61993TJ0013_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Sagens faktiske og retlige omstaendigheder
1 Sagsoegeren, Roger Cordier, er tjenestemand i loenklasse B1 i Kommissionen og goer tjeneste ved Det Statistiske Kontor i Luxembourg.
2 Sagsoegerens aegtefaelle, Maria Rosa Cordier-Cristallo, er primaert tilsluttet Caisse de maladie des employés privés (herefter benaevnt "CMEP") i Luxembourg. Hun modtager invalidepension, som ikke overstiger det beloeb, som er anfoert i artikel 3, stk. 1, i ordningen vedroerende sygesikring for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "sygesikringsordningen"), og modtager saaledes supplerende sygesikring gennem den faelles sygeforsikringsordning for De Europaeiske Faellesskabers institutioner (herefter benaevnt "den faelles ordning").
3 Den 3. marts 1992 konsulterede Maria Rosa Cordier-Cristallo laege S., der er alment praktiserende laege i Arlon, og betalte en laegeregning paa 490 BFR.
4 Da hun forelagde laegeregningen for CMEP, blev godtgoerelse naegtet med den begrundelse, at CMEP i henhold til artikel 58 i sygekassens vedtaegter ikke yder godtgoerelse for laegebehandling i udlandet, naar der ikke forud er indhentet tilladelse fra sygekassens raadgivende laege og en laege, som er nedsat i og praktiserer i Luxembourg.
5 Artikel 58 i CMEP' s vedtaegter lyder:
"De forsikrede kan ikke underkaste sig behandling i udlandet uden sygekassens tilladelse, medmindre der er tale om foerstehjaelp i forbindelse med en ulykke eller sygdom, som er opstaaet i udlandet. Sygekassens tilladelse til konsultationer i udlandet gives kun paa grundlag af den behandlende laeges begrundede udtalelse. Sygekassens tilladelse til laegebehandling i udlandet eller til, at en universitetsprofessor eller dermed ligestillet laege yder behandlinger i Luxembourg, gives kun, saafremt der fremlaegges en attest fra den forsikredes behandlende laege, som anbefaler behandling i udlandet, og en dertil svarende udtalelse fra den raadgivende laege, som kan indhente en specialistudtalelse. Sygekassen kan ikke naegte tilladelse, saafremt behandlingen ikke er mulig i Luxembourg."
6 Efter at have modtaget dette afslag fremsendte sagsoegeren den 9. marts 1992 den omhandlede laegeregning til Afregningskontoret for den Faelles Ordning i Luxembourg for i henhold til tillaegsordningen, som hans aegtefaelle er omfattet af, at faa godtgjort de omhandlede laegeudgifter.
7 Ved skrivelse af 9. marts 1992 afslog Afregningskontoret for den Faelles Ordning i Luxembourg ligeledes at godtgoere de naevnte laegeudgifter, idet man tilfoejede: "Deres aegtefaelle har ret til supplerende daekning."
8 Retten til supplerende daekning af laegeudgifter i henhold til den faelles ordning indgaar i foelgende retlige sammenhaeng.
Artikel 72, stk. 1, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") lyder:
"I sygdomstilfaelde garanteres der tjenestemanden, hans aegtefaelle, naar denne ikke er berettiget til ydelser af samme art og stoerrelse i henhold til enhver anden lovmaessig eller administrativ bestemmelse, hans boern og andre personer, over for hvem han har forsoergerpligt i henhold til artikel 2 i bilag VII, godtgoerelse af udgifter paa indtil 80% i henhold til en af Faellesskabets institutioner efter aftale og efter udtalelse fra Vedtaegtsudvalget vedtaget ordning."
Artikel 3 i sygesikringsordningen lyder:
"Foelgende personer er forsikret gennem den tilsluttede:
1) Den tilsluttedes aegtefaelle, saafremt vedkommende ikke selv er tilsluttet denne ordning, og paa betingelse af:
° at vedkommende ikke udoever erhvervsmaessig indtaegtsgivende beskaeftigelse, eller
° at vedkommende, saafremt der udoeves saadan beskaeftigelse eller oppebaeres indtaegter fra en saadan tidligere beskaeftigelse, er daekket mod samme risici i henhold til andre love eller administrative bestemmelser, og de aarlige erhvervsindtaegter ikke overstiger den aarlige grundloen for en tjenestemand paa 1. loentrin i loenklasse C5, naar grundloennen korrigeres med koefficienten for det land, hvor vedkommende oppebaerer sine erhvervsindtaegter direkte eller med opsat udbetaling, og inden fradrag af skat.
..."
Artikel 6, stk. 1, i sygesikringsordningen lyder:
"Saafremt en tilsluttet eller en gennem ham forsikret person kan goere krav paa godtgoerelse af udgifter i henhold til en anden obligatorisk sygeforsikring, er den tilsluttede forpligtet til:
a) at give Afregningskontoret meddelelse herom
b) foerst og fremmest at ansoege om eller i givet fald at lade ansoege om den godtgoerelse, som er garanteret af den anden ordning
c) ved hver anmodning om godtgoerelse, han indgiver i henhold til denne ordning, at vedlaegge en opgoerelse med bilag over de godtgoerelser, som den tilsluttede eller den gennem ham forsikrede person har opnaaet i henhold til den anden ordning."
9 Den 31. marts 1992 indbragte sagsoegeren i medfoer af vedtaegtens artikel 90, stk. 2, en klage, som blev registreret i Kommissionens generalsekretariat den 24. april 1992, og hvori sagsoegeren anmodede om, at den anfaegtede beslutning blev ophaevet, at de udgifter, hans aegtefaelle havde haft i forbindelse med laegebesoeget i Belgien blev godtgjort af den faelles ordning, og subsidiaert, at fortolkningsbestemmelsen til artikel 9, stk. 1, i sygesikringsordningen blev ophaevet.
10 Under et moede den 1. juli 1992 i Kommissionens udvalg med repraesentanter for de forskellige tjenestegrene blev klagen behandlet i sagsoegerens naervaer, uden at tvisten kunne loeses forligsmaessigt.
11 Den 12. august 1992 meddelte formanden for Forvaltningskomitéen for den Faelles Sygeforsikringsordning sagsoegeren, at komitéen under sin droeftelse af klagen den 15. juli 1992 hverken med det kraevede flertal kunne naa til enighed om et forslag om at fastholde Afregningskontorets afgoerelse med en bemaerkning vedroerende problemet om fortolkningsbestemmelserne eller om et forslag om ganske simpelt at fastholde denne afgoerelse og i moedereferatet goere en bemaerkning om det grundlaeggende problem, som fremgaar af disse fortolkningsbestemmelser.
12 Den 4. november 1992 meddelte Kommissionens generaldirektoer for personale og administration sagsoegeren den af Kommissionen den 28. oktober 1992 trufne afgoerelse, hvorved sagsoegerens klage udtrykkelig afvises som foelger: "Da klagerens aegtefaelle har udvist forsoemmelighed ved ikke at foelge den af den forpligtede sygekasse fastsatte fremgangsmaade, kan Kommissionen ikke tage hr. Cordier' s klage til foelge."
Retsforhandlinger
13 Sagsoegeren har herefter ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 3. februar 1993 anlagt denne sag.
14 Ved skrivelse af 27. april 1993 meddelte sagsoegeren Retten, at han ikke oenskede at afgive replik.
15 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Femte Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
16 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret spoergsmaal fra Retten under retsmoedet den 14. september 1993.
Parternes paastande
17 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
° Det fastslaas, at fortolkningsbestemmelserne til ordningen vedroerende sygesikring, offentliggjort i Meddelelser fra administrationen af 31. december 1990, er retsstridige, fordi de indskraenker raekkevidden af princippet om det frie valg, som fremgaar af denne ordnings artikel 9.
° Foelgelig kendes for ret:
1) Beslutningen truffet af Afregningskontoret for den Faelles Ordning i Luxembourg den 9. marts 1992 om at naegte at godtgoere det beloeb paa 490 BFR, som sagsoegerens aegtefaelle har udlagt til daekning af en laegeregning af 3. marts 1992 til laege S., annulleres.
2) Afgoerelsen truffet af Afregningskontoret for den Faelles Ordning om at naegte sagsoegerens aegtefaelle godtgoerelse i henhold til bestemmelserne annulleres.
3) Sagen hjemvises til Kommissionen med henblik paa, at denne traeffer ny afgoerelse om godtgoerelse.
4) Sagsoegeren doemmes til at betale sagens omkostninger.
Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
1) Kommissionen frifindes.
2) Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger i henhold til gaeldende ret.
Realiteten
18 Til stoette for sit soegsmaal har sagsoegeren paaberaabt sig to anbringender, nemlig for det foerste, at vedtaegtens artikel 72, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, i ordningen vedroerende sygesikring er tilsidesat, og for det andet, at artikel 9, stk. 1, i ordningen vedroerende sygesikring er tilsidesat, og at fortolkningsbestemmelsen til denne ordning er ulovlig.
19 Retten bemaerker, at sagsoegeren under retsmoedet har praeciseret, at han anfaegter den omtvistede afgoerelse, fordi han er af den opfattelse, at det afslag fra den sygekasse, som hans aegtefaelle er tilsluttet paa grund af sin erhvervsaktivitet, paa at godtgoere de laegeudgifter, som hun har haft i Belgien, giver ham ret til sygesikring under den faelles ordning i henhold til tillaegsordningen, da naegtelsen bygger paa vedtaegter, som er uforenelige med princippet om det frie laegevalg. Han goer i denne forbindelse gaeldende, at det forhold, at hans aegtefaelles har skullet foretage sig noget bestemt for at konsultere en laege i udlandet, har den konsekvens, at han ikke i henhold til andre lovmaessige eller administrative bestemmelser er berettiget til ydelser af samme art og stoerrelse, som en tjenestemand har krav paa.
20 Den sagsoegte institution har gjort gaeldende, at afgoerelsen om at naegte at godtgoere sagsoegerens aegtefaelles laegeudgifter ikke vedroerer spoergsmaalet om det frie laegevalg, men udelukkende skyldes den omstaendighed, at hun ikke har overholdt den fremgangsmaade, som hendes sygekasse har fastsat vedroerende laegekonsultationer i udlandet.
21 Da sagsoegerens anbringender haenger noeje sammen, har Retten funder det hensigtsmaessigt at undersoege dem samlet.
Parternes argumenter
22 Sagsoegeren har for det foerste gjort gaeldende, at bestemmelsen i vedtaegtens artikel 72, stk. 1, er udtryk for et almindeligt princip, hvorefter den aegtefaelle til en tjenestemand, som ikke paa sygeforsikringsomraadet er berettiget til ydelser af samme art og stoerrelse, har fuld ret til samme daekning som tjenestemanden, paa indtil 80% af udgifterne. Sygesikringsordningen, som fastlaegger betingelserne for daekning i sygdomstilfaelde, boer fortolkes i lyset af dette princip.
23 Sagsoegeren har i denne forbindelse anfoert, at konsultation af en laege med praksis uden for Luxembourg er blandt de ydelser, som kan godtgoeres i medfoer af sygesikringsordningen. Ifoelge sagsoegeren var Afregningskontoret for den Faelles Ordning herefter forpligtet til i henhold til tillaegsordningen at godtgoere de udgifter, som hans aegtefaelle havde haft, jf. vedtaegtens artikel 72, stk. 1, hvori det ifoelge sagsoegeren bestemmes, at en tjenestemands aegtefaelle paa sygeforsikringsomraadet har de samme rettigheder som tjenestemanden selv, uanset om der kun er tale om supplerende daekning. Sagsoegeren har anfoert, at begrebet "tillaegsordningen" ikke kan indskraenkes til blot at vedroere ydelser, som godtgoeres af den primaere ordning, men ifoelge bestemmelserne i ordningen vedroerende sygesikring maa udstraekkes til at omfatte alle laegeudgifter, hvad enten de godtgoeres i henhold til den primaere ordning eller ej.
