62025TJ0064
BENDROJO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. sausio 14 d. (
*1
)
„Europos Sąjungos prekių ženklas – Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra – Žodinis Europos Sąjungos prekių ženklas Leone – Santykinis negaliojimo pagrindas – Teisė į ankstesnį vardą pagal Austrijos teisę – Reglamento (ES) 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punktas“
Byloje T‑64/25
Lisa Leone, gyvenanti Vienoje (Austrija),
Giorgio Leone, gyvenantis Vienoje,
Leone & Leone OG, įsteigta Vienoje,
atstovaujami advokato F.‑M. Orou,
ieškovai,
prieš
Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybą (EUIPO), atstovaujamą D. Stoyanova-Valchanova,
atsakovę,
kita procedūros EUIPO apeliacinėje taryboje šalis
Incom, įsteigta Ajdovščinoje (Slovėnija),
BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas I. Gâlea, teisėjai T. Tóth (pranešėjas) ir L. Spangsberg Grønfeldt,
kancleris V. Di Bucci,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
atsižvelgęs į tai, kad bylos šalys per tris savaites po to, kai buvo pranešta apie rašytinės proceso dalies pabaigą, nepateikė prašymo surengti teismo posėdį, ir pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 106 straipsnio 3 dalį nusprendęs nagrinėti bylą nerengdamas žodinės proceso dalies,
priima šį
Sprendimą
1
SESV 263 straipsniu grindžiamu ieškiniu ieškovai Lisa Leone, M. Giorgio Leone ir Leone & Leone OG prašo panaikinti 2024 m. lapkričio 27 d. Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) antrosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 971/2023-2; toliau – ginčijamas sprendimas).
Ginčo aplinkybės
2
2022 m. sausio 19 d. ieškovai kreipėsi į EUIPO su prašymu pripažinti Europos Sąjungos prekių ženklo, įregistruoto pagal 2020 m. vasario 26 d. pateiktą paraišką dėl žodinio žymens Leone, registraciją negaliojančia.
3
Prekės, pažymėtos ginčijamu prekių ženklu, kurio registraciją buvo prašoma pripažinti negaliojančia, priklausė peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 30 klasei, ir iš esmės tai buvo valgomieji ledai ir įvairūs šaldyti produktai.
4
Prašymas pripažinti registraciją negaliojančia grindžiamas 2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2017/1001 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (OL L 154, 2017, p. 1) 60 straipsnio 2 dalies a punkte nurodytu pagrindu, siejamu su Austrijos teisės aktų nuostatomis, būtent Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch (Austrijos bendrasis civilinis kodeksas) 43 straipsniu, 1984 m. lapkričio 22 d.Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (Kovos su nesąžininga konkurencija įstatymas; BGB1, 448/1984; toliau – Austrijos federalinis kovos su nesąžininga konkurencija įstatymas) 9 straipsniu ir 1970 m. lapkričio 30 d.Markenschutzgesetz (Prekių ženklų apsaugos įstatymas; BGB1, 260/1970; toliau – Austrijos prekių ženklų apsaugos įstatymas) 12 straipsniu.
5
Prašymas pripažinti registraciją negaliojančia buvo grindžiamas ankstesnėmis pagal Austrijos teisę saugomomis teisėmis:
–
teise į vardą Leone, t. y. Lisos ir Giorgio Leone pavardę, kurią jie naudoja vykdydami komercinę veiklą;
–
teise į įmonės pavadinimą Leone & Leone OG, juo pavadinta pagal Austrijos teisę įsteigta ir 2012 m. rugsėjo 27 d. įregistruota bendrovė, kurios nariai yra Lisa ir Giorgio Leone ir kurios veiklos tikslas – ledų gamyba ir pardavimas;
–
teise į pavadinimą Leones, kuris nuo 2013 m. spalio 28 d. naudojamas vykdant komercinę veiklą ir kuriuo žymimos ieškovų ledų parduotuvės ir jų parduodamos prekės.
6
2023 m. kovo 9 d. Anuliavimo skyrius atmetė prašymą pripažinti registraciją negaliojančia. Jis iš esmės nusprendė, jog ieškovų pateikti įrodymai nepatvirtina, kad vykdant komercinę veiklą ledų sektoriuje naudojamų pavadinimų, nurodytų šio sprendimo 5 punkte, svarba ar mastas buvo pakankami, kad būtų buvę galima nustatyti, jog jie turėjo „gintiną interesą“, kuris galėjo būti pažeistas, kaip to reikalaujama pagal taikytiną Austrijos teisę. Taigi Anuliavimo skyrius nusprendė, jog negali būti rizikos, kad atitinkama visuomenė ginčijamą prekių ženklą ekonomiškai ar kitaip susietų su ieškovais.
7
2023 m. gegužės 8 d. ieškovai pateikė apeliaciją EUIPO dėl Anuliavimo skyriaus sprendimo.
8
Ginčijamu sprendimu Apeliacinė taryba atmetė apeliaciją, motyvuodama tuo, kad ankstesnės teisės, kuriomis remiasi ieškovai ir kurios nurodytos šio sprendimo 5 punkte, patenka į Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo sritį, todėl nepatenka į šio reglamento 60 straipsnio 2 dalies a punkto taikymo sritį, taigi šia nuostata grindžiamas prašymas pripažinti registraciją negaliojančia yra nepagrįstas.
