62021CC0766(01)
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
NICHOLASE EMILIOUA
přednesené 6. června 2024 (
1
)
Věc C‑766/21 P
Evropský parlament
proti
Axa Assurances Luxembourg SA,
Bâloise Assurances Luxembourg SA,
La Luxembourgeoise SA,
Nationale-Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV
„Kasační opravný prostředek – Rozhodčí doložka obsažená ve smlouvě uzavřené Evropskou unií – Články 123 a 166 jednacího řádu Tribunálu – Žalovaný, na jehož straně došlo ke zmeškání – Rozsudek pro zmeškání – Odpor proti rozsudku pro zmeškání – Články 41 a 56 statutu Soudního dvora Evropské unie – Přípustnost kasačního opravného prostředku a vedlejšího kasačního opravného prostředku“
I. Úvod
1.
Projednávaná věc se týká kasačního opravného prostředku podaného Evropským parlamentem proti rozsudku Tribunálu ze dne 29. září 2021, Parlament v. Axa Assurances Luxembourg a další (
2
), jakož i vedlejšího kasačního opravného prostředku podaného společností Nationale-Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV (dále jen „NN“) proti tomuto rozsudku.
2.
V tomto stanovisku – již druhém, které v projednávané věci přednáším, neboť po přednesení mého prvního stanoviska dne 18. ledna 2024 došlo ke znovuotevření ústní části řízení (
3
) – se budu zabývat otázkou, zda musí být kasační opravný prostředek podaný Parlamentem prohlášen za nepřípustný ve světle zásad vyplývajících z rozsudku Soudního dvora vydaného dne 18. ledna 2024, Eulex Kosovo v. SC (
4
).
II. Právní rámec
3.
Článek 41 statutu Soudního dvora Evropské unie (dále jen „statut“) zní takto:
„Jestliže žalovaný nepodá písemné návrhové žádání, ačkoli byl řádně vyrozuměn, bude proti němu vydán rozsudek pro zmeškání. Proti rozsudku se lze odvolat [lze podat odpor] ve lhůtě jednoho měsíce po jeho oznámení. […]“
4.
Článek 56 první pododstavec statutu stanoví:
„Proti konečným rozhodnutím Tribunálu, proti rozhodnutím, která řeší věc pouze částečně, nebo proti rozhodnutím o otázce týkající se příslušnosti Tribunálu nebo přípustnosti žaloby lze ve lhůtě dvou měsíců od oznámení napadeného rozhodnutí podat opravný prostředek k Soudnímu dvoru.“
5.
Článek 123 jednacího řádu Tribunálu (dále jen „JŘT“), nadepsaný „Rozsudek pro zmeškání“, stanoví:
„1.   Konstatuje-li Tribunál, že žalovaný, proti němuž byla řádně vznesena žaloba, nepředložil žalobní odpověď ve formě a lhůtě stanovených […], může žalobce ve lhůtě určené předsedou navrhnout Tribunálu vydání rozsudku pro zmeškání.
[…]
3.   V rozsudku pro zmeškání vyhoví Tribunál žalobcovu návrhovému žádání, ledaže zjevně nemá pravomoc nebo je zjevně nepříslušný k rozhodnutí o žalobě nebo je žaloba zjevně nepřípustná nebo po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná.
[…]“
6.
Článek 166 JŘT, nadepsaný „Odpor proti rozsudku pro zmeškání“, stanoví:
„1.   V souladu s článkem 41 statutu lze proti rozsudku pro zmeškání podat odpor.
2.   Odpor musí být podán žalovaným, na jehož straně došlo ke zmeškání, do jednoho měsíce od doručení rozsudku pro zmeškání. […]
3.   Po doručení odporu určí předseda druhému účastníkovi řízení lhůtu k písemnému vyjádření.
[…]
5.   Tribunál rozhodne rozsudkem, proti kterému je další odpor nepřípustný.“
III. Skutečnosti předcházející tomuto stanovisku
7.
