62015TO0207
BENDROJO TEISMO PIRMININKO NUTARTIS
2015 m. liepos 16 d. (
*1
)
„Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas — Bendra užsienio ir saugumo politika — Iranui taikomos ribojamosios priemonės siekiant užkirsti kelią branduolinių ginklų platinimui — Lėšų įšaldymas — Prašymas sustabdyti vykdymą — Fumus boni juris — Interesų palyginimas — Skubos nebuvimas“
Byloje T‑207/15 R
National Iranian Tanker Company, įsteigta Teherane (Iranas), atstovaujama QC T. de la Mare, baristerių M. Lester, J. Pobjoy, solisisotrių R. Chandrasekera, S. Ashley ir C. Murphy,
ieškovė,
prieš
Europos Sąjungos Tarybą, atstovaujamą N. Rouam ir M. Bishop,
atsakovę,
dėl prašymo sustabdyti 2015 m. vasario 12 d. Tarybos sprendimo (BUSP) 2015/236, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2010/413/BUSP dėl ribojamųjų priemonių Iranui (OL L 39, p. 18), ir 2015 m. vasario 12 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/230, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 267/2012 dėl ribojamųjų priemonių Iranui (OL L 39, p. 3), vykdymą, kiek šie aktai susiję su ieškove,
BENDROJO TEISMO PIRMININKAS
priima šią
Nutartį (
1
)
Ginčo aplinkybės
1
Ši byla susijusi su ribojamosiomis priemonėmis, kurios buvo nustatytos siekiant paveikti Irano Islamo Respubliką, kad ji nutrauktų su branduolinių ginklų platinimo rizika susijusią veiklą arba branduolinių ginklų siuntimo į taikinį sistemų kūrimo veiklą.
(Praleista)
7
Ieškovė National Iranian Tanker Company yra Irano bendrovė, kurios specializacija – žalios naftos ir gamtinių dujų krovinių vežimas ir kuri eksploatuoja didelį naftos tanklaivių laivyną; Sąjungai adresuotuose raštuose ji išreiškė susirūpinimą dėl Irano Islamo Respublikai taikomų ribojamųjų priemonių pasekmių jos laivynui. Šiuo atžvilgiu ji neigė bet kokį ryšį su Irano branduoline programa ir patikslino, kad jau 2000 m. bendrovė buvo privatizuota.
8
Vis dėlto 2012 m. spalio 15 d. Taryba įtraukė ieškovės pavadinimą į asmenų ir subjektų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašą.
9
Iš tikrųjų 2012 m. spalio 15 d. Taryba pirmiausia priėmė Sprendimą 2012/635/BUSP, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2010/413 (OL L 282, p. 58). Sprendimo 2012/635 16 konstatuojamoje dalyje nustatyta, kad ribojamosios priemonės turi būti taikomos visų pirma Iranui nuosavybės teise priklausantiems subjektams, veikiantiems naftos ir dujų sektoriuje, nes jie yra esminis pajamų šaltinis Irano vyriausybei. Todėl Sprendimo 2012/635 1 straipsnio 8 dalies a punktu iš dalies pakeistas Sprendimo 2010/413 20 straipsnio 1 dalies c punktas, numatant, kad į ribojamųjų priemonių taikymo sritį taip pat įtraukiami „kiti asmenys ir subjektai, kuriems netaikomas I priedas, teikiantys paramą Irano [v]yriausybei, ir jiems nuosavybės teise priklausantys ar jų kontroliuojami subjektai ar asmenys ir su jais susiję subjektai, kaip išvardyta II priede“. Sprendimo 2012/635 2 straipsnyje ieškovės pavadinimas įtrauktas į Sprendimo 2010/413 II priede pateiktą „asmenų ir subjektų, dalyvaujančių branduolinėje arba su balistinėmis raketomis susijusioje veikloje, bei asmenų ir subjektų, teikiančių paramą Irano [v]yriausybei“ sąrašą.
10
Antra, 2012 m. spalio 15 d. Taryba priėmė Įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 945/2012, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas Nr. 267/2012 (OL L 282, p. 16). Reglamento Nr. 945/2012 1 straipsnyje ieškovės pavadinimas įtrauktas į Reglamento Nr. 267/2012 IX priede pateiktą „Asmenų ir subjektų, dalyvaujančių branduolinėje arba su balistinėmis raketomis susijusioje veikloje, ir asmenų bei subjektų, teikiančių paramą Irano [v]yriausybei“ sąrašą.
11
Ieškovės pavadinimas į minėtus sąrašus įtrauktas nurodžius tokius abiem atvejais identiškus motyvus: „faktiškai kontroliuojama Irano [v]yriausybės. Teikia finansinę paramą Irano [v]yriausybei per akcininkus, kurie palaiko ryšius su [v]yriausybe.“
12
Apie Sprendimą 2012/635 ir Reglamentą Nr. 945/2012 ieškovei buvo pranešta 2012 m. spalio 16 d. raštu.
13
2012 m. gruodžio 27 d. ieškovė pareiškė ieškinį Bendrajame Teisme dėl šių dviejų aktų panaikinimo, kiek jie su ja susiję.
14
2014 m. liepos 3 d. Sprendimu National Iranian Tanker Company / Taryba (T‑565/12, Rink., toliau – Sprendimas NITC, EU:T:2014:608) Bendrasis teismas pripažino pagrįstu pagrindą, susijusį su Tarybos padaryta akivaizdžia vertinimo klaida dėl ieškovės pavadinimo įtraukimo į minėtus sąrašus. Tuo remdamasis Bendrasis Teismas patenkino ieškinį ir panaikino Sprendimą 2012/635 bei Reglamentą Nr. 945/2012, kiek šie aktai susiję su ieškove.
15
Kalbėdamas apie šios nutarties 14 punkte minėto Sprendimo NITC (EU:T:2014:608) padarinius laiko atžvilgiu, Bendrasis Teismas nusprendė, kad jei būtų nustatyta, jog ginčijamus aktus panaikinantis sprendimas įsigalioja nedelsiant, tai leistų ieškovei pervesti visas ar dalį savo lėšų iš Sąjungos, tad prireikus Taryba nebegalėtų laiku ištaisyti nustatytų pažeidimų, o dėl to gali būti padaryta rimtos ir nepataisomos žalos bet kokiam lėšų įšaldymo, kurį Taryba galėtų nuspręsti taikyti ieškovei ateityje, veiksmingumui. Iš tikrųjų, Bendrojo Teismo teigimu, neatmestina galimybė, kad atlikusi naują tyrimą Taryba gali vėl įtraukti ieškovės pavadinimą į sąrašus, remdamasi pagal teisę pakankamai pagrįstais motyvais.
16
Todėl šios nutarties 14 punkte minėtame Sprendime NITC, (EU:T:2014:608) nurodyta, kad Sprendimas 2012/635 ir Reglamentas Nr. 945/2012, kiek jie susiję su ieškove, turi likti galioti, kol pasibaigs Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatytas apeliacinio skundo pateikimo terminas arba, jei toks skundas bus pateiktas per šį terminą, kol bus priimtas sprendimas atmesti apeliacinį skundą.
17
Taryba nepateikė apeliacinio skundo dėl šios nutarties 14 punkte minėto Sprendimo NITC (EU:T:2014:608).
18
Vis dėlto 2014 m. spalio 23 d. Taryba raštu pranešė ieškovei apie savo ketinimą vėl įtraukti jos pavadinimą į minėtus sąrašus; po to, kai abi šalys pasikeitė raštais, 2015 m. vasario 12 d. Taryba priėmė Sprendimą (BUSP) 2015/236, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2010/413 (OL L 39, p. 18), ir Įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 2015/230, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 267/2012 dėl ribojamųjų priemonių Iranui (OL L 39, p. 3); jais ieškovės pavadinimas buvo vėl įtrauktas į asmenų ir subjektų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašą (toliau – ginčijami aktai).
19
Abiem atvejais šis pakartotinis ieškovės įtraukimas į sąrašą buvo pagrįstas tokiais identiškais motyvais:
„[Ieškovė] teikia finansinę paramą Irano [v]yriausybei per savo akcininkus: Irano valstybinį pensijų fondą, Irano socialinės apsaugos organizaciją ir Naftos pramonės darbuotojų pensijų ir taupymo fondą, kurie yra valstybės kontroliuojami subjektai. Be to, [ieškovė] yra viena iš didžiausių pasaulyje žalios naftos tanklaivius eksploatuojančių bendrovių ir viena iš pagrindinių Irano žalios naftos vežėjų. Atitinkamai [ieškovė] teikia logistikos paramą Irano [v]yriausybei veždama Irano naftą.“
20
2015 m. vasario 16 d. raštu Taryba perdavė ieškovei ginčijamų aktų kopijas.
Procesas ir šalių reikalavimai
21
2015 d. balandžio 24 d. ieškovė pateikė Bendrojo Teismo kanceliarijai ieškinį dėl ginčijamų aktų panaikinimo tiek, kiek jie su ja susiję, o nepatenkinus pirmojo reikalavimo – dėl iš dalies pakeisto Sprendimo 2010/413 20 straipsnio 1 dalies c punkto ir iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 267/2012 23 straipsnio 2 dalies d punkto pripažinimo jai netaikytinais ir neteisėtais pagal SESV 277 straipsnį. Grįsdama savo ieškinį ieškovė iš esmės tvirtina, kad skirdama jai sankciją, pagrįstą tais pačiais priekaištais, kurie šios nutarties 14 punkte minėtame Sprendime NITC (EU:T:2014:608) jau buvo pripažinti pažeidimais, Taryba apribojo jos teisę į veiksmingą teisminę gynybą, nustatytą Europos Sąjungos Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje, ir pažeidė res judicata bei teisinio saugumo principą. Be to, Taryba padarė akivaizdžių vertinimo klaidų ir pažeidė ieškovės teises į gynybą bei jos pagrindinę nuosavybės teisę.
22
Atskiru tą pačią dieną Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu ieškovė pateikė šį prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, jame iš esmės Bendrojo Teismo pirmininko prašo:
—
sustabdyti ginčijamų aktų vykdymą, kiek jie su ja susiję, kol Bendrasis Teismas priims sprendimą pagrindinėje byloje,
—
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
(Praleista)
Dėl teisės
(Praleista)
Dėl fumus boni juris
(Praleista)
39
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad pagal Tarybos primintą nusistovėjusią teismų praktiką, jei Sąjungos institucijos priimtas aktas buvo panaikintas dėl formos trūkumų ar teisės klaidų, ši institucija turi teisę iš naujo priimti identišką aktą, tik šį kartą laikydamasi reikalavimų dėl formos ir užtikrindama tai, kad šiame naujame akte nebūtų padaryta teisės klaidų (šiuo klausimu žr. 2008 m. spalio 23 d. Sprendimo People’s Mojahedin Organization of Iran / Taryba, T‑256/07, Rink., EU:T:2008:461, 65 ir 75 punktus ir nurodytą teismo praktiką ir 2012 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Graikija / Komisija, T‑588/10, EU:T:2012:688, 476 ir 478 punktus).
