62001CJ0331_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-331/01,
Konungariket Spanien, inledningsvis företrätt av M. López-Monís Gallego, därefter av L. Fraguas Gadea, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
sökande,
mot
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av S. Pardo Quintillán, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 2001/557/EG av den 11 juli 2001 om undantagande från gemenskapsfinansiering av vissa utgifter som verkställts av medlemsstaterna inom ramen för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) (EGT L 200, s. 28), i den del som avser Konungariket Spanien,
meddelar DOMSTOLEN (första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden M. Wathelet samt domarna P. Jann och A. Rosas (referent),
generaladvokat: C. Stix-Hackl,
justitiesekreterare: biträdande justitiesekreteraren H. von Holstein,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att parterna har avgivit muntliga yttranden vid förhandlingen den 5 december 2002,
och efter att den 20 mars 2003 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Konungariket Spanien har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 6 september 2001, med stöd av artikel 230 första och andra styckena EG väckt talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 2001/557/EG av den 11 juli 2001 om undantagande från gemenskapsfinansiering av vissa utgifter som verkställts av medlemsstaterna inom ramen för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) (EGT L 200, s. 28), i den del som avser Konungariket Spanien.
2 Konungariket Spanien har bestritt undantagande från gemenskapsfinansiering för räkenskapsåret 1997 av ett belopp om 185 046 088 ESP, vilket avser djurbidrag. I beslut 2001/557 anges att det är fråga om budgetpost 2133 och att grunden för undantagandet är förekomsten av ett "system som inte överensstämmer med gemenskapsreglerna".
Tillämpliga bestämmelser
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
Förfarandet vid avslut av räkenskaperna
3 Enligt artiklarna 2.1 och 3.1 i rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (EGT L 94, s. 13, svensk specialutgåva, område 3, volym 3, s. 23), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1287/95 av den 22 maj 1995 (EGT L 125, s. 1) (nedan kallad förordning nr 729/70) finansierar garantisektionen vid EUGFJ bidrag vid export till tredje land samt intervention för att stabilisera jordbruksmarknaderna som har beviljats eller vidtagits i enlighet med gemenskapsbestämmelserna och inom ramen för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna.
4 Artikel 5 i förordning nr 729/70 innehåller bestämmelser för granskning och godkännande av årsredovisningar som har lagts fram av nationella utbetalande organ. Genom förordning nr 1287/95 gjordes betydande ändringar i denna bestämmelse.
5 I artikel 5.1 och 5.2 i förordning nr 729/70 föreskrivs följande:
"1. Medlemsstaterna skall med jämna mellanrum tillställa kommissionen följande uppgifter avseende de godkända utbetalande organ och samordningsorgan som avses i artikel 4 och de transaktioner som finansieras av fondens garantisektion:
a)
en redovisning av utgifterna och en bedömning av finansieringsbehoven,
b)
årsredovisningen tillsammans med nödvändiga underlag för granskning och godkännande och ett intyg avseende den vidarebefordrade redovisningens fullständighet, exakthet och sanningsenlighet.
2. Efter att har hört fondkommittén skall kommissionen
...
b)
före den 30 april året efter det aktuella budgetåret och på grundval av de uppgifter som avses i punkt 1 b, granska och godkänna årsredovisningen för de utbetalande organen.
Beslutet att godkänna årsredovisningen skall omfatta den överlämnade redovisningens fullständighet, exakthet och sanningsenlighet
Beslutet skall inte påverka beslut som fattas senare i enlighet med c.
c)
besluta om utgifter som inte skall omfattas av gemenskapens finansiering enligt artiklarna 2 och 3 när den finner att utgifterna inte har betalats i överensstämmelse med gemenskapsreglerna.
Varje beslut om att vägra finansiering skall föregås av att resultaten av kommissionens undersökningar och den berörda medlemsstatens svar överlämnas skriftligen varefter de två berörda parterna skall sträva efter att nå en överenskommelse om vilka åtgärder som skall vidtas.
Om ingen överenskommelse nås får medlemsstaten begära att ett förfarande inleds, i syfte att medla mellan deras respektive ståndpunkter inom en tid av fyra månader. Resultaten härav skall anges i en rapport, vilken skall överlämnas till och granskas av kommissionen innan ett beslut om att vägra finansiering fattas.
Kommissionen skall fastställa de belopp som skall undantas med beaktande i synnerhet av hur betydande bristen på överensstämmelse är. Kommissionen skall i detta syfte beakta överträdelsens natur och betydelse och den ekonomiska förlust som gemenskapen förorsakats.