Nejrelevantnější aspekty skutkového a právního rámce sporu předcházející přednesení mého prvního stanoviska jsou uvedeny v bodech 13 až 31 tohoto prvního stanoviska. Nepovažuji za nutné je zde opakovat.
8.
Ve svém prvním stanovisku – které se na žádost Soudního dvora zaměřilo na přípustnost vedlejšího kasačního opravného prostředku a některé další procesní otázky – navrhuji, aby Soudní dvůr: i) rozhodl, že kasační odpověď společnosti NN na kasační opravný prostředek podaný Parlamentem je přípustná a ii) odmítl vedlejší kasační opravný prostředek společnosti NN jako nepřípustný. Podpůrně, pokud by Soudní dvůr shledal vedlejší kasační opravný prostředek společnosti NN přípustným, jsem navrhl, aby Soudní dvůr zrušil první a třetí bod výroku napadeného rozsudku z důvodu porušení čl. 123 odst. 3 JŘT (
5
).
9.
Ve stejný den, kdy jsem přednesl své první stanovisko, vydal Soudní dvůr (čtvrtý senát) výše uvedený rozsudek Eulex Kosovo, jehož hlavním aspektům se budu nyní krátce věnovat.
10.
V žalobě podané k Tribunálu se žalobkyně v uvedené věci domáhala zrušení rozhodnutí přijatého misí Eulex Kosovo a náhrady škody údajně vzniklé z důvodu jednání mise Eulex Kosovo. Eulex Kosovo reagovala vznesením námitky nedostatku pravomoci nebo nepříslušnosti a nepřípustnosti proti této žalobě, ale nepředložila ve stanovené lhůtě žalobní odpověď.
11.
Žalobkyně podala u Tribunálu návrh na vydání rozsudku pro zmeškání. Tribunál ve svém rozsudku pro zmeškání rozhodl v neprospěch mise Eulex Kosovo (
6
).
12.
Eulex Kosovo podala proti tomuto rozsudku pro zmeškání odpor na základě článku 166 JŘT a krátce poté podala Eulex Kosovo proti tomuto rozsudku i kasační opravný prostředek k Soudnímu dvoru.
13.
Soudní dvůr ve svém rozsudku kasační opravný prostředek odmítl s odůvodněním, že „kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku pro zmeškání, proti němuž byl podán odpor, je nepřípustný“. Soudní dvůr zejména rozhodl, že „[v]zhledem k tomu, že [podání odporu proti rozsudku pro zmeškání] má za následek znovuotevření řízení před Tribunálem, nelze rozsudek pro zmeškání, proti němuž byl podán [tento] odpor, považovat za konečné rozhodnutí ve smyslu článku 56 [statutu]“ (
7
).
14.
S ohledem na rozsudek Eulex Kosovo rozhodl Soudní dvůr (třetí senát) v projednávané věci usnesením ze dne 20. března 2024 o znovuotevření ústní části řízení a o konání jednání, aby účastníci řízení mohli prodiskutovat, jaký význam je třeba přičíst výše uvedeným pasážím zmiňovaného rozsudku a jaký mají případně dopad na řízení v projednávané věci, zejména pokud jde o přípustnost kasačního opravného prostředku podaného Parlamentem, a aby generální advokát mohl ohledně této problematiky učinit své závěry. V této souvislosti Soudní dvůr rovněž položil účastníkům řízení dvě otázky, na které měli odpovědět na jednání.
15.
Axa Assurances Luxembourg SA, Bâloise Assurances Luxembourg SA, La Luxembourgeoise SA (společně dále jen „ostatní žalované“), NN (
8
) a Parlament se vyjádřily a odpověděly na otázky na jednání konaném před Soudním dvorem dne 17. dubna 2024.
IV. Analýza
16.
