62024CJ0373
DOMSTOLENS DOM (Sjette Afdeling)
30. oktober 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – direktiv 2003/88/EF – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – artikel 1, stk. 3 – artikel 2, stk. 1 – begrebet »arbejdstid« – statsadvokaturens anklageres aktiviteter – direktiv 89/391/EØF – artikel 2, stk. 2 – særlige forhold i tilknytning til visse specifikke aktiviteter i den offentlige tjeneste – periode med vagttjeneste på arbejdsstedet og periode med tilkaldevagt uden for arbejdstiden – artikel 31 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – retfærdige og rimelige arbejdsforhold«
I sag C-373/24 [Ramavić] (
i
),
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Općinski sud u Puli-Pola (byretten i Pula-Pola, Kroatien) ved afgørelse af 3. maj 2024, indgået til Domstolen den 24. maj 2024, i sagen
NI
mod
Republika Hrvatska,
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, I. Ziemele (refererende dommer), og dommerne A. Kumin og S. Gervasoni,
generaladvokat: J. Richard de la Tour,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Republika Hrvatska ved A. Marjanović, som befuldmægtiget,
–
den kroatiske regering ved G. Vidović Mesarek, som befuldmægtiget,
–
Europa-Kommissionen ved M. Mataija og D. Recchia, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel forelæggelse vedrører fortolkningen af artikel 1, stk. 3, og artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT 2003, L 299, s. 9), artikel 2 i Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (EFT 1989, L 183, s. 1) og artikel 31 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem NI, vicestatsadvokat ved Općinsko državno odvjetništvo u Puli-Pola (statsadvokaturen ved byretten i Pula-Pola, Kroatien), og Republika Hrvatska (Republikken Kroatien) ved Općinsko državno odvjetništvo u Rijeci (statsadvokaturen ved byretten i Rijeka, Kroatien) vedrørende betaling til NI for timer under perioder med vagttjeneste på arbejdsstedet og under perioder med tilkaldevagt.
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 89/391
3
Artikel 2 i direktiv 89/391 fastsætter:
»1.   Dette direktiv finder anvendelse på alle former for private og offentlige aktiviteter (industri, landbrug, handel, administration, tjenesteydelser, undervisning, kulturel virksomhed, fritidsbeskæftigelse osv.).
2.   Dette direktiv finder ikke anvendelse, når særlige forhold i tilknytning til visse specifikke aktiviteter i den offentlige tjeneste, f.eks. i de væbnede styrker eller inden for politiet, eller til visse specifikke aktiviteter i civilbeskyttelsestjenesterne på afgørende vis taler imod dets anvendelse.
I så fald skal det påses, at arbejdstagernes sikkerhed og sundhed sikres i videst muligt omfang i overensstemmelse med målsætningerne i dette direktiv.«
Direktiv 2003/88
4
Artikel 1 i direktiv 2003/88 med overskriften »Formål og anvendelsesområde« bestemmer:
»1.   Dette direktiv indeholder minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden.
2.   Dette direktiv finder anvendelse på:
a)
de minimale daglige hvileperioder, ugentlige hvileperioder og årlige ferier, på pauser og på den maksimale ugentlige arbejdstid, samt på
b)
visse aspekter i forbindelse med natarbejde, skifteholdsarbejde og arbejdsrytme.
3.   Dette direktiv finder anvendelse på alle former for private og offentlige aktiviteter som defineret i artikel 2 i direktiv [89/391], jf. dog nærværende direktivs artikel 14, 17, 18 og 19.
[...]«
5
Artikel 2 i direktiv 2003/88 lyder således:
»I dette direktiv forstås ved:
1.
»arbejdstid«: det tidsrum, hvori arbejdstageren er på arbejde og står til arbejdsgiverens rådighed under udførelsen af sin beskæftigelse eller sine opgaver i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis
2.
»hvileperiode«: det tidsrum, der ikke er arbejdstid
[...]«
Kroatisk ret
6
Artikel 121a i Ustav Republike Hrvatske (Republikken Kroatiens forfatning) har følgende ordlyd:
»Statsadvokaturen er en selvstændig og uafhængig retslig myndighed, der har beføjelse og pligt til at forfølge gerningsmænd, der har begået forbrydelser og andre kriminelle handlinger, tage retlige skridt for at beskytte Republikken Kroatiens ejendom og anlægge sager for at beskytte forfatningen og retsordenen.
Det kroatiske parlament udnævner statsadvokaten for Republikken Kroatien for en periode på fire år efter indstilling fra Republikken Kroatiens regering og efter forudgående udtalelse fra det kroatiske parlaments kompetente udvalg.
Det øverste anklageråd udnævner vicestatsadvokaterne, afskediger dem og træffer afgørelse om deres disciplinære ansvar.
Det øverste anklageråd træffer de i stk. 3 omhandlede afgørelser upartisk og på grundlag af de kriterier, der er fastsat ved lov.
Vicestatsadvokaterne varetager hvervet som statsadvokat permanent.
Det øverste anklageråd, der har elleve medlemmer, består af syv vicestatsadvokater ved statsadvokaturen, to universitetsprofessorer inden for retsvidenskab og to parlamentsmedlemmer, hvoraf det ene er fra oppositionen.
Medlemmerne af det øverste anklageråd vælges for en periode på fire år, idet et medlem højst kan vælges to gange.