40
Be to, šios nutarties 14 punkte minėtame Sprendime NITC (EU:T:2014:608) priminęs tai, kad pradinio ieškovės įtraukimo į nagrinėjamus sąrašus motyvai nebuvo pakankamai pagrįsti įrodymais, šio sprendimo 77 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad Taryba galėjo vėl įtraukti ieškovės pavadinimą į sąrašus, remdamasi pagal teisę pakankamai pagrįstais motyvais.
41
Taryba iš esmės nusprendė, kad nagrinėjamu atveju ji turėjo teisę remtis iki pradinio ieškovės įtraukimo į sąrašą parengtais dokumentais, kurių nepateikė tam, kad pateisintų minėtą įtraukimą, ir šiuos „senus“ dokumentus panaudoti naujiems įtraukimo motyvams, pvz., Irano vyriausybei teikiamai „logistinei paramai“, pagrįsti, juo labiau kad Taryba veikė reaguodama į šios nutarties 14 punkte minėto Sprendimo NITC (EU:T:2014:608) nustatytus pažeidimus ir pateikė naujų įrodymų, jog ieškovė iš tiesų minėtai vyriausybei teikė „logistinę paramą“.
42
Vis dėlto, ieškovės teigimu, tam, kad nebūtų pažeista jos pagrindinė teisė į veiksmingą teisinę gynybą, šioje nagrinėjamoje byloje Taryba negalėjo nei nurodyti įtraukimo į sąrašą motyvų, kuriais jau galėjo remtis 2012 m. spalio mėnesį atlikto pradinio įtraukimo momentu, nei pateikti įrodymų, kuriuos jau turėjo minėto įtraukimo momentu, juo labiau kad, jos manymu, faktinės aplinkybės, kuriomis remiantis buvo priimti ginčijami aktai, iš esmės yra tapačios toms, kuriomis grindžiamas jos pradinis įtraukimas ir kurių pagrindu šios nutarties 14 punkte minėtame Sprendime NITC (EU:T:2014:608) nustatytas pažeidimas.
43
Laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas laikosi nuomonės, kad iš šalių diskusijų matyti, jog egzistuoja teisinis ginčas dėl Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio ir 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 13 straipsnio taikymo srities, nes abu straipsniai įtvirtina teisę į veiksmingą teisinę gynybą, t. y. „tiek praktiškai, tiek teisiškai“ veiksmingą teisminę apsaugą (2007 m. lapkričio 13 d. EŽTT Sprendimo Ramadhi ir kt. / Albanija, 48 punktas). Šiuo atveju svarbu nustatyti, ar, atsižvelgiant į šią teisę į veiksmingą teisinę gynybą, Tarybai leidžiama remtis šios nutarties 39 ir 40 punktuose nurodyta teismų praktika tam, kad ribojamųjų priemonių panaikinimą lėmusio neteisėtumo klausimą išspręstų priimdama naują priemonę, turinčią tą patį praktinį poveikį kaip ir ankstesnioji, esant iš esmės nepasikeitusioms faktinėms aplinkybėms.
44
Šis klausimas laikomas opiu ypač todėl, kad Tarybos priimtoms ir reglamento forma pateiktoms ribojamosioms priemonėms suteikiama apsauga pagal Teisingumo Teismo statuto 60 straipsnio antrą pastraipą, nes tokį reglamentą panaikinantis sprendimas įsigalioja tik pasibaigus apeliacinio skundo padavimo terminui arba, jeigu per tą terminą paduodamas apeliacinis skundas, nuo dienos, kai Teisingumo Teismas jį atmetė (toliau žr. 55–57 punktus). Tai leidžia manyti, kad jeigu Taryba iš tikrųjų galėtų veikti taip, kaip aprašyta šios nutarties 43 punkte, ji, nepaisydama to, jog kiekvienas iš jos nuosekliai priimamų reglamentų, nustatančių ribojamąsias priemones tai pačiai bendrovei, buvo panaikintas dėl nurodytų įtraukimo motyvų neteisėtumo arba dėl nepakankamų įrodymų, sistemingai teikdama apeliacinius skundus galėtų ir toliau nepertraukiamai taikyti tokias priemones, net jeigu šias priemones ir panaikinimus pagrindžiančios teisinės aplinkybės iš esmės nepasikeitė.
45
Taigi, kyla klausimas, ar tam, kad būtų užtikrinta pagrindinė teisė į veiksmingą teisinę gynybą, nereikėtų į vėlesnį galimai tos pačios bendrovės pradėtą teismo procesą įtraukti naikinamojo termino; taip jau pirmos bylos dėl ribojamųjų priemonių medžiagoje Taryba būtų priversta pateikti visus įtraukimo į sąrašą motyvus ir kaltinamuosius įrodymus, kuriuos galėjo lengvai gauti bylos parengimo stadijoje, o Bendrajam Teismui nustačius pažeidimą, susijusį su šiais motyvais ir įrodymais, ji negalėtų jais remtis tam, kad pateisintų pakartotinį bendrovės įtraukimą. Taip būtų galima numatyti tokį pakartotinį įtraukimą tik tuo atveju, jei atsirastų naujų ir susijusių aplinkybių arba įrodymų; taip pat ateityje Tarybai būtų draudžiama naudoti duomenis, kuriais ji dar nesirėmė, bet jau galėjo tai padaryti pirmojo įtraukimo momentu.
