62022CJ0510
SODBA SODIŠČA (deveti senat)
z dne 21. septembra 2023 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Člena 102 in 106 PDEU – Javna podjetja – Svoboda gospodarske pobude – Svoboda ustanavljanja – Podjetje, ki je v celoti v lasti države članice in ima izključne koncesije za izkoriščanje naravne mineralne vode na podlagi dodelitve koncesij brez javnega razpisa – Nacionalna ureditev, ki omogoča neomejeno podaljšanje koncesije“
V zadevi C‑510/22,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (vrhovno kasacijsko sodišče, Romunija) z odločbo z dne 14. junija 2022, ki je na Sodišče prispela 28. julija 2022, v postopku
Romaqua Group SA
proti
Societatea Națională a Apelor Minerale SA,
Agenția Națională pentru Resurse Minerale,
SODIŠČE (deveti senat),
v sestavi L. S. Rossi, predsednica senata, J.‑C. Bonichot (poročevalec) in S. Rodin, sodnika,
generalni pravobranilec: A. M. Collins,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Romaqua Group SA, L. Retegan in S. Tîrnoveanu, avocats,
–
za romunsko vlado M. Chicu in E. Gane, agentki,
–
za Evropsko komisijo L. Armati, M. Mataija in I. Rogalski, agenti,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), členov 49, 102, 106 in 119 PDEU ter člena 3 Direktive 2009/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. junija 2009 o izkoriščanju in trženju naravnih mineralnih vod (UL 2009, L 164, str. 45).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Romaqua Group SA na eni strani ter Societatea Națională a Apelor Minerale SA (nacionalna družba za mineralne vode, Romunija; v nadaljevanju: SNAM) in Agenția Națională pentru Resurse Minerale (nacionalna agencija za mineralne vire, Romunija; v nadaljevanju: ANRM) na drugi zaradi zavrnitve predloga navedene družbe za izvedbo javnega razpisa za podelitev dveh koncesij za izkoriščanje mineralnih vod.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Člen 3 Direktive 2009/54 določa:
„Izviri naravnih mineralnih vod se lahko izkoriščajo in njihova voda polni samo v skladu s Prilogo II.“
Romunsko pravo
4
Člen 40(1) Legea nr. 219 privind regimul concesiunilor (zakon št. 219 o ureditvi koncesij) z dne 25. novembra 1998 (Monitorul Oficial al României, št. 459 z dne 30. novembra 1998) je v različici, ki se uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari, določal:
„Premoženje, ki je v javni ali zasebni lasti države, departmaja, mesta ali občine, ter dejavnosti in storitve javnega pomena v nacionalnem ali lokalnem interesu, se s koncesijsko pogodbo neposredno dodeli trgovskim družbam ali nacionalnim gospodarskim družbam oziroma nacionalnim družbam, ustanovljenim z reorganizacijo samostojnih podjetij, ki so upravljale ta sredstva, dejavnosti ali storitve. Koncesijska pogodba se sklene s pristojnim organom, ki podeljuje koncesije, za obdobje, ki se določi z odločbo vlade ali okrajnega oziroma občinskega sveta, ki ustanovi zadevno gospodarsko družbo.“
5
Člen 46 Legea minelor nr. 61 (zakon št. 61 o rudarstvu) z dne 5. marca 1998 (Monitorul Oficial al României, del I, št. 113 z dne 16. marca 1998) je določal:
„1.   Javne institucije, državne rudarske družbe in komercialne družbe še naprej opravljajo svoje dejavnosti samo na lokacijah, ki jih upravljajo in na katerih na datum objave tega zakona izvajajo dovoljeno iskanje, razvoj ali izkoriščanje.
