Preliminär utgåva
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JULIANE KOKOTT
föredraget den 16 april 2026(1)
Mål C-36/25
Energia Group Holdings (ROI) DAC,
Energia Customer Solutions Limited,
Wind Generation Ireland Limited,
Holyford Windfarm Limited,
Cornavarrow Windfarm Limited,
Eshmore Limited,
GR Wind Farms 1 Limited,
CNOC Windfarms Limited,
TRA Investments Limited,
Ballybane Windfarms Limited,
Beam Wind Limited,
Meenaward Wind Farm Limited,
Cordal Windfarms Limited,
Sigatoka Limited,
Glanaruddery Windfarms Limited,
Glencarbry Windfarm Limited,
Gortahile Windfarm Limited,
Killala Community Windfarm Designated Activity Company,
Kill Hills Windfarm Limited,
Knocknacummer Wind Farm Limited,
Knocknalour Wind Farm Limited,
Seahound Wind Developments Limited,
Lisdowney Wind Farm Limited,
Monaincha Wind Farm Limited,
Ronaver Energy Limited,
Tullynamoyle Wind Farm II Limited
mot
The Commission for Regulation of Utilities,
ytterligare deltagare i rättegången:
Eirgrid PLC,
The Attorney General
(begäran om förhandsavgörande framställd av Supreme Court (Högsta domstolen, Irland))
” Begäran om förhandsavgörande – Inre marknaden för el – Gemensamma regler – Förordning (EU) 2019/943 – Artikel 13.7 – Producenter av el från förnybara energikällor – Prioriterad inmatning – Icke marknadsbaserad omdirigering – Rätt till ekonomisk ersättning – Beräkningsmetoder – Lämplig ersättning – Direkt effekt – Villkor ”
Innehållsförteckning
I.
Inledning
II.
Tillämpliga bestämmelser
A.
Förordning (EU) 2019/943 om den inre marknaden för el
B.
Direktiv (EU) 2019/944 om gemensamma regler för den inre marknaden för el
III.
Bakgrund till tvisten, tolkningsfrågorna samt förfarandet vid domstolen
IV.
Rättslig bedömning
A.
Räckvidden av artikel 13.7 i förordning 2019/943 (fråga 1)
1.
Inledande synpunkter
2.
Villkor för tillämpning av och funktionssättet hos ersättningsmekanismen i artikel 13.7 i förordning 2019/943 (fråga 1a)
a)
Tolkning utifrån lydelsen
b)
Systematisk, teleologisk och historisk tolkning
c)
Slutsatser avseende fråga 1 a
3.
Räckvidden av villkoret ”omotiverat låg eller omotiverat hög ersättning” (fråga 1 b)
4.
Är det tillåtet att anta nationella genomförandeåtgärder, enligt vilka rätten till ekonomisk ersättning är beroende av att producenten drar nytta av prioriterad inmatning? (Fråga 1 c)
B.
Har artikel 13.7. i förordning 2019/943 direkt effekt? (Fråga 2)
1.
Avgränsning mellan villkoren för direkt effekt och för direkt tillämplighet
2.
Uppfyllande av kriterierna för direkt effekt
3.
Förslag till avgörande i denna del
C.
Andra rättsmedel (fråga 3)
D.
Övriga frågor (Fråga 4)
1.
Uppskjutande av fullgörandet av rätten till ersättning? (Fråga 4 a och b)
2.
Begränsning eller utvidgning av den personkrets som kan göra gällande en rätt till ekonomisk ersättning? (Fråga 4 c)
a)
Första delen: Uteslutning av mindre producenter?
b)
Andra delen: Ersättningskrav från förmedlare?
3.
Utgör betalningar som överstiger marknadspriset på grund av ett CPPA ”ekonomiskt stöd”? (Fråga 4 d)
V.
Förslag till avgörande
I.      Inledning
1.        Den inre marknaden för el som liberaliserats och harmoniserats, bland annat genom förordning (EU) 2019/943(2) och direktiv (EU) 2019/944,(3) bygger i princip på marknadsregler.(4) Samtidigt ska den dock främja en hållbar elproduktion där fossila bränslen fasas ut,(5) och därför prioriteras i princip leveranser av el från producenter av förnybar energi (prioriterad inmatning). Elmarknadernas komplexa funktion kräver ibland, av skäl som rör efterfrågeflexibilitet och systemsäkerhet, icke marknadsbaserade ingripanden från de systemansvarigas sida, såsom den omdirigering nedåt som är aktuell i förevarande mål. En sådan omdirigering får till följd att den berörda producenten av förnybar energi – till exempel vindkraft – tillfälligt inte tillåts att mata in den mängd el som denne producerar eller kan producera i nätet. I gengäld har producenten rätt att kräva ekonomisk ersättning från den systemansvariga. En rätt till ersättning uppkommer emellertid även när den systemansvariga förordnar om omdirigering uppåt, det vill säga när den berörda producenten åläggs att producera och mata in mer el i systemet än vad denne hade gjort under marknadsvillkor.
2.        Tvisten i det nationella målet som ligger till grund för den aktuella begäran om förhandsavgörande avser tillämpningen av nationella och unionsrättsliga bestämmelser för att beräkna ekonomisk ersättning vid icke marknadsbaserad omdirigering nedåt. Domstolen har således för första gången möjlighet att klargöra de komplicerade villkor som föreskrivs i unionsrätten avseende rätten till ekonomisk ersättning i denna situation.
II.    Tillämpliga bestämmelser
3.        Den unionsrättsliga ramen utgörs huvudsakligen av förordning 2019/943 och direktiv 2019/944.
A.      Förordning (EU) 2019/943 om den inre marknaden för el
4.        Enligt artikel 2.26 i förordning 2019/943 avses med omdirigering ”en åtgärd, inbegripet begränsning av tilldelad kapacitet som aktiveras av en eller flera systemansvariga genom att ändra produktionsmönstret eller belastningsmönstret, eller båda, för att ändra fysiska flöden i elsystemet och minska en fysisk överbelastning eller på annat sätt säkerställa systemsäkerhet”.(6)
5.        Artikel 12 i förordning 2019/943 reglerar dirigering av produktion och efterfrågeflexibilitet. Enligt punkt 1 ska ”[d]irigering av kraftproduktionsanläggningar och efterfrågeflexibilitet … vara icke-diskriminerande, transparent och, om inte annat föreskrivs enligt punkterna 2–6, marknadsbaserad.” Punkterna 2–6 reglerar prioriterad inmatning för anläggningar för produktion av förnybar energi.(7) Enligt punkt 2 ska medlemsstaterna utan att det påverkar artiklarna 107, 108 och 109 FEUF ”säkerställa att systemansvariga vid dirigering av elproduktionsanläggningar prioriterar produktionsanläggningar som använder förnybara energikällor, i den utsträckning driftssäkerheten för det nationella elsystemet tillåter detta, på grundval av transparenta och icke-diskriminerande kriterier och när dessa kraftproduktionsanläggningar [bland annat har] …en installerad elproduktionskapacitet på mindre än 400 kW.” Enligt punkt 4 får medlemsstaterna också föreskriva detta för kraftproduktionsanläggningar som använder högeffektiv kraftvärme med ovannämnda installerade elproduktionskapacitet. I punkt 6 föreskrivs att kraftproduktionsanläggningar som använder förnybara energikällor eller högeffektiv kraftvärme och som har driftsatts före den 4 juli 2019 och som när de driftsattes var föremål för prioriterad inmatning enligt artikel 15.5 i direktiv 2012/27/EU(8) eller artikel 16.2 direktiv 2009/28/EG(9), ska fortsätta att dra nytta av prioriterad inmatning.
6.        Artikel 13 i förordning 2019/943, med rubriken ”Omdirigering”, har i relevanta delar följande lydelse:
”1. Omdirigering av produktion och omdirigering av efterfrågeflexibilitet ska baseras på objektiva, transparenta och icke-diskriminerande kriterier. Den ska vara öppen för produktion oavsett teknik, för all energilagring och för all efterfrågeflexibilitet, inklusive för dem som är baserade i andra medlemsstater, om detta är tekniskt genomförbart.
2. De resurser som omdirigeras ska väljas bland de produktionsanläggningar, energilagringsanläggningar eller anläggningar för efterfrågeflexibilitet som använder marknadsbaserade mekanismer, och de ska ersättas ekonomiskt…
3. Icke-marknadsbaserad omdirigering av produktion, energilagring och efterfrågeflexibilitet får endast användas om:
a)      Inget marknadsbaserat alternativ är tillgängligt.
b)      Alla tillgängliga marknadsbaserade resurser har använts.
c)      Antalet tillgängliga kraftproduktionsanläggningar, energilagringsanläggningar eller anläggningar för efterfrågeflexibilitet i området och lämpliga för tillhandahållande av tjänsten är för lågt för att säkerställa effektiv konkurrens.
d)      Den aktuella nätsituationen leder till överbelastning på ett så regelbundet och förutsebart sätt att marknadsbaserad omdirigering skulle innebära regelbunden strategisk budgivning, vilket skulle öka den interna överbelastningsnivån…
…
5. Med förbehåll för krav som rör upprätthållandet av nätets tillförlitlighet och säkerhet och på grundval av transparenta och icke-diskriminerande kriterier som fastställs av tillsynsmyndigheterna ska systemansvariga för överföringssystem och systemansvariga för distributionssystem göra följande:
a)      Garantera överförings- och distributionsnätens förmåga att överföra el som produceras från förnybara energikällor eller högeffektiv kraftvärme med minsta möjliga omdirigering, …
b)      Vidta lämpliga nätrelaterade och marknadsrelaterade driftsåtgärder för att minimera omdirigering nedåt av el som produceras från förnybara energikällor och högeffektiv kraftvärme.
…
6. Om icke marknadsbaserad omdirigering nedåt utnyttjas ska följande principer tillämpas:
a)      Kraftproduktionsanläggningar som använder förnybara energikällor ska bli föremål för omdirigering nedåt endast om inga andra alternativ finns eller om andra lösningar skulle leda till kraftigt oproportionella kostnader eller allvarliga risker för nätsäkerheten.
b)      El som produceras i en högeffektiv kraftvärmeprocess ska bli föremål för omdirigering nedåt endast om inga andra alternativ än omdirigering nedåt av kraftproduktionsanläggningar som utnyttjar förnybara energikällor finns, eller om andra lösningar skulle leda till oproportionella kostnader eller allvarliga risker för nätsäkerheten.
c)      Egenproducerad el från produktionsanläggningar som utnyttjar förnybara energikällor eller högeffektiv kraftvärme och som inte matas in i överförings- eller distributionsnätet får omdirigeras neråt endast om ingen annan lösning finns för att lösa nätsäkerhetsproblem.
d)      Omdirigering nedåt enligt leden a, b och c ska vara vederbörligen motiverad, på ett transparent sätt. …
7. Om icke marknadsbaserad omdirigering utnyttjas ska den vara föremål för ekonomisk ersättning från den systemansvarige som efterfrågar omdirigeringen till operatören av produktionsanläggningar, energilagringsanläggningar eller anläggningar för efterfrågeflexibilitet, utom i fråga om producenter som godtagit ett anslutningsavtal enligt vilket säker leverans av energi inte garanteras. Den ekonomiska ersättningen ska vara minst lika med den högsta av följande delar eller en kombination av dem om tillämpning av endast den högre skulle leda till en omotiverat låg eller omotiverat hög ersättning:
a)      Extra driftskostnader till följd av omdirigeringen, t.ex. extra bränslekostnader i fråga om omdirigering uppåt, eller tillhandahållande av reservvärme i fråga om omdirigering nedåt av kraftproduktionsanläggningar som använder högeffektiv kraftvärme.
b)      Nettointäkterna från den försäljning av el på dagen före-marknaden som kraftproduktionsanläggningar, energilagringsanläggningar eller anläggningar för efterfrågeflexibilitet skulle ha inbringat utan begäran om omdirigering; om ekonomiskt stöd beviljats till produktionsanläggningar, energilagringsanläggningar eller anläggningar för efterfrågeflexibilitet, baserat på den mängd el som produceras eller förbrukas, ska ekonomiskt stöd som skulle ha erhållits om det inte hade varit för begäran om omdirigering anses vara en del av nettointäkterna.”