En vägran att finansiera får inte inbegripa utgifter som betalats före de tjugofyra månader som föregick kommissionens skriftliga meddelande till den berörda medlemsstaten om resultaten av undersökningarna. ..."
6 I artikel 8.2 första stycket i förordning nr 729/70 avses oegentligheter eller försummelser som kan tillskrivas myndigheter eller andra organ i medlemsstaterna.
7 Fjärde, femte och sjätte skälen i förordning nr 1287/95 är relevanta för tolkningen av artikel 5 i förordning nr 729/70. I skälen anges följande:
"Det är oundgängligen nödvändigt att förkorta den tid inom vilken beslut avseende granskning och godkännande fattas. Databehandling måste därför i största möjliga utsträckning användas för att få fram den information som skall sändas till kommissionen. När kontroller utförs bör kommissionen omedelbart ha tillgång till alla uppgifter som rör utgifter, både i skriftlig form och i datafil.
Det förhållandet att ett beslut om godkännande av räkenskaperna fattas en enda gång per år orsakar ett flertal svårigheter eftersom beslutet för ett visst budgetår samtidigt och för samtliga åtgärder som i alla medlemsstater vidtagits av Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket, garantisektionen, innefattar en målsättning avseende räkenskaperna och en målsättning att konstatera att utgifterna är i överensstämmelse med gemenskapsreglerna. Detta enda beslut kan endast fattas med förseningar och det innehåller trots detta förbehåll och skilda bedömningar. Det är därför lämpligt att dela upp det i två olika slag av beslut, ett som avser granskning och godkännande av Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket, garantisektionens räkenskaper, och ett som lägger fast vilka slutsatser som kan dras av resultaten av granskningen av överensstämmelse.
Granskningen av överensstämmelse och därpå följande beslut om granskning och godkännande skall hädanefter inte vara knutna till verkställigheten av budgeten för ett visst budgetår. Det är nödvändigt att fastställa den längsta tid som de slutsatser som dras av granskningen av överensstämmelse kan avse."
8 Den 7 juli 1995 antog kommissionen förordning (EG) nr 1663/95 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 729/70 i fråga om förfarandet vid avslutande av räkenskaperna för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) (EGT L 158, s. 6).
9 I artikel 4 i förordning nr 1663/95, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 2245/1999 av den 22 oktober 1999 (EGT L 273, s. 5) (nedan kallad förordning nr 1663/95), föreskrivs att medlemsstaten senast den 10 februari året efter det berörda räkenskapsåret skall sända en årsrapport till kommissionen över utgifter hänförliga till EUGFJ:s garantisektion och rapporter upprättade av varje avdelning eller organ med stöd av artikel 5.1 i samma förordning samt de intyg och rapporter som upprättats av det attesterande organet eller organen.
10 I artikel 8.1 första stycket i förordning nr 1663/95 föreskrivs följande:
"Om kommissionen efter en undersökning anser att utgifterna har verkställts på ett sätt som strider mot gemenskapsreglerna skall den meddela den berörda medlemsstaten sina iakttagelser och ange vilka korrigeringsåtgärder som skall vidtas för att säkerställa att reglerna följs i framtiden."
Bestämmelserna om tilläggsbetalningar
11 Inom ramen för bovin spongiform encefalopati-krisen (nedan kallad BSE-krisen) antog rådet förordning (EG) nr 1357/96 av den 8 juli 1996 om tilläggsbetalningar under 1996 av de bidrag som avses i förordning (EEG) nr 805/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött och om ändring av den förordningen (EGT L 175, s. 9).
12 I förordning nr 1357/96 föreskrivs utbetalningar av tilläggsbidrag till producenter av nötkreatur (nedan kallade tilläggsbetalningar). För att i största möjliga mån påskynda den faktiska utbetalningen av de föreskrivna beloppen, föreskrivs i artiklarna 1-3 i denna förordning att tilläggsbetalningarna skall ske på grundval av uppgifter som hänför sig till bidrag som utbetalats för kalenderåret 1995 och att det därefter skall göras en justering i syfte att beakta antalet djur för vilka rätt till bidrag fastställts för kalenderåret 1996. I artikel 1.3 i nämnda förordning föreskrivs i detta avseende följande:
"I vilken utsträckning en producent är berättigad till var och en av de tilläggsbetalningar som avses i punkterna 1 och 2 och som erhållits för kalenderåret 1995 beror på det antal djur som denne visar sig vara bidragsberättigad till under kalenderåret 1996."
13 Enligt artikel 4 i förordning nr 1357/96 får medlemsstaterna göra tilläggsbetalningar under vissa omständigheter. I artikel 4 a avses gemenskapsstöd och i artikel 4 b avses nationellt stöd.
