62002CC0181_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Genom två beslut som fattades under åren 1999 och 2000(2), har Europeiska gemenskapernas kommission ålagt Förbundsrepubliken Tyskland att återkräva en del av de statliga stöd som denna stat utbetalat till (förmån) för varvet Kvaerner Warnow Werft GmbH (nedan kallat KWW). Kommissionen har ansett att KWW:s faktiska produktion under två på varandra följande år överskridit den kapacitetsbegränsning som fastställs i tillståndsbesluten, det vill säga 85 000 kompenserat bruttotonnage (compensated gross tonnage, nedan kallat kbt) per år.
2. Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt, vid vilken KWW väckte talan, ogiltigförklarade de ifrågasatta besluten med hänsyn till att kapacitetsbegränsningen inte avsåg KWW:s faktiska produktion, utan varvets tekniska kapacitet för anläggningar.(3) Förstainstansrätten ansåg således att den omständigheten att KWW producerade mer än 85 000 kbt per år inte var av sådant slag att KWW skulle gå miste om stöden, under förutsättning att varvet iakttog de tekniska begränsningar som föreskrivs i besluten om godkännande av statligt stöd.
3. Kommissionen har genom förevarande överklagande yrkat att domstolen skall upphäva förstainstansrättens dom. Kommissionen anser att förstainstansrättens bedömning grundar sig på en felaktig tolkning av besluten om godkännande av statligt stöd.
I – Tillämpliga bestämmelser
4. I artikel 92.3 e i EG‑fördraget (nu artikel 87.3 e EG i ändrad lydelse) föreskrivs följande:
”Som förenligt med den gemensamma marknaden kan anses
…
e) stöd av annat slag i enlighet med vad rådet på förslag från kommissionen kan komma att bestämma genom beslut med kvalificerad majoritet.”
5. På grundval av denna bestämmelse antog rådet den 21 december 1990 direktiv 90/684/EEG om stöd till varvsindustrin.(4) I detta direktiv ges företag inom varvsindustrin, enligt ett visst tillvägagångssätt, en möjlighet att erhålla statliga driftsstöd, investeringsstöd, nedläggningsstöd och stöd till forskning och utveckling.
6. I artikel 10a i direktiv 90/684, som infördes genom direktiv 92/68/EEG(5), avses särskilt stöd som beviljats till förmån för varv som är verksamma i före detta Tyska demokratiska republiken. I artikel 10a.2 c i detta direktiv föreskrivs att driftsstöd till ny- och ombyggnad av fartyg vid de varv som den 1 juli 1990 var verksamma i före detta Tyska demokratiska republiken fram till den 31 december 1993 anses vara förenliga med den gemensamma marknaden under förutsättning att Förbundsrepubliken Tyskland åtar sig att före den 31 december 1995 genomföra verkliga och definitiva kapacitetsminskningar motsvarande 40 procent av nettokapaciteten den 1 juli 1990, vilken uppgick till 545 000 kbt.
7. Av skälen i direktiv 92/68 framgår i detta hänseende följande:
”… att varvsindustrin spelar en viktig roll för den strukturella utvecklingen av kustområdet inom territorierna i före detta Tyska demokratiska republiken,
… att varvsindustrin, såsom den såg ut inom dessa territorier vid tidpunkten för deras anslutning till gemenskapen, snarast möjligt bör bli föremål för en total omstrukturering för att bli konkurrenskraftig ...,
… att konkurrenssituationen tvingar varvsindustrin inom de ifrågavarande territorierna att i väsentlig del bidra till minskningen av kapacitetsöverskotten som, på världsnivå, fortsätter att förhindra återgången till en normal marknadssituation inom varvsindustrin,
…”.
II – Bakgrund och förfarandet vid förstainstansrätten
8. Det framgår av den överklagade domen(6) att Treuhandanstalt, det vill säga det organ som ansvarade för omstruktureringen av företag i före detta Tyska demokratiska republiken, år 1992 sålde det östtyska varvet Warnow Werft till den norska Kvaernerkoncernen. I köpeavtalet, som Förbundsrepubliken Tyskland tillsände kommissionen, förband sig köparen att vid detta varv till och med den 31 december 2005 inte överskrida en fartygsbyggnadskapacitet på 85 000 kbt per år. Denna kapacitet var vad KWW hade tilldelats av Förbundsrepubliken Tyskland med tillämpning av artikel 10a.2 c i direktiv 90/684, i dess lydelse enligt direktiv 92/68.(7)
9. I enlighet med direktiv 90/684 har kommissionen genom fem beslut som riktats till Förbundsrepubliken Tyskland under åren 1993 och 1995(8) godkänt de stöd på 1 246,9 miljoner DEM som Förbundsrepubliken Tyskland avsett att bevilja till förmån för det ifrågavarande varvet under förutsättning att kapacitetsbegränsningen på 85 000 kbt per år iakttas.
10. År 1997 uppgick KWW:s faktiska produktion till 93 862 kbt. År 1998 uppgick den faktiska produktionen till 122 414 kbt.
11. Med hänsyn till att kommissionen ansåg att KWW för år 1998 hade överskridit kapacitetsbegränsningen på 85 000 kbt, fattade kommissionen beslut 1999/675. Genom detta beslut fastslog kommissionen att det stöd på 41,5 miljoner euro (det vill säga 83 miljoner tyska mark) som Förbundsrepubliken Tyskland hade beviljat till förmån för KWW var oförenligt med den gemensamma marknaden och ålade denna stat att vidta samtliga nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet av stödmottagaren.(9)
12. Med hänsyn till att kommissionen ansåg att KWW hade överskridit kapacitetsbegränsningen på 85 000 kbt även för år 1997, fattade kommissionen beslut 2000/336. Genom detta beslut fastslog kommissionen att det stöd på 6,3 miljoner euro (det vill säga 12,6 miljoner tyska mark) som Förbundsrepubliken Tyskland hade beviljat till förmån för KWW var oförenligt med den gemensamma marknaden och ålade denna stat att vidta samtliga nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet av stödmottagaren.
13. Slutligen fattade kommissionen den 29 mars 2000 beslut 2000/416/EG om det statliga stöd som Tyskland beviljat till förmån för Kvaerner Warnow Werft GmbH (1999) och om ändring av beslut 1999/675.(10) Kommissionen konstaterade i detta beslut att KWW ”under år 1999 iakttagit den kapacitetsbegränsning som enligt kommissionens beslut om statligt stöd [nr] N 325/99, vilket meddelats genom en skrivelse av den 5 augusti 1999, … är en förutsättning för stödets förenlighet med den gemensamma marknaden”.(11) Kommissionen minskade således det stödbelopp som hade förklarats vara oförenligt enligt beslut 1999/675 och reducerade detta belopp till 41,1 miljoner euro (det vill säga 82,2 miljoner tyska mark).
14. KWW väckte talan vid förstainstansrätten vid två tillfällen genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 11 oktober 1999 respektive den 18 maj 2000 och yrkade att återbetalningsbesluten skulle ogiltigförklaras.
III – Den överklagade domen
15. Till stöd för sin talan har KWW åberopat åtta grunder, varav två avser att förstainstansrätten felaktigt tillämpat artiklarna 87 EG och 88 EG liksom direktiv 90/684.
16. KWW gjorde gällande att begreppet kapacitetsbegränsning som används i tillståndsbesluten inte avser någon begränsning av den faktiska produktionen, utan endast iakttagandet av en rad tekniska villkor rörande produktionsanläggningarna. Den bedömningen att detta begrepp skall tolkas så, att KWW:s produktion inte får överskrida den begränsning på 85 000 kbt per år som fastställs i tillståndsbesluten, leder enligt KWW:s mening följaktligen till att de ifrågasatta besluten är behäftade med faktiska och rättsliga fel.
17. Förstainstansrätten godtog dessa grunder med stöd av följande resonemang:
”91 Det är lämpligt att inledningsvis erinra om att direktiv 90/684, i dess lydelse enligt direktiv 92/68, inte innehåller någon definition av begreppet kapacitet och att kommissionen följaktligen har ett visst utrymme för skönsmässig bedömning vid tolkningen av detta begrepp … Det kan emellertid också genast konstateras att sökanden, i stället för att ifrågasätta den tolkning kommissionen har gjort inom ramen för sitt utrymme för skönsmässig bedömning, främst har lagt kommissionen till last att den i de ifrågasatta besluten har underlåtit att tillämpa begreppet kapacitet på det sätt den tidigare gjort i tillståndsbesluten. Sökanden har nämligen åberopat att kommissionen inte har iakttagit tillståndsbesluten …
92 Vid kontrollen av huruvida kommissionen i förevarande fall har gjort sig skyldig till en uppenbart felaktig bedömning i de ifrågasatta besluten har förstainstansrätten att beakta regeln om att gemenskapsinstitutionerna är skyldiga att respektera de rättsakter som de har antagit, detta för att garantera rättssäkerheten för de rättssubjekt som berörs av dem … Det kan således inte godtas att kommissionen ålägger en stödmottagare som iakttagit de villkor som kommissionen uppställt i tillståndsbesluten att återbetala erhållet stöd.
93 Förstainstansrätten behandlar först de rättsliga bestämmelser med stöd av vilka tillståndsbesluten har fattats. Härefter skall dessa tillståndsbeslut undersökas för att kontrollera huruvida kommissionen i de ifrågasatta besluten har gjort en annan och mer restriktiv tolkning av villkoret avseende kapacitetsbegränsning än vad den gjort i tillståndsbesluten.
94 Vad först beträffar de rättsliga bestämmelser med stöd av vilka tillståndsbesluten har fattats kan påpekas att syftet med den kapacitetsminskning som föreskrivs i artikel 10a.2 c i direktiv 90/684 (’den tyska regeringen åtar sig att ... genomföra verkliga och definitiva kapacitetsminskningar motsvarande 40 procent av nettokapaciteten den 1 juli 1990, vilken uppgick till 545 000 [kbt]’), i vilken ingår den kapacitetsbegränsning på 85 000 kbt per år som sökanden ålagts att iaktta …, är att återställa en normal marknadssituation inom varvsindustrin och konkurrenskraften hos varv i före detta Tyska demokratiska republiken, genom att minska överkapaciteten.
95 Som skäl för att införa den nya artikel 10a i direktiv 90/684 angav rådet nämligen i tredje skälet i direktiv 92/68 att ’konkurrenssituationen tvingar varvsindustrin inom territorierna [i före detta Tyska demokratiska republiken] att i väsentlig del bidra till minskningen av kapacitetsöverskotten som, på världsnivå, fortsätter att förhindra återgången till en normal marknadssituation inom varvsindustrin’.
96 Målsättningen att få bort den strukturella överkapaciteten hos varv inom Europeiska gemenskapen för att göra dessa mer effektiva och konkurrenskraftiga framgår också av avfattningen av direktiv 90/684. Detta följer bland annat av ovannämnda artikel 6 i direktiv 90/684 … och av tredje, sjätte, åttonde och nionde skälen i samma direktiv. Enligt tredje skälet har det ’[t]rots att det sedan 1989 har skett betydliga förbättringar på världsmarknaden för varvsindustrin ... ännu inte skapats en tillfredsställande balans mellan tillgång och efterfrågan, och de prisökningar som har skett är globalt sett ännu inte tillräckliga för att återställa en normal marknadssituation inom sektorn ...’. Enligt sjätte skälet skall ‘[ett avtal mellan världens ledande varvsindustrinationer] ... säkra en sund internationell konkurrens mellan varv genom att på ett balanserat och rättvist sätt avveckla alla befintliga hinder för normala konkurrensvillkor ...’. Enligt åttonde skälet ‘[är] en konkurrenskraftig fartygsbyggnadsindustri ... av betydande intresse för gemenskapen ...’. Av nionde skälet framgår slutligen att ‘[e]n stram och selektiv stödpolitik ... fortsatt [bör] föras för att stödja den nuvarande trenden som innebär produktion av mer tekniskt avancerade fartyg, och för att säkerställa rimliga och enhetliga konkurrensvillkor inom gemenskapen’.
97 Härefter kan konstateras att minskningen av överkapaciteten genom att införa en kapacitetsbegränsning i huvudsak uppnås genom fastställandet av tekniska begränsningar, vanligtvis benämnda tekniska flaskhalsar. Detta framgår tydligt av tillståndsbesluten (se punkt 5 ovan).
98 I sin skrivelse av den 3 mars 1993, i vilken det första tillståndsbeslutet finns intaget, anförde kommissionen att ‘[ä]ven om det av kommissionen inhämtade oberoende sakkunnigutlåtandet visar att [varvet Warnow Werft] fartygsbyggnadskapacitet inte kommer att överskrida 85 000 kbt, det vill säga den andel som den tyska regeringen tilldelat varvet av den totala andel på 327 000 kbt som tilldelats östtyska varv, synes det, för att säkerställa att kapaciteten faktiskt minskas, vara lämpligt med en övervakning under tiden för investeringsprogrammets genomförande. Denna minskning är beroende av att investeringarna sker i enlighet med de planer och projekt som underställts konsultfirman. Kvaerner har bekräftat att följande begränsningar i varvets struktur skall iakttas:
– Den nya lokalen för tillskärning av stål kommer inte att ändras, med undantag för en ny maskin för beredning av kanter (mechanical edge preparation machine, av fräsmaskintyp).
– Antalet platser vid monteringsbandet för stora platta delar och vid monteringsbandet för innerbordläggning skall – i enlighet med de projekt som avses i konsultfirmans rapport EECI:0001A – fastställas till åtta respektive sex.
– Dessa monteringsband får förlängas endast om motsvarande yta avräknas från lokalen för stora enheter om 600 ton (superunitshop). Även det omvända är möjligt. I händelse av en kapacitetsminskning av monteringsbandet för stora platta delar eller innerbordläggning, och därmed den yta som det upptar, kan med andra ord ytan för lokalen för stora enheter utvidgas i motsvarande mån.
– Platserna vid monteringsbandet för bearbetade delar (curved panel line, bearbetade sektioner) skall, som anges i de projekt som avses i konsultfirmans rapport EECI:0001A, begränsas till sex stycken.
– Antalet platser vid monteringsbandet för små platta delar (small panel line) skall, som anges i de projekt som avses i konsultfirmans rapport EECI:0001A, fastställas till högst tre.
– Endast en kran med en kapacitet för 600 ton får uppställas ovanför varvet. Kajkranarna (två stycken är planerade) är av jib-typ med en lyftkapacitet på 50 ton.’
99 Av denna skrivelse framgår att det eftersträvade målet, nämligen en faktisk kapacitetsminskning, i huvudsak skulle genomföras genom att en rad tekniska begränsningar för varvets produktionsanläggningar iakttogs.
100 Kommissionens skrivelse av den 17 januari 1994, i vilken det andra tillståndsbeslutet finns intaget, går i samma riktning. Kommissionen anger där att ’[k]apacitetsbegränsningen är beroende av de investeringar som genomförs i enlighet med de planer och projekt som underställts konsulten, bland annat ifråga om att den högsta möjliga stålförbrukningen på 73 000 kbt inte får överskridas, och i enlighet med de i konsultens rapport angivna begränsni ngarna’. Den omständigheten att kapacitetsbegränsningen på 85 000 kbt per år var grundad på en rad utförliga tekniska begränsningar bekräftas också av den i samma skrivelse angivna förklaringen att ’om kapacitetsbegränsningarna inte iakttas kommer kommissionen att vara tvungen att kräva en återbetalning av stödet i dess helhet’, och särskilt att pluralisformen (kapacitetsbegränsningarna) använts i denna mening.
101 I detta sammanhang kan tilläggas att om kommissionen i samband med att den tillät stöden verkligen hade velat ålägga sökanden ett årligt tak för den faktiska produktionen hade det räckt att använda begreppet produktionsbegränsning eller att ange att kapacitetsbegränsningen i det aktuella fallet syftade på den maximala produktionen under optimala förhållanden. I avsaknad av sådana förtydliganden kan det inte läggas sökanden till last att den inte iakttagit kapacitetsbegränsningen på 85 000 kbt per år. Det är nämligen ostridigt mellan parterna att sökanden under hela den här aktuella tiden har iakttagit samtliga tekniska begränsningar.
102 Ett förtydligande av det slag som angetts ovan förekommer dock inte i tillståndsbesluten. Bland annat går det inte att tolka kapacitetsbegränsningen uttryckt i kbt per år som en begränsning av den faktiska produktionen på grundval av följande meningar, vilka återfinns i skrivelserna av den 20 februari, den 18 oktober respektive den 11 december 1995 (det tredje, det fjärde respektive det femte tillståndsbeslutet): ’Dessutom visar den första rapporten beträffande produktionsövervakningen som överlämnats till kommissionen att det i samband med produktionsplaneringen och själva produktionen även bör kontrolleras huruvida kapacitetsbegränsningen iakttas.’ ’Mot bakgrund av de två rapporter beträffande produktionskontrollen som hittills skickats till kommissionen är en fortsatt övervakning uppenbart nödvändig för att säkerställa att den inom ramen för den planerade produktionen och den faktiska produktionen högsta tillåtna kapaciteten iakttas.’ ’Enligt de rapporter angående produktionskontroll som hittills överlämnats till kommissionen är en fortsatt övervakning uppenbart nödvändig för att säkerställa att den inom ramen för den faktiska produktionen och den planerade produktionen högsta tillåtna kapaciteten iakttas.’ Dessa meningar innebär endast att sökanden i planeringsskedet och i samband med den faktiska produktionen skall iaktta de tekniska kapacitetsbegränsningarna. Om till exempel sökanden får två beställningar som medför att den under ett år producerar mer än 85 000 kbt, är det rimligt att den godtar och infriar dessa beställningar under samma år, under förutsättning att detta är möjligt med iakttagande av samtliga tekniska kapacitetsbegränsningar som den ålagts (såsom de som anges ovan i punkt 98, vilka bland annat rör det tillåtna antalet platser vid monteringsbandet för bearbetade delar och kravet att endast en kran med en lyftkapacitet på 600 ton får uppställas ovanför varvet).
103 Av vissa meningar framgår för övrigt tydligt att iakttagandet av kapacitetsbegränsningen på 85 000 kbt per år likställs med iakttagandet av de tekniska begränsningarna för anläggningar. I sin skrivelse av den 20 februari 1995 (det tredje tillståndsbeslutet) har kommissionen förklarat att det ’vid genomförandet av investeringsplanen synes ... vara lämpligt att övervaka efterlevnaden av den kapacitetsbegränsning som gäller varvsindustrin. Denna efterlevnad kan säkerställas endast om den investeringsplan som underställts konsultfirman noggrant iakttas. Detta gäller bland annat i fråga om den högsta tillåtna stålförbrukningen på 73 000 ton, anläggningen för monteringen av innerbordläggning och de två anläggningarna för tillverkning av platta delar. Den tyska regeringen har försäkrat att varvet iakttog kapacitetsbegränsningen.’ I sina skrivelser av den 18 oktober och den 11 december 1995 (det fjärde respektive det femte tillståndsbeslutet) har kommissionen i nästan identiska ordalag uppgett att anläggningen för montering av innerbordläggning och anläggningen för tillverkning av stora platta delar innebär en begränsning av varvets kapacitet för bearbetning av stål och därmed en inskränkning av varvets produktionskapacitet till 85 000 kbt per år. Kommissionen har i dessa två skrivelser tillagt att under den tid som denna kapacitetsbegränsning gäller bör varvets struktur inte ändras och den ”valfria” utrustning som ännu inte installerats bör motsvara den beskrivning som varvet underställt den tekniske konsulten för yttrande.
104 Av såväl direktiven 90/684 och 92/68 som tillståndsbesluten framgår således på ett entydigt sätt att den i tillståndsbesluten föreskrivna kapacitetsbegränsningen, i enlighet med kommissionens administrativa praxis såsom den framgår av ett annat mål som åberopats av sökanden (domen i det ovannämnda målet Skibsværftsforeningen m.fl. mot kommissionen, punkt 177), motsvarade den produktion som är möjlig under normalt goda förhållanden med hänsyn till befintliga anläggningar. Sökanden var alltså, när den godtog och infriade beställningar avseende fartygsbyggande, skyldig att iaktta de tekniska begränsningar som gällde för dess anläggningar. Dessa begränsningar var beräknade och preciserade på så sätt att sökanden under normalt goda förhållanden inte skulle producera mer än 85 000 kbt. Tillståndsbesluten innehöll dock inget förbud för sökanden att under särskilt goda förhållanden, som de som kan följa av att det kommer in beställningar som kräver ett snabbare infriande än vanligt, producera mer än 85 000 kbt per år. I besluten föreskrevs endast att de tekniska begränsningar skulle iakttas som anges bland annat i tillståndsbesluten, såsom de enligt vilka antalet platser vid monteringsbandet för bearbetade delar skulle begränsas till sex och antalet platser vid monteringsbandet små platta delar skulle begränsas till tre.
105 Domstolen och förstainstansrätten har redan tidigare funnit att det visserligen är riktigt att tillverkningskapaciteten – i förevarande fall 85 000 kbt per år – till sin natur utgör en kapacitet som avser produktionen, men att den likväl inte i sig är identisk med uttrycket faktisk produktion (domen i det ovannämnda målet Alpha Steel mot kommissionen, punkt 22, domstolens dom av den 11 maj 1983 i de förenade målen 311/81 och 30/82, Klöckner-Werke mot kommissionen, REG 1983, s. 1549, punkt 23, och förstainstansrättens dom av den 12 maj 1999 i de förenade målen T‑164/96–T‑167/96, T‑122/97 och T‑130/97, Moccia Irme m.fl. mot kommissionen, REG 1999, s. II‑1477, punkt 138) eller uttrycket maximal produktion under optimala förhållanden (domen i det ovannämnda målet Skibsværftsforeningen m.fl. mot kommissionen, punkt 174).
106 Av denna rättspraxis följer att en kapacitetsbegränsning – något som i förevarande fall framgår av tillståndsbeslutens ordalydelse – kan avse ’den produktion som är möjlig under normalt goda förhållanden med hänsyn till befintliga anläggningar’, men inte en maximal faktisk produktion som inte ens under särskilt goda förhållanden får överskridas. Kommissionen har påstått att även om den kapacitetsbegränsning som ålagts sökanden avser ’den produktion som är möjlig under normalt goda förhållanden med hänsyn till befintliga anläggningar’, anges därmed den maximala faktiska produktionen, vilken inte under några omständigheter får överskridas (se punkt 87 ovan). Denna argumentation är inte övertygande. Även om kapacitetsbegränsningen avspeglar den produktion som är möjlig under normalt goda förhållanden, innebär detta nämligen inte i sig att det tal som anges i denna begränsning inte får överskridas under perioder när optimala förhållanden råder. Tvärtemot vad kommissionen uppgett är detta konstaterande inte oförenligt med syftet med direktiv 90/684. Detta syfte, som är att minska överkapaciteten, uppnås genom att sökandens kapacitet begränsas såvitt avser dess anläggningar, en begränsning som säkerställer att produktionen under normala förhållanden inte överskrider 85 000 kbt per år.
107 Slutligen skall tilläggas att flera av de handlingar som sökanden gett in bekräftar att den kapacitetsbegränsning som ålagts sökanden avser den produktion som är möjlig under normalt goda förhållanden med hänsyn till befintliga anläggningar.
108 I protokollet från ett sammanträde som hölls den 1 juni 1993 angående privatiseringen av varv i före detta Tyska demokratiska republiken anges följande:
’The Danish, Italian and UK delegates were expressing their worry that the actual production would exceed the assigned capacity after the investments would be implemented. The Commission was confident that future production would not exceed the agreed capacity limits because of the technical bottlenecks in the investment plans, because of the present and future monitoring of the investment plans together with the contractual capacity limits in the privatisation contracts, because of the German Government’s undertaking to respect the limits and because all aid payments are conditional on respect of the capacity limits.’ [’De danska, italienska och brittiska delegaterna uttryckte sin oro över att den faktiska produktionen sedan investeringarna genomförts skulle överskrida den tilldelade kapaciteten. Kommissionen förklarade sig vara övertygad om att den framtida produktionen inte skulle överskrida de överenskomna kapacitetstaken och hänvisade härvid till de tekniska flaskhalsarna i investeringsplanerna, den aktuella och framtida kontrollen av dessa planer tillsammans med kapacitetsbegränsningarna i privatiseringskontrakten samt den tyska regeringens åtagande att iaktta dessa begränsningar och den omständigheten att stöd endast utbetalas under förutsättning att begränsningarna iakttas.’]
Denna diskussion mellan å ena sidan de danska, italienska och brittiska delegationerna och å andra sidan kommissionen skulle vara meningslös om kapacitetsbegränsningen på 85 000 kbt per år skulle förstås som en absolut begränsning av den faktiska produktionen. Om så hade varit fallet hade det nämligen räckt om kommissionen hade förklarat att den årliga begränsningen på 85 000 kbt utgjorde ett tak för den faktiska produktionen och att det således helt enkelt var förbjudet för sökanden att producera mer än detta tak. Kommissionens hållning under detta sammanträde visar tvärtom att kommissionen grundade sin tro på en framtida årlig produktion på 85 000 kbt eller mindre endast på en beräkning enligt vilken de tekniska begränsningarna för sökandens anläggningar borde hindra sökanden från att årligen producera mer än detta tonnage.
109 Av kommissionens rapport angående övervakningen av privatiseringen av varv i före detta Tyska demokratiska republiken, som finns intagen i skrivelsen av den 6 maj 1993 till Förbundsrepubliken Tysklands ständiga representation, framgår att kapacitetsbegränsningen enligt kommissionen bestod av samtliga de tekniska begränsningar som ålagts
(’... genom de betydande tekniska begränsningar som investeringsplanerna innehåller säkerställs de kapacitetsbegränsningar som bestämts för varje varv, även om det synes vara nödvändigt att upprätthålla en noggrann övervakning vid genomförandet av investeringarna. De viktigaste tekniska flaskhalsarna och villkoren säkerställer kapacitetsbegränsningen ...’).
110 Av det ovan anförda framgår att sökanden vederbörligen har visat att kommissionen har gjort en uppenbart felaktig bedömning när den i de ifrågasatta besluten, och tvärtemot vad den hade gjort i tillståndsbesluten, har likställt begreppet kapacitetsbegränsning med en begränsning av den faktiska produktionen. Med hänsyn till att kommissionen fattat de ifrågasatta besluten på grundval endast av den omständigheten att sökandens faktiska produktion under åren 1997 och 1998 överskred 85 000 kbt … är samtliga artiklar i vart och ett av besluten behäftade med fel på grund av den ovan konstaterade felaktiga bedömningen.
111 Det kan konstateras att den enda grunden för de ifrågasatta besluten är den omständigheten att den faktiska produktionen har överskridit 85 000 kbt per år. Kommissionen har varken undersökt huruvida de under aktuella år gjorda produktionsöverskridandena berodde på att de begränsningsvillkor som angavs i tillståndsbesluten inte hade iakttagits eller påstått att så skulle vara fallet.”
18. Förstainstansrätten ogiltigförklarade således de ifrågasatta besluten utan att pröva de övriga grunder som åberopats av KWW.(12)
IV – Överklagandet
19. Kommissionen har överklagat förstainstansrättens dom genom förevarande ansökan som inkom till domstolens kansli den 15 maj 2002. Kommissionen har yrkat att domstolen skall upphäva den överklagade domen och återförvisa målet till förstainstansrätten enligt artikel 61 i EG‑stadgan för domstolen.
20. Kommissionen har till stöd för sitt överklagande åberopat följande tre grunder:
– åsidosättande av artikel 10a.2 c i direktiv 90/684,
– åsidosättande av tillståndsbesluten, och
– förstainstansrätten har gjort ett rättsligt fel vid bedömningen av rättspraxis och av de dokument som citeras i punkterna 105–109 i den överklagade domen.
21. Jag anser att den första och den tredje grunden skall avvisas av samma skäl. Jag skall därför undersöka dessa grunder tillsammans (punkt A nedan) innan jag utreder den andra grunden för upphävande (punkt B nedan).
A – Den första och den tredje grunden
22. Kommissionen har genom den första grunden(13) lagt förstainstansrätten till last att bristfälligt ha definierat det rättsliga sammanhang i vilket tillståndsbesluten ingår. Enligt kommissionens mening har förstainstansrätten tolkat begreppet kapacitetsbegränsning endast med hänsyn till ett av de två syftena med direktiv 90/684, nämligen syftet att minska överskottskapaciteten inom sektorn för fartygsbyggande. Kommissionen har understrukit att det emellertid finns ett annat syfte med direktiv 90/684, vilket är att kompensera för snedvridningar av konkurrensen som uppstår genom statliga stöd till förmån för den östtyska varvsindustrin.
23. Till skillnad från det första syftet med direktivet, kan det andra syftet emellertid endast uppnås genom att varvsindustrins faktiska produktion begränsas. Om förstainstansrätten rätteligen hade identifierat syftena med direktiv 90/684, skulle den följaktligen ha dragit slutsatsen att kapacitetsbegränsningen inte endast avser varvsindustrins tekniska anläggningar, utan även varvens faktiska produktion.
24. Kommissionen har genom den tredje grunden gjort gällande att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till två rättsliga fel.(14) För det första har förstainstansrätten gjort en felaktig tolkning av den rättspraxis som citeras i punkt 105 i den överklagade domen, eftersom det av denna rättspraxis, till skillnad från vad förstainstansrätten fastslagit i punkt 106 i den överklagade domen, inte går att dra slutsatsen att kapacitetsbegränsningen endast rör varvsindustrins tekniska anläggningar. För det andra kan de handlingar i målet som citeras i punkterna 107–109 i den överklagade domen inte bedömas utanför sitt sammanhang. Dessa handlingar styrker inte heller den omtvistade tolkningen.
