62022CC0169
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
ATHANASIOS RANTOS
föredraget den 9 mars 2023 (
1
)
Mål C‑169/22
Fractal Insolvenţă SPRL, i egenskap av konkursförvaltare för Groenland Poultry SRL
mot
Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură ‐ Centrul Judeţean Dâmboviţa
(begäran om förhandsavgörande från Curtea de Apel Bucureşti (Appellationsdomstolen i Bukarest, Rumänien))
”Begäran om förhandsavgörande – Gemensam jordbrukspolitik – Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) – Åtgärder till stöd för landsbygdsutveckling – Stöd för djurens välbefinnande – Förordning (EG) nr 1974/2006 – Artikel 44.2 a – Artikel 47.1 – Överlåtelse av jordbruksföretaget till en ny stödmottagare – Denna stödmottagare avslutar därefter sin jordbruksverksamhet – Fall av force majeure eller exceptionella omständigheter – Skyldighet att återbetala en del av eller hela det stöd som betalats ut – Proportionalitetsprincipen”
I. Inledning
1.
Förevarande begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 44.1 och 44.2 a samt 47.1 i förordning (EG) nr 1974/2006 (
2
) om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1698/2005 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu).
2.
Begäran har ingetts inom ramen för en tvist mellan Fractal Insolvenţă SPRL, i egenskap av konkursförvaltare för Groenland Poultry SRL (nedan kallat Groenland Poultry), och Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură ‐ Centrul Judeţean Dâmboviţa (Myndigheten för jordbruksstöd – Distriktscentret i Dâmboviţa, Rumänien) (nedan kallad Apia). Tvisten rör Apias beslut att förplikta Groenland Poultry att återbetala hela det stöd för djurens välbefinnande som beviljats under den femåriga åtagandeperioden på grund av att företaget har avslutat sin jordbruksverksamhet.
3.
I enlighet med EU-domstolens begäran kommer detta förslag till avgörande att inriktas på en bedömning av den andra och den tredje tolkningsfrågan. Dessa är, i huvudsak, huruvida och i vilken utsträckning artikel 44.1 och 44.2 a i förordning nr 1974/2006 ska tolkas så, att den som övertar ett jordbruksföretag, och som även har övertagit ett flerårigt åtagande inom ramen för ett stöd för djurens välbefinnande som finansieras genom Ejflu, är skyldig, om denne slutgiltigt upphör med sin verksamhet före åtagandeperiodens slut, att återbetala hela det stöd som har beviljats under denna period, inbegripet sådant som de tidigare stödmottagarna har beviljats.
4.
EU-domstolen har visserligen redan haft tillfälle att tolka vissa bestämmelser i förordning (EG) nr 1698/2005, (
3
) men ska nu för första gången uttala sig om hur artikel 44 i förordning nr 1974/2006 ska tolkas. (
4
)
II. Tillämpliga bestämmelser
A.
Unionsrätt
1. Förordning nr 1698/2005
5.
Förordning nr 1698/2005 (
5
) har upphävts genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 av den 17 december 2013. (
6
)
6.
I artikel 36 a v i förordning nr 1698/2005 föreskrevs att med stöd för att förbättra miljön och landsbygden avses åtgärder för ett hållbart utnyttjande av jordbruksmark via stöd för djurens välbefinnande.
7.
I artikel 40 i den förordningen föreskrevs följande:
”1.   Stöd för djurens välbefinnande enligt artikel 36 [a v] skall beviljas jordbrukare som frivilligt gör åtaganden att förbättra djurens välbefinnande.
2.   Stöd för djurens välbefinnande får endast avse sådana åtaganden som går längre än tillämpliga bindande normer, och andra tillämpliga bindande krav i den nationella lagstiftningen och i programmet.
Åtagandena skall som allmän regel fullgöras under en period på fem till sju år. …
3.   Stöden skall beviljas på årsbasis, och de skall täcka extrakostnader och inkomstbortfall till följd av åtaganden som gjorts. Vid behov får de även täcka transaktionskostnader.
Stöden får inte överskrida det högsta belopp som anges i bilaga I.”
8.
Artikel 74.1 i förordningen hade följande lydelse:
”Medlemsstaterna skall anta alla lagar och andra författningar … för att se till att [unionens] ekonomiska intressen skyddas på effektivt sätt.”
2. Förordning nr 1974/2006
9.
Förordning nr 1974/2006 upphävdes genom kommissionens delegerade förordning (EU) nr 807/2014 av den 11 mars 2014 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu), samt om införande av övergångsbestämmelser. (
7
) Förordning nr 1974/2006 var dock fortsatt tillämplig på insatser som genomfördes inom ramen för program som godkänts av Europeiska kommissionen enligt förordning nr 1698/2005 före den 1 januari 2014.
10.
Artikel 1 i förordning nr 1974/2006 hade följande lydelse:
”I denna förordning fastställs tillämpningsföreskrifter för förordning [nr 1698/2005] när det gäller principer och allmänna regler för landsbygdsutvecklingsstöd, särskilda och gemensamma regler för landsbygdsutvecklingsåtgärder samt bestämmelser om stödberättigande och förvaltning, med undantag för kontrollbestämmelser.”
11.
I artikel 44 i den förordningen föreskrevs följande:
”1.   När hela eller delar av stödmottagarens jordbruksföretag överförs till en annan person under giltighetstiden för ett åtagande som har lämnats som villkor för beviljande av stöd får denna person överta åtagandet för resten av perioden. Om åtagandet inte övertas skall mottagaren betala tillbaka det stöd som betalats ut.
2.   Medlemsstaterna kan välja att inte kräva återbetalning enligt punkt 1 i följande fall:
a)
Om en mottagare som redan har uppfyllt en betydande del av det berörda åtagandet slutgiltigt upphör med jordbruksverksamhet och det inte är möjligt för en efterträdare att överta åtagandet.
b)
Om överlåtelsen av en del av en mottagares jordbruksföretag inträffar vid en tid när en utvidgning av åtagandet pågår i enlighet med artikel 27.12 andra stycket och om överlåtelsen inte omfattar mer än 50 procent av det område som täcks av åtagandet före utvidgningen.
c)
Om en stödmottagares anläggning helt eller delvis överlåts till en organisation som huvudsakligen är inriktad på miljöbevarande naturförvaltning, under förutsättning att överlåtelsen innebär att markanvändningen ändras permanent och blir naturbevarande, och att detta innebär en klar fördel för miljön.
3.   Om det rör sig om mindre ändringar av förhållandena på jordbruksföretaget kan medlemsstaterna vidta särskilda åtgärder för att säkerställa att tillämpningen av punkt 1 inte leder till olämpliga resultat när det gäller det gjorda åtagandet.
Vid tillämpning av första stycket ska en minskning av jordbruksföretagets areal som motsvarar upp till 10 % av den areal som är föremål för ett åtagande anses utgöra en mindre ändring.”
12.
I artikel 45.4 i förordningen angavs följande:
”Om en mottagare inte kan fortsätta att fullgöra gjorda åtaganden eftersom jordbruksföretaget omarrenderats eller genomgår offentliga arronderingsåtgärder eller arronderingsåtgärder som godkänts av behöriga offentliga myndigheter skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att åtagandena skall kunna anpassas till företagets nya situation. Om en sådan anpassning visar sig vara omöjlig skall åtagandet upphöra att gälla och återbetalning skall inte utkrävas för den period för vilken åtagandet gällde.”