24 Sagsoegeren har i denne forbindelse fastholdt, at hans aegtefaelle har overholdt bestemmelserne i artikel 6, stk. 1, i ordningen vedroerende sygesikring, da hun foerst har ansoegt om godtgoerelse af laegeudgifter i sin sygekasse, CMEP, som har givet hende afslag med den begrundelse, at sygekassens vedtaegter kun aabnede mulighed for godtgoerelse af laegeudgifter i udlandet under visse betingelser.
25 Sagsoegeren har for det andet henvist til, at artikel 9, stk. 1, i ordningen vedroerende sygesikring bestemmer: "De berettigede under denne ordning kan frit vaelge laege og plejeinstitution."
26 Ved at naegte sagsoegerens aegtefaelle at godtgoere de laegeudgifter, hun har haft ved at konsultere en laege efter sit eget frie valg, har Afregningskontoret saaledes frataget hende denne valgfrihed. Afregningskontorets fortolkning af bestemmelserne i den faelles ordning medfoerer efter sagsoegerens opfattelse en forskelsbehandling mellem aegtefaeller til tjenestemaend, alt efter om de er erhvervsaktive eller ej. De aegtefaeller, som ikke har loennet beskaeftigelse, er nemlig berettiget i henhold til de samme bestemmelser som den tjenestemand, gennem hvem de er forsikrede, og kan frit vaelge laege, mens de aegtefaeller, som har loennet beskaeftigelse og er tilsluttet CMEP, ikke kan konsultere en laege i udlandet.
27 Sagsoegeren har tilfoejet, at fortolkningen fra Afregningskontoret for den faelles ordning i Luxembourg, hvorefter der kun ydes supplerende godtgoerelse af laegeudgifter afholdt i udlandet, naar bestemmelserne i den nationale sygeforsikringsordning er blevet overholdt, har til foelge, at den aegtefaelle til en tjenestemand, som primaert er tilsluttet CMEP, fratages enhver godtgoerelse.
28 For det tredje har sagsoegeren anfoert, at fortolkningsbestemmelsen til ordningen vedroerende sygesikring, som er offentliggjort i Meddelelser fra administrationen af 31. december 1990 om artikel 9, stk. 1, i ordningen vedroerende sygesikring, som sikrer det frie laegevalg, fastslaar, at "det frie valg [kun] finder anvendelse for modtagerne af supplerende godtgoerelse, saafremt deres primaerordning tillader det".
29 Sagsoegeren har anfoert, at en almindelig gennemfoerelsesbestemmelse i henhold til Rettens og Domstolens praksis (Rettens dom af 14.12.1990, sag T-75/89, Brems mod Raadet, Sml. II, s. 899, stadfaestet ved Domstolens dom af 7.5.1992, sag C -70/91 P, Raadet mod Brems, Sml. I, s. 2973) ikke kan indskraenke vedtaegtens anvendelsesomraade eller tilsidesaette vedtaegtens formaal.
30 Sagsoegeren slutter herfra, at Afregningskontoret ikke kunne bygge sin afgoerelse om at naegte at yde godtgoerelse paa den naevnte fortolkningsbestemmelse, som ifoelge sagsoegeren strider mod artikel 9, stk. 1, i ordningen vedroerende sygesikring, da den indskraenker det frie laegevalg og saaledes er ulovlig.