14 I artikel 5 i förordning nr 1357/96 föreskrivs följande:
"Utan hinder av vad som sägs i artiklarna 1, 2, 3 och 4 får medlemsstaterna bevilja det totala stödbelopp som följer av tillämpningen av artiklarna 1.1, 1.2 och 4 a till producenter av nötkreatur enligt objektiva kriterier, under förutsättning att kompensationen inte blir högre än inkomstbortfallet för dessa producenter och att någon snedvridning av konkurrensen inte förekommer."
15 I femte skälet i samma förordning, som är av betydelse för tolkningen av artikel 5 i förordningen, föreskrivs följande:
"Om produktionsstrukturen i en medlemsstat medför att ett annat betalningssystem än den nämnda ökningen av bidrag är lämpligare eller om kravet att alla utbetalningar skall ha fullgjorts före den 15 oktober gör det nödvändigt, bör medlemsstaten bemyndigas, utan hinder av vad som sägs ovan, att fördela det totala stöd som annars skulle ha utbetalats genom ökningar av bidrag samt det belopp som föreskrivs i bilagan till producenter av nötkreatur på grundval av objektiva kriterier."
16 I artikel 7 andra stycket i förordning nr 1357/96 föreskrivs följande:
"Gemenskapen skall endast finansiera medlemsstaternas utgifter för de utbetalningar som avses i artiklarna 1, 4 a och 5 om dessa utbetalningar har skett senast den 15 oktober 1996."
17 Den 29 juli 1996 antog kommissionen förordning (EG) nr 1504/96 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 1357/96 (EGT L 189, s. 77).
18 I första skälet i förordning nr 1504/96 anges att "[f]ör att säkerställa öppenhet mellan medlemsstaterna samt uppföljning och god förvaltning av de tilläggsbetalningar som förordning (EG) nr 1357/96 föreskriver, bör medlemsstaterna underrätta kommissionen om hur tilläggsbidragen beviljas, hur åtgärderna enligt förordningen genomförs på nationsnivå och om det slutgiltiga utfallet".
19 I artikel 1 i förordning nr 1504/96 föreskrivs följande:
"Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen enligt följande om de tilläggsstöd som avses i förordning (EG) nr 1357/96:
a)
Vid tillämpning av artiklarna 1 och 4 i förordningen skall rapportering ske
-
senast den 15 november 1996 och den 31 juli 1997 av hur många tilläggsbidrag som utbetalats enligt artikel 1 och dessa bidrag skall vara uppdelade på systemen ...,
-
snarast möjligt av hur bidragen och stöden som avses i artikel 4 a och eventuellt 4 b beviljas och därvid skall uppgifter om slag eller kategori av djur, förväntat antal bidrag, beräkningsmetoder för dessa och slutgiltiga utbetalningsdatum särskilt ingå, och
-
senast den 15 november 1996 och den 31 juli 1997 av totalt utbetalat stöd enligt artikel 4 a och eventuellt 4 b, liksom antal mottagare och antal berörda djur.
b)
Vid tillämpning av artikel 5 och i förekommande fall artikel 4 b i
förordningen skall rapportering ske
-
snarast möjligt av hur bidragen och stöden som avses i dessa artiklar beviljas och därvid skall uppgifter om slag eller kategori av djur, förväntat antal bidrag, beräkningsmetoder för dessa och slutgiltiga utbetalningsdatum särskilt ingå, och
-
senast den 15 november 1996 och den 31 juli 1997 av totalt utbetalat stöd enligt artikel 5 och artikel 4 b, liksom antal mottagare och antal berörda djur."
De nationella bestämmelserna
20 I ett dekret från det spanska jordbruks-, fiske-, och livsmedelsministeriet av den 19 september 1996 (BOE nr 228 av den 20 september 1996, nedan kallat ministerdekretet), återfinns bestämmelser om förfarandet för tilläggsbetalningar av bidrag till producenter av handjur av nötkreatur och av am- och dikor.
21 Ministerdekretet grundar sig på artikel 5 i förordning nr 1357/96, men som kriterium för beviljande av tilläggsbetalningar används det antal djur hos varje producent som berättigade till bidrag under regleringsåret 1995.
22 I skälen i ministerdekretet anges följande:
"I detta avseende får medlemsstaterna enligt artikel 5 i förordning (EG) nr 1357/96, utan hinder av vad som sägs i artiklarna 1-4 i samma förordning, bevilja det totala stödbelopp som följer av tillämpningen av artiklarna 1.1, 1.2 och 4 a till producenter av nötkreatur enligt objektiva kriterier, under förutsättning att kompensationen inte blir högre än inkomstbortfallet för dessa producenter och att inte någon snedvridning av konkurrensen förekommer.