25. Som redan konstaterats anser jag att dessa två grunder skall underkännas.
26. I enlighet med fast rättspraxis(15) godtar domstolen nämligen inte några invändningar gällande överflödiga domskäl i en dom meddelad av förstainstansrätten. Domstolen anser att sådana invändningar, i den mån domslutet i förstainstansrättens dom i första hand grundar sig på andra domskäl, inte kan leda till att domen upphävs och att invändningarna därför är verkningslösa.
27. I förevarande mål anser jag emellertid att den första och den tredje grunden syftar just till att ifrågasätta domskäl som, i förhållande till de domskäl som ges i punkterna 97–104 i den överklagade domen, är överflödiga.
28. Det framgår nämligen av den överklagade domen att förstainstansrätten utvecklade sin argumentation i tre led när den godtog KWW:s argument.
29. Argumentets första led avser det rättsliga sammanhang i vilket tillståndsbesluten ingår. I punkterna 94–96 i den överklagade domen påpekade förstainstansrätten att artikel 10a.2 c i direktiv 90/684 syftar till att minska överkapaciteten inom varvsindustrin.
30. Det andra ledet av argumentet angår innehållet i tillståndsbesluten. I punkterna 97–104 i den överklagade domen konstaterade förstainstansrätten att begreppet kapacitetsbegränsning förekommer i tillståndsbesluten och åsyftar ”den produktion som är möjlig under normalt goda förhållanden med hänsyn till befintliga anläggningar”(16) och inte den maximala faktiska produktionen.
31.
Slutligen avser argumentets tredje led rättspraxis och vissa handlingar i målet. I punkterna 105 och 106 i den överklagade domen grundade sig förstainstansrätten på vissa av domstolens och förstainstansrättens domar till stöd för att ”en kapacitetsbegränsning … kan avse den produktion som är möjlig under normalt goda förhållanden”.(17) I punkterna 107–109 i den överklagade domen fastslog förstainstansrätten dessutom att vissa handlingar som KWW gett in ”visar att … kapacitetsbegränsning[en] avser den produktion som är möjlig under normalt goda förhållanden med hänsyn till befintliga anläggningar”.(18)
32. Bland dessa omständigheter är det emellertid endast den andra delen av förstainstansrättens bedömning som utgör den huvudsakliga motiveringen av den överklagade domen.
33. Det framgår nämligen av punkt 91 i den överklagade domen att förstainstansrätten har ”konstatera[t] att sökanden, i stället för att ifrågasätta den tolkning kommissionen har gjort [av begreppet kapacitet i den mening som avses i direktiv 90/684] inom ramen för sitt utrymme för skönsmässig bedömning, främst har lagt kommissionen till last att den i de ifrågasatta besluten har underlåtit att tillämpa begreppet kapacitet på det sätt den tidigare gjort i tillståndsbesluten”. Förstainstansrätten bedömde således de ifrågasatta beslutens lagenlighet med beaktande av ”regeln om att gemenskapsinstitutionerna är skyldiga att respektera de rättsakter som de har antagit”.(19) Enligt förstainstansrätten är grunden till att denna domstol ogiltigförklarade återbetalningsbesluten för övrigt att ”kommissionen har gjort en uppenbart felaktig bedömning när den i de ifrågasatta besluten, och tvärtemot vad den hade gjort i tillståndsbesluten, har likställt begreppet kapacitetsbegränsning med en begränsning av den faktiska produktionen”.(20)
34. Härav framgår att den huvudsakliga motiveringen av den överklagade domen grundar sig på det förhållandet att kommissionen grundat återbetalningsbesluten på en annan betydelse av begreppet kapacitetsbegränsning än den som framgår av tillståndsbesluten. Domskälen som avser syftena med direktiv 90/684 (punkterna 94–96 i den överklagade domen) liksom de domskäl som angår domstolens och förstainstansrättens rättspraxis (punkterna 105 och 106 i den överklagade domen) samt de handlingar som KWW gett in (punkterna 107–109 i den överklagade domen) är således av överflödig karaktär i förhållande till de domskäl som avser begreppet kapacitetsbegränsning, som förekommer i tillståndsbesluten (punkterna 97–104 i den överklagade domen).
35. Under dessa omständigheter är den första och den tredje grunden verkningslösa.
36. Även om dessa grunder skulle anses vara välgrundade (det vill säga att förstainstansrätten verkligen begått ett fel när den definierade syftena med direktiv 90/684 och vid bedömningen av rättspraxis och handlingarna i målet) kan de inte medföra att den överklagade domen upphävs, eftersom domslutet (det vill säga ogiltigförklaringen av de ifrågasatta besluten) inte är mindre välgrundat på grund av att kommissionen i återbetalningsbesluten har tillämpat begreppet kapacitetsbegränsning på ett annat sätt än det som framgår av tillståndsbesluten. För att den överklagade domen skall kunna upphävas krävs att kommissionen visar att domskälen som avser innehållet i tillståndsbesluten (punkterna 97–104 i den överklagade domen) är felaktiga, det vill säga att begreppet kapacitetsbegränsning som anges i tillståndsbesluten avser en begränsning av KWW:s faktiska produktion.
37. Jag föreslår följaktligen att domstolen under känner den första och den tredje grunden.
B – Den andra grunden
38. Den andra grunden som kommissionen har åberopat innehåller två delgrunder, vilka jag skall behandla tillsammans.
39. I den första delgrunden(21) har kommissionen lagt förstainstansrätten till last
att den vid sin tolkning av begreppet kapacitetsbegränsning endast grundat sig på ordalydelsen i det första och det andra tillståndsbeslutet. Kommissionen har understrukit att det av de fem tillståndsbesluten – när dessa läses tillsammans – framgår att begreppet kapacitetsbegränsning avser såväl en begränsning av tekniska anläggningar som en begränsning av KWW:s faktiska produktion.
40. Kommissionen har medgett att det i det första och det andra tillståndsbeslutet i detalj räknas upp vilka begränsningar som avser tekniska anläggningar och att dessa beslut, till skillnad från de tre övriga tillståndsbesluten, inte innehåller några uppgifter vad gäller produktionen.
41. De ansträngningar som, genom införandet av vissa tekniska flaskhalsar, har gjorts för att kapacitetsbegränsningen skall iakttas, innebär emellertid inte, till skillnad från vad förstainstansrätten förutsatt, att kommissionen accepterat att begreppet kapacitetsbegränsning skall tolkas i den meningen att begreppet endast avser en begränsning av den tekniska kapaciteten för anläggningar.
42. Till skillnad från andra sektorer finns det inom varvsindustrin nämligen inte någon ”teknisk flaskhals för enskilda anläggningar” som gör det möjligt att reglera produktionen enbart genom en minskning av kapaciteten. Detta är skälet till att det förutom
en teknisk begränsning för anläggningar, borde ha föreskrivits en begränsning av den faktiska produktionen i tillståndsbesluten.
43. Vad gäller frågan varför en begränsning av den faktiska produktionen inte uttryckligen har omnämnts i det tredje, det fjärde respektive det femte tillståndsbeslutet, har kommissionen gjort en åtskillnad mellan en tidsperiod som benämnts investeringsskede och en tidsperiod som benämnts produktionsskede. Det första och det andra tillståndsbeslutet avser endast investeringsskedet, det vill säga tidsperioden för installation och utbyggnad av varvsanläggningarna. Under denna tidsperiod var kommissionen framför allt intresserad av att de tekniska begränsningarna fastställdes och iakttogs. De övriga tillståndsbesluten som fattades år 1995 rörde huvudsakligen produktionsskedet, som inleddes den 1 januari 1996. Det var således logiskt att dessa beslut i första hand avsåg begränsningen och övervakningen av den faktiska produktionen.