2.   Javne institucije, državne rudarske družbe in komercialne družbe, ki opravljajo rudarske dejavnosti, v 90 dneh od začetka veljavnosti tega zakona zaključijo opredelitev območja iskanja, razvoja in izkoriščanja lokacij, določenih v odstavku 1, in pristojni organ zaprosijo za oddajo teh območij v upravljanje ali koncesijo v skladu s tem zakonom.“
6
Zakon št. 61 o rudarstvu z dne 5. marca 1998 je bil razveljavljen in nadomeščen z Legea minelor nr. 85 (zakon št. 85 o rudarstvu) z dne 18. marca 2003 (Monitorul Oficial al României, del I, št. 197 z dne 27. marca 2003). Člen 20(2) zadnjenavedenega zakona, kakor je bil pozneje spremenjen in dopolnjen (v nadaljevanju: zakon št. 85/2003 o rudarstvu), določa:
„Dovoljenje za izkoriščanje se izda za največ 20 let s pravico do podaljšanja za zaporedna obdobja petih let.“
7
Člen 32(1) Normele pentru aplicarea Legii minelor nr. 85/2003 din 14.10.2003 (pravila za uporabo zakona št. 85/2003 o rudarstvu z dne 14. oktobra 2003), kakor so bila potrjena s Hotărârea Guvernului nr. 1208/2003 (sklep vlade št. 1208/2003, Monitorul Oficial al României, del I, št. 772 z dne 4 novembra 2003), določa:
„Imetnik dovoljenja za izkoriščanje lahko v okviru odobrenega območja zaprosi za podaljšanje veljavnosti dovoljenja, tako da ANRM predloži dokumente iz člena 20(1) zakona [št. 85/2003] o rudarstvu.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
8
Romunska vlada je leta 1997 ustanovila družbo SNAM, da bi ta nasledila Regia Autonomă a Apelor Minerale din România (državno avtonomno podjetje za mineralne vode v Romuniji), ki je prenehalo obstajati.
9
Ta vlada je leta 1999 odobrila, da ANRM prenese koncesijo za izkoriščanje vseh virov mineralne vode, ki se izkoriščajo v Romuniji, neposredno na družbo SNAM za obdobje 20 let.
10
Curtea Constituțională (ustavno sodišče, Romunija) je s sodbo št. 136/2001 z dne 3. maja 2001 razsodilo, da so določbe člena 40(1), prvi stavek, zakona št. 219 o ureditvi koncesij protiustavne v delu, v katerem javnim lokalnim organom nalagajo, da dobrine, ki spadajo v javni sektor, ali dejavnosti in javne storitve lokalnega interesa, s koncesijsko pogodbo neposredno podelijo poimensko določenim pravnim osebam.
11
Družba Romaqua Group je 19. julija 2016 ANRM predlagala, naj se dovoljenja za izkoriščanje območij Borsec in Stânceni (Romunija) takoj prenesejo in naj se dovoljenja, ki so bila pred tem neposredno dodeljena družbi SNAM in ki naj bi predvidoma prenehala veljati konec leta 2018, ne podaljšajo ter naj se izvede javni razpis za oddajo novih dovoljenj.
12
ANRM je te predloge zavrnila z obrazložitvijo, prvič, da lahko v skladu s členom 24 zakona št. 85/2003 o rudarstvu koncesijska dovoljenja prenese samo koncesionar (družba SNAM) s predhodnim soglasjem koncedenta (ANRM), in drugič, da se lahko javni razpis za nove koncesionarje izvede le, če družba SNAM ne zahteva podaljšanja sedanjih dovoljenj, kar lahko stori vsakih pet let, pri čemer koncedent takemu zahtevku ne more nasprotovati.
13
Družba SNAM pa je izjavila, da nima namena prenesti pravic in obveznosti, povezanih z dovoljenjema za izkoriščanje.
14
Družba Romaqua Group je s tožbo, vpisano 2. novembra 2016, Curtea de Apel București (pritožbeno sodišče v Bukarešti, Romunija) predlagala, naj ugotovi, da je ANRM njen predlog zavrnila neutemeljeno, in naj ANRM naloži, da po izteku koncesijskih pravic izvede javni razpis za podelitev teh koncesij za naslednje obdobje.