13.
I artikel 47 i samma förordning föreskrevs följande:
”1.   Medlemsstaterna kan erkänna särskilt följande kategorier av force majeure eller exceptionella omständigheter under vilka de inte kommer att kräva återbetalning, helt eller delvis, av stöd som mottagaren har erhållit:
a)
Mottagarens död.
b)
Långvarig arbetsoförmåga hos mottagaren.
c)
En expropriation av en stor del av jordbruksföretaget om denna inte kunde förutses den dag då åtagandet gjordes.
d)
En svår naturkatastrof som allvarligt drabbat jordbruksföretagets mark.
e)
En oavsiktlig förstörelse av djurens byggnader på jordbruksföretaget.
f)
En epizoisk sjukdom som drabbar hela eller delar av jordbrukarens boskap.
2.   Fall av force majeure eller exceptionella omständigheter skall skriftligen anmälas av stödmottagaren eller dennes rättsinnehavare och lämpliga belägg bifogas till den behöriga myndigheten senast 10 arbetsdagar från och med den dag då stödmottagaren eller dennes rättsinnehavare har möjlighet att göra det.”
B.
Rumänsk rätt
14.
I artikel 17 i Ordonanță de urgență a Guvernului nr. 66/2011 privind prevenirea, constatarea și sancționarea neregulilor apărute în obținerea și utilizarea fondurilor europene și/sau a fondurilor publice naționale aferente acestora (
8
) (brådskande regeringsbeslut nr 66/2011 om förebyggande och fastställande av samt sanktioner för oegentligheter vid mottagande och användning av EU-medel och/eller därmed sammanhängande nationella statliga medel) föreskrivs följande:
”Varje åtgärd för att fastställa en oegentlighet och budgetfordringar till följd av en sådan oegentlighet ska vidtas med tillämpning av proportionalitetsprincipen, med hänsyn tagen till den konstaterade oegentlighetens art och allvar samt till dess omfattning och ekonomiska konsekvenser.”
15.
I artikel 30.1 i Ordonanța de urgență a guvernului nr. 3/2015 pentru aprobarea schemelor de plăți care se aplică în agricultură în perioada 2015–2020 și pentru modificarea art. 2 din Legea nr. 36/1991 privind societățile agricole și alte forme de asociere în agricultură (
9
) (brådskande regeringsbeslut nr 3/2015 om godkännande av de finansieringssystem som är tillämpliga inom jordbruket för perioden 2015–2020 och om ändring av artikel 2 i lag nr 36/1991 om jordbruksföretag och andra former av sammanslutningar inom jordbruket) föreskrivs följande:
”Vid finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken anses force majeure eller exceptionella omständigheter föreligga i synnerhet i följande fall:
…
f)
Expropriation av hela eller en stor del av jordbruksföretaget, om denna expropriation inte kunde förutses den dag då ansökan lämnades in.”
16.
I artikel 31 i detta beslut anges följande:
”1.   Fall av force majeure och exceptionella omständigheter ska, tillsammans med bevis för att sådana situationer som avses i artikel 30.1 har uppkommit, skriftligen anmälas till Apia inom femton arbetsdagar från den dag då stödmottagaren eller rättsinnehavaren har möjlighet att göra det.
2.   Om stödmottagaren eller rättsinnehavaren överskrider den tidsfrist som anges i punkt 1, ska anmälan inte beaktas.”
III. Målet vid den nationella domstolen, tolkningsfrågorna och förfarandet vid domstolen
17.
Genom en ansökan om stöd som ingavs till Apia den 18 januari 2013 gjorde företaget Avicola Crevedia SA, som driver ett fjäderfäslakteri, ett frivilligt åtagande för en femårsperiod att främja djurens välbefinnande, på grundval av artikel 40 i förordning nr 1698/2005.
18.
Under den femåriga åtagandeperioden överläts hela jordbruksföretaget först till företaget Abator Avicola Crevedia SRL, som övertog detta åtagande den 15 november 2013, och därefter till Groenland Poultry, som också övertog detta åtagande och anmälde detta till Apia den 2 april 2015.
19.
För detta ändamål ingick Groenland Poultry två avtal den 30 mars 2015:
–
Ett avtal om överlåtelse av jordbruksföretag och övertagande av åtaganden med företaget Abator Avicola Crevedia, som avstod från att ta emot det stöd som det hade ansökt om hos Apia den 13 november 2014, medan Groenland Poultry, som hade övertagit rätten att ansöka om utbetalning av det stödet, åtog sig att fullgöra de åtaganden som den överlåtande parten hade undertecknat i stödansökan och att inkomma med handlingar som visade att villkoren för stödberättigande var uppfyllda.
–
Ett avtal för att hyra lokalerna och produktionsanläggningarna avseende den verksamheten med företaget Agroli Group SRL (nedan kallat Agroli Group), som var ägare till dessa tillgångar men som vare sig innehade eller utnyttjade dem och som var föremål för ett konkursförfarande som inleddes den 6 mars 2014. Detta avtal innehöll ett suspensivt villkor till uthyrarens fördel enligt vilket avtalet skulle godkännas av det företagets borgenärskommitté inom ramen för det förfarandet.
20.
Genom ett betalningsbeslut av den 4 december 2015 utbetalade Apia ett belopp på 1506915,86 rumänska lei (RON) (337100 euro) (
10
) till Groenland Poultry, på grundval av Abator Avicola Crevedias ansökan av den 13 november 2014. Till följd av de ansökningar om stöd som Groenland Poultry ingav och ändrade den 13 november 2015 och den 15 juni 2016 utbetalade Apia, genom beslut av den 5 oktober 2016, även ett belopp på 850673,62 RON (190635 euro) (
11
) till företaget och därutöver ett belopp på 375941,35 RON (82520 euro) (
12
), genom ett beslut om förskottsbetalning av den 29 mars 2017.
21.
Groenland Poultry hade inte ansökt om stöd för det femte åtagandeåret (det vill säga år 2017), varför Apia underrättade det företaget om att någon ansökan inte hade ingetts. Den 18 april 2017 meddelade Fractal Insolvenţă, i egenskap av Groenland Poultrys konkursförvaltare, att företaget var föremål för ett konkursförfarande.
22.
Den 21 april 2017 upprättade Apia fyra protokoll (nr 3067–3070) över oegentligheter och fastställande av budgetfordringar på grundval av artikel 8 i genomförandeförordning (EU) nr 809/2014 (
13
), där Apia förordnade om att Groenland Poultry skulle återkrävas beloppen på 6940168,72 RON (1527531 euro), 4562717,78 RON (1004254 euro), 1506915,86 RON (331672 euro) och 850673,62 RON (187233 euro) (
14
) för åtagandeåren 1–4, med motiveringen att det företaget, i och med att det var föremål för ett konkursförfarande, inte längre bedrev verksamhet och inte kunde visa att det fullföljde det femåriga åtagandet. (
15
) Groenland Poultry återkrävdes ett totalt belopp på 14236417,32 RON (3133435 euros). I det beloppet ingick ett belopp på 11502886,5 RON (2531785 euro) som inte hade utbetalats till Groenland Poultry utan till de tidigare aktörerna. Av det debiterade beloppet hade Groenland Poultry i själva verket endast erhållit 2733530,83 RON (601650 euro) (det vill säga summan av de belopp som anges i punkt 20 i förevarande förslag till avgörande) (
16
).
