disse domme af de »samme« retsvirkninger som dem, der tillægges tidligere nationale domme i overensstemmelse med national ret. Det fremgår i øvrigt af ordlyden af rammeafgørelsens artikel 3, stk. 2, der er gengivet i denne doms præmis 61, at denne forpligtelse finder anvendelse navnlig med hensyn til kvalifikationen af overtrædelsen samt straffens type og omfang.
64
I denne sammenhæng gør det første spørgsmål det nødvendigt at fastlægge rækkevidden af dels begrebet »dom« som omhandlet i artikel 2 i rammeafgørelse 2008/675, dels udtrykket »samme« som omhandlet i rammeafgørelsens artikel 3, stk. 1, med henblik på at definere de forpligtelser for de nationale retter, der er fastsat i sidstnævnte bestemmelse, for så vidt angår hensyntagen til »tidligere domme afsagt [...] i andre medlemsstater« og anerkendelse med hensyn til disse domme af »samme retsvirkninger som tidligere nationale domme i overensstemmelse med national ret«.
65
I første række bemærkes, at i henhold til denne rammeafgørelses artikel 2 forstås ved »dom«»alle endelige afgørelser truffet af en straffedomstol, hvori en person kendes skyldig i en strafbar handling«.
66
Det skal indledningsvis fremhæves, at den af den forelæggende ret anførte omstændighed, at artikel 2, litra a), i rammeafgørelse 2009/315 i den bulgarske version definerer begrebet »dom« ved at henvise til begrebet »handling, der kan medføre en sanktion«, i modsætning til hvad den forelæggende ret har anført, ikke nødvendigvis betyder, at sidstnævnte begreb skal anvendes med henblik på definitionen af begrebet »dom« som omhandlet i artikel 2 i rammeafgørelse 2008/675, uanset henvisningen i sidstnævnte bestemmelse til begrebet »strafbar handling«, fordi sidstnævnte begreb har en snævrere betydning på bulgarsk end begrebet »handling, der kan medføre en sanktion«.
67
I denne forbindelse følger det af Domstolens faste praksis, at den formulering, der er anvendt i visse sprogversioner af en EU-retlig bestemmelse, ikke kan tjene som eneste grundlag for bestemmelsens fortolkning eller tillægges større betydning end de øvrige sprogversioner. Nødvendigheden af en ensartet anvendelse og dermed fortolkning af en EU-retsakt udelukker nemlig, at denne betragtes isoleret i en af sine versioner, men kræver, at den pågældende bestemmelse fortolkes på baggrund af den almindelige opbygning af og formålet med den ordning, som den er en del af, navnlig i lyset af de versioner, der er udfærdiget på alle sprogene (dom af 5.12.2024, Network One Distribution, C-506/23, EU:C:2024:1003, præmis 27 og den deri nævnte retspraksis).
68
I det foreliggende tilfælde bemærkes, at ordlyden af disse bestemmelser i de fleste sprogversioner af såvel artikel 2 i rammeafgørelse 2008/675 som artikel 2, litra a), i rammeafgørelse 2009/315 henviser til begrebet »strafferetlig overtrædelse«. Dette er bl.a. tilfældet for den tyske og den nederlandske version af disse to bestemmelser, der anvender udtrykket »Straftat« henholdsvis »strafbaar feit«, som svarer til dette begreb og ikke til det mere generelle begreb »handling, der kan medføre en sanktion«.
69
En fortolkning, hvorefter begrebet »dom« som omhandlet i artikel 2 i rammeafgørelse 2008/675 alene skal defineres med henvisning til strafferetlige overtrædelser, understøttes af tredje betragtning til rammeafgørelse 2008/675. Det fremgår nemlig af denne betragtning, at dette begreb ikke omfatter endelige afgørelser truffet af administrative myndigheder, som fastslår en persons ansvar for en »strafbar handling« eller en »handling, der er strafbar i henhold til national ret, fordi den udgør en overtrædelse af retsreglerne«. EU-lovgiver har herved ønsket at indføre en sondring mellem strafferetlige overtrædelser på den ene side og handlinger, der kan straffes i henhold til national ret, men ikke er af strafferetlig karakter på den anden side.