46
Nagrinėjamas atvejis atspindi būtinybę įtraukti minėtą naikinamąjį terminą: ekonominė ieškovės veikla, susijusi su Irano naftos vežimu, nepasikeitė nuo pradinio įtraukimo į sąrašą dienos, t. y 2012 m. spalio mėnesio, iki nagrinėjamoje byloje ginčijamų aktų priėmimo dienos. Todėl aišku, kad šiuo atveju kalbama apie vežimą užsakiusiems klientams teikiamas logistikos paslaugas. Tačiau iš bylos medžiagos nematyti, kad Taryba nebūtų galėjusi jau pradinį įtraukimą į sąrašą pagrįsti motyvu, susijusiu su „logistine parama“. Tą patį galima pasakyti ir apie ieškovės akcininkų sudėtį, kuri neatrodo pasikeitusi nuo 2012 m. iki 2015 m. Vykstant procesui, per kurį priimtas šios nutarties 14 punkte minėtas Sprendimas NITC (EU:T:2014:608, 51 punktas), tikslią ieškovės kapitalo struktūrą pateikusi Taryba neteigė, kad pradinio ieškovės įtraukimo į sąrašą momentu, t. y. 2012 m. spalio mėnesį, nebuvo galima remtis motyvu dėl „finansinės paramos“, pagrįstos šia akcininkų sudėtimi. Dėl ginčijamus aktus pagrindžiančių įrodymų Taryba savo pastabose (28 išnaša) konkrečiai paminėjo tik penkis dokumentus. Tačiau keturi iš šių dokumentų buvo parengti anksčiau nei 2012 m. spalio mėnuo, o vienintelio vėlesnio, t. y. 2014 m. vasario mėnesio, dokumento negalima laikyti nauju susijusiu dokumentu, nes jame pabrėžiamas ieškovės, kaip Irano naftos vežėjos, vaidmuo ir šio vaidmens svarba Irano ekonomikai, nors nė viena šalis to neginčija.
47
Reikėtų pridurti, kad šios nutarties 14 punkte minėtas Sprendimas NITC (EU:T:2014:608), panaikinęs pradinį ieškovės įtraukimą į sąrašą, įgijo res judicata galią. Vis dėlto reikia pripažinti, kad sprendimo res judicata galia susijusi tik su fakto ir teisės klausimais, kurie realiai arba neišvengiamai buvo išspręsti aptariamame teismo sprendime, ir ja galima remtis tik jei procese, per kurį priimtas aptariamas sprendimas, dalyvavo tos pačios šalys, ginčas kilo dėl to paties dalyko ir sprendimas priimtas tuo pačiu pagrindu (šiuo klausimu žr. 2015 m. vasario 25 d. Sprendimo Walton / Komisija, T‑261/14 P, Rink. VT, EU:T:2015:110, 35 ir 36 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką). Todėl dėl ginčijamų aktų ieškovė negali remtis Sprendimo NITC galia stricto sensu, nes šie aktai nėra susiję su tuo pačiu ieškovės ekonominės veiklos laikotarpiu, dėl kurio šiuo sprendimu buvo panaikinti ankstesni aktai. Vis dėlto negalima neatsižvelgti į tai, kad ši ieškovės veikla, susijusi Irano naftos vežimu, iš esmės nepasikeitė ir kad nurodytos veiklos laikotarpių skirtumą lėmė Tarybos atliktas pakartotinis įtraukimas pagal iš esmės nepasikeitusį faktinį pagrindą. Taigi galima laikyti, kad šioje nagrinėjamoje byloje res judicata galios principas nėra taikomas tik dėl to, kad Taryba siekia dirbtinai išlaikyti ieškovei nustatytas ribojamąsias priemones, kol kas pateikdama duomenis, kuriais jau galėjo remtis ieškovės pradinio įtraukimo į sąrašą momentu. Taigi, tokiu būdu, nors ir nelaikomu nesuderinamu su res judicata galios principu, būtų galima bet kuriuo atveju prisidėti prie ieškovės teisės į veiksmingą teisinę gynybą pažeidimo.
48
Tai reiškia, kad atsižvelgiant į teisę į veiksmingą teisinę gynybą šios nutarties 39 ir 40 punktuose minėtą teismų praktiką gali prireikti aiškinti siaurai, t. y. kaip nurodyta 45 punkte.
49
Vis dėlto šiam siauram aiškinimui gali būti paprieštarauta nurodant, kad dėl ribojamųjų priemonių nukentėjusios bendrovės teisės į veiksmingą teisinę gynybą taikymo sritis neturi būti nepagrįstai apribota vienintele galimybe pareikšti ieškinį dėl panaikinimo kartu su prašymu sustabdyti vykdymą, nors remdamasi nustatytų priemonių neteisėtumu ši bendrovė taip pat turi galimybę pareikšti Tarybai ieškinį dėl žalos, patirtos dėl minėto neteisėtumo, atlyginimo. Iš tikrųjų kitoje srityje, t. y. viešųjų pirkimų, Sąjungos teismas nusprendė, kad konkurso nelaimėjusio dalyvio teisė į veiksmingą teisinę gynybą nebuvo pažeista, net jeigu jis negalėjo pareikšti ieškinio dėl panaikinimo kartu su prašymu sustabdyti vykdymą tam, kad teisėtai užginčytų sutarties su juo nesudarymą, tačiau, pareikšdamas ieškinį dėl žalos atlyginimo, jis turėjo galimybę gauti tą atlyginimą (šiuo klausimu žr. 2015 m. balandžio 23 d. Nutarties Komisija / Vanbreda Risk & Benefits, C‑35/15 P(R), Rink., EU:C:2015:275, 34, 35 ir 38 punktus). Laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas mano, kad prireikus bylą iš esmės nagrinėjantis teismas turės išnagrinėti, ar egzistuoja privalomieji motyvai, kuriais remiantis ši teismų praktika netaikytina ribojamųjų priemonių srityje.