Šalių reikalavimai
9
Ieškovai Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą sprendimą,
–
priteisti iš EUIPO bylinėjimosi išlaidas.
10
EUIPO Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas, jeigu būtų surengtas teismo posėdis.
Dėl teisės
11
Grįsdami ieškinį ieškovai remiasi dviem pagrindais: pirma, Reglamento 2017/1001 94 straipsnio 1 dalies pažeidimu ir, antra, šio reglamento 60 straipsnio 2 dalies a punkto pažeidimu.
12
Pirmiausia reikia nagrinėti antrąjį pagrindą.
13
Nurodydami antrąjį pagrindą ieškovai tvirtina, kad Apeliacinė taryba pažeidė Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punktą, nes, pirma, klaidingai nusprendė, kad ši nuostata buvo susijusi su vardo kaip žmogaus asmeninės savybės apsauga, tačiau pagal tą nuostatą vardas nebuvo apsaugotas jį naudojant komerciniais tikslais, ir taip nukrypo nuo 2011 m. liepos 5 d. Sprendimo Edwin / VRDT (C‑263/09 P, EU:C:2011:452), antra, ji neatsižvelgė į jų paaiškinimus dėl nacionalinės teisės ir į įrodymus, susijusius su reikšmingu nurodytų pavadinimų naudojimu komerciniais tikslais, todėl padarė klaidingą išvadą, jog jų pateikti įrodymai nepatvirtina, kad „[buvo] pažeisti [jų] gintini interesai“.
14
EUIPO mano, kad Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, jog ankstesnės teisės, kuriomis rėmėsi ieškovai, nepatenka į Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punkto taikymo sritį. Šiomis teisėmis turėjo būti remiamasi pasitelkiant šio reglamento 60 straipsnio 1 dalies c punktą, siejamą su šio reglamento 8 straipsnio 4 dalimi, kuri taikoma neregistruotiems prekių ženklams ir kitiems vykdant komercinę veiklą naudojamiems žymenims, kaip antai iš esmės komerciniams pavadinimams, įmonių pavadinimams, domenų vardams ir kitiems žymenims, kurie gali būti naudojami kaip komerciniai identifikatoriai arba jų savininko vykdomos ekonominės veiklos identifikatoriai. Priešingai, ieškovų pasirinktas požiūris leistų apeiti Europos Sąjungos teisę. Iš tiesų toks požiūris leistų jiems remtis teise į komercinius identifikatorius netaikant to paties reglamento 8 straipsnio 4 dalyje numatytų sąlygų ir visų pirma sąlygos, susijusios su naudojimo, kurio mastas nėra tik vietinės reikšmės, įrodymu.
15
Konkrečiai kalbant, pirma, dėl įmonės pavadinimo Leone & Leone OG ir pavadinimo Leones, pagal kuriuos identifikuojama atitinkamai įmonė ir verslas, EUIPO tvirtina, kad tai yra „tipinės“ teisės, patenkančios į Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 1 dalies c punkto, siejamo su minėto reglamento 8 straipsnio 4 dalimi, taikymo sritį. Šią išvadą patvirtina, be kita ko, Austrijos federalinio kovos su nesąžininga konkurencija įstatymo 9 straipsnis ir Austrijos prekių ženklų apsaugos įstatymo 12 ir 32 straipsniai, kiek šiose nuostatose aiškiai nurodyta „komercinių identifikatorių“ apsauga. Be to, tai, kad patys ieškovai remiasi apsauga nuo „painiavos dėl priskyrimo“, t. y. situacijos, kai atitinkama visuomenė būtų klaidinama dėl atitinkamų prekių komercinės kilmės, EUIPO nuomone, reiškia, kad ankstesnės teisės, kuriomis remiamasi, iš tikrųjų atlieka „žymenų, kuriais remiamasi kaip komerciniais identifikatoriais“, funkciją. Antra, kiek tai susiję su pavarde Leone, ieškovai jos nenaudojo kaip konkretaus asmens identifikavimo priemonės, bet iš tikrųjų siekė apsaugoti iš šios pavardės sudarytą žymenį, naudojamą vykdant komercinę veiklą.
Pirminės pastabos
16
Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„ES prekių ženklas taip pat gali būti paskelbiamas negaliojančiu padavus prašymą Tarnybai arba priešieškinį teisių pažeidimo byloje, jeigu tokio prekių ženklo naudojimas gali būti uždraustas vadovaujantis bet kokiomis ankstesnėmis teisėmis, vadovaujantis apsaugą reglamentuojančiais Sąjungos arba nacionaliniais teisės aktais; prie tokių teisių priskiriamos:
a)
teisė į vardą;
b)
teisė į asmens atvaizdą;
c)
autorių teisė;
d)
pramoninės nuosavybės teisė.“
17
Iš 2018 m. kovo 5 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) 2018/625, kuriuo papildomas Reglamentas 2017/1001 ir panaikinamas Deleguotasis reglamentas (ES) 2017/1430 (OL L 104, 2018, p. 1), 16 straipsnio 1 dalies c punkto matyti, kad prašymo pripažinti registraciją negaliojančia pagal Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalį atveju pareiškėjas, be kita ko, pateikia šią informaciją: įrodymus apie atitinkamos ankstesnės teisės įgijimą, tęstinį egzistavimą ir apsaugos apimtį, taip pat įrodymus, patvirtinančius, kad pareiškėjas turi teisę pateikti prašymą; be to, jeigu ankstesne teise remiamasi pagal valstybės narės teisę, aiškiai nurodomas nacionalinės teisės akto, kuriuo remiamasi, turinys, pateikiant paskelbtą atitinkamų nuostatų arba jurisprudencijos tekstą.