15
Pritožbeno sodišče je s sodbo z dne 11. junija 2019 tožbo družbe Romaqua Group zavrnilo.
16
Družba Romaqua Group je pri Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (vrhovno kasacijsko sodišče, Romunija), ki je predložitveno sodišče, vložila kasacijsko pritožbo, pri čemer se je sklicevala na to, da nacionalna ureditev, ki določa, da izključna pravica, podeljena družbi, katere kapital je v celoti v lasti države, dejansko časovno neomejeno z zaporednimi podaljšanji ostane na voljo upravičencu do neposredne oddaje, ni v skladu z več določbami prava Unije.
17
V teh okoliščinah je Înalta Curte de Casație și Justiție (vrhovno kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je treba člen 106(1) PDEU razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, kakršna je predmet postopka v glavni stvari, ki ohranja neposredno in prvotno oddana dovoljenja za uporabo izvirov mineralne vode, ki niso bila oddana pod pogoji konkurence, družbi, ki je v celoti v državni lasti, z zaporednimi in neomejenimi podaljšanji izključnih dovoljenj (ki jih uporablja družba v lasti države)?
2.
Ali je treba člen 16 [Listine], člen 49 PDEU, člen 119 PDEU in člen 3 Direktive [2009/54] razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kakršna je predmet postopka v glavni stvari in je navedena zgoraj, ki uvaja neupravičeno omejevanje svobode gospodarske pobude in pravice do ustanavljanja?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Dopustnost
18
Po mnenju romunske vlade je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe v celoti razvidno, da se predložitveno sodišče v prvem vprašanju ni nameravalo ločeno sklicevati na člen 106(1) PDEU, ki poleg tega nima avtonomnega pomena, temveč na ta člen v povezavi s členom 102 PDEU, ki prepoveduje zlorabo prevladujočega položaja na znatnem delu notranjega trga, če ta lahko vpliva na trgovino med državami članicami. Vendar naj predložitveno sodišče Sodišču ne bi predložilo informacij, ki so nujno potrebne za presojo obstoja take zlorabe prevladujočega položaja v obravnavani zadevi.
19
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki bo izdana, pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo po predhodni odločbi, da bi lahko izdalo sodbo, in tudi upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Zato je Sodišče, kadar se predložena vprašanja nanašajo na razlago pravila prava Unije, načeloma dolžno odločiti (sodbi z dne 16. junija 2015, Gauweiler in drugi, C‑62/14, EU:C:2015:400, točka 24, in z dne 7. februarja 2018, American Express, C‑304/16, EU:C:2018:66, točka 31).
20
Iz tega izhaja, da za vprašanja v zvezi s pravom Unije velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko odločanje o vprašanju za predhodno odločanje, ki ga postavi nacionalno sodišče, zavrne le, če zahtevana razlaga pravila Unije očitno nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če gre za hipotetičen problem ali če Sodišče nima na voljo potrebnih dejanskih in pravnih elementov, da bi lahko koristno odgovorilo na postavljena vprašanja (sodbi z dne 16. junija 2015, Gauweiler in drugi, C‑62/14, EU:C:2015:400, točka 25, in z dne 7. februarja 2018, American ExpressC‑304/16, EU:C:2018:66, točka 32).
21
V obravnavanem primeru je res, da Sodišče nima na voljo vseh potrebnih elementov za presojo, ali položaj družbe SNAM pomeni zlorabo prevladujočega položaja, ki ni združljiva s členom 102 PDEU.
22
Vendar je treba poudariti, da se prvo vprašanje za predhodno odločanje ne nanaša na položaj družbe SNAM, ki poleg tega ni v pristojnosti Sodišča, da ga presoja v okviru postopka predhodnega odločanja. Iz obrazložitve predloga za sprejetje predhodne odločbe je namreč razvidno, da predložitveno sodišče v bistvu Sodišče sprašuje, ali je treba člen 106(1) PDEU v povezavi s členom 102 PDEU razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki se uporablja za to podjetje. Čeprav se Sodišče, ko odloča o predlogu za sprejetje predhodne odločbe, prav tako ne more samo izreči o morebitni nezdružljivosti nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari s tema členoma PDEU, pa je vendarle pristojno za njuno razlago.