44. I den andra delgrunden(22) har kommissionen erinrat om att såväl det tredje som det fjärde och det femte tillståndsbeslutet innehåller en bestämmelse om övervakning, enligt vilken en fortsatt övervakning uppenbart är nödvändig ”för att säkerställa att den inom ramen för den planerade produktionen och den faktiska produktionen högsta tillåtna kapaciteten iakttas”(23) oberoende av vilka tekniska begränsningar som genomförts av KWW. Kommissionen anser att förstainstansrätten har felbedömt bestämmelsens ordalydelse genom att tolka den så att de tekniska begränsningarna även skall iakttas under produktionsskedet (punkt 102 i den överklagade domen). Kommissionen har understrukit att denna tolkning leder till att den övervakning av produktionen som föreskrivs i tillståndsbesluten förlorar all mening.
45. Liksom kommissionen anser jag att förstainstansrätten faktiskt har gjort en felaktig tolkning av tillståndsbesluten.
46. Det är riktigt att tillståndsbesluten, såsom förstainstansrätten har fastslagit i punkterna 97–100 och punkt 103 i den överklagade domen, innehåller ett stort antal föreskrifter som avser tekniska begränsningar vad gäller KWW:s anläggningar.
47. I det första tillståndsbeslutet föreskrivs sålunda följande:
”Även om det av kommissionen inhämtade oberoende sakkunnigutlåtandet visar att [KWW:s] fartygsbyggnadskapacitet inte kommer att överskrida 85 000 kbt, det vill säga den andel som den tyska regeringen tilldelat varvet … synes det, för att säkerställa att kapaciteten faktiskt minskas, vara lämpligt med en övervakning under tiden för investeringsprogrammets genomförande. Denna minskning är beroende av att investeringarna sker i enlighet med de planer och projekt som underställts konsultfirman. Kvaerner har bekräftat att … begränsningar i varvets struktur skall iakttas [vad gäller] [d]en nya lokalen för tillskärning av stål …, [a]ntalet platser vid monteringsbandet för stora platta delar och vid monteringsbandet för innerbordläggning …, [själva] monteringsband[en] …, [p]latserna vid monteringsbandet för bearbetade delar …, [a]ntalet platser vid monteringsbandet för små platta delar …, [liksom vad gäller] kranen [som] får uppställas ovanför varvet [och på] kajkranarna.”
48. I det andra tillståndsbeslutet föreskrivs dessutom följande:
”Även om den rapport beträffande övervakning som kommissionen låtit en oberoende konsult [upprätta] … visar att [KWW:s] fartygsbyggnadskapacitet sannolikt inte kommer att överskrida de 85 000 kbt som den tyska regeringen tilldelat detta varv …, är det fortsatt nödvändigt att fullfölja övervakningen vid indelningen och genomförandet av investeringsplanen för att säkerställa att minskningen av fartygsbyggnadskapaciteten iakttas. Kapacitetsbegränsningen är beroende av de investeringar som genomförs i enlighet med de planer och projekt som underställts konsulten, bland annat ifråga om att den högsta möjliga stålförbrukningen på 73 000 kbt inte får överskridas, och i enlighet med de i konsultens rapport angivna begränsningarna. Den tyska regeringen har försäkrat att varvet uppfyllde villkoren.”
49. Liknande föreskrifter finns intagna även i det tredje, det fjärde och det femte tillståndsbeslutet.
50. Kommissionen har i samtliga dessa tillståndsbeslut angivit att KWW:s fartygsbyggnadskapacitet bör begränsas till 85 000 kbt per år och att det skall vara fråga om en faktisk begränsning. Kommissionen anser att detta innebär att de investeringar som görs inom ramen för omstruktureringen inom varvsindustrin skall genomföras i enlighet med de investeringsplaner som underställts denna firma som kommissionen utsett. Det kan således antas att de investeringsplaner som underställts denna firma redan innehöll samtliga de tekniska föreskrifter som KWW hade att iaktta.
51. Härav framgår att utbetalningen av det omtvistade stödet, såsom förstainstansrätten fastslagit i punkterna 97–100 och punkt 103 i den överklagade domen, ostridigt var avhängig av KWW:s genomförande av en rad tekniska begränsningar.
52. Till skillnad från vad förstainstansrätten har fastslagit i punkterna 101 och 102 i den överklagade domen är emellertid villkoret om tekniska begränsningar för anläggningar inte det enda villkor som framgår av tillståndsbesluten. De övriga tre tillståndsbesluten innehåller nämligen flera uppgifter som tyder på att kapacitetsbegränsningen även avser KWW:s faktiska produktion.
53. I det tredje tillståndsbeslutet föreskrivs sålunda följande:
”Enligt den oberoende rapporten beträffande den tekniska övervakningen som upprättats på kommissionens begäran, överskrider [KWW:s] fartygsbyggnadskapacitet inte 85 000 kbt … Vid genomförandet av investeringsplanen synes det likväl vara lämpligt att övervaka efterlevnaden av den kapacitetsbegränsning som gäller varvsindustrin. Denna efterlevnad kan säkerställas endast om den investeringsplan som underställts konsultfirman noggrant iakttas. Detta gäller bland annat i fråga om den högsta tillåtna stålförbrukningen på 73 000 ton, anläggningen för monteringen av innerbordläggning och de två anläggningarna för tillverkning av platta delar. Den tyska regeringen har försäkrat att varvet iakttog kapacitetsbegränsningen.
…
Dessutom visar den första rapporten beträffande produktionsövervakningen som överlämnats till kommissionen att det i samband med produktionsplaneringen och själva produktionen även bör kontrolleras huruvida kapacitetsbegränsningen iakttas.
…”
54. Enligt min mening innehåller detta beslut två olika led. I första stycket erinrar kommissionen om att arbetena – för att säkerställa att kapacitetsbegränsningen iakttas – bör vara förenliga med investeringsplanen och särskilt med dess tekniska föreskrifter. I detta avseende bekräftar kommissionen att den i syfte att säkerställa ett korrekt och faktiskt införande av tekniska flaskhalsar fortsätter att övervaka utförandet av arbetena.
55. Efter denna erinran tillägger emellertid kommissionen i andra stycket att ”… den första rapporten beträffande produktionsövervakningen som överlämnats till kommissionen [ dessutom
visar] att det i samband med produktionsplaneringen och själva produktionen även
bör kontrolleras huruvida kapacitetsbegränsningen iakttas”.(24)
56. Orden ”dessutom” och ”även” ger en antydan om att kommissionen, förutom den övervakning som kommissionen infört avseende utförande av arbeten och införandet av tekniska flaskhalsar, har avsett införa (eller bekräfta) ytterligare en övervakning. Enligt ordalydelsen i den ifrågasatta bestämmelsen är föremålet för denna ytterligare övervakning KWW:s produktion. Den omständigheten att denna bestämmelse uttryckligen har införts (eller bekräftats) efter överlämnandet av KWW:s ”första rapport beträffande produktionsövervakningen” bekräftar för övrigt att kommissionen inte längre övervakade byggnadsarbetena, utan själva produktionen. Kommissionen har således velat underställa KWW:s produktion en regelbunden kontroll. Enligt kommissionens mening pekar dessa omständigheter på att de kvantiteter som producerades av KWW skulle kunna medföra ett problem med hänsyn till kapacitetsbegränsningen.