7.        Artikel 19a i förordning 2019/943 reglerar stöd till elköpsavtal.
8.        I artikel 19d i förordningen regleras ”system med direkt prisstöd i form av dubbelriktade differenskontrakt för investeringar” i nya kraftproduktionsanläggningar för elproduktion från förnybara källor.
B.      Direktiv (EU) 2019/944 om gemensamma regler för den inre marknaden för el
9.        I artikel 59 i direktiv 2019/944 regleras tillsynsmyndigheternas uppgifter och befogenheter. Enligt artikel 59.1 a i direktiv 2019/944 ska tillsynsmyndigheten ha till uppgift att ”fastställa eller godkänna, enligt transparenta kriterier, överförings- eller distributionstariffer eller metoder för beräkning av dem, eller båda.”
III. Bakgrund till tvisten, tolkningsfrågorna samt förfarandet vid domstolen
10.      Begäran om förhandsavgörande från Supreme Court (Högsta domstolen, Irland) avser två mål om överklagande som rör tolkningen av artikel 13.7 i förordning 2019/943. Parter i målet är klagandena, närmare bestämt Kommissionen för tillsyn av allmännyttiga företag (Commission for Regulation of Utilities, Irland, nedan kallad CRU), Nationella tillsynsmyndigheten för elmarknaden på Irland (National Regulatory Authority, nedan kallad NRA), Attorney General (Irland), den systemansvariga för överföringssystem (Transmission System Operator, nedan kallad systemansvarig), Eirgrid plc, samt motparterna i målet om överklagande, tillika sökande i första instans, vilka antingen är producenter av förnybar energi eller deras förmedlare.
11.      På ön Irland finns en inre elmarknad (Single Electricity Market, nedan kallad SEM), där olika myndigheter utövar tillsyn på den irländska och den nordirländska delen av ön. Den tillsynsmyndighet som ansvarar för Nordirland är den nordirländska myndigheten för tillsyn över allmännyttiga företag (Northern Ireland Authority for Utility Regulation, nedan kallad NIAUR). Kommittén för den inre marknaden för el (Single Electricity Market Committee, nedan kallad SEMC) inrättades i syfte att CRU och NIAUR ska kunna utöva gemensamma tillsynsfunktioner. Eirgrid är, tillsammans med den systemansvariga för överföringssystemet för Nordirland (System Operator for Northern Ireland Ltd, nedan kallad SONI), operatör för den inre marknaden för el (Single Energy Market Operator, nedan kallad SEMO).
12.      Den 22 mars 2022 antog SEMC, i enlighet med artikel 59 i direktiv 2019/944, ett ”Beslutsdokument om dirigering, omdirigering och kompensation enligt förordning (EU) 2019/943” (SEM-22-009) (Decision Paper on Dispatch, Redispatch and Compensation Pursuant to Regulation (EU) 2019/943, nedan kallat det omtvistade beslutet). Följande principer föreskrivs i det omtvistade beslutet för genomförande av de krav som anges i bland annat artikel 13.7 i förordning 2019/943 och för beviljande av ekonomisk ersättning till anläggningar för produktion av el från förnybara energikällor vid icke marknadsbaserad omdirigering:(10)
”a)      För produktionsanläggningar som använder förnybara energikällor och som tagits i drift efter den 4 juli 2019 ska den ekonomiska ersättningen baserad på en anläggnings dagen före-intäkter eller på utfäst stöd som uteblivit, beroende på vilket belopp som är högre, inte betraktas som ”omotiverat hög”, såvida det inte finns goda skäl att göra en annan bedömning.
Varje uteblivet stöd till sådana anläggningar bör i regel härröra från konkurrensutsatta, auktionsbaserade stödsystem där buden återspeglar marknadsintäkterna, inbegripet de som införts genom artikel 13.7.
b)      För produktionsanläggningar som använder förnybara energikällor och som tagits i drift före den 4 juli 2019 ska den ekonomiska ersättningen baserad på en anläggnings dagen före-intäkter eller på utfäst stöd som uteblivit, beroende på vilket belopp som är högre, betraktas som ’omotiverat hög’, såvida det inte finns goda skäl att göra en annan bedömning.
Varje uteblivet stöd till sådana anläggningar bör i regel härröra från program där stödet baseras på den genomsnittliga kostnaden för el producerad från olika förnybara energikällor.”
13.      I sin talan mot det omtvistade beslutet har motparterna gjort gällande att elproducenter har rätt att ersättas fullt ut för förluster till följd av en icke marknadsbaserad omdirigering, på ett sätt som innebär att utsikten att påverkas av ett förordnande om omdirigering ska vara ”likgiltig” eller ”neutral” för producenterna. Beslutet begränsar deras rätt till ekonomisk ersättning, bland annat vid omdirigering nedåt, på ett sätt som är oförenligt med artikel 13.7 i förordning 2019/943 och innebär dessutom att beviljandet av ersättning skjuts upp på ett otillåtet sätt.
14.      High Court (Förvaltningsöverdomstolen, Irland) ogiltigförklarade det omtvistade beslutet.
15.      Den hänskjutande domstolen som har att pröva överklagandet, Supreme Court (Högsta domstolen), anser att det är oklart hur artikel 13.7 i förordning 2019/943 ska tolkas och vill dessutom få ett klargörande av huruvida nämnda bestämmelse är direkt tillämplig. Den hänskjutande domstolen har påpekat att det omtvistade beslutet bland annat utesluter producenter av mindre betydelse som inte deltar på dagen före-marknaden – det vill säga i elhandeln för nästföljande dag – från ekonomisk ersättning om de blir föremål för omdirigering. Den hänskjutande domstolen har även framhållit den ekonomiska betydelsen av stödet till producenter av förnybar energi, bland annat genom främjande av elköpsavtal (Corporate Power Purchase Agreements, nedan kallade CPPA).(11) Genom sådana avtal åtar sig köparna att köpa el till ett överenskommet pris (lösenpriset) som tillfälligt kan vara högre eller lägre än marknadspriset. Sådana CPPA antar vanligen formen av CFD-kontrakt, där producenten, om marknadspriset är högre än lösenpriset, betalar differensen till köparen och köparen gottgör producenten om referenspriset på marknaden är lägre. CRU anser emellertid att en producents anspråk på ett lösenpris som överstiger marknadspriset inte omfattas av tillämpningsområdet för artikel 13.7 b i förordning 2019/943 och att ersättning för detta således inte ska utbetalas vid omdirigering nedåt.
16.      Supreme Court (Högsta domstolen) har beslutat att vilandeförklara målet och hänskjuta följande frågor till domstolen i enlighet med artikel 267 tredje stycket FEUF:
1.      (a) Kräver artikel 13.7 i förordning (EU) 2019/943 att en producent med stabil tillgång som omdirigeras nedåt av den systemansvarige ersätts fullt ut för förlorade intäkter som ett resultat av att ha blivit omdirigerad (inräknat eventuellt på förhand utfäst ekonomiskt stöd), så att producenten försätts i samma ekonomiska ställning som den hade varit i om den inte hade blivit omdirigerad och det i enlighet med detta är egalt för producenten om den blir omdirigerad eller inte?
(b) Vad betyder i detta sammanhang formuleringen ”omotiverat låg eller omotiverat hög ersättning” och enligt vilka kriterier eller jämförelser ska bedömningen av om ersättningen är ”omotiverat låg eller omotiverat hög” göras?
(c) I synnerhet, tillåter artikel 13.7 antagandet av en åtgärd eller tillämpning som skiljer mellan elproducenter och deras rätt till ersättning beroende på om producenten drar nytta av prioriterad inmatning eller inte?
2.      (a) Är artikel 13.7 i förordning 2019/943 tillräckligt klar, precis och ovillkorlig, i sina stipulerade villkor eller med stöd av en hänvisning enligt artikel 267 FEUF, för att kunna ha direkt effekt i nationell rätt?
(b) I vilken omfattning kräver eller tillåter artikel 13.7 antagandet av nationella åtgärder för genomförande eller tillämpning?
3.      (a) Om artikel 13.7 i förordning 2019/943 inte har direkt effekt, kan den inte desto mindre åberopas inför en nationell domstol i syfte att ifrågasätta lagligheten hos en bestämmelse i nationell rätt (även en eventuell nationell genomförandeåtgärd) som påstås vara oförenlig med denna och som en grund för upphävande eller ogiltigförklaring av en sådan bestämmelse eller åtgärd om den befinns vara oförenlig med den eller är utövandet av en sådan domsrätt av en nationell domstol utesluten genom domen, Popławski(12)?
(b) Om artikel 13.7 inte har direkt effekt, och om den inte kan åberopas inför en nationell domstol i de syften som anges i fråga 3 (a) ovan, vilka rättsmedel står till ett företags förfogande som hävdar att en nationell genomförandeåtgärd felaktigt begränsar dess rätt till ersättning enligt artikel 13.7, antingen i enlighet med artikel 19.1 FEUF, artikel 47 i stadgan eller på annat sätt?
4.      Beträffande den korrekta betydelsen och effekten av artikel 13.7:
(a) Stod det med beaktande av bestämmelserna i artikel 71 i förordning 2019/943 den nationella tillsynsmyndigheten (NRA) fritt att anta en tillämpningsåtgärd om senareläggning till 2024 av betalning av ersättning enligt artikel 13.7?
(b) Stod det NRA fritt att anta en tillämpningsåtgärd som senarelade beslutet om huruvida (och i så fall i vilken omfattning) ersättning ska betalas enligt artikel 13.7 avseende på förhand utfäst ekonomiskt stöd?
(c) Medger artikel 13.7 antagandet av en tillämpningsåtgärd som (i) begränsar ersättning till producenter som deltar på dagen före-(ex ante-)marknaden och därmed utesluter producenter av mindre betydelse från att bli kompenserade om de blir omdirigerade och/eller (ii) föreskriver betalning av ersättning till leverantörer av el som kan vara förmedlare och inte de producenter som har blivit omdirigerade?
