61981CJ0300_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indgivet til Domstolens justitskontor den 30 . november 1981 har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Den italienske Republik har undladt at opfylde de forpligtelser, der paahviler den i henhold til EOEF-traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 77/780 af 12 . december 1977 om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udoeve virksomhed som kreditinstitut ( EFT L 322, s . 30 ).
2 En afgoerelse med hensyn til denne paastand forudsaetter en redegoerelse for direktivets tilblivelseshistorie og for de relevante tildragelser forud for anlaeggelsen af den foreliggende traktatbrudsag .
3 Raadets direktiv 77/780 udgoer foerste etape i en harmonisering af de grundlaeggende regler for bankvirksomhed og kontrol med saadan virksomhed . Ved denne harmonisering skal der gradvist indfoeres etableringsfrihed for kreditinstitutter og fri bevaegelighed for tjenesteydelser inden for bankvirksomhed . Med henblik herpaa opstilles i direktivet en raekke minimumsbetingelser for meddelelse af tilladelse til kreditinstitutter, som alle medlemsstater skal kraeve opfyldt . Med det formaal at lette adgangen til at optage og udoeve virksomhed som kreditinstitut skal der ved direktivet ske en begraensning af de skoensbefoejelser, som visse tilsynsmyndigheder raader over ved deres afgoerelse af, om et kreditinstitut kan tillades .
4 Ifoelge direktivets artikel 14, stk . 1, skulle medlemsstaterne traeffe de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet inden 24 maaneder fra dets meddelelse, det vil i det foreliggende tilfaelde sige den 15 . december 1979 . Naevnte bestemmelse har i Italien affoedt et lovforslag, der var fremsat i kamrene paa det tidspunkt, hvor Kommissionen anlagde sag, og forslaget indeholder en bemyndigelse til regeringen til at udstede regler til gennemfoerelse af direktivet .
5 Den italienske regering har i svarskriftet fremhaevet, at de gaeldende nationale regler og direktivets hovedbestemmelser efter en sammenlignende undersoegelse foerer til resultater, der i alt vaesentligt er identiske, og at man ikke maa undervurdere denne situation . Det er dens opfattelse, at de myndigheder, der foerer tilsyn med kreditinstitutter, i deres praktiske virksomhed handler i overensstemmelse med faellesskabsreglerne, saaledes at de nationale regler, de anvender, harmonerer med direktivets bestemmelser .
6 Det maa imidlertid naevnes, at denne indsigelse fra den italienske regering foerst er fremkommet under retssagen, mens det under hele proceduren forud for sagsanlaegget kun blev gjort gaeldende, at en lov, der indeholdt en bemyndigelse for regeringen til at udstede de noedvendige regler med henblik paa gennemfoerelsen af de omhandlede direktiv, var under forberedelse .
7 Det maa fastslaas, at den omtalte fremgangsmaade ikke stemmer overens med artikel 14, stk . 1, i direktiv 77/780, hvorefter medlemsstaterne har pligt til
straks at underrette Kommissionen om de foranstaltninger, de har truffet for at efterkomme direktivet .
8 Ifoelge Kommissionens paastand skal det imidlertid alene statueres, at Den italienske Republik har undladt at opfylde de forpligtelser, der paahviler den i henhold til traktaten, »idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 77/780/EOEF« ; paastanden vedroerer altsaa ikke pligten til at give underretning ifoelge direktivets artikel 14 . En stillingtagen til den italienske regerings indsigelse maa altsaa foelge denne begraensning .
9 Det lader sig herved konstatere, at det principielle krav om tilladelse til kreditinstitutter baade i gaeldende italiensk lovgivning og i direktivet tillaegges betydning . Den italienske regering har imidlertid erkendt, at national italiensk lov ikke som direktivet indeholder objektive kriterier for at meddele eller naegte tilladelse . Der er kun tale om, at forvaltningen anvender saadanne kriterier, naar den, i overensstemmelse med direktivets anvisninger, skal tage stilling til en ansoegning om tilladelse .
10 I betragtningerne til direktivet hedder det, at der skal ske en indsnaevring af de skoensmaessige befoejelser, som visse tilsynsmyndigheder raader over ved meddelelse af tilladelse til kreditinstitutter . Det kan herefter ikke antages, at en medlemsstat har opfyldt forpligtelsen efter direktivet, hvis den udelukkende har opfyldt kravene heri ved blot faktisk at foelge en bestemt praksis . Det har afgoerende betydning, at de enkelte medlemsstater gennemfoerer direktivet paa en saadan maade, at der for de af direktivet omhandlede tilfaelde af hensyn til de virksomheder, der skal opnaa tilladelse i henhold til dets regler, tilvejebringes fuldstaendig klarhed og sikkerhed med hensyn til retstillingen . En administrativ praksis, der lader sig aendre efter forvaltningens skoen, og som ikke i passende omfang kommer til offentlighedens kundskab, er herefter ikke tilstraekkelig til at kunne udgoere en gyldig opfyldelse af den forpligtelse, der i henhold til traktatens artikel 189, stk . 3, paahviler de medlemsstater, som direktivet er rettet til .
11 Det maa herefter fastslaas, at Den italienske Republik har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 77/780 af 12 . december 1977 .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
12 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, som taber sagen, til at afholde sagens omkostninger .
13 Sagsoegte har tabt sagen og paalaegges derfor sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 . Den italienske Republik har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 77/780 af 12 . december 1977 om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udoeve virksomhed som kreditinstitut ( EFT L 322, s . 309 ).
2.Sagsoegte afholder sagens omkostninger .