23.
Apia avslog genom beslut nr 214–217 av den 19 juni 2017 Groenland Poultrys klagomål mot dessa protokoll. Företaget väckte vid Tribunalul Bucureşti (Förstainstansdomstolen i Bukarest, Rumänien) talan om ogiltigförklaring mot dessa beslut och gjorde bland annat gällande följande:
–
Att Groenland Poultry inte var skyldigt att återbetala de belopp som betalats ut med motiveringen företaget inte kunde fullfölja åtagandet under år 2017 på grund av en ”expropriation”, i den mening som avses i artikel 47.1 c i förordning nr 1974/2006, eller en liknande omständighet, nämligen att uthyraren den 26 juli 2016 meddelade att företaget inte uppfyllde det suspensiva villkoret i hyresavtalet och begärde att företaget skulle lämna lokalerna inom en frist på femton dagar, (
17
) till följd av att ett konkursförfarande hade inletts mot Agroli Group den 9 maj 2016, en omständighet som det hade underrättat Apia om och på så sätt fullgjort den anmälningsskyldighet som föreskrivs i artikel 47.2 i den förordningen.
–
Att artikel 44.2 a i ovannämnda förordning ska tillämpas, vari det föreskrivs att medlemsstaterna får besluta att inte kräva återbetalning om en mottagare slutgiltigt upphör med sin jordbruksverksamhet trots att mottagaren redan har fullgjort en betydande del av sitt åtagande och det inte är möjligt för en efterträdare att överta åtagandet, eftersom Agroli Groups borgenärskommitté hade godkänt ingåendet av ett nytt hyresavtal med företaget Vitali SRL (nedan kallat Vitali), men att detta företag, med vilket Groenland Poultry avsåg att ingå ett avtal för att Vitali skulle överta dess verksamhet, inte hade lyckats erhålla de sanitära och veterinära tillstånd som krävs från direktoratet för djurhälsa och livsmedelstrygghet i Dâmbovița (Rumänien).
–
Att ett åsidosättande har gjorts av proportionalitetsprincipen, med hänsyn till det sätt på vilket förvaltningsmyndigheterna har tillämpat artikel 44.2 a i förordning nr 1974/2006, eftersom företaget har förpliktats att återbetala beloppet på 14236417,32 RON (3133435 euro) för åtagandeåren 1–4, trots att åtagandet iakttogs under fyra av de fem år under vilka det gällde och eftersom det i det debiterade beloppet även ingick ett belopp på 11155878,064 RON (2455409 euro) för det första och det andra åtagandeåret, vilket inte hade utbetalats till Groenland Poultry utan till de tidigare aktörerna, varvid Groenland Poultry i själva verket endast hade erhållit 2357589 RON (518905 euro) (
18
) av det belopp som företaget hade debiterats, för det tredje och det fjärde åtagandeåret och detta trots att underlåtenheten att fullgöra åtagandet inte kunde tillskrivas företaget, eftersom hyresavtalet med uthyraren Agroli Group upphörde i strid med Groenland Poultrys vilja och eftersom klaganden inte heller kunde tillskrivas ansvar för att verksamhetsöverlåtelseavtalet med Vitali inte ingicks, i och med att Vitali inte hade erhållit de sanitära och veterinära tillstånd som krävdes för de lokaler där verksamheten bedrevs.
24.
Tribunalul Bucureşti (Förstainstansdomstolen i Bukarest, Rumänien) ogillade överklagandet genom dom av den 26 oktober 2018 och fann bland annat följande:
–
Att åtagandena inte hade fullgjorts under en minsta period på fem år och att Groenland Poultry, så snart jordbruksföretaget hade överlåtits till det, hade förvärvat den överlåtande partens rättigheter och skyldigheter samt, underförstått, konsekvenserna av att villkoren för stödberättigande inte var uppfyllda, mot bakgrund av artikel 44 i förordning nr 1974/2006 och artikel 8 i genomförandeförordning nr 809/2014.
–
Att artikel 47.1 c i förordning nr 1974/2006 inte var tillämplig, eftersom de omständigheter som Groenland Poultry hade åberopat inte utgjorde en expropriation, som enligt nationell rätt motsvarar ett statligt förvärv av tillgångar som är motiverat av allmänintresse, inte kunde jämställas med en sådan expropriation och kunde förutses den dag då åtagandet gjordes, det vill säga den dag då hyresavtalet med Agroli Group ingicks. Vid den tidpunkten hade Groenland Poultry kännedom om att ett konkursförfarande hade inletts mot företaget den 6 mars 2014 och att avtalet var underkastat det suspensiva villkoret om att borgenärskommittén skulle godkänna avtalet och uthyrarens rekonstruktionsplan för hyra av lös och fast egendom, och Groenland Poultry hade därmed tagit en risk i detta hänseende. Omständigheterna vad Vitali beträffar uppstod enligt denna domstol dessutom efter det att företaget gjorde åtagandet och kunde därför inte beaktas. Slutligen anmäldes inte dessa omständigheter inom den frist som fastställs i artikel 47.2 i förordning nr 1974/2006, nämligen senast tio arbetsdagar från och med den dag då företaget hade möjlighet att göra det, det vill säga den 26 juli 2016, vilket var den dag då Groenland Poultry informerades om att hyresavtalet skulle upphävas.
–
Proportionalitetsprincipen och artikel 44.2 a i förordning nr 1974/2006 har iakttagits eftersom verkningarna av den övertagande partens underlåtenhet att fullgöra åtagandet enligt artikel 8 i genomförandeförordning nr 809/2014 ska få återverkningar på denne under hela åtagandeperioden, inbegripet under den period då jordbruksföretaget var i den överlåtande partens händer, vilket innebär att det inte är uteslutet att från Groenland Poultry återkräva belopp även för perioden före den dag då det företaget gjorde åtagandet. Denna domstol påpekade dessutom att det inte var styrkt att åtagandet inte kunde övertas och att Apia hade agerat inom ramen för det utrymme för skönsmässig bedömning som medlemsstaterna har enligt artikel 44.2 a i förordning nr 1974/2006.
25.
Groenland Poultry har överklagat domen till den hänskjutande domstolen, Curtea de Apel Bucureşti (Appellationsdomstolen i Bukarest, Rumänien), som i egenskap av domstol i sista instans har konstaterat att den har ställts inför tre tolkningssvårigheter.
26.
För det första uppkommer frågan huruvida begreppet ”force majeure eller exceptionella omständigheter”, i den mening som avses i artikel 47.1 i förordning nr 1974/2006, innefattar en situation där stödmottagaren förlorar rätten att använda de hyrda tillgångarna, till följd av att hyresavtalet har sagts upp på grund av att ägaren av de hyrda tillgångarna har blivit insolvent, samtidigt som det ska påpekas att Apia, i förevarande fall, inte ansåg att det rörde sig om något hinder för verksamhetsöverlåtelsen och för utbetalningen av stödet till Groenland Poultry. Enligt den hänskjutande domstolen beror tolkningssvårigheten i detta avseende på att, även om det av en bokstavstolkning av den bestämmelsen framgår att den förteckning över fall av ”force majeure eller exceptionella omständigheter” som avses i bestämmelsen inte är uttömmande, finns begreppet inte definierat i förordningen, och eftersom det inte görs någon hänvisning till nationell rätt kan begreppet inte heller definieras med hänvisning därtill utan att det medför en inskränkning av unionsrättens enhetlighet.