(d) I händelse av att en produktionsanläggning som använder förnybara energikällor och som är part i ett energiköpsavtal mellan företag (CPPA) omdirigeras nedåt, måste den ersättning som ska betalas enligt artikel 13.7 inbegripa ersättning för förlust av eventuella betalningar som skulle ha gjorts inom CPPA (om producenten inte hade blivit omdirigerad) på grund av att avtalets lösenpris överskrider det relevanta marknadspriset eller utgör sådana betalningar en form av ekonomiskt stöd som ligger utanför räckvidden för artikel 13.7 b)?
17.      Genom beslut av den 9 april 2025 avslog domstolens ordförande den hänskjutande domstolens ansökan om skyndsam handläggning av begäran om förhandsavgörande enligt artikel 105 i domstolens rättegångsregler.
18.      I förfarandet vid domstolen har motparterna, CRU, Irland, Republiken Grekland och Europeiska kommissionen inkommit med skriftliga yttranden. De deltog även vid den muntliga förhandlingen den 15 januari 2026 och besvarade domstolens skriftliga och muntliga frågor.
IV.    Rättslig bedömning
19.      Den centrala frågan i begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av de (omtvistade) villkoren i artikel 13.7 i förordning 2019/943 för att fastställa den ekonomiska ersättning som de producenter av förnybar energi som berörs av en icke marknadsbaserad omdirigering nedåt har rätt till. I samband med detta uppkommer frågan huruvida nämnda bestämmelse är direkt tillämplig och således ska tillämpas av en nationell domstol i ett mål som det aktuella, i förekommande fall genom att den underlåter att tillämpa motstridig nationell lagstiftning.
20.      Jag kommer först att pröva räckvidden av nämnda bestämmelse och villkoren för dess tillämpning (fråga 1, se nedan avsnitt A). Inom ramen för denna prövning kommer det att framgå huruvida villkoren för direkt effekt är uppfyllda (fråga 2, se nedan avsnitt B) och vilka rättsmedel som står till de berörda producenternas förfogande (fråga 3, se nedan avsnitt C). Slutligen kommer jag att behandla de övriga frågorna (fråga 4, se nedan avsnitt D).
A.      Räckvidden av artikel 13.7 i förordning 2019/943 (fråga 1)
1.      Inledande synpunkter
21.      Tvisten mellan parterna avser huvudsakligen huruvida artikel 13.7 i förordning 2019/943 ger producenter av förnybar energi rätt att erhålla fullständig ekonomisk ersättning av den systemansvariga i samband med en icke marknadsbaserad omdirigering, i förevarande mål nedåt. Med detta avses en ersättning som innebär att producenterna försätts i samma ekonomiska ställning som de befunnit sig i om omdirigeringen inte ägt rum och de hade kunnat leverera och erhålla ersättning för producerad el enligt de villkor och de regler som gäller på marknaden (samt med hänsyn till den prioriterade inmatning som gäller för dem).
22.      Parterna är eniga om att mekanismen för ersättning vid icke-marknadsbaserad omdirigering nedåt enligt artikel 13.7 i förordning 2019/943 grundar sig på ett hypotetiskt eller kontrafaktiskt synsätt. Detta framgår bland annat av artikel 13.7 b, enligt vilken ersättningen ska fastställas på grundval av bland annat ”nettointäkterna från den försäljning av el på dagen före-marknaden” som den berörda producenten ”skulle ha inbringat utan begäran om omdirigering”. Vid en sådan omdirigering ska den ekonomiska situation som uppstått till följd av omdirigeringen alltså jämföras med den situation som skulle ha förelegat om den berörda mängden el hade kunnat matas in i nätet och säljas på dagen före-marknaden.
23.      Det är alltså nödvändigt att genomföra en närmare granskning av de kriterier som ska tillämpas vid denna jämförande analys. I detta sammanhang vill den hänskjutande domstolen i synnerhet få ett klargörande av räckvidden av uttrycket ”omotiverat låg eller omotiverat hög ersättning” i artikel 13.7 andra meningen i förordning 2019/943 (fråga 1 b).
24.      För att bättre förstå räckvidden av dessa kriterier är det nödvändigt att beakta ersättningsmekanismen som föreskrivs enligt artikel 13.7 i förordning 2019/943 i sin helhet.
25.      I detta avseende ska det beaktas att den berörda producenten inte endast erhåller en rätt till ekonomisk ersättning vid omdirigering nedåt (det vill säga vid en minskning av mängden inmatad el), utan även vid omdirigering uppåt (det vill säga en ökning av den mängd el som matas in) – vilket dock inte är omtvistat i förevarande mål – varvid det i det sistnämnda fallet i princip inte är nödvändigt att göra en kontrafaktisk jämförelse.(13) Vidare har det inte bestritts att rätten till ersättning, för det första, förutsätter att det finns ett anslutningsavtal med leveransgaranti(14) – vilket tycks vara fallet i det nationella målet – och, för det andra, att det ”ekonomiska stöd” som beviljas denna producent på grundval av den mängd el som produceras eller förbrukas anses utgöra en del av dennes nettointäkter.(15)
2.      Villkor för tillämpning av och funktionssättet hos ersättningsmekanismen i artikel 13.7 i förordning 2019/943 (fråga 1a)
26.      I den mån fråga 1 a avser att producenter av förnybar energi ersätts ”fullt ut” för uteblivna intäkter, anser jag att den är formulerad på ett något missvisande sätt. Jag anser nämligen att den jämförande analysen, som grundar sig på de (variabla) kriterier och beräkningsmetoder som föreskrivs i artikel 13.7 i förordning 2019/943, inte garanterar en ekonomisk ersättning som fullständigt neutraliserar omdirigeringen i ekonomiskt hänseende. Tvärtom ska ersättningen endast i möjligaste mån försätta producenten i den hypotetiska ekonomiska situation som skulle ha förelegat om omdirigeringen inte ägt rum. Detta följer redan av en tolkning av bestämmelsens lydelse.
a)      Tolkning utifrån lydelsen
27.      Artikel 13.7 i förordning (EG) nr 2019/943 föreskriver att en icke marknadsbaserad omdirigering ger rätt till en viss lägsta nivå av ekonomisk ersättning (”minst lika med”). Bestämmelsen innehåller två olika metoder för att beräkna ersättningen (en primär och en underordnad) som i princip gäller för såväl omdirigering uppåt som omdirigering nedåt.(16)
28.      Gemensamt för båda beräkningsmetoderna är att de använder två variabla parametrar. Den första variabla parametern är beloppet av de ”extra driftskostnader” som uppstått till följd av omdirigeringen (led a) och den andra är ”nettointäkterna från den försäljning av el på dagen före-marknaden” som producenten ”skulle ha inbringat utan begäran om omdirigering” (led b). Begreppet uteblivna ”nettointäkter” definieras inte närmare i förordning 2019/943. Det är därför lämpligt att inledningsvis utgå från den allmänna betydelsen av begreppet nettointäkter och skillnaden i förhållande till bruttointäkter, där kostnader och skatter dragits av.(17)
29.      Enligt den första beräkningsmetoden, som är den primära, ska ersättningen fastställas till det högsta av de två belopp som beräknas enligt punkterna a och b (”minst lika med [det] högsta av följande [belopp]”).
30.      Det är endast om denna metod leder till en ”omotiverat låg eller omotiverat hög ersättning” som det inom ramen för den andra beräkningsmetoden sker en kombination av de belopp som avses i leden a och b (”kombination av [beloppen]”).(18) Begreppet ”kombination” preciseras inte heller närmare i förordning 2019/943. Det skulle kunna tolkas som genomsnittet eller det aritmetiska medelvärdet av de två belopp som fastställts inom ramen för den första beräkningsmetoden (enligt leden a och b). Denna slutsats är emellertid inte entydig. Att addera båda beloppen skulle också omfattas av nämnda begrepp. Under alla omständigheter måste (extra) driftskostnader och uteblivna (hypotetiska) nettointäkter föras samman på något sätt. Detta tyder på att den systemansvariga har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning i fråga om hur de två beloppen kombineras.
31.      Jag anser att redan de variabla kriterierna – det vill säga ”extra driftskostnader” (led a) och ”nettointäkterna” (led b) – som ligger till grund för båda beräkningsmetoderna talar mot att producenterna ska ersättas ”fullt ut” i den mening som motparterna har gjort gällande.
32.      Det är nämligen tänkbart att en producent som berörs av omdirigering nedåt kan ådra sig ytterligare driftskostnader som kan uppgå till, eller till och med överstiga, de uteblivna nettointäkterna. Enligt den första beräkningsmetoden i artikel 13.7 i förordning nr 2019/943 kan producenten – med förbehåll för en situation där ersättningen är omotiverat låg eller omotiverat hög och således ska korrigeras genom ekonomisk ersättning – under alla omständigheter endast utkräva det högre av de två beloppen som (lägsta) ersättning. Även om producenten under dessa omständigheter har rätt till ersättning motsvarande uteblivna nettointäkter, inbegripet uteblivet ekonomiskt stöd, får detta inte – i motsats till vad motparterna har gjort gällande – till följd att producenten i ekonomiskt hänseende försätts i samma situation som denne skulle ha befunnit sig i om omdirigeringen inte ägt rum, eller försätts i en situation där omdirigeringen är helt likgiltig eller neutral för producenten. Det är nämligen inte nödvändigtvis så, att ytterligare driftskostnader som eventuellt kan uppkomma till följd av omdirigeringen täcks i sin helhet. Ett sådant resultat skulle alltså kunna medföra en ”omotiverat låg … ersättning”, vilket innebär att den andra beräkningsmetoden ska tillämpas.
33.      I artikel 13.7 a i förordning 2019/943 omnämns denna situation uttryckligen i exemplet som avser omdirigering nedåt av elproduktion med högeffektiv kraftvärme. Detta kan leda till ytterligare driftskostnader för de berörda kraftverksoperatörerna i samband med tillhandahållande av reservvärme. Kraftverksoperatörerna måste nämligen fullgöra sina avtalsenliga skyldigheter avseende värmeförsörjning trots förordnandet om minskad produktion och inmatning av el och de förluster som är förenade med detta. Denna värme måste i sådana fall produceras utan att de driftskostnader som är förenade med produktionen kan täckas av försäljningen av den el som automatiskt produceras samtidigt.
34.      Den (aritmetiska) första beräkningsmetoden kan således inte medföra att producenterna under alla omständigheter ersätts ”fullt ut”, såsom motparterna har gjort gällande.