50
Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, kad egzistuoja didelis teisinis prieštaravimas, kurio išspręsti iš karto neįmanoma ir kurį reikia išsamiai išnagrinėti per procesą dėl bylos esmės, todėl iš pirmo žvilgsnio neatrodo, kad ieškinys neturi rimto pagrindo (šiuo klausimu žr. Nutarties Komisija / Pilkington Group, EU:C:2013:558, 67 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Dėl interesų palyginimo
(Praleista)
52
Dėl ribojamųjų priemonių pažymėtina, jog kelis kartus jau buvo nuspręsta, kad tokių priemonių taikymo sustabdymas sudarytų kliūčių jų visiškam veiksmingumui, jei pagrindinis ieškinys būtų atmestas, todėl padėtis taptų nebepataisoma. Iš tikrųjų dėl tokio sustabdymo subjektui, kuriam taikomos šios priemonės, būtų leista nedelsiant atsiimti lėšas iš jų įšaldymą užtikrinti įpareigotų bankų ir iki sprendimo byloje dėl ieškinio esmės paskelbimo ištuštinti savo bankų sąskaitas. Taip jis galėtų apeiti jam taikomomis ribojamosiomis priemonėmis siekiamus tikslus, būtent daryti spaudimą Irano Islamo Respublikai, kad ši nutrauktų branduolinę veiklą, nors teismo prašomos taikyti laikinosios apsaugos priemonės neturi pirma laiko neutralizuoti vėliau dėl esmės priimsimo sprendimo padarinių (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 14 d. Nutarties Qualitest FZE / Taryba, C‑644/11 P(R), EU:C:2012:354, 73–77 punktus ir Nutarties Iranian Offshore Engineering & Construction / Taryba, EU:T:2013:118, 34 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
53
Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad, nepateikusi apeliacinio skundo dėl šios nutarties 14 punkte minėto Sprendimo NITC, (EU:T:2014:608), Taryba pati sudarė galimybes ieškovei visapusiškai pasinaudoti 2012 m. spalio 15 d. jai nustatytų ribojamųjų priemonių (žr. nurodytus 9 ir 10 punktus) panaikinimo minėtu sprendimu padariniais, t. y. panaikinus jos banko sąskaitų įšaldymą, nuo 2014 m. rugsėjo vidurio iki 2015 m. vasario vidurio ji galėjo laisvai disponuoti savo lėšomis. Atsižvelgiant į šias aplinkybes darytina išvada, kad vargu ar Taryba gali remtis rizika nukrypti nuo priimtų ribojamųjų priemonių tikslo.
54
Tačiau šis samprotavimas taikytinas tik ankstesnėms ribojamosioms priemonėms, kurias Taryba priėmė 2012 m. spalio 15 d. Atvirkščiai, kiek tai susiję su ginčijamuose aktuose ieškovei nustatytomis naujomis ribojamosiomis priemonėmis, neturėtų būti iš anksto atmetama galimybė, kad bylą iš esmės nagrinėjantis teismas atsisakys taikyti šios nutarties 48 punkte nurodytą siaurą aiškinimą ir atmes ieškovės ieškinį dėl panaikinimo. Esant šioms aplinkybėms, reikėtų iš naujo atsižvelgti į šių priemonių tikslą ir užtikrinti, kad ieškovė nedelsdama neatsiims savo lėšų, kurias galimai sukaupė savo banko sąskaitose per tuos penkis mėnesius, kai ribojamosios priemonės nebuvo taikomos.
55
Bet kuriuo atveju pagal nusistovėjusią teismų praktiką ribojamąsias priemones įgyvendinantys reglamentai, pavyzdžiui, Reglamentas Nr. 2015/230 (žr. šios nutarties 18 punktą), tuo pat metu yra ir visuotinai taikomi, nes pagal juos tam tikrai bendrai ir abstrakčiai apibrėžtai adresatų kategorijai draudžiama suteikti lėšų ir ekonominių išteklių asmenims ir subjektams, nurodytoms jų prieduose, ir yra laikomi individualių sprendimų, taikomų šiems asmenims ir subjektams, rinkiniu (šiuo klausimu žr. 2008 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Kadi ir Al Barakaat International Foundation / Taryba ir Komisija, C‑402/05 P ir C‑415/05 P, Rink., EU:C:2008:461, 241–243 punktus; 2011 m. lapkričio 16 d. Sprendimo Bank Melli Iran / Taryba, C‑548/09 P, Rink., EU:C:2011:735, 45 punktą ir 2013 m. balandžio 23 d. Sprendimo Gbagbo ir kt. / Taryba, C‑478/11 P–C‑482/11 P, Rink., EU:C:2013:258, 56 punktą). Iš tiesų šis draudimas suteikti yra taikomas bet kam, kas fiziškai gali turėti nurodytų lėšų (šiuo klausimu žr. 2015 m. sausio 22 d. Sprendimo Bank Tejarat / Taryba, T‑176/12, EU:T:2015:43, 68 punktą). Būtinybė individualiai pranešti apie atitinkamą aktą subjektams, kurių lėšos turi būti įšaldytos, neturi įtakos aplinkybei, kad toks aktas yra visuotinai taikomas visiems subjektams, turintiems ar galintiems valdyti tokias lėšas (žr. generalinės advokatės E. Sharpston išvadą byloje Taryba / Bank Mellat, C‑176/13 P, Rink., EU:C:2015:130 ir išvados byloje Taryba / Bank Saderat Iran, C‑200/13 P, Rink., EU:C:2015:134, 177 punktą).
56
Kaip jau buvo nurodyta šios nutarties 44 punkte, kalbant apie ribojamąsias priemones nustatančio reglamento panaikinimo padarinius laiko atžvilgiu, pažymėtina, kad Teisingumo Teismo statuto 60 straipsnio antroje pastraipoje nustatyta, kad šį aktą panaikinantys Bendrojo Teismo sprendimai įsigalioja tik pasibaigus apeliacinio skundo padavimo terminui arba, jeigu per tą terminą paduodamas apeliacinis skundas, nuo dienos, kai Teisingumo Teismas atmeta apeliacinį skundą. Šis priemonių palikimas galioti, pateisintas būtinybe suteikti Tarybai galimybę naujomis priemonėmis ištaisyti nustatytus pažeidimus, buvo sistemingai taikomas sprendimams, kuriais nustatomos ribojamosios priemonės, ir tai daroma pagal SESV 264 straipsnio antrą pastraipą, pagal kurią Bendrajam Teismui leidžiama nurodyti, kurie panaikinto akto padariniai lieka galutiniai, nes skirtumas tarp ribojamąją priemonę nustatančio reglamento panaikinimo įsigaliojimo dienos ir tą pačią priemonę nustatančio sprendimo panaikinimo įsigaliojimo dienos galėtų labai pakenkti teisiniam saugumui (šiuo klausimu žr. šios nutarties 51 punkte minėtos Nutarties Iranian Offshore Engineering & Construction / Taryba, EU:T:2013:118, 37 ir 38 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
57
Taigi, jei pagrindinėje byloje Bendrasis Teismas panaikintų Reglamentą Nr. 2015/230 ir kartu pripažintų Teisingumo Teismo statuto 60 straipsnio antroje pastraipoje numatytą sustabdomąjį poveikį, jis taip pat panaikintų Sprendimą Nr. 2015/236 (žr. šios nutarties 18 punktą), todėl labai tikėtina, kad, remiantis SESV 264 straipsnio antra pastraipa, pastarojo panaikinimo įsigaliojimo diena sutaptų su Reglamento Nr. 2015/230 panaikinimo įsigaliojimo diena. Bet kuriuo atveju, net jei laiko atžvilgiu Sprendimo Nr. 2015/236 panaikinimo padariniai nebūtų suderinti su Reglamento Nr. 2015/230 panaikinimo padariniais, vis dėlto pagal Teisingumo Teismo statuto 60 straipsnio antrą pastraipą minėtame reglamente ieškovei nustatytos ribojamosios priemonės būtų privalomai paliktos galioti ir po sprendimo jas panaikinti paskelbimo dienos, t. y. panaikintame akte nurodytas ieškovės pavadinimas jokiu būdu nebūtų nedelsiant išbrauktas.
58
Iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra yra papildoma pagrindinės procedūros, su kuria ji susijusi, atžvilgiu ir ja siekiama tik užtikrinti visišką būsimo sprendimo dėl esmės veiksmingumą (žr. 2012 m. lapkričio 16 d. Nutarties Akzo Nobel ir kt. / Komisija, T‑345/12 R, Rink., EU:T:2012:605, 25 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir 2015 m. birželio 16 d. Nutarties Alcogroup ir Alcodis / Komisija, T‑274/15 R, EU:T:2015:389, 20 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką); taip pat, kad pagal Procedūros reglamento 158 straipsnio 3 dalį bet kuri laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo priemonė nustoja būti taikoma paskelbus galutinį sprendimą. Darytina išvada, kad ieškovės interesas, susijęs su laikinu jos lėšų įšaldymo panaikinimu, negalėtų būti patenkintas, net jei būtų priimtas ribojamąsias priemones panaikinantis sprendimas. Iš tikrųjų ieškovės siekiami tokio sprendimo padariniai, t. y. jos pavadinimo išbraukimas iš subjektų, kurių lėšos įšaldomos, sąrašo, atsirastų tik po šio sprendimo paskelbimo dienos, kai pirmojoje instancijoje laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas nebeturėtų kompetencijos ratione temporis, o ieškovės pavadinimas bet kuriuo atveju galėtų būti paliktas minėtame sąraše priėmus naują ribojamąją priemonę, kuria per Teisingumo Teismo statuto 60 straipsnio antroje pastraipoje nustatytą terminą galėtų būti pakeista panaikinta priemonė. Šiomis aplinkybėmis laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas negali apginti ieškovės intereso laikinai panaikinti jos lėšų įšaldymą per laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrą (šiuo klausimu žr. 51 punkte minėtos Nutarties Iranian Offshore Engineering & Construction / Taryba, EU:T:2013:118, 40 punktą).
59
Darytina išvada, kad esamų skirtingų interesų pusiausvyra nepalanki ieškovei.
Dėl skubos
(Praleista)
63
Šioje byloje pirmiausia reikia konstatuoti, kad, kaip matyti iš 2015 m. birželio 4 d. pareiškime ieškovės pateiktų paaiškinimų, tariama žala yra finansinio pobūdžio. Vis dėlto, nors šiame pareiškime ieškovė pateikė duomenis, susijusius su jos ekonomine veikla, ji nepateikė jokio juos patvirtinančio dokumento.
(Praleista)
66
Kalbant apie šios žalos nepataisomą pobūdį, pažymėtina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką finansinio pobūdžio žala, išskyrus išimtines aplinkybes, negali būti laikoma nepataisoma ar sunkiai pataisoma, nes dėl jos vėliau gali būti paskirta finansinė kompensacija. Prašoma laikinoji apsaugos priemonė pateisinama tokiu atveju, jeigu, nesant tokios priemonės, prašymą pateikusi šalis atsidurtų tokioje padėtyje, kad kiltų pavojus jos finansiniam gyvybingumui prieš priimant pagrindinės bylos procesą užbaigiantį sprendimą arba nepataisomai ir smarkiai pasikeistų jos rinkos dalis, pirmiausia atsižvelgiant į jos įmonės dydį (šiuo klausimu žr. 51 punkte minėtos Nutarties Iranian Offshore Engineering & Construction / Taryba, EU:T:2013:118, 20 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
67
Kiek tai susiję su nagrinėjama byla, jau buvo konstatuota, kad dėl nustatytų ribojamųjų priemonių ieškovė prarado visą savo rinkos dalį Sąjungos jūrų transporto sektoriuje. Tačiau šis praradimas, kaip vienas iš minėtomis priemonėmis iš tikrųjų siekiamų tikslų, veikiau patvirtina šių priemonių veiksmingumą. Turint tai omenyje, šis praradimas gali būti laikomas svarbiu ribojamųjų priemonių srityje tik jei nustatytas jo nepataisomumas. Tačiau ieškovė apie tai neužsiminė. Visų prima ji neįrodė, kad struktūrinio ar teisinio pobūdžio kliūtys galėtų jai trukdyti atgauti didelę prarastos rinkos dalį. Taigi, tokia žala neturėtų būti laikoma nepataisoma (šiuo klausimu žr. 2009 m. kovo 24 d. Nutarties Cheminova ir kt. / Komisija, C‑60/08 P(R), EU:C:2009:181, 64 punktą).