23
Torej ni nujno, da ima Sodišče za ta namen vse informacije o konkretnem položaju družbe SNAM.
24
Iz tega sledi, da je treba ugovor nedopustnosti, ki ga navaja romunska vlada, zavrniti.
Vsebinska presoja
25
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 106(1) PDEU v povezavi s členom 102 PDEU razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki imetniku izključne pravice do izkoriščanja vira mineralne vodne omogoča, da brez objave natečaja pridobi podaljšanje dovoljenja za izkoriščanje za zaporedna obdobja petih let.
26
Najprej je treba opozoriti, da lahko člen 106(1) PDEU v povezavi s členom 102 PDEU taki nacionalni ureditvi nasprotuje le, če ta spada na področje uporabe teh dveh členov.
27
V zvezi s tem člen 106(1) PDEU državam članicam nalaga obveznost, da ne sprejmejo ali ohranijo v veljavi nobenih ukrepov, ki bi bili v nasprotju s pravili iz Pogodb, zlasti s pravilom iz člena 102 PDEU, kar zadeva javna podjetja in podjetja, katerim so odobrile posebne ali izključne pravice.
28
Sodišče je v zvezi s tem že presodilo, da se za državni ukrep lahko šteje, da podeljuje posebno ali izključno pravico v smislu člena 106(1) PDEU, če zagotavlja varstvo omejenemu številu podjetij in bistveno vpliva na zmožnost drugih podjetij za opravljanje zadevne gospodarske dejavnosti na istem ozemlju pod v bistvenem enakimi pogoji (sodba z dne 27. marca 2019, Pawlak, C‑545/17, EU:C:2019:260, točka 43 in navedena sodna praksa).
29
Ker v obravnavanem primeru po navedbah predložitvenega sodišča nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari nekaterim podjetjem podeljuje izključno pravico do izkoriščanja virov mineralne vode, ki so na ozemlju Romunije, je treba šteti, da ta ureditev spada na področje uporabe člena 106(1) PDEU.
30
Na drugem mestu pa člen 102 PDEU prepoveduje prakse, s katerimi se zlorablja prevladujoči položaj na notranjem trgu ali njegovem znatnem delu.
31
V skladu s členom 102 PDEU morajo biti za zlorabo prevladujočega položaja izpolnjeni trije pogoji.
32
Prvič, zadevno podjetje mora imeti prevladujoči položaj na notranjem trgu ali njegovem znatnem delu. V zvezi s tem je treba poudariti, da je podjetje lahko postavljeno v takšen prevladujoči položaj, kadar mu je dodeljena posebna ali izključna pravica, da odloči, če in – odvisno od primera – pod katerimi pogoji lahko druga podjetja vstopajo na zadevni trg in na njem izvajajo svoje dejavnosti (sodba z dne 1. julija 2008, MOTOE, C‑49/07, EU:C:2008:376, točka 38). Vendar pa je Sodišče tudi razsodilo, da obstoj posebnih ali izključnih pravic ne pomeni nujno obstoja prevladujočega položaja na upoštevnem trgu (glej v tem smislu sodbo z dne 13. decembra 2007, United Pan‑Europe Communications Belgium in drugi, C‑250/06, EU:C:2007:783, točka 21). Vsekakor je opredelitev upoštevnega trga tako z vidika zadevnega proizvoda ali storitve kot z geografskega vidika nujna za presojo obstoja prevladujočega položaja (glej v tem smislu sodbo z dne 1. julija 2008, MOTOE, C‑49/07, EU:C:2008:376, točka 31 in navedena sodna praksa). To pa mora presoditi predložitveno sodišče na podlagi dejanskih in pravnih elementov, ki jih ima na voljo.
