61996CJ0045_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-45/96,
angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget, från Bundesgerichtshof (Tyskland), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan
Bayerische Hypotheken- und Wechselbank AG
och
Edgar Dietzinger,
angående tolkningen av rådets direktiv 85/577/EEG av den 20 december 1985 för att skydda konsumenten i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslokaler (EGT L 372, s. 31; svensk specialutgåva, område 15, volym 7, s. 83),
meddelar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
sammansatt av ordföranden på den första avdelningen, M. Wathelet, tillförordnad avdelningsordförande på femte avdelningen, samt domarna J.C. Moitinho de Almeida, D.A.O. Edward, P. Jann och L. Sevón (referent),
generaladvokat: F.G. Jacobs,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören H.A. Rühl,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- Edgar Dietzinger, genom advokaten Eberhard Bubb, Landshut,
- Tysklands regering, genom Alfred Dittrich, Regierungsdirektor, förbundsjustitieministeriet, och Bernd Kloke, Oberregierungsrat, förbundsekonomiministeriet, båda i egenskap av ombud,
- Belgiens regering, genom förste rådgivaren Jan Devadder, utrikes-, utrikeshandels- och utvecklingsbiståndsministeriet, i egenskap av ombud,
- Frankrikes regering, genom Catherine de Salins, sous-directeur, utrikesministeriets rättsavdelning, och Régine Loosli-Surrans, chargé de mission, samma avdelning, båda i egenskap av ombud,
- Finlands regering, genom lagstiftningsrådet Tuula Pynnä, utrikesministeriets rättsavdelning, i egenskap av ombud,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom Carmel O'Reilly och Ulrich Wölker, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att muntliga yttranden har avgivits vid sammanträdet den 22 januari 1997 av: Edgar Dietzinger, Tysklands regering, Frankrikes regering, Finlands regering och kommissionen,
och efter att den 20 mars 1997 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Bundesgerichtshof har genom beslut av den 11 januari 1996, som inkom till domstolen den 15 februari samma år, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget ställt en fråga om tolkningen av rådets direktiv av den 20 december 1985 för att skydda konsumenten i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslokaler (EGT L 372, s. 31; svensk specialutgåva, område 15, volym 7, s. 83).
2 Frågan har uppkommit i en tvist mellan Bayerische Hypotheken- und Wechselbank AG (nedan kallad banken) och Edgar Dietzinger angående infriande av en borgensförbindelse som denne ingått med banken.
3 Artikel 1.1 i direktiv 85/577 har följande lydelse:
"Detta direktiv skall gälla för avtal där en näringsidkare tillhandahåller en konsument varor eller tjänster, när besöket inte äger rum på konsumentens uttryckliga begäran. Direktivet omfattar avtal som ingås
- under en utflykt organiserad av näringsidkaren utanför dennes fasta affärslokaler, eller
- under ett besök som näringsidkaren avlägger
i) i konsumentens eller i någon annan konsuments hem
ii) på konsumentens arbetsplats."
4 Artikel 2 har följande lydelse:
"I detta direktiv avses med
- konsument: en fysisk person som, i de transaktioner som täcks av detta direktiv, uppträder med avsikter, som kan anses ligga utanför hans näringsverksamhet eller yrkesområde
- näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som för transaktionen ifråga uppträder i sin affärs- eller yrkesmässiga roll, och varje person som handlar i näringsidkarens namn eller på hans vägnar."
5 I artikel 4 i direktiv 85/577 föreskrivs att näringsidkaren är skyldig att skriftligen informera konsumenten om dennes rätt att häva avtalet inom en bestämd period. I artikel 5 anges att denna frist är minst sju dagar från det att konsumenten mottagit information om sin rätt att häva avtalet.
6 Edgar Dietzingers far driver en byggfirma till vilken banken bland annat beviljat en checkkredit. Genom skriftlig förklaring av den 11 september 1992 tecknade Dietzinger solidarisk borgen för upp till 100 000 DM för hans föräldrars förpliktelser gentemot banken.
7 Borgensförbindelsen undertecknades hemma hos Edgar Dietzingers föräldrar. En banktjänsteman hade kommit dit efter överenskommelse per telefon med Dietzingers mor. Dietzinger informerades inte om sin hävningsrätt.