Medlemmerne af det øverste anklageråd vælger en formand af deres midte.
Cheferne for statsadvokaturerne kan ikke vælges som medlemmer af det øverste anklageråd.
Det øverste anklageråds kompetence, organisation, metode til udvælgelse af medlemmerne og arbejdsmåde er reguleret ved lov.
Statsadvokaturens oprettelse, organisation, mandat og kompetence er reguleret ved lov.«
7
Artikel 10, stk. 1, i Zakon o radu (arbejdsloven) bestemmer:
»Ansættelsesforholdet er baseret på en ansættelseskontrakt.«
8
I lovens artikel 60 hedder det:
»1.   Arbejdstiden er den tid, hvor arbejdstageren er forpligtet til at udføre arbejde eller er klar (står til rådighed) til at udføre arbejde efter arbejdsgiverens anvisninger på det sted, hvor arbejdet udføres, eller et andet sted, som bestemmes af arbejdsgiveren.
2.   Den tid, hvor arbejdstageren er klar til at imødekomme arbejdsgiverens anmodning med henblik på at udføre arbejde om nødvendigt, men ikke befinder sig på det sted, hvor arbejdet udføres, eller på et andet sted, som er bestemt af arbejdsgiveren, betragtes ikke som arbejdstid.
3.   Perioden med tilkaldevagt og lønniveauet reguleres af ansættelseskontrakten eller den kollektive overenskomst.
4.   Den tid, arbejdstageren bruger på at udføre arbejde på arbejdsgiverens anmodning, betragtes som arbejdstid, hvad enten arbejdet udføres på et sted, som er bestemt af arbejdsgiveren, eller på et sted, som arbejdstageren har valgt.«
9
Artikel 52, stk. 1, i Poslovnik državnog odvjetništva (statsadvokaturens forretningsorden) fastsætter:
»Uden for den normale arbejdstid, på ugentlige hviledage og på fri- og helligdage foretages der som hovedregel kun handlinger, når det er bydende nødvendigt. Varetagelsen af opgaver i forbindelse med indledende procedurer (vagttjeneste) ved statsadvokaturerne ved distriktsdomstolene og statsadvokaturerne ved byretterne, der udfører disse opgaver, vil blive sikret på en af følgende måder:
–
uden afbrydelse i anklagemyndighedens bygning på hverdage fra kl. 16.00 til kl. 8.00 den følgende hverdag
–
i anklagemyndighedens bygning fra kl. 8.00 til kl. 20.00 – på hverdage fra kl. 16.00 til kl. 20.00 og fra kl. 20.00 ved obligatorisk tilstedeværelse på anklagemyndighedens kontor
–
obligatorisk tilstedeværelse på anklagemyndighedens kontor på hverdage efter kl. 16.00 indtil kl. 8.00 den følgende hverdag og uafbrudt på fri- og helligdage.
[...]«
10
De generelle retningslinjer nr. O8/11-1 af 13. oktober 2011 fra statsadvokaturen for Republikken Kroatien vedrørende udførelse af vagtberedskab i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, fastsætter bl.a., at Općinsko državno odvjetništvo u Puli-Pola (statsadvokaturen ved byretten i Pula-Pola) skal være organiseret således, at en vagthavende anklager »altid er klar, enten hjemme eller på bopælen«.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
11
NI er vicestatsadvokat ved Općinsko državno odvjetništvo u Puli-Pola (statsadvokaturen ved byretten i Pula-Pola). Hun arbejder på fuld tid, dvs. 40 timer om ugen, fra mandag til fredag, fra kl. 8.00 til kl. 16.00. NI er også forpligtet til at have perioder med vagttjeneste både i og uden for den normale arbejdstid, hvor hun kan blive nødt til at udføre hasteopgaver, navnlig i forbindelse med indledende strafferetlige procedurer.
12
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at det i disse perioder med vagttjeneste kan kræves af NI, at hun er til stede på sin bopæl (passiv beredskabsvagt) eller på statsadvokaturens kontor (aktiv beredskabsvagt), og det uafbrudt, så hun til enhver tid kan udføre de nødvendige hasteopgaver.
13
Da NI var af den opfattelse, at den ordning, der gælder for hende, navnlig forpligtelsen til at være til rådighed uafbrudt i perioder med vagttjeneste, var i strid med direktiv 2003/88 og Domstolens praksis vedrørende retten til daglig hviletid, retten til ugentlig hviletid og forbuddet mod at arbejde i en periode på over 48 timer om ugen, anlagde hun sag ved Općinski sud u Puli-Pola (byretten i Pula-Pola, Kroatien), som er den forelæggende ret, med påstand om betaling for timerne med vagttjeneste i årene 2015-2019, hvoraf nogle lå uden for hendes sædvanlige arbejdstid, med et beløb svarende til beløbet for arbejde i disse timer.
14
NI har navnlig gjort gældende, at hun ikke er sikret tilstrækkelig sikkerheds- og sundhedsbeskyttelse på arbejdet, eftersom hun udfører arbejde uden for den normale arbejdstid, uden begrænsning af den ugentlige arbejdstid og uden begrænsning af overarbejde. Hun har i øvrigt understreget, at hun ikke modtager tillæg for overarbejde eller for arbejde på søndage og fri- og helligdage, og anført, at hun får en lavere løn for arbejdstimerne under perioderne med vagttjeneste end for arbejdstimerne inden for hendes normale arbejdstid.
15
Den forelæggende ret har understreget, at statsadvokaturen i Kroatien er en selvstændig og uafhængig retslig myndighed, der har pligt til at forfølge gerningsmænd og tage retlige skridt for at beskytte Republikken Kroatiens ejendom og forfatningen. Som vicestatsadvokat bliver NI således anset for at have status som selvstændig og uafhængig tjenestemand.
16
Den forelæggende ret har bemærket, at den selvstændighed og uafhængighed, der er forbundet med NI’s status, betyder, at hun er beskyttet mod pres udefra, der kan påvirke hendes afgørelser. Situationen for statsadvokaturens anklagere, såsom NI, er til gengæld kendetegnet ved deres underordnelsesforhold til de overordnede anklagere ved statsadvokaturen og justitsministeriet. Disse anklagere er også underlagt krav om bedømmelse af deres arbejde og kompetencer, de kan pålægges disciplinære sanktioner, og de må ikke udføre andre funktioner uden godkendelse fra det øverste anklageråd.
17
Den forelæggende ret har endvidere anført, at NI efter normal arbejdstid kan udføre opgaver, der indebærer, at hun altid er tilgængelig og til enhver tid kan kontaktes pr. telefon af bl.a. politiet, og at hun straks kan møde op på statsadvokaturens kontor eller andre steder for at udføre hasteopgaver efter et opkald fra en politibetjent, f.eks. i forbindelse med færdselsulykker eller arbejdsulykker med dødelig udgang.
18
De arbejdstimer, der udføres under en beredskabsvagt, hvad enten den er aktiv eller passiv, også ud over sædvanlig arbejdstid, betragtes hverken som normal arbejdstid eller overarbejde og tages heller ikke i betragtning i forbindelse med udøvelsen af retten til daglige og ugentlige hviledage eller retten til fridage.
19
Udførelsen af disse arbejdstimer påvirker således NI’s sundhed og sikkerhed under arbejdet, idet hun bliver udsat for yderligere psykiske og fysiske anstrengelser. Navnlig den omstændighed, at hun under perioderne med vagttjeneste til enhver tid skal kunne kontaktes, ofte sent om aftenen eller om natten, og skal være parat til at udføre arbejdstimer i disse perioder uden for normal arbejdstid, udgør øget arbejdsrelateret stress.
20
Med henblik på afgørelsen af tvisten i hovedsagen og navnlig den betaling for arbejdstimer, som NI har nedlagt påstand om, er den forelæggende ret af den opfattelse, at det er nødvendigt dels at fastlægge, om sagsøgeren i hovedsagen skal betragtes som »arbejdstager«, således at hun falder ind under anvendelsesområdet for direktiv 2003/88, dels at bestemme, hvad de arbejdstimer, der er udført inden for rammerne af perioderne med vagttjeneste, skal kvalificeres som. I sidstnævnte henseende ønsker den forelæggende ret oplyst, om det udgør en tilsidesættelse af direktivet, at disse timer ikke betragtes som »arbejdstid« i direktivets forstand.
21
På denne baggrund har Općinski sud u Puli-Pola (byretten i Pula-Pola) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Er sagsøgerens stilling som [statsadvokat (vicestatsadvokat/statsadvokat ved byretten)] omfattet af begrebet »arbejdstager« i artikel 1, stk. 3, i direktiv 2003/88, sammenholdt med artikel 31 i [chartret], dvs. kan en [anklager ved statsadvokaturen] anses for at være en arbejdstager med henblik på anvendelsen af de samme arbejdsvilkår for alle ansatte ved [statsadvokaturen]?
2)
I forbindelse med det første præjudicielle spørgsmål, skal artikel 2 i direktiv 89/391, som der henvises til i artikel 1, stk. 3, i direktiv 2003/88, fortolkes således, at den tillader medlemsstaterne at undtage [statsadvokaturens anklagere (vicestatsadvokat/statsadvokat ved byretten)] fra anvendelsen af de bestemmelserne, der gennemfører dette direktiv, herunder artikel 2, nr. 1) og 2), i direktiv 2003/88, som definerer arbejdstid og hvileperiode?
3)
a)
I tilfælde af et bekræftende svar på det første spørgsmål og et benægtende svar på det andet spørgsmål ønskes det oplyst, om en rådighedsvagt for [statsadvokaturens anklagere] i henhold til bestemmelserne i direktiv 2003/88/EF om visse aspekter af tilrettelæggelsen af arbejdstiden [især artikel 2, nr. 1), ff.] skal betragtes som arbejdstid i lyset af de begrænsninger, som [statsadvokaturens anklagere] er underlagt på grund af tjenstlige pligter og opgaver, som [de] udfører under rådighedsvagten i overensstemmelse med [de generelle retningslinjer nr. O8/11-1 af 13. oktober 2011 fra statsadvokaturen i Republikken Kroatien vedrørende udførelse af vagtberedskab, som ændret den 12. oktober 2012, og i henhold til bestemmelserne i Zakon o kaznenom postupku (strafferetsplejeloven)], hvorefter [statsadvokaturens anklagere] som arbejdstagere er væsentlig begrænsede i at udføre andre aktiviteter, til trods for, at arbejdstageren ifølge de nævnte generelle retningslinjer er forpligtet til at udføre andre aktiviteter knyttet til rådighedsvagten i deres hjem?
b)
I tilfælde af et bekræftende svar på det første spørgsmål og et benægtende svar på det andet spørgsmål ønskes det oplyst, om en aktiv vagt for [statsadvokaturens anklagere] i henhold til bestemmelserne i direktiv 2003/88/EF om visse aspekter af tilrettelæggelsen af arbejdstiden [især artikel 2, nr. 1), ff.] skal betragtes som arbejdstid på grund af de tjenstlige pligter og opgaver, som [statsadvokaturens anklagere] udfører under en aktiv vagt i overensstemmelse med [de nævnte generelle retningslinjer] og i henhold til bestemmelserne i [strafferetsplejeloven], hvorefter [statsadvokaturens anklagere] udfører opgaver under en aktiv vagt på deres sædvanlige arbejdssted eller på et andet af arbejdsgiveren anvist sted (besigtigelse og andre opgaver)?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
22
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 1, stk. 3, i direktiv 2003/88, sammenholdt med chartrets artikel 31, skal fortolkes således, at statsadvokaturens anklagere falder ind under direktivets anvendelsesområde.
23
Det skal indledningsvis bemærkes, at mens begrebet »arbejdstager« i artikel 3, litra a), i direktiv 89/391 defineres som enhver person, som en arbejdsgiver har i sin tjeneste, herunder praktikanter og lærlinge, bortset fra hushjælp, indeholder direktiv 2003/88 hverken nogen henvisning til denne bestemmelse i direktiv 89/391 eller til definitionen på begrebet »arbejdstager«, som det følger af nationale lovgivninger og/eller praksis (dom af 14.10.2010, Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, EU:C:2010:612, præmis 27).
24
Det følger heraf, at begrebet »arbejdstager« ikke i forhold til anvendelsen af direktiv 2003/88 og henset til chartrets artikel 31 kan fortolkes forskelligt, alt efter hvilken national lovgivning der er tale om, men må tillægges en selvstændig betydning i EU-retten (dom af 14.10.2010, Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, EU:C:2010:612, præmis 28, af 21.2.2018, Matzak, C-518/15, EU:C:2018:82, præmis 28, og af 16.7.2020, Governo della Repubblica italiana (Italienske fredsdommeres status), C-658/18, EU:C:2020:572, præmis 88 og 89).
25
Begrebet skal defineres på grundlag af objektive kriterier, som karakteriserer ansættelsesforholdet med hensyn til de berørte personers rettigheder og pligter (dom af 16.7.2020, Governo della Repubblica italiana (Italienske fredsdommeres status), C-658/18, EU:C:2020:572, præmis 90 og den deri nævnte retspraksis).
26
Inden for rammerne af fastlæggelsen af, om en person er omfattet af begrebet »arbejdstager«, som det i sidste instans tilkommer den nationale ret at foretage, skal denne ret således lægge objektive kriterier til grund og foretage en samlet vurdering af samtlige omstændigheder i den for denne verserende sag, der angår såvel de pågældende aktiviteters karakter som forholdet mellem de pågældende parter (dom af 16.7.2020, Governo della Repubblica italiana (Italienske fredsdommeres status), C-658/18, EU:C:2020:572, præmis 91 og den deri nævnte retspraksis).
27
I denne forbindelse er det væsentligste kendetegn ved et ansættelsesforhold, at en person i en vis periode præsterer ydelser mod vederlag for en anden og efter dennes anvisninger. Det følger heraf, at et ansættelsesforhold forudsætter et underordnelsesforhold mellem arbejdstageren og dennes arbejdsgiver. Et sådant underordnelsesforhold skal vurderes i hvert enkelt tilfælde under hensyntagen til alle de omstændigheder, der kendetegner forholdet mellem parterne (dom af 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C-742/19, EU:C:2021:597, præmis 49 og den deri nævnte retspraksis).
28
Med henblik på at efterprøve, om statsadvokaturens anklagere, såsom sagsøgeren i hovedsagen, falder ind under anvendelsesområdet for direktiv 2003/88, påhviler det følgelig den forelæggende ret at undersøge de opgaver og funktioner, som disse anklagere udfører, samt de forpligtelser, som de er underlagt over for deres arbejdsgiver.
29
Domstolen er imidlertid inden for rammerne af en præjudiciel forelæggelse kompetent til på grundlag af det i hovedsagen oplyste samt de skriftlige og mundtlige indlæg, den har til rådighed, at give den forelæggende ret nyttige bidrag på en sådan måde, at denne kan træffe sin afgørelse (jf. analogt dom af 6.10.2021, ECOTEX BULGARIA, C-544/19, EU:C:2021:803, præmis 72 og den deri nævnte retspraksis).
30
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at funktionerne for statsadvokaturens anklagere, såsom statsadvokaterne ved byretterne, består i i rettens eller statsadvokaturens lokaler eller på stedet for de pågældende begivenheder at udføre de tjenstlige opgaver, der bl.a. er foreskrevet i strafferetsplejeloven, under tilsyn af den overordnede anklager.