27.
För det andra vill den hänskjutande domstolen dessutom få klarhet i hur artikel 44.1 och 44.2 a i den förordningen ska tolkas, mot bakgrund av proportionalitetsprincipen, i ett specifikt sammanhang som det i förevarande mål, där Apia har förpliktat Groenland Poultry att återbetala ett totalt belopp på 14236417,32 RON (3133435 euro), trots att företaget i själva verket endast har erhållit 2733530,83 RON (
19
) (601650 euro) och att mellanskillnaden har utbetalats till de tidigare aktörerna för de två första åtagandeåren och trots att det femåriga åtagandet fullgjordes under fyra år och Groenland Poultry avslutade sin verksamhet under det sista året av skäl som låg utanför vederbörandes kontroll.
28.
För det tredje har den hänskjutande domstolen framhållit att villkoret att ”det inte är möjligt för en efterträdare att överta åtagandet” i artikel 44.2 a i ovannämnda förordning tycks kräva att stödmottagare som hävdar att de befinner sig i en sådan situation ska styrka detta, och således krävs inget abstrakt bevis, som dessutom skulle vara omöjligt att lägga fram, på att det inte finns några företag som är intresserade av att överta åtagandet. Den hänskjutande domstolen har i detta hänseende påpekat att Groenland Poultry har lagt fram bevis för att företaget Vitali var intresserat av att överta åtagandet men att det inte erhöll de sanitära och veterinära tillstånd som krävdes för detta, trots ett godkännande från Agroli Groups borgenärskommitté vad gäller hyran av lokalerna.
29.
Mot denna bakgrund beslutade Curtea de Apel Bucureşti (Appellationsdomstolen i Bukarest) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen:
”1)
Ska artikel 47.1 i förordning [nr 1974/2006] tolkas så, att fall av 'force majeure eller exceptionella omständigheter' även innefattar en situation där stödmottagaren förlorar rätten att använda de hyrda tillgångarna, till följd av att hyresavtalet har sagts upp på grund av att ägaren av de hyrda tillgångarna (uthyraren) har blivit insolvent?
2)
Ska artikel 44.2 a i [förordning nr 1974/2006], mot bakgrund av proportionalitetsprincipen, tolkas så, att i ett fall där en stödmottagares verksamhet – under perioden för fullgörandet av det åtagande som ställts upp som villkor för finansiering – helt eller delvis överförs till en annan person och denna andra stödmottagare, trots att vederbörande uppfyllt en betydande del av åtagandet, avslutar sin jordbruksverksamhet och det inte är möjligt för en efterträdare att överta åtagandet, är den andra stödmottagaren då skyldig att återbetala det stöd som vederbörande har mottagit (för den period då vederbörande var stödmottagare) eller är denne även skyldig att återbetala det stöd som den första stödmottagaren har mottagit?
3)
Vilka villkor ska den nationella domstolen beakta vid tolkningen av artikel 44.2 a i [förordning nr 1974/2006], för att bedöma huruvida ”det inte är möjligt för en efterträdare att överta åtagandet?”
30.
Groenland Poultry, Apia, den rumänska och den grekiska regeringen samt kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden.
IV. Bedömning
A.
Inledande synpunkter
31.
Förordning nr 1698/2005 var den grundförordning som innehöll de allmänna bestämmelserna för det unionsstöd för landsbygdsutveckling som infördes genom Ejflu för programperioden 2007–2013, vilket är den period som är relevant för omständigheterna i det nationella målet. (
20
) Nämnda förordning har kompletterats med de tillämpningsföreskrifter som föreskrivs i förordning nr 1974/2006, vars artikel 44.2 är föremål för den andra och den tredje tolkningsfrågan och för bedömning inom ramen för förevarande förslag till avgörande.
32.
I artikel 36 a v i förordning nr 1698/2005 föreskrevs att en av stödåtgärderna för att förbättra miljön och landsbygden (
21
) var åtgärder för ett hållbart utnyttjande av jordbruksmark, bland annat via stöd för djurens välbefinnande. Enligt artikel 40 i förordning nr 1698/2005 skulle sådant stöd beviljas till jordbrukare som frivilligt gjorde åtaganden att förbättra djurens välbefinnande (punkt 1). De skulle som allmän regel fullgöras under en period på fem till sju år (punkt 2) och beviljas på årsbasis, samt täcka extrakostnader och inkomstbortfall till följd av åtaganden som gjorts och, vid behov, även täcka transaktionskostnader (punkt 3).
33.
I det aktuella fallet är Groenland Poultry den tredje mottagaren av en stödåtgärd som beviljades under år 2013, med ett femårigt åtagande, på grundval av artikel 40 i förordning nr 1698/2005 och som har gett upphov till årliga utbetalningar. Företaget övertog verksamheten och detta åtagande under år 2015 i egenskap av hyrestagare av lokalerna, men tvingades att avsluta sin verksamhet under år 2016 eftersom företaget inte längre kunde driva den på grund av att uthyraren hade sagt upp hyresavtalet. Den hänskjutande domstolen ska pröva ett överklagande av den dom varigenom Apias beslut om att förplikta Groenland Poultry att återbetala hela det stöd på cirka 3133400 euro som utbetalats som sådant bistånd, fastställdes. Den vill i detta sammanhang särskilt få klarhet i huruvida dessa beslut är förenliga med proportionalitetsprincipen och har påpekat att Groenland Poultry självt endast har erhållit ett belopp på cirka 585000 euro och att nämnda åtagande fullgjordes under fyra av de fem år som det gällde.
B.
Den andra frågan
34.
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra tolkningsfrågan, i huvudsak, för att få klarhet i huruvida artikel 44.1 och 44.2 a i förordning nr 1974/2006, mot bakgrund av proportionalitetsprincipen, innebär att den sista mottagaren av ett stöd som har beviljats för att främja miljön och landsbygden med avseende på djurs välbefinnande och som tvingas att slutgiltigt upphöra med sin jordbruksverksamhet före den fleråriga åtagandeperiodens slut, trots att företaget redan har fullgjort en betydande del av det åtagandet och det inte är möjligt att överta detta, är skyldig att återbetala hela detta stöd, inbegripet det som har betalats ut till dess föregångare, eller delar därav, upp till det stödbelopp som företaget faktiskt har mottagit.
1. Huruvida tolkningsfrågan kan tas upp till prövning
35.
Apia och den rumänska regeringen anser att den andra frågan, liksom den tredje, inte kan tas upp till prövning eftersom den avser tolkningen av artikel 44.2 i förordning nr 1974/2006, trots att denna bestämmelse inte är användbar för att avgöra det nationella målet. Dessa parter har närmare bestämt gjort gällande att eftersom det i bestämmelsen föreskrivs att medlemsstaterna ”kan välja” (
22
) att inte kräva återbetalning enligt punkt 1 i den artikeln och den rumänska lagstiftaren har valt att inte införa den möjligheten i nationell rätt, kan tillämpningen av den bestämmelsen inte ha någon inverkan på utgången av det nationella målet, varför stödmottagaren således är skyldig att återbetala stödet enligt artikel 44.1 i den förordningen.
36.
Inom ramen för det förfarande för samarbete mellan nationella domstolar och EU‑domstolen som har införts genom artikel 267 FEUF, ankommer det emellertid uteslutande på den nationella domstol vid vilken tvisten har anhängiggjorts och som har ansvaret för det rättsliga avgörandet att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till EU-domstolen. EU-domstolen är följaktligen, i princip, skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som ställts avser tolkningen av en unionsrättslig regel. Dessutom får EU‑domstolen underlåta att besvara en tolkningsfråga som en nationell domstol har ställt endast då det är uppenbart att den begärda tolkningen av unionsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller föremålet för tvisten i målet vid den nationella domstolen, eller när frågan är hypotetisk, eller när EU-domstolen inte har tillgång till sådana uppgifter om de faktiska och rättsliga förhållandena som är nödvändiga för att kunna ge ett användbart svar på de frågor som ställts till den. (
23
) Enligt samma förfarande för samarbete ankommer det dessutom på EU-domstolen att ge den nationella domstolen ett användbart svar som gör det möjligt för den domstolen att avgöra det mål som den ska pröva. I detta syfte kan EU-domstolen behöva omformulera de frågor som hänskjutits. EU-domstolen kan dessutom behöva ta hänsyn till unionsbestämmelser som den nationella domstolen inte har hänvisat till i sin fråga. (
24
)
37.
Även om den andra tolkningsfrågan, såsom den formulerats, uttryckligen hänvisar till artikel 44.2 i förordning nr 1974/2006, som är en fakultativ bestämmelse för medlemsstaterna som inte har införlivats med rumänsk rätt, ska det i förevarande fall för det första påpekas att den hänskjutande domstolen, i sin fråga, har hänvisat till proportionalitetsprincipen, som ingår bland unionsrättens allmänna principer, (
25
) för det andra att det underförstått framgår av skälen till begäran om förhandsavgörande att den hänskjutande domstolen även vill få klarhet i sambandet mellan den bestämmelsen och punkt 1 i samma artikel, för det tredje att Tribunalul Bucureşti (Förstainstansdomstolen i Bukarest, Rumänien) har uteslutit att artikel 44.2 är tillämplig, inte på grund av avsaknaden av en ”införlivandeåtgärd”, utan eftersom de materiella villkoren inte var uppfyllda (
26
).
38.
Mot bakgrund av ovanstående överväganden och i ljuset av den rättspraxis som anges i punkt 36 i förevarande förslag till avgörande, föreslår jag att den andra frågan ska tas upp till prövning, men omformuleras så att den, i huvudsak, avser en kombinerad tolkning av artikel 44.1 och 44.2 a i förordning nr 1974/2006.
2. Prövning i sak
39.
Enligt den hänskjutande domstolen måste dessa bestämmelser tolkas mot bakgrund av proportionalitetsprincipen på grund av två omständigheter:
–
Å ena sidan den omständigheten att Apia har förpliktat Groenland Poultry att återbetala hela det stöd som betalats ut, inbegripet stödet för det första och det andra åtagandeåret, vilket inte hade utbetalats till Groenland Poultry utan till föregående aktörer (Avicola Crevedia och Abator Avicola Crevedia). Groenland Poultry har i själva verket endast erhållit beloppen för det tredje och det fjärde åtagandeåret och dessa belopp utgör mindre än 20 procent av det totala stöd som ska återbetalas. (
27
)
–
Å andra sidan den omständigheten att åtagandet fullgjordes under fyra av de fem åtagandeåren och att upphörandet av verksamheten, det vill säga det faktum att verksamheten inte fortsatte under det femte åtagandeåret, sannolikt berodde på skäl som låg utanför Groenland Poultrys kontroll, med andra ord att upphävandet av hyresavtalet för lokalerna inte kunde tillskrivas det företaget.
40.
Härmed uppkommer frågan huruvida bestämmelserna i artikel 44 i förordning nr 1974/2006, i enlighet med proportionalitetsprincipen, ska tolkas så, att Apia, såsom Groenland Poultry har hävdat, endast borde ha begärt delvis återbetalning av de belopp som betalats ut för åtagandet och, i synnerhet, endast de belopp som detta företag har mottagit.
41.
För det första, vad gäller lydelsen av artikel 44.1 i förordning nr 1974/2006 föreskrivs i denna bestämmelse att ”[n]är … stödmottagarens jordbruksföretag överförs till en annan person under giltighetstiden för ett åtagande som har lämnats som villkor för beviljande av stöd får denna person överta åtagandet för resten av perioden. Om åtagandet inte övertas skall mottagaren betala tillbaka det stöd som betalats ut”. (
28
)
42.
I denna bestämmelse uppställs således som allmän regel att en person som övertar ett jordbruksföretag av stödmottagaren och som beslutar att även överta det åtagande som denne har lämnat, träder i den sistnämndes ställe med avseende på samtliga åtaganden och förpliktelser för resten av perioden. Jag anser därför att den bestämmelsen, i motsats till vad Groenland Poultry har hävdat, på ett tydligt och exakt sätt reglerar de rättsliga verkningar i fråga om återbetalningsskyldigheten som följer av en verksamhetsöverlåtelse, genom att fastställa principen att en övertagande part i en sådan överlåtelse som frivilligt övertar det fleråriga åtagandet, i egenskap av ”stödmottagare” (
29
), är skyldig att återbetala det stöd som har betalats ut om verksamheten överlåts på nytt till en annan person under åtagandeperioden, såvida inte den sistnämnde i sin tur övertar det åtagandet för resten av perioden.
43.
Såsom kommissionen har påpekat kan den överlåtande parten vid överföringen av verksamheten, i enlighet med logiken i artikel 44.1 i förordning nr 1974/2006, välja att även överföra sina fleråriga åtaganden. Om den överlåtande parten väljer att inte göra detta eller om det ”det inte är möjligt” att finna en övertagande part (i den mening som avses i artikel 44.2 a i denna förordning (
30
)) är denne således skyldig att återbetala hela stödet och därigenom frigöra sig från sina skyldigheter. Den överlåtande parten är dessutom befriad från sina skyldigheter om den övertagande parten i sin tur övertar de fleråriga åtagandena, i vilket fall den övertagande parten blir stödmottagare fram till dess att åtagandena upphör att gälla, med alla de fördelar och allt det ansvar som följer därav. (
31
)
44.
För det andra, vad gäller det sammanhang i vilket artikel 44.1 i förordning nr 1974/2006 ingår uppställs visserligen i denna bestämmelse en princip enligt vilken det, vid en överlåtelse av ett jordbruksföretag, är den person som innehar åtagandet som anses vara stödmottagare och som därmed är skyldig att återbetala det stöd som har betalats ut. I punkterna 2 och 3 i samma artikel föreskrivs emellertid ett undantag från den principen genom att ge medlemsstaterna möjlighet att inte kräva återbetalning. Närmare bestämt införs i punkt 2 a, som är relevant i förevarande fall, ett undantag från återbetalningsskyldigheten om en ”mottagare som redan har uppfyllt en betydande del av det berörda åtagandet slutgiltigt upphör med sin jordbruksverksamhet och det inte är möjligt för en efterträdare att överta åtagandet”. Eftersom det är fråga om ett undantag från den allmänna återbetalningsskyldigheten för stödmottagaren enligt punkt 1, måste de situationer som avses i punkterna 2 och 3 tolkas restriktivt (
32
).
45.
I förevarande fall står det emellertid klart att den möjlighet som föreskrivs i artikel 44.2 i förordning nr 1974/2006 inte har införlivats med rumänsk rätt, vilket innebär att stödmottagaren, i samtliga fall då åtagandet inte övertas vid överlåtelsen av jordbruksföretaget under det fleråriga åtagandet, fortfarande är skyldig, enligt artikel 44.1 i förordningen, att återbetala hela det stöd som har betalats ut och att de rumänska myndigheterna, i enlighet med principen om ändamålsenlig verkan, därmed är skyldiga att återkräva det aktuella stödet, eftersom det inte finns någon rättslig grund för att inte återkräva det. Med hänsyn till omständigheterna i det nationella målet, såsom de har beskrivits i begäran om förhandsavgörande, anser jag följaktligen att Groenland Poultry inte kan åberopa detta undantag för att undvika återbetalning av hela det stöd som betalats ut, inklusive de belopp som utbetalts till föregående stödmottagare.
46.
För det tredje, vad gäller syftet med artikel 44.1 i förordning nr 1974/2006 ska det påpekas det även enligt en bokstavlig tolkning av denna bestämmelse, såsom anges ovan, är möjligt att uppnå stödets ursprungliga syfte, nämligen att främja djurens välbefinnande. Först och främst är det viktigt, såsom kommissionen har påpekat, att det fleråriga åtagandet bibehålls i sin helhet för att detta syfte ska uppnås, eftersom det endast är med en längre period som det kan säkerställas att syftet med stödet uppnås. (
33
) Om åtagandet överförs till en annan stödmottagare är det därför viktigt att allt ansvar och samtliga skulder knyts till den stödmottagare som har övertagit åtagandet. Åtagandet ska fullgöras under hela perioden, och om så inte sker kommer det att gå miste om sitt syfte och förlora sin gynnsamma effekt för djuren.
47.
Vidare ska hänsyn även tas i detta avseende till den omständigheten att åtagandet är knutet till djuruppfödning och främjar djurens välbefinnande. Den person som övertar åtagandet samt dess tillgångar och skulder övertar dock även hela åtagandet för de föregående åren. Eftersom den överlåtande parten redan har investerat det stöd som har betalats ut för djurens välbefinnande och till förmån för dem i sitt jordbruksföretag och på så sätt har förbättrat skicket på det som överlåts till den övertagande parten, kommer den sistnämnde, i egenskap av stödmottagare, i indirekt åtnjutande av de tidigare investeringarna och erhåller det återstående stödet. Om denna andra stödmottagare inte kan fullgöra åtagandet fram till dess att det upphör att gälla måste denne även hantera alla de olägenheter som åtagandet medför, genom att vara skyldig att återbetala det stöd för djurens välbefinnande som har betalats ut, inbegripet den del som den första stödmottagaren har mottagit. Denna skyldighet att återbetala hela det stöd som har betalats ut om åtagandet upphör utgör därför ett incitament för stödmottagaren att göra sitt yttersta för att fullgöra åtagandet.
48.
Med tanke på det effektiva skydd för unionens ekonomiska intressen som medlemsstaterna ska säkerställa, (
34
) är det avslutningsvis viktigt att se till att unionens medel kan återkrävas på effektivt sätt om de har utbetalats i strid med unionsrätten. I ett fall som det förevarande skulle det dock vara enkelt att kringgå regeln i artikel 44.1 i förordning nr 1974/2006, om den första stödmottagaren skulle överföra sitt åtagande till en annan stödmottagare och den sistnämnda omedelbart skulle frångå det fleråriga åtagandet innan det löper ut, utan att det skulle få några ekonomiska konsekvenser för någon av dem. I detta perspektiv gäller skyldigheten att återkräva hela det stöd har betalats ut för åtagandet även mot bakgrund av bestämmelserna i förordning nr 1306/2013 (
35
), där medlemsstaterna i artikel 58.1 e åläggs att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa ett effektivt skydd för unionens ekonomiska intressen och särskilt för att driva in felaktiga utbetalningar.
49.
Denna slutsats påverkas inte av eventuella argument rörande ett åsidosättande av rättssäkerhets- eller proportionalitetsprincipen.
50.
Vad beträffar rättssäkerhetsprincipen anser jag nämligen att bestämmelserna artikel 44.1 i förordning nr 1974/2006 är helt i linje med den, eftersom det tydligt framgår av dem att det ankommer på den person som är ”stödmottagare” när åtagandet hävs, i den mening som avses i förordningen, att återbetala hela stödet, oberoende av om denna person är den som överlåter eller övertar åtagandet. Med andra ord är den övertagande parten vid övertagandet av åtagandet medveten om att denne, när vederbörande har fått ställning som ”stödmottagare”, ska återbetala alla de belopp som har betalats ut om åtagandet inte längre fullgörs. I en sådan situation kan den nya stödmottagaren, fullt medveten om den risk och de ekonomiska insatser som är förknippade med övertagandet av åtagandet, vilka har kvantifierats vid förhandlingen av överlåtelseavtalet, därför antingen vägra att godta åtagandet eller göra allt som står i sin makt för att fullgöra det, eller försöka överföra jordbruksföretaget och åtagandet till en ny övertagande part, om stödmottagaren anser sig inte kunna fullfölja det åtagandet.
51.
Vad beträffar proportionalitetsprincipen anser jag vidare att den andra stödmottagarens skyldighet att återbetala hela det stöd som betalats ut till förmån för djurens välbefinnande är proportionerlig, eftersom artikel 44.1 i förordning nr 1974/2006 och den logik som ligger till grund för den artikeln, av de skäl som har förklarats ovan, är tillräckligt tydliga och ovillkorliga för att den övertagande parten, vid den tidpunkt då avtalet ingås, ska vara medveten om att han eller hon kan bli skyldig att återbetala hela stödet, inbegripet det som den överlåtande parten tidigare har mottagit, om den övertagande parten beslutar att överta åtagandena och inte fullgör det fleråriga åtagandet efter övertagandet av jordbruksföretaget. Att bestämmelsen är proportionerlig följer av att den som överlåter ett jordbruksföretag enligt artikel 44.1 fritt får välja att inte överta de fleråriga åtagandena (vilket framgår av ordalydelsen i den bestämmelsen, nämligen ”…får denna person överta åtagandet för resten av perioden…” (min kursivering)). För övrigt utgör denna artikel 44 i vart fall inte hinder för att parterna, i överlåtelseavtalet, avtalar om sina respektive ansvarsområden i händelse av att den senare stödmottagaren avstår från åtagandet i fråga om djurens välbefinnande och att den övertagande parten kan väcka talan mot den överlåtande parten vid nationell domstol med stöd av nationell rätt. För att säkerställa den ändamålsenliga verkan av artikel 44.1 i förordning nr 1974/2006 kan sådana avtalsklausuler dock endast åberopas inom ramen för en regresstalan, efter det att hela det stöd som betalats ut har återbetalats. Slutligen anser jag att proportionalitetsprincipen inte kan ifrågasättas, eftersom återbetalningsskyldigheten följer av relevanta bestämmelser i unionsrätten, utan att medlemsstaterna ges något utrymme för skönsmässig bedömning, bortsett från i artikel 44.2 och 44.3.