35.      Detta gäller i ännu högre grad inom ramen för den andra beräkningsmetoden. Enligt denna metod kan ersättningsbeloppet justeras uppåt eller nedåt, under förutsättning att den systemansvariga anser att detta belopp är omotiverat lågt eller omotiverat högt. ”Kombinationen” av de två belopp som avses i leden a och b utgör i detta sammanhang endast utgångspunkten för att fastställa den ekonomiska ersättningen. Av formuleringen ”omotiverat låg eller omotiverat hög ersättning”, vilket är villkoret som måste vara uppfyllt för att den andra beräkningsmetoden ska bli tillämplig, framgår dessutom att denna metod kräver en värderande bedömning. Omvänt syftar formuleringen nämligen till att göra det möjligt att erhålla en ersättning som är ”motiverad”, det vill säga en lämplig ersättning.(19)
36.      Den andra beräkningsmetoden är således en hjälpkonstruktion för att fastställa den (hypotetiska) ekonomiska situation som hade förelegat utan omdirigeringen. Detta blir även tydligt i en situation där det är fråga om omdirigering uppåt, vilket dock inte är omtvistat i förevarande mål. Även om den ökning av mängden el som matas in till följd av detta i princip ger upphov till ytterligare intäkter för den berörda elproducenten, medger artikel 13.7 a i förordning (EU) 2019/943 att ytterligare driftskostnader, till exempel bränslekostnader, kan uppstå för den berörda elproducenten även i detta fall, och att dessa eventuellt kan överstiga eller på ett oskäligt sätt minska intäkterna(20).
37.      Den systemansvariga, som fastställer den skäliga ekonomiska ersättningen enligt den andra beräkningsmetoden i det enskilda fallet har således, inom ramen för den nödvändiga kontrafaktiska jämförande analysen, ett utrymme för skönsmässig bedömning i två avseenden, vilket tar sig uttryck i de odefinierade rättsliga begreppen ”kombination av [beloppen]” och ”omotiverat”. Det omfattar dels bedömningen av frågan huruvida den första beräkningsmetoden leder till en ”omotiverat låg eller omotiverat hög ersättning”, det vill säga att ersättningsbeloppet är olämpligt lågt eller högt, dels den därtill kopplade bedömningen av huruvida denna ersättning är lämplig genom ”kombinationen av [beloppen]”. Beroende på omständigheterna i det enskilda fallet är resultatet av denna bedömning inte givet på förhand och måste inte nödvändigtvis leda till att producenterna helt och hållet försätts den ekonomiska situation som skulle ha förelegat om omdirigeringen inte hade ägt rum.
38.      Helt i linje med vad som anförts ovan preciseras inte rätten till ekonomisk ersättning enligt artikel 13.7 i förordning (EU) 2019/943 med begreppet ”fullständig” (”full compensation”).(21) I detta sammanhang är det inte heller fråga om en garanti för en lägsta intäkt, utan endast om en lägsta ersättning (se ovan punkt 27).(22) I motsats till vad motparterna har gjort gällande, har unionslagstiftaren tvärtom avsiktligt avstått från att göra en motsvarande precisering, vilket även framgår av den historiska analysen (se nedan punkt 43), och har istället valt att endast allmänt föreskriva att omdirigering ska vara föremål för ekonomisk ersättning.(23) Ersättningen är således begränsad till det belopp som följer av de jämförelsehypoteser och beräkningsmetoder som föreskrivs i nämnda bestämmelse. Ersättningens belopp överensstämmer inte nödvändigtvis med det resultat som hade erhållits om den elmängd som reducerats på grund av omdirigeringen nedåt hade matats in i nätet och sålts, utan är endast avsedd att ligga så nära detta resultat som möjligt, vilket även vitsordades av motparterna vid den muntliga förhandlingen, bland annat med hänvisning till proportionalitetsprincipen.
39.      Resultatet av denna tolkning av bestämmelsens lydelse bekräftas även av systematiska och teleologiska överväganden samt av förarbetena till förordning 2019/943.
b)      Systematisk, teleologisk och historisk tolkning
40.      I systematiskt hänseende innehåller förordning 2019/943 inte något tröskelvärde för intäkter eller ersättning för uteblivna intäkter som inte får underskridas under några omständigheter. Möjligheten att fastställa ”harmoniserade gränsvärden på de maximala och minimala clearingpriserna för dagen före- och intradagstidsramarna”(24) som föreskrivs i artikel 10.2 utgör ett undantag i detta avseende och kan inte tillämpas analogt på omdirigering som regleras i artikel 13.
41.      Den omständigheten att unionslagstiftaren, enligt den första metoden för beräkning av ekonomisk ersättning enligt artikel 13.7 i förordning 2019/943, har uppställt kravet att de ytterligare driftskostnader som avses i led a och de uteblivna nettointäkter som avses i led b ska beräknas separat, för att därefter fastställa den ekonomiska ersättningen till det högsta av dessa två belopp, talar emot att det rör sig om ett lägsta tröskelvärde för intäkter (se ovan punkterna 28 och 32). I annat fall skulle den föreskrivna möjligheten att tillämpa den andra beräkningsmetoden för att justera resultatet från den första beräkningsmetoden, för det fall att den sistnämnda metoden leder till en omotiverat låg eller omotiverat hög ersättning, vara obegriplig. Den sistnämnda metoden förutsätter just att ersättningen kan behöva justeras uppåt eller till och med nedåt. Frasen ”minst lika med den högsta av följande delar eller en kombination av dem” avser således inte något sådant lägsta värde. Tvärtom avser formuleringen endast den omständigheten att ett av de två belopp som anges i punkterna a och b kan vara högre och därför i princip ska användas som ett lämpligt kriterium vid beräkningen av den ekonomiska ersättningen.
42.      I motsats till vad motparterna har gjort gällande anser jag inte heller att något av målen med förordning 2019/943 talar för en sådan fullständig ekonomisk ersättning som de förespråkar. Målet att elnäten i princip ska ha efterfrågeflexibilitet på marknadsmässiga villkor, samtidigt som elproduktion från förnybara energikällor främjas, bland annat genom prioriterad inmatning, stöds även av att ekonomisk ersättning erhålls vid icke-marknadsbaserad omdirigering och att denna i möjligaste mån ligger nära ersättningen enligt marknadsvillkor. Jag anser att det är just detta som den ersättningsmekanism som föreskrivs i artikel 13.7 i förordning 2019/943 i slutändan är avsedd att uppnå.
43.      Förarbetena till förordning (EU) 2019/943 pekar i samma riktning. I sitt förslag begränsade kommissionen rätten till ekonomisk ersättning till situationer där en icke marknadsbaserad omdirigering nedåt förordnats samt till ett belopp som motsvarar 90 procent av de (hypotetiska) nettointäkterna från elförsäljning på dagen före-marknaden.(25) I en senare läsning strök rådet visserligen gränsvärdet på 90 procent, vilket innebar att det endast kvarstod en hänvisning till (hypotetiska) uteblivna nettointäkter. I den kompromiss som slutligen antogs mellan rådet och Europaparlamentet togs dock nettointäkterna bort som enda kriterium för beräkningen av ekonomisk ersättning. Istället infördes ytterligare kriterier för båda beräkningsmetoderna (”[e]xtra driftskostnader” i punkt a – inbegripet vid omdirigering uppåt – och uteblivna ”nettointäkter” i punkt b, samt ”kombination av [beloppen]” om beräkningen annars skulle leda till en ”omotiverat låg eller omotiverat hög ersättning”).(26) Unionslagstiftaren avsåg således att det – inom ramen för den hypotetiska jämförande analys som ska genomföras vid icke marknadsbaserad omdirigering nedåt – inte är möjligt att matematiskt uppnå att producenter av förnybar energi ur ekonomisk synvinkel likställs på ett helt ”neutralt” sätt, utan att det endast är möjligt att erhålla ett ungefärligt värde som syftar till att i största möjliga mån hålla producenterna skadeslösa.
c)      Slutsatser avseende fråga 1 a
44.      Mot bakgrund av vad som anförts ovan ska fråga 1 a besvaras på så sätt att artikel 13.7 i förordning 2019/943 föreskriver att en producent som har fast tillträde till näten med leveransgaranti, vilken berörs av en icke marknadsbaserad omdirigering nedåt, har rätt till ekonomisk ersättning som i möjligaste mån motsvarar de hypotetiska uteblivna intäkterna (inbegripet uteblivet ekonomiskt stöd) som producenten hade erhållit vid leverans av den berörda elmängden på marknadsvillkor, men att ersättningen inte nödvändigtvis måste neutralisera dessa förluster fullständigt i ekonomiskt hänseende.
3.      Räckvidden av villkoret ”omotiverat låg eller omotiverat hög ersättning” (fråga 1 b)
45.      Svaret på fråga 1 a innehåller de väsentliga kriterierna för tolkningen av uttrycket ”omotiverat låg eller omotiverat hög ersättning” i artikel 13.7 andra meningen i förordning 2019/943, vilken den hänskjutande domstolen särskilt har begärt ett klargörande av (fråga 1 b).
46.      Detta uttryck avser – vid omdirigering nedåt(27) – resultatet av den första beräkningsmetoden och är villkoret för att den andra beräkningsmetoden ska tillämpas. Den systemansvariga ska först, på grundval av samtliga tillgängliga uppgifter,(28) pröva om den första beräkningsmetoden leder till en ”omotiverat låg eller omotiverat hög ersättning”, det vill säga om ersättningen är (o)lämplig. I detta avseende har den systemansvariga ett utrymme för skönsmässig bedömning (se ovan punkt 37).
47.      Om den systemansvariga anser att ersättningen är olämplig ska den, inom ramen för sitt utrymme för skönsmässig bedömning, fastställa en lämplig ekonomisk ersättning genom att kombinera beloppen enligt punkterna a och b.
48.      För detta ändamål kan den systemansvariga, i ett första steg, utgå från genomsnittsvärdet av de två beloppen som beräknats och addera dem, eller inkludera extra driftskostnader och (hypotetiska) uteblivna nettointäkter i beräkningen på något annat sätt. I ett andra steg ska den systemansvariga fastställa den lämpliga ersättningen beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, vilket innefattar prisutvecklingen på dagen före-marknaden under tiden som omdirigeringen är i kraft (se ovan punkt 30).
49.      I enlighet med övervägandena ovan i punkt 27 och följande punkter tillåter artikel 13.7 i förordning 2019/943 i princip inte avvikelser från de villkor som reglerats i nämnda bestämmelse på ett uttömmande sätt genom att tillämpa strikta procentsatser eller presumtioner som på ett otillbörligt sätt begränsar den behöriga systemansvarigas utrymme för skönsmässig bedömning i detta avseende (se nedan punkterna 64 och 65). Detta synsätt tar också hänsyn till den omständigheten att den systemansvariga är bäst lämpad att fastställa den lämpliga ersättningsnivån, med beaktande av den systemansvariges särskilda ställning och uppgift, som enligt nämnda förordning är att säkerställa en väl fungerande elmarknad under tillsyn av den nationella tillsynsmyndigheten.(29) Det ankommer på den nationella domstolen att även ta hänsyn till denna omständighet när den prövar huruvida ersättningen är lämplig. Detta bekräftar i sin tur slutsatsen att det ersättningsbelopp som fastställts av den systemansvariga inte nödvändigtvis måste försätta producenten i exakt den ekonomiska situation som denne skulle ha befunnit sig i om omdirigeringen inte ägt rum, utan att ersättningen endast ska komma så nära denna situation som möjligt (ovan punkt 38).
50.      Mot bakgrund av vad som anförts ovan ska fråga 1 b besvaras på så sätt att formuleringen ”omotiverat låg eller omotiverat hög ersättning” i artikel 13.7 i förordning 2019/943 syftar till att fastställa en lämplig ekonomisk ersättning till en producent som berörs av en icke marknadsbaserad omdirigering nedåt. Den systemansvariga har ett utrymme för skönsmässig bedömning i detta avseende.