70
Denne fortolkning bekræftes ligeledes af formålene med rammeafgørelse 2008/675 og rammeafgørelse 2009/315, som er uløseligt forbundne. Det er nemlig vigtigt, at medlemsstaternes kompetente myndigheder samarbejder med omhu og på ensartet vis i forbindelse med udvekslingen af oplysninger om straffedomme for at undgå, at nationale judicielle myndigheder, der behandler en ny straffesag mod en person, som allerede har været genstand for en dom afsagt af retter i andre medlemsstater for andre forhold, træffer afgørelse uden at være i stand til at tage hensyn til tidligere domme (jf. i denne retning dom af 5.7.2018, Lada, C-390/16, EU:C:2018:532, præmis 47).
71
Det følger af det ovenstående, at begrebet »dom« som omhandlet i artikel 2 i rammeafgørelse 2008/675, sammenholdt med tredje betragtning hertil, hvilket begreb er i overensstemmelse med begrebet i artikel 2, litra a), i rammeafgørelse 2009/315, henviser til en endelig afgørelse fra en straffedomstol, hvori en person kendes skyldig som følge af begåelsen af en »strafferetlig overtrædelse«, og ikke mere generelt en »handling, der kan medføre en sanktion« eller en »handling, der er strafbar i henhold til national ret, fordi den udgør en overtrædelse af retsreglerne«. På samme måde omfatter dette begreb, således som det allerede er anført i denne doms præmis 69, ikke endelige afgørelser truffet af administrative myndigheder, uanset arten af den handling, for hvilken de har fastslået den pågældendes ansvar.
72
Det følger heraf, at den forpligtelse, der påhviler medlemsstaterne i henhold til artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675, alene vedrører endelige afgørelser, der er afsagt af en straffedomstol i en anden medlemsstat, og hvori den pågældende person kendes skyldig i en strafferetlig overtrædelse. Som det udtrykkeligt fremgår af denne bestemmelses ordlyd, er denne forpligtelse desuden begrænset til domme, om hvilke der er fremskaffet oplysninger i henhold til relevante instrumenter om gensidig retshjælp eller om udveksling af oplysninger fra strafferegistre.
73
Det skal imidlertid præciseres, at denne forpligtelse i overensstemmelse med denne rammeafgørelses artikel 2, som fortolket i nærværende doms præmis 71, omfatter endelige afgørelser fra en straffedomstol som dem, der er fastsat i NK’s artikel 78a, stk. 1, litra b), som efter at have fastslået, at den tiltalte er skyldig i en strafbar handling, fritager den pågældende for strafansvar og pålægger vedkommende en administrativ sanktion i stedet for en strafferetlig sanktion, for så vidt som oplysninger om disse afgørelser har kunnet fremskaffes.
74
Det følger heraf, at det med henblik på at tage hensyn til tidligere domme afsagt i en anden medlemsstat som omhandlet i nævnte rammeafgørelses artikel 3, stk. 1, tilkommer den kompetente ret først at afgøre, om de tidligere endelige afgørelser, der er afsagt i en anden medlemsstat af en straffedomstol, som den er blevet underrettet om, har fastslået, at den pågældende person er skyldig i at have begået en strafferetlig overtrædelse.
75
I denne henseende bemærkes, således som den forelæggende ret selv i det væsentlige har anført, at den omstændighed, at en sådan endelig afgørelse indføres i den berørte persons strafferegister i domsstaten og således bringes til de øvrige medlemsstaters retters kendskab via ECRIS, i princippet udgør et holdepunkt for, at denne afgørelse opfylder det kriterium, der er nævnt i nærværende doms foregående præmis, idet det i øvrigt præciseres, at begrebet »dom« som omhandlet i artikel 2, litra a), i rammeafgørelse 2009/315 ligeledes omfatter et sådant kriterium.