Domnívám se, že kasační opravný prostředek podaný Parlamentem je přípustný. Jak vysvětlím níže, na rozdíl od argumentů předložených na jednání žalovanými není opačný závěr v souladu s relevantními procesními pravidly Unie ani s rozsudkem Eulex Kosovo.
A.
Napadený rozsudek jako balíček rozsudků
17.
Úvodem si dovoluji zdůraznit, že napadený rozsudek není rozsudkem pro zmeškání ve smyslu článku 41 statutu v celém svém rozsahu. To vyplývá zaprvé z jasného znění tohoto ustanovení: „Jestliže žalovaný nepodá písemné návrhové žádání, ačkoli byl řádně vyrozuměn, bude proti němu vydán rozsudek pro zmeškání.“ (
9
).
18.
Pouze ta část rozsudku, která se týká společnosti NN, tedy byla vydána pro zmeškání, neboť právě tato účastnice řízení „nepod[ala] písemné návrhové žádání“. Zbývající část rozsudku se v tomto ohledu liší, jelikož ostatní žalované v prvním stupni se tohoto řízení řádně účastnily.
19.
Zadruhé se smíšená povaha napadeného rozsudku odráží i v jeho struktuře a obsahu. Tento rozsudek je rozdělen do dvou částí: jedna se týká nároků Parlamentu proti společnosti NN (body 45 až 61 odůvodnění a body 1 a 3 výroku) a druhá se týká nároků Parlamentu proti ostatním třem žalovaným (body 62 až 138 odůvodnění a body 2 a 4 výroku). Tyto dvě části rozsudku jsou tedy samostatné a na sobě nezávislé.
20.
Důvodem je skutečnost, že zatímco ve druhé části rozsudku Tribunál posuzoval návrhy žalobce provedením úplného přezkumu relevantních skutkových a právních okolností, v první části posuzoval jeho návrhy z hlediska kritéria uvedeného v čl. 123 odst. 3 JŘT, které upravuje pouze povrchní přezkum, jak jsem již uvedl ve svém prvním stanovisku (
10
).
21.
Z tohoto důvodu musí být napadený rozsudek považován za „balíček rozsudků“. Tento rozsudek se individuálně a konkrétně dotýká právního postavení všech čtyř žalovaných (
11
). Parlament mohl ostatně podat samostatnou žalobu proti každé z žalovaných, což by pak vedlo k vydání čtyř samostatných rozsudků Tribunálu.
22.
Jak správně uvedl Parlament na jednání, skutečnost, že jsou všechny čtyři žalované vázány toutéž smlouvou, nevylučuje možnost případného rozlišování mezi jejich právním postavením. To platí tím spíše v projednávané věci, neboť dotčená smlouva stanoví určitou formu společné, nikoli však nerozdílné odpovědnosti na straně těchto čtyř pojišťoven. Kromě toho žádné ustanovení této smlouvy, a to ani rozhodčí doložka obsažená v článku I.19 této smlouvy, neukládá Parlamentu povinnost postupovat současně proti všem žalovaným.
23.
Skutečnost, že se Parlament rozhodl podat žalobu proti žalovaným v rámci jednoho a téhož soudního řízení, v tomto ohledu ničeho nemění. Výsledek takového řízení, jako je řízení v projednávané věci, totiž nemusí být nutně stejný pro všechny dotčené žalované. Žalované by například mohly vést svou obranu odlišnými způsoby, popřípadě by se některé z nich mohly rozhodnout uzavřít s žalobcem narovnání, a tento by na oplátku mohl část svých nároků vzít zpět (
12
).
24.
Rozsudek Eulex Kosovo výše uvedené nezpochybňuje. Jak bylo totiž uvedeno v bodech 10 až 12 výše, tento spor se týkal jediné žalované, která nepředložila žalobní odpověď ve stanovené lhůtě. Celé řízení v prvním stupni bylo vedeno in absentia, a celý vydaný rozsudek tak byl rozsudkem pro zmeškání. Celý rozsudek byl tudíž předmětem řízení zahájeného žalovanou na základě článku 166 JŘT (
13
).
25.
To v projednávané věci neplatí, neboť ve svém odporu podaném podle článku 166 JŘT (
14
) se NN domáhala zrušení pouze bodů 1 a 3 výroku napadeného rozsudku. Jinak to ostatně ani nešlo: jedná se o jediné části daného rozsudku vydané – slovy článku 41 statutu – pro zmeškání proti NN.
B.
Částečně konečná povaha napadeného rozsudku
26.
Z výše uvedeného vyplývá, že pouhá skutečnost, že jedna z žalovaných v dotčeném sporu nepředložila žalobní odpověď v prvním stupni, nezbavuje rozsudek Tribunálu jeho povahy konečného rozhodnutí, pokud jde o nároky Parlamentu proti ostatním žalovaným.
27.
Pokud jde o tyto žalované, představuje tento rozsudek „konečné rozhodnutí“ ve smyslu čl. 56 prvního pododstavce statutu, a může tak být předmětem kasačního opravného prostředku k Soudnímu dvoru. Pokud jde o tyto části napadeného rozsudku, nelze proti nim podat – slovy Soudního dvora použitými v bodě 29 rozsudku Eulex Kosovo – žádný jiný opravný prostředek.
28.
Zejména platí, že tyto části rozsudku nemohou být zpochybněny v rámci řízení zahájeného žalovanou, na jejíž straně došlo ke zmeškání, podle článku 166 JŘT. Opačný závěr by vedl k poměrně zvláštní situaci. Tribunál by musel opakovaně přezkoumat nejen záležitosti, které byly posuzovány na základě povrchního přezkumu relevantních skutečností a právní úpravy (ve vztahu ke společnosti NN) (
15
), ale i ty záležitosti, ohledně kterých provedl přezkum v plném rozsahu (ve vztahu k ostatním žalovaným).
29.
Navíc by tak musel učinit navzdory skutečnosti, že ostatní žalované nejsou účastníky řízení o zrušení rozsudku pro zmeškání. Článek 166 JŘT totiž jasně stanoví, že pouze „druhý účastník řízení“ (tj. žalobce) může předložit své vyjádření v řízení zahájeném odporem žalovaného proti rozsudku pro zmeškání. Podle mého názoru by taková situace byla jen stěží slučitelná s nutností chránit právo ostatních žalovaných na obhajobu a zásadou rovnosti zbraní.
30.
Samozřejmě, bylo by možno tvrdit, že použití jednotného čísla „účastník řízení“ v tomto ustanovení – které, jak bych dodal, je shodné ve všech jazykových verzích JŘT – nevylučuje nutně možnost, že v některých případech bude účastníků řízení více.
31.
Ovšem takový výklad článku 166 JŘT by byl v rozporu s logikou mechanismu, který je v něm upraven. Postup stanovený v tomto ustanovení není formou kasačního opravného prostředku ani obnovou řízení. Jedná se spíše o procesní nástroj umožňující znovuotevření řízení ve věci (
16
), umožňující účastníkovi řízení, na jehož straně došlo ke zmeškání, účastnit se řízení, tak aby věc, která byla předběžně rozhodnuta inaudita altera parte (
17
), mohla být s konečnou platností rozhodnuta v kontradiktorním řízení, v němž bude zachována zásada audi alteram partem (
18
). Z tohoto pohledu zjevně není nutné, aby se řízení zahájeného podle článku 166 JŘT účastnily ostatní žalované, neboť ty již vyslechnuty byly.
32.