4.      Är det tillåtet att anta nationella genomförandeåtgärder, enligt vilka rätten till ekonomisk ersättning är beroende av att producenten drar nytta av prioriterad inmatning? (Fråga 1 c)
51.      Genom fråga 1 c vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida artikel 13.7 i förordning 2019/943 tillåter antagandet av nationella genomförandeåtgärder, vilka som villkor för rätten till ekonomisk ersättning föreskriver att en producent som berörs av en icke marknadsbaserad omdirigering nedåt dessutom måste dra nytta av prioriterad inmatning i den mening som avses i artikel 12.2 och 12.4 i nämnda förordning (se ovan punkt 5).(30)
52.      Såsom kommissionen och motparterna med rätta har gjort gällande görs ingen sådan åtskillnad i artikel 13.7 i förordning (EU) 2019/943. I artikel 13.1 regleras tvärtom principen – som också gäller inom tillämpningsområdet för punkt 7 i nämnda bestämmelse – att omdirigering ska baseras på objektiva, transparenta och icke-diskriminerande kriterier och vara öppen för produktion oavsett teknik (inbegripet för alla typer av energilagring och efterfrågeflexibilitet) i den mån det är tekniskt genomförbart. Detta gäller både marknadsbaserad omdirigering, som ska ersättas ekonomiskt enligt artikel 13.2, och icke marknadsbaserad omdirigering, som ger rätt till ekonomisk ersättning enligt artikel 13.7.
53.      Motsvarande nationella genomförandeåtgärder måste således, i den mån de över huvud taget är nödvändiga, respektera dessa principer. Eftersom sådana åtgärder ska vara icke-diskriminerande när det gäller beviljande av ekonomisk ersättning på grund av ett förordnande om icke marknadsbaserad omdirigering (nedåt), får åtgärderna inte göra åtskillnad beroende på om den berörda producenten drar nytta av prioriterad inmatning eller inte. En förutsättning för ett ersättningsanspråk är att producenten har ett anslutningsavtal med leveransgaranti eller med take or pay-villkor.
54.      Mot bakgrund av det ovan anförda ska fråga 1 c besvaras på så sätt att rätten till ekonomisk ersättning enligt artikel 13.7 i förordning 2019/943 inte är beroende av huruvida en producent som berörs av en icke marknadsbaserad omdirigering nedåt drar nytta av prioriterad inmatning eller ej, och fullgörelsen av motsvarande rättighet får inte heller göras beroende av att en motsvarande differentiering införs i nationella genomförandeåtgärder.
B.      Har artikel 13.7. i förordning 2019/943 direkt effekt? (Fråga 2)
55.      Den hänskjutande domstolen har ställt fråga 2 för att få klarhet i huruvida bestämmelserna i artikel 13.7 i förordning 2019/943 är tillräckligt klara, precisa och ovillkorliga och således direkt tillämpliga (fråga 2 a), samt huruvida och i vilken mån de kräver eller tillåter antagandet av nationella åtgärder för införlivande och genomförande (fråga 2 b). Jag anser att det är lämpligt att besvara dessa frågor gemensamt.
1.      Avgränsning mellan villkoren för direkt effekt och för direkt tillämplighet
56.      Parterna är inledningsvis oense om huruvida det, med avseende på artikel 13.7 i förordning (EU) 2019/943, över huvud taget är nödvändigt att pröva de villkor för direkt effekt som har erkänts i fast praxis, med hänsyn till att förordningar enligt artikel 288 andra stycket FEUF är direkt tillämpliga i medlemsstaterna. I detta avseende ligger fokus på domen Popławski(31), som den hänskjutande domstolen har hänvisat till i fråga 3 a, och frågan huruvida bestämmelser i en förordning har företräde framför nationell lagstiftning som strider mot förordningen enbart till följd av att den är direkt tillämplig i medlemsstaterna. Domstolen har emellertid besvarat den sistnämnda frågan entydigt och allmängiltigt på så sätt att principen om unionsrättens företräde endast innebär att medlemsstaternas myndigheter är skyldiga att underlåta att tillämpa en motstridig bestämmelse i nationell rätt i den mån den berörda unionsrättsliga bestämmelsen – det vill säga även den i en förordning – uppfyller villkoren för direkt effekt.(32) Direkt tillämpliga bestämmelser i förordningar måste nämligen inte automatiskt tillämpas direkt av medlemsstaternas myndigheter. Tvärtom kan det, på grund av deras normativa struktur, villkorliga karaktär eller till följd av att en sådan myndighet getts ett utrymme för skönsmässig bedömning, krävas att det antas konkretiserande nationella eller unionsrättsliga (genomförande-)åtgärder,(33) det vill säga att de inte har direkt effekt.(34)
57.      I det aktuella målet ska det således prövas huruvida artikel 13.7 i förordning 2019/943 har direkt effekt.
58.      Enligt fast rättspraxis ska en bestämmelse i unionens primär- eller sekundärrätt för att anses ha direkt effekt, till sitt innehåll vara ovillkorlig och tillräckligt precis. En bestämmelse är ovillkorlig när den medför en skyldighet som inte är förenad med något villkor eller när den, för att kunna verkställas eller medföra verkningar, inte är beroende av att vare sig unionsinstitutionerna eller medlemsstaterna antar någon rättsakt. En bestämmelse anses vara tillräckligt precis för att kunna åberopas av en enskild och tillämpas av en domstol om denna skyldighet på ett otvetydigt sätt anges i bestämmelsen.(35) Om dessa villkor är uppfyllda har enskilda rätt att åberopa bestämmelsen inför de nationella domstolarna gentemot medlemsstaten, även om medlemsstaten inte har införlivat bestämmelsen på ett korrekt sätt.(36)
59.      I den mån som en unionsrättslig bestämmelse – såsom artikel 13.7 i förordning 2019/943 i förevarande mål – ger de behöriga nationella myndigheterna ett visst utrymme för skönsmässig bedömning vid prövningen av huruvida villkoren är uppfyllda och vilka åtgärder som ska vidtas, innebär det inte nödvändigtvis att den inte är tillräckligt precis och ovillkorlig på det sätt som krävs för direkt effekt. Enligt fast praxis är ett sådant utrymme för skönsmässig bedömning varken en förutsättning eller ett ytterligare krav avseende genomförande eller verkan i den mening som avses i de principer som nämns ovan i punkt 57.(37)
60.      Tvärtom följer det av fast rättspraxis att en unionsrättslig bestämmelse, även om den ger medlemsstaterna ett visst handlingsutrymme när de bestämmer hur den ska genomföras i nationell rätt, kan anses vara ovillkorlig och tillräckligt precis om den på ett otvetydigt sätt ålägger medlemsstaterna en precis skyldighet att uppnå ett visst resultat som inte är förenad med något villkor vad gäller tillämpningen av den regel som anges i bestämmelsen.(38) Slutligen likställer domstolen numera kravet på att skyldigheten ska vara ovillkorlig till sin karaktär med kravet på att den ska vara tillräckligt precis. Detta innebär att även oprecisa skyldigheter, som i sig ger medlemsstaterna ett utrymme för skönsmässig bedömning, kan vara direkt tillämpliga.(39) Detta gäller i synnerhet i situationer där bestämmelsen anger en metod för att uppnå den lägsta skyddsnivå eller det resultat som föreskrivs.(40)
61.      Under dessa omständigheter anser jag – såsom kommer att framgå nedan – att de föreskrifter i artikel 13.7 i förordning 2019/943 som avser metoden för beräkning av ekonomisk ersättning är direkt tillämpliga.
2.      Uppfyllande av kriterierna för direkt effekt
62.      Såsom har redogjorts för ovan i punkt 27 och följande punkter, anges den beräkningsmetod som avses i artikel 13.7 i förordning 2019/943 på ett tillräckligt tydligt, precist och ovillkorligt sätt utifrån de kriterier som anges i bestämmelsen för att den ska kunna tillämpas direkt av den behöriga nationella myndigheten, särskilt den systemansvariga. Det utrymme för skönsmässig bedömning som den behöriga nationella myndigheten har när den genomför den kontrafaktiska jämförande analysen påverkar inte den omständigheten att den berörda producenten har rätt till (lämplig) ekonomisk ersättning vid en icke marknadsbaserad omdirigering (nedåt). Syftet med ersättningen är att producenten ska komma i närheten av den ekonomiska situation som denne skulle ha befunnit sig i om omdirigeringen inte hade ägt rum, det vill säga om den elmängd som omfattas av omdirigeringen hade sålts på marknadsvillkor. Detta motsvaras av en entydig skyldighet för den systemansvariga att tillgodose motsvarande ersättningskrav i enlighet med de villkor och beräkningsmetoder som anges i artikel 13.7.
63.      Både syftet med den ekonomiska ersättningen och villkoren och metoderna för dess beräkning har således reglerats på ett tillräckligt tydligt, precist och uttömmande sätt i bestämmelsen för att de ska kunna göras gällande av de berörda producenterna vid domstol och för att de ska kunna tolkas och tillämpas direkt av domstolen.
64.      On medlemsstat – såsom Irland genom det omtvistade beslutet i förevarande mål – antar genomförandeåtgärder i samband med att den utövar det utrymme för skönsmässig bedömning som följer av artikel 13.7 i förordning 2019/943, påverkar det emellertid inte den direkta effekten av artikel 13.7. En annan fråga – som inte behöver besvaras i förevarande mål – är huruvida dessa genomförandeåtgärder håller sig inom ramen för de villkor som reglerats däri på ett tillräckligt precist, ovillkorligt och uttömmande sätt samt det utrymme för skönsmässig bedömning som lämnas enligt bestämmelsen, eller om genomförandeåtgärderna går utöver dessa.
65.      Vad gäller de villkor för beräkningen av ekonomisk ersättning som anges i det omtvistade beslutet finns emellertid tvivel i detta avseende. Den beräkningsmetod som föreskrivs i beslutet grundas nämligen bland annat på (exakt angivna) ”dagen före-intäkter” och på en därtill kopplad presumtion om förekomsten av en ”omotiverat” hög eller låg ersättning, vilken endast kan motbevisas om det finns ”goda skäl” att göra en annan bedömning. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva huruvida dessa kriterier är förenliga med de direkt tillämpliga bestämmelserna i artikel 13.7 i förordning 2019/943 samt att avgöra huruvida den ska prioritera dessa bestämmelser i detta avseende.
3.      Förslag till avgörande i denna del
66.      Mot bakgrund av det ovanstående ska fråga 2 besvaras på så sätt att artikel 13.7 i förordning 2019/943 uppfyller villkoren för direkt effekt trots att den ger den systemansvariga ett utrymme för skönsmässig bedömning, dock utan att bestämmelsens direkta effekt innebär ett förbud mot antagandet av nationella införlivande- eller genomförandeåtgärder i samband med utövandet av nämnda utrymme för skönsmässig bedömning. Dessa åtgärder får dock inte stå i strid med de villkor och beräkningsmetoder som föreskrivs i nämnda bestämmelse och de ska hålla sig inom gränserna för nämnda utrymme för skönsmässig bedömning. Det ankommer på den nationella domstolen att pröva detta.
