Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
TAMARE ĆAPETA,
predstavljeni 30. aprila 2026(1)
Zadeva C-906/24 [Sirto](i)
A,
B,
C,
D,
E,
F,
G
ob udeležbi:
Maahanmuuttovirasto
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Korkein hallinto-oikeus (vrhovno upravno sodišče, Finska))
„ Predhodno odločanje – Državljanstvo Unije – Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic – Spoštovanje zasebnega in družinskega življenja – Izgon državljana Unije iz razloga javnega reda ali javne varnosti – Posledice za izvedeno pravico do prebivanja, ki jo imajo otroci, ki obiskujejo šolo oziroma vrtec v državi članici gostiteljici, in zakonec, ki mu je dejansko priznana pravica do varstva in vzgoje navedenih otrok “
I.      Uvod
1.        Družinski člani mobilnega delavca v Uniji imajo na podlagi direktive o državljanstvu(2) izvedeno pravico do prebivanja v državi članici gostiteljici na podlagi pravice navedenega delavca do prebivanja.
2.        Kaj pa se zgodi, če je navedeni delavec izgnan iz države članice gostiteljice iz razloga javnega reda ali javne varnosti? Ali lahko njegovi oziroma njeni družinski člani ostanejo v tej državi, zlasti če gre pri tem tudi za otroke, ki tam obiskujejo šolo? Nadalje, če imajo navedeni otroci samostojno pravico do prebivanja, kako njihova odločitev, da želijo ostati v državi članici gostiteljici in tam zaključiti šolanje, vpliva na odločitev o izgonu njihovega starša?
3.        To so v bistvenem vprašanja iz postopka pred Korkein hallinto-oikeus (vrhovno upravno sodišče, Finska), ki je v predmetni zadevi predložitveno sodišče in ki Sodišče prosi za usmeritve
glede pravilne razlage direktive o državljanstvu in uredbe o delavcih.(3)
II.    Dejansko stanje v postopku v glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
4.        A, romunski državljan, se je preselil na Finsko, kjer je bil zaposlen in je prejemal dohodek najpozneje od 2017 do 2019. Njegova pravica do prebivanja v navedeni državi članici je bila registrirana 1. marca 2018 zaradi opravljanja poklicne dejavnosti. Od leta 2020 do leta 2021 ni prejemal dohodkov iz zaposlitve,
po podatkih iz registra dohodkov pa je plačo nazadnje prejel septembra 2023.
5.        A je poročen z B, ki je državljanka Moldavije, s katero imata pet otrok (C, D, E, F in G).
6.        B je na Finsko vstopila 15. julija 2018. B je 24. maja 2019 skupaj s svojimi otroki C, D in E prejela dovoljenje za prebivanje družinskega člana državljana Unije za obdobje od 24. maja 2019 do 24. maja 2024.
7.        C, D in E – rojeni v letih 2011, 2013 oziroma 2015 – so državljani Moldavije in na Finskem obiskujejo šolo.
8.        F je bil rojen leta 2019 in je romunski državljan. Za F je bila 10. maja 2021 vložena prošnja za registracijo pravice do prebivanja kot državljana EU. G je bil rojen leta 2022 in je moldavski državljan. F in G obiskujeta vrtec.
9.        Med letoma 2019 in 2022 je bil A na Finskem obsojen na pogojno zaporno kazen sedmih mesecev zaradi velike tatvine in na pogojno zaporno kazen treh mesecev zaradi tatvine, poleg tega pa mu je bilo
izrečenih tudi več denarnih kazni zaradi tatvine, dveh primerov poskusa tatvine, prikrivanja iz malomarnosti, zaradi ogrožanja varnosti v cestnem prometu in zaradi posedovanja predmeta ali snovi, ki lahko povzroči škodo drugim. Poleg tega je osumljen storitve tatvine v letu 2020 ter poskusa tatvine v letu 2022 in nezakonite grožnje v letu 2022.
10.      Maahanmuuttovirasto (finski urad za priseljevanje) je 22. novembra 2022 odredil izgon A v Romunijo in mu za tri leta prepovedal vstop na Finsko. V skladu z navedeno odločbo je, zaradi teže
in ponavljanja kaznivih dejanj, navedenih v prejšnji točki te sodbe,
njegov izgon temeljil na razlogih javnega reda in javne varnosti.
