61998CJ0217_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-217/98,
angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG), från Bundesfinanzhof (Tyskland), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
och
LFZ Nordfleisch AG,
angående tolkningen av artikel 33.1 andra stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT L 351, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 24, s. 216), i ändrad lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 1615/90 av den 15 juni 1990 (EGT L 152, s. 33; svensk specialutgåva, område 3, volym 32, s. 248), jämförd med artikel 29 första stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 2220/85 av den 22 juli 1985 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med säkerheter för jordbruksprodukter (EGT L 205, s. 5; svensk specialutgåva, område 3, volym 19, s. 55),
meddelar
DOMSTOLEN
(första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden L. Sevón (referent) samt domarna P. Jann och M. Wathelet,
generaladvokat: A. La Pergola,
justitiesekreterare: byrådirektören L. Hewlett,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- LFZ Nordfleisch AG, genom advokaten K. Landry, Hamburg,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom K.-D. Borchardt och M. Niejahr, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att muntliga yttranden har avgivits vid sammanträdet den 9 september 1999 av LFZ Nordfleisch AG och kommissionen,
och efter att den 11 november 1999 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Bundesfinanzhof har genom beslut av den 7 april 1998, som inkom till domstolens kansli den 12 juni 1998, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) ställt en fråga om tolkningen av artikel 33.1 andra stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT L 351, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 24, s. 216), i ändrad lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 1615/90 av den 15 juni 1990 (EGT L 152, s. 33; svensk specialutgåva, område 3, volym 32, s. 248), jämförd med artikel 29 första stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 2220/85 av den 22 juli 1985 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med säkerheter för jordbruksprodukter (EGT L 205, s. 5; svensk specialutgåva, område 3, volym 19, s. 55).
2 Frågan har uppkommit i en tvist mellan Hauptzollamt Hamburg-Jonas (nedan kallat Hauptzollamt) och LFZ Nordfleisch AG, som övertagit Nordfleisch GmbH:s (nedan kallat Nordfleisch) rättigheter avseende detta bolags betalning av det tillägg på 20 procent som föreskrivs i artikel 33.1 andra stycket i förordning nr 3665/87.
Tillämpliga bestämmelser
3 I artikel 18.1 i rådets förordning (EEG) nr 805/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (EGT L 148, s. 24; svensk specialutgåva, område 3, volym 2, s. 63), i ändrad lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 425/77 av den 14 februari 1977 (EGT L 61, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 8, s. 136) föreskrivs att skillnaden mellan noteringar eller priser på världsmarknaden får kompenseras med ett exportbidrag, i nödvändig utsträckning för att produkter av nötkött skall kunna exporteras på grundval av dessa noteringar eller priser och priserna inom gemenskapen.
4 I artikel 15.1 i denna förordning föreskrivs att det för export från gemenskapen skall krävas en exportlicens. För att licenserna skall utfärdas krävs att en säkerhet ställs som garanterar att införseln eller utförseln äger rum under licensens giltighetstid. Säkerheten skall förverkas helt eller delvis om transaktionen inte fullföljs, eller bara fullföljs till viss del, under denna period.
5 De allmänna reglerna om beviljande av exportbidrag för nötkött och villkor för fastställande av storleken på dessa har fastställts i rådets förordning (EEG) nr 885/68 av den 28 juni 1968 (EGT L 156, s. 2; svensk specialutgåva, område 3, volym 2, s. 87), kompletterad genom rådets förordning (EEG) nr 1504/76 av den 21 juni 1976 (EGT L 168, s. 7; svensk specialutgåva, område 3, volym 7, s. 144).
6 I artikel 5.2 och 5.3 i denna förordning föreskrivs att bidragsbeloppet skall vara det som gäller på exportdagen, men att bidraget på begäran kan fastställas på förhand.
7 I artikel 5a i denna förordning föreskrivs bland annat att för beviljande av bidrag som fastställs på förhand ställs som villkor att det kan framläggas en licens om förutfastställelse som skall utfärdas av medlemsstaterna. Artikel 5a.2 har följande lydelse:
"För utfärdande av en förutfastställelselicens krävs att en säkerhet ställs, för att garantera att exporten genomförs inom licensens giltighetstid. Om exporten inte genomförs eller endast genomförs delvis inom den tiden, skall säkerheten vara helt eller delvis förverkad."
8 Tillämpningsföreskrifter för artikel 15 i förordning (EEG) nr 805/68 och artikel 5a i förordning (EEG) nr 885/68 fastställs i kommissionens förordning (EEG) nr 3719/88 av den 16 november 1988 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med import- och exportlicenser och förutfastställelselicenser för jordbruksprodukter (EGT L 331, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 27, s. 226).
9 I artikel 39 i denna förordning regleras följderna av det system med returvaror som föreskrivs i rådets förordning (EEG) nr 754/76 av den 25 mars 1976 om tullbehandling av varor som återinförts till gemenskapens tullområde (EGT L 89, s. 1) och kommissionens förordning (EEG) nr 2945/76 av den 26 november 1976 om vissa tillämpningsföreskrifter för förordning nr 754/76 (EGT L 335, s. 1). Artikel 43 i förordning nr 3719/88 avser det fallet att produkterna återtas från tullkontroll samt att tidsfristen för lagring eller export inte hålls.
10 I artikel 5.1 i rådets förordning (EEG) nr 565/80 av den 4 mars 1980 om förskottsbetalning av exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT L 62, s. 5; svensk specialutgåva, område 3, volym 12, s. 3), i ändrad lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 2026/83 av den 18 juli 1983 (EGT L 199, s. 12; svensk specialutgåva, område 3, volym 16 s. 155) föreskrivs följande:
"Ett belopp som motsvarar exportbidraget skall betalas ut på begäran av den berörda parten så snart produkterna eller varorna har placerats i tullager eller i frizon för att exporteras inom den fastställda tiden."
11 I artikel 6 i samma förordning föreskrivs följande:
"Förmåner enligt denna förordning skall ges på villkor att en säkerhet ställs som garanti för att ett belopp återbetalas som motsvarar det utbetalade beloppet plus ett tilläggsbelopp.
Förutom vid force majeure förverkas hela eller delar av säkerheten
- om bidraget inte har återbetalats när exporten inte har ägt rum inom den frist som anges i artiklarna 4.1 och 5.1, eller
- om det visar sig att det inte finns någon rätt till exportbidrag, eller endast rätt till ett mindre bidrag."
12 I förordning nr 3665/87 detaljregleras betalningen av exportbidrag för jordbruksprodukter.
13 Avdelning 2 kapitel 3 i denna förordning innehåller tillämpningsföreskrifter för förordning nr 565/80. Där anges vilka formaliteter som skall fullgöras och vilka villkor som skall uppfyllas för att erhålla förskottsbetalning av exportbidrag när varor bearbetas eller lagras före export.
14 I artikel 25.1 och 25.2 i förordning nr 3665/87 föreskrivs att exportören skall ange sin avsikt att exportera produkterna eller varorna efter bearbetning eller lagring och att bli berättigad till bidrag i en betalningsdeklaration som skall inges till tullmyndigheterna. Denna betalningsdeklaration skall innehålla alla uppgifter som är nödvändiga för att beräkna bidraget.
15 I artikel 31.1 i förordning nr 3665/87 föreskrivs att innan den behöriga tullmyndigheten tar emot betalningsdeklarationen skall exportören ställa en säkerhet som motsvarar det belopp som beräknats enligt artikel 29.3, det vill säga det belopp som skall betalas i förskott, och som ytterligare ökats med 20 procent.
16 Enligt artikel 26 i samma förordning skall produkterna eller varorna, när betalningsdeklarationen tagits emot, ställas under tullkontroll till dess att de lämnar gemenskapens tullområde. Den dag då betalningsdeklarationen tagits emot skall vara avgörande för bidragssatsen.
17 I artikel 28.5 föreskrivs att produkter eller varor får hållas i tullager under en frist på sex månader, räknat från den dag då betalningsdeklarationen togs emot.
18 Enligt artikel 29.2 skall beloppet betalas ut endast efter en skriftlig ansökan från exportören. I artikel 29.3 bestäms beräkningsmetoden för det belopp som skall betalas i förskott.
19 Det framgår av artikel 30.1 att exportdeklarationen skall läggas fram före utgången av den ovannämnda fristen på sex månader. Enligt artikel 32.1 skall produkterna eller varorna lämna gemenskapens tullområde inom 60 dagar från den dag då produkterna eller varorna inte längre är placerade i tullager.
20 I den version av artikel 33 som följer av förordning nr 1615/90 och som också ingår i avdelning 2 kapitel 3 i förordning nr 3665/87 och är tillämplig på förskott av exportbidrag föreskrivs i punkt 1 följande:
"När rätt till bidrag eller monetärt utjämningsbelopp styrkts för produkter eller varor som omfattas av bestämmelserna i detta kapitel, skall denna fordran kvittas mot det belopp som betalats ut i förskott. Om beloppet som skall betalas ut för den exporterade kvantiteten är större än förskottsbeloppet skall mellanskillnaden betalas ut till den berörda parten.
Om det belopp som skall betalas ut för den exporterade kvantiteten är mindre än förskottsbeloppet, t.ex. när punkt 2 tillämpas, skall den behöriga myndigheten utan dröjsmål inleda det förfarande som avses i artikel 29 i förordning (EEG) nr 2220/85, för att kräva den berörda parten på mellanskillnaden plus 20 %."
21 I artikel 29 i förordning nr 2220/85 föreskrivs hur säkerheten kan förverkas helt eller delvis när den berörde inte återbetalar det förverkade beloppet inom en frist på upp till 30 dagar från att den nationella myndigheten har krävt betalning. Artikeln har följande lydelse:
"När den behöriga myndigheten får kännedom om omständigheter som medför att säkerheten förverkas helt eller delvis skall myndigheten utan dröjsmål kräva betalning av det förverkade beloppet av den part som är skyldig att uppfylla förpliktelsen med en frist på upp till 30 dagar från den dag då kravet meddelas.
Om betalning inte har skett inom denna period skall den behöriga myndigheten utan dröjsmål
a) lösa in sådana säkerheter som anges i artikel 8.1 a,
b) kräva betalning av borgensmannen enligt artikel 8.1 b med en frist på upp till 30 dagar från den dag då kravet meddelas,
c) vidta åtgärder för att
i) omvandla sådana säkerheter som anges i artikel 8.2 a, c, d och e till kontanta medel i den omfattning som krävs för att täcka det förverkade beloppet,
ii) föra över kontanter som har deponerats i en bank till sitt eget konto.
Den behöriga myndigheten får utan dröjsmål lösa in sådana säkerheter som anges i artikel 8.1 a utan att först kräva betalning av den berörda parten."
Bakgrund och tolkningsfråga
22 Den 24, den 25 och den 27 juli 1990 begärde Nordfleisch att ungefär 70 ton nötkött skulle placeras i tullager för förskottsbetalning av exportbidrag och ingav en betalningsdeklaration i den mening som avses i artikel 25 i förordning nr 3665/87. Tullmyndigheterna tog emot ansökningarna, konstaterade kvantiteten varor och deras egenskaper, angav kvantiteten på de intyg som anges i ovannämnda ansökningar och fastställde den tillämpliga bidragssatsen.
23 Den 1 augusti 1990 ingav Nordfleisch en ansökan om förskottsbetalning av exportbidrag till den bidragssats som tidigare bestämts i enlighet med artikel 29.2 i förordning nr 3665/87.
24 Mellan den 2 och den 6 augusti 1990 återkallade Nordfleisch sina ansökningar om betalning av exportbidrag, eftersom bolaget avsåg att återinföra de varor som hade placerats i tullager till gemenskapens tullområde. För var och en av de återkallade ansökningarna begärde och erhöll Nordfleisch ett informationsblad, kallat INF 3, i enlighet med artikel 9.1 i kommissionens förordning nr 2945/76.
25 Den 24 augusti 1990 fattade Hauptzollamt, trots att ansökningarna om betalning hade återkallats, fyra beslut om betalning av exportbidrag och utbetalade totalt 237 150,02 DEM till Nordfleisch, vilket motsvarade exportbidraget för de varor som hade placerats i tullager.
26 Genom beslut av den 6 november 1990 krävde Hauptzollamt återbetalning av ett belopp som motsvarade det exportbidrag som utbetalats i förskott, jämte det tillägg på 20 procent, det vill säga 47 370 DEM, som följer av artikel 33.1 andra stycket i förordning nr 3665/87.
27 Hauptzollamt ogillade Nordfleischs invändning mot beslutet att ta ut tillägget på 20 procent.
28 Däremot biföll Finanzgericht Hamburg den talan som Nordfleisch väckte vid den domstolen mot detta beslut. Enligt Finanzgericht Hamburg följer det av tolkningen av de tillämpliga gemenskapsrättsliga bestämmelserna (artiklarna 5 och 6 i förordning nr 565/80, artiklarna 25, 29.2, 31.1, och 33 i förordning nr 3665/87) att tillägget på 20 procent inte är avsett att garantera att varor placeras i tullager för förskottsbetalning av exportbidrag, utan tvärtom har till syfte att säkerställa att de fördelar som erhållits på grund av den oberättigade förmånen av förskottsbetalning av detta exportbidrag kompenseras på ett schablonmässigt sätt. Ändringen av de ifrågavarande varornas bestämmelseort gör att det inte föreligger någon skyldighet att ställa sådan säkerhet som föreskrivs i artikel 31 i förordning nr 3665/87, eftersom det avstås från finansiering i förskott av exportbidrag. Finanzgericht ansåg att det måste i förhålla sig på samma sätt när tulladministrationen, trots att exportören återkallat ansökningarna om betalning, ändå utbetalar det belopp som motsvarar exportbidragen och denna betalning sker på ett felaktigt sätt och således saknar rättslig grund.
29 Hauptzollamt använde sig av rättsmedlet "Revision" för att överklaga denna dom.
30 Bundesfinanzhof anser att det vid första anblicken är avgörande att varorna har placerats i tullager för utbetalning av exportbidrag och att det av denna anledning föreligger rätt till förskottsbetalning, oavsett om denna betalning faktiskt har verkställts. Med hänsyn till att Nordfleisch inte har iakttagit skyldigheten att föra ut varorna från gemenskapens tullområde inom den föreskrivna fristen, är det med rätta som Hauptzollamt har krävt betalning av tillägget på 20 procent enligt artikel 33.1 andra stycket i förordning nr 3665/87.
31 Den säkerhet som ställts av exportören har enligt Bundesfinanzhof således inte enbart till syfte att garantera en eventuell återbetalning av det belopp som betalats i förskott och att på ett schablonmässigt sätt kompensera för eventuella oberättigade ekonomiska fördelar som följer av uttaget av detta belopp, utan den är även avsedd att säkerställa att placeringen i tullager genomförs på ett korrekt sätt och att undvika att näringsidkare missbrukar möjligheten att begära denna förmån. Bundesfinanzhof har i detta avseende påpekat att tillägget på 20 procent skulle vara oproportionerligt om det enbart avsåg att kompensera den ekonomiska fördel som följer av den oberättigade förmånen av förskottsbetalning av exportbidrag. Om detta var det enda syftet med detta tillägg, skulle det vara tillräckligt att dess procentsats översteg gällande diskonto i den berörda medlemsstaten endast med några tiondels procent.
32 Eftersom Bundesfinanzhof ansåg att det inte var helt säkert att dess bedömning var välgrundad, ansåg den det dock nödvändigt att i enlighet med artikel 177 tredje meningen i fördraget ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
"Skall artikel 33.1 andra stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987, jämförd med artikel 29 första stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 2220/85 av den 22 juli 1985, tolkas så, att tillägget på 20 procent skall tillämpas på ifrågavarande exportbidrag även i fall då de varor som placerats i tullager enligt artikel 5 i rådets förordning (EEG) nr 565/80 av den 4 mars 1980 jämförd med artiklarna 25 och 26 i förordning (EEG) nr 3665/87 inte exporteras - som ursprungligen planerat - utan i anslutning till lagringen och efter det att ansökan om utbetalning återkallats (artikel 29.2 i förordning (EEG) nr 3665/87) återgår till fri omsättning inom gemenskapen?"
33 Nordfleisch och kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, hävdar båda att tillägget på 20 procent enbart kan uttas när förskottsbetalning faktiskt har begärts, vilket inte är fallet i målet vid den nationella domstolen. Kommissionen har bland annat gjort gällande att skyldigheten att ställa säkerhet innan betalningsdeklarationen har tagits emot förklaras av att detta mottagande grundar en rätt till förskottsbetalning av exportbidrag till förmån för exportören. Den sistnämnde måste emellertid även inge en skriftlig ansökan om utbetalning av detta förskott. Det nära sambandet mellan ställande av säkerhet och förskottsbetalning framgår dessutom av förordning nr 3665/87. I artikel 31.3 första strecksatsen i denna förordning föreskrivs nämligen att säkerhet i samtliga fall skall ställas innan förskottet betalas ut. Kommissionen har påpekat att det redan finns andra påföljder för det fall att exportskyldigheten inte iakttas, vilka uttömmande regleras i artikel 43.3 jämförd med artikel 39.1 b och c i förordning nr 3719/88.
34 Det skall i detta avseende inledningsvis påpekas att de olika moment som beskrivs i avsnitt 2, kapitel 3, i förordning nr 3665/87 utgör på varandra följande steg i det system som är tillämpligt på förskott på exportbidrag när varorna lagras före export.
35 Näringsidkaren måste först inge en betalningsdeklaration som, när den har tagits emot av den behöriga tullmyndigheten, ligger till grund för hans rätt till förskottsbetalning av exportbidrag.
36 Mottagandet av betalningsdeklarationen ger emellertid inte tulladministrationen rätt att utbetala det ovannämnda förskottet till näringsidkaren. En sådan betalning kan nämligen inte äga rum förrän efter att exportören därefter har ingett en skriftlig ansökan om detta. Således har den sistnämnde möjlighet att bestämma dagen för betalning av förskottet eller, om varornas bestämmelseort ändras, att helt avstå från denna betalning.
37 Det följer dessutom av artikel 6 i förordning nr 565/80 att förskottsbetalning av exportbidrag skall beviljas endast under förutsättning att det ställs en säkerhet som garanti för att ett belopp återbetalas som motsvarar det utbetalade beloppet plus ett tilläggsbelopp.
38 Vad beträffar det system som är tillämpligt på förskott på exportbidrag vid lagring före export, framgår det tydligt av lydelsen av artikel 31.3 i förordning nr 3665/87 att det föreligger ett samband mellan säkerheten och förskottsbetalningen. Enligt denna artikel får nämligen medlemsstaterna tillåta att säkerheten ställs efter det att betalningsdeklarationen har tagits emot, om det finns nationella bestämmelser som bland annat ålägger exportören att ställa säkerheten innan förskottet betalas ut.
39 Domstolen anser att denna säkerhet har till syfte att säkerställa att hela det förskotterade beloppet återbetalas för det fall att gemenskapsbestämmelserna om förskottsbetalning inte iakttas samt att kompensera fördelar som erhållits på grund av den oberättigade förskottsbetalningen, vilka bedöms schablonmässigt till det procenttal som fastställts i artikel 31.1 i förordning nr 3665/87.
40 I avsaknad av gemenskapsbestämmelser som hindrar detta bör exportören återkalla sin ansökan om förskottsbetalning av exportbidrag innan tullmyndigheten fattar beslut om denna ansökan. I detta fall har inte tullmyndigheten rätt att ta den säkerhet som ställts av exportören i anspråk, utan måste frisläppa den i sin helhet.
41 Om de nationella myndigheterna, trots att ansökan om betalning har återkallats, ändå betalar exportbidraget i förskott inverkar denna betalning efter ovannämnda återkallelse inte på vad som händer med säkerheten.
42 Säkerheten kan inte behållas för att användas vid påföljder för att andra skyldigheter som följer av systemet för exportbidrag inte iakttas. Påföljder för att varor inte placeras i tullager på korrekt sätt eller att de frister som föreskrivs i bestämmelserna inte iakttas stadgas nämligen på andra ställen, bland annat i artiklarna 39 och 43 i förordning nr 3719/88.
43 Tolkningsfrågan skall följaktligen besvaras så, att bestämmelserna i artikel 33.1 andra stycket i förordning nr 3665/87, i ändrad lydelse enligt förordning nr 1615/90, jämförda med artikel 29 första stycket i förordning nr 2220/85, inte är tillämpliga på situationen för en exportör som, efter att till de nationella behöriga myndigheterna ha ingett en ansökan om förskottsbetalning av exportbidrag för en vara som har placerats i tullager i enlighet med artikel 29.2 i förordning nr 3665/87, återkallar sin ansökan för att återinföra den nämnda varan till gemenskapens tullområde, men ändå erhåller förskottsbetalning av det exportbidrag som inledningsvis begärts.
44 Under dessa omständigheter måste den säkerhet som föreskrivs i artikel 31.1 i förordning nr 3665/87 frisläppas och enbart det belopp som utbetalats såsom förskottsbetalning av exportbidrag återbetalas av exportören i enlighet med de nationella bestämmelser som är tillämpliga inom området för återkrav av belopp som utbetalats utan grund.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
45 De kostnader som har förorsakats kommissionen, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(första avdelningen)
- angående den fråga som genom beslut av den 7 april 1998 har ställts av Bundesfinanzhof - följande dom:
Bestämmelserna i artikel 33.1 andra stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter, i ändrad lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 1615/90 av den 15 juni 1990, jämförda med artikel 29 första stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 2220/85 av den 22 juli 1985 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med säkerheter för jordbruksprodukter, är inte tillämpliga på situationen för en exportör som, efter att till de nationella behöriga myndigheterna ha ingett en ansökan om förskottsbetalning av exportbidrag för en vara som har placerats i tullager i enlighet med artikel 29.2 i förordning nr 3665/87, återkallar sin ansökan för att återinföra den nämnda varan till gemenskapens tullområde, men ändå erhåller förskottsbetalning av det exportbidrag som inledningsvis begärts.
Under dessa omständigheter måste den säkerhet som föreskrivs i artikel 31.1 i förordning nr 3665/87 frisläppas och enbart det belopp som utbetalats såsom förskottsbetalning av exportbidrag återbetalas av exportören i enlighet med de nationella bestämmelser som är tillämpliga inom området för återkrav av belopp som utbetalats utan grund.