61994CJ0036_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-36/94,
angaaende en anmodning, som Tribunal Fiscal Aduaneiro, Lissabon (Portugal), i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
SIESSE ° Soluções Integrais em Sistemas Software e Aplicaçôes Ld.ª
mod
Director da Alfândega de Alcântara,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 4151/88 af 21. december 1988 om fastsaettelse bestemmelser, der skal finde anvendelse paa varer, som foeres ind i Faellesskabets toldomraade (EFT L 367, s. 1),
har
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, D.A.O. Edward, og dommerne J.-P. Puissochet (refererende dommer), C. Gulmann, P. Jann og L. Sevón,
generaladvokat: M.B. Elmer
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer H.A. Ruehl,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
° den portugisiske regering ved Director Luís Fernandes, Serviço Jurídico, Direcção-Geral das Comunidades Europeias, Udenrigsministeriet, og Angelo Cortesão Seiça Neves, jurist i samme direktorat, som befuldmaegtigede
° Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Francisco de Sousa Fialho, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der i retsmoedet den 29. juni 1995 er afgivet mundtlige indlaeg af sagsoegeren i hovedsagen, SIESSE, ved advokat João Teixeira Alves, Lissabon, af den portugisiske regering ved Angelo Cortesão Seiça Neves og af Kommissionen ved Francisco de Sousa Fialho,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 14. september 1995,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 20. januar 1994 indgaaet til Domstolen den 26. januar 1994 har Tribunal Fiscal Aduaneiro, Lissabon, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 4151/88 af 21. december 1988 om fastsaettelse af bestemmelser, der skal finde anvendelse paa varer, som foeres ind i Faellesskabets toldomraade (EFT L 367, s. 1).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en tvist mellem selskabet SIESSE ° Soluções Integrais em Sistemas Software e Aplicaçôes Ld.ª (herefter "SIESSE") og Director da Alfândega de Alcântara-Lisboa (direktoeren for Lissabons toldvaesen) vedroerende opkraevningen af en afgift for overskridelse af den frist, der er fastsat for fortoldning af varer.
3 Det bestemmes bl.a. i artikel 14-19 i forordning nr. 4151/88, at de for toldvaesenet frembudte varer inden for en frist, der fastsaettes af toldmyndighederne, og som ikke ° afhaengig af transportmetoden ° maa overstige 20 eller 45 dage, skal goeres til genstand for angivelse til fri omsaetning eller en anmodning om at blive toldbehandlet efter en af de oevrige forskrifter. Det praeciseres i bestemmelsen, at varer, som afventer toldbehandling, underkastes midlertidig opbevaring, og at toldmyndighederne, som kan forlaenge fristerne, skal traeffe alle noedvendige foranstaltninger, herunder salg af varer, for at afklare situationen vedroerende varer, for hvilke der ikke inden for disse frister er blevet paabegyndt toldbehandling.
4 Hvad angaar national ret, bestemmes det i artikel 638 i Regulamento das Alfândegas (det portugisiske toldreglement), at toldmyndighederne efter afsluttet toldbehandling normalt saelger alle oplagrede varer, naar fristerne overskrides. Det bestemmes imidlertid i toldreglementets artikel 639, at ejere af varer kan lade dem ekspedere, forudsat at de har indgivet ansoegning HEROM inden for en frist paa seks maaneder regnet fra varernes henfoerelse under ordningen med offentlig auktion. For varer, der ekspederes i henhold til denne artikel, skal der betales alle skyldige skatter og afgifter, og varevaerdien forhoejes med 5%.
5 SIESSE, der har hjemsted i Lissabon, indfoerte i 1993 et parti edb-udstyr, der efter summarisk angivelse blev underkastet midlertidig opbevaring for en periode af 20 dage. Da SIESSE ikke have angivet dette vareparti til en toldprocedure inden for fristen, kunne selskabet efterfoelgende kun opnaa fortoldning mod betaling af et beloeb svarende til 5% af varernes vaerdi i overensstemmelse med artikel 639 i det portugisiske toldreglement. SIESSE anlagde derefter sag ved Tribunal Fiscal Aduaneiro, Lissabon, til proevelse af afgoerelsen om opkraevning af dette beloeb under anbringende af, at det var uforeneligt med faellesskabsretten.
6 Den nationale ret fandt, at afgoerelsen af tvisten maatte bero paa en fortolkning af faellesskabsbestemmelserne og besluttede derfor at forelaegge Domstolen foelgende spoergsmaal:
"1) Kan toldmyndighederne, naar de i artikel 15, stk. 1, litra a) og b), i Raadets forordning (EOEF) nr. 4151/88 af 21. december 1988 fastsatte frister er udloebet, give ejerne af varerne tilladelse til at angive dem til fri omsaetning?
2) Skal der i saa fald kun opkraeves den told og de oevrige afgifter, der skyldes for indfoerslen, forhoejet med eventuelle omkostninger i forbindelse med det midlertidige oplag?
3) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, kan toldmyndighederne da i henhold til forordningens artikel 19, stk. 1, goere en saadan tilladelse betinget af betaling af et bestemt andet beloeb end det i det andet spoergsmaal naevnte toldbeloeb, andre skatter og omkostninger, hvilket beloeb udgoer en indtaegt for medlemsstaten?"
Det foerste spoergsmaal
7 Med det foerste spoergsmaal oensker den nationale ret at faa oplyst, om forordning nr. 4151/88 er til hinder for, at toldmyndighederne efter udloebet af de frister, der er fastsat i artikel 15, stk. 1, godkender en angivelse til fri omsaetning af varer, som foeres ind i Faellesskabets toldomraade.
8 Som anfoert af den portugisiske regering og Kommissionen boer dette spoergsmaal besvares benaegtende.
9 Det bestemmes i forordningens artikel 15, stk. 1, at varer, der er omfattet af en summarisk angivelse, derefter skal vaere angivet til fri omsaetning eller til en anden toldprocedure eller vaere omfattet af en anmodning om at blive toldbehandlet efter en af de oevrige forskrifter inden for en frist, der fastsaettes af toldmyndighederne. Denne frist maa ikke overstige 45 dage fra angivelsen af den summariske angivelse for saa vidt angaar varer, der forsendes ad soevejen, og 20 dage for saa vidt angaar varer, der forsendes ad anden vej end soevejen. I henhold til artikel 15, stk. 2, kan toldmyndighederne forlaenge disse frister, idet forlaengelsen dog ikke maa overstige de reelle behov under de paagaeldende omstaendigheder.
10 Det bestemmes endvidere i forordningens artikel 19, stk. 1, at toldmyndighederne straks skal traeffe alle noedvendige foranstaltninger, herunder salg af varerne, for at afklare situationen vedroerende varer, for hvilke der ikke inden for de fastsatte frister er blevet paabegyndt toldbehandling. Ifoelge artikel 19, stk. 2, kan toldmyndighederne for ihaendehaverens regning og risiko lade de paagaeldende varer flytte til et saerligt sted under deres opsyn, indtil situationen afklares.
11 Det fremgaar af disse bestemmelser, at toldmyndighederne dels kan forlaenge de fastsatte frister, naar omstaendighederne tilsiger det, dels kan afklare situationen vedroerende varer efter fristernes udloeb. Selv om artikel 19 i denne henseende foreskriver salg af varerne som den sidst mulige foranstaltning, udelukker den paa ingen maade muligheden for at afklare situationen gennem godkendelse af en angivelse til fri omsaetning.
12 Det foerste spoergsmaal skal derfor besvares med, at forordning nr. 4151/88 ikke er til hinder for, at toldmyndighederne efter udloebet af de frister, der er fastsat i artikel 15, stk. 1, godkender en angivelse til fri omsaetning af varer, som foeres ind i Faellesskabets toldomraade.
Det andet og tredje spoergsmaal
13 Den nationale ret spoerger med disse spoergsmaal, om artikel 19 i forordning nr. 4151/88 er til hinder for, at toldmyndighederne kraever betaling af et andet beloeb end told og de eventuelle omkostninger i forbindelse med den midlertidige opbevaring af varer for at godkende en angivelse til fri omsaetning efter udloebet af de frister, der er fastsat i forordningens artikel 15, stk. 1. Disse spoergsmaal angaar netop, saaledes som det fremgaar af forelaeggelseskendelsens praemisser, muligheden for, under hensyn til faellesskabsbestemmelserne, at paalaegge en afgift som den i de portugisiske retsforskrifter foreskrevne forhoejelse paa 5% af vaerdien af varer, som er blevet fortoldet efter udloebet af de lovbestemte frister.
14 Den portugisiske regering er af den opfattelse, at forhoejelsen udgoer en noedvendig og adaekvat foranstaltning til at forfoelge manglende overholdelse af de formaliteter og frister, som er fastsat i forordning nr. 4151/88, og til at tilskynde de erhvervsdrivende til at overholde dem. Den portugisiske regering har endvidere anfoert, at den naevnte forhoejelse ikke kan anses for en afgift med tilsvarende virkning som told i den forstand, udtrykket er anvendt i traktatens artikel 9 ff., idet den ikke har sit udspring i varernes graenseoverskridelse, men alene i den manglende overholdelse af de lovbestemte frister for fortoldning.
15 Kommissionen er derimod af den opfattelse, at den omtvistede forhoejelse skal kvalificeres som en afgift med tilsvarende virkning, eftersom den alene finder anvendelse paa importerede produkter, ikke erlaegges for nogen som helst tjenesteydelse og heller ikke udgoer en foranstaltning, som er noedvendig for at afklare situationen vedroerende varer i den forstand, udtrykket er anvendt i artikel 19 i forordning nr. 4151/88.
16 Spoergsmaalet om, hvorvidt en saadan forhoejelse udgoer en afgift med tilsvarende virkning, der er forbudt efter traktatens artikel 9 ff., opstaar ikke under de omstaendigheder, som den forelaeggende ret har beskrevet. Denne har nemlig anmodet Domstolen om at fortolke de faellesskabsbestemmelser, der finder anvendelse paa varer, som foeres ind i Faellesskabets toldomraade, inden de bringes i fri omsaetning i medlemsstaterne. Som det fremgaar af traktatens artikel 9, stk. 2, finder bestemmelser, som forbyder told og afgifter med tilsvarende virkning mellem medlemsstaterne, ikke anvendelse paa saadanne varer.
17 Vedroerende handelen med tredjelande indeholder traktaten ingen udtrykkelige bestemmelser, der er analoge med dem, som i handelen mellem medlemsstaterne forbyder afgifter med tilsvarende virkning som told (jf. dom af 1.7.1969, forenede sager 2/69 og 3/69, Sociaal Fonds voor de Diamantarbeiders, Sml. 1969, s. 49, org. ref.: Rec. s. 211, praemis 28). Indfoerelsen af den faelles toldtarif indebaerer imidlertid, at medlemsstaterne ikke efter ikrafttraedelsen af denne tarif ensidigt maa indfoere nye afgifter paa import direkte fra tredjelande eller haeve niveauet for de allerede paa den dato bestaaende (jf. dom af 13.12.1973, forenede sager 37/73 og 38/73, Sociaal Fonds voor de Diamantarbeiders, Sml. s. 1609, praemis 22).
18 Som generaladvokaten har fremfoert i punkt 24 i sit forslag til afgoerelse, finder den omtvistede forhoejelse kun anvendelse i specielle situationer, hvor importoeren ikke har overholdt toldreglerne og selv oensker at goere brug af en mulighed for berigtigelse. Forhoejelsen kan derfor ikke anses for en told eller en afgift, der generelt paalaegges varer, der importeres fra tredjelande, og som derved paavirker Faellesskabets faelles toldtarif.
19 Forordning nr. 4151/88 foreskriver ikke en speciel administrativ sanktion for overtraedelse af bestemmelserne i artikel 15, hvorefter angivelsen til fri omsaetning eller anmodningen om toldbehandling efter en af de oevrige forskrifter skal vaere fremsat inden for de fastsatte frister. Som udtalt i denne doms praemis 10, overlader forordningens artikel 19 det imidlertid til toldmyndighederne at traeffe alle noedvendige foranstaltninger, herunder salg af varerne, for at afklare situationen vedroerende varer efter udloebet af disse frister.
20 Det skal herved bemaerkes, at ifoelge fast praksis, som stadfaestet ved dommene af 8. juni 1994 (sag C-382/92, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. I, s. 2435, praemis 55, og sag C-383/92, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. I, s. 2479, praemis 40), skal medlemsstaterne ° naar faellesskabsbestemmelser ikke fastsaetter en saerlig sanktion for overtraedelser eller med hensyn hertil henviser til nationale administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser ° i medfoer af traktatens artikel 5 traeffe alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre faellesskabsrettens gennemslagskraft. Medlemsstaterne har et skoen med hensyn til valget af sanktioner, men skal dog drage omsorg for, at overtraedelser af faellesskabsretten sanktioneres efter samme materielle og processuelle regler, som efter national ret gaelder for overtraedelser af samme art og grovhed, og sanktionen skal under alle omstaendigheder vaere effektiv, staa i et rimeligt forhold til overtraedelsen og have en afskraekkende virkning.
21 Domstolen har udtalt, at saa laenge der ikke er gennemfoert nogen faellesskabsretlig harmonisering hvad angaar overtraedelser af toldlovgivningen, er medlemsstaterne befoejet til at traeffe bestemmelser om de sanktioner, som de finder rimelige. Medlemsstaterne skal dog udoeve deres befoejelser paa dette omraade under iagttagelse af faellesskabsretten og dennes almindelige grundsaetninger og dermed under iagttagelse af proportionalitetsprincippet (jf. dom af 16.12.1992, sag C-210/91, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 6735, praemis 19).
22 Formaalet med en afgift som den omtvistede forhoejelse, der tilsigter at straffe de erhvervsdrivende, som ikke har overholdt de formaliteter og frister, som er fastsat i artikel 15 i forordning nr. 4151/88, fremstaar ikke som vaerende i strid med faellesskabsretten. Som den portugisiske regering har anfoert, vil den manglende overholdelse af de foreskrevne formaliteter uden en saadan foranstaltning i sidste ende ikke have nogen som helst foelge for den erhvervsdrivende, som faar adgang til at berigtige sin situation efter fristernes udloeb. Den forskyldte boede har saaledes til formaal at tilskynde de erhvervsdrivende til at handle inden for de fastsatte frister og at straffe dem, der ° idet de ikke har handlet inden for fristerne ° bringer toldmyndighederne i den situation, at de som omhandlet i artikel 19 i forordning nr. 4151/88 er noedsaget til at traeffe den sidst mulige foranstaltning bestaaende i salg med de heraf foelgende risici for tab.
23 Den omstaendighed, at afklaringen af situationen vedroerende varer underkastes betaling af en i form af straf foreskrevet afgift fremstaar heller ikke som vaerende i strid med faellesskabsretten. Et saadant krav udgoer nemlig kun en sikkerhedsforanstaltning, der skal garantere den faktiske betaling af afgiften.
24 Med hensyn til sanktionens beloeb er det af betydning, at det i overensstemmelse med ovennaevnte praksis fastsaettes efter samme regler, som efter national ret gaelder for overtraedelser af samme art og grovhed, og sanktionen skal under alle omstaendigheder vaere effektiv, staa i et rimeligt forhold til overtraedelsen og have en afskraekkende virkning. Det tilkommer den nationale ret at vurdere, om den i det portugisiske toldreglement fastsatte afgift paa 5% af vaerdien af varer, som er blevet fortoldet efter udloebet af de lovbestemte frister, er i overensstemmelse med disse principper.
25 Det andet og tredje spoergsmaal skal derfor besvares med, at artikel 19 i forordning nr. 4151/88 ikke er til hinder for, at toldmyndighederne kraever betaling af et andet beloeb end told og de eventuelle omkostninger i forbindelse med den midlertidige opbevaring af varer for at godkende en angivelse til fri omsaetning efter udloebet af de frister, der er fastsat i forordningens artikel 15, stk. 1, saafremt dette beloeb fastsaettes under iagttagelse af proportionalitetsprincippet og efter samme regler, som efter national ret gaelder for overtraedelser af samme art og grovhed. Det tilkommer den nationale ret at vurdere, om den omtvistede forhoejelse er i overensstemmelse med disse principper.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
26 De udgifter, der er afholdt af den portugisiske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal Fiscal Aduaneiro, Lissabon, ved kendelse af 20. januar 1994, for ret:
1) Raadets forordning (EOEF) nr. 4151/88 af 21. december 1988 om fastsaettelse af bestemmelser, der skal finde anvendelse paa varer, som foeres ind i Faellesskabets toldomraade, er ikke til hinder for, at toldmyndighederne efter udloebet af de frister, der er fastsat i artikel 15, stk. 1, godkender en angivelse til fri omsaetning af varer, som foeres ind i Faellesskabets toldomraade.
2) Artikel 19 i forordning nr. 4151/88 er ikke til hinder for, at toldmyndighederne kraever betaling af et andet beloeb end told og de eventuelle omkostninger i forbindelse med den midlertidige opbevaring af varer for at godkende en angivelse til fri omsaetning efter udloebet af de frister, der er fastsat i forordningens artikel 15, stk. 1, saafremt dette beloeb fastsaettes under iagttagelse af proportionalitetsprincippet og efter samme regler, som efter national ret gaelder for overtraedelser af samme art og grovhed. Det tilkommer den nationale ret at vurdere, om den omtvistede forhoejelse er i overensstemmelse med disse principper.