Av detta skäl har det ansetts nödvändigt att som det mest objektiva kriteriet för beviljande av stöd använda det antal djur hos varje producent som berättigade till bidrag under regleringsåret 1995. På så sätt kan man öka flexibiliteten i systemet för producenternas erhållande av stöd och i största möjliga mån förenkla formaliteterna och det administrativa förfarandet för betalningarna, eftersom rätten till detta stöd under regleringsåret 1995 redan fastställts i varje konkret fall."
23 Såsom den spanska regeringen har gjort gällande vid domstolen anges i nämnda ministerdekret som skäl till att ett sådant dekret och inte ett kungligt dekret antogs att det förelåg en brådskande situation.
Det ifrågavarande förfarandet för finansiell korrigering
24 Den 8 juni 1998 översände det spanska jordbruks-, fiske-, och livsmedelsministeriet ett meddelande till kommissionen per telefax för att informera den om tilläggsbetalningar som "i enlighet med artikel 1 i förordning nr 1504/96" skett med tillämpning av förordning nr 1357/96 (nedan kallat meddelandet av den 8 juni 1998). Dokumentet innehåller en tabell med fyra kolumner. I den första kolumnen anges djurslaget, i den andra kolumnen antalet djur för vilka stöd har beviljats, i den tredje kolumnen storleken på varje bidrag och i den fjärde kolumnen den bestämmelse med stöd av vilken stöden beviljats. De nämnda bestämmelserna är artikel 1 och/eller artikel 4 a och/eller artikel 4 b i förordning nr 1357/96.
25 Ministerdekretet översändes till kommissionen vid en inspektion som genomfördes i Spanien från den 21 till den 25 september 1998 (nedan kallad inspektionen), som syftade till kontroll av räkenskaperna för räkenskapsåren 1997 och 1998.
26 Den 12 april 1999 riktade kommissionen med tillämpning av artikel 8.1 första stycket i förordning nr 1663/95 ett meddelande till Konungariket Spanien, i vilket den konstaterar att den omständigheten att denna medlemsstat varken justerat de tilläggsbetalningar som gjorts med tillämpning av förordning nr 1357/96 för att beakta de ansökningar om bidrag som ingetts för år 1996 eller, följaktligen, indrivit belopp som utbetalats felaktigt förefaller utgöra ett åsidosättande av artikel 2.1 och 2.2 i sistnämnda förordning. Kommissionen uppmanade den spanska regeringen att inkomma med information om de ifrågavarande beloppen.
27 Skriftväxling ägde rum mellan Konungariket Spanien och kommissionen som ledde till att förlikningsförfarandet genomfördes.
28 Enligt kommissionens sammanfattande rapport av den 19 juni 2001 anser kommissionen att Konungariket Spanien har tillämpat artikel 1 och inte artikel 5 i förordning nr 1357/96. Nämnda medlemsstat skulle följaktligen ha gjort den justering som krävs enligt denna förordning för att beakta antalet bidragsberättigande djur år 1996. Den finansiella korrigering som har tillämpats är 2 procent av de utgifter som Konungariket Spanien verkställde år 1996 som tilläggsbetalningar.
Talan
29 Konungariket Spanien har åberopat två grunder till stöd för sin talan. Den första grunden avser oriktig bedömning av kommissionen avseende iakttagandet av den gemenskapsförordning som är tillämplig i förevarande fall. Den andra grunden avser att kommissionen inte har iakttagit de delgivningsfrister som föreskrivs i nämnda bestämmelser.
Den första grunden
30 Som första grund har Konungariket Spanien gjort gällande att kommissionen felaktigt har ansett att Konungariket Spanien inte iakttagit förordning nr 1357/96.
31 Konungariket Spanien har till stöd för denna grund gjort gällande att det, när tilläggsbetalningarna beviljades, åberopade undantaget i artikel 5 i förordning nr 1357/96. Konungariket Spanien anser att villkoren för genomförande av denna bestämmelse var uppfyllda. För det första var kriteriet för beviljande objektivt, eftersom det var fråga om kompletterande bidrag. I detta avseende var det inte förbjudet att använda samma kriterium för betalningar som det som föreskrivs i förordning nr 1357/96. Om man därefter tar hänsyn till bidragets låga belopp, som motsvarade 2,9 procent av priset på de ifrågavarande djuren, var kompensationen, mot bakgrund av prisnedgången på mer än 30 procent mellan februari 1995 och juni 1996, inte högre än inkomstbortfallet för dessa producenter. Slutligen förekom det inte någon snedvridning av konkurrensen, eftersom alla stödmottagarna erhöll identiska tilläggsbetalningar.
