Foreløbig udgave
DOMSTOLENS DOM (Femte Afdeling)
21. maj 2026 (*)
» Præjudiciel forelæggelse – forordning (EU) 2024/1083 – artikel 3 – tidsmæssigt anvendelsesområde – artikel 29 – overgangsbestemmelser – offentliggørelse i en medlemsstat af en artikel, der gengiver indholdet af en anden artikel i en anden medlemsstat – angiveligt urigtige faktiske omstændigheder – anmodning om berigtigelse – artikel 11 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 2 TEU «
I sag C-843/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Fővárosi Törvényszék (retten i første instans i Budapest, Ungarn) ved afgørelse af 2. december 2024, indgået til Domstolen den 9. december 2024, i sagen
Viktor Orbán
mod
24.hu Szerkesztősége,
har
DOMSTOLEN (Femte Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, M.L. Arastey Sahún, og dommerne J. Passer, E. Regan (refererende dommer), D. Gratsias og B. Smulders,
generaladvokat: M. Szpunar,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–        V. Orbán ved ügyvéd Gy. Turi,
–        den ungarske regering ved D. Csoknyai og Z. Fehér, som befuldmægtigede,
–        Europa-Kommissionen ved G. Conte, O. Gariazzo og A. Tokár, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1        Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel
3 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2024/1083 af 11. april 2024 om oprettelse af en fælles ramme for medietjenester i det indre marked og om ændring af direktiv 2010/13/EU (den europæiske forordning om mediefrihed) (EUT L, 2024/1083) og artikel
11 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«).
2        Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Viktor Orbán og 24.hu Szerkesztősége, der er en online-nyhedsportal,
vedrørende en anmodning om berigtigelse i pressen af en artikel, der blev offentliggjort i Ungarn, og som gengiver indholdet af en anden artikel, der er blevet offentliggjort i en anden medlemsstat, og hvori der henvises til en angiveligt urigtig omstændighed.
Retsforskrifter
EU-retten
3        Artikel
3 i forordning 2024/1083 med overskriften »Rettigheder for modtagere af medietjenester« bestemmer:
»Medlemsstaterne respekterer medietjenestemodtageres ret til at have adgang til en mangfoldighed af redaktionelt uafhængigt medieindhold og sikrer, at rammebetingelserne i overensstemmelse med denne forordning er til stede for at sikre denne ret, til gavn for en fri og demokratisk debat.«
4        Denne forordnings artikel 29, som har overskriften »Ikrafttræden og anvendelse«, bestemmer:
»Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning finder anvendelse fra den 8. august 2025. Dog finder:
a)      artikel
3 anvendelse fra den 8.
november 2024
[...]«
Ungarsk ret
5        § 12 i sajtószabadságról és a médiatartalmak alapvető szabályairól szóló 2010. évi Civ. törvény (lov CIV af 2010 om pressefrihed og de grundlæggende regler for mediernes indhold) (Magyar Közlöny 2010/170) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, bestemmer i stk. 1:
»Såfremt der i ethvert indhold, der offentliggøres af et medie, anføres eller viderebringes urigtige oplysninger om en person eller fremlægges sande oplysninger om denne person i fordrejet form, kan personen kræve, at der offentliggøres en berigtigelse, hvori angives, hvilke af de offentliggjorte oplysninger der er urigtige og ugrundede, hvilke forhold der er fremlagt i fordrejet form, og hvad de sande forhold er i denne forbindelse.«
6        § 496 i polgári perrendtartásról szóló 2016. évi CXXX. törvény (lov CXXX af 2016 om civil retspleje) (Magyar Közlöny 2016/190) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, bestemmer i stk. 1:
»Såfremt det journalistiske medie ikke opfylder sin forpligtelse til at offentliggøre berigtigelsen inden for fristen eller ikke gør dette i overensstemmelse med anmodningen om berigtigelse, kan den, der har anmodet om berigtigelsen, anlægge et søgsmål mod dette medie, med henblik på at det offentliggør berigtigelsen. […]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
7        Den 17. marts 2024 offentliggjorde 24.hu Szerkesztősége en artikel med overskriften »Spar er begyndt at trække sine aktiver ud af Ungarn« (herefter »den i hovedsagen omhandlede artikel«). Den i hovedsagen omhandlede artikel vedrørte bl.a. en erklæring fra den administrerende direktør i Spar Austria, som er det østrigske datterselskab i Spar-koncernen, og som fremgik af et østrigsk tidsskrift, hvorefter den ungarske premierminister, V. Orbán, havde anmodet denne koncern om at tillade et nært familiemedlem at investere i koncernens ungarske datterselskab (herefter »den i hovedsagen omhandlede erklæring«).
