61987CC0386_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Bessin et Salson SA ( herefter benaevnt "selskabet ") er en fransk virksomhed i beklaedningssektoren, som fra 1973 har sendt stof fra Frankrig til Tanger ( Marokko ) til syning af habitter og genindfoert disse til Frankrig under ordningen med passiv foraedling, som gaelder mellem Faellesskabet og Marokko ( lovgivningen om denne ordning er anfoert i retsmoederapporten ). For at kunne fritages for toldafgifter i henhold til denne ordning skal varerne vaere ledsaget af et varecertifikat ( certifikatet har benaevnelsen EUR 1 ), som er udstedt af de marokkanske myndigheder . Under en kontrol i 1976 af dokumenter i selskabets varetaegt blev det konstateret, at disse certifikater manglede . I 1977 kraevede de franske toldmyndigheder betaling af toldafgifter for varer, som allerede var genindfoert fra Marokko, og af alle de igangvaerende genindfoerselsforretninger . Selskabet anmodede de marokkanske myndigheder om varecertifikater for baade igangvaerende og afsluttede forretninger, men af uforklarlige grunde har selskabet ikke i alle disse aar kunnet faa udstedt certifikaterne . Efterfoelgende er der fra juli 1980 udstedt certifikater for igangvaerende genindfoerselsforretninger, medens certifikaterne for de indfoersler, som er foregaaet mellem 1973 og den anfoerte dato foerst er blevet udstedt af de marokkanske myndigheder i 1984 .
2 . Den 29 . april 1981 har selskabet hos de franske toldmyndigheder kraevet tilbagebetaling af indbetalte toldafgifter mellem 1973 og juli 1980, eller et beloeb paa 2 949 614,77 FF . I 1984 efterkom de franske toldmyndigheder delvis dette krav, efter at de paagaeldende certifikater var blevet udstedt under henvisning til den treaarige foraeldelsesfrist i den franske toldlov ( de relevante bestemmelser heri fremgaar af retsmoederapporten ) tilbagebetalte myndighederne toldafgifter for den treaarsperiode, som laa forud for ansoegningens dato ( dvs . fra den 29 . april 1978 til den 29 . april 1981, med et beloeb paa 2 044 099,48 FF ), men afviste at tilbagebetale toldafgifterne for perioden forud for den 29 . april 1978 ( 1 125 545,99 FF ).
3 . Selskabet indstaevnede den 30 . december 1985 de franske toldmyndigheder for Tribunal d' instance de Paris ( 1 . arrondissement ) og nedlagde paastand om tilbagebetaling af betalte toldafgifter for perioden fra 25 . februar 1974 til 28 . april 1978 . Selskabet har gjort gaeldende, at det er ubilligt at lade det betale toldafgifterne, naar det forhold, at det ikke kunne fremlaegge de kraevede certifikater, alene skyldes de marokkanske myndigheders passivitet . De franske toldmyndigheder har paaberaabt sig den treaarige foraeldelsesfrist i den franske toldlov . For at undgaa anvendelsen af de nationale regler, har selskabet soegt at stoette sig paa faellesskabsretten, navnlig artikel 19 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 af 2 . juli 1979 om godtgoerelse af eller fritagelse for import - eller eksportafgifter ( EFT 1979 L 175, s . 1 ), der er affattet saaledes :
"Med forbehold af artikel 3, stk . 2, andet afsnit, og artikel 5, stk . 2, andet afsnit, samt artikel 10, stk . 2, andet afsnit, kan de i denne forordning angivne tidsfrister for indgivelse af ansoegning om godtgoerelse af eller fritagelse for import - eller eksportafgifter ikke forlaenges, medmindre den paagaeldende fremlaegger bevis for at have vaeret forhindret i at indgive denne ansoegning inden for de naevnte tidsfrister som foelge af haendeligt uheld eller force majeure ."
Bestemmelsen goer det muligt at fravige bl.a . den treaarsfrist, som er fastsat i forordningens artikel 2, stk . 2, for ansoegningen om godtgoerelse af betalte importafgifter, der er opkraevet med urette . Forordningen traadte i kraft den 1 . juli 1980 ( artikel 27 ). Artikel 19 er senere blevet ophaevet, og en tilsvarende regel er blevet indsat i artikel 2 ved forordning ( EOEF ) nr . 3069/86 ( EFT 1986 L 286, s . 1 ).
4 . Til brug ved afgoerelsen af sagen har Tribunal d' instance ved dom af 14 . oktober 1986, indgaaet til Domstolens Justitskontor den 28 . december 1987, forelagt De Europaeiske Faellesskabers Domstol foelgende praejudicielle spoergsmaal :
"1 ) Finder bestemmelserne i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 af 2 . juli 1979 om godtgoerelse af eller fritagelse for import - eller eksportafgifter anvendelse i tilfaelde, hvor en anmodning om godtgoerelse af importafgifter fremsaettes af en importoer over for den kompetente myndighed i en medlemsstat, efter at forordningen er traadt i kraft, men som angaar afgifter betalt inden ikrafttraedelsen?
2 ) I bekraeftende fald, kan importoeren da paaberaabe sig bestemmelserne i artikel 19 i denne forordning, hvorefter den frist, der er fastsat i forordningens artikel 2, stk . 2, for at indgive ansoegning om godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifter, kan forlaenges, saafremt den paagaeldende fremlaegger bevis for at have vaeret forhindret i at indgive denne ansoegning inden for den naevnte frist som foelge af haendeligt uheld eller force majeure, der i det foreliggende tilfaelde bestaar i, at det har vaeret absolut umuligt for importoeren at fremskaffe tolddokumenterne EUR 1 fra de kompetente myndigheder i et tredjeland?
3 ) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares benaegtende, og i saa fald ogsaa det andet spoergsmaal, spoerges der videre, om de almindelige EF-retlige grundsaetninger afskaerer medlemsstaterne fra at vedtage bestemmelser, der fastsaetter en ufravigelig foraeldelsesregel paa tre aar for enhver ansoegning om godtgoerelse af toldafgifter opkraevet med urette . Der tages herved sigte paa den situation, at importoeren rent faktisk har vaeret forhindret i at indgive ansoegning inden for fristen ifoelge national lovgivning, hvilket ikke kan tilregnes ham, men alene skyldes, at den kompetente myndighed i et tredjeland har forholdt sig fuldstaendig passiv med hensyn til at levere de tolddokumenter EUR 1, der er noedvendige for at kunne indgive ansoegningen, og at importoeren vedvarende har tilkendegivet over for medlemsstatens kompetente myndigheder, at det var ham ganske umuligt at fremskaffe de naevnte tolddokumenter, som de kompetente myndigheder i tredjelandet var pligtige at levere ham, men som foerst er blevet fremsendt og efterfoelgende attesteret ti aar efter, at indfoerslerne indledtes?
4 ) Saafremt de to foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, eller det tredje spoergsmaal besvares bekraeftende, spoerges der, om importoeren har krav paa renter af det toldafgiftsbeloeb, som han kraever tilbagebetalt, ligesom det i bekraeftende fald oenskes klarlagt, fra hvilket tidspunkt et saadant rentekrav da kan goeres gaeldende?"
5 . Til det foerste spoergsmaal bemaerkes, at ansoegningen om godtgoerelse er blevet indgivet af selskabet den 29 . april 1981, dvs . efter ikrafttraedelsen af forordning nr . 1430/79 ( der skete den 1 . juli 1980 ), mens de paagaeldende afgifter blev betalt for perioden 1974-1978, dvs . foer forordningens ikrafttraedelsestidspunkt . Selskabet har gjort gaeldende, at forordningen er anvendelig i det tilfaelde, hvor de nationale toldmyndigheder efter forordningens ikrafttraedelsesdato traeffer afgoerelse om godtgoerelse af toldafgifter . Dette indebaerer i det foreliggende tilfaelde, at forordningen finder anvendelse, da afgoerelsen om at afslaa godtgoerelsen er indeholdt i en skrivelse, dateret den 2 . juli 1984, altsaa noget efter forordningens ikrafttraedelse . Den franske regering og Kommissionen er derimod af den opfattelse, at en saadan fortolkning foerer til en anvendelse af forordningen med tilbagevirkende kraft, hvilket er i strid med faellesskabsretten . Baade regeringen og Kommissionen mener, at det foerste spoergsmaal skal besvares benaegtende, saaledes at forordningen ikke kan anvendes i det foreliggende tilfaelde . De stoetter sig isaer paa dommene i sagerne 212-217/80 ( Amministrazione delle Finanze dello Stato mod Salumi, Sml . 1981, s . 2735 ) og 113/81 ( Reichelt mod Hauptzollamt Berlin-Sued, Sml . 1982, s . 1957 ), og fastholder, at forordningen kun er anvendelig paa fremtidige indfoerselsforretninger, og at de relevante handlinger bestaar i enten en "bogfoering" af afgifterne (( dette udtryk er defineret i forordningens artikel 1, stk . 2, litra e ) )) eller i betaling af det paagaeldende beloeb; indgivelse af en ansoegning om godtgoerelse eller de nationale toldmyndigheders afgoerelse vedroerende en saadan ansoegning er ikke relevante handlinger i denne sammenhaeng, ligesom det er uden betydning, om der endnu verserer en retssag om et allerede betalt eller bogfoert beloeb .
6 . I Reichelt-dommen ( praemisserne 14 og 15 ) har Domstolen fastslaaet, at forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 kun har virkning for fremtiden . Det drejer sig altsaa her om at identificere den afgoerende handling i denne sag . Forordningens ordlyd indeholder efter min opfattelse tilstraekkelig vejledning til at besvare spoergsmaalet . Foerste afsnit i artikel 2, stk . 2, lyder saaledes : "Godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifter af en af de i stk . 1 naevnte grunde ydes, saafremt der fremsaettes anmodning herom over for det paagaeldende toldsted inden tre aar fra den dato, paa hvilken de paagaeldende afgiftsbeloeb er bogfoert af den opkraevende myndighed ". Det foelger heraf, at det afgoerende moment er den dato, hvor de paagaeldende afgifter er blevet "bogfoert ".
7 . Artikel 19 skal laeses sammen med bestemmelsen i artikel 2, stk . 2, hvilket ogsaa foelger af aendringen iht . forordning ( EOEF ) nr . 3069/86 . Betragtning fem til sidstnaevnte forordning lyder saaledes :
"Denne frist samt de i artikel 3, stk . 2, andet afsnit, i artikel 5, stk . 2, andet afsnit, i artikel 10, stk . 2, andet afsnit, samt i artikel 13, stk . 2, andet afsnit, angivne frister maa kun overskrides i saerlige og velbegrundede tilfaelde; artikel 19 finder derfor kun anvendelse paa den i artikel 2 angivne frist; teksten boer derfor forenkles ved en aendring af artikel 2 og bortfald af artikel 19 ."
Ved artikel 1 i forordning ( EOEF ) nr . 3069/86 ophaevedes foelgelig artikel 19 i forordning nr . 1430/79 og i artikel 2, stk . 2, efter foerste afsnit, indsattes foelgende :
"Denne frist kan ikke forlaenges, medmindre den berettigede fremlaegger bevis for, at han paa grund af haendeligt uheld eller force majeure har vaeret forhindret i at fremsende sin ansoegning inden fristens udloeb ."
Afsnittets placering og den udtrykkelige henvisning til "denne frist" viser uden nogen tvivl, at den relevante frist er tre aar fra den dato, hvor afgifterne er blevet bogfoert .
8 . "Bogfoeringen" er defineret i artikel 1, stk . 2, litra e ), i forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 som "den administrative handling, ved hvilken det beloeb for import - eller eksportafgifter, der skal opkraeves af de kompetente myndigheder, er blevet behoerigt opgjort ". Det er efter min opfattelse fornuftigt, at dette tidspunkt er afgoerende for det spoergsmaal, jeg her behandler, da det er dette tidspunkt, hvor importoeren eller eksportoeren for foerste gang faar kendskab til det beloeb, han skal betale, og kan afgoere, om han vil ansoege om godtgoerelse eller fritagelse . Subsidiaert kan datoen for betalingen af de paagaeldende beloeb eventuelt komme paa tale, men jeg mener, at der er to grunde til at afvise dette . For det foerste vil det vaere i strid med forordningens ordlyd . For det andet er datoen mindre egnet som udgangspunkt, da importoeren eller eksportoeren ensidigt kan forlaenge fristen ved at forsinke betalingen, hvilket medfoerer ulige behandling af de forskellige sager, og indebaerer en mindre grad af retssikkerhed end kriteriet "bogfoering ". Af de samme grunde er det saa meget mere udelukket at anvende datoen for godtgoerelsesansoegningen som afgoerende handling og endnu mindre datoen for myndighedernes stillingtagen til denne ansoegning; i oevrigt har Domstolen allerede i Reichelt-sagen ( se domskonklusionens pkt . 2 ) udtrykkeligt udelukket den sidstnaevnte mulighed .