11.      Finski urad za priseljevanje je dne 24. novembra 2022 izdal odločbo o izgonu osebe B ter njenih otrok C, D, E in G v njeno izvorno državo, Moldavijo, saj združevalec družine A ni več izpolnjeval pogojev za pravico do prebivanja. Še isti dan je finski urad za priseljevanje iz podobnih razlogov sporočil, da ne bo registriral pravice do prebivanja osebe F, in odredil njegov izgon v izvorno državo, Romunijo.
12.      Helsingin hallinto-oikeus (upravno sodišče, Helsinki, Finska) je z odločbo z dne 29. septembra 2023 zavrnilo tožbo A, B in njunih otrok zoper odločbe finskega urada za priseljevanje.
13.      Pritožniki v postopku v glavni stvari so predlagali, naj se dopustijo pritožbe zoper odločbe tega sodišča pred predložitvenim sodiščem, pri čemer so predlagali, naj se odločbe finskega urada za priseljevanje in Helsingin hallinto-oikeus (upravno sodišče) razveljavijo ter naj se zadeve vrne v ponovno odločanje temu uradu. Pritožniki so predlagali tudi, naj Korkein hallinto-oikeus (vrhovno upravno sodišče) prepove izvršitev odredb o izgonu.
14.      To sodišče je z začasnimi odredbami z dne 21. februarja 2024 prepovedalo izvršitev odredb o izgonu, dokler ne odloči o zahtevi za dopustitev pritožbe oziroma o pritožbi.
15.      Najprej, Korkein hallinto-oikeus (vrhovno upravno sodišče) meni, da sta presoji finskega urada za priseljevanje in Helsingin hallinto-oikeus (upravno sodišče) skladni z nacionalnim pravom glede ugotovitve, da A ogroža javni red in javno varnost zaradi resnosti in ponavljanja kaznivih dejanj. Predložitveno sodišče tudi meni, da je razumno domnevati, da v okviru splošne presoje niso bile ugotovljene nobene okoliščine, ki bi prevladale nad razlogi za izgon v tej zadevi. Vendar pa navedeno sodišče meni tudi, da bi bila morda potrebna ponovna presoja razlogov za izgon osebe A, zlasti v zvezi z njegovimi družinskimi okoliščinami, če bi Sodišče ugotovilo, da imajo žena in otroci osebe A samostojno pravico do prebivanja na Finskem, tudi ob izgonu osebe A.
16.      Predložitveno sodišče se najprej sprašuje, ali je treba člen 12(3) direktive o državljanstvu in/ali člen 10 uredbe o delavcih razlagati tako, da otrokom, ki obiskujejo osnovno šolo ali vrtec na Finskem, in njihovi materi, ki ji je priznana pravica do varstva in vzgoje navedenih otrok, omogočata ohraniti pravico do prebivanja na Finskem. Poleg tega navedeno sodišče sprašuje, ali in v kolikšni meri dejstvo, da je bilo njihovemu očetu, ki je imel status mobilnega delavca, iz česar so prvotno izhajale njihove pravice do prebivanja, odrejeno zapustiti državo članico gostiteljico zaradi ogrožanja javnega reda in javne varnosti, vpliva na morebitno samostojno pravico njegovih otrok do prebivanja.
17.      Če družinski člani osebe A ohranijo njihovo pravico do prebivanja, se postavlja vprašanje, ali to pomeni, da bi bilo treba ponovno proučiti odločbo o izgonu. Predložitveno sodišče navaja, da zadnje navedeno vprašanje zahteva razlago člena 28(1) direktive o državljanstvu v povezavi s členom 7 ter členom 24(2) in (3) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), ki ščitita zasebno in družinsko življenje ter pravice otroka.
18.      Na podlagi navedenega je Korkein hallinto-oikeus (vrhovno upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo naslednja vprašanja:
„1.      Ali je treba člen 12(3) [direktive o državljanstvu] razlagati tako, da otroci državljana Unije, ki so vpisani v osnovno šolo v državi članici gostiteljici, in eden od staršev, ki ima dejansko skrbništvo nad otroki, ne izgubijo pravice do prebivanja, vse do zaključka šolanja, če je bila zoper zadevnega državljana Unije izdana odredba o izgonu zaradi ogrožanja javnega reda ali javne varnosti, vendar odredba o izgonu ni pravnomočna niti ni bila izvršena in zadevni državljan Unije še naprej prebiva v državi članici gostiteljici?
Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen:
2.      Ali je treba člen 10 [uredbe o delavcih] razlagati tako, da otroci državljana Unije, ki je imel status delavca, in ki so vpisani v osnovno šolo v državi članici gostiteljici, in eden od staršev, ki ima dejansko skrbništvo nad otroki, ne izgubijo pravice do prebivanja, vse do zaključka šolanja, če je urad za priseljevanje države članice gostiteljice zaradi ogrožanja javnega reda ali javne varnosti enemu od staršev, ki je državljan Unije in je imel status delavca, izdal odredbo o izgonu?
Če je odgovor na prvo ali drugo vprašanje pritrdilen:
3.      Ali je treba člen 28(1) [direktive o državljanstvu], ki določa okoliščine, ki jih mora država članica gostiteljica upoštevati, preden izda odredbo o izgonu iz razloga javnega reda ali javne varnosti, razlagati tako, da je treba ponovno preučiti pogoje za izgon državljana Unije, zoper katerega je bila izdana odredba o izgonu, če je po izdaji odredbe o izgonu za njegove otroke in zakonca določena samostojna pravica do prebivanja v državi članici gostiteljici in ti družinski člani želijo ostati v tej državi članici? Če je tako, katere okoliščine je treba preučiti, zlasti v položaju, kakršen je ta v obravnavani zadevi, ob upoštevanju družinskih in ekonomskih razmer iz člena 28(1) [direktive o državljanstvu] v povezavi s členom 7 [Listine], ki se nanaša na spoštovanje zasebnega in družinskega življenja, in členom 24(2) in (3) Listine, ki se nanaša na pravice otroka?“
19.      Pisna stališča sta Sodišču predložili finska vlada in Evropska komisija.
20.      Obravnava je potekala 4. februarja 2026, na njej pa so svoja stališča ustno predstavili tožeča stranka v postopku v glavni stvari, finska vlada in Komisija.
III. Analiza
21.      Za pravilno uporabo prava Unije o državljanstvu morajo sodniki v določeni meri obvladati tudi kombinatoriko. Obravnavana zadeva je očiten primer tega.
22.      Predložitveno sodišče mora v bistvu odločiti o dveh različnih vendar medsebojno povezanih vprašanjih. Prvo je, ali in na kateri podlagi lahko različne kategorije družinskih članov (kot so zakonec, ki je državljan tretje države, in otroci, od katerih so nekateri državljani Unije in drugi državljani tretje države) ohranijo pravico do prebivanja v državi članici gostiteljici, če ta pravica izhaja iz pravice delavca, državljana Unije, do prebivanja v navedeni državi, če so pristojni organi med tem navedeni osebi izdali odredbo o izgonu zaradi ogrožanja javnega reda in javne varnosti (tudi če navedena odredba o izgonu še ni bila izvršena). Drugo je, če navedeni družinski člani res ohranijo svojo pravico do prebivanja, kako to vpliva na (še neizvršeno) odločbo o izgonu te osebe.
23.      Prvi dve vprašanji predložitvenega sodišča se nanašata na prvi zgoraj opisan problem; obravnavala ju bom v razdelku A. Nato bom v razdelku B obravnavala tretje vprašanje za predhodno odločanje, ki se nanaša na drugi zgoraj opisan problem.
A.      Prvo in drugo vprašanje
24.      Načeloma velja, da imajo zakonec in vzdrževani otroci, ki so državljani tretje države, na podlagi skupne uporabe člena 2(2), člena 7(1), točka (d), in člena 7(2) direktive o državljanstvu izvedeno pravico do prebivanja v državi članici, v kateri ima državljan Unije samostojno pravico do prebivanja na podlagi navedene direktive.
25.      Po petih letih zakonitega prebivanja v državi članici gostiteljici družinski član, ne glede na svoje državljanstvo, pridobi samostojno pravico do stalnega prebivališča
(člen 16(1) in (2) direktive o državljanstvu). Vendar pa se v obravnavani zadevi zdi, da je državljan Unije, od katerega izhaja izvedena pravica njegovih družinskih članov do prebivanja, na Finskem prebival manj kot pet let, preden je bila sprejeta odločba o njegovem izgonu.(4) Zato ti družinski člani nimajo pravice do stalnega prebivališča
– vendar mora to preveriti predložitveno sodišče.
26.      Zato je treba presoditi, ali se lahko ti družinski člani sklicujejo na pravico do prebivanja na drugi pravni podlagi.
27.      V zvezi s tem predložitveno sodišče meni, da obstajata dve možni pravni podlagi, iz katerih bi lahko izhajala pravica do prebivanja vsaj nekaterih zadevnih otrok, iz česar bi potem lahko izhajala izvedena pravica njihove matere in drugih sorojencev: člen 12(3) direktive o državljanstvu in člