62022CC0337
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
TAMARA ĆAPETA
föredraget den 10 april 2025 (
1
)
Mål C‑337/22 P
Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet
mot
Nowhere Co. Ltd
”Överklagande – EU-varumärke – Invändningsförfarande – Förordning (EG nr 207/2009 – Artikel 8(4) – Äldre rättigheter – Relativt registreringshinder – Ansökan om registrering av figurmärket APE TREES – Förenade konungariket Storbritanniens utträde ur Europeiska unionen – Upphörande av äldre rättighet i slutet av övergångsperioden – Avskrivning av en invändning enbart på grundval av det datum ett beslut har fattats”
I. Inledning
1.
Förevarande mål avser ett överklagande av tribunalens dom av den 16 mars 2022, Nowhere/EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139) (nedan kallad den överklagade domen). I den domen upphävde tribunalen beslutet av Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) att avslå en invändning baserad på äldre nationella rättigheter i Förenade kungariket ”endast av detta skäl”, (
2
) med tanke på att sådana rättigheter efter utgången av övergångsperioden efter Förenade kungarikets utträde ur Europeiska unionen inte längre kan utgöra en grund för en invändning mot registrering av ett EU-varumärke – även om nämnda förfarande inleddes under en period då Förenade kungariket ännu var en medlemsstat i Europeiska unionen.
2.
EUIPO överklagade det beslutet. EUIPO har gjort gällande en enda grund, nämligen att tribunalen gjort en felaktig tolkning av artikel 8.4 i rådets förordning (EG) nr 207/2009 (
3
) (nedan kallad 2009 års EU-varumärkesförordning). Jag delar inte denna uppfattning.
II. Bakgrunden till målet
A.
Invändningsförfarande vid EUIPO
3.
Bakgrunden till det bakomliggande målet beskrivs i punkterna 1–15 i den överklagade domen. Med avseende på förevarande bedömning ska det erinras om följande.
4.
Den 30 juni 2015 ansökte Junguo Ye om att registrera ett varumärke för följande figurtecken (nedan kallat det ifrågasatta varumärket):
5.
Den 8 mars 2016 invände Nowhere Co. Ltd (nedan kallat Nowhere), sökanden i första instans, mot registreringen av detta varumärke i enlighet med artikel 41 i 2009 års EU-varumärkesförordning, bland annat på grundval av följande tre äldre, icke registrerade figurmärken som används i näringsverksamhet i bland annat Förenade kungariket:
6.
Invändningsenheten och andra överklagandenämnden vid EUIPO avslog sökandens invändning i november 2017 respektive oktober 2018.
7.
Efter ett yrkande om att tribunalen skulle ogiltigförklara den andra överklagandenämndens beslut från oktober 2018 återkallade denna nämnd sitt första beslut av den 17 juli 2019. Av det skälet ansåg tribunalen att det inte längre fanns något behov av att pröva yrkandet. (
4
)
8.
Den 31 december 2020 vid midnatt upphörde den övergångsperiod som anges i artikel 126 i utträdesavtalet (
5
).
9.
Den andra överklagandenämnden avslog överklagandet genom beslut av den 10 februari 2021. I den relevanta delen av det överklagade beslutet förklaras följande:
”24
Efter Förenade kungarikets utträde ur [Europeiska unionen] och utgången av utträdesavtalet den 31 december 2020 utgör rättigheter som kan förekomma i Förenade kungariket ingen rättslig grund i enlighet med artikel 8.2 i [2009 års] EU-varumärkesförordning som kan åberopas i förfaranden grundade på relativa hinder, såsom artiklarna 8.1 b, 8.4 och artikel 8.5 i [2009 års] EU-varumärkesförordning.
25
Det följer att IR nr 996157, som designerar Förenade kungariket, och IR nr 871962, som designerar [Förenade kungariket], inte kan åberopas enligt artikel 8.1 b och artikel 8.5 [i 2009 års] EU-varumärkesförordning.
26
Svaranden kan inte hävda intrång i en icke registrerad varumärkesrätt enligt engelsk rätt när det gäller artikel 8.4 i 2009 års EU-varumärkesförordning.
27
När det gäller dessa äldre hävdade rättigheter måste avslaget på invändningen bekräftas endast på den grunden.”
B.
Förfarandet vid tribunalen
10.
Den 21 maj 2021 väckte Nowhere talan vid tribunalen enligt artikel 263 FEUF.
11.
I den överklagade domen ogiltigförklarade tribunalen det överklagade beslutet. Tribunalen biföll det första yrkandet såvitt avser den enda grunden för ogiltigförklaring – det påstådda åsidosättandet av artikel 8.4 i 2009 års EU-varumärkesförordning – och avslog det andra yrkandet, om ändring av det överklagade beslutet. (
6
)
C.
Förfarandet vid EU-domstolen
12.
Genom beslut av den 16 november 2022 biföll EU-domstolen överklagandet. EU-domstolen ansåg att EUIPO:s begäran i detta avseende visade, på det sätt som krävs enligt lagstiftningen, att överklagandet aktualiserade en fråga som var av vikt för enhetligheten eller konsekvensen i, eller utvecklingen av, unionsrätten. (
7
)
13.
Genom beslut av domstolens ordförande den 21 mars 2023, tilläts Förbundsrepubliken Tyskland att intervenera till stöd för EUIPO.
14.
Genom domstolens ordförandes beslut av den 27 april 2023 tilläts International Trademark Association (nedan kallad INTA) att intervenera till stöd för EUIPO. (
8
)
15.
Med sitt överklagande av den 23 maj 2022 yrkade EUIPO att EU-domstolen skulle upphäva den överklagade domen, ogilla talan i första instans och förplikta Nowhere att betala rättegångskostnaderna.
16.
I sitt svaromål som inkom den 21 januari 2023 yrkade Nowhere att domstolen skulle ogilla överklagandet och förplikta EUIPO att betala rättegångskostnaderna.
17.
EU-domstolen anmodade den 2 juli 2024 parterna att inta en ståndpunkt om följderna av dom av den 20 juni 2024, EUIPO/Indo European Foods (C‑801/21 P, EU:C:2024:528). I sina svar har Nowhere och EUIPO i sak gjort gällande att domen inte har avseende på den sakfråga som är föremål för dessa överklaganden, utan snarare endast tar fasta på frågan om intresset av att få saken prövad.
III. Bedömning
A.
Att förstå den överklagade domen
18.
Den överklagade domen måste förstås i ljuset av förevarande måls tidslinje.
19.
Vi ska dra oss till minnes att Junguo Yes ansökan om registrering av det ifrågasatta varumärket daterar sig till den 30 juni 2015. Kort därefter lämnade Nowhere in sin invändning på grundval av artikel 8.4 i 2009 års EU-varumärkesförordning: förekomsten av en äldre rättighet som skulle ge upphov till en motsättning med det varumärke för vilken ansökan om registrering getts in. I denna sade sig Nowhere vara innehavare av ett icke registrerat varumärke som använts i näringsverksamhet med mer än lokal betydelse för Förenade kungariket.
20.
Följden av invändningen mot registrering blir en fördröjning av registreringen av ett varumärke till dess att EUIPO har behandlat invändningen.
21.
Om EUIPO emellertid avskriver en invändning (
9
) sker registreringen av varumärket retroaktivt från datumet för ingivandet av ansökan. (
10
)
22.
När EUIPO den 10 februari 2021 avskrev Nowheres invändning i det överklagade beslutet hade nästan sju år gått sedan ansökan om registrering ingavs. (
11
)
23.
Märket i fråga i förevarande mål registrerades sålunda retroaktivt från den 30 juni 2015, det ursprungliga datumet för ansökan om registrering av detsamma. (
12
)
24.
När EUIPO kom fram till sitt beslut av den 10 februari 2021 ansåg EUIPO att ingen motsättning kunde uppstå under perioden 30 juni 2015–31 december 2020, eftersom alla äldre nationella rättigheter i Förenade kungariket från slutet av övergångsperioden och därefter upphörde att vara EU-rättigheter på vilka en invändning i EU-varumärkesförfaranden kan grundas.
25.
Tribunalen avvisade den logiken i den överklagade domen. Tribunalen förde väsentligen följande resonemang.
26.
Tribunalen förklarade för det första inledningsvis att förekomsten av ett relativt registreringshinder ”ska bedömas vid tidpunkten för ingivandet av ansökan om registrering av ett EU-varumärke mot vilket invändningen har framställts”. (
13
)
27.