68
Reikia pridurti, kad ieškovė nesiremia tuo, kad gali kilti pavojus jos finansiniam gyvybingumui. Priešingai, 2015 m. birželio 4 d. pareiškime ji nurodė, kad šiuo metu vykdo komercinę veiklą, susijusią su Irano naftos vežimu į Kiniją, Indiją, Pietų Korėją, Taivaną ir Turkiją, kad 2013 m. jos bendra apyvarta siekė apytiksliai 895 mln. USD ir kad, remiantis jos skaičiavimais, panaši apyvarta bus ir einamaisiais metais.
69
Ieškovė taip pat teigia, kad jai yra sunku iš anksto įrodyti tiesioginį žalos ir ginčijamų aktų ryšį dėl egzistuojančių techninių sunkumų siekiant atskirti žalą, atsiradusią dėl seniau priimtų aktų arba dėl platesnio masto tarptautinių sankcijų režimo, ir žalą, atsiradusią dėl ginčijamų aktų. Ieškovės teigimu, dėl to būtina atlikti detalius techninius tyrimus, kurie negali būti iš anksto atlikti prognozių pagrindu. Reikalavimas pateikti minėtų įrodymų šiame etape – tai neįveikiama laikinųjų apsaugos priemonių skyrimo kliūtis. Taigi, ginčijamais aktais ieškovei padaryta žala yra bent iš dalies nepataisoma, nes ji negali būti tinkamai apskaičiuota. Todėl ieškinys dėl žalos atlyginimo neužtikrintų ieškovei veiksmingos teisminės apsaugos pagal Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį.
70
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, finansinė žala gali būti laikoma nepataisoma, jei šios žalos, net kai ji padaroma, negalima apskaičiuoti (30 punkte minėtos Nutarties Komisija / Pilkington Group, EU:C:2013:558, 52 punktas ir Nutarties EDF / Komisija, EU:C:2013:157, 60 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
71
Žinoma, vien neaiškumas, susijęs su finansinės žalos atlyginimu pagal galimą ieškinį dėl žalos atlyginimo, negali būti laikomas aplinkybe, galinčia įrodyti tokios žalos nepataisomumą. Iš tiesų laikinųjų apsaugos priemonių taikymo etape galimybė vėliau gauti finansinės žalos atlyginimą pagal galimą ieškinį dėl žalos atlyginimo, kuris galėtų būti pareikštas panaikinus ginčijamus aktus, yra neaiški. Tačiau laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūros tikslas nėra pakeisti tokį ieškinį dėl žalos atlyginimo, siekiant išvengti šio neaiškumo, nes ja siekiama tik užtikrinti visišką būsimo galutinio sprendimo pagrindinėje byloje, su kuria susijusios laikinosios apsaugos priemonės, t. y. nagrinėjamu atveju su ieškiniu dėl panaikinimo, veiksmingumą (šiuo klausimu žr. 30 punkte minėtos Nutarties Komisija / Pilkington Group, EU:C:2013:558, 53 punktą ir 2011 m. gruodžio 14 d. Nutarties Alcoa Trasformazioni / Komisija, C‑446/10 P(R), EU:C:2011:829, 55–57 punktus).
72
Tačiau yra kitaip, kai laikinąsias apsaugos priemones taikančiam teisėjui atlikus vertinimą paaiškėja, kad nurodyta žala, jeigu atsiras, atsižvelgiant į jos pobūdį ir atsiradimo numatomumą negalės būti nustatyta ir tinkamai apskaičiuota ir kad ieškinys dėl žalos atlyginimo dėl to nesuteiks galimybės jos atlyginti (30 punkte minėtos Nutarties Komisija / Pilkington Group, EU:C:2013:558, 54 punktas).
73
Šioje byloje nematyti, kad jei ginčijami aktai būtų panaikinti, ieškovė, pagal SESV 268 ir 340 straipsnius Tarybai pareiškusi ieškinį dėl žalos atlyginimo, negalėtų gauti dėl šių aktų patirtos finansinės žalos kompensacijos, nes vien galimybės pareikšti tokį ieškinį pakanka, kad būtų patvirtinta, jog finansinė žala iš esmės gali būti atlyginta (šiuo klausimu žr. 2001 m. gruodžio 14 d. Nutarties Komisija / Euroalliages ir kt., C‑404/01 P(R), Rink., EU:C:2001:710, 70–75 punktus).