33
Drugič, prevladujoči položaj mora biti zlorabljen. Za tak primer gre, če podjetje s prevladujočim položajem enako učinkovitim konkurentom otežuje vstop na zadevni trg ali ohranitev na njem z uporabo drugih sredstev, kot so tista, ki izvirajo iz konkurence na podlagi zaslug. Zlasti se mora vzdržati uporabe svojega prevladujočega položaja za širitev na drug trg kako drugače kot s sredstvi, ki izvirajo iz konkurence, temelječe na uspešnosti. Za sredstvo, ki ni značilno za konkurenco na podlagi zaslug, je treba šteti vsako ravnanje, pri katerem prevladujoče podjetje nima drugega ekonomskega interesa, kot je izrinjenje konkurentov, da bi nato lahko dvignilo cene in izkoristilo monopolni položaj (sodba z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi, C‑377/20, EU:C:2022:379, točka 76 in 77).
34
Poleg tega je Sodišče že presodilo, da država članica krši prepovedi, določene v členu 106(1) PDEU v povezavi s členom 102 PDEU, kadar sprejme zakone ali druge predpise, ki ustvarjajo položaj, ki javno podjetje ali podjetje, ki mu je podelila posebne ali izključne pravice, že samo zaradi izvajanja privilegiranih pravic, ki so mu bile podeljene, vodi v zlorabo njegovega prevladujočega položaja, ali kadar te pravice lahko ustvarijo položaj, ki to podjetje vodi v take zlorabe (glej v tem smislu sodbi z dne 10. decembra 1991, Merci convenzionali porto di Genova, C‑179/90, EU:C:1991:464, točka 17, in z dne 26. oktobra 2017, Balgarska energiyna borsa, C‑347/16, EU:C:2017:816, točka 54). V zvezi s tem ni nujno, da do zlorabe dejansko pride (sodbi z dne 1. julija 2008, MOTOE, C‑49/07, EU:C:2008:376, točka 49, in z dne 17. julija 2014, Komisija/DEI, C‑553/12 P, EU:C:2014:2083, točka 41).
35
Tretjič, zloraba prevladujočega položaja mora vplivati na trgovino med državami članicami. Ta pogoj je izpolnjen le, če se lahko na podlagi vseh objektivnih dejstev in dokazov z zadostno verjetnostjo predvidi, da bi ravnanje podjetja s prevladujočim položajem lahko neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno vplivalo na trgovinske tokove med državami članicami, in sicer tako, da bi lahko škodovalo uresničevanju cilja enotnega trga med državami članicami. Povsem hipotetični učinki, ki jih ima lahko ravnanje tega podjetja, ne izpolnjujejo tega merila. Prav tako učinek na trgovino znotraj Skupnosti ne sme biti neznaten (glej v tem smislu sodbo z dne 1. julija 2008, MOTOE, C‑49/07, EU:C:2008:376, točka 39 in navedena sodna praksa). Romunska vlada poleg tega pravilno navaja, da je treba za to, da se z gotovostjo dokaže obstoj takega učinka na trgovino med državami članicami, prav tako predhodno določiti zadevni trg (glej v tem smislu sodbo z dne 10. decembra 1991, Merci convenzionali porto di Genova, C‑179/90, EU:C:1991:464, točki 15 in 20).
36
Glede na zgornje preudarke je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 106(1) PDEU v povezavi s členom 102 PDEU razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki imetniku izključne pravice do izkoriščanja virov mineralne vode omogoča, da brez javnega razpisa pridobi podaljšanje dovoljenja za izkoriščanje za zaporedna obdobja petih let, kadar ta ureditev tega imetnika vodi do tega, da zgolj z izvrševanjem privilegiranih pravic, ki so mu bile podeljene, zlorablja svoj prevladujoči položaj na znatnem delu notranjega trga, ali kadar te pravice lahko ustvarijo položaj, v katerem navedeni imetnik izvaja tako zlorabo, kar mora presoditi predložitveno sodišče na podlagi dejanskih in pravnih elementov, ki jih ima na voljo.
