62016TJ0910_RES
Sagerne T-910/16 og T-911/16
Kurt Hesse og Wedl & Hofmann GmbH
mod
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret
Rettens dom (Femte Afdeling) af 4. april 2019
»EU-varemærker – fortabelsessag – EU-figurmærket TESTA ROSSA – delvis fortabelseserklæring – artikel 51, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 58, stk. 1, litra a), i forordning (EU) 2017/1001] – bevis for brug – ekstern brug af det anfægtede varemærke – ligebehandling«
EU-varemærker – klagesag – søgsmål ved Unionens retsinstanser – Rettens kompetence – prøvelse af lovligheden af appelkamrenes afgørelser
(Rådets forordning nr. 207/2009, art. 65, stk. 2)
(jf. præmis 22)
EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – undersøgelse af ansøgningen – bevis for brug af det ældre varemærke – reel brug – begreb – bedømmelseskriterier
[Rådets forordning nr. 207/2009, art. 15, stk. 1, og art. 51, stk. 1, litra a), Kommissionens forordning nr. 2868/95, art. 1, regel 22, stk. 3]
(jf. præmis 28-31, 37-40, 45-47, 66 og 68)
EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – undersøgelse af ansøgningen – bevis for brug af det ældre varemærke – reel brug – bedømmelseskriterier – offentlig brug og brug i forhold til omverdenen af varemærket – salg af varer gennem franchise- og licenstagere – omfattet
[Rådets forordning nr. 207/2009, art. 15 og art. 51, stk. 1, litra a)]
(jf. præmis 37-40)
Resumé
I dommen i sagen Hesse og Wedl & Hofmann mod EUIPO (TESTA ROSSA) (sagerne T-910/16 og T-911/16), som blev afsagt den 4. april 2019, frifandt Retten Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) i søgsmål til prøvelse af en afgørelse truffet af EUIPO, hvorved EUIPO havde erklæret indehaveren af figurmærket TESTA ROSSA’s ret fortabt for en del af de varer, det var registreret for, på grundlag af artikel 51, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009 (
1
).
Sagen udsprang af en fortabelsessag mellem Kurt Hesse (sagsøger i sag T-910/16 og intervenient i sag T-911/16) og Wedl & Hofmann (sagsøger i sag T-911/16 og intervenient i sag T-910/16). Kurt Hesse anførte, at appelkammeret burde have stadfæstet den fuldstændige fortabelse af det anfægtede varemærke, som Wedl & Hofmann var indehaver af. Wedl & Hofmann gjorde for deres del gældende, at selskabet havde fremlagt bevis for reel brug for alle de varer og tjenesteydelser, som dets varemærket var registreret for, og ikke kun varerne i klasse 21 og 25.
Retten skulle tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt beviser for brug, som ikke vedrørte salg til de endelige forbrugere, men salg til Wedl & Hofmanns licens- eller franchisetagere, kunne anses for at være beviser for reel brug. Kurt Hesse gjorde i denne forbindelse gældende, at disse beviser ikke godtgjorde, at varerne var blevet distribueret til de endelige forbrugere, og de godtgjorde således ikke, at det anfægtede varemærke var blevet brugt offentligt og i forhold til omverdenen.
Retten bemærkede i denne forbindelse, at reel brug af et varemærke kræver, at varemærket bruges offentligt og i forhold til omverdenen, men den fremhævede imidlertid, at denne brug i forhold til omverdenen ikke betyder, at der nødvendigvis skal være tale om en brug rettet mod de endelige forbrugere. At antage, at brug af et varemærke i forhold til omverdenen nødvendigvis består i en brug, som er rettet mod de endelige forbrugere, ville udelukke varemærker, som alene anvendes i forholdet mellem virksomheder, fra anvendelsesområdet for forordning nr. 207/2009. Domstolen fastslog derfor, at de beviser, som Wedl & Hofmann havde fremlagt vedrørende salg af varer gennem selskabets franchise- og licenstagere, kunne godtgøre, at det anfægtede varemærke var blevet brugt offentligt og i forhold til omverdenen.
Domstolen konstaterede i øvrigt, at det var med rette, at EUIPO havde fastslået, dels at dokumenterne vedrørende brugen af det anfægtede varemærke beviste, at det anfægtede varemærke ikke var blevet brugt rent internt for varerne i klasse 21 og 25 med det ene formål at fremme salget af andre varer, dels at der ikke forelå reel brug af varemærket for andre varer og tjenesteydelser end varerne i klasse 21 og 25.
Retten forkastede desuden anbringendet om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet vedrørende bedømmelsen af, om der var tale om reel brug på baggrund af virksomhedens størrelse.
På baggrund af det ovenstående frifandt Retten EUIPO i sagerne T-910/16 og T-911/16.
(
1
) – Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EU-varemærker (EUT 2009, L 78, s. 1).