V tomto kontextu si dovoluji pouze stručně doplnit, že odlišný výklad článku 166 JŘT by mohl vést až ke zneužití řízení. V rámci řízení zahájeného proti několika spolužalovaným by se totiž jeden z nich mohl strategicky rozhodnout neúčastnit se prvního řízení, takže v případě neúspěchu ostatních žalovaných by odpor proti rozsudku pro zmeškání umožnil všem žalovaným, aby ve své věci učinili „druhý pokus“. V tomto novém řízení by žalovaní měli rovněž výhodu v tom, že by znali důvody, proč dosud uplatňované argumenty Tribunál nepřesvědčily (
19
). To by navíc za takových okolností významně oslabilo účinnost ustanovení týkajících se břemene tvrzení účastníků řízení obsažených v jednacím řádu (
20
).
33.
Myšlenka, že prozatímní povaha té části rozsudku, která je vydána pro zmeškání, se vztahuje i na ostatní části rozsudku, ve kterých Tribunál prováděl posouzení v rámci kontradiktorního řízení a rozhodl s plnou znalostí skutkových a právních tvrzení předložených všemi dotčenými účastníky řízení, tak postrádá jakýkoli základ. Tyto části rozsudku je tedy možné napadnout kasačním opravným prostředkem podaným k Soudnímu dvoru v souladu s článkem 56 statutu.
C.
Lhůta pro podání kasačního opravného prostředku
34.
Žalované na jednání rovněž navrhly alternativní výklad příslušného procesního rámce. Tvrdily, že ve vztahu k ostatním žalovaným je napadený rozsudek skutečně konečný (jak rovněž tvrdí Parlament), ale nemůže být napaden kasačním opravným prostředkem, dokud nebude skončeno řízení o zrušení rozsudku pro zmeškání zahájené společností NN. Podle nich je takový postup nezbytný k ochraně práva společnosti NN na obhajobu a k zabránění riziku vydání rozporných rozhodnutí o týchž otázkách.
35.
Tyto argumenty nepovažuji za přesvědčivé.
36.
Znění čl. 56 prvního pododstavce statutu je zcela jasné, když uvádí, že opravný prostředek proti (mimo jiné) konečnému rozhodnutí Tribunálu je nutno podat „ve lhůtě dvou měsíců od oznámení napadeného rozhodnutí“. Žádné ustanovení statutu, JŘT ani Jednacího řádu Soudního dvora (dále jen „JŘSD“) neobsahuje žádnou výjimku z tohoto pravidla (
21
).
37.
Tvrzení žalovaných by rovněž bylo neslučitelné se zásadou řádného výkonu spravedlnosti, a to přinejmenším ve dvou ohledech.
38.
Zaprvé by se tím značně prodloužila délka řízení – a z toho vyplývající stav právní nejistoty – pokud jde o ty části sporu, které nejsou předmětem řízení podle článku 166 JŘT. Zadruhé by to de facto poskytlo účastníkům řízení, kteří hodlají podat kasační opravný prostředek proti těm částem rozsudku, které nebyly vydány pro zmeškání, delší (a v nemálo případech výrazně delší) dobu na přípravu jejich kasačního opravného prostředku. To je v rozporu se zásadou rovnosti zbraní, jelikož ostatní účastníci řízení v příslušné věci projednávané před Tribunálem (zejména účastníci řízení, kteří nesouhlasí s návrhovými žádáními účastníka podávajícího kasační opravný prostředek) by měli pouze dva měsíce na to, aby předložili kasační odpověď na tvrzení účastníka podávajícího kasační opravný prostředek (
22
).
39.
Za přesvědčivé nepovažuji ani žalovanými tvrzené nebezpečí rozporných rozhodnutí. Existují specifické procesní mechanismy, které byly právě pro tento účel vytvořeny. Zejména podle článku 54 statutu, článku 69 JŘT a článku 55 JŘSD mohou Tribunál i Soudní dvůr v takových situacích, jako je situace dotčená v projednávané věci, nařídit přerušení řízení do doby, než druhý z nich vydá svůj rozsudek.
40.