32 Den spanska regeringen har vidare understrukit att det belopp som skulle ha utbetalats till producenterna på grundval av de uppgifter som hänför sig till räkenskapsåret 1996 skulle ha överstigit det belopp som faktiskt utbetalades på grundval av de uppgifter som hänför sig till räkenskapsåret 1995.
33 Nämnda regering har gjort gällande att det var berättigat att åberopa artikel 5 i förordning nr 1357/96 på grund av den brådskande situationen och kravet enligt artikel 7 i samma förordning att utbetalningarna skulle ske före den 15 oktober 1996. Den har understrukit att de två villkor som föreskrivs i femte skälet i denna förordning skiljs åt av ordet "eller" och att det andra villkoret, som avser betalningsdatumet, således var tillräckligt för att rättfärdiga tillämpningen av nämnda artikel 5. Enligt den spanska regeringen framgår detta av den slags norm som har använts, nämligen ett ministerdekret. Vidare vittnar motiveringen till detta dekret om att det var av brådskande karaktär.
34 Den spanska regeringen har bestritt att meddelandet av den 8 juni 1998 utgör ett erkännande av att artiklarna 1 och 4 i förordning nr 1357/96 har tillämpats. När det i detta meddelande återges bestämmelser, görs det i enlighet med artikel 5 i samma förordning, i vilken det föreskrivs att medlemsstaterna enligt objektiva kriterier kan bevilja producenterna av nötkreatur det stödbelopp som följer av tillämpningen av artiklarna 1 och 4 a. Genom meddelandet ville man visa att de belopp som utbetalades till producenterna enligt artikel 5 tog hänsyn till de belopp som anges i de ovannämnda artiklarna 1 och 4 a.
35 Den omständigheten att utgiften deklarerades i budgetposterna 2133.001 och 2133.002, benämnda "Tillägg till bidraget för am- och dikor" och "Tillägg till det särskilda bidraget", vilka föreskrivs för tillämpning av artikel 1 i förordning nr 1357/96, kan inte tolkas som en tillämpning av denna bestämmelse. Den spanska regeringen har i detta avseende nämligen gjort gällande att den endast skulle ha varit skyldig att ange utgiften i budgetposten 2133.004, vilken föreskrivs för tillämpning av artikel 5 i förordning nr 1357/96, om den hade tillämpat det första av de två villkor som anges i femte skälet i denna förordning, det vill säga om den hade tillämpat ett annat betalningssystem än ökning av bidrag.
36 Den spanska regeringen har dragit slutsatsen att den eftersom den tillämpade artikel 5 i förordning nr 1357/96 inte var tvungen att göra de justeringar som avses i samma förordning för att beakta rätten till bidrag för år 1996.
37 Kommissionen har påpekat att Konungariket Spanien har använt de kriterier för beviljande av tilläggsbetalningar som föreskrivs i förordning nr 1357/96. Den har vidare understrukit att denna medlemsstat upprepade gånger har uppgett att den tillämpat artiklarna 1 och 4 a och 4 b i nämnda förordning och inte artikel 5 i förordningen. Meddelandet av den 8 juni 1998 avser således endast artiklarna 1 och 4 a och 4 b i denna förordning. Detta dokument sändes på nytt den 2 oktober 1998 till kommissionen, efter att kommissionen hade framställt en begäran om kompletterande uppgifter vid sin inspektion. Dessutom deklarerades de verkställda utgifterna i budgetposterna 2133.001 och 2133.002, som föreskrivs för tillämpning av artikel 1 i nämnda förordning, i motsats till budgetposten 2133.004, som avser tillämpning av artikel 5.
38 Kommissionen anser således att Konungariket Spanien inte har tillämpat artikel 5 i förordning nr 1357/96, vilket det har gjort gällande, utan i stället artiklarna 1 och 4 a i denna förordning. Av detta följer att denna regering skulle ha iakttagit artikel 1.3 i nämnda förordning och gjort nödvändiga justeringar med hänsyn till de bidrag som motsvarar räkenskapsåret 1996.
39 I andra hand har kommissionen gjort gällande att även om Konungariket Spanien skulle anses ha tillämpat artikel 5 i förordning nr 1357/96, har det inte iakttagit de villkor som föreskrivs i denna bestämmelse.