18
Pareiškėjas privalo pateikti EUIPO ne tik įrodymus, patvirtinančius, kad įvykdytos nacionalinės teisės aktuose, kuriuos jis prašo taikyti, nustatytos sąlygos, kad galėtų uždrausti naudoti Europos Sąjungos prekių ženklą ankstesnės teisės pagrindu, bet ir informaciją apie šių teisės aktų turinį (2011 m. liepos 5 d. Sprendimo Edwin / VRDT, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 50 punktas ir 2015 m. birželio 30 d. Sprendimo Gambling Komisija / VRDT, T‑404/10 RENV, nepaskelbtas Rink., EU:T:2015:445, 29 punktas).
19
Tuo atveju, kai prašymas pripažinti Europos Sąjungos prekių ženklo registraciją negaliojančia grindžiamas ankstesne teise, saugoma pagal nacionalinės teisės normą, kompetentingos EUIPO instancijos turi įvertinti pareiškėjo pateiktų įrodymų galią ir apimtį, kad nustatytų minėtos normos turinį. Bendrasis Teismas vykdo išsamią šio vertinimo kontrolę (2015 m. birželio 30 d. Sprendimo Gambling Komisija / VRDT, T‑404/10 RENV, nepaskelbtas Rink., EU:T:2015:445, 30 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2011 m. liepos 5 d. Sprendimo Edwin / VRDT, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 51 ir 52 punktus).
20
Be to, susiklosčius tokioms aplinkybėms, kai EUIPO gali tekti atsižvelgti, be kita ko, į valstybės narės nacionalinę teisę, pagal kurią saugoma ankstesnė teisė, kuria grindžiamas prašymas pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia, ji privalo savo iniciatyva, naudodamasi šiuo tikslu tinkamomis priemonėmis, gauti informacijos apie atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę, jei tokia informacija yra būtina vertinant nagrinėjamo negaliojimo pagrindo taikymo sąlygas, ir ypač nurodytų faktų realumą ar pateiktų dokumentų įrodomąją galią (2021 m. sausio 20 d. Sprendimo Jareš Procházková ir Jareš / EUIPO – Elton Hodinářská (MANUFACTURE PRIM 1949), T‑656/18, nepaskelbtas Rink., EU:T:2021:17, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Ši pareiga savo iniciatyva gauti informacijos apie nacionalinę teisę tenka, atsižvelgiant į aplinkybes, EUIPO tuo atveju, kai ji jau turi nuorodų apie nacionalinę teisę, pateiktų kaip teiginiai apie tokios teisės turinį arba kaip bylos nagrinėjimo metu pateikti įrodymai, kurie, kaip teigiama, turi įrodomąją galią (2013 m. kovo 20 d. Sprendimo El Corte Inglés / VRDT – Chez Gerard (CLUB GOURMET), T‑571/11, EU:T:2013:145, 41 punktas; žr. taip pat 2020 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Monster Energy / EUIPO – Nanjing aisiyou Clothing (Įdrėskimo nagais vaizdas), T‑35/20, nepaskelbtas Rink., EU:T:2020:579, 83 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
21
Šiuo atveju pirmiausia reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 20 punkte Apeliacinė taryba procedūros ekonomijos sumetimais nusprendė nepriimti sprendimo dėl kiekvieno ieškovo individualaus leidimo remtis kiekviena nagrinėjama ankstesne teise. Ginčijamo sprendimo 47–50 punktuose ji nusprendė: kadangi visos ankstesnės teisės, kuriomis remiasi ieškovai, patenka į Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo sritį, todėl nepatenka į to paties reglamento 60 straipsnio 2 dalies a punkto taikymo sritį, reikia atmesti visą pastarąja nuostata grindžiamą prašymą pripažinti registraciją negaliojančia. Taigi ieškovų teisė pateikti prašymą pripažinti registraciją negaliojančia nėra šio ginčo dalykas. Todėl jų argumentai, kuriais siekiama patvirtinti tokią teisę, yra nereikšmingi.
22
Be to, reikia konstatuoti, kad šio sprendimo 5 punkte nurodytos ankstesnės teisės yra: pirma, pavardė Leone, sutampanti su Austrijos piliečiams Lisa ir Giorgio Leone priklausančios ledų gamybos ir pardavimo įmonės pavadinimu, antra, Leone ir Leone OG, t. y. Austrijos bendrovės, kurios savininkai yra Lisa ir Giorgio Leone ir kurios tikslas – ledų gamyba ir pardavimas, pavadinimas, ir trečia, Leones, kuris, be kita ko, yra įmonės iškaba, žyminti ledais prekiaujančias ieškovų parduotuves Vienoje (Austrija).