8        Den 3. april 2024 anmodede V. Orbán i henhold til den ungarske lovgivning 24.hu Szerkesztősége om, at indholdet af den i hovedsagen omhandlede artikel blev genstand for en berigtigelse i pressen. 24.hu Szerkesztősége imødekom ikke denne anmodning, men tilføjede den 10. april 2024
til slutningen af artiklen et afsnit med overskriften »Opdatering
– Klager«, hvori det bl.a. anføres, at V. Orbán indgav en anmodning om berigtigelse, hvori han gjorde gældende, at 24.hu Szerkesztősége havde viderebragt en urigtig omstændighed ved at offentliggøre den i hovedsagen omhandlede erklæring, selv om denne erklæring var fejlagtig.
9        Da V. Orbán var af den opfattelse, at 24.hu Szerkesztősége ikke havde opfyldt sin forpligtelse til at offentliggøre den ønskede berigtigelse, anlagde han sag ved Fővárosi Törvényszék (retten i første instans i Budapest, Ungarn), som er den forelæggende ret. Denne ret har anført, at sagen skal genoptages, idet den dom, som den afsagde den 17. maj 2024, blev ophævet på grund af en procedurefejl.
10      V. Orbán har i stævningen uden at bestride, at den i hovedsagen omhandlede erklæring er gengivet loyalt i den i hovedsagen omhandlede artikel, nedlagt påstand om, at 24.hu Szerkesztősége i overensstemmelse med ungarsk lovgivning tilpligtes at offentliggøre en berigtigende erklæring, hvoraf det fremgår, at 24.hu Szerkesztősége har viderebragt et urigtigt faktisk forhold ved at offentliggøre denne udtalelse, og at realiteten tværtimod er, at han ikke har anmodet hverken den administrerende direktør for Spar Austria eller nogen anden aktionær, repræsentant eller ansat i Spar-koncernen om at give et nærtstående medlem af hans familie mulighed for at investere i denne koncerns ungarske datterselskab.
11      24.hu Szerkesztősége har heroverfor gjort gældende, at den i hovedsagen omhandlede erklæring ikke udgør en meddelelse af et faktisk forhold, men et udtryk for en af dens journalisters mening og værdimæssige vurdering, hvilket er retligt beskyttet. 24.hu Szerkesztősége har endvidere gjort gældende, at den i hovedsagen omhandlede artikel, efter at den var blevet suppleret med afsnittet af 10. april 2024, som der er redegjort for i denne doms præmis 8, henviste til såvel V. Orbáns anmodning om berigtigelse som den gengivelse af de faktiske forhold, som han ønskede, således at læseren kunne få et samlet overblik.
12      Den forelæggende ret har anført, at berigtigelse af oplysninger, der er offentliggjort i pressen, i den ungarske retsorden er et særligt civilretligt instrument til beskyttelse af personer, som gør det muligt effektivt at afhjælpe krænkelser af rettigheder, som er sket offentligt. Muligheden for at indgive en anmodning om berigtigelse inden for en kort frist står åben for enhver person, hvorom der i et indhold, der offentliggøres af et medie, anføres eller viderebringes forhold, hvis rigtighed ikke er blevet fastslået,
eller
fremlægges sande oplysninger om denne person i fordrejet form. Hvis det pågældende presseorgan ikke opfylder sin forpligtelse til berigtigelse, kan denne person gøre sin ret til berigtigelse gældende ved at indlede en retssag.
13      Den forelæggende ret har præciseret, at de vurderingselementer, der skal tages i betragtning ved anvendelsen af reglerne om procedurer for berigtigelse i pressen, for så vidt angår de bevisspørgsmål, der er relevante for tvisten i hovedsagen, er anført i Kúrias (øverste domstol, Ungarn) udtalelse nr. 14 PK, som har fundet anvendelse siden den 1. juni 1984. Den forelæggende ret har anført, at det fremgår af denne udtalelse, at eftersom det er i det mindste meget vanskeligt at fastslå en negativ omstændighed, påhviler det det pågældende presseorgan at godtgøre rigtigheden af det omtvistede faktuelle udsagn i den pågældende artikel. Dette gælder generelt også, når denne artikel loyalt gengiver en faktuel udtalelse eller en erklæring fra en person, eller når den gengiver en artikel fra et andet presseorgan. Sådanne principper er blevet gentaget i den praksis, som er bindende for de ungarske retter, som Kúria (øverste domstol) har udviklet efter sin udtalelse nr. 14 PK.
14      I denne sammenhæng ønsker den forelæggende ret oplyst, om den omstændighed, at medierne, således som det er fastsat i den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning, som hovedregel pålægges en forpligtelse til at godtgøre rigtigheden af det, der er blevet rapporteret, i tilfælde af videregivelse af et medieindhold, der er offentliggjort under redaktionelt ansvar i en anden medlemsstat, eller den blotte meddelelse heraf, er i overensstemmelse med EU-retten,
herunder artikel
3 i forordning 2024/1083, som bl.a. pålægger medlemsstaterne at respektere medietjenestemodtagernes ret til at have adgang til en mangfoldighed af redaktionelt uafhængigt medieindhold
og chartrets artikel
11, som sikrer mediefriheden og mediernes pluralisme.
15      Den forelæggende ret er nemlig af den opfattelse, at procedurerne for berigtigelse i pressen, er procedurer, som udgør en gennemførelse af artikel 3 i forordning 2024/1083, således at chartret ligeledes finder anvendelse i overensstemmelse med dettes artikel 51. Denne forordnings principper og formål bør bl.a. gælde for disse procedurer, som udgør
et væsentligt element i forbindelse med sikringen af mediefrihed,
og mediepluralisme kan ikke indskrænkes ved de pågældende procedurer.
16      Når dette er sagt, har den forelæggende ret anført, at datoen for offentliggørelsen af den i hovedsagen omhandlede artikel er den 17. marts 2024, mens artikel
3 i forordning 2024/1083 i overensstemmelse med dens artikel
29 først har fundet anvendelse siden den 8. november 2024. Spørgsmålet er derfor, om anvendelsen af denne artikel inden for rammerne af tvisten i hovedsagen ville svare til at gøre nævnte artikel til en forbudt anvendelse med tilbagevirkende kraft.
17      Det følger af artikel 2 TEU, at Unionen bygger på værdier såsom retsstaten, som er medlemsstaternes fælles værdigrundlag i et samfund, der er præget bl.a. af retfærdighed. Selv om en medlemsstat i overensstemmelse med Domstolens praksis inden for rammerne af tvisten i hovedsagen ikke kan ændre sin lovgivning på en sådan måde, at den medfører en forringelse af beskyttelsen af retsstatsprincippet, er det nødvendigt at afgøre, om en af de mulige fortolkninger af den pågældende nationale lovgivning ville medføre en sådan forringelse ved at krænke borgernes ret til adgang til en flerhed af uafhængige medieprodukter. Domstolens kompetence kan således også være direkte baseret på chartrets bestemmelser, uanset om artikel 3 i forordning 2024/1083 finder anvendelse.
18      På denne baggrund har Fővárosi Törvényszék (retten i første instans i Budapest) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Skal artikel 3 i [forordning 2024/1083], der har fundet anvendelse siden den 8. november 2024, anvendes af den nationale ret fra den 8. november 2024 […], henset til at den artikel, hvoraf sagen udspringer, blev offentliggjort den 17. marts 2024?
2)      Såfremt det første præjudicielle spørgsmål besvares bekræftende, skal artikel 3 i [forordning 2024/1083] sammenholdt med ytrings- og informationsfriheden som sikret ved artikel 11 i [chartret], da fortolkes således, at når der refereres til medieindhold, som er offentliggjort under redaktionelt ansvar i en anden medlemsstat, opfylder den bevisbyrde, som »generelt« pålægges et journalistisk medie i forbindelse med de faktiske forhold, der er omhandlet i det refererede medieindhold, ikke kravene i [denne] artikel 3?