40 För det första framgår det av femte skälet i förordning nr 1357/96 att det ifrågavarande stödet skulle ha beviljats på ett annat sätt än genom ökning av bidrag. För det andra skulle Konungariket Spanien för att iaktta artikel 5 i förordning nr 1357/96 ha fastställt kriterier som hade samband med inkomstbortfallet för producenterna år 1996, det vill säga året för BSE-krisen som avses i denna förordning, och inte ha beviljat stöd till dem som hade upphört eller i betydande mån begränsat sin verksamhet under åren 1995 och 1996. För det tredje har inte denna medlemsstat visat varför det förelåg en brådskande situation som gjorde det motiverat att tillämpa artikel 5. Den betalningsfrist som föreskrevs i gemenskapsbestämmelserna gällde alla medlemsstater. Dessutom var uppgifterna avseende bidragen för år 1995 tillgängliga och gjorde det möjligt att göra sådana tilläggsbetalningar som föreskrivs i nämnda förordning.
Domstolens bedömning
41 Inledningsvis påpekar domstolen att förordning nr 1357/96 antogs för att genom snabba tilläggsbetalningar hjälpa producenterna av nötdjur efter BSE-krisen, som uppkom i mars 1996.
42 Domstolen understryker vidare att för att säkerställa öppenhet mellan medlemsstaterna samt uppföljning och god förvaltning av tilläggsbetalningarna, föreskrevs i förordning nr 1504/96 att kommissionen inom bestämda frister, nämligen senast den 15 november 1996 respektive den 31 juli 1997, skulle tillställas exakta uppgifter.
43 I förevarande mål var det först genom meddelandet av den 8 juni 1998, således 17 månader för sent, som den spanska regeringen till kommissionen översände några uppgifter som hänvisade till artiklarna 1 och 4 i förordning nr 1357/96. På grundval av detta meddelande hade kommissionen all anledning att tro att den spanska regeringen hade tillämpat artikel 1 i denna förordning, särskilt som den inte bestritt att budgetutgifterna deklarerades i budgetposterna 2133.001 och 2133.002, som föreskrivs för tillämpning av artikel 1 i nämnda förordning, och inte i post 2133.004, som avser tillämpning av artikel 5 i samma förordning.
44 Den spanska regeringen har åberopat att ministerdekretet av den 19 september 1996, som meddelades kommissionen först i slutet av september månad år 1998, visar att artikel 5 i förordning nr 1357/96 har tillämpats. I detta avseende påpekar domstolen inledningsvis att även om denna bestämmelse faktiskt omnämns i dekretet, används i detta dekret samma kriterier för beviljande av tilläggsbetalningar som dem som föreskrivs i artikel 1 i samma förordning för provisoriska betalningar, nämligen rätt till bidrag för djur hållna under kalenderåret 1995.
45 Domstolen konstaterar därefter att ministerdekretet inte innehåller någon motivering som överensstämmer med kraven i förordning nr 1357/96 för användning av artikel 5 i förordningen. Att en brådskande situation uppkom till följd av de föreskrivna tidsgränserna för betalning har omnämnts endast av skäl som hänför sig till nationell rätt, i syfte att rättfärdiga att det spanska jordbruks-, fiske-, och livsmedelsministeriet var behörigt att anta detta dekret. Under alla omständigheter har den spanska regeringen, såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 46-48 i sitt förslag till avgörande, inte visat att det förelåg en särskild och ovanligt brådskande situation som gjorde det motiverat att tillämpa artikel 5, eftersom betalningsfristerna var desamma för samtliga medlemsstater och - såsom det anges i ministerdekretet - uppgifterna avseende bidragen för år 1995 var tillgängliga.
46 Domstolen konstaterar slutligen att den enda motiveringen för åberopandet av nämnda artikel 5 som återfinns i ministerdekretet är den som avser nödvändigheten att "öka flexibiliteten i systemet för producenternas erhållande av stöd och i största möjliga mån förenkla formaliteterna och det administrativa förfarandet för betalningarna, eftersom rätten till detta stöd under regleringsåret 1995 redan fastställts i varje konkret fall". Denna motivering tyder på att åberopandet av artikel 5 endast kan rättfärdigas av en önskan att undvika de administrativa förfaranden som är förbundna med de justeringar som syftar till att beakta rätten till bidrag för år 1996.
47 Det är möjligt att kommissionens andrahandsinvändning, avseende felaktig tillämpning av artikel 5 i förordning nr 1357/96, skulle kunna godtas. Det är inte nödvändigt att fastställa huruvida villkoren i femte skälet i förordning nr 1357/96 är kumulativa eller alternativa, utan det är tillräckligt att konstatera att det inte har visats att det förelåg någon brådskande situation - den enda förklaring som har åberopats av den spanska regeringen - såsom har angetts i punkt 45 i förevarande dom.