23
Atsižvelgiant į tai, reikia išnagrinėti ieškovų argumentus, kuriais jie iš esmės ginčija, pirma, Apeliacinės tarybos pateiktą Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punkto aiškinimą ir, antra, minėtos tarybos vertinimus, susijusius su nacionaline teise.
Dėl Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punkto aiškinimo
24
Ginčijamo sprendimo 30 punkte Apeliacinė taryba konstatavo, kad ieškovai savo prašymą pripažinti registraciją negaliojančia grindė trimis ankstesnėmis Austrijos teisėje įtvirtintomis teisėmis, nurodytomis šio sprendimo 5 punkte, ir rėmėsi Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punkte, siejamame su šio sprendimo 4 punkte nurodytais Austrijos teisės aktais, numatytu negaliojimo pagrindu.
25
Ginčijamo sprendimo 31, 32 ir 47–49 punktuose cituodama 2015 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2015/2436 valstybių narių teisės aktams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 336, 2015, p. 1) 5 straipsnio 4 dalį, Apeliacinė taryba nurodė, kad minėtos direktyvos 5 straipsnio 4 dalies a punkte nurodytos „vykdant komercinę veiklą naudojamos teisės“, o tos pačios direktyvos 5 straipsnio 4 dalies b punkte apibrėžtos „kitos nei ankstesnės teisės, naudojamos vykdant komercinę veiklą“, pavyzdžiui, „teisė į vardą“. Ji pridūrė, kad šis atskyrimas taip pat daromas, pirma, Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 1 dalies c punkte, kuriame pateikta nuoroda į šio reglamento 8 straipsnio 4 dalį, ir, antra, to paties reglamento 60 straipsnio 2 dalies a punkte. Ji nusprendė, kad atsižvelgiant į tai, jog šis atskyrimas įtvirtintas Reglamente 2017/1001, nurodytos teisės klasifikavimas pagal nacionalinę teisę neturi lemiamos reikšmės. Taigi, kadangi Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punktas susijęs su vardais kaip teise į „asmenybę“, šia nuostata grindžiamas ieškovų prašymas pripažinti registraciją negaliojančia yra nepagrįstas.
26
Ieškovai ginčija šią prielaidą, kuria pirmiausia grindžiamas ginčijamas sprendimas ir pagal kurią iš esmės prašymas pripažinti registraciją negaliojančia, kuriame remiamasi „teise į vardą“, naudojamą „vykdant komercinę veiklą“, negali būti grindžiamas Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punktu.
27
Pagal jurisprudenciją pažymėtina, kad aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (žr. 2014 m. liepos 10 d. Sprendimo D. ir G., C‑358/13 ir C‑181/14, EU:C:2014:2060, 32 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
28
Pirma, dėl Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punkto formuluotės, primintos šio sprendimo 16 punkte, reikia konstatuoti, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog sąvoka „teisė į vardą“ niekaip nepagrindžia siauro aiškinimo, pagal kurį šis straipsnis susijęs tik su šia teise, kaip žmogaus asmenine savybe, ir neapima asmens vardo komercinio naudojimo (šiuo klausimu žr. 2011 m. liepos 5 d. Sprendimo Edwin / VRDT, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 33 punktą).
29
Be to, nei Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punkte, nei jokioje kitoje Sąjungos teisės nuostatoje neapibrėžtas „teisės į vardą“ turinys ar sąlygos, būtinos tam, kad remiantis šiuo pagrindu būtų galima uždrausti naudoti Europos Sąjungos prekių ženklą. Tačiau šioje nuostatoje šiuo tikslu daroma nuoroda į nacionalinę teisę, o tai aiškiai matyti iš žodžių „[kitos] ankstesnės teisės, vadovaujantis apsaugą reglamentuojančiais <...> nacionalin[ės] teisės aktais“.
30
Taigi suinteresuotojo asmens prašymu EUIPO gali pripažinti Europos Sąjungos prekių ženklo registraciją negaliojančia, jeigu jo naudojimas gali būti uždraustas remiantis, be kita ko, pagal nacionalinės teisės aktus saugoma teise į vardą (2009 m. gegužės 14 d. Sprendimas Fiorucci / VRDT, T‑165/06, EU:T:2009:157, 41 punktas ir 2017 m. birželio 29 d. Sprendimas Cipriani / EUIPO – Hotel Cipriani (CIPRIANI), T‑343/14, EU:T:2017:458, 73 punktas).
31
Be to, formuluotė „teisė į vardą“ pagal Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punktą a priori nereiškia, kad pagal nacionalinę teisę ši teisė negali būti siejama ne tik su pavarde, bet ir su komerciniais pavadinimais, kaip antai bendrovės ar juridinio asmens pavadinimu arba įmonės pavadinimu, neatsižvelgiant į šio subjekto teisinį statusą, arba net įmonės iškaba. Tokia išvada yra juo labiau teisinga dėl to, kad, nesant suderinimo Sąjungos lygmeniu, komercinio pavadinimo apsauga yra reglamentuojama pagal nacionalinę teisę (2025 m. liepos 10 d. Sprendimo Purefun Group, C‑365/24, EU:C:2025:558, 31 punktas).