31 Endelig har sagsoegeren til stoette for sin argumentation paaberaabt sig en dom afsagt af Den Internationale Arbejdsorganisations Forvaltningsdomstol den 8. januar 1988 i sagen Boland mod Eurocontrol (dom nr. 924, 65. session) i hvilken Forvaltningsdomstolen ved anvendelsen af vedtaegtsmaessige og administrative bestemmelser, som er identiske med de bestemmelser, der gaelder for De Europaeiske Faellesskabers institutioner, fastslog, at "naar en person er daekket af organisationens sygeforsikringsordning og i medfoer af artikel 3, stk. 1, litra b), i forordning nr. 10 kan kraeve godtgoerelse af sine udgifter i henhold til en obligatorisk sygeforsikring, er vedkommende forpligtet til 'foerst at ansoege om den godtgoerelse, som er sikret gennem en anden ordning' . I dette tilfaelde er der indgivet ansoegning, men denne er ikke blevet efterkommet, fordi den luxembourgske sygekasse kun vil paatage sig godtgoerelsen under betingelser, som strider mod princippet om det frie laegevalg, som i henhold til artikel 5 i Eurocontrols forordning nr. 10 er sikret og alle, 'som er omfattet af' sygeforsikringsordningen, hvilket i henhold til artikel 2 i samme forordning vil sige ikke blot de tilsluttede, men desuden 'personer forsikrede gennem den tilsluttede', heriblandt aegtefaellen, som opfylder en af de betingelser, som er opstillet i stk. 2 i samme artikel".
32 Kommissionen har for det foerste gjort gaeldende, at formaalet med vedtaegtens artikel 72, stk. 1, og ordningen vedroerende sygesikring er at sikre tjenestemandens aegtefaelle en laegedaekning, der svarer til den, tjenestemanden selv har, og under de samme betingelser. Dette formaal vil efter Kommissionens opfattelse kunne naas for en tjenestemands aegtefaelle, som har indtaegtsgivende beskaeftigelse, gennem en supplerende anvendelse af den faelles ordning.
33 Kommissionen har anfoert, at den faelles ordning imidlertid kun skal yde daekning, saafremt aegtefaellen foerst har ansoegt om godtgoerelse af sine laegeudgifter i sin egen sygekasse efter den fremgangsmaade, som denne har fastsat. Denne ufravigelige betingelse foelger klart af en formaalsfortolkning af vedtaegtens artikel 72, stk. 1, og af artikel 3 og 6 i ordningen vedroerende sygesikring.
34 I denne forbindelse har Kommissionen understreget, at saafremt en aegtefaelle kunne opnaa, at den faelles ordning ydede daekning, uden at skulle bevise, at han havde fulgt den fremgangsmaade, som aegtefaellens egen sygekasse havde foreskrevet, ville det medfoere risiko for dobbelt daekning i strid med vedtaegtens artikel 72 og Domstolens praksis, hvorefter det i dom af 8. marts 1988 (sag 339/85, Brunotti mod Kommissionen, Sml. s. 1379) hedder: "Det foelger af disse bestemmelser (vedtaegtens artikel 72, stk. 1), at man ved udarbejdelsen af vedtaegten har taget udgangspunkt i den grundtanke, at omraadet for sygeforsikring for tjenestemaend og deres familiemedlemmer burde begraenses for at undgaa dobbelt sygeforsikring i det omfang, det er muligt."
35 Den sagsoegte institution har fremhaevet, at sagsoegerens aegtefaelle i dette tilfaelde ikke har overholdt sin sygekasses bestemmelser om den fremgangsmaade, som skal foelges, idet hun har undladt foerst at ansoege om sygekassens tilsagn i forbindelse med en laegekonsultation i udlandet. Kommissionen, som ikke bestrider, at udtrykket "tillaegsordningen" ifoelge bestemmelserne i den faelles ordning vedroerer alle laegeudgifter, hvad enten de godtgoeres af den primaere ordning eller ej, udleder heraf, at sagsoegerens aegtefaelle, skoent hun har ret til supplerende daekning i henhold til den faelles ordning, ikke kan kraeve sine udgifter godtgjort gennem den faelles ordning, naar hun har undladt at opfylde de betingelser, som ville goere det muligt for hende at opnaa supplerende daekning fra den faelles ordning. Kommissionen har tilfoejet, at det ikke ville vaere acceptabelt, at den faelles ordning i et saadant tilfaelde ydede godtgoerelse, da ordningens oekonomiske ligevaegt maa tilgodeses omhyggeligt.
36 Den sagsoegte institution har dernaest anfoert, at man ikke har naegtet at godtgoere sagsoegerens aegtefaelles laegeudgifter, fordi hun har valgt en laege uden for Luxembourg, men fordi hun ikke har overholdt den fremgangsmaade, som er fastsat af hendes sygekasse.
