62023CJ0157_RES
Mål C‑157/23
Ford Italia SpA
mot
ZP m.fl.
(begäran om förhandsavgörande från Corte suprema di cassazione)
Domstolens dom (femte avdelningen) av den 19 december 2024
”Begäran om förhandsavgörande – Tillnärmning av lagstiftning – Skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister – Direktiv 85/374/EEG – Artikel 3.1 – Begreppet tillverkare – Begreppet ’person som utger sig för att vara tillverkare’ – Villkor – Leverantör vars namn delvis sammanfaller med tillverkarens namn och med det varumärke som tillverkaren har satt på produkten”
Tillnärmning av lagstiftning – Skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister – Direktiv 85/374 – Begreppet tillverkare – Person som utger sig för att vara tillverkare – Leverantör av en produkt med säkerhetsbrister som inte satt sitt namn, varumärke eller annat kännetecken på produkten – Leverantörens namn eller en av dess särskiljande beståndsdelar som sammanfaller med tillverkarens namn och det varumärke som tillverkaren har satt på produkten – Omfattas
(Rådets direktiv 85/374, artiklarna 1 och 3.1)
(se punkterna 31–37 och 39–48 samt domslutet)
Resumé
Efter en begäran om förhandsavgörande från Corte suprema di Cassazione (Högsta domstolen, Italien) uttalar sig EU-domstolen om tolkningen av begreppet tillverkare, och närmare bestämt av begreppet ”person som utger sig för att vara tillverkare” i den mening som avses i direktiv 85/374 (
1
). Den finner att det sistnämnda begreppet täcker in en leverantör av ett fordon som inte fysiskt har satt sitt namn, varumärke eller något annat kännetecken på produkten, när fordonets varumärke, som tillverkaren har satt på fordonet, sammanfaller dels med leverantörens namn eller en av dess särskiljande beståndsdelar, dels med tillverkarens namn. Leverantören är följaktligen ansvarig för fel i fordonet.
Den 4 juli 2001 köpte ZP ett motorfordon av märket Ford (nedan kallat det aktuella fordonet) från Stracciari SpA, en koncessionsinnehavare för detta märke som är etablerad i Italien. Det aktuella fordonet, som tillverkats av Ford WAG, ett bolag etablerat i Tyskland, levererades till Stracciari via Ford Italia, som i Italien verkar som återförsäljare av de fordon som tillverkas av Ford WAG.
Den 27 december 2001 var ZP inblandad i en trafikolycka där det aktuella fordonets airbag inte fungerade.
Den 8 januari 2004 väckte ZP talan vid Tribunale di Bologna (Domstolen i Bologna, Italien) mot Stracciari och Ford Italia och yrkade att dessa skulle förpliktas att utge ersättning för den skada som ZP ansåg sig ha lidit till följd av defekten i det aktuella fordonet. Nämnda domstol slog fast att Ford Italia hade ett utomobligatoriskt skadeståndsansvar på grund av det tillverkningsfel som det aktuella fordonets airbag var behäftat med.
Ford Italias överklagande av detta avgörande ogillades av Corte d’appello di Bologna (Appellationsdomstolen i Bologna), som fastställde att Ford Italia hade samma ansvar som tillverkaren.
Ford Italia överklagade nämnda dom till den hänskjutande domstolen och kritiserade den lösning som den domstolen hade valt i ett liknande mål, i vilket det ansvar som Ford WAG hade i egenskap av tillverkare, hade utsträckts till att omfatta Ford Italia.
Den hänskjutande domstolen är osäker på den exakta räckvidden av uttrycket ”genom att sätta sitt namn” i artikel 3.1 i direktiv 85/374. Den hänskjutande domstolen vill få klarhet i huruvida tillverkarens ansvar på detta sätt endast kan utsträckas till det fall där leverantören fysiskt sätter sitt namn, varumärke eller något annat kännetecken på produkten, i syfte att dra nytta av en förväxling mellan leverantörens och tillverkarens identitet, eller om denna ansvarsutvidgning även gäller redan när identifieringsuppgifterna sammanfaller, vilket är fallet i förevarande mål.
EU-domstolens bedömning
Domstolen erinrar för det första om att direktiv 85/374 syftar till en fullständig harmonisering i fråga om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister. Uppräkningen av de personer mot vilka en konsument har rätt att väcka talan enligt systemet för skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister (
2
) ska därför anses vara uttömmande.
