62018CJ0619_RES
Mål C‑619/18
Europeiska kommissionen
mot
Republiken Polen
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 24 juni 2019
”Fördragsbrott – Artikel 19.1 andra stycket FEU – Rättsstatsprincipen – Effektivt domstolsskydd inom de områden som omfattas av unionsrätten – Principerna om domares oavsättlighet och oavhängighet – Sänkning av pensionsåldern för domare vid Högsta domstolen – Tillämpning av den sänkta pensionsåldern på domare i tjänst – Möjlighet att fortsätta tjänstgöringen som domare efter uppnådd pensionsålder under förutsättning att Republiken Polens president lämnar sitt samtycke, varvid presidenten kan göra detta efter eget skön”
Talan om fördragsbrott – Saken i målet – Avgränsas genom det motiverade yttrandet – Tidsfrist för medlemsstaten – Ikraftträdande av medlemsstatens lag som innebär att samtliga av de av kommissionen påtalade verkningarna av de nationella bestämmelserna retroaktivt försvinner – Omständighet som inträffar efter att tidsfristen gått ut – Ändamålet med talan har inte förfallit
(Artikel 258 FEUF)
(se punkterna 30 och 31)
Medlemsstater – Skyldigheter – Införande av rättsmedel som erfordras för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – Räckvidd
(Artiklarna 2 och 19 FEU; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 47)
(se punkterna 46–50, 54 och 55)
Medlemsstater – Skyldigheter – Införande av rättsmedel som erfordras för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – Iakttagande av principerna om domares oavsättlighet och oavhängighet – Nationell lag som sänker pensionsåldern för domare vid Högsta domstolen – Tillämpning på domare i tjänst – Åsidosättande – Motivering – Åtgärd som utjämnar åldersgränsen för när det är obligatoriskt att sluta arbeta – Proportionalitet – Föreligger inte
(Artiklarna 2 och 19 FEU; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 47)
(se punkterna 57, 58, 71–73, 78–96 och 124 samt domslutet)
Unionsrätt – Principer – Rätt till ett effektivt domstolsskydd – Principen om domares oavhängighet – Räckvidd
(Artikel 19 FEU; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 47 andra stycket)
(se punkterna 74–77 och 108)
Medlemsstater – Skyldigheter – Införande av rättsmedel som erfordras för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – Iakttagande av principen om domares oavhängighet – Nationell lag som sänker pensionsåldern för domare vid Högsta domstolen och som ger medlemsstatens president ett utrymme för eget skön att förordna om förlängt domarförordnande – Åsidosättande om det finns rimligt tvivel hos enskilda rättssubjekt beträffande domarnas pålitlighet i förhållande till yttre omständigheter och deras neutralitet i förhållande till de intressen som konfronteras
(Artiklarna 2 och 19 FEU; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 47)
(se punkterna 110–112,114–118, 123 och 124 samt domslutet)
Resumé
De polska lagbestämmelserna om sänkt pensionsålder för domare vid Högsta domstolen strider mot unionsrätten
I domen kommissionen/Polen (C‑619/18), som meddelades den 24 juni 2019, biföll EU-domstolen (stora avdelningen) kommissionens fördragsbrottstalan mot Republiken Polen om fastställelse av att Republiken Polen har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 19.1 andra stycket FEU, genom att föreskriva att den sänkta pensionsåldern för domare vid Högsta domstolen ska tillämpas på domare i tjänst vilka tillsatts vid nämnda domstol före den 3 april 2018, samt genom att ge Republiken Polens president rätt att efter eget skön förlänga förordnandet för domare vid nämnda domstol efter att den nyligen fastställda pensionsåldern uppnåtts.
I målet gjorde kommissionen gällande att Republiken Polen genom dessa åtgärder – med åsidosättande av principen om domares oavhängighet, närmare bestämt principen om domares oavsättlighet – åsidosatt de skyldigheter som medlemsstaterna har enligt ovannämnda bestämmelse.
I sin dom tog EU-domstolen för det första ställning till tillämpligheten och räckvidden av artikel 19.1 andra stycket FEU. Enligt artikel 19.1 andra stycket FEU ska medlemsstaterna tillhandahålla sådana möjligheter till överklagande som behövs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd, i den mening som avses i bland annat artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, inom de områden som omfattas av unionsrätten. Varje medlemsstat ska enligt artikel 19.1 andra stycket FEU säkerställa att de instanser som i egenskap av ”domstol”, i den mening som avses i unionsrätten, hör till dess system med rättsmedel inom de områden som omfattas av unionsrätten uppfyller kraven på ett effektivt domstolsskydd, vilket i förevarande mål gäller för Högsta domstolen i Polen. En grundförutsättning för att detta skydd ska kunna säkerställas av Högsta domstolen är att nämnda domstols oavhängighet upprätthålls, såsom detta bekräftas i artikel 47 andra stycket i stadgan om de grundläggande rättigheterna. Detta krav på oavhängiga domstolar – vilket är oupplösligt förbundet med rättskipningsuppdraget – är en del av kärninnehållet i rätten till ett effektivt domstolsskydd och i den grundläggande rätten till en rättvis rättegång, och denna är av vital betydelse för att garantera att samtliga de rättigheter som enskilda tillerkänns enligt unionsrätten skyddas och att medlemsstaternas gemensamma värden som anges i artikel 2 FEU, bland annat rättsstatsprincipen, upprätthålls.