C.      Andra rättsmedel (fråga 3)
67.      Fråga 3 avser andra möjliga rättsmedel och ställs endast för det fall att artikel 13.7 i förordning (EU) 2019/943 inte har direkt effekt. Det är följaktligen inte nödvändigt att besvara denna fråga.
68.      Om domstolen med avseende på fråga 2 skulle nå en annan slutsats än den som redogjorts för ovan i punkt 66 är det tillräckligt att erinra om domstolens fasta praxis, enligt vilken medlemsstaternas domstolar, även i avsaknad av direkt effekt, är skyldiga att i möjligaste mån tolka sin nationell rätt på ett sätt som är förenligt med unionsrätten och att ge enskilda rätt till skadestånd när deras rättigheter har åsidosatts till följd av att en medlemsstat gjort sig skyldig till en överträdelse av unionsrätten.(41)
D.      Övriga frågor (Fråga 4)
1.      Uppskjutande av fullgörandet av rätten till ersättning? (Fråga 4 a och b)
69.      Den hänskjutande domstolen har ställt frågorna 4 a och b för att få klarhet i huruvida det är möjligt att senarelägga fullgörandet av rätten till ekonomisk ersättning enligt artikel 13.7 i förordning 2019/943 till år 2024 genom en nationell genomförandeåtgärd.
70.      Såsom motparterna och kommissionen med rätta har gjort gällande följer det av artikel 71.1 i förordning 2019/943 att förordningen trädde i kraft den tjugonde dagen efter det att den hade offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning och att den enligt artikel 71.2 ska tillämpas från och med den 1 januari 2020. Förordningen innehåller inga övergångsbestämmelser eller undantag avseende artikel 13. Rätten att erhålla ekonomisk ersättning från den systemansvariga grundas på de direkt och i första hand tillämpliga bestämmelserna i artikel 13.7 och föreligger således från och med nämnda tidpunkt och ska uppfyllas av den systemansvariga. Att skjuta upp fullgörelsen av ersättningsanspråket till en senare tidpunkt – i förevarande fall år 2024 – är oförenligt med detta och skulle även strida mot principen att bestämmelsen ska ges full verkan(42) i enlighet med fast praxis.
71.      Mot denna bakgrund ska frågorna 4 a och b besvaras på så sätt att det sedan den 1 januari 2020 finns en skyldighet att fullgöra rätten till ekonomisk ersättning i enlighet med den direkt tillämpliga artikel 13 i förordning 2019/943, jämförd med artikel 71.2 i samma förordning, och att tidpunkten för fullgörelse inte kan skjutas upp genom nationella genomförandeåtgärder.
2.      Begränsning eller utvidgning av den personkrets som kan göra gällande en rätt till ekonomisk ersättning? (Fråga 4 c)
a)      Första delen: Uteslutning av mindre producenter?
72.      Den hänskjutande domstolen har ställt den första delen av fråga 4 c för att få klarhet i huruvida det enligt artikel 13.7 i förordning 2019/943 är tillåtet att anta nationella genomförandeåtgärder som begränsar rätten till ekonomisk ersättning vid (icke marknadsbaserad) omdirigering (nedåt) till att endast omfatta de producenter som deltar på dagen före-marknaden (ex ante-marknaden) med följden att producenter av mindre betydelse utesluts. Parterna i målet har anfört att de producenter av mindre betydelse som inte regleras enligt förordningen är små producenter som i regel inte deltar på den irländska dagen före-marknaden eller intradagsmarknaden.
73.      Såsom kommissionen och motparterna med rätta har påpekat är det enda villkoret som måste vara uppfyllt för att kräva ekonomisk ersättning från den systemansvariga enligt artikel 13.7 första meningen i förordning 2019/943 att de producenter som berörs av en icke marknadsbaserad omdirigering nedåt (”operatören av produktionsanläggningar, energilagringsanläggningar eller anläggningar för efterfrågeflexibilitet”) ska ha godtagit ett anslutningsavtal enligt vilket säker leverans av energi garanteras. I detta avseende saknar elproduktionskapaciteten eller elleveransernas omfattning betydelse. Villkoret ”[n]ettointäkterna från den försäljning av el på dagen före-marknaden” i artikel 13.7 b syftar i detta sammanhang endast till att fastställa storleken på den ekonomiska ersättningen enligt den första beräkningsmetoden, men begränsar i princip inte rätten till ersättning som sådan.
74.      En annorlunda tolkning skulle dessutom strida mot systematiken i och syftet med artiklarna 12 och 13 i förordning 2019/943. Enligt artikel 12.2 ska medlemsstaterna nämligen se till att systemansvariga vid dirigering av elproduktionsanläggningar prioriterar produktionsanläggningar (”prioriterad inmatning”(43)) som använder förnybara energikällor och har en installerad elproduktionskapacitet på mindre än 400 kW. Kontinuiteten hos den principiella garantin för prioriterad inmatning säkerställs dessutom genom artikel 12.6. Härav följer att även mindre producenter av förnybar energi drar nytta av prioriterad inmatning, i en situation där en icke marknadsbaserad omdirigering nedåt tillämpas med stöd av artikel 13.6. Dessutom föreskriver artikel 13.6 a att en sådan omdirigering av elproduktion från förnybara energikällor endast är tillåten under vissa stränga villkor. En differentiering baserad på omfattningen av elproduktionen eller inmatningen, eller på deltagande på dagen före-marknaden, vilket skulle leda till att vissa producenter (av förnybar energi) inte längre ingår i den personkrets som har rätt till ekonomisk ersättning, vore inte förenlig med dessa regler.
75.      En sådan åtskillnad skulle även strida mot de principer som slås fast i artikel 13.1 och 13.2 i förordning 2019/943. För det första föreskriver punkt 1 att omdirigering ska baseras på objektiva, transparenta och icke-diskriminerande kriterier och att den ska vara öppen för produktion oavsett teknik (samt för all energilagring och för all efterfrågeflexibilitet) i den mån det är tekniskt genomförbart (se punkt 52 ovan). I detta avseende föreskrivs inte någon differentiering beroende på produktionskapacitet. För det andra föreskriver punkt 2 i den aktuella bestämmelsen att (även) samtliga producenter som påverkas av marknadsbaserad omdirigering i princip ska erhålla ekonomisk ersättning.
76.      Mot denna bakgrund ska den första delen av fråga 4 c besvaras på så sätt att det enligt artikel 13.7 i förordning 2019/943 inte är tillåtet att anta nationella genomförandeåtgärder som begränsar rätten till ekonomisk ersättning vid (icke marknadsbaserad) omdirigering (nedåt) till att endast omfatta de producenter som deltar på dagen före-marknaden (ex ante-marknaden) eller utesluter producenter av mindre betydelse från rätten till ersättning.
b)      Andra delen: Ersättningskrav från förmedlare?
77.      Genom den andra delen av fråga 4 c vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida det enligt artikel 13.7 i förordning 2019/943 är tillåtet att anta nationella genomförandeåtgärder som utvidgar rätten till ekonomisk ersättning vid (icke marknadsbaserad) omdirigering (nedåt) till att även omfatta leverantörer av el som endast är förmedlare och inte producenter. Detta har delvis bestritts av motparterna. Motparterna anser att en systemansvarig endast får göra en utbetalning direkt till en producent som har ett motsvarande ersättningsanspråk.
78.      Såsom anges ovan i punkt 73 begränsar artikel 13.7 första meningen i förordning 2019/943 rätten att erhålla ekonomisk ersättning från den systemansvariga till att endast omfatta de elproducenter som berörs av en icke marknadsbaserad omdirigering (”operatören av produktionsanläggningar, energilagringsanläggningar eller anläggningar för efterfrågeflexibilitet”) och som har godtagit ett anslutningsavtal enligt vilket säker leverans av energi garanteras. Dessutom är det endast dessa producenter som har sådana ”extra driftskostnader”, i den mening som avses i artikel 13.7 a i förordning 2019/943, som ska beaktas inom ramen för de två beräkningsmetoderna för fastställande av ersättningsbeloppet. Detta innebär i princip att förmedlare som varken är producenter eller operatörer av någon av de ovannämnda anläggningarna, och som inte heller har ingått ett anslutningsavtal enligt vilket säker leverans av energi garanteras, inte ingår i den personkrets som har rätt till ersättning.
79.      Såsom CRU och kommissionen har gjort gällande framstår det dock inte som helt uteslutet att genom nationella genomförandeåtgärder närmare reglera villkoren för och det sätt på vilket ersättningen betalas ut till en producent som har ett motsvarande anspråk. Detta kan dock innebära att det är tillåtet att en förmedlare – av tekniska skäl, till exempel i fråga om kvittning – agerar som utbetalare, under förutsättning att detta inte äventyrar fullgörelsen av producentens ersättningsanspråk och inte leder till en oskälig överföring av insolvensrisken, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva.
80.      Mot denna bakgrund ska den andra delen av fråga 4 c besvaras på så sätt att det enligt artikel 13.7 i förordning 2019/943 inte är tillåtet att anta nationella genomförandeåtgärder som utvidgar rätten till ekonomisk ersättning vid (icke marknadsbaserad) omdirigering (nedåt) till att även omfatta förmedlare som inte uppfyller villkoren i första meningen i nämnda bestämmelse. Detta utesluter inte att en sådan förmedlare kan agera som utbetalare, under förutsättning att detta inte äventyrar fullgörelsen av producentens ersättningsanspråk och inte leder till en oskälig överföring av insolvensrisken, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva.
3.      Utgör betalningar som överstiger marknadspriset på grund av ett CPPA ”ekonomiskt stöd”? (Fråga 4 d)
81.      Den hänskjutande domstolen har ställt fråga 4 d för att få klarhet i huruvida begreppet ekonomiskt stöd i artikel 13.7 b i förordning 2019/943, som enligt nämnda bestämmelse ska anses vara en ”del av nettointäkterna”, omfattar betalningar som överstiger marknadspriset till förmån för en producent av förnybar energi på grundval av ett CPPA(44).
82.      Denna fråga är omtvistad mellan parterna. Den hänskjutande domstolen anser att garantin för lösenpriset – vilket i förekommande fall även kan vara högre än marknadspriset – i CPPA utgör en viktig del av det ekonomiska stödet till producenter av förnybar energi (se ovan punkt 15). Lösenpriset har emellertid inte erkänts som ekonomiskt stöd i den mening som avses i artikel 13.7 b i förordning 2019/943, varken i det omtvistade beslutet eller av CRU. CRU anser att begreppet endast omfattar statligt stöd i bemärkelsen statliga subventioner.
83.      Jag anser att CRU:s argument inte är övertygande, dels på grund av det breda begreppet finansiellt stöd, dels av systematiska och teleologiska skäl. Jag anser att begreppet omfattar både statligt och – i förekommande fall – privat ekonomiskt stöd som godkänts eller förordnats av staten.