48 Med beaktande av omständigheterna i förevarande mål, anser domstolen att kommissionens förstahandsinvändning, avseende att artiklarna 1-3 i förordning nr 1357/96 inte har iakttagits, skall godtas. Kommissionen har med rätta ansett att den spanska regeringen egentligen har tillämpat artikel 1 i förordning nr 1357/96. Kommissionen har i detta avseende kunnat beakta villkoren för beviljande av tilläggsbetalningar som motsvarar dem som föreskrivs i denna bestämmelse, att villkoren för tillämpning av artikel 5 i nämnda förordning inte var uppfyllda, att det inte fanns någon motivering avseende användningen av artikel 5 samt de uppgifter som Konungariket Spanien tillställde kommissionen, särskilt meddelandet av den 8 juni 1998 och vid avslutet av räkenskaperna avseende utgifterna för det ifrågavarande året.
49 Talan skall således inte bifallas på Konungariket Spaniens första grund.
Den andra grunden
50 Som andra grund har Konungariket Spanien gjort gällande att kommissionen har åsidosatt den frist om 24 månader som föreskrivs i artikel 5.2 c i förordning nr 729/70. De utgifter som motsvarar tilläggsbetalningarna verkställdes år 1996, medan det första meddelandet som avser tilläggsbetalningarna är en skrivelse från kommissionen av den 12 april 1999.
51 Den spanska regeringen har, mot kommissionens argument att hänsyn skall tas till det år under vilket justeringarna skulle ha gjorts, det vill säga år 1997, åberopat förlikningsorganets rapport, som innehåller bland annat följande:
"-
En uttrycklig skyldighet att indriva utbetalningar som skett med för höga belopp finns vid tillämpning av artiklarna 1 och 2 men inte inom ramen för artikel 5.
- Inom ramen för den tolkning som de spanska myndigheterna har gjort av artikel 5, fanns det inte något skäl för dem att anse att deras utbetalningar delvis skulle indrivas, och de underrättades inte formellt om detta förrän efter 24 månader. Fram till dess var de ifrågavarande utgifterna rättsligt och bokföringsmässigt av slutgiltig karaktär.
- Även om kommissionens tjänstemän anser att betalningarna skall omklassificeras så att de skall anses ha skett enligt artikel 1, kan det konstateras att denna omklassificering har gjorts först efter det att de 24 månaderna hade löpt ut ... ."
52 Den spanska regeringen anser dessutom att om kommissionen verkligen hade velat göra en finansiell korrigering avseende räkenskapsåret 1997, skulle den ha beaktat utgifterna under detta räkenskapsår, avseende vilka det utbetalda beloppet översteg det som var berättigat, och på utgifterna ha tillämpat en korrigering med 2 procent. Den har även understrukit att det vad beträffar nämnda räkenskapsår inte fanns någon budgetpost 2133 i förteckningen över utgifter. Det skulle ha varit orimligt att göra en finansiell korrigering för ett räkenskapsår avseende vilket det inte fanns någon lämplig budgetpost.
53 Den spanska regeringen har slutligen erinrat om att artikel 5.2 c i förordning nr 729/70 syftar till att säkerställa rättssäkerhet.
54 Kommissionen har gjort gällande att det i den spanska regeringens påståenden avseende olika budgetposter inte ifrågasätts om det finns en skyldighet enligt artiklarna 1.3 och 2 i förordning nr 1357/96 att ompröva rätten till de tilläggsbetalningar som utbetalades år 1995 på grundval av antalet djur för vilka producenten erhållit bidrag för år 1996. Sådana omprövningar kunde logiskt sett inte ske förrän år 1997.
55 Vad beträffar referensåret för beräkningen av den finansiella korrigeringen anser kommissionen att den spanska regeringen inte har beaktat den omständigheten att de utgifter som skulle indrivas under räkenskapsåret 1997 motsvarar tilläggsbetalningar som under räkenskapsåret 1996 beviljades producenter som inte hade rätt till dem och som deklarerades av de spanska myndigheterna i budgetposten 2133. Kommissionen anser således att den omständigheten att denna budgetpost ändrades avseende räkenskapsåret 1997 saknar betydelse. Denna ändring i förteckningen avseende ett räkenskapsår i förhållande till förteckningen avseende föregående räkenskapsår hindrar inte att den finansiella korrigeringen avser räkenskapsåret 1997, såsom är fallet i förevarande mål.