74
Iš tikrųjų laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas nesupranta, kodėl prireikus ieškovė negali įvertinti dėl ginčijamų aktų patirtos finansinės žalos pagal pajamas, gautas už ekonominę veiklą, kurią vykdė Sąjungoje atitinkamais metais iki pirmųjų ribojamųjų priemonių paskyrimo, ir šias pajamas palyginti su pajamomis, gautomis po ginčijamų aktų priėmimo; reikia patikslinti, kad jei ankstesniais metais iki ginčijamų aktų priėmimo šios pajamos jau buvo sumažėjusios iki nulio, tuomet minėtais aktais padaryta žala pasireikštų išlikusia susidariusia padėtimi ir galėtų būti apskaičiuota pagal metinį pajamų vidurkį.
75
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad 2015 m. birželio 4 d. pareiškime ieškovė pati pateikė šiuos duomenis. Pavyzdžiui, nurodė bendrąsias pajamas, gaunamas iš veiklos Sąjungoje, t. y. iš jos verslo santykių 2009–2013 m. su didžiausiomis Sąjungos naftos bendrovėmis ir prekiautojais. Iš to matyti, kad minėtos pajamos nuolat mažėjo: nuo 500 mln. USD 2009 m. iki 160 mln. USD 2010 m., 100 mln. USD 2011 m., 40 mln. USD 2012 m. ir 0 USD 2013 m.
76
Taigi, paskesnėje byloje dėl žalos atlyginimo Bendrasis Teismas turėtų teisę apytiksliai apskaičiuoti dėl ginčijamų aktų ieškovei padarytą žalą remdamasis numanoma jos rinkos dalių ir pelno raida įprastomis sąlygomis, jeigu nebūtų Tarybos neteisėto elgesio, kuriuo ji kaltinama (šiuo klausimu žr. 2013 m. birželio 5 d. Nutarties Rubinum / Komisija, T‑201/13 R, EU:T:2013:296, 50 punktą). Iš tikrųjų spręsdamas dėl žalos dydžio nustatymo Bendrasis Teismas gali savarankiškai įvertinti faktines aplinkybes ir turi vertinimo diskreciją taikyti atlygintinos žalos apskaičiavimo metodą (šiuo klausimu žr. 2008 m. vasario 21 d. Sprendimo Komisija / Girardot, C‑348/06 P, Rink., EU:C:2008:107, 72, 74 ir 76 punktus). Šiuo atveju Bendrasis Teismas galėtų remtis net vidutine statistine verte, tačiau ieškovė privalėtų įrodyti duomenis, kuriais būtų grindžiami šie skaičiavimai (šiuo klausimu žr. 2010 m. balandžio 28 d. Sprendimo BST / Komisija, T‑452/05, Rink., EU:T:2010:167, 168 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
77
Bet kuriuo atveju remiantis Teisingumo Teismo pirmininko praktika galima daryti išvadą, kad dėl ribojamųjų priemonių nuketėjusi bendrovė negali pagrįstai teigti patyrusi nepataisomą finansinę žalą, jeigu gali remtis Sąjungos lygmeniu numatytomis specialiosiomis nuostatomis dėl lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymo, kurios suteikia įgaliojimus kompetentingoms nacionalinės valdžios institucijoms išimties tvarka nutraukti tam tikrų lėšų įšaldymą; šios nuostatos yra reikalingos pagrindinėms išlaidoms padengti ir pagrindiniams poreikiams patenkinti arba įsipareigojimams pagal iki minėto sprendimo įšaldyti lėšas įsigaliojimo pasirašytas sutartis įvykdyti (2013 m. kovo 11 d. Nutarties North Drilling / Taryba, T‑552/12 R, EU:T:2013:120, 21 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 52 punkte minėtos Nutarties Qualitest FZE / Taryba, EU:C:2012:354, 41, 42 ir 44 punktus ir 2012 m. spalio 25 d. Nutarties Hassan / Taryba, C‑168/12 P(R), EU:C:2012:674, 39 punktą).
78
Iš tikrųjų šios išimtinės nuostatos užtikrina pusiausvyrą tarp, viena vertus, ribojamųjų priemonių tikslo, kuriuo siekiama sumažinti branduolinių ginklų platinimo riziką Irane ir, kita vertus, būtinybės užtikrinti nurodytos bendrovės egzistavimą. Todėl prašymo sustabdyti ribojamųjų priemonių taikymą baigtis konkrečiu atveju priklauso nuo galimybės išimties tvarka taikyti minėtas tam tikrų lėšų įšaldymą leidžiančias panaikinti procedūras (šiuo klausimu žr. 52 punkte minėtos Nutarties Qualitest FZE / Taryba, EU:C:2012:354, 45 ir 66 punktus).
79
Šiuo atveju iš dalies pakeisto Sprendimo 2010/413 20 straipsnio 3–4a, 6 ir 7 dalys ir iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 267/2012 24–28b straipsniai nustato kelias išimtines nuostatas, leidžiančias nutraukti ieškovės lėšų įšaldymą tiksliai nustatytomis aplinkybėmis. Tačiau neatsižvelgdama į minėtą Teisingumo Teismo pirmininko praktiką ieškovė tik ginčija galimybių taikyti šias išimtis tinkamumą nagrinėjamoje byloje. Konkrečiai kalbant, ji nenurodė, ar kompetentingoms nacionalinės valdžios institucijoms pateikė prašymus dėl leidimo naudoti įšaldytas lėšas, ar susidūrė su sunkumais arba ar šios valdžios institucijos atsisakė jai suteikti minėtą leidimą.
80
Tokiomis aplinkybėmis skubos sąlyga nėra tenkinama.
81
Iš pateiktų vertinimų matyti, kad prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių turi būti atmestas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDROJO TEISMO PIRMININKAS
nutaria:
1.
Atmesti prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo.
2.
Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
Priimta 2015 m. liepos 16 d. Liuksemburge.
Kancleris
E. Coulon
Pirmininkas
M. Jaeger
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.
(
1
)	Pateikiami tik tie šios nutarties punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.