Även om unionslagstiftaren, enligt artikel 1 i direktiv 85/374, i princip har valt att tillskriva tillverkaren ansvaret för skador som orsakats av dennes produkter med säkerhetsbrister, anges i artikel 3 i direktivet vilka av de näringsidkare som deltagit i tillverknings- och distributionsprocessen för den aktuella produkten som också kan bli skyldiga att bära detta ansvar. Bland dessa yrkesmän nämns dels den person som åtminstone delvis är inblandad i tillverkningen av den aktuella produkten, dels den person som genom att sätta sitt namn, varumärke eller något annat kännetecken på produkten utger sig för att vara den som tillverkat den. (
3
) Således kan man sluta sig till att det inte är nödvändigt att den person som utger sig för att vara tillverkare har deltagit vid tillverkningen av produkten för att denne ska kvalificeras som ”tillverkare”. Ford Italia, som inte tillverkar fordon utan endast köper dem från fordonstillverkaren för att sälja dem vidare i en annan medlemsstat, kan kvalificeras på detta sätt om vederbörande har utgett sig för att vara tillverkare genom att sätta sitt namn, varumärke eller något annat kännetecken på det aktuella fordonet. Genom ett sådant anbringande ger nämligen den person som utger sig för att vara tillverkare intryck av att vara inblandad i tillverkningsprocessen eller att ta ansvar för den.
För det andra understryker domstolen inledningsvis att Ford Italia, som har sålt en produkt med säkerhetsbrister i egenskap av återförsäljare, inte fysiskt har anbringat sitt namn, varumärke eller något annat kännetecken på denna produkt. Mot bakgrund av denna precisering prövar domstolen frågan huruvida den omständigheten att varumärket ”Ford”, som har satts på fordonet vid tillverkningen av detsamma, motsvarar namnet på tillverkaren av fordonet, även motsvarar en särskiljande beståndsdel i leverantörens namn räcker för att denne ska kunna kvalificeras som ”person som utger sig för att vara tillverkare”, i den mening som avses i artikel 3.1 i direktiv 85/374.
Domstolen preciserar att det är oväsentligt om en person som tillhandahåller en produkt själv fysiskt har satt sitt namn, varumärke eller något annat kännetecken på denna produkt, eller om dennes namn innehåller den beteckning som tillverkaren har satt på varan och som motsvarar tillverkarens namn. I båda dessa fall drar leverantören nämligen nytta av det faktum att den aktuella beteckningen sammanfaller med den egna firman för att presentera sig för konsumenten som ansvarig för produktens kvalitet och för att hos konsumenten skapa ett förtroende som är jämförbart med det som denne skulle ha haft om produkten hade sålts direkt av tillverkaren. I båda fallen ska vederbörande således betraktas som en person som ”utger sig för att vara tillverkare”, i den mening som avses i artikel 3.1 i direktiv 85/374.
Vidare framhåller domstolen att det mot bakgrund av det sammanhang i vilket artikel 3.1 i direktiv 85/374 ingår och det mål som eftersträvas med direktivet, inte kan förhålla sig så, att begreppet ”person som utger sig för att vara tillverkare” enbart avser den person som fysiskt har satt sitt namn, varumärke eller något annat kännetecken på produkten. En annan tolkning skulle leda till en inskränkning av räckvidden av begreppet tillverkare, som unionslagstiftaren har valt att ge en vid betydelse, och därmed till ett äventyrande av skyddet för konsumenterna, vilka måste ha möjlighet att fritt välja om de vill rikta sina anspråk på full ersättning för skadan mot tillverkaren eller mot den person som utger sig för att vara tillverkare. Det ska särskilt anses att leverantören av en produkt ”utger sig för att vara tillverkare” när leverantörens namn eller en av dess särskiljande beståndsdelar sammanfaller dels med tillverkarens namn, dels med namnet, varumärket eller något annat kännetecken som tillverkaren har satt på produkten.
Domstolen drar följaktligen slutsatsen att leverantören av en produkt med säkerhetsbrister enligt artikel 3.1 i direktiv 85/374 ska anses vara en ”person som utger sig för att vara tillverkare” av denna produkt när leverantören inte fysiskt har satt sitt namn, varumärke eller något annat kännetecken på produkten, men det varumärke som tillverkaren har satt på produkten sammanfaller dels med leverantörens namn eller en av dess särskiljande beståndsdelar, dels med tillverkarens namn.
(
1
)	Artikel 3.1 i rådets direktiv 85/374/EEG av den 25 juli 1985 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister (EGT L 210, 1985, s. 29; svensk specialutgåva, område 15, volym 6, s. 239). I den bestämmelsen anges att ”[m]ed tillverkare avses den som framställer en slutprodukt, en råvara eller en komponent och var och en som genom att sätta sitt namn, varumärke eller något annat kännetecken på produkten utger sig för att vara den som tillverkat den”.
(
2
)	Artiklarna 1 och 3 i direktiv 85/374.
(
3
)	Artikel 3.1 i direktiv 85/374.