Právě tato situace ostatně nastala v rámci projednávaného sporu, když řízení před Tribunálem o zrušení rozsudku pro zmeškání zahájené společností NN bylo přerušeno do doby, než Soudní dvůr rozhodne v řízení o projednávaném kasačním opravném prostředku.
41.
V těchto souvislostech bych rovněž zdůraznil, že možnost odlišných výsledků v samostatných řízeních v takové situaci, jako je situace v projednávané věci, neznamená nutně existenci rozporných rozhodnutí. Jak jsem již totiž uvedl v bodě 23, postavení jednotlivých žalovaných se bezpochyby může jak z věcného, tak z procesního hlediska lišit. V každém případě je obecně na Soudním dvoru, aby rozhodováním o kasačním opravném prostředku, resp. kasačních opravných prostředcích proti rozhodnutím vydaným v prvním stupni zajistil soudržnost judikatury.
42.
Za přesvědčivé dále nepovažuji ani tvrzení týkající se porušení práva na obhajobu žalovaného, na jehož straně došlo ke zmeškání. Nemýlím-li se, jádrem tohoto tvrzení by byla následující teze: řízení o zrušení rozsudku pro zmeškání vedené u Tribunálu by pozbylo jakéhokoli významu, neboť Soudní dvůr může o relevantních otázkách s konečnou platností rozhodnout v rámci řízení o kasačním opravném prostředku podaném ostatními žalovanými.
43.
Z důvodů vysvětlených v bodech 44 až 65 mého prvního stanoviska platí, že vzhledem k tomu, že NN byla žalovanou v prvním stupni a má „právní zájem na vyhovění kasačnímu opravnému prostředku, nebo na jeho odmítnutí či zamítnutí“, může předložit kasační odpověď na kasační opravný prostředek podaný Parlamentem. Skutečnost, že v řízení v prvním stupni byla žalovanou, na jejíž straně došlo ke zmeškání, na výše uvedeném ničeho nemění. Jedním z důvodů, proč v tomto ohledu zastávám tento názor, je to, že vzhledem k podobnosti otázek, které je třeba řešit v uvedených dvou řízeních (řízení o zrušení rozsudku pro zmeškání vedené u Tribunálu a řízení o kasačním opravném prostředku vedené u Soudního dvora), bylo nezbytné chránit právo společnosti NN na účinný prostředek nápravy a její právo být vyslechnuta.
44.
Společnost NN má tedy právo vyjádřit svá stanoviska ke všem otázkám, o nichž bude Soudní dvůr případně rozhodovat v řízení o kasačním opravném prostředku. Za těchto okolností nemůže dojít k porušení jejího práva být vyslechnuta.
45.
Pro společnost NN je možná poněkud nepraktické, že je její právní postavení posuzováno v rámci dvou samostatných řízení (přímo před Tribunálem v řízení o zrušení rozsudku pro zmeškání a nepřímo před Soudním dvorem v řízení o kasačním opravném prostředku), ale to je zkrátka důsledek jejího vlastního rozhodnutí neúčastnit se původního řízení zahájeného Parlamentem.
46.
Konečně již pouze doplním, že alternativní výklad relevantního procesního rámce navrhovaný žalovanými evokuje ono příslovečné přání, aby se vlk nažral a koza zůstala celá. Tvrdí totiž, že zjištění Tribunálu ohledně nároků Parlamentu proti ostatním žalovaným by byla „konečná“, neboť nejsou předmětem řízení zahájeného společností NN na základě článku 166 JŘT, a – současně – by nebyla napadnutelná žádným opravným prostředkem, dokud nebude v tomto řízení rozhodnuto.
47.
Podle mého názoru může být správná pouze jedna z těchto dvou hypotéz: pokud jde o řízení podle článku 166 JŘT, buď platí, že všechno je znovu „na stole“, nebo je proti těm částem napadeného rozsudku, které mají povahu konečného rozhodnutí, možno podat kasační opravný prostředek ve standardní lhůtě dvou měsíců. Z důvodů uvedených v tomto stanovisku jsem pevně přesvědčen o tom, že druhá možnost je ta správná. Kasační opravný prostředek Parlamentu je tak z výše uvedených důvodu nutno považovat za přípustný.