För det andra ansåg tribunalen att det faktum att äldre nationella rättigheter i Förenade kungariket förlorade sin status som ett varumärke i en medlemsstat efter datumet för ingivandet av en ansökan om registrering av ett EU-varumärke i princip saknade relevans. Det som var av betydelse var att ansökan om registrering ingavs före utgången av övergångsperioden, varför de äldre nationella rättigheterna i Förenade kungariket hade förutsättning att utgöra grund för en invändning. (
14
) Av detta skäl borde överklagandenämnden ha tagit hänsyn till dessa äldre rättigheter i sin bedömning och inte underlåtit att göra detta ”enbart på grund av att övergångsperioden hade löpt ut vid tidpunkten för antagandet av det överklagade beslutet”. (
15
)
28.
För det tredje var tribunalen av åsikten att med tanke på att en registrering av ett EU-varumärke är giltig från datumet för ingivandet av ansökan, och inte bara från det datum då en invändning avskrevs, kan en motsättning ”ha kunnat föreligga under perioden mellan dagen för ingivandet av ansökan om registrering av EU-varumärket och utgången av övergångsperioden”. (
16
) I förevarande mål, vilket skulle avse perioden 30 juni 2015–31 december 2020 – den period jag i den grafiska framställningen ovan kallar ”period of potential conflict” (period för eventuell motsättning).
29.
Med tanke på denna överlappning förklarade tribunalen att ”[d]et är svårt att förstå varför klaganden skulle nekas skydd för sina äldre icke registrerade varumärken som används i näringsverksamhet i Förenade kungariket även under denna period, bland annat vad gäller den potentiella användningen av det sökta varumärket, som klaganden anser står i strid med de förstnämnda varumärkena. Det ska således även medges att klaganden har ett berättigat intresse av att nå framgång med sin invändning med avseende på denna period.” (
17
)
30.
Jag förstår inte varför tribunalen skulle ha fört ett felaktigt resonemang.
31.
Det är möjligt, även om EUIPO inte tog ställning i den frågan, att Nowhere innehade de nationella rättigheterna i Förenade kungariket vid tidpunkten för ingivandet av en ansökan om ett EU-varumärke.
32.
Eftersom sådana rättigheter betraktas som ett förmögenhetsobjekt och sålunda utgör en del av systemet med sund konkurrens (
18
) gör erhållandet av skydd enligt systemet med EU-varumärken att dess ägare ges vissa ensamrätter. (
19
)
33.
En av dessa rättigheter är rätten att ensam utnyttja detta varumärke avseende vissa varor och tjänster. (
20
)
34.
Genom de relativa registreringshindren enligt artikel 8 i 2009 års EU-varumärkesförordning ges innehavaren av ett EU-varumärke rätten att skydda detta varumärke mot andra konkurrerande varumärken i invändningsförfaranden. (
21
)
35.
I förevarande mål fanns det med tanke på den eventuella förekomsten av en äldre rättighet även en eventuell motsvarande rättighet och därmed en motsättning mellan en befintlig rättighet (som Nowhere innehar) och ett potentiellt varumärke (som Junguo Ye ansökt om) om registrering hade skett den 30 juni 2015.
36.
Som tribunalen kom fram till, vilket inte ifrågasatts av EUIPO, fortsatte denna eventuella parallellt förekommande rättighet och motsättning att föreligga ända till slutet av övergångsperioden, det vill säga den 31 december 2020. (
22
)
37.
Så var fallet eftersom, såsom EUIPO själv förklarar, det var först från och med detta datum som Nowheres äldre nationella rättigheter i Förenade kungariket upphörde att ge upphov till effekter inom Europeiska unionen. (
23
)
38.
När det gäller perioden före den 31 december 2020 är det inte relevant att Nowheres äldre nationella rättigheter i Förenade kungariket, vid den tidpunkt då EUIPO avskrev invändningen genom det överklagade beslutet, inte längre kunde fylla sin grundläggande funktion, (
24
) det vill säga att särskilja det företagets varor från sådana varor som har ett annat ursprung. (
25
)
39.
Oavsett om dessa äldre nationella rättigheter i Förenade kungariket upphört att existera under tidsrymden före den 31 december 2020 kvarstår det faktum att om de är registrerade kan en betydande tidsrymd under vilken en konflikt förelegat ha varit möjlig med tanke på den parallella förekomst av två skyddade varumärken i Europeiska unionen som inte åtgärdats.
40.
Frågan om att en konflikt kan ha förelegat är allt annat än teoretisk. Som jag har förklarat och som tribunalen korrekt noterat (
26
) äger registreringen av ett framgångsrikt EU-varumärke rum från datumet för ingivandet av ansökan.
41.
Men vid den tidpunkten kan Nowheres varumärke fortfarande ha existerat och sålunda haft möjlighet att stå i konflikt med det ifrågasatta varumärket.
42.
Även om det i artikel 8.4 i 2009 års EU-varumärkesförordning ställs kravet att en kontroll av om en eventuell konflikt föreligger ska utföras på det datum då EUIPO fastställer om villkoren för invändningen är uppfyllda, (
27
) vilket i förevarande mål var den 10 februari 2021, betyder därför inte detta att det står EUIPO fritt att bortse ifrån att en konflikt kan ha förelegat – före det datumet men mellan tidpunkten för ansökan om registrering av ett EU-varumärke och det datum då EUIPO avskriver en invändning mot registrering – som skulle ha förhindrat registreringen av nämnda varumärke om EUIPO hade fattat sitt beslut vid den tidpunkten. (
28
)
43.
Av ovan nämnda skäl drog tribunalen med rätta slutsatsen att EUIPO inte bara kunde avskriva en invändning, vars villkor kan ha varit uppfyllda under en tidsrymd av fem år, enbart av det skälet att den berörda rättigheten hade upphört att existera vid tidpunkten för EUIPO:s formulering av sitt definitiva beslut om denna invändning.
44.
Effekten av en sådan ansats hade varit att förvägra ett skyddat varumärke skydd under en tidsrymd då detta varumärke hade förutsättningar att uppfylla sin grundläggande funktion att särskilja en innehavares varor eller tjänster från sådana som har ett annat ursprung – även om detta varumärke senare förlorade denna funktion.
45.
Om man skulle driva argumentet till sin spets betyder det omvänt att en konflikt mellan två varumärken skulle kunna föreligga under hela den tidsrymd som förflyter mellan ansökan om registrering av ett EU-varumärke och EUIPO:s definitiva beslut och ändå inte medföra att en invändning hade bifallits om det gamla varumärket upphörde att existera dagen innan beslutet fattades. Den logiken tycker jag är svår att få ihop med de ensamrätter som beviljas genom 2009 års EU-varumärkesförordning.
46.
Det innebär inte att EUIPO inte automatiskt kunde ha avskrivit denna invändning för tidsrymden efter slutet av övergångsperioden, det vill säga från den 1 januari 2021 och därefter.
47.
Som jag försökt belysa i den grafiska framställningen i början av detta avsnitt kan ingen konflikt ha uppstått för den tidsperioden på grund av territorialitetsprincipen, även om EUIPO hade fastställt att det ifrågasatta varumärket och Nowheres varumärke hade varit föremål för konflikt tidigare.
48.
Genom att inte undersöka perioden före den 31 december 2020 kunde EUIPO bara fatta ett beslut om invändningsanspråkets status för perioden från den 1 januari 2021 och därefter. Junguo Yes varumärke kunde alltså ha registrerats från det datumet utan att EUIPO hade behövt beakta perioden före det datumet.
49.
Men i ljuset av artiklarna 51 och 52 i 2017 års EU-varumärkesförordning verkar det inte vara möjligt att ”modifiera” den tidpunkt vid vilken registreringen av ett varumärke sker, då en invändning har avslagits av EUIPO.
50.
I enlighet med detta förefaller dessa bestämmelser stipulera att EUIPO i själva verket måste bifalla en invändning och neka registrering av ett konkurrerande varumärke om man kommer fram till att en konflikt uppstod under en period då två skyddade tecken förekom parallellt. I förevarande mål skulle det betyda att EUIPO borde ha avvisat registreringen av Junguo Yes varumärke om man hade kommit fram till att detta varumärke stod i konflikt med Nowheres äldre rättighet under perioden 30 juni 2015–31 december 2020.
51.
Såsom tribunalen förklarat i punkt 43 i den överklagade domen hade motparten i ett sådant fall ”i förfarandet vid överklagandenämnden kunnat lämna in en ny ansökan om registrering av det sökta varumärket redan vid utgången av övergångsperioden. En sådan ansökan skulle under alla omständigheter inte längre ha stått i strid med de äldre icke registrerade varumärkena i den mån de hade använts i näringsverksamhet i Förenade kungariket”.
52.
Av detta följer att EUIPO bara kunde ha avslagit Nowheres invändning och registrerat Junguo Yes varumärke från den 30 juni 2015, det datum då han ingav sin ansökan om registrering av ett EU-varumärke, om EUIPO hade fastställt att det inte fanns någon potentiell konflikt före den 31 december 2020.
B.
Överklagande
53.
Sakfrågan i EUIPO:s överklagande bygger på en enda grund, avseende åsidosättande av artikel 8.4 i 2009 års EU-varumärkesförordning.
54.
EUIPO har närmare bestämt hävdat att tribunalen i punkterna 25–31 och 33‑46 i den överklagade domen tolkade den bestämmelsen som att EUIPO endast behövde ta hänsyn till förekomsten av ett relativt registreringshinder vid datumet för ingivandet av en ansökan om registrering av ett EU-varumärke. EUIPO menar att tribunalen genom att göra detta satte likhetstecken mellan de datum som styr vilken materiell rätt som är tillämplig och de datum som avgör om det förelegat ett relativt registreringshinder. Genom att begära att EUIPO skulle ha tagit hänsyn till en eventuell period med parallella rättigheter i det specifika ifrågavarande invändningsanspråket skulle tribunalen ha bortsett från konsekvenserna av Förenade kungarikets utträde ur Europeiska unionen i slutet av övergångsperioden, något som skulle strida mot territorialitetsprincipen.
55.
Nowhere har bestritt dessa argument.
56.
Jag anser att EUIPO i grunden gör en feltolkning av den överklagade domen.
57.
För det första tolkar tribunalen inte i någon av de punkter som citeras av EUIPO artikel 8.4 i 2009 års EU-varumärkesförordning som att de endast kräver att datumet för ingivandet skulle beaktats. Jag kan inte i dessa punkter skönja någon ”ny allmän regel av rättslig karaktär” – som EUIPO gjort gällande – om att händelser som inträffar efter datumet för ingivandet ska anses irrelevanta för utfallet av en invändning.
58.
I punkterna 28 och 29 i den överklagade domen förklarar tribunalen bara att både den tillämpliga materiella rätten som reglerar ett relativt registreringshinder och förekomsten av ett parallellt varumärke i princip ska bedömas per datumet för ingivandet. Men i det uttalandet identifierar tribunalen endast vilken lag som ska tillämpas på de specifika aktuella sakförhållandena (
29
) och hur prioriteringen mellan varumärken som står i konflikt med varandra ska avgöras. (
30
)
59.
I enlighet med detta gör tribunalen heller ingen feltolkning i punkterna 30 och 31 i den överklagade domen när slutsatsen dras att de nödvändiga konsekvenserna av dessa parametrar är att det i princip var irrelevant att det överklagade beslutet fattades efter att övergångsperioden hade löpt ut om de äldre nationella rättigheter i Förenade kungariket som åberopas i invändningen mycket riktigt hade använts i näringsverksamhet i Förenade kungariket före den tidpunkten.
60.
Dessutom görs, i motsats till EUIPO:s argument, ingen tolkning av artikel 8.4 i 2009 års EU-varumärkesförordning i punkterna 32–42 och 46 i den överklagade domen som skulle erfordra att byrån enbart ska ta hänsyn till datumet för ingivandet av en invändning mot ansökan om registrering av ett EU-varumärke. I dessa punkter avvisade tribunalen snarare bara EUIPO:s argument om att texten i, sammanhanget för och syftet med artikel 8.4 i 2009 års EU-varumärkesförordning i själva verket skulle göra det möjligt för EUIPO att påverka utgången av en i övrigt giltig invändning genom att formulera sitt definitiva beslut om nämnda invändning vid en tidpunkt vid vilken den äldre rättighet som åberopats hade upphört att kunna förhindra registreringen av ett konkurrerande varumärke. Som jag förklarat i avsnitt III.A i detta förslag till avgörande var, med tanke på de konsekvenser som EUIPO:s tolkning skulle ha medfört, tribunalens tolkning av nämnda artikel 8.4 helt berättigad.
61.
För det andra, när det gäller den påstådda överträdelsen av territorialitetsprincipen, ska det noteras att tribunalen i punkterna 25–27 i den överklagade domen endast förklarade att utträdesavtalet inte innehöll några arrangemang som reglerar utfallet av en invändning som ingivits före utgången av övergångsperioden men som ett beslut fattats om därefter. (
31
) Denna iakttagelse i sig står inte i strid med territorialitetsprincipen.
62.
När tribunalen erkände att en invändning legitimt kunde baseras på äldre nationella rättigheter i Förenade kungariket under en tidpunkt före utgången av övergångsperioden tolkade inte heller tribunalen, vilket hade varit felaktigt, artikel 8.4 i 2009 års EU-varumärkesförordning som att den kunde inrymma rättigheter från ett territorium utanför Europeiska unionen och åsidosätta territorialitetsprincipen.
63.
Snarare angav tribunalen endast i punkterna 31 och 42 i den överklagade domen att EUIPO inte mot bakgrund av syftet med invändningsförfarandet – från början och i avsaknad av en prövning av sakfrågan – endast på grundval av datumet då det överklagade beslutet fattades avvisa Nowheres påstående om att Nowheres äldre rättigheter inte stod i konflikt med, och sålunda förhindrade registreringen av, Junguo Yes varumärke under perioden 30 juni 2015–31 december 2020.
64.
Härav följer att jag föreslår att domstolen finner att EUIPO:s enda anförda grund för överklagandet saknar fog och därmed ogillar överklagandet.
IV. Rättegångskostnader
65.
Enligt artikel 138.1 i domstolens rättegångsregler, som enligt artikel 184.1 i samma rättegångsregler ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats. Eftersom jag föreslår att EUIPO:s överklagande ogillas, anser jag att EUIPO ska förpliktas att bära sina rättegångskostnader och ersätta Nowheres rättegångskostnader, både i första instans och i överklagandefasen.
66.
Enligt artikel 140.1 och 140.3 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i dessa regler också ska tillämpas i mål om överklagande, ska den tyska regeringen och INTA bära sina rättegångskostnader.
V. Förslag till avgörande
67.
Mot bakgrund av ovanstående föreslår jag att domstolen ska
1)
ogilla överklagandet,
2)
fastställa domen av den 16 mars 2022, Nowhere/EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139),
3)
förplikta EUIPO att bära sina rättegångskostnader och ersätta rättegångskostnaderna för Nowhere Co. Ltd, både i första instans och i överklagandefasen, och
4)
förplikta den tyska regeringen och INTA att bära sina rättegångskostnader.
(
1
)	Originalspråk: engelska.
(
2
)	Se, i detta avseende, andra överklagandenämndens beslut av den 10 februari 2021 (ärende R 2474/2017–2) (nedan kallat det överklagade beslutet), punkt 27.
(
3
)	Rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om gemenskapsvarumärken (EUT L 78, 2009, s 1).
(
4
)	Se beslut av den 18 december 2019, Nowhere/EUIPO – Junguo Ye (APE TEES) (T‑12/19, ej publicerat, EU:T:2019:907, beslutsdelen).
(
5
)	Avtalet om Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands utträde ur Europeiska unionen och Europeiska atomenergigemenskapen (EUT C 384I, 2019, s. 1) (nedan kallat utträdesavtalet).
(
6
)	Punkterna 47–49 i den överklagade domen.
(
7
)	Beslut av den 16 november 2022, EUIPO/Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2022:908).
(
8
)	Beslut av domstolens ordförande av den 27 april 2023, EUIPO/Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2023:409).
(
9
)	Se artikel 51.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 av den 14 juni 2017 om EU-varumärken (EUT L 154, 2017, s. 1) (nedan kallad 2017 års EU-varumärkesförordning), i vilken stipuleras att registreringen av ett varumärke sker efter att en invändning avslagits. Lägg märke till att med tanke på datumet för det överklagade beslutet faller de förfarandemässiga inslagen i ärendet under 2017 års EU-varumärkesförordning; se, bland annat, dom av den 8 november 2016, BSH/EUIPO (C‑43/15 P, EU:C:2016:837, punkt 2).
(
10
)	Enligt artikel 52 i 2017 års varumärkesförordning ska ”EU-varumärken … registreras för en tid om tio år räknat från den dag då ansökan gavs in. Registreringen kan … förnyas för ytterligare tioårsperioder”.
(
11
)	Det är inte förutan att jag lägger märke till att tribunalen i punkt 27 i den överklagade domen särskilt betonar att handlingarna i ärendet vid EUIPO visar att de ”inte innehåller någon handling från den period på nästan 18 månader som förflöt mellan den 22 augusti 2019 då parterna i förfarandet vid överklagandenämnden delgavs beslutet om återkallelse och antagandet av det överklagade beslutet den 10 februari 2021”.
(
12
)	Se, för ett liknande resonemang, punkterna 41 och 42 i den överklagade domen.
(
13
)	Se den överklagade domen, punkt 28.
(
14
)	Se, för ett liknande resonemang, den överklagade domen, punkterna 29 och 31.
(
15
)	Se den överklagade domen, punkt 31.
(
16
)	Se den överklagade domen, punkt 42.
(
17
)	Se den överklagade domen, punkt 42.
(
18
)	Se, till exempel, dom av den 17 oktober 1990, HAG GF (C‑10/89, EU:C:1990:359, punkt 13) (som förklarar att ”varumärkesrätten … är … ett väsentligt inslag i det system med sund konkurrens som fördraget syftar till att införa och upprätthålla. I ett sådant system måste företagen vara i stånd att locka till sig kunder genom kvaliteten på sina varor eller tjänster, något som bara är möjligt om det finns särskilda kännetecken som gör att dessa varor eller tjänster kan identifieras. För att ett varumärke skall kunna ha denna funktion måste det utgöra en garanti för att alla produkter som bär det har framställts under kontroll av ett enda företag som är ansvarigt för deras kvalitet”).
(
19
)	Se skälen 9 och 11 i 2009 års EU-varumärkesförordning.
(
20
)	Se artikel 9.1 i 2009 års EU-varumärkesförordning och, bland annat, för ett liknande resonemang, dom av den 6 maj 2003, Libertel (C‑104/01, EU:C:2003:244, punkt 49) (om begreppet ”ensam nyttja” rätten som registreringen ger), och dom av den 25 juli 2018, Mitsubishi Shoji Kaisha och Mitsubishi Caterpillar Forklift Europe (C‑129/17, EU:C:2018:594, punkt 33) (som förklarar att registreringen av ett EU-varumärke ”ger innehavaren rätt att hindra tredje man från att i näringsverksamhet använda, utan hans tillstånd, kännetecken som är identiska med varumärket med avseende på varor och tjänster som är identiska med dem för vilka varumärket är registrerat, eller kännetecken som på grund av sin identitet eller likhet med varumärket och identiteten eller likheten hos de varor och tjänster som täcks av varumärket och av tecknet kan leda till förväxling hos allmänheten, inbegripet risken för association mellan tecknet och varumärket”).
(
21
)	Se, för ett liknande resonemang, skäl 8 i 2009 års EU-varumärkesförordning. Se även, analogt, dom av den 22 oktober 2015, BGW (C‑20/14, EU:C:2015:714, punkt 26 och där angiven rättspraxis) (som, när det gäller artikel 4.1 b) i Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/95/EG av den 22 oktober 2008 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar (EUT L 299, 2008, s. 25) som återspeglar de relativa registreringshindren i artikel 8.1 i 2009 års EU-varumärkesförordning, förklarar att den bestämmelsen är ”avsedd att skydda de enskilda intressena hos innehavare av äldre varumärken som kommer i konflikt med det kännetecken som registreringsansökan avser och garanterar därmed varumärkets funktion att ange varans eller tjänstens ursprung för det fall det föreligger en risk för förväxling”).
(
22
)	I detta avseende, och alltså i motsats till vad EUIPO verkar antyda, gjorde tribunalen inget avsteg från rättspraxis beträffande behovet av att två skyddade varumärken ska ha använts samtidigt för att motsvara det väsentliga syftet med artikel 8.4 i 2009 års EU-varumärkesförordning. Se, i detta avseende, dom av den 13 september 2006, MIP Metro/EUIPO– Tesco Stores (METRO) (T‑191/04, EU:T:2006:254, punkt 32) (som, vad beträffar ”när det gäller tillämpningen i tiden av [artikel 8 och 41 av vad som nu är 2009 års EU-varumärkesförordning], förklarar att de båda varumärkena ska ha använts samtidigt under en viss tidsrymd. Ett äldre varumärkes funktion av att ange ursprung kan inte äventyras av ett annat varumärke som registreras först efter det att giltigheten av det äldre varumärkets registrering upphört. Om de två varumärkena inte använts samtidigt, står de inte heller i konfliktförhållande till varandra”).
(
23
)	Detta är fallet till följd av territorialitetsprincipen som begränsar effekterna av de rättigheter som är härledda från ett varumärke till det territorium inom vilket de åtnjuter skydd. Se skäl 4 i 2009 års EU-varumärkesförordning och dom av den 29 mars 2011, Anheuser-Busch/Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, punkt 114) (där territorialitetsprincipen beskrivs som ”en grundläggande princip inom immaterialrätten”). Se även förslag till avgörande av generaladvokaten Trstenjak i mål Budějovický Budvar (C‑482/09, EU:C:2011:46, punkt 50), och förslag till avgörande av generaladvokaten Jääskinen i mål Génesis (C‑190/10, EU:C:2011:202, punkt 29).
(
24
)	Domstolen har tidigare gjort gällande att ”det inte föreligger något allmänt intresse av att ge allt det skydd som avses i [vad som nu är 2009 EU-varumärkesförordning] åt ett varumärke som inte fyller sin grundläggande funktion, nämligen att garantera varans eller tjänstens ursprungsidentitet för konsumenten eller den slutlige användaren genom att göra det möjligt att utan förväxlingsrisk särskilja den från sådana varor eller tjänster som har ett annat ursprung”. Se dom av den 29 april 2004, Henkel/EUIPO (C‑456/01 P och C‑457/01 P, EU:C:2004:258, punkt 48). Se även, i samma riktning, dom av den 12 juni 2019, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, punkt 31 och där angiven rättspraxis).
(
25
)	Utan förfång för domstolens ståndpunkt i C‑751/22 P Shopify/EUIPO förefaller samma logik vara gångbar i ogiltighetsförfaranden baserade på artikel 53.1 c) i 2009 års EU-varumärkesförordning.
(
26
)	Den överklagade domen, punkt 41.
(
27
)	Se dom av den 29 mars 2011, Anheuser-Busch/Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, punkt 94) (som förklarar att ”[f]ör att en invändare ska kunna hindra registreringen av ett gemenskapsvarumärke med stöd av artikel 8.4 i förordning nr 40/94 krävs det nämligen – och är tillräckligt – att en äldre rättighet som inte har ogiltigförklarats genom en lagakraftvunnen dom kan göras gällande vid den tidpunkt då [EUIPO] kontrollerar att samtliga villkor för invändningen är uppfyllda”).
(
28
)	Risken skulle ju annars vara att EUIPO gavs helt fria händer att bortse från all utveckling som äger rum efter tidpunkten för när en invändning görs mot en ansökan om ett EU-varumärke, trots kraven som följer av regel 19.1 och 19.2 i kommissionens förordning (EG) nr 2868/95 av den 13 december 1995 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 40/94 om gemenskapsvarumärke (EGT L 303, 1995, s. 1) och artikel 7.2 d) i kommissionens delegerade förordning (EU) 2018/625 av den 5 mars 2018 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 om EU-varumärken och om upphävande av delegerad förordning (EU) 2017/1430 (EUT L 104, 2018, s. 1).
(
29
)	Se, bland annat, dom av den 8 maj 2014, Bimbo/EUIPO(C‑591/12 P, EU:C:2014:305, punkt 12), och dom av den 18 juni 2020, Primart/EUIPO (C‑702/18 P, EU:C:2020:489, punkt 2), som tribunalen hänvisar till i punkt 18 i den överklagade domen (med ståndpunkten att ansökningsdatumet är avgörande för att identifiera den tillämpliga materiella rätten och de tillämpliga förfarandereglerna).
(
30
)	Se, även, dom av den 29 mars 2011, Anheuser-Busch/Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, punkterna 166 och 167), dom av den 22 mars 2012, Génesis (C‑190/10, EU:C:2012:157, punkt 50), och dom av den 21 februari 2013, Fédération Cynologique Internationale (C‑561/11, EU:C:2013:91, punkt 40) (alla med slutsatsen att det prioriterade datumet är datumet för ingivandet av en ansökan om ett EU-varumärke eller det datum då anspråk på prioritet gjorts för det tillämpliga varumärket).
(
31
)	För fullständighetens skull kan det betonas att det i artikel 54.1 i utträdesavtalet, som enligt artikel 185 i detsamma reglerar EU-varumärkens roll från slutet av övergångsperioden, fastställs att från det datumet blir innehavaren av ett EU-varumärke automatiskt innehavaren av en jämförbar registrerad och verkställbar rättighet i Förenade kungariket. Men det finns inga liknande arrangemang för äldre nationella rättigheter i Förenade kungariket i Europeiska unionen.