För det andra preciserade EU-domstolen räckvidden av detta krav. Skyddsreglerna för oavhängighet och opartiskhet förutsätter att det finns regler, särskilt vad gäller organets sammansättning, utnämningar, tjänsternas varaktighet och grunderna för medlemmarnas röstnedläggelse, jäv och återkallande av röst, som utesluter allt rimligt tvivel som enskilda rättssubjekt skulle kunna hysa beträffande organets pålitlighet i förhållande till yttre omständigheter och organets neutralitet i förhållande till de intressen som konfronteras. Denna absolut nödvändiga frihet för domarna i förhållande till yttre ingripanden eller påtryckningar förutsätter vissa skyddsregler för att skydda integriteten hos dem som har till uppgift att döma, såsom att de är oavsättliga. Det är utifrån principen om domares oavsättlighet bland annat påkallat att domarna kan kvarstå i tjänst så länge som de inte uppnått obligatorisk pensionsålder eller fram till dess att deras förordnande löper ut då de tjänstgör enligt ett visstidsförordnande. Denna princip är inte absolut, men avsteg från principen får göras endast om det kan anses motiverat utifrån legitima och tvingande skäl, dock med iakttagande av proportionalitetsprincipen. EU-domstolen konstaterar att den i målet påtalade reformen innebär att dessa domare i förtid måste skiljas från sina rättskipningsuppgifter och att den får tillämpas endast om det kan anses motiverat utifrån en legitim målsättning och om det är proportionerligt i förhållande till denna målsättning och såvitt enskilda rättssubjekt inte hyser några rimliga tvivel beträffande den aktuella domstolens pålitlighet i förhållande till yttre omständigheter och organets neutralitet i förhållande till de intressen som konfronteras. Domstolen fann emellertid att tillämpningen av den sänkta pensionsåldern för domare vid Högsta domstolen på domare som är i tjänst inte uppfyller dessa krav, då det inte kan anses motiverat utifrån en legitim målsättning. Domstolen fann således att denna tillämpning strider mot principen om domares oavsättlighet, som är en del av deras oavhängighet.
Slutligen tog EU-domstolen ställning till det utrymme för skönsmässig bedömning som Republiken Polens president har enligt den nya lagen om Högsta domstolen för att förlänga domarförordnandet för domare vid Högsta domstolen efter det att den i lagen fastställda nya pensionsåldern uppnåtts. Visserligen ankommer det endast på medlemsstaterna att avgöra om ett förlängt domarförordnande ska kunna beviljas efter den dag då domarna uppnått normal pensionsålder. Om medlemsstaterna bestämmer att en sådan möjlighet ska finnas, är de emellertid skyldiga att utforma villkoren och formerna för ett sådant förlängt förordnande på så sätt att principen om domares oavhängighet inte åsidosätts. Att ett organ som Republiken Polens president ges behörighet att fatta beslut om huruvida ett eventuellt förlängt domarförordnande ska beviljas eller ej är visserligen inte i sig en tillräcklig omständighet för att det ska anses att nämnda princip har åsidosatts. Det är emellertid viktigt att försäkra sig om att de materiella rekvisit och de handläggningsregler som är tillämpliga då sådana beslut ska fattas är utformade på ett sådant sätt att de utesluter allt rimligt tvivel som enskilda rättssubjekt skulle kunna hysa beträffande de aktuella domarnas oberoende. Dessa materiella rekvisit och handläggningsregler ska därvid utformas på ett sådant sätt att de motverkar att domarna ger efter för yttre inblandning eller påtryckningar som skulle kunna äventyra deras oavhängighet. Sådana handläggningsregler ska särskilt göra det möjligt att utesluta inte bara all direkt påverkan i form av instruktioner utan även mer indirekt påverkan som kan inverka på domarnas beslutsfattande. Vad beträffar den nya lagen om Högsta domstolen konstaterar EU-domstolen att för att förlängt domarförordnande ska kunna meddelas så måste Republiken Polens president hädanefter meddela beslut i frågan. Presidenten har därvid ett utrymme för eget skön eftersom presidenten inte behöver motivera sitt beslut. Dessutom går det inte att överklaga ett sådant beslut till domstol. Vad gäller de åtgärder som vidtas av Nationella domstolsrådet enligt denna lag innan presidenten meddelar sitt beslut, har EU-domstolen betonat följande. Det är visserligen riktigt att ett sådant organs deltagande i handläggningen av ett ärende om förlängt domarförordnande för en domare som uppnått normal pensionsålder i princip kan visa sig vara ägnat att främja att ärendet handläggs på ett opartiskt sätt. Detta är emellertid fallet endast om vissa villkor är uppfyllda. Ett av dessa villkor är att organet i sig är oavhängigt i förhållande till den lagstiftande och den verkställande makten och att det är oavhängigt i förhållande till den myndighet till vilken organet ska lämna sitt utlåtande. Andra villkor är att utlåtandet ska lämnas utifrån helt objektiva och relevanta kriterier och att det motiveras i vederbörlig ordning, så att utlåtandet på ett objektivt sätt är ägnat att vägleda myndigheten då den fattar sitt beslut. Det är därvid tillräckligt att konstatera att de yttranden som lämnas av Nationella domstolsrådet – mot bakgrund av att de inte är motiverade – inte på ett objektivt sätt vägleder Republiken Polens president då denne utövar sin befogenhet enligt den nya lagen, vilket är ägnat att föranleda rimligt tvivel hos bland annat enskilda rättssubjekt beträffande domarnas pålitlighet i förhållande till yttre omständigheter och beträffande domarnas neutralitet i förhållande till de intressen som konfronteras.