37 Den sagsoegte institution har holdt fast ved, at spoergsmaalet om det frie laegevalg ikke vedroerer denne sag, men Kommissionen har dog samtidig anfoert, at anbringendet om, at uretmaessigheden af fortolkningsbestemmelserne af 31. december 1990 til artikel 9 i ordningen vedroerende sygesikring er ulovlig, er blevet genstandsloest, da Kommissionen har offentliggjort nye fortolkningsbestemmelser i Meddelelser fra administrationen af 15. januar 1993, som lyder: "Muligheden for frit at vaelge laege ... gaelder kun for modtagere af tillaegsgodtgoerelser, naar de paa forhaand har henvendt sig til deres primaere sygekasse og fulgt dennes fremgangsmaade."
38 Kommissionen har desuden anfoert, at vedtaegtens artikel 72 og ordningen vedroerende sygesikring kraever, at tjenestemandens aegtefaelle overholder bestemmelserne i sin egen sygekasse, foer vedkommende kan vaere berettiget til tillaegsgodtgoerelse gennem den faelles ordning, med det formaal at undgaa dobbelt daekning af denne aegtefaelle, og saaledes ikke paa nogen maade er i strid med principperne om forbud mod forskelsbehandling og om ligebehandling.
39 Den sagsoegte institution bestrider ikke, at dommen fra Den Internationale Arbejdsorganisations Forvaltningsdomstol af 8. januar 1988 vedroerer en sag, der ligner den foreliggende, men har anfoert, at dette tilfaelde dog er fundamentalt forskelligt fra det af Forvaltningsdomstolen behandlede, idet Boland' s aegtefaelle i sagen Boland mod Eurocontrol foerst havde ansoegt om CMEP' s tilsagn til at foelge en behandling i udlandet, hvilket var blevet afslaaet, hvorimod sagsoegerens aegtefaelle har undladt foerst at ansoege om tilladelse til at konsultere en laege i udlandet og saaledes ikke har fulgt den fremgangsmaade, som CMEP har fastsat.
40 Den sagsoegte institution har desuden anfoert, at Eurocontrols sygekasse i den naevnte sag, Boland mod Eurocontrol, havde udvist "total tavshed" (dommens praemis 13), hvilket man ikke her kan bebrejde Kommissionen, som fuldt ud har begrundet sin afgoerelse om afslag paa sagsoegerens klage. De to sager kan saaledes ikke skulle undersoeges paa samme maade.
Rettens bemaerkninger
41 Indledningsvis bemaerkes, at det foelger af vedtaegtens artikel 72, stk. 1, at den aegtefaelle til en tjenestemand, som ikke i henhold til andre lovmaessige eller administrative bestemmelser er berettiget til ydelser af samme art og stoerrelse, som tjenestemanden har krav paa, i sygdomstilfaelde i henhold til de betingelser, som fastsaettes i en faelles ordning, er daekket af den faelles sygeforsikringsordning.
42 Artikel 3, stk. 1, i ordningen vedroerende sygesikring fastslaar, at aegtefaellen til den tilsluttede er omfattet af den faelles sygeforsikringsordning, naar vedkommende udoever erhvervsmaessig beskaeftigelse, paa betingelse af, at vedkommende er daekket mod de samme risici i henhold til andre love eller administrative bestemmelser, og at de aarlige erhvervsindtaegter ikke overstiger et vist beloeb.
43 I artikel 6, stk. 1, i ordningen vedroerende sygesikring fastsaettes desuden, at saafremt en tilsluttet eller en gennem ham forsikret person kan goere krav paa godtgoerelse af udgifter i henhold til en anden obligatorisk sygeforsikring, er den tilsluttede forpligtet til at give Afregningskontoret meddelelse herom og foerst og fremmest at ansoege om eller i givet fald at lade ansoege om den godtgoerelse, som er garanteret af den anden ordning.