76
For så vidt som den forelæggende ret har anført, at de oplysninger om den tiltalte i hovedsagens tidligere domme, der stammer fra ECRIS, ikke gør det muligt for den at fastlægge den kategori, som de handlinger, der er omfattet af disse domme, henhører under, skal det fremhæves, således som det præciseres i tiende betragtning til rammeafgørelse 2009/315, at denne rammeafgørelse ikke bør berøre de judicielle myndigheders mulighed for at anmode om og videregive strafferegisteroplysninger direkte i henhold til artikel 13 i den europæiske konvention om gensidig retshjælp, sammenholdt med artikel 15, stk. 3, heri, eller berøre artikel 6, stk. 1, i konventionen om gensidig retshjælp mellem medlemsstaterne, hvori der fastsættes nærmere regler for indgivelse og fremsendelse af en anmodning om gensidig retshjælp i overensstemmelse med ovennævnte bestemmelser i den europæiske konvention om gensidig retshjælp.
77
I det tilfælde, hvor en ret i en medlemsstat er af den opfattelse, at de oplysninger, der er tilgængelige i ECRIS, ikke er tilstrækkelige med henblik på anvendelsen af artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675, påhviler det følgelig denne ret at undersøge direkte hos de retsinstanser, der har afsagt de tidligere domme, om disse faktisk udgør domme som omhandlet i rammeafgørelsens artikel 2.
78
Hvad i anden række angår rækkevidden af den forpligtelse, der påhviler hver enkelt medlemsstat, til at sikre, at tidligere domme afsagt i andre medlemsstater tillægges »samme« retsvirkninger som dem, der er knyttet til tidligere nationale domme afsagt i den pågældende medlemsstat i overensstemmelse med dennes nationale ret som omhandlet i denne artikel 3, stk. 1, sammenholdt med nævnte rammeafgørelses artikel 3, stk. 2, skal denne rækkevidde fastlægges i lyset af det i artikel 82, stk. 1, TEUF fastsatte princip om gensidig anerkendelse af domme og retsafgørelser i straffesager, som rammeafgørelse 2008/675 har til formål at gennemføre, således som det fremgår af anden betragtning hertil.
79
Det fremgår af Domstolens praksis, at dette princip navnlig er til hinder for, at en hensyntagen inden for rammerne af denne rammeafgørelse til en tidligere dom afsagt i en anden medlemsstat fører til, at den tidligere dom bliver genstand for en fornyet prøvelse (jf. i denne retning dom af 5.7.2018, Lada, C-390/16, EU:C:2018:532, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis).
80
Af denne grund forbyder nævnte rammeafgørelses artikel 3, stk. 3, udtrykkeligt en sådan fornyet prøvelse, fordi der skal tages hensyn til de tidligere domme afsagt i andre medlemsstater, således som de blev afsagt (jf. i denne retning dom af 5.7.2018, Lada, C-390/16, EU:C:2018:532, præmis 39 og den deri nævnte retspraksis).
81
Som det fremgår af 13. betragtning til rammeafgørelse 2008/675, respekterer sidstnævnte imidlertid de forskellige interne løsninger og procedurer, der er nødvendige for at tage hensyn til en tidligere dom afsagt i en anden medlemsstat. Udelukkelsen af muligheden for på ny at prøve en tidligere dom bør ikke være til hinder for, at en medlemsstat om nødvendigt kan træffe en afgørelse om at tillægge sådanne tidligere domme de samme retsvirkninger.
82
Som præciseret i ottende betragtning til nævnte afgørelse bør det navnlig, når der under en straffesag i en medlemsstat foreligger oplysninger om en tidligere dom afsagt i en anden medlemsstat, så vidt muligt undgås, at den berørte person behandles mindre gunstigt, end hvis den tidligere dom havde været en national dom.
83
Det følger heraf, at den ret, for hvilken der er indbragt en straffesag i en medlemsstat, skal sikre sig, at den lovovertrædelse, der har ført til en tidligere dom afsagt i en anden medlemsstat, og den straf, der er idømt i medfør heraf, ikke tillægges retsvirkninger, der har mere alvorlige konsekvenser for den tiltaltes situation, end hvis denne dom var blevet afsagt af en national ret.