31
Ifølge den forelæggende ret kan vicestatsadvokaten ved byretten nemlig til enhver tid modtage et opkald fra en politibetjent, hvorefter vedkommende er forpligtet til straks at begive sig til stedet for den pågældende begivenhed. Statsadvokaten ved byretten kan også skulle foretage den første afhøring af den mistænkte, anmode undersøgelsesdommeren om en ransagningskendelse, bekræfte mundtlige instrukser om uopsættelig bevisoptagelse, udføre eller deltage i besigtigelse af stedet ved færdselsulykker, arbejdsulykker med dødelig udgang eller andre lovovertrædelser, deltage i afhøringen af vidner for undersøgelsesdommeren, træffe forebyggende foranstaltninger eller anmode om varetægtsfængsling af tiltalte og deltage i retsmødet om varetægtsfængslingen.
32
I denne henseende fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at situationen for statsadvokaturens anklagere, såsom NI, er kendetegnet ved deres underordnelsesforhold til de overordnede anklagere ved statsadvokaturen og justitsministeriet, som udfører opgaver for statsadvokaturen inden for retsplejeområdet, herunder behandling af klager vedrørende handlinger foretaget af statsadvokaturens anklagere eller deres faglige ansvar, sikrer, at statsadvokaturerne har passende materielle og økonomiske vilkår og lokaler og andre vilkår, der er nødvendige for, at de kan fungere, og godkender planer for ansættelse af nye anklagere ved statsadvokaturen og ansættelse af medarbejdere som støttepersonale for statsadvokaturens anklagere.
33
Det fremgår desuden af forelæggelsesafgørelsen, at statsadvokaturens underordnede anklagere er underlagt tilsyn af statsadvokaturens overordnede anklagere, og det i overensstemmelse med statsadvokaturens hierarkiske organisation, hvorefter statsadvokaturerne ved byretterne er underlagt statsadvokaturerne ved distriktsdomstolene, der sammen med de særlige statsadvokaturer er underlagt statsadvokaturen i Republikken Kroatien. Det øverste anklageråd kan derfor afskedige en anklager ved statsadvokaturen på grund af disciplinære forseelser, straffedomme, utilstrækkelige kompetencer eller tab af handleevne.
34
Med forbehold af den forelæggende rets efterprøvelse synes en vicestatsadvokat ved byretten således at stå i et underordnelsesforhold til statsadvokaturens overordnede anklagere, hvilket er kendetegnende for, at der foreligger et ansættelsesforhold.
35
Henset til ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at artikel 1, stk. 3, i direktiv 2003/88, sammenholdt med chartrets artikel 31, skal fortolkes således, at statsadvokaturens anklagere falder ind under direktivets anvendelsesområde.
Det andet spørgsmål
36
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 2 i direktiv 89/391, hvortil der henvises i artikel 1, stk. 3, i direktiv 2003/88, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, der udelukker statsadvokaturens anklageres aktivitet fra anvendelsesområdet for direktiv 2003/88.
37
Herved bemærkes, at det fremgår af artikel 1, stk. 3, i direktiv 2003/88, sammenholdt med artikel 2 i direktiv 89/391, hvortil nævnte artikel 1, stk. 3, henviser, at disse direktiver finder anvendelse på alle former for private og offentlige aktiviteter med henblik på forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet og med henblik på at regulere visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelsen af deres arbejdstid (dom af 3.5.2012, Neidel, C-337/10, EU:C:2012:263, præmis 20).
38
Artikel 2, stk. 2, første afsnit, i direktiv 89/391 fastsætter imidlertid, at direktivet ikke finder anvendelse, når særlige forhold i tilknytning til visse specifikke aktiviteter i den offentlige tjeneste, bl.a. i de væbnede styrker eller inden for politiet, eller til visse specifikke aktiviteter i civilbeskyttelsestjenesterne på afgørende vis taler imod dets anvendelse, og direktivets artikel 2, stk. 2, andet afsnit, præciserer, at i så fald skal arbejdstagernes sikkerhed og sundhed sikres i videst muligt omfang i overensstemmelse med målsætningerne i direktivet (dom af 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C-742/19, EU:C:2021:597, præmis 53).
39
Det skal herved bemærkes, at artikel 2, stk. 2, første afsnit, i direktiv 89/391 skal fortolkes på en måde, der begrænser bestemmelsens rækkevidde til det, der er strengt nødvendigt for at varetage de interesser, som denne undtagelse giver medlemsstaterne adgang til at beskytte (dom af 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C-742/19, EU:C:2021:597, præmis 55 og den deri nævnte retspraksis).
40
Det kriterium, der i denne bestemmelse anvendes til at udelukke visse aktiviteter fra anvendelsesområdet for direktiv 89/391 og dermed fra anvendelsesområdet for direktiv 2003/88, støttes ikke på arbejdstagernes tilhørsforhold overordnet set til en af de sektorer inden for den offentlige tjeneste, der er omfattet af den nævnte bestemmelse, men er udelukkende støttet på visse specifikke aktiviteters særlige forhold, når disse aktiviteter udøves af arbejdstagere fra de pågældende sektorer, idet aktiviteternes specifikke art begrunder en undtagelse til reglerne om beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, fordi det er absolut nødvendigt at garantere en effektiv beskyttelse af samfundet (dom af 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C-742/19, EU:C:2021:597, præmis 56 og den deri nævnte retspraksis).