44 Retten bemaerker, at vedtaegtens artikel 72, stk. 1, indskraenker den daekning, som aegtefaellen kan opnaa gennem den tilsluttede til den faelles ordning, til subsidiaere tilfaelde, hvor tilsvarende ydelser ikke gives gennem andre sygekasser, og at bestemmelsen tilsigter i videst muligt omfang at undgaa dobbelt daekning i sygdomstilfaelde (jf. Domstolens dom i den naevnte sag Brunotti mod Kommissionen, og dom af 13.7.1989, sag 58/88, Olbrechts mod Kommissionen, Sml. s. 2643).
45 Saavel vedtaegtens artikel 72 som artikel 3 og 6 i ordningen vedroerende sygesikring har som udgangssynspunkt, at den aegtefaelle til en tjenestemand, som udoever erhvervsmaessig indtaegtsgivende beskaeftigelse, saa vidt muligt skal ansoege om godtgoerelse af sine laegeudgifter under den sygeforsikringsordning, hvor aegtefaellen paa grund af sin egen erhvervsmaessige beskaeftigelse er forsikret mod sygdom, idet daekningen i henhold til den faelles ordning alene er et supplement (jf. Rettens dom af 17.12.1992, sag T-20/91, Holtbecker mod Kommissionen, Sml. II, s. 2599).
46 En aegtefaelle har ligeledes krav paa supplerende godtgoerelse, hvis vedkommende i medfoer af lovmaessige eller administrative bestemmelser eller vedtaegter, som fastlaegger ydelserne fra den sygekasse, som vedkommende er tilknyttet paa grundlag af sin erhvervsmaessige status, ikke har ret til eller ikke kan ansoege om en tilladelse, som giver ret til godtgoerelse af fremtidige laegeudgifter i udlandet, paa samme maade som den, der efter at have ansoegt om en saadan tilladelse, naar de relevante bestemmelser eller sygekassens vedtaegter aabner mulighed herfor, faar afslag herpaa.
47 Heraf foelger, at Retten maa undersoege, hvorvidt Maria Rosa Cordier-Cristallo, som er forsikret gennem sin aegtefaelle i den faelles ordning i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1, andet led, i ordningen vedroerende sygesikring, i dette tilfaelde kan kraeve daekning i henhold til den supplerende ordning.
48 Retten bemaerker, at vedtaegterne for den sygekasse, som sagsoegerens aegtefaelle er tilsluttet, uden absolut og definitivt at udelukke den tilsluttedes ret til godtgoerelse af laegeudgifter afholdt i udlandet, ikke desto mindre betinger en saadan godtgoerelse af en forudgaaende tilladelse.
49 Naar en aegtefaelle til en tjenestemand, som er forsikret paa grund af sin egen erhvervsmaessige beskaeftigelse, som her frasiger sig retten til at opnaa godtgoerelse af saadanne laegeudgifter hos sin egen sygekasse, fordi hun ikke i tide har ansoegt om tilladelse til at konsultere en laege eller til at lade sig behandle i udlandet, har tjenestemanden ikke krav paa, at den faelles ordning godtgoer disse udgifter i medfoer af den supplerende ordning, hvis grundlag beskrives i vedtaegtens artikel 72, stk. 1.
50 Heraf foelger, at sagsoegerens aegtefaelle ikke har krav paa godtgoerelse gennem den faelles ordning af de laegeudgifter, hun har haft i Belgien, fordi hun har udelukket sig selv fra muligheden for at faa disse udgifter godtgjort af sin egen sygekasse ved at undlade at ansoege om, at sygekassen i overensstemmelse med sine vedtaegter forud gav hende tilladelse til at afholde de omhandlede udgifter i Belgien.
51 Det bemaerkes desuden, at det anbringende, som sagsoegeren har fremfoert under retsmoedet, hvorefter princippet om det frie laegevalg, som fremgaar af artikel 9, stk. 1, i ordningen vedroerende sygesikring, har forrang for nationale bestemmelser og saa meget desto mere for vedtaegterne for en sygekasse i en medlemsstat, og hvorefter en aegtefaelle til en tilsluttet tjenestemand foelgelig i overensstemmelse med ligebehandlingsprincippet har ret til godtgoerelse paa samme maade som den tilsluttede selv, ikke faar betydning under denne sag.