3)      Såfremt det andet præjudicielle spørgsmål besvares benægtende, er en national retspraksis, hvorefter et pressemedie kun kan fremstille et faktisk forhold, som er blevet offentliggjort af et andet pressemedie i en anden medlemsstat, hvis det kan bevise, at det refererede informationsindhold er sandt, selv om artiklen udtrykkeligt angiver, at der er tale om refereret informationsindhold, da forenelig med EU-retten, navnlig chartrets artikel 11?«
De præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
19      Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel
3 i forordning 2024/1083 skal fortolkes således, at bestemmelsen finder anvendelse på en tvist vedrørende en anmodning om berigtigelse i pressen i henhold til en medlemsstats lovgivning for så vidt angår en artikel, der viderebringer en angiveligt urigtig omstændighed i en publikation, der er offentliggjort i en anden medlemsstat, når denne artikel er blevet offentliggjort på en dato, der ligger forud for den dato, hvor denne artikel
3 i overensstemmelse med denne forordnings artikel
29 finder anvendelse.
20      Det skal bemærkes, at en ny retsregel finder anvendelse fra det tidspunkt, hvor den retsakt, hvori den er indeholdt, træder i kraft, og at den, selv om den ikke finder anvendelse på retlige situationer, der er opstået og endeligt fastlagt, mens den tidligere lov var gældende, skal anvendes på disses fremtidige virkninger og på nye retlige situationer. Noget andet gælder kun – og med forbehold af det principielle forbud mod retsakters tilbagevirkende kraft – såfremt den nye retsregel er ledsaget af særbestemmelser, der specielt regulerer dens tidsmæssige anvendelse. I denne forbindelse gælder, at til forskel fra processuelle regler, der almindeligvis antages at finde anvendelse fra deres ikrafttrædelsestidspunkt, skal EU-rettens materielle regler, for at sikre overholdelsen af retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, fortolkes således, at de kun omfatter forhold, som ligger forud for ikrafttrædelsen, såfremt det af ordlyden, bestemmelsernes formål eller opbygning klart fremgår, at dette har været meningen (jf. dom af 12.11.1981, Meridionale Industria Salumi m.fl., 212/80-217/80, EU:C:1981:270, præmis 9 og 10, og af 15.6.2021, Facebook Ireland m.fl., C-645/19, EU:C:2021:483, præmis 100 og den deri nævnte retspraksis).
21      På baggrund af ovenstående betragtninger skal det fastslås i første række, at for det første udgør artikel 3 i forordning 2024/1083 en
materiel retsregel, for så vidt som den fastsætter, at medlemsstaterne respekterer medietjenestemodtageres ret til at have adgang til en mangfoldighed af redaktionelt uafhængigt medieindhold og sikrer, at rammebetingelserne i overensstemmelse med denne forordning er til stede for at sikre denne ret, til gavn for en fri og demokratisk debat.
22      For det andet fastsætter artikel 29 i forordning 2024/1083, at denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende. Eftersom denne forordning blev offentliggjort i EU-Tidende den 17. april 2024, trådte den således i kraft den følgende 8. maj. Når dette er sagt, fastsætter denne artikel
29 ligeledes betingelserne for den nævnte forordnings tidsmæssige anvendelse. I denne henseende bestemmer den nævnte artikel
29, at samme forordning finder anvendelse fra den 8. august 2025, samtidigt med at der fastsættes en særskilt anvendelsesdato for visse af forordningens bestemmelser, herunder dens artikel
3, som finder anvendelse fra den 8. november 2024.
23      Hvad i anden række angår tvisten i hovedsagen fremgår det af de oplysninger, som den forelæggende ret har fremlagt, at retten til berigtigelse i pressen i henhold til ungarsk lovgivning har til formål at afhjælpe offentlige krænkelser af personlige rettigheder og er direkte forbundet med en meddelelse vedrørende den berørte person af en faktisk omstændighed, uanset om den er blevet anført eller videregivet, hvis rigtighed ikke er godtgjort, eller af sande oplysninger, som er blevet fremlagt i fordrejet form
i indhold, der offentliggøres af et medie.
24      Den i hovedsagen omhandlede situation er således endeligt fastlagt den 17. marts 2024, hvor den i hovedsagen omhandlede artikel blev offentliggjort, uden at en sådan konstatering kan drages i tvivl af det søgsmål i hovedsagen, der er anlagt med henblik på at gøre denne ret til berigtigelse i pressen gældende (jf. i denne retning dom af 27.10.2022, Stadt Mainz, C-544/21, EU:C:2022:843, præmis 23).
25      Det følger heraf, at eftersom denne situation blev endeligt fastlagt før den dato, fra hvilken artikel
3 i forordning 2024/1083 finder anvendelse, finder denne artikel ikke tidsmæssig anvendelse på tvisten i hovedsagen.
26      Med henblik på at give den forelæggende ret, som har henvist til en eventuel anvendelse af chartrets artikel
11, et fuldt brugbart svar, skal det i øvrigt bemærkes, at chartrets bestemmelser i henhold til dets artikel
51, stk. 1, kun er rettet til medlemsstaterne, når de gennemfører EU-retten.
27      De grundlæggende rettigheder, der er sikret ved Unionens retsorden, kan anvendes i alle situationer, der reguleres af EU-retten, men ikke uden for sådanne situationer (jf. dom af 26.2.2013, Åkerberg Fransson, C-617/10, EU:C:2013:105, præmis 19, og af 26.2.2026, Kommissionen mod Ungarn (Ret til at levere medietjenester på en radiofrekvens), C-92/23, EU:C:2026:108, præmis 95 og den deri nævnte retspraksis).
28      Det skal i øvrigt bemærkes, at det følger af Domstolens praksis, at når en retlig situation ikke henhører under EU-rettens anvendelsesområde, har Domstolen ikke kompetence til at træffe afgørelse herom, og de af chartrets bestemmelser, der eventuelt er blevet påberåbt, kan ikke i sig selv danne grundlag for denne kompetence (jf. dom af 26.2.2013, Åkerberg Fransson, C-617/10, EU:C:2013:105, præmis 22, og af 6.10.2015, Delvigne, C-650/13, EU:C:2015:648, præmis 27 og den deri nævnte retspraksis).
29      Som anført i denne doms præmis 25 finder artikel
3 i forordning 2024/1083 imidlertid for det første ikke tidsmæssig anvendelse på tvisten i hovedsagen.
30      For det andet kan anvendelsen af chartrets artikel
11 på denne tvist ikke alene støttes på den forelæggende rets påberåbelse af de værdier, der er fastsat i artikel
2 TEU. Denne artikel 2 kan ikke
fratage de begrænsninger, der er pålagt anvendelsesområdet for andre EU-retlige bestemmelser, og navnlig chartrets bestemmelser, som kun er rettet til medlemsstaterne, når de gennemfører EU-retten som omhandlet i chartrets artikel 51, stk. 1, enhver virkning (jf. i denne retning dom af 21.4.2026, Kommissionen mod Ungarn
(Den Europæiske Unions værdier), C-769/22, EU:C:2026:326, præmis 550).
31      Under disse omstændigheder må det fastslås, at chartrets artikel
11 ikke finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, eftersom forelæggelsesafgørelsen ikke har nogen forbindelse med andre EU-retlige bestemmelser.
32      Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at artikel
3 i forordning 2024/1083 skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke finder anvendelse på en tvist vedrørende en anmodning om berigtigelse i pressen i henhold til en medlemsstats lovgivning for så vidt angår en artikel, der viderebringer et angiveligt urigtigt forhold i en publikation, der er offentliggjort i en anden medlemsstat, når denne artikel er blevet offentliggjort på en dato, der ligger forud for den dato, hvor denne artikel
3 i henhold til denne forordnings artikel
29 finder anvendelse.
Det andet og det tredje spørgsmål
33      Henset til besvarelsen af det første spørgsmål er det ufornødent at besvare det andet og det tredje spørgsmål.
Sagsomkostninger
34      Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Femte Afdeling) for ret:
Artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2024/1083 af 11. april 2024 om oprettelse af en fælles ramme for medietjenester i det indre marked og om ændring af direktiv 2010/13/EU (den europæiske forordning om mediefrihed)
skal fortolkes således, at
bestemmelsen ikke finder anvendelse på en tvist vedrørende en anmodning om berigtigelse i pressen i henhold til en medlemsstats lovgivning for så vidt angår en artikel, der viderebringer et angiveligt urigtigt forhold i en publikation, der er offentliggjort i en anden medlemsstat, når denne artikel er blevet offentliggjort på en dato, der ligger forud for den dato, hvor denne artikel 3 i henhold til denne forordnings artikel 29 finder anvendelse.
Underskrifter
*      Processprog: ungarsk.