32
Antra, dėl kontekstinio aiškinimo reikia pažymėti, kad Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies struktūra prieštarauja Apeliacinės tarybos ginčijamame sprendime pateiktam aiškinimui.
33
Iš tiesų, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, pagal Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalį Europos Sąjungos prekių ženklo registracija gali būti pripažinta negaliojančia suinteresuotojo asmens, kuris remiasi „kita ankstesne teise“, prašymu. Siekiant patikslinti tokių ankstesnių teisių pobūdį, minėtoje nuostatoje įvardijamos keturios teisės, tačiau vartojant žodžius „prie tokių teisių priskiriamos [be kita ko]“ parodoma, kad šis sąrašas nėra išsamus. Tarp pateiktų pavyzdžių yra teisė į vardą ir teisė į atvaizdą, autorių teisė ir pramoninės nuosavybės teisė (2011 m. liepos 5 d. Sprendimo Edwin / VRDT, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 34 punktas).
34
Iš šio neišsamaus sąrašo matyti, kad kaip pavyzdžiai nurodytos teisės yra skirtos apsaugoti įvairaus pobūdžio interesus. Kai kurių iš jų, pavyzdžiui, autorių teisės ir pramoninės nuosavybės teisės, ekonominiai aspektai nuo komercinių pažeidimų yra saugomi tiek pagal nacionalinės teisės sistemas, tiek pagal Sąjungos teisę (2011 m. liepos 5 d. Sprendimo Edwin / VRDT, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 35 punktas).
35
Darytina išvada, kad tuo atveju, kai remiamasi teise į vardą, Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punkto formuluotė ir struktūra neleidžia riboti šios nuostatos taikymo, ją taikant tik tais atvejais, kai Europos Sąjungos prekių ženklo registracija prieštarauja teisei, kuria išimtinai siekiama apsaugoti vardą, kaip suinteresuotojo asmens asmeninę savybę (2011 m. liepos 5 d. Sprendimo Edwin / VRDT, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 36 punktas).
36
Be to, Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalyje vartojama formuluote „bet kokios [kitos] ankstesnės teisės“ yra atskiriamos šiame straipsnyje išvardytos teisės, įskaitant „teisę į vardą“, nuo teisių, nurodytų minėto reglamento 60 straipsnio 1 dalyje, įskaitant 60 straipsnio 1 dalies c punktą, kuriame daroma nuoroda į šio reglamento 8 straipsnio 4 dalį, t. y. „neregistruotą prekių ženklą arba kitą prekyboje naudojamą žymenį“.
37
Pirma, Reglamento 2017/1001 8 straipsnio 4 dalyje daroma nuoroda į „neregistruotą prekių ženklą“. Ši formuluotė, siejama su minėto reglamento 4 straipsniu, kuriame aprašomi žymenys, galintys sudaryti Europos Sąjungos prekių ženklą, ir būtent su to paties 4 straipsnio a punktu, turi būti suprantama kaip apibrėžianti žymenį, kurio paskirtis – atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitų įmonių prekių ar paslaugų ir taip užtikrinti prekių ar paslaugų komercinę kilmę.
38
Nors Reglamento 2017/1001 4 straipsnyje numatyta, kad „asmenvardžiai“ gali sudaryti prekių ženklus, vis dėlto lieka akivaizdu, kad iš asmens vardo sudarytas prekių ženklas – kaip nuoroda į prekių ar paslaugų, kurios pažymėtos prekių ženklu, komercinę kilmę – atlieka kitokią funkciją nei asmens vardas kaip toks, kuris skirtas konkrečiam asmeniui identifikuoti (šiuo klausimu žr. 2009 m. gegužės 14 d. Sprendimo ELIO FIORUCCI, T‑165/06, EU:T:2009:157, 47 ir 48 punktus; šiuo klausimu ir pagal analogiją taip pat žr. 2006 m. kovo 30 d. Sprendimo Emanuel, C‑259/04, EU:C:2006:215, 48 punktą).