41
Den omstændighed, at specifikke aktiviteter på grund af deres art ikke kan undergives en planlægning af arbejdstiden, udgør et af de særlige forhold i tilknytning til disse specifikke aktiviteter, som i henhold til artikel 2, stk. 2, første afsnit, i direktiv 89/391 begrunder en undtagelse til reglerne om beskyttelse af arbejdstageres sikkerhed og sundhed (dom af 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C-742/19, EU:C:2021:597, præmis 57 og den deri nævnte retspraksis).
42
Artikel 2, stk. 2, første afsnit, i direktiv 89/391 gør det således muligt at bevare effektiviteten af de specifikke aktiviteter i den offentlige tjeneste, hvis kontinuitet er uundværlig med henblik på at sikre den effektive udøvelse af statens væsentlige funktioner. Dette krav om kontinuitet skal imidlertid vurderes under hensyn til de særlige forhold i tilknytning til den pågældende aktivitet (dom af 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C-742/19, EU:C:2021:597, præmis 58 og den deri nævnte retspraksis).
43
I denne forbindelse har Domstolen for det første fastslået, at kravet om kontinuitet i de aktive tjenester inden for sundhed, sikkerhed og offentlig orden ikke er til hinder for, at disse tjenesters aktiviteter, når de finder sted under normale vilkår, kan organiseres for så vidt angår de ansattes arbejdstid, idet undtagelsen i artikel 2, stk. 2, første afsnit, i direktiv 89/391 alene finder anvendelse på sådanne tjenester under omstændigheder af ekstraordinær karakter, såsom naturkatastrofer eller teknologiske katastrofer, attentater eller større ulykker, som kræver, at der træffes foranstaltninger, der er absolut nødvendige til beskyttelsen af befolkningens liv, sundhed og sikkerhed, og hvor det ikke ville være muligt at udføre foranstaltningerne på hensigtsmæssig vis, hvis alle reglerne i direktiv 2003/88 skulle overholdes. I sådanne tilfælde skal der gives absolut første prioritet til formålet om beskyttelse af befolkningen i forhold til overholdelsen af dette sidstnævnte direktivs bestemmelser, som midlertidigt kan tilsidesættes inden for disse tjenester (dom af 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C-742/19, EU:C:2021:597, præmis 59 og den deri nævnte retspraksis).
44
Domstolen har for det andet fastslået, at visse specifikke aktiviteter i den offentlige tjeneste, selv når de udøves under normale vilkår, udviser kendetegn, der er så specifikke, at deres art på afgørende vis er til hinder for en planlægning af arbejdstiden, som overholder kravene i henhold til direktiv 2003/88 (dom af 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C-742/19, EU:C:2021:597, præmis 60 og den deri nævnte retspraksis).
45
Dette er navnlig tilfældet for aktiviteter, der for effektivt at opfylde det mål af almen interesse, der tilstræbes dermed, kun kan udføres uafbrudt og udelukkende af denne ene arbejdstager, uden at det er muligt at indføre en rotationsordning, som muliggør, at nævnte arbejdstager indrømmes ret til hviletid eller hviledage, efter at den pågældende har fuldført et vist antal arbejdstimer eller ‑dage (dom af 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C-742/19, EU:C:2021:597, præmis 61 og den deri nævnte retspraksis).
46
Inden for disse rammer påhviler det den forelæggende ret, der har kompetence til at fortolke national ret, at efterprøve, i hvilket omfang den retspraksis, hvortil der er henvist i denne doms præmis 40-45, finder anvendelse på den aktivitet, der udøves af statsadvokaturens anklagere, såsom NI. Domstolen kan imidlertid i overensstemmelse med den retspraksis, der er nævnt i denne doms præmis 29, give den forelæggende ret nyttige oplysninger med henblik på den bedømmelse, som det påhviler den at foretage.
47
Det skal herved bemærkes, at det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at den aktivitet, der udøves af anklagerne ved statsadvokaturen ved byretten, i princippet falder ind under anvendelsesområdet for artikel 2, stk. 1, i direktiv 89/391, for så vidt som der er tale om en administrativ aktivitet eller en tjenesteydelse i den offentlige sektor (jf. analogt dom af 16.7.2020, Governo della Repubblica italiana (Italienske fredsdommeres status), C-658/18, EU:C:2020:572, præmis 85).
48
Der er desuden intet i forelæggelsesafgørelsen, der tyder på, at den aktivitet, der udøves af anklagerne ved statsadvokaturen ved byretten, har særlige træk, der forhindrer planlægning af arbejdstiden i overensstemmelse med kravene i direktiv 2003/88. Det kan f.eks. henset til disse anklageres beføjelser og ansvar ikke udelukkes, at kontinuiteten i statsadvokaturens funktioner kan sikres ved hjælp af en rotationsordning for statsadvokaterne ved byretterne. Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at deres periode med vagttjeneste planlægges en måned i forvejen, og at det er muligt, at en statsadvokatur ved en byret eller en distriktsdomstol overtager en vagt, som normalt påhviler en anden statsadvokatur. Det ser dermed ikke ud til, at en rotationsordning eller en ordning med planlægning af arbejdstiden i sig selv er uforenelig med de nævnte aktiviteters karakteristika.
49
Det fremgår således, at når statsadvokaturens anklageres aktiviteter bliver udøvet under normale vilkår, kan de undergives en planlægning af arbejdstiden, som overholder kravene i direktiv 2003/88.