84
På denne baggrund er det for at kunne tillægge en tidligere dom afsagt i en anden medlemsstat de »samme« retsvirkninger, som en national dom ville have haft, nødvendigt, at den forelæggende ret bl.a. kan vurdere den kategori, som den strafferetlige overtrædelse, der sanktioneres ved denne tidligere dom, henhører under, og som har bestemt denne sanktions art og omfang. Fastlæggelsen af en sådan ækvivalens kan nemlig bl.a. kræve en sammenligning mellem den typologi af strafferetlige overtrædelser, der er fastsat i straffelovgivningen i den medlemsstat, hvor den nævnte tidligere dom er blevet idømt, og den, der findes i den nationale lovgivning, navnlig når de retsvirkninger, der er knyttet til de domme, der er afsagt for den pågældende lovovertrædelse, i medfør af sidstnævnte kan være forskellige, alt efter hvilken kategori denne lovovertrædelse tilhører.
85
Det følger heraf, at vedtagelsen af en afgørelse, der gør det muligt at tillægge en tidligere dom afsagt i en anden medlemsstat de samme retsvirkninger som dem, der er knyttet til en tidligere national dom, kræver en undersøgelse i hvert enkelt tilfælde, henset til de konkrete omstændigheder i den foreliggende sag, som imidlertid ikke kan føre til en omkvalificering af den begåede lovovertrædelse og den pålagte straf (jf. i denne retning dom af 5.7.2018, Lada, C-390/16, EU:C:2018:532, præmis 45 og den deri nævnte retspraksis).
86
Det skal nærmere bestemt udledes af de betragtninger, der er anført i nærværende doms præmis 65-85, at når det af de oplysninger, som den kompetente straffedomstol råder over, fremgår, at den tiltalte i en anden medlemsstat har været genstand for domme som omhandlet i artikel 2 i rammeafgørelse 2008/675, dvs. endelige afgørelser, hvori den pågældende kendes skyldig som følge af begåelsen af en strafferetlig overtrædelse, er denne domstol forpligtet til at tillægge disse afgørelser de samme virkninger som dem, der er knyttet til nationale domme afsagt for en strafferetlig overtrædelse, der tilhører en tilsvarende kategori, og som giver anledning til en straf af sammenlignelig art og omfang. Denne anerkendelse må imidlertid ikke i den omhandlede sag føre til en mindre gunstig behandling af den berørte person, end hvis disse afgørelser var blevet truffet af en national ret.
87
I denne sammenhæng kan den kompetente straffedomstol ikke foretage en omkvalificering af den strafferetlige overtrædelse, for hvilken den tiltalte er blevet dømt i en anden medlemsstat, som bevirker, at den får karakter af en administrativ overtrædelse. En sådan omkvalificering ville nemlig ikke alene medføre en fornyet prøvelse af den tidligere dom, hvilket udtrykkeligt er forbudt i henhold til denne rammeafgørelses artikel 3, stk. 3, men ville i sidste ende, i strid med den forpligtelse, der er fastsat i rammeafgørelsens artikel 3, stk. 1, også svare til ikke at lade denne dom få virkninger, der svarer til en national doms.
88
Som det fremgår af nærværende doms præmis 73, kræver rammeafgørelse 2008/675 imidlertid, at når national ret fastsætter, at der skal tages hensyn til tidligere endelige afgørelser fra en straffedomstol, som har fastslået, at den tiltalte er skyldig i en strafferetlig overtrædelse, men som i stedet for en strafferetlig sanktion har pålagt den pågældende en administrativ sanktion, skal den kompetente ret anvende de relevante bestemmelser i denne ret på sådanne afgørelser, der er truffet i en anden medlemsstat, for så vidt som den råder over tilstrækkelige oplysninger i denne henseende.
89
Hvad herefter angår spørgsmålet om, hvorvidt de strafferetlige overtrædelser, der er omfattet af tidligere domme afsagt i andre medlemsstater, i overensstemmelse med den klassificering, der er fastsat i national ret, udgør »generelle« strafferetlige overtrædelser eller »private« strafferetlige overtrædelser, for så vidt som de retlige konsekvenser i henhold til national ret er forskellige, afhængigt af hvilken kategori de tilhører, tilkommer det den forelæggende ret at efterprøve, om retsforfølgningen i disse andre medlemsstater blev indledt på den kompetente myndigheds eget initiativ eller efter en anmeldelse fra offeret til en domstol.