V. Závěry
48.
Ve světle výše uvedeného navrhuji, aby Soudní dvůr prohlásil kasační opravný prostředek podaný Evropským parlamentem za přípustný.
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – T‑384/19, EU:T:2021:630 (dále jen „napadený rozsudek“).
(
3
) – Stanovisko ve věci Parlament v. Axa Assurances Luxembourg a další (C‑766/21 P, EU:C:2024:63) (dále jen „mé první stanovisko“).
(
4
) – C‑785/22 P, EU:C:2024:52 (dále jen „rozsudek Eulex Kosovo“).
(
5
) – Tyto závěry platí i nadále. Souvisejícími aspekty projednávaného sporu se tak nebudu zabývat.
(
6
) – Rozsudek ze dne 19. října 2022, SC v. Eulex Kosovo (T‑242/17 RENV, EU:T:2022:637).
(
7
) – Body 31 a 32 rozsudku Eulex Kosovo.
(
8
) – NN a další žalované budou dále označovány jako „žalované“.
(
9
) – Kurzivou zvýraznil autor tohoto stanoviska.
(
10
) – Bod 132 mého prvního stanoviska.
(
11
) – Obdobně viz rozsudek ze dne 6. listopadu 1990, Weddel v. Komise (C‑354/87, EU:C:1990:371, bod 23).
(
12
) – V projednávané věci byl skutečně výsledek řízení ve vztahu ke společnosti NN a ve vztahu k ostatním žalovaným odlišný, byť – jak se domnívám – v důsledku nesprávného právního posouzení Tribunálu. Viz body 120 až 148 mého prvního stanoviska.
(
13
) – Viz bod 32 rozsudku Eulex Kosovo.
(
14
) – Věc T‑384/19 OP, Parlament v. Axa Assurances Luxembourg a další, v níž dosud nebylo rozhodnuto.
(
15
) – V tomto ohledu viz body 130 až 132 mého prvního stanoviska.
(
16
) – Viz bod 31 rozsudku Eulex Kosovo.
(
17
) – V tomto smyslu viz bod 40 mého prvního stanoviska.
(
18
) – Pokud jde o význam této zásady v unijních soudních řízeních, viz rozsudek ze dne 15. července 2021, Komise v. Landesbank Baden-Württemberg a SRB (C‑584/20 P a C‑621/20 P, EU:C:2021:601, bod 57 a citovaná judikatura).
(
19
) – Dovedeno ad absurdum by bylo možno uvažovat o situacích, kdy se několik spolužalovaných rozhodne neúčastnit se prvního řízení, aby následně jeden po druhém napadli rozsudky Tribunálu na základě článku 166 JŘT, a tím spustili „kaskádu“ prvoinstančních řízení. Dokud se totiž řádně neúčastnili řízení všichni spolužalovaní, vždy bude část rozsudku vydána pro zmeškání.
(
20
) – Viz zejména článek 84 („Nové důvody“) a článek 85 („Důkazy a důkazní návrhy“) JŘT.
(
21
) – Je možná namístě zdůraznit, že oba tyto soubory pravidel obsahují řadu ustanovení, která za určitých okolností umožňují přerušit či pozastavit běh určitých lhůt, jež jsou v nich stanoveny. Viz zejména čl. 55 odst. 3, čl. 71 odst. 2 a čl. 147 odst. 7 JŘT, jakož i čl. 46 odst. 3, čl. 55 odst. 5 a čl. 186 odst. 3 JŘSD.
(
22
) – Viz článek 172 JŘSD, který rovněž stanoví, že „[l]hůtu pro předložení odpovědi nelze prodloužit“.