50
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det andet spørgsmål besvares med, at artikel 2 i direktiv 89/391, hvortil der henvises i artikel 1, stk. 3, i direktiv 2003/88, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, der udelukker statsadvokaturens anklageres aktivitet fra anvendelsesområdet for direktiv 2003/88, for så vidt som denne aktivitet, når den bliver udøvet under normale vilkår, kan undergives en planlægning af arbejdstiden, som overholder kravene i direktiv 2003/88.
Det tredje spørgsmål
51
Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 2 i direktiv 2003/88 skal fortolkes således, at en periode med vagttjeneste uden for den normale arbejdstid for statsadvokaturens anklagere, som indebærer en forpligtelse for disse anklagere til at være til stede på arbejdsstedet, eller en periode med tilkaldevagt, som indebærer en sådan tilstedeværelse på deres bopæl, skal kvalificeres som »arbejdstid« som omhandlet i nævnte artikel 2.
52
I artikel 2 i direktiv 2003/88 defineres begrebet »arbejdstid« som det tidsrum, hvori arbejdstageren er på arbejde og står til arbejdsgiverens rådighed under udførelsen af sin beskæftigelse eller sine opgaver i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis. Ifølge fast retspraksis skal dette begreb forstås som modsætning til hvileperiode, idet disse to begreber udelukker hinanden (dom af 10.9.2015, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, EU:C:2015:578, præmis 25 og den deri nævnte retspraksis).
53
Der skal herved tages hensyn til, at artikel 2 ikke fastsætter nogen mellemkategori mellem begreberne »arbejdstid« og »hvileperiode« (dom af 10.9.2015, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C-266/14, EU:C:2015:578, præmis 26 og den deri nævnte retspraksis), og at kendetegnene ved begrebet »arbejdstid« i direktivets forstand ikke omfatter intensiteten af det af arbejdstageren præsterede arbejde eller arbejdstagerens arbejdsindsats. Perioden med vagttjeneste for statsadvokaterne ved byretterne skal således enten kvalificeres som»arbejdstid« eller som »hvileperiode« med henblik på anvendelsen af direktiv 2003/88 (jf. analogt dom af 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, EU:C:2021:722, præmis 28 og den deri nævnte retspraksis).
54
Desuden udgør begreberne »arbejdstid« og »hvileperiode« EU-retlige begreber, der skal defineres efter objektive kriterier under hensyn til opbygningen af og formålet med direktiv 2003/88. Det er nemlig kun en sådan selvstændig fortolkning, der kan sikre direktivet sin fulde virkning samt en ensartet anvendelse af disse begreber i samtlige medlemsstater (dom af 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, EU:C:2021:722, præmis 29 og den deri nævnte retspraksis).
55
Det skal derfor undersøges, om de elementer, der indgår i begrebet »arbejdstid«, foreligger i en situation som den i hovedsagen omhandlede, når arbejdstageren udfører en periode med vagttjeneste på sit arbejdssted eller en periode med tilkaldevagt, dvs. en periode, hvor arbejdstageren fortsat står til arbejdsgiverens rådighed for at kunne levere en arbejdsydelse efter sidstnævntes ønske, uden at være forpligtet til at forblive på sit arbejdssted (dom af 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, EU:C:2021:722, præmis 33 og den deri nævnte retspraksis).
56
Hvad angår perioder med vagttjeneste fremgår det af Domstolens praksis, at en periode, hvorunder arbejdstageren ikke udfører faktisk arbejde for sin arbejdsgiver, ikke nødvendigvis udgør en »hvileperiode« med henblik på anvendelsen af direktiv 2003/88 (dom af 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, EU:C:2021:722, præmis 30 og den deri nævnte retspraksis).
57
Herved bemærkes for det første med hensyn til perioder med vagttjeneste udført på arbejdsstedet, at Domstolen allerede har præciseret, at den afgørende begrundelse for antagelsen om, at det, der karakteriserer begrebet »arbejdstid« som omhandlet i direktiv 2003/88, foreligger, er det forhold, at arbejdstageren er forpligtet til fysisk at opholde sig på det sted, som arbejdsgiveren har anvist, for dér at være til arbejdsgiverens rådighed med henblik på straks at kunne udføre de fornødne opgaver (dom af 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, EU:C:2021:722, præmis 31 og den deri nævnte retspraksis).
58
Domstolen har udtalt, at en arbejdstager, der i løbet af en sådan periode med vagttjeneste er forpligtet til at blive på sit arbejdssted til arbejdsgiverens direkte rådighed, skal opholde sig langt fra sine sociale og familiemæssige omgivelser og har et meget lille råderum med hensyn til at disponere over den tid, hvorunder hans faglige tjenesteydelser ikke er påkrævet. Hele denne periode skal derfor kvalificeres som »arbejdstid« som omhandlet i direktiv 2003/88, uafhængigt af de arbejdsydelser, som arbejdstageren reelt har udført i den nævnte periode (dom af 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, EU:C:2021:722, præmis 32 og den deri nævnte retspraksis).
59
For det andet har Domstolen med hensyn til perioder med tilkaldevagt udtalt, at en sådan periode også i sin helhed skal anses for at være »arbejdstid« som omhandlet i direktiv 2003/88, når den – i betragtning af det objektive og betydelige omfang af begrænsninger, der er pålagt arbejdstageren for så vidt angår dennes muligheder for at hellige sig sine personlige og sociale interesser – adskiller sig fra en periode, hvorunder arbejdstageren alene skal stå til rådighed for sin arbejdsgiver med henblik på, at sidstnævnte kan komme i kontakt med denne (dom af 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, EU:C:2021:722, præmis 33 og den deri nævnte retspraksis).