57. Dessa omständigheter bekräftas genom de två övriga tillståndsbesluten. I det fjärde tillståndsbeslutet föreskrivs sålunda följande:
”I augusti år 1995 genomförde den oberoende tekniske konsult som utsetts av kommissionen för att garantera övervakningen en ny kontroll av varvets pågående arbeten i syfte att undersöka huruvida de utförda arbetena motsvarade den överenskomna investeringsplanen och att inhämta övriga tekniska upplysningar. Han drog slutsatsen att arbetena i stort sett var färdiga och förenliga med investeringsplanen. Enligt den tekniske konsultens mening [innebär] anläggningen för montering av innerbordläggning och anläggningen för tillverkning av stora platta delar … en begränsning av varvets kapacitet för bearbetning av stål och därmed en inskränkning av varvets produktionskapacitet till 85 000 kbt per år. Under den tid som denna kapacitetsbegränsning gäller bör varvets struktur inte ändras och den ’valfria’ utrustning som ännu inte installerats bör motsvara den beskrivning som varvet underställt den tekniske konsulten för yttrande. Mot bakgrund av de två rapporter beträffande produktionskontrollen som hittills skickats till kommissionen är en fortsatt övervakning uppenbart nödvändig för att säkerställa att den inom ramen för den planerade produktionen och den faktiska produktionen högsta tillåtna kapaciteten iakttas . Den tyska regeringen har försäkrat att varvet iakttar kapacitetsbegränsningen.”(25)
58. I det femte tillståndsbeslutet, som innehåller identiska uppgifter, anges följande:
”I augusti år 1995 genomförde den oberoende tekniske konsult som utsetts av kommissionen för att garantera övervakningen en ny kontroll av varvets pågående arbeten i syfte att undersöka huruvida de utförda arbetena motsvarade den överenskomna investeringsplanen och att inhämta övriga tekniska upplysningar. Han drog i huvudsak den slutsatsen att arbetena i stort sett var färdiga och förenliga med investeringsplanen. Enligt den tekniske konsultens mening [innebär] anläggningen för montering av innerbordläggning och anläggningen för tillverkning av stora platta delar … en begränsning av varvets kapacitet för bearbetning av stål som inskränker varvets produktionskapacitet till 85 000 kbt per år. Under den tid som denna kapacitetsbegränsning gäller bör varvets struktur inte ändras … Enligt de rapporter angående produktionskontroll som hittills överlämnats till kommissionen är en fortsatt övervakning uppenbart nödvändig för att säkerställa att den inom ramen för den faktiska produktionen och den planerade produktionen högsta tillåtna kapaciteten iakttas . Den tyska regeringen har försäkrat att varvet iakttar kapacitetsbegränsningen.”(26)
59. Dessa beslut innehåller också två delar. För det första har kommissionen påpekat att den tekniske rådgivaren har genomfört en kontroll för att kontrollera att arbetena var förenliga med investeringsplanen. Rådgivaren har i detta avseende konstaterat att KWW:s anläggningar uppfyllde de tekniska begränsningar som varvet ålagts att iaktta, vilket innebar en begränsning av dess produktionskapacitet till 85 000 kbt per år. Kommissionen har emellertid efter detta konstaterande enligt rapporterna angående KWW:s produktionskontroll tillagt att en ”fortsatt övervakning är uppenbart nödvändig” för att säkerställa att den inom ramen för den faktiska produktionen och den planerade produktionen högsta tillåtna kapaciteten om 85 000 kbt iakttas.
60. Genom ordalydelsen ”fortsatt övervakning är uppenbart nödvändig” bekräftas att den övervakning som kommissionen inrättat inte endast avsåg utförandet av arbeten, utan även KWW:s produktion. Den omständigheten att kommissionen dessutom beslutat att bibehålla övervakningen ”mot bakgrund av” och ”enligt” rapporterna angående KWW:s produktionskontroll bekräftar att kommissionen ansåg att de kvantiteter som KWW producerade skulle kunna komma att orsaka problem vad gäller kapacitetsbegränsningen. Att de kvantiteter som producerades av KWW skulle kunna orsaka problem vad gäller kapacitetsbegränsningen innebär ofrånkomligen att kapacitetsbegränsningen även skall tillämpas avseende KWW:s faktiska produktion.
61. Mot denna bakgrund anser jag att förstainstansrättens tolkning, enligt vilken kapacitetsbegränsningen endast avser de tekniska begränsningarna för KWW:s anläggningar (punkterna 101 och 102 i den överklagade domen), är oförenlig med tillståndsbeslutens ordalydelse. Förstainstansrättens tolkning förefaller mig inte heller vara förenlig med systematiken i dessa beslut.
62. Såsom kommissionen har understrukit(27) fråntas den i tillståndsbesluten föreskrivna övervakningen sin mening genom förstainstansrättens bedömning. Om det i tillståndsbesluten endast skulle anses vara föreskrivet en teknisk begränsning för KWW:s anläggningar, förstår man nämligen inte varför kommissionen har inrättat en kontroll av varvets faktiska produktion. KWW:s anläggningars tekniska egenskaper kan till sin natur nämligen inte variera beroende på varvets (förväntade eller faktiska) produktion. Det enda skälet till att det i tillståndsbesluten inrättats en kontroll av KWW:s produktion är således att kapacitetsbegränsningen på 85 000 kbt även är tillämplig på varvets faktiska produktion. Förstainstansrättens tolkning i punkt 102 i den överklagade domen förefaller mig således inte vara förenlig med ändamålet med bestämmelsen om övervakning och med själva systematiken i tillståndsbesluten.
63. Kommissionens argumentation förefaller mig dessutom vara den enda som är förenlig med syftet med tillståndsbesluten.
64. Det är nämligen ostridigt att syftet med den kapacitetsbegränsning som föreskrivs i tillståndsbesluten är att begränsa KWW:s produktion. Detta syfte framgår klart och tydligt av det tredje tillståndsbeslutet genom att kommissionen konstaterar att de tekniska begränsningar som KWW genomfört är förenliga med investeringsplanen och ”därmed inskränk[er] … varvets produktionskapacitet till 85 000 kbt per år”. Detta syfte är dessutom förenligt med syftet med direktiv 92/68, vilket är att möjliggöra en omstrukturering av östtyska varv och samtidigt verka för att dessa varv ”i väsentlig del bidra[r] till minskningen av kapacitetsöverskotten … inom varvsindustrin”.(28) Det är således tydligt att den kapacitetsbegränsning som föreskrivs i tillståndsbesluten syftar till att begränsa KWW:s produktion av fartyg och skepp.
65. Det är emellertid inte möjligt att uppnå detta syfte med förstainstansrättens tolkning av de ifrågasatta besluten. Bakgrunden till tvisten visar tvärtom att KWW, trots de tekniska begränsningar som ålagts varvet, har producerat upp till 44 procent mer än den tillåtna kapacitetsbegränsningen. Den tolkning enligt vilken det i tillståndsbesluten endast anses vara föreskrivet en teknisk begränsning för KWW:s anläggningar förefaller mig således också strida mot själva syftet med kapacitetsbegränsningen.
66. Sammanfattningsvis anser jag att det av tillståndsbeslutens ordalydelse, systematik och syften framgår att kapacitetsbegränsningen på 85 000 kbt inte endast avser de tekniska begränsningarna för KWW:s anläggningar, utan även varvets faktiska produktion.
67. Förstainstansrätten har följaktligen, genom den omtvistade tolkningen, gjort en felaktig tolkning av tillståndsbesluten. Jag föreslår således att domstolen upphäver den överklagade domen i den delen.
V – Återförvisning av målet till förstainstansrätten
68. I artikel 61 första stycket i stadgan för domstolen föreskrivs att domstolen skall upphäva förstainstansrättens avgörande, om överklagandet är välgrundat. Domstolen kan då antingen slutligt själv avgöra målet, om det är färdigt för avgörande, eller återförvisa det till förstainstansrätten för avgörande.