52.
Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att den andra tolkningsfrågan ska besvaras enligt följande. Artikel 44.1 och 44.2 a i förordning nr 1974/2006 ska tolkas så, att i en situation där en stödmottagares verksamhet – under perioden för fullgörandet av ett åtagande som uppställts som villkor för stödet – helt eller delvis överförs till en annan person som frivilligt tar på sig detta åtagande och som därefter avslutar sin jordbruksverksamhet, är denna andra stödmottagare i princip skyldig att återbetala det stöd som betalats ut för hela åtagandet, inbegripet de belopp som föregående stödmottagare mottagit, oberoende av om den andra stödmottagaren redan har fullgjort en betydande del av åtagandet, om inte den berörda medlemsstaten beslutar att avstå från att kräva återbetalning med stöd av de undantag som bland annat anges i artikel 44.2 a i denna förordning.
C.
Den tredje frågan
53.
Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje tolkningsfrågan, i huvudsak, för att få klarhet vilka relevanta omständigheter som ska beaktas för att bedöma huruvida ”det inte är möjligt för en efterträdare att överta åtagandet”, i den mening som avses i det tredje villkoret i artikel 44.2 a i förordning nr 1974/2006.
1. Huruvida tolkningsfrågan kan tas upp till prövning
54.
Av de skäl som redan har angetts i punkterna 35–38 i förevarande förslag till avgörande, föreslår jag att det ska fastställas att den tredje frågan kan tas upp till prövning.
2. Prövning i sak
55.
Såsom anges i punkterna 41–43 i förevarande förslag till avgörande, uppställs i artikel 44.1 i förordning nr 1974/2006 den allmänna regel som är tillämplig på en situation där stödmottagaren upphör med jordbruksverksamhet: ”[o]m åtagandet inte övertas skall mottagaren betala tillbaka det stöd som betalats ut”. Vidare anges i artikel 44.2 a ett av undantagen från denna allmänna regel, som är tillämpligt på särskilda situationer där en jordbrukare ”slutgiltigt upphör med jordbruksverksamhet” av andra skäl än force majeure och exceptionella omständigheter som avses i artikel 47 i den förordningen (och som har analyserats inom ramen för den första tolkningsfrågan).
56.
Detta undantag ska tillämpas om två villkor är uppfyllda: dels att den överlåtande stödmottagaren har fullgjort en betydande del av det berörda åtagandet, dels att det inte är möjligt för en efterträdare att överta åtagandet. Det är av detta andra villkor i artikel 44.2 a i ovannämnda förordning som den hänskjutande domstolen har begärt en tolkning från EU-domstolen.
57.
Den hänskjutande domstolen har närmare bestämt konstaterat att den bestämmelsen tycks kräva att stödmottagare som hävdar att de befinner sig i en sådan situation ska styrka detta, och således krävs inget abstrakt bevis, som dessutom skulle vara omöjligt att lägga fram, på att det inte finns några företag som är intresserade av att överta åtagandet. Den hänskjutande domstolen har i detta hänseende påpekat att Groenland Poultry har lagt fram bevis på att Vitali var intresserat av att överta åtagandet, men att det inte erhöll de sanitära och veterinära tillstånd som krävdes för att överta jordbruksverksamheten, trots ett godkännande från Agroli Groups borgenärskommitté vad gäller hyran av lokalerna.
58.
I detta hänseende ska det först och främst påpekas att det i ordalydelsen i artikel 44.2 a i förordning 1974/2006 hänvisas till ”en efterträdare att överta åtagandet”, det vill säga ”vilken efterträdare som helst”, och att det inte är någon specifik efterträdare som avses (min kursivering). Om unionslagstiftaren hade velat betona omöjligheten att överta åtagandet för jordbruksföretagets efterträdare, skulle den helt enkelt ha angett att ”det inte är möjligt för
efterträdaren att överta åtagandet”. Jag anser följaktligen att för att åberopa detta undantag är det inte tillräckligt att det kan vara omöjligt för en efterträdare att överta åtagandet på grund av en svårighet som är specifik för just den efterträdaren, utan det måste föreligga objektiva omständigheter som har hindrat stödmottagaren från att ”rädda” åtagandet, det vill säga att det objektivt sett inte hade varit möjligt att överföra åtagandet.
59.
Enligt min mening förefaller denna tolkning även kunna bekräftas av den kontextuella analys som förekommer i punkt 44 i förevarande förslag till avgörande, enligt vilken regeln i artikel 44.2 a i förordning nr 1974/2006 utgör ett undantag från regeln i artikel 44.1 i förordningen och därför ska tolkas restriktivt.
60.
Slutligen noterar jag i det aktuella fallet att även om det ankommer på den hänskjutande domstolen att bedöma huruvida de objektiva omständigheterna kan ha förhindrat överlåtelsen av Groenland Poultrys åtagande till Vitali, på grundval av de uppgifter som den domstolen har lämnat, förefaller det ha varit ”möjligt” att överta åtagandet. Efterträdaren hade nämligen för avsikt att överta åtagandet men övertagandet hindrades enbart av den omständigheten att företaget inte kunde erhålla det administrativa tillståndet, det vill säga en särskild situation som var specifik för just denna efterträdare.
61.
Mot bakgrund av ovanstående föreslår jag att den tredje tolkningsfrågan ska besvaras enligt följande. Artikel 44.2 a i förordning nr 1974/2006 ska tolkas så, att den avser en situation där det inte är möjligt för en efterträdare att överta åtagandet på grund av objektiva omständigheter som gör det omöjligt att fullfölja åtagandet och som inte är kopplade till just denna potentiella efterträdares särskilda eller specifika situation, i den mån det där förutsätts att ”det inte är möjligt för en efterträdare att överta åtagandet”.
V. Förslag till avgörande
62.
Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att EU-domstolen besvarar de frågor som ställts av Curtea de Apel Bucureşti (Appellationsdomstolen i Bukarest, Rumänien) på följande sätt:
1)
Artikel 44.1 och 44.2 a i kommissionens förordning nr 1974/2006 av den 15 december 2006 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1698/2005 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu), i dess ändrade lydelse enligt kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 679/2011 av den 14 juli 2011,
ska tolkas så,
att i en situation där en stödmottagares verksamhet – under perioden för fullgörandet av ett åtagande som uppställts som villkor för stödet – helt eller delvis överförs till en annan person som frivilligt tar på sig detta åtagande och som därefter avslutar sin jordbruksverksamhet, är denna andra stödmottagare i princip skyldig att återbetala det stöd som betalats ut för hela åtagandet, inbegripet de belopp som föregående stödmottagare mottagit, oberoende av om den andra stödmottagaren redan har fullgjort en betydande del av åtagandet, om inte den berörda medlemsstaten beslutar att avstå från att kräva återbetalning med stöd av de undantag som bland annat anges i artikel 44.2 a i denna förordning.