60
Det følger heraf, at alle perioder med vagttjeneste, herunder dem med tilkaldevagt, hvorunder de begrænsninger, der er pålagt arbejdstageren, er af en sådan art, at de objektivt set og i meget betydeligt omfang påvirker dennes mulighed for i disse perioder frit at disponere over den tid, hvorunder dennes faglige tjenesteydelser ikke er påkrævet, og at hellige sig sine egne interesser i denne tid, er omfattet af begrebet »arbejdstid« som omhandlet i direktiv 2003/88 (dom af 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, EU:C:2021:722, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis).
61
Domstolen har herved udtalt, at en periode med vagttjeneste, hvorunder en arbejdstager, henset til den rimelige frist, som denne er blevet tildelt for at genoptage sin erhvervsaktivitet, kan planlægge sine personlige og sociale gøremål, a priori ikke udgør »arbejdstid« som omhandlet i direktiv 2003/88. Omvendt skal en periode med vagttjeneste, hvorunder den frist, der er givet arbejdstageren til at vende tilbage til arbejdet, er begrænset til nogle minutter, principielt anses for i sin helhed at være »arbejdstid« som omhandlet i dette direktiv, idet arbejdstageren i sidstnævnte tilfælde i praksis i vid udstrækning afskrækkes fra at planlægge nogen som helst form for afslapning, endda af kort varighed (dom af 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, EU:C:2021:722, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis).
62
Som fremhævet af Domstolen skal virkningen af en sådan reaktionsfrist bedømmes efter en konkret vurdering, som i givet fald tager hensyn til andre begrænsninger, der pålægges arbejdstageren under dennes periode med vagttjeneste, herunder med tilkaldevagt (jf. i denne retning dom af 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C-107/19, EU:C:2021:722, præmis 36 og den deri nævnte retspraksis).
63
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at en vicestatsadvokat ved byretten, såsom NI, under alle sine perioder med vagttjeneste er forpligtet til til enhver tid at være parat til at udføre opgaver og funktioner svarende til dem, som vedkommende udfører i den normale arbejdstid på arbejdsstedet. Det ser derfor ud til, at vedkommende faktisk ikke kan forlade sit arbejdssted under en periode med vagttjeneste eller sin bopæl under en periode med tilkaldevagt og hellige sig sine egne interesser.
64
Det tilkommer imidlertid den forelæggende ret på grundlag af samtlige relevante forhold og i overensstemmelse med den retspraksis, der er nævnt i præmis 55-62, at vurdere, om den periode med vagttjeneste, som en statsadvokat ved byretten har udført på sit arbejdssted, og den periode med tilkaldevagt, som vedkommende har udført på sin bopæl, i det foreliggende tilfælde skal kvalificeres som »arbejdstid« som omhandlet i direktiv 2003/88.
65
Henset til det ovenstående skal det tredje spørgsmål besvares med, at artikel 2 i direktiv 2003/88 skal fortolkes således, at en periode med vagttjeneste uden for den normale arbejdstid for statsadvokaturens anklagere, som indebærer en forpligtelse for disse anklagere til at være til stede på arbejdsstedet, eller en periode med tilkaldevagt, som indebærer en sådan tilstedeværelse på deres bopæl, skal kvalificeres som »arbejdstid« som omhandlet i nævnte artikel 2, for så vidt som de begrænsninger, der i disse perioder med vagttjeneste er pålagt de nævnte anklagere, er af en sådan art, at de objektivt og i meget betydeligt omfang påvirker disses mulighed for i de nævnte perioder frit at disponere over den tid, hvor deres faglige tjenesteydelser ikke er påkrævet, og at hellige sig deres egne interesser.
Sagsomkostninger
66
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Sjette Afdeling) for ret:
1)
Artikel 1, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, sammenholdt med artikel 31 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at statsadvokaturens anklagere falder ind under direktivets anvendelsesområde.
2)
Artikel 2 i Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet, hvortil der henvises i artikel 1, stk. 3, i direktiv 2003/88, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, der udelukker statsadvokaturens anklageres aktivitet fra anvendelsesområdet for direktiv 2003/88, for så vidt som denne aktivitet, når den bliver udøvet under normale vilkår, kan undergives en planlægning af arbejdstiden, som overholder kravene i direktiv 2003/88.
3)
Artikel 2 i direktiv 2003/88 skal fortolkes således, at en periode med vagttjeneste uden for den normale arbejdstid for statsadvokaturens anklagere, som indebærer en forpligtelse for disse anklagere til at være til stede på arbejdsstedet, eller en periode med tilkaldevagt, som indebærer en sådan tilstedeværelse på deres bopæl, skal kvalificeres som »arbejdstid« som omhandlet i nævnte artikel 2, for så vidt som de begrænsninger, der i disse perioder med vagttjeneste er pålagt de nævnte anklagere, er af en sådan art, at de objektivt og i meget betydeligt omfang påvirker disses mulighed for i de nævnte perioder frit at disponere over den tid, hvor deres faglige tjenesteydelser ikke er påkrævet, og at hellige sig deres egne interesser.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: kroatisk.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.