84.      Begreppet ekonomiskt stöd definieras inte i förordning 2019/943. Det omfattas inte heller – åtminstone inte uttryckligen – av undantaget avseende tillämpningen av artiklarna 107 och 108 FEUF, vilket skulle kunna tyda på att begreppet endast omfattar statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF. Ett sådant förbehåll gäller däremot de elköpsavtal som regleras i artikel 19a i förordning 2019/943 – det vill säga sådana privata CPPA som är omtvistade i målet (se artikel 19a.4) – vilket innebär att CRU:s argumentation framstår som bristfällig redan av denna anledning.
85.      Tvärtom anser jag att artikel 13.7 b i förordningen i princip är avsedd att omfatta varje form av ekonomiskt stöd till elproduktion – i synnerhet från förnybara energikällor – oavsett om stödet härrör från statliga eller privata medel. Detta bekräftas av möjligheten att klassificera CPPA i de kategorier av tillåtna instrument för att främja produktion av el från förnybara energikällor och för att säkerställa försörjningstryggheten som föreskrivs i artikel 19a, artikel 19d och artikel 21 i förordning 2019/943.
86.      Artikel 19a.1 i förordning 2019/943 föreskriver att medlemsstaterna ska främja användningen av energiköpsavtal i syfte att ge förutsägbarhet när det gäller priser och att uppnå mål för minskade växthusgasutsläpp enligt deras integrerade nationella energi- och klimatplaner, inbegripet med avseende på förnybar energi. I enlighet med punkterna 3 och 4 i samma artikel ska medlemsstaterna, på ett samordnat sätt, säkerställa att det finns statsstödda garantisystem till marknadspriser för att minska de finansiella riskerna i samband med betalningsinställelser från förhandsköparen inom ramen för elköpsavtal, samt privata garantier eller faciliteter som sammanför efterfrågan på elköpsavtal. I detta sammanhang ska ett garantisystem, om det stöds av medlemsstaten, ”[u]tan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget … innehålla bestämmelser för att förhindra minskad likviditet på elmarknaderna och får inte ge stöd till inköp av produktion från fossila bränslen.” Det framgår inte av beslutet att begära förhandsavgörande huruvida det garanterade lösenpriset i CPPA – vilket till och med kan vara högre än marknadspriset – säkerställs av ett sådant garantisystem som stöds av medlemsstaten, eller om det endast är fråga om en privat garanti. I båda fallen skulle det vara fråga om ekonomiskt stöd som i princip är tillåtet enligt förordning 2019/943.
87.      CPPA skulle dessutom kunna ingå i ett system med direkt prisstöd i form av dubbelriktade differenskontrakt för investeringar i nya anläggningar för produktion av förnybar energi i enlighet med artikel 19d i förordning 2019/943,(45) vars intäkter ska fördelas till slutkunder (punkt 5).(46) Slutligen skulle CPPA kunna utgöra en del av en kapacitetsmekanism i den mening som avses i artikel 21.1 i samma förordning.(47)
88.      Det står således klart att ekonomiskt stöd i den mening som avses i artikel 13.7 b i förordning 2019/943 kan avse såväl finansiering från statliga medel som finansiering som förordnas av staten men härrör från privata medel. Det finns även systematiska och teleologiska skäl som talar för att det inte är nödvändigt att ta hänsyn till intäkter som eventuellt överstiger marknadspriset till följd av CPPA vid beräkningen av den ekonomiska ersättningen.
89.      I likhet med ett förordnande om prioriterad inmatning som föreskrivs i artikel 12.2–12.4 i förordning 2019/943 – vilka också är föremål för förbehållet att reglerna om statligt stöd i artiklarna 107, 108 och 109 FEUF iakttas – syftar nämligen den ekonomiska ersättning som föreskrivs i artikel 13.7 också till att främja och säkerställa produktionen och leveransen av förnybar energi. Det framgår dessutom av domstolens något inkonsekventa praxis att ett lagstadgat stöd för produktion av el från förnybara energikällor inte nödvändigtvis omfattas av begreppet statligt stöd, närmare bestämt i situationer där stödet inte härrör från ”statliga medel”.(48) Det vida begreppet ekonomiskt stöd, som inte gör åtskillnad mellan stöd som härrör från statliga eller privata medel, tar hänsyn till denna grundtanke. Det är tvärtom tydligt att unionslagstiftaren avsiktligt har valt detta begrepp i syfte att ett brett spektrum av åtgärder för ekonomiskt stöd till produktion av el, i synnerhet från förnybara energikällor, ska omfattas oberoende av huruvida villkoren för statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF är uppfyllda.
90.      Mot bakgrund av ovanstående ska fråga 4 d besvaras på så sätt att begreppet ekonomiskt stöd i artikel 13.7 b i förordning 2019/943 i princip omfattar betalningar som överstiger marknadspriset till en producent av förnybar energi på grundval av energiköpsavtal, såsom ett CPPA, i den mening som avses i artikel 19a i förordning 2019/943.
V.      Förslag till avgörande
91.      Mot bakgrund av vad som anförts ovan föreslår jag att domstolen besvarar begäran om förhandsavgörande från Supreme Court (Högsta domstolen, Irland) på följande sätt:
1.      a) Artikel 13.7 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/943 av den 5 juni 2019 om den inre marknaden för el föreskriver att en producent som har fast tillträde till näten med leveransgaranti, vilken berörs av en icke marknadsbaserad omdirigering nedåt, har rätt till ekonomisk ersättning som i möjligaste mån motsvarar de hypotetiska uteblivna intäkterna (inbegripet uteblivet ekonomiskt stöd) som producenten hade erhållit vid leverans av den berörda elmängden på marknadsvillkor, men att ersättningen inte nödvändigtvis måste neutralisera dessa förluster fullständigt i ekonomiskt hänseende. Formuleringen ”omotiverat låg eller omotiverat hög ersättning” i artikel 13.7 i förordning 2019/943 syftar till att fastställa en lämplig ekonomisk ersättning till en producent som berörs av en icke marknadsbaserad omdirigering nedåt. Den systemansvariga har ett utrymme för skönsmässig bedömning i detta avseende.
b)      Rätten till ekonomisk ersättning enligt artikel 13.7 i förordning 2019/943 är inte beroende av huruvida en producent som berörs av en icke marknadsbaserad omdirigering nedåt drar nytta av prioriterad inmatning eller ej, och fullgörelsen av motsvarande rättighet får inte heller göras beroende av att en motsvarande differentiering införs i nationella genomförandeåtgärder.
2.       Artikel 13.7 i förordning 2019/943 uppfyller villkoren för direkt effekt trots att den ger den systemansvariga ett utrymme för skönsmässig bedömning, dock utan att bestämmelsens direkta effekt innebär ett förbud mot antagandet av nationella införlivande- eller genomförandeåtgärder i samband med utövandet av nämnda utrymme för skönsmässig bedömning. Dessa åtgärder får dock inte stå i strid med de villkor och beräkningsmetoder som föreskrivs i nämnda bestämmelse och de ska hålla sig inom gränserna för nämnda utrymme för skönsmässig bedömning. Det ankommer på den nationella domstolen att pröva detta.
3.      a) Det finns sedan den 1 januari 2020 en skyldighet att fullgöra rätten till ekonomisk ersättning i enlighet med den direkt tillämpliga artikel 13 i förordning 2019/943, jämförd med artikel 71.2 i samma förordning, och tidpunkten för fullgörelse kan inte skjutas upp genom nationella genomförandeåtgärder.
b)      Enligt artikel 13.7 i förordning (EU) 2019/943 är det inte tillåtet att anta nationella genomförandeåtgärder
–        som begränsar rätten till ekonomisk ersättning vid (icke marknadsbaserad) omdirigering (nedåt) till att endast omfatta de producenter som deltar på dagen före-marknaden (ex ante-marknaden) eller utesluter producenter av mindre betydelse från rätten till ersättning.
–        som utvidgar rätten till ekonomisk ersättning vid (icke marknadsbaserad) omdirigering (nedåt) till att även omfatta förmedlare som inte uppfyller villkoren i första meningen i nämnda bestämmelse. Detta utesluter inte att en sådan förmedlare kan agera som utbetalare, under förutsättning att detta inte äventyrar fullgörelsen av producentens ersättningsanspråk och inte leder till en oskälig överföring av insolvensrisken, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva.
c)      Begreppet ekonomiskt stöd i artikel 13.7 b i förordning 2019/943 omfattar i princip betalningar som överstiger marknadspriset till en producent av förnybar energi på grundval av energiköpsavtal (Corporate Power Purchase Agreements) i den mening som avses i artikel 19a i förordning 2019/943.
1      Originalspråk: tyska.
2      Europaparlamentets och rådets förordning av den 5 juni 2019 om den inre marknaden för el (EUT L 158, 2019, s. 54), senast ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2024/1747 av den 13 juni 2024 om ändring av förordningarna (EU) 2019/942 och (EU) 2019/943 vad gäller förbättring av utformningen av unionens elmarknad (EUT L 1747, 2024, s. 1).
3      Europaparlamentets och rådets direktiv av den 5 juni 2019 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om ändring av direktiv 2012/27/EU (EUT L 158, 2019, s. 125), senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2024/1711 av den 13 juni 2024 om ändring av direktiven (EU) 2018/2001 och (EU) 2019/944 vad gäller förbättringar av utformningen av elmarknaden i unionen (EUT L 1711, 2024, s. 1).
4      Se artikel 3 i förordning 2019/943, (med rubriken ”Principer för elmarknadernas funktion”), som bland annat föreskriver att prisbildningen ska baseras på tillgång och efterfrågan, (led a) och marknadsreglerna ska uppmuntra till fri prisbildning och undvika åtgärder som hindrar en prisbildning baserad på tillgång och efterfrågan (led b).
5      Se artikel 3 c och f i förordning 2019/943.
6      Som den hänskjutande domstolen med rätta har påpekat skiljer sig de marknadsbaserade dirigeringsåtgärder som föreskrivs i artikel 12 i förordning 2019/943 från de marknadsbaserade och icke marknadsbaserade omdirigeringsåtgärder som föreskrivs i artikel 13 i samma förordning. Enligt definitionen ovan sker en omdirigering vid ”fysisk överbelastning” eller när en ”begränsning” är nödvändig av systemsäkerhetsskäl. Syftet med den i målet omtvistade icke marknadsbaserade omdirigeringen nedåt är att minska andelen el från förnybara energikällor i systemet.
7      Enligt artikel 2.20 i förordning 2019/943 avses med prioriterad inmatning ”avseende modellen för självdirigering, inmatning från kraftverk på grundval av andra kriterier än den ekonomiska rangordningen av bud, och, avseende modellen för central dirigering, inmatning från kraftverk på grundval av andra kriterier än den ekonomiska rangordningen av bud eller nätbegränsningar, som ger prioritet till inmatning från särskilda teknikformer för elproduktion”. Begreppen modell för centraldirigering och modell för självreglering definieras i artikel 2.29 respektive 2.30 i förordningen.
8      Europaparlamentets och rådets direktiv av den 25 oktober 2012 om energieffektivitet, om ändring av direktiven 2009/125/EG och 2010/30/EU och om upphävande av direktiven 2004/8/EG och 2006/32/EG (EUT L 315, 2012, s. 1).
9      Europaparlamentets och rådets direktiv av den 23 april 2009 om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor och om ändring och ett senare upphävande av direktiven 2001/77/EG och 2003/30/EG (EUT L 140, 2009, s. 16).