Drugo vprašanje
37
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem sprašuje, ali je treba člen 16 Listine, člena 49 in 119 PDEU ter člen 3 Direktive 2009/54 razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, kot je ta iz postopka v glavni stvari.
38
Najprej je treba spomniti, da mora v skladu s členom 94(c) Poslovnika Sodišča predlog za sprejetje predhodne odločbe vsebovati razloge, ki so predložitvenemu sodišču vzbudili dvom glede razlage ali veljavnosti nekaterih določb prava Unije, in pojasnitev zveze, ki po mnenju predložitvenega sodišča obstaja med temi določbami in nacionalno zakonodajo, ki jo je treba uporabiti v sporu o glavni stvari, sicer ta predlog ni dopusten.
39
Na prvem mestu, predložitveno sodišče se sklicuje na člen 49 PDEU, ne da bi navedlo, kako bi lahko bila razlaga tega člena koristna za rešitev spora o glavni stvari, kot zahteva člen 94(c) Poslovnika. Poleg tega se določbe PDEU na področju prostega pretoka kapitala ne uporabljajo za položaj, katerega vsi elementi so omejeni na eno državo članico (sodba z dne 20. marca 2014, Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona, C‑139/12, EU:C:2014:174, točka 42). Zdi pa se, da spor o glavni stvari, ki se nanaša na izkoriščanje dveh virov mineralne vode v Romuniji, ter katerega stranke so romunski družbi in pristojni romunski organ, ne vsebuje čezmejnega elementa, ki bi upravičeval, da ga je mogoče povezati s svobodo ustanavljanja, zagotovljeno s členom 49 PDEU. Iz tega sledi, da drugo vprašanje za predhodno odločanje v delu, v katerem se nanaša na razlago člena 49 PDEU, ni dopustno.
40
Na drugem mestu, predložitveno sodišče prav tako ne podaja pojasnil glede razlogov, zaradi katerih je Sodišče prosilo za razlago člena 119 PDEU in člena 3 Direktive 2009/54, saj ta direktiva poleg tega ne določa nobenega pravila v zvezi z izdajanjem dovoljenj za izkoriščanje virov mineralne vode v državah članicah s strani nacionalnih organov. Drugo vprašanje za predhodno odločanje torej v delu, v katerem se nanaša na ta člena, prav tako ne izpolnjuje zahtev iz člena 94(c) Poslovnika in ga je torej treba prav tako zavreči kot nedopustno.
41
Na tretjem in zadnjem mestu, sklicevanje na člen 16 Listine, ki zagotavlja svobodo gospodarske pobude, prav tako ne vsebuje nobenega pojasnila. Zato to drugo vprašanje prav tako ni dopustno v delu, v katerem se nanaša na razlago tega člena.
42
Iz vsega navedenega izhaja, da drugo vprašanje ni dopustno.
Stroški
43
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deveti senat) razsodilo:
Člen 106(1) PDEU v povezavi s členom 102 PDEU
je treba razlagati tako, da
nasprotuje nacionalni ureditvi, ki imetniku izključne pravice do izkoriščanja virov mineralne vode omogoča, da brez javnega razpisa pridobi podaljšanje dovoljenja za izkoriščanje za zaporedna obdobja petih let, kadar ta ureditev tega imetnika vodi do tega, da zgolj z izvrševanjem privilegiranih pravic, ki so mu bile podeljene, zlorablja svoj prevladujoči položaj na znatnem delu notranjega trga, ali kadar te pravice lahko ustvarijo položaj, v katerem navedeni imetnik izvaja tako zlorabo, kar mora presoditi predložitveno sodišče na podlagi dejanskih in pravnih elementov, ki jih ima na voljo.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: romunščina.