69. I föreliggande fall anser jag att målet inte är färdigt för avgörande.
70. Det skall nämligen erinras om att KWW under förfarandet vid förstainstansrätten åberopade två separata yrkanden(29) om ogiltigförklaring. Det första yrkandet åberopades i första hand och syftade till att återbetalningsbesluten skulle ogiltigförklaras i sin helhet. Härigenom ifrågasatte KWW kommissionens bedömning att varvet inte hade iakttagit den kapacitetsbegränsning som fastställdes i tillståndsbesluten.
71. Det andra yrkandet åberopades i andra hand och syftade till att de ifrågasatta besluten endast skulle ogiltigförklaras vad gäller det stödbelopp som skulle återkrävas. KWW gjorde gällande att, även om KWW felbedömt den kapacitetsbegränsning som fastställs i tillståndsbesluten, så har kommissionen under alla omständigheter begått ett fel vid sin beräkning av det stödbelopp som skall återkrävas, eftersom beräkningen av detta belopp gjorts på grundval av de tillåtna statliga stöden och inte på de stöd som faktiskt beviljats av Förbundsrepubliken Tyskland.
72. Det är emellertid ostridigt att målet inte är färdigt för avgörande vad gäller det andra yrkandet.(30) Inom ramen för detta yrkande har KWW nämligen vid ett flertal tillfällen framställt en begäran om bevisupptagning till förstainstansrätten i syfte att styrka den påstådda felbedömningen. Med hänsyn till den slutsats som förstainstansrätten dragit vad gäller KWW:s förstahandsyrkande, har den emellertid inte prövat KWW:s begäran om bevisupptagning.
73. Under dessa omständigheter anser jag att domstolen skall återförvisa målet till förstainstansrätten. Det ankommer på förstainstansrätten att bedöma om det föreligger något behov av att besluta om åtgärder för bevisupptagning liksom att bedöma vilket bevisvärde som skall tillskrivas de bevisuppgifter som getts in. Det ankommer även på förstainstansrätten att besluta om samtliga rättegångskostnader, inklusive kostnaderna för förevarande överklagande.
VI – Förslag till avgörande
74. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen avgör målet enligt följande:
1) Domen, meddelad av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt den 28 februari 2002 i de förenade målen T‑227/99 och T‑134/00, Kvaerner Warnow Werft mot kommissionen, upphävs.
2) Målet återförvisas till förstainstansrätten.
3) Beslut om rättegångskostnaderna meddelas vid ett senare tillfälle.
(1) .
(2)
–	Kommissionens beslut 1999/675/EG av den 8 juli 1999 om det statliga stöd som Förbundsrepubliken Tyskland beviljat till förmån för Kvaerner Warnow Werft GmbH (EGT L 274, s. 23) och 2000/336/EG av den 15 februari 2000 om det statliga stöd som Tyskland har genomfört till förmån för Kvaerner Warnow Werft GmbH (EGT L 120, s. 12) (nedan kallade återbetalningsbesluten eller de ifrågasatta besluten).
(3)
–	Dom av den 28 februari 2002 i de förenade målen T‑227/99 och T‑134/00, Kvaerner Warnow Werft mot kommissionen (REG 2002, s. II‑1205) (nedan kallad den överklagade domen).
(4)
–	EGT L 380, s. 27; svensk specialutgåva, område 8, volym 3, s. 3.
(5)
–	Rådets direktiv av den 20 juli 1992 om ändring av direktiv 90/684 (EGT L 219, s. 54).
(6)
–	Punkterna 4–14.
(7)
–	Nedan kallat direktiv 90/684.
(8)
–	Det rör sig om skrivelserna av den 3 mars 1993 SG (93) D/3421 om statligt stöd nr N 692/D/91, av den 17 januari 1994 SG (94) D/567 om statligt stöd nr N 692/J/91, av den 20 februari 1995 SG (95) D/1818 om statligt stöd nr N 1/95, av den 18 oktober 1995 SG (95) D/12821 om statligt stöd nr N 637/95 och av den 11 december 1995 SG (95) D/15969 om statligt stöd nr N 797/95 (se bilaga K2 till ansökan i målet T‑134/00, nedan gemensamt kallade tillståndsbesluten samt det första, det andra, det tredje, det fjärde respektive det femte tillståndsbeslutet).
(9)
–	Det kan påpekas att kommissionen har beräknat det stödbelopp som skulle återkrävas på grundval av ”en kombination av en lineärt proportionell metod och ett tillägg, vars funktion är att fånga upp den ytterligare snedvridning av konkurrensen som orsakats av det mycket kraftiga överskridandet av den årliga kapacitetsbegränsningen” (se punkt 103 i beslut 1999/675). Denna metod har också ifrågasatts inom ramen för förevarande förfarande (se punkterna 71 och 72 i förevarande förslag till avgörande).
(10)
–	EGT L 156, s. 39.
(11)
–	Artikel 1.
(12)
–	Med undantag för den första grunden avseende kommissionens rättsstridiga sammansättning (se punkterna 61–77 i den överklagade domen).
(13)
–	Överklagandet, punkterna 6–11.
(14)
–	Ibidem, punkterna 35–44.
(15)
–	Se bland annat dom av den 18 mars 1993 i mål C‑35/92 P, parlamentet mot Frederiksen (REG 1993, s. I‑991), punkterna 25 och 26, av den 22 december 1993 i mål C‑244/91 P, Pincherle mot kommissionen (REG 1993, s. I‑6965), punkt 31, av den 2 juni 1994 i mål C‑326/91 P, De Compte mot parlamentet (REG 1994, s. I‑2091), punkt 94, av den 16 juni 1994 i mål C‑39/93 P, SFEI m.fl. mot kommissionen (REG 1994, s. I‑2681), punkt 23, av den 11 mars 1997 i mål C‑264/95 P, kommissionen mot UIC (REG 1997, s. I‑1287), punkterna 48–51, av den 16 september 1997 i mål C‑362/95 P, Blackspur DIY m.fl. mot rådet och kommissionen (REG 1997, s. I‑4775), punkt 23, och av den 8 maj 2003 i mål C‑122/01 P, T. Port mot kommissionen (REG 2003, s. I‑0000), punkterna 16, 17 och 30–33, liksom domstolens beslut av den 25 mars 1996 i mål C‑137/95 P, SPO m.fl. mot kommissionen (REG 1996, s. I‑1611), punkterna 47–49, av den 12 december 1996 i mål C‑49/96 P, Progoulis mot kommissionen (REG 1996, s. I‑6803), punkt 27, och av den 18 oktober 2001 i mål C‑241/00 P, Kish Glass mot kommissionen (REG 2001, s. I‑7759), punkt 42.
(16)
–	Den överklagade domen, punkt 104.
(17)
–	Ibidem, punkt 106.
(18)
–	Ibidem, punkt 107.
(19)
–	Ibidem, punkt 92.
(20)
–	Ibidem, punkt 110.
(21)
–	Överklagandet, punkterna 16–24.
(22)
–	Ibidem, punkterna 25–34.
(23)
–	Ibidem, punkt 25.
(24)
–	Min kursivering.
(25)
– Min kursivering.
(26)
– Min kursivering.
(27)
–	Se överklagande, punkt 28.
(28)
–	Tredje skälet i direktiv 92/68.
(29)
–	Se ansökningarna i de förenade målen T‑227/99 och T‑134/00, punkt 267 respektive pu nkt 381.
(30)
–	Se härvid även överklagandet, punkterna 48–50, och svarsskrivelsen (det inledande avsnittet under rubriken yrkanden).