52 Det tilkommer saaledes ikke Retten som et led i sin proevelse i henhold til de i EF-traktatens artikel 179 opstillede betingelser at udtale sig om, hvorvidt nationale bestemmelser om sygeforsikringsordninger eller en national sygekasses vedtaegter er lovlige i henhold til faellesskabsretten. Denne proevelse henhoerer dels under EF-Domstolens kompetence, som kan udoeve den som et led i en sag anlagt af Kommissionen i medfoer af traktatens artikel 169 eller anlagt af en medlemsstat i medfoer af traktatens artikel 170 med henblik paa at paa fastslaaet, at en medlemsstat har tilsidesat de forpligtelser, som paahviler den i medfoer af traktaten, og dels under de nationale retter, som i paakommende tilfaelde i medfoer af traktatens artikel 177 kan forelaegge Domstolen et spoergsmaal til praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkning af traktaten.
53 Det bemaerkes desuden, at princippet om det frie laegevalg ikke fremgaar af selve vedtaegten, men derimod af artikel 9, stk. 1, i ordningen vedroerende sygesikring, som er vedtaget efter faelles aftale mellem De Europaeiske Faellesskabers institutioner. Bestemmelserne om frit laegevalg, som ikke har den karakter, som er fastlagt i traktatens artikel 189, stk. 2, er ikke tvingende i enhver henseende og direkte anvendelige i medlemsstaterne, og de kan ikke medfoere, at de lovmaessige eller vedtaegtsmaessige bestemmelser, hvorefter godtgoerelse af laegeudgifter i udlandet er underlagt kravet om sygekassens forudgaaende tilladelse, saettes ud af kraft i forhold til den aegtefaelle til en tjenestemand, som er tilsluttet en sygeforsikringsordning paa grund af sin egen erhvervsmaessige beskaeftigelse.
54 Hvad endelig angaar paastanden vedroerende fortolkningsbestemmelsen til artikel 9 i ordningen vedroerende sygesikring, som sagsoegeren har paastaaet afvist, bemaerkes, at disse fortolkningsbestemmelser, som under alle omstaendigheder ikke laengere har gyldighed, ikke dannede grundlag for Afregningskontorets afgoerelse, da kontoret ikke afslog at godtgoere de omhandlede laegeudgifter, fordi den primaere ordning, som sagsoegerens aegtefaelle er tilsluttet, ikke gjorde det muligt at konsultere en laege i udlandet, men fordi sagsoegerens aegtefaelle ikke havde overholdt de bestemmelser, som var fastlagt af hendes forsikringsordning. Det fremgaar af Rettens praksis, at Retten i forbindelse med en sag anlagt i medfoer af vedtaegtens artikel 91 kun kan efterproeve lovligheden af en akt, som indeholder et klagepunkt i forhold til den sagsoegende tjenestemand, men ikke kan udtale sig om en generel regels lovlighed, naar der ikke er truffet en saerlig gennemfoerelsesforanstaltning (dom af 12.7.1991, sag T-110/89, Pincherle mod Kommissionen, Sml. II, s. 635, og domme af 25.2.1992, sag T-41/90, Barassi mod Kommissionen, Sml. II, s. 159, og sag T-42/90, Bertelli mod Kommissionen, Sml. II, s. 181). Heraf foelger, at naar der ikke er truffet afgoerelse i medfoer af fortolkningsbestemmelserne til artikel 9, stk. 1, i ordningen vedroerende sygesikring, maa sagsoegerens paastand om, at fortolkningsbestemmelsen til denne artikel er ulovlig, afvises.
55 Sagsoegerens paastande kan saaledes ikke tage til foelge.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
56 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. I henhold til procesreglementets artikel 88 baerer institutionerne imidlertid selv deres egne omkostninger i sager anlagt af de ansatte ved Faellesskaberne.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling)
1) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber frifindes.
2) Hver part baerer sine egne omkostninger.