56 Kommissionen har slutligen understrukit att hänvisningen till rättssäkerhet saknar grund inom ramen för förevarande mål, eftersom det var de spanska myndigheterna själva som uppgav för kommissionen att artiklarna 1 och 4 i förordning nr 1357/96 var de bestämmelser enligt vilka betalningarna gjorts.
Domstolens bedömning
57 Såsom det anges i punkt 48 i förevarande dom är det med rätta som kommissionen har ansett att Konungariket Spanien egentligen har tillämpat artikel 1 i förordning nr 1357/96.
58 Av detta följer att Konungariket Spanien i enlighet med artiklarna 1-3 i nämnda förordning skulle göra justeringar i syfte att beakta rätten till bidrag för år 1996.
59 Eftersom sådana justeringar endast kan göras under räkenskapsåret 1997 konstaterar domstolen att den frist om 24 månader som föreskrivs i artikel 5.2 c i förordning nr 729/70 har iakttagits.
60 Under alla omständigheter kan Konungariket Spanien, för att kontrollera om denna frist om 24 månader har iakttagits, inte endast beakta det datum då utgifterna verkställdes, utan att över huvud taget beakta det datum då det till kommissionen översände relevant och tillräcklig information avseende dessa utgifter som gjorde det möjligt för kommissionen att avsluta räkenskaperna.
61 Som framgår av fjärde skälet i förordning nr 1287/95 var förkortandet av fristen för antagande av beslutet avseende granskning och godkännande knutet till databehandling av den information som skall sändas till kommissionen samt till att kommissionen, när kontroller utförs, har en fullständig och omedelbar tillgång till de uppgifter som rör utgifter, både i skriftlig form och i datafil.
62 Domstolen erinrar för övrigt om att i enlighet med artikel 4.2 i förordning nr 1663/95 skall alla handlingar som är nödvändiga för avslut av räkenskaperna för det berörda räkenskapsåret sändas till kommissionen senast den 10 februari året efter det berörda räkenskapsåret. Av denna bestämmelse följer underförstått att medlemsstaterna skall översända de nödvändiga handlingarna med vederbörlig omsorg för att kommissionen skall ha tillräckligt med tid för att kontrollera dem.
63 I förevarande mål var det först i slutet av september månad 1998, vid inspektionen och på kommissionens begäran, som Konungariket Spanien översände ministerdekretet, i vilket det angavs att denna medlemsstat hade tillämpat artikel 5 i förordning nr 1357/96, medan rapportering skulle ha skett den 15 november 1996 och den 31 juli 1997 av totalt utbetalat stöd, liksom av antal stödmottagare och antal berörda djur i enlighet med artikel 1 b i förordning nr 1504/96. Vidare skulle rapportering ha skett "snarast möjligt" av hur de stöd som avses i nämnda artikel 5 hade beviljats, det vill säga, för att denna bestämmelse skulle få ändamålsenlig verkan, före den 15 november 1996.
64 Om den spanska regeringens resonemang godtogs och om det antas att tilläggsbetalningarna gjordes den sista tillåtna dagen, i förevarande mål den 15 oktober 1996, skulle kommissionen endast ha haft tre veckor på sig, nämligen från den 25 september 1998 - det datum då inspektionen avslutades - till och med den 15 oktober samma år för att bestrida att Konungariket Spaniens utgifter var korrekta. Det kan inte heller uteslutas att kommissionen i andra fall då medlemsstaten inte översänt någon av de uppgifter som är nödvändiga för kontroll och avslut av räkenskaper skulle förlora sin rätt att bestrida att de utgifter som den berörda medlemsstaten haft är korrekta till och med innan den kände till att sådana utgifter existerade.
65 Såsom domstolen redan har uttalat syftar begränsningen av fristen för justering av räkenskaperna till att säkerställa medlemsstaternas rättssäkerhet, genom att kommissionen inte har möjlighet att ifrågasätta utgifter som verkställts flera år innan ett beslut om överensstämmelse fattas (dom av den 21 mars 2002 i mål C-130/99, Spanien mot kommissionen, REG 2002, s. I-3005, punkt 133). En medlemsstat kan emellertid endast göra anspråk på det skydd som ges genom denna frist om medlemsstaten själv iakttar sina skyldigheter enligt gemenskapsbestämmelserna, särskilt vad avser frivilligt översändande av uppgifter som är nödvändiga för kontrollen.
66 Av nämnda överväganden följer att talan inte kan bifallas på Konungariket Spaniens andra grund och att dess talan följaktligen skall ogillas.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
67 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Konungariket Spanien skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom denna stat har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(första avdelningen)
följande dom:
1) Talan ogillas.
2) Konungariket Spanien skall ersätta rättegångskostnaderna.