39
Antra, Reglamento 2017/1001 8 straipsnio 4 dalyje taip pat yra nurodytas „kitas prekyboje naudojamas žymuo“. Šiuo aspektu bendrovės pavadinimas, komercinis pavadinimas ar įmonės iškaba tam tikromis sąlygomis taip pat gali būti žymenys, kurių paskirtis – atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitų įmonių prekių ar paslaugų. Vis dėlto pagal jurisprudenciją bendrovės pavadinimu, komerciniu pavadinimu ar įmonės iškaba savaime nesiekiama atskirti prekių ar paslaugų. Bendrovės pavadinimo tikslas yra identifikuoti bendrovę, o komercinio pavadinimo ar iškabos tikslas – žymėti verslą. Taigi kai bendrovės pavadinimo, komercinio pavadinimo ar įmonės iškabos naudojimas yra skirtas tik identifikuoti bendrovę ar nurodyti verslą, toks naudojimas negali būti laikomas skirtu „prekėms ar paslaugoms“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1001 4 straipsnį (2017 m. liepos 18 d. Sprendimo Savant Systems / EUIPO – Savant Group (SAVANT), T‑110/16, nepaskelbtas Rink., EU:T:2017:521, 25 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Tačiau bendrovės pavadinimą sudarantis žymuo gali būti naudojamas taip, kad būtų nustatytas ryšys tarp šio žymens ir parduodamų prekių ar teikiamų paslaugų. Iš tiesų, jeigu ši sąlyga įvykdyta, tai, kad žodinis elementas naudojamas kaip įmonės komercinis pavadinimas, nereiškia, kad jis negali būti naudojamas kaip prekių ženklas ir atlikti savo pagrindinės funkcijos – žymėti prekes ar paslaugas arba kaip žymuo, suteikiantis jo savininkui teisę uždrausti naudoti prekių ženklą, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1001 8 straipsnio 4 dalį (2023 m. liepos 26 d. Sprendimo Guma Holdings / EUIPO – XTB (XTRADE), T‑67/22, nepaskelbtas Rink., EU:T:2023:436, 54 punktas).
40
Darytina išvada, kad pavadinimus, įskaitant komercinius, gali apimti formuluotė „neregistruotas prekių ženklas ar kitas prekyboje naudojamas žymuo“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 1 dalies c punktą, siejamą su šio reglamento 8 straipsnio 4 dalimi, jeigu jie naudojami prekyboje kaip žymenys, skirti žymėti prekes ar paslaugas ir taip užtikrinti šių prekių ar paslaugų komercinę kilmę.
41
Vis dėlto tokie pavadinimai, kurie, be kita ko, naudojami komercinėje veikloje siekiant nustatyti asmenį ar įmonę kaip tokius, nepatenka į šią apibrėžtį ir gali patekti į Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punkte numatytos „teisės į vardą“, kurios tikslus turinys ir įgyvendinimo sąlygos apibrėžiamos tik pagal taikytiną nacionalinę teisę, taikymo sritį.
42
Taigi, priešingai, nei nusprendė Apeliacinė taryba, ankstesnių teisių, nurodytų, pirma, Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 1 dalies c punkte, siejamame su šio reglamento 8 straipsnio 4 dalimi, ir, antra, to paties reglamento 60 straipsnio 2 dalies a punkte, atskyrimas grindžiamas ne ankstesnių teisių naudojimu ar nenaudojimu vykdant komercinę veiklą ar prekyboje, o esminiu skirtumu tarp atitinkamų šiuose straipsniuose nurodytų negaliojimo pagrindų.
43
Be to, kadangi Apeliacinė taryba savo išvadą, kad Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalis neapima ankstesnių teisių, kai jos naudojamos komercinėje veikloje, grindė Direktyvos 2015/2436 5 straipsnio 4 dalies a ir b punktais, reikia pažymėti, kad ta 5 straipsnio 4 dalis suformuluota taip:
„Bet kuri valstybė narė gali numatyti, kad prekių ženklas nebus registruojamas arba, jeigu įregistruotas, jis bus pripažintas negaliojančiu, jeigu ir tokia apimtimi, kiek:
a)
teisės į vykdant komercinę veiklą naudojamą neregistruotą prekių ženklą arba į kitą žymenį buvo įgytos iki paraiškos įregistruoti vėlesnį prekių ženklą padavimo datos arba iki datos, kai buvo kreiptasi dėl prioriteto suteikimo paraiškai įregistruoti vėlesnį prekių ženklą, ir tas neįregistruotas prekių ženklas ar kitas žymuo suteikia jo savininkui teisę uždrausti naudoti vėlesnį prekių ženklą;
b)
prekių ženklo naudojimas gali būti uždraustas dėl ankstesnių kitų nei 2 dalyje ir šios dalies a punkte nurodytų teisių, visų pirma dėl:
i)
teisės į vardą;
ii)
teisės į asmens atvaizdą;
iii)
autorių teisių;
iv)
pramoninės nuosavybės teisių“.
44
Taigi, be to, kad šie negaliojimo pagrindai yra neprivalomojo pobūdžio – tai matyti iš Direktyvos 2015/2436 5 straipsnio 4 dalyje vartojamo žodžio „gali“, nurodant, kad valstybės narės turi turėti galimybę palikti minėtus negaliojimo pagrindus savo teisės aktuose arba įtraukti juos į savo teisės aktus, – šiame straipsnyje daromas analogiškas atskyrimas, kaip nurodyta šio sprendimo 36 punkte.
45
Vis dėlto šio sprendimo 25 punkte pateiktas Apeliacinės tarybos aiškinimas, kad Direktyvos 2015/2436 5 straipsnio 4 dalies b punkte nurodytos „kitos nei ankstesnės teisės, naudojamos vykdant komercinę veiklą“, neatitinka šios nuostatos, kurioje, kaip ir Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punkte, konkrečiai nurodomi tik „vykdant komercinę veiklą naudojami neregistruoti prekių ženklai arba kiti žymenys“, minėti Direktyvos 2015/2436 5 straipsnio 4 dalies a punkte.
46
Trečia, dėl aiškinimo, grindžiamo teisės aktu siekiamais tikslais, reikia pažymėti, kad šio sprendimo 42 ir 44 punktuose padarytą išvadą patvirtina Reglamento 2017/1001 tikslas ir struktūra. Iš tiesų teisės aktais dėl Europos Sąjungos prekių ženklo konkrečiai siekiama prisidėti kuriant neiškraipytos konkurencijos sistemą Sąjungoje, kurioje kiekviena įmonė, siekianti pritraukti klientus savo prekių ar paslaugų kokybe, turi turėti galimybę įregistruoti kaip prekių ženklus žymenis, leidžiančius vartotojams neklystamai atskirti jos prekes ar paslaugas nuo kitos kilmės prekių ar paslaugų (žr. 2019 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret / EUIPO, C‑104/18 P, EU:C:2019:724, 45 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
47
Taigi Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 1 dalies c punktas, siejamas su šio reglamento 8 straipsnio 4 dalimi, yra skirtas atvejui, kai kyla prieštaravimas tarp neregistruoto prekių ženklo arba kito prekyboje naudojamo žymens ir Europos Sąjungos prekių ženklo. Taigi toks prieštaravimas susijęs su žymenimis, turinčiais tą patį pobūdį ir tą pačią pagrindinę funkciją, t. y. atskirti vienos įmonės prekes ir paslaugas nuo kitų įmonių prekių ir paslaugų. Toks prieštaravimas nelaikomas galinčiu iškraipyti konkurenciją vidaus rinkoje, be kita ko, kai neregistruotas prekių ženklas ar kitas žymuo nėra naudojami prekyboje arba jų naudojimo apimtis yra tik vietinės reikšmės, t. y. sąlyga, kurios laikymasis yra vertinamas pagal Reglamente 2017/1001 nustatytus vienodus standartus ir atitinka principus, kuriais grindžiama šiuo reglamentu nustatyta sistema.
48
Siekiant palyginti, pažymėtina, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 32–34 punktuose, Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalis susijusi su atvejais, kai kyla prieštaravimas tarp Europos Sąjungos prekių ženklo ir kitų įvairaus pobūdžio teisių, kurių funkcija nėra atskirti vienos įmonės prekes ir paslaugas nuo kitų įmonių prekių ir paslaugų. Taigi minėto reglamento 60 straipsnio 2 dalies a punktas konkrečiai susijęs su atveju, kai „teisė į vardą“, jei ji naudojama komercinėje veikloje siekiant nustatyti asmenį ar įmonę kaip tokius, yra apsaugota nuo galimų komercinių pažeidimų, kuriuos gali sukelti Europos Sąjungos prekių ženklo buvimas. Tokiu atveju, remiantis šioje nuostatoje pateikta nuoroda, tokios teisės naudojimo prieš vėlesnį Europos Sąjungos prekių ženklą turinys ir sąlygos kyla iš nacionalinės teisės aktų, reglamentuojančių jos apsaugą.
49
Šiuo klausimu reikia atmesti EUIPO argumentus, grindžiamus Reglamento 2017/1001 14 straipsnio 1 dalies a punktu, kuriais siekiama apriboti „teisės į vardą“ taikymo sritį. Tiesa, minėto reglamento 14 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyta, kad Europos Sąjungos prekių ženklas „nesuteikia jo savininkui teisės uždrausti trečiajai šaliai vykdant komercinę veiklą naudoti <...> trečiosios šalies vardą (pavardę) arba adresą, kai trečioji šalis yra fizinis asmuo“. Minėto reglamento 14 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad toks prekių ženklas turi būti naudojamas „laikantis sąžiningos pramoninės ir komercinės veiklos praktikos“. Šia nuostata siekiama užtikrinti, kad prekių ženklas negalėtų būti pagrindas drausti fiziniam asmeniui naudoti savo vardą (2023 m. liepos 26 d. Sprendimo Rada Perfumery / EUIPO – Prada (RADA PERFUMES), T‑439/22, nepaskelbtas Rink., EU:T:2023:441, 68 punktas). Vis dėlto, pirma, kaip nurodyta šio sprendimo 31 punkte, Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punkte daroma nuoroda ne tik į „fizinių asmenų“ teisę į vardą, bet ir pateikiama neutrali formuluotė, apibrėžianti „teisės į vardą“ turinį, kartu šiuo klausimu darant nuorodą į nacionalinę teisę.
50
Be to, Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punkte yra numatytas atvejis, kai kyla prieštaravimas tarp ankstesnės teisės į vardą ir vėlesnio Europos Sąjungos prekių ženklo, o minėto reglamento 14 straipsnio 1 dalies a punkte patikslinama Europos Sąjungos prekių ženklo suteikiamų išimtinių teisių apimtis apribojant minėto prekių ženklo savininko galimybę uždrausti fiziniam asmeniui naudoti savo vardą vykdant komercinę veiklą. Taigi šių dviejų nuostatų taikymo sritys skiriasi.