8 I maj 1993 sade banken med omedelbar verkan upp samtliga lån som lämnats Dietzingers föräldrar, vilka sammanlagt uppgick till mer än 1 600 000 DM. Banken krävde dessutom Dietzinger på delbetalning på 50 000 DM enligt borgen. Han försökte då avsäga sig åtagandet genom att hävda att han inte hade informerats om sin hävningsrätt, vilket stred mot bestämmelserna i Gesetz über den Widerruf von Haustürgeschäften und ähnlichen Geschäften av den 16 januari 1986 (Lagen om uppsägning av avtal som ingås genom hemförsäljning eller liknande försäljning, BGBl. I, 122), genom vilken direktiv 85/577 införlivats med tysk rätt.
9 Sedan Landgericht bifallit bankens talan överklagade Dietzinger till Oberlandesgericht, vilken fastställde Landgerichts beslut.
10 Dietzinger för numera revisionstalan vid Bundesgerichtshof, som fann att direktiv 85/577 måste tolkas för att lösa tvisten och därför ställde följande fråga till domstolen:
"Hör en borgensförbindelse enligt tysk rätt, vilken slutits mellan ett kreditinstitut och en fysisk person, som i detta avseende inte uppträder i sin näringsverksamhet eller inom sitt yrkesområde, som säkerhet för en kreditfordran som kreditinstitutet har mot en tredje person, till 'avtal där en näringsidkare tillhandahåller en konsument varor eller tjänster' (artikel 1.1 i rådets direktiv 85/577/EEG av den 20 december 1985 för att skydda konsumenten i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslokaler, EGT L 372, s. 31)?"
11 Genom sin fråga vill Bundesgerichtshof i huvudsak veta om en borgensförbindelse som ingåtts av en enskild person, som inte uppträder i sin näringsverksamhet eller inom sitt yrkesområde, omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 85/577.
12 Dietzinger och kommissionen anser att direktiv 85/577 är tillämpligt på borgensförbindelser på grund av direktivets syfte, vilket är att skydda konsumenter som ingår avtal i hemmet, där de inte kunnat förbereda avtalsförhandlingen. På samma sätt som köparen i ett köpeavtal, åtar sig borgensmannen i en borgensförbindelse att fullgöra sina skyldigheter. Eftersom borgensmannen inte erhåller någon motprestation, borde han åtnjuta ett ännu starkare skydd.
13 I detta avseende anser kommissionen att artikel 1 i direktiv 85/577 är tillämplig på varje avtal mellan en enskild och en näringsidkare, vilken i sin verksamhet allmänt tillhandahåller konsumenter varor eller tjänster, även om avtalet i fråga inte innehåller en sådan motprestation. Uttrycket "avtal där en näringsidkare tillhandahåller en konsument varor eller tjänster" har endast använts i direktivet för att undvika att dess tillämpningsområde inskränks till försäljning av varor.
14 Den tyska, den belgiska, den franska och den finska regeringen anser däremot att borgensförbindelsen inte omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 85/577, främst på grund av att det inte utgör ett "avtal där en näringsidkare tillhandahåller en konsument varor eller tjänster" i den mening som avses i artikel 1.
15 Enligt dessa regeringar innebär detta uttryck att näringsidkaren måste tillhandahålla konsumenten en vara eller en tjänst, för att konsumenten skall kunna åberopa direktiv 85/577, varför det inte är tillräckligt att näringsidkaren säljer varor eller tillhandahåller tjänster i största allmänhet. En sådan tolkning framgår särskilt klart vid en läsning av den engelska versionen ("to contracts under which a trader supplies goods or services to a consumer"). I ett sådant fall som det som är aktuellt i målet vid den nationella domstolen ger borgensåtagandet inte rätt till någon motprestation, eftersom konsumenten vare sig erhåller någon vara eller tjänst från den näringsidkare med vilken avtalet ingås.
16 Dessa regeringar har dessutom gjort gällande att frågan om säkerheter inte har reglerats genom direktiv 85/577, vilket i så fall hade innehållit särskilda bestämmelser, bland annat om vad som händer med det huvudavtal för vilket borgensmannen har ställt borgen, om borgensmannen utnyttjar sin rätt att häva avtalet. Borgensmannens skydd omfattas således endast av de nationella rättsordningarna. Den franska regeringen har särskilt anfört att borgen är ett accessoriskt åtagande och att den med hänsyn härtill bör undantas från direktivets tillämpningsområde, eftersom det av direktiv 85/577 inte framgår vilka följderna för huvudförpliktelsen skulle bli om borgensförbindelsen visar sig vara ogiltig.