2)
Artikel 44.2 a i förordning nr 1974/2006, i dess ändrade lydelse enligt genomförandeförordning nr 679/2011,
ska tolkas så,
att den avser en situation där det inte är möjligt för en efterträdare att överta åtagandet på grund av objektiva omständigheter som gör det omöjligt att fullfölja åtagandet och som inte är kopplade till just denna potentiella efterträdares särskilda eller specifika situation, i den mån det där förutsätts att ”det inte är möjligt för en efterträdare att överta åtagandet”.
(
1
)	Originalspråk: franska.
(
2
)	Kommissionens förordning av den 15 december 2006 (EUT L 368, 2006, s. 15), i dess lydelse enligt kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 679/2011 av den 14 juli 2011 (EUT L 185, 2011, s. 57) (nedan kallad förordning nr 1974/2006).
(
3
)	Rådets förordning av den 20 september 2005 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) (EUT L 277, 2005, s. 1). Se dom av den 12 september 2013, Slancheva sila (C‑434/12, EU:C:2013:546), och dom av den 7 juli 2016, Občina Gorje (C‑111/15, EU:C:2016:532).
(
4
)	Se, emellertid, dom av den 16 februari 2023, Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond Zemedelie (C‑343/21, EU:C:2023:111), och förslag till avgörande av generaladvokaten Medina i samma mål (EU:C:2022:696), gällande tolkningen av artikel 45.3 i förordning nr 1974/2006.
(
5
)	I dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 74/2009 av den 19 januari 2009 (EUT 2009, L 30, s. 100) (nedan kallad förordning nr 1698/2005).
(
6
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 av den 17 december 2013 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1698/2005 (EUT L 347, 2013, s. 487).
(
7
)	EUT L 227, 2014, s. 1.
(
8
)	Monitorul Oficial al României, Del I, Nr. 461 av den 30 juni 2011, i den version som är tillämplig på omständigheterna i det nationella målet.
(
9
)	Monitorul Oficial al României, Del I, Nr. 191 av den 23 mars 2015, i den version som är tillämplig på omständigheterna i det nationella målet.
(
10
)	På grundval av Europeiska centralbankens referensväxelkurs den 4 december 2015 (RON 1 = EUR 0,2237).
(
11
)	På grundval av Europeiska centralbankens referensväxelkurs den 5 oktober 2016 (RON 1 = EUR 0,2241).
(
12
)	På grundval av Europeiska centralbankens referensväxelkurs den 29 mars 2017 (RON 1 = EUR 0,2195).
(
13
)	Kommissionens genomförandeförordning av den 17 juli 2014 om regler för tillämpningen av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013 vad gäller det integrerade administrations- och kontrollsystemet, landsbygdsutvecklingsåtgärder och tvärvillkor (EUT L 227, 2014, s. 69).
(
14
)	På grundval av Europeiska centralbankens referensväxelkurs den 21 april 2017 (RON 1 = EUR 0,2201).
(
15
)	Av alla dessa belopp utbetalades 95 procent genom EU:s Ejflu och 5 procent genom den nationella budgeten.
(
16
)	På grundval av Europeiska centralbankens referensväxelkurs den 21 april 2017 (RON 1 = EUR 0,2201).
(
17
)	Om inte ett nytt hyresavtal ingås för en längsta varaktighet på tre månader. En sådan varaktighet är hursomhelst inte tillräcklig för fullgörandet av åtagandet för år 2017.
(
18
)	Omvandlingar gjorda på grundval av Europeiska centralbankens referensväxelkurs den 21 april 2017 (RON 1 = EUR 0,2201).
(
19
)	Det ska påpekas att det i punkt 14 i begäran om förhandsavgörande anges att sökanden av det belopp som återkrävs faktiskt har erhållit 2658185,04 RON. Additionen av de tre belopp som anges i samma punkt i denna begäran om förhandsavgörande, nämligen 1506915,86 RON, 850673,62 RON och 375941,35 RON, uppgår emellertid till ett sammanlagt belopp på 2733530, 83 RON.
(
20
)	Förordning nr 1698/2005 har visserligen upphävts och ersatts av förordning nr 1305/2013, men ska fortsätta att tillämpas på insatser som genomförs inom ramen för program som godkänts före den 1 januari 2014 enligt den förordningen (se artikel 88 i förordning nr 1305/2013).
(
21
)	Se avsnitt 2 i förordning nr 1698/2005.
(
22
)	Min kursivering.
(
23
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 september 2022, VD och SR (C‑339/20 och C‑397/20, EU:C:2022:703, punkterna 56 och 57 samt där angiven rättspraxis).
(
24
)	Se dom av den 15 juli 2021, Ministrstvo za obrambo (C‑742/19, EU:C:2021:597, punkt 31 och där angiven rättspraxis).
(
25
)	Se dom av den 18 december 2007, Cementbouw Handel & Industrie/kommissionen (C‑202/06 P, EU:C:2007:814, punkt 52 och där angiven rättspraxis).
(
26
)	Se punkt 24 i förevarande förslag till avgörande.
(
27
)	Se punkt 22 i förevarande förslag till avgörande.
(
28
)	Min kursivering.
(
29
)	Enligt artikel 2 h i förordning 1698/2005 avses med ”stödmottagare” alla ”aktörer, organ eller företag, offentliga eller privata, som ansvarar för genomförandet av insatserna eller som tar emot stödet”.
(
30
)	Se min bedömning inom ramen för den tredje tolkningsfrågan.
(
31
)	I artikel 8.4 a och b i genomförandeförordning nr 809/2014 föreskrivs i själva verket att när den övertagande parten har informerat den behöriga myndigheten och begär att direktstödet och/eller landsbygdsutvecklingsstödet betalas ut enligt punkt 3 a ska ”den överlåtande partens alla juridiska rättigheter och skyldigheter gentemot den behöriga myndigheten, som uppkommit genom ansökan om direktstöd och/eller landsbygdsutvecklingsstöd eller stödanspråket, överföras till den övertagande parten”, och enligt led b ska ”alla de åtgärder som måste vidtas för att direktstödet och/eller landsbygdsutvecklingsstödet samt alla uppgifter som lämnats av den överlåtande parten före överlåtelsen anses vara vidtagna eller lämnade av den övertagande parten vad avser tillämpningen av de relevanta unionsreglerna”.
(
32
)	Se, analogt, dom av den 4 september 2018, ClientEarth/kommissionen (C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punkt 80 och där angiven rättspraxis).
(
33
)	Jag noterar nämligen att det i artikel 40.2 andra stycket i förordning nr 1698/2005 anges att ”[o]m det är nödvändigt och motiverat skall en längre period fastställas för vissa typer av åtaganden i enlighet med förfarandet i artikel 90.2” (min kursivering).
(
34
)	Se, för ett motsvarande synsätt, artikel 74.1 i förordning nr 1698/2005.
(
35
)	Europaparlamentets och rådets förordning av den 17 december 2013 om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 352/78, (EG) nr 165/94, (EG) nr 2799/98, (EG) nr 814/2000, (EG) nr 1290/2005 och (EG) nr 485/2008 (EUT L 347, 2013, s. 549).