51
Galiausiai svarbu pažymėti, kad, priešingai, nei teigia EUIPO, Apeliacinė taryba, nusprendusi, kad pavadinimai buvo naudojami išimtinai kaip žymenys, kurių funkcija – atskirti prekes, kuriomis ieškovai prekiauja, o ne identifikuoti atitinkamai fizinį ar juridinį asmenį arba net įmonę kaip tokius, konkrečiai neįvertino ieškovų pateiktų įrodymų, susijusių su pavadinimų, kuriais grindžiamas prašymas pripažinti registraciją negaliojančia, naudojimo būdu. Taigi Bendrajame Teisme nėra galimybės veiksmingai pateikti papildomų motyvų ar juos pakeisti, siekiant patobulinti galimai nepakankamus ginčijamo sprendimo motyvus. Jei Apeliacinė taryba ketino grįsti ginčijamą sprendimą tokiais motyvais, ji turėjo tai aiškiai nurodyti (šiuo klausimu žr. 2022 m. spalio 5 d. Sprendimo Puma / EUIPO CMS (CMS Italy), T‑711/20, nepaskelbtas Rink., EU:T:2022:604, 134 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
52
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog Apeliacinė taryba padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad apsauga pagal Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punktą negali būti taikoma „teisei į vardą“ vien dėl to, kad nurodyti pavadinimai buvo naudojami, be kita ko, vykdant komercinę veiklą, bet nepatikrino, kaip minėta šio sprendimo 17–20 punktuose nurodytoje jurisprudencijoje, be kita ko, pateiktų faktinių aplinkybių tikrumo, kad būtų galima konkrečiai nustatyti ankstesnių teisių, kuriomis remiantis buvo grindžiamas prašymas pripažinti registraciją negaliojančia, pobūdį, taip pat neatsižvelgė į teisių turinį ir reikalaujamas sąlygas, išplaukiančias iš nacionalinės teisės, kurią prašoma taikyti, siekiant uždrausti Europos Sąjungos prekių ženklo naudojimą.
Dėl Apeliacinės tarybos vertinimo, susijusio su nacionaline teise
53
Taip pat reikia išnagrinėti ieškovų priekaištus dėl ginčijamo sprendimo motyvų, pagal kuriuos jų pateiktos informacijos apie nacionalinę teisę bet kuriuo atveju negalima aiškinti taip, kad ankstesnės teisės, kuriomis remiamasi, gali būti saugomos kaip „teisė į vardą“ pagal Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punktą, siejamą su nurodyta Austrijos nacionaline teise.
54
Ginčijamo sprendimo 37–42 punktuose Apeliacinė taryba iš esmės nusprendė, kad Austrijos bendrojo civilinio kodekso 43 straipsnis susijęs su atvejais, kai trukdoma asmeniškai naudoti vardą. Kai „fiziniai asmenys“ sudaro komercinius sandorius savo vardu, toks vardas įgyja „antrinę reikšmę“ ir nebėra laikomas „tik pavarde“. Taigi, Apeliacinės tarybos teigimu, vardų ir kitų vykdant komercinę veiklą naudojamų žymenų apsauga reglamentuojama pagal Austrijos prekių ženklų apsaugos įstatymo 12 ir 32 straipsnius ir Austrijos federalinio kovos su nesąžininga konkurencija įstatymo 9 straipsnio 1 dalį, nes šios nacionalinės nuostatos yra reikšmingos taikant Reglamento 2017/1001 8 straipsnio 4 dalį. Todėl, pirma, Apeliacinės tarybos nuomone, Austrijos bendrojo civilinio kodekso 43 straipsniu galima remtis siekiant įgyvendinti „teisę į vardą“ tik tuo atveju, jei ir tiek, kiek nėra specialios vardo apsaugos pagal prekių ženklų teisę, ir jei vardo savininkas nenaudoja savo vardo vykdydamas komercinę veiklą. Antra, kitomis minėtomis Austrijos teisės nuostatomis negalima remtis siekiant apsaugoti teisę į vardą, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punktą, nes jose aiškiai nurodyta, be kita ko, „komercinių identifikatorių“ apsauga vykdant „komercinę veiklą“, o tai atitinka minėto reglamento 8 straipsnio 4 dalyje numatytas teises.
55
Reikia konstatuoti, kad šios Apeliacinės tarybos išvados buvo pateiktos remiantis ta pačia klaidinga prielaida, konstatuota šio sprendimo 52 punkte, pagal kurią pavadinimo naudojimo komercinėje veikloje pakanka, kad tam pavadinimui nebūtų taikoma Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punkte numatyta apsauga.
56
Taigi ginčijamame sprendime Apeliacinės tarybos atliktas nacionalinės teisės nuostatų vertinimas nepatvirtina išvados, kad pagal Austrijos teisę teisė į vardą nepatenka į Reglamento 2017/1001 60 straipsnio 2 dalies a punkto taikymo sritį.
57
Vadinasi, atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, antrąjį ieškinio pagrindą reikia pripažinti pagrįstu, o nesant reikalo priimti sprendimo dėl pirmojo ieškinio pagrindo, ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
58
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi EUIPO pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal ieškovų pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2024 m. lapkričio 27 d. Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) antrosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 971/2023-2).
2.
Priteisti iš EUIPO bylinėjimosi išlaidas.
Gâlea
Tóth
Spangsberg Grønfeldt
Paskelbtas 2026 m. sausio 14 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.