17 Enligt artikel 1 i direktiv 85/577 är direktivet tillämpligt på "avtal där en näringsidkare tillhandahåller en konsument varor eller tjänster", när avtalet sluts utanför näringsidkarens fasta affärslokaler, utom ifall konsumenten uttryckligen inbjudit näringsidkaren för att ingå ett avtal.
18 För att avgöra om en borgensförbindelse som utgör säkerhet för ett kreditavtal som huvudgäldenären har ingått kan omfattas av direktiv 85/577, skall det anmärkas att undantagen i artikel 3.2 i direktivet inte innebär att direktivets tillämpningsområde begränsas med avseende på typen av varor och tjänster som avtalet rör, förutsatt att dessa varor och tjänster är avsedda för privat konsumtion. Att bevilja en kredit utgör en tjänst, och borgensförbindelsen förekommer endast som en sidoförpliktelse i förhållande till huvudavtalet. I praktiken utgör denna borgensförbindelse oftast en förutsättning för huvudavtalet.
19 Dessutom finns det ingenting i direktivets ordalydelse som tyder på att det är nödvändigt att den person som ingått avtalet om tillhandahållande av varor eller tjänster är samma person som erhåller dem. Direktiv 85/577 syftar nämligen till att skydda konsumenter, genom att ge dem möjlighet att häva ett avtal som inte har tillkommit på kundens initiativ utan på näringsidkarens initiativ, när denna kund inte kunnat bedöma alla konsekvenser av sin rättshandling. Av denna anledning kan man inte från direktivets tillämpningsområde utesluta ett avtal som gynnar en tredje person, av den enda anledningen att de varor eller tjänster som har köpts är avsedda för en person som inte är part i avtalsförhållandet i fråga.
20 Med beaktande av det nära sambandet mellan kreditavtalet och den därtill knutna borgen samt omständigheten att en person som åtar sig att garantera återbetalning av en skuld kan vara solidariskt betalningsansvarig eller borgensman, kan det inte uteslutas att borgen inte omfattas av direktivet.
21 Det skall vidare anmärkas att ett eventuellt upphävande av en borgen som ingåtts genom hemförsäljning, i den mening som avses i direktiv 85/577, endast är ett specialfall bland alla de fall där fråga uppkommer vilken verkan en eventuellt ogiltig sidoförpliktelse har för huvudförpliktelsen. Mot denna bakgrund kan man inte dra den slutsatsen att direktivet inte är tillämpligt på borgen, eftersom det inte innehåller några bestämmelser om vad som händer med huvudavtalet ifall borgensmannen utövar sin rätt att häva avtalet enligt artikel 5.
22 Det följer emellertid av ordalydelsen i artikel 1 i direktivet, samt av förhållandet att borgen är en sidoförpliktelse, att den enda form av borgen som omfattas av direktivet är en borgensförbindelse som avser ett avtal genom vilket en konsument vid hemförsäljning ingått avtal med en näringsidkare för att från denne erhålla varor eller tjänster. Eftersom direktivet endast har till syfte att skydda konsumenter, kan en borgensman endast omfattas av detsamma om denne i enlighet med artikel 2 första strecksatsen i direktivet har ingått ett avtal som kan anses ligga utanför hans näringsverksamhet eller yrkesområde.
23 Tolkningsfrågan skall således besvaras på så sätt, att artikel 2 första stycket i direktiv 85/577 skall tolkas så, att en borgensförbindelse, vilken ingåtts av en fysisk person som i detta avseende inte uppträder i sin näringsverksamhet eller inom sitt yrkesområde, inte omfattas av direktivets tillämpningsområde, om avtalet avser betalning av en skuld som en annan person har och denna person iklätt sig skulden i sin näringsverksamhet eller inom sitt yrkesområde.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
24 De kostnader som har förorsakats den tyska, den belgiska, den franska och den finska regeringen samt kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
- angående den fråga som genom dom av den 11 januari 1996 ställts av Bundesgerichtshof - följande dom:
Artikel 2 första stycket rådets direktiv 85/577/EEG av den 20 december 1985 för att skydda konsumenten i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslokaler skall tolkas så, att en borgensförbindelse, vilken ingåtts av en fysisk person som i detta avseende inte uppträder i sin näringsverksamhet eller inom sitt yrkesområde, inte omfattas av direktivets tillämpningsområde, om avtalet avser betalning av en skuld som en annan person har och denna person iklätt sig skulden i sin näringsverksamhet eller inom sitt yrkesområde.