90
Som den forelæggende ret selv har fastslået, involverede de lovovertrædelser, der gav anledning til dommene i Belgien og Tyskland, i det foreliggende tilfælde ikke ofre. I det omfang, disse lovovertrædelser faktisk udgør strafferetlige overtrædelser i henhold til den pågældende medlemsstats lovgivning, tilkommer det denne at give disse domme samme virkninger som dem, der ville have været resultatet af tidligere nationale domme for »generelle« strafferetlige overtrædelser.
91
Henset til ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at artikel 3, stk. 1 og 2, i rammeafgørelse 2008/675, sammenholdt med artikel 2, litra a), i rammeafgørelse 2009/315, skal fortolkes således, at det med henblik på at tage hensyn til tidligere domme afsagt i en anden medlemsstat over for den person, der er tiltalt i den straffesag, som er indbragt for den kompetente nationale ret, tilkommer denne ret at vurdere, om de handlinger, der har givet anledning til tidligere endelige afgørelser fra retterne i denne anden medlemsstat, som den har fået kendskab til, blev kvalificeret som strafferetlige overtrædelser, henset til den klassificering, der foretages i den anden medlemsstats lovgivning. I henhold til artikel 3, stk. 1 og 2, i rammeafgørelse 2008/675 er den nævnte ret forpligtet til udelukkende at tage hensyn til disse afgørelser og tillægge dem de samme retsvirkninger som dem, der ville være knyttet til tidligere nationale domme som følge af begåelsen af en strafferetlig overtrædelse, der henhører under en tilsvarende kategori, og som giver anledning til en straf af sammenlignelig art og omfang. Rettens hensyntagen hertil må imidlertid ikke i den pågældende sag føre til en mindre gunstig behandling af den berørte person, end hvis disse afgørelser var blevet truffet af en national ret.
Sagsomkostninger
92
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tiende Afdeling) for ret:
1)
Artikel 3, stk. 1, i Rådets rammeafgørelse 2008/675/RIA af 24. juli 2008 om hensyntagen til domme afsagt i medlemsstaterne i Den Europæiske Union i forbindelse med en ny straffesag
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den kompetente ret med henblik på at træffe afgørelse i en straffesag ikke kan tage hensyn til tidligere domme afsagt i en anden medlemsstat over for den i straffesagen tiltalte person for handlinger, der ikke udgør strafferetlige overtrædelser i henhold til national ret, og som derfor ikke kan gøres til genstand for en straffedom inden for rammerne af denne ret.
2)
Artikel 3, stk. 1 og 2, i rammeafgørelse 2008/675, sammenholdt med artikel 2, litra a), i Rådets rammeafgørelse 2009/315/RIA af 26. februar 2009 om tilrettelæggelsen og indholdet af udvekslinger af oplysninger fra strafferegistre mellem medlemsstaterne, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/884 af 17. april 2019,
skal fortolkes således, at
det med henblik på at tage hensyn til tidligere domme afsagt i en anden medlemsstat over for den person, der er tiltalt i den straffesag, som er indbragt for den kompetente nationale ret, tilkommer denne ret at vurdere, om de handlinger, der har givet anledning til tidligere endelige afgørelser fra retterne i denne anden medlemsstat, som den har fået kendskab til, blev kvalificeret som strafferetlige overtrædelser, henset til den klassificering, der foretages i den anden medlemsstats lovgivning. I henhold til artikel 3, stk. 1 og 2, i rammeafgørelse 2008/675 er den nævnte ret forpligtet til udelukkende at tage hensyn til disse afgørelser og tillægge dem de samme retsvirkninger som dem, der ville være knyttet til tidligere nationale domme som følge af begåelsen af en strafferetlig overtrædelse, der henhører under en tilsvarende kategori, og som giver anledning til en straf af sammenlignelig art og omfang. Rettens hensyntagen hertil må imidlertid ikke i den pågældende sag føre til en mindre gunstig behandling af den berørte person, end hvis disse afgørelser var blevet truffet af en national ret.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: bulgarsk.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.