10      Se s. 27 och 28 i det omtvistade beslutet.
11      Se även artikel 19a i förordning 2019/943.
12      Dom av den 24 juni 2019 (C-573/17 P, EU:C:2019:530).
13      Artikel 13.7 b i förordning 2019/943, som rör förlust av ”nettointäkter”, avser endast icke marknadsbaserad omdirigering nedåt.
14      Enligt artikel 13.7 i förordning 2019/943 föreligger ingen rätt till ekonomisk ersättning ”utom i fråga om producenter som godtagit ett anslutningsavtal enligt vilket säker leverans av energi inte garanteras” (min kursivering).
15      Se artikel 13.7 b andra meningen i förordning 2019/943. Såsom framgår av fråga 4 d är det i förevarande mål endast omtvistat huruvida det lösenpris som CPPA garanterar, i den mån det överstiger marknadspriset, utgör ett sådant ”ekonomiskt stöd” (se nedan punkt 81 och följande punkter).
16      Se artikel 13.7 a i förordning 2019/943 (”extra bränslekostnader i fråga om omdirigering uppåt, eller tillhandahållande av reservvärme i fråga om omdirigering nedåt”, min kursivering).
17      Som svar på en fråga från domstolen under förhandlingen bekräftade Irland att den ekonomiska ersättning som föreskrivs i artikel 13.7 i förordning 2019/943 även är skattepliktig i Irland.
18      Jag anser däremot att kommissionens argumentation, enligt vilken detta är ett ”undantag” från den första beräkningsmetoden, är vilseledande och föga hjälpsamt.
19      De olika språkversionerna skiljer sig i princip inte från varandra i detta avseende. I den franska språkversionen (”indûment” istället för ”injustifié”) är det dock ännu tydligare att det är nödvändigt att göra en värdering avseende ersättningens lämplighet.
20      Det rör sig således inte om (hypotetiska) uteblivna ”nettointäkter” i den mening som avses i artikel 13.7 b i förordning 2019/943. Detta tyder för övrigt på att den första beräkningsmetoden över huvud taget inte är tillämplig i ett sådant fall, utan att det endast är den andra metoden som ska tillämpas.
21      Se även artikel 13.7 andra meningen i förordning 2019/943 (”[d]en ekonomiska ersättningen”).
22      En sådan garanti för en lägsta intäkt föreskrivs – såsom ett undantag från den princip som anges i artikel 10.1 (”[d]et får inte finnas ett högsta eller lägsta gränsvärde för grossistpriset på el”) – endast i artikel 10.2 i förordning 2019/943 (”[n]ominerade elmarknadsoperatörer får tillämpa harmoniserade gränsvärden på de maximala och minimala clearingpriserna för dagen före- och intradagstidsramarna”).
23      Med avseende på marknadsbaserad omdirigering anges i artikel 13.2 i förordning (EU) 2019/943 endast att ”[d]e resurser som omdirigeras ska väljas bland de produktionsanläggningar, energilagringsanläggningar eller anläggningar för efterfrågeflexibilitet som använder marknadsbaserade mekanismer, och de ska ersättas ekonomiskt” (min kursivering).
24      Detta rör dagen efter-handel av el och kortsiktig elhandel.
25      Se artikel 12.6 b i kommissionens förslag av den 30 november 2016 till Europaparlamentets och rådets förordning om den inre marknaden för el (COM (2016) 861 final): ”90 % of the net revenues from the sale of electricity on the day-ahead market that the generating or demand facility would have generated without the curtailment or redispatching request.”
26      Kompromiss om förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om den inre marknaden för el av den 18 januari 2019, interinstitutionellt ärende 2016/0379 (COD), s. 66 (tillgänglig via 4-provisional-agreement-karins-regulation-on-electricity-en).
27      Såsom anges ovan i fotnot 20 gäller detta inte nödvändigtvis vid omdirigering uppåt. I detta fall kan det nämligen inte föreligga några (hypotetiska) uteblivna ”nettointäkter” i den mening som avses i artikel 13.7 b i förordning 2019/943, vilket innebär att endast den andra beräkningsmetoden torde vara tillämplig, med beaktande av de faktiska intäkterna och de extra driftskostnader som uppstått.
28      Såsom motparterna också påpekade vid den muntliga förhandlingen känner den systemansvariga till den elmängd som den förbjudit för inmatning genom förordnandet om omdirigering. På samma sätt bör det vara möjligt att utreda de marknadsintäkter som uppnåtts eller kan uppnås för denna elmängd vid tidpunkten för omdirigeringen med hänvisning till dagen före-marknaden. Producenten har å sin sida information om sina egna driftskostnader.
29      Se artiklarna 8, 12–18 samt 28 och följande artiklar i förordning 2019/943.
30      Denna fråga förefaller – vilket även motparterna har gjort gällande och CRU bekräftat i sitt skriftliga yttrande – snarare avse artikel 12 än artikel 13.7 i förordning 2019/943. I artikel 12.2 regleras nämligen principerna för prioriterad inmatning (i den mening som avses i definitionen i artikel 2.20) för kraftproduktionsanläggningar som använder förnybara energikällor med en installerad elproduktionskapacitet på mindre än 400 kW. Enligt artikel 12.4 får medlemsstaterna också föreskriva detta för el som produceras i kraftproduktionsanläggningar som använder högeffektiv kraftvärme med samma installerade elproduktionskapacitet. Artikel 12.6 säkerställer att produktionsanläggningar där förnybara energikällor eller högeffektiv kraftvärme används, vilka har driftsatts före den 4 juli 2019 och som när de driftsattes var föremål för prioriterad inmatning enligt reglerna som gällde vid den tidpunkten kommer att fortsätta att dra nytta av prioriterad inmatning även i framtiden. Det omtvistade beslutet i det nationella målet hanterar nämnda bestämmelse genom att föreskriva olika metoder för beräkning av ersättningen beroende på om produktionsanläggningen driftsattes före den 4 juli 2019 eller efter.
31      Dom av den 24 juni 2019, C-573/17, EU:C:2019:530, beträffande frågan om den direkta effekten och företrädet av bestämmelserna i rådets rambeslut 2008/909/RIF av den 27 november 2008 om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på brottmålsdomar avseende fängelse eller andra frihetsberövande åtgärder i syfte att verkställa dessa inom Europeiska unionen (EUT L 327, 2008, s. 27).
32      Se dom av den 24 juni 2019, Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530, punkterna 60 och följande punkter), och dom av den 18 december 2025, kommissionen/Polen (Prövning utan befogenhet (ultra vires) av domstolens praxis – unionsrättens företräde) (C-448/23, EU:C:2025:975, punkterna 114–117 och där angiven rättspraxis).
33      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 januari 2001, Monte Arcosu (C-403/98, EU:C:2001:6, punkterna 26–28), dom av den 14 april 2011, Vlaamse Dierenartsenvereniging och Janssens (C-42/10, C-45/10 och C-57/10, EU:C:2011:253, punkt 47 och följande punkter), dom av den 19 december 2019, Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel (C-386/18, EU:C:2019:1122, punkterna 63 och 64), och dom av den 30 maj 2024, Expedia (C-663/22, EU:C:2024:433, punkterna 40–42 och där angiven rättspraxis).
34      Se även förslag till avgörande av generaladvokat Rantos i målet Electrabel m.fl.
(C-633/23, EU:C:2025:131, punkt 34).
35      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 mars 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (direkt effekt) (C-205/20, EU:C:2022:168, punkt 18), och dom av den 21 december 2023, Papier Mettler Italia (C-86/22, EU:C:2023:1023, punkt 76 och där angiven rättspraxis).
36      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 oktober 2015, T-Mobile Czech Republic och Vodafone Czech Republic (C-508/14, EU:C:2015:657, punkt 52 och där angiven rättspraxis). Se även mitt förslag till avgörande i de förenade målen ECB och kommissionen/Corneli (C-777/22 P och C-789/22 P, EU:C:2024:973, punkt 87).
37      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 oktober 2015, T-Mobile Czech Republic och Vodafone Czech Republic (C-508/14, EU:C:2015:657, punkt 53 och där angiven rättspraxis), och dom av den 8 mars 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Direkt effekt) (C-205/20, EU:C:2022:168, punkt 19).
38      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 september 2014, GMAC UK (C-589/12, EU:C:2014:2131, punkt 32) och dom av den 21 december 2023, Papier Mettler Italia (C-86/22, EU:C:2023:1023, punkt 77 och där angiven rättspraxis). Se även mitt förslag till avgörande i målet Impact (C-268/06, EU:C:2008:2, punkt 96) och i de förenade målen ECB och kommissionen/Corneli (C-777/22 P och C-789/22 P, EU:C:2024:973, punkt 89).
39      Se Kokott, J., ”Zur unmittelbaren Wirkung des Unionsrechts”, Archiv des öffentlichen Rechts, 2023, volym 148, s. 496 och följande sidor (s. 501).
40      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 oktober 2015, T-Mobile Czech Republic och Vodafone Czech Republic (C-508/14, EU:C:2015:657, punkt 53), och dom av den 14 januari 2021, RTS infra och Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel (C-387/19, EU:C:2021:13, punkt 49) samt förslag till avgörande av generaladvokaten Rantos i målet Electrabel m.fl. (C-633/23, EU:C:2025:131, punkterna 34–36).
41      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 juni 2019, Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530, punkterna 55–57 och där angiven rättspraxis).
42      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 juni 2019, Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530, punkterna 53–58).
43      Se artikel 2.20 i förordning 2019/943.
44      Corporate Power Purchase Agreements eller elköpsavtal; se artikel 19a i förordning 2019/943 (se ovan punkt15).
45      Enligt den hänskjutande domstolen ingås CPPA i allmänhet i form av CFD-kontrakt (se ovan punkt 15).
46      I enlighet med artikel 19d.3 i förordning 2019/943 ska ett sådant system för övrigt även bli föremål för en bedömning av kommissionen enligt artiklarna 107 och 108 FEUF.
47      Se s. 59 och 60 i den irländska planen för kapacitetsmekanismen från den 16 december 2019 (tillgänglig via updated_ireland_implementation_plan.pdf
), vilken anger att 15 procent av efterfrågan på el ska täckas av CPPA. En sådan kapacitetsmekanism omfattas i princip även av artiklarna 107 och 108 FEUF; se dom av den 2 september 2021, kommissionen/Tempus Energy och Tempus Energy Technology (C-57/19 P, EU:C:2021:663).
48      Avgränsningsfrågorna som uppkommer i detta avseende, särskilt när det gäller användningen av statliga medel och huruvida dessa medel kan tillskrivas staten, är ofta mycket omstridda och svåra att bedöma; se dom av den 13 mars 2001, PreussenElektra (C-379/98, EU:C:2001:160, punkt 57 och följande punkter); av den 28 mars 2019, Tyskland/kommissionen (C-405/16 P, EU:C:2019:268, punkt 52 och följande punkter), och dom av den 26 september 2024, Covestro Deutschland och Tyskland/kommissionen (C-790/21 P och C-791/21 P, EU:C:2024:792, punkt 84 och följande punkter).