9 . Jeg er derfor af den opfattelse, at forordning nr . 1430/79 alene er anvendelig paa ansoegninger om godtgoerelse af eller fritagelse for afgifter, som er "bogfoert" efter forordningens ikrafttraedelsesdato . Derfor boer det foerste spoergsmaal, som Tribunal d' instance har forelagt, besvares benaegtende, nemlig at forordningen ikke er anvendelig paa en ansoegning om godtgoerelse af afgifter, der er betalt foer dens ikrafttraedelse .
10 . Selv om forordningen kunne anvendes, ville selskabet staa over for to problemer : For det foerste giver artikel 19 den kompetente myndighed en mulighed for - og ikke et paalaeg om - at fravige treaarsfristen i artikel 2 . For det andet kunne det overvejes, om sagen ikke snarere henhoerer under forordningens artikel 10, stk . 1, litra e ), i kraft af de "saerlige omstaendigheder" end artiklerne 2 og 19, hvilket i henhold til artikel 10, stk . 2, ville medfoere, at den anvendelige frist for indgivelse af godtgoerelsesansoegninger er paa tre maaneder og ikke tre aar som i artikel 2 . Disse vanskeligheder opstaar imidlertid ikke, saafremt det foerste spoergsmaal, som jeg foreslaar, besvares benaegtende . Herefter er det unoedvendigt at behandle det andet spoergsmaal .
11 . I forbindelse med det tredje spoergsmaal goer selskabet i alt vaesentligt gaeldende, at i den situation, hvor forordningen ikke finder anvendelse, medfoerer almindelige retsgrundsaetninger i faellesskabsretten ( navnlig billighedsbetragtninger, princippet om god tro, proportionalitets - og lighedsprincippet ), at det er udelukket at anvende nationale retsforskrifter, der fastsaetter en ufravigelig foraeldelsesfrist paa tre aar for enhver ansoegning om godtgoerelse af toldafgifter, der er opkraevet med urette, selv om importoeren har vaeret forhindret i at fremsende en saadan ansoegning inden for den fastsatte frist, ikke paa grund af egne forhold, men paa grund af passivitet hos den kompetente myndighed, der ikke har udstedt de EUR 1-certifikater, der er noedvendige i forbindelse med ansoegningen; importoeren har jaevnligt oplyst de nationale myndigheder om, at det var ham umuligt at fremlaegge certifikaterne, som tredjelandsmyndighederne burde have udstedt, og som foerst er fremkommet ti aar efter de paagaeldende indfoersler . Den franske regering og Kommissionen fastholder derimod, at naar der ikke findes faellesskabsregler om godtgoerelse af toldafgifter, som er betalt med urette, ( efter deres opfattelse foelger det af den besvarelse, som de foreslaar af det foerste spoergsmaal, at saadanne faellesskabsregler ikke var traadt i kraft paa det tidspunkt, der er afgoerende i denne sag ) er spoergsmaalet omfattet af national ret baade materielt og processuelt; det er dog en betingelse, at anvendelsen af national ret ikke maa medfoere, at haevdelsen af rettigheder, der foelger af faellesskabsretten, underkastes mindre gunstige betingelser end dem, der foelger af national ret, eller det endog goeres umuligt at haevde rettigheder, der foelger af faellesskabsretten . Efter Kommissionens og den franske regerings opfattelse er disse betingelser opfyldt her . Netop derfor var faellesskabsretten paa det her relevante tidspunkt ikke til hinder for, at der i en medlemsstats lovgivning var fastsat en treaarig foraeldelsesfrist for ansoegninger om godtgoerelse af betalte toldafgifter, som den paagaeldende mener var betalt med urette .
12 . Efter min opfattelse foelger det klart af Domstolens praksis, at omraadet, naar der ikke findes faellesskabsbestemmelser om godtgoerelse af eller fritagelse for toldafgifter, reguleres i den paagaeldende medlemsstats nationale lovgivning, se navnlig praemis 7 i Reichelt-sagen og sagerne 33/76 ( Rewe mod Landwirtschaftskammer Saarland, Sml . 1976, s . 1989 ), 45/76 ( Comet mod Produktschap voor Siergewassen, Sml . 1976, s . 2043 ) samt de forenede sager 119 og 126/79 ( Lippische Hauptgenossenschaft mod BALM, Sml . 1980, s . 1863 ). Som det fremgaar af min gennemgang af foerste spoergsmaal, fandtes der ikke paa det paagaeldende tidspunkt faellesskabslovgivning paa omraadet . Derfor er national lovgivning afgoerende for spoergsmaalet om frister . Ifoelge Domstolens praksis er under disse omstaendigheder opstillet to betingelser for anvendelsen af national ret, nemlig at anvendelsen af national lovgivning ikke maa medfoere forskelsbehandling i forhold til de regler, der gaelder for rent nationale tvister af samme art, og de processuelle regler ikke i praksis maa umuliggoere haevdelse af rettigheder, som foelger af faellesskabsretten, se f.eks . sag 130/79 ( Express Dairy Foods mod Intervention Board for Agricultural Produce, Sml . 1980, s . 1887 ). Det er her ikke gjort gaeldende, at anvendelsen af den franske treaarsfrist er i strid med den ene eller den anden betingelse, og i virkeligheden er det vanskeligt at forestille sig dette . Paa den anden side ligger der bag anvendelsen af en saadan frist betragtninger af retssikkerhedsmaessig karakter, som er faelles for Faellesskabet og medlemsstaternes retssystemer . I oevrigt ser den paagaeldende franske treaarsfrist ud til at vaere fornuftig, og den medfoerer retsbeskyttelse af Faellesskabets retsundergivne, isaer paa baggrund af, at den foraeldelsesfrist, som Domstolen accepterede i Comet-sagen var paa 30 dage, og i Rewe-sagen paa en maaned eller under visse omstaendigheder et aar . Jeg er derfor af den opfattelse, at de almindelige grundsaetninger i faellesskabsretten ikke er til hinder for, at der anvendes en foraeldelsesfrist, saaledes som den fremgaar af denne sag, der er fastsat i national lovgivning .
13 . Saafremt Domstolen foelger mit forslag og besvarer foerste og tredje spoergsmaal benaegtende, er det unoedvendigt at behandle fjerde spoergsmaal om betaling af renter .
14 . Saafremt fjerde spoergsmaal alligevel skal behandles, er Kommissionen af den opfattelse, at naar der er tale om en ansoegning om godtgoerelse af toldafgifter, skal spoergsmaalet om tilkendelse af renter behandles, ikke efter faellesskabsretten, men efter national ret . Selskabet har gjort gaeldende, at naar godtgoerelsen af de paagaeldende toldafgifter foelger af et almindeligt princip i faellesskabsretten ( billighedsgrunde ), foelger det ogsaa af faellesskabsretten, at importoeren har krav paa en passende erstatning for det forhold, at han ikke under retssagens forloeb har kunnet disponere over beloebet, hvilket medfoerer, at selskabet boer tilkendes renter af de med urette betalte toldafgifter, og at renterne paaloeber fra den dato, hvor importoeren har betalt afgifterne .
15 . Det fremgaar klart af Domstolens praksis, at spoergsmaalet om renter, naar der ikke gaelder faellesskabsbestemmelser herom, paa samme maade som foraeldelsesfristerne skal afgoeres efter national lovgivning; se bl.a . sagerne 26/74 ( Roquette mod Kommissionen, Sml . 1976, s . 677, isaer s . 686, praemis 12 og 13 ) og 130/79 ( Express Dairy Foods, Sml . 1980, s . 1901, praemis 17 ). I dette tilfaelde er der dog efter min opfattelse ikke nogen grund til at henvise til national ret, da faellesskabsretten ikke foreskriver godtgoerelse af toldafgifter, naar ansoegningen om tilbagebetaling er indgivet efter udloebet af den foraeldelsesfrist, der er fastsat i den nationale lovgivning .
16 . Jeg skal derfor foreslaa, at Domstolen besvarer de spoergsmaal, som Tribunal d' instance de Paris ( 1 . arrondissement ) har forelagt, paa foelgende maade :
1 ) Bestemmelserne i Raadets forordning nr . 1430/79 af 2 . juli 1979 om godtgoerelse af eller fritagelse for import - eller eksportafgifter finder ikke anvendelse i det tilfaelde, hvor en importoer har ansoegt en medlemsstats myndigheder om godtgoerelse af toldafgifter efter forordningens ikrafttraedelse, naar ansoegningen angaar afgifter betalt inden ikrafttraedelsen .
2 . Det er ikke i strid med de i faellesskabsretten anerkendte almindelige grundsaetninger, at en medlemsstats lovgivning indeholder en praeceptiv foraeldelsesfrist paa tre aar for enhver ansoegning om godtgoerelse af toldafgifter, naar importoeren har vaeret forhindret i at indgive ansoegningen inden fristens udloeb paa grund af omstaendigheder, som ikke kan tilregnes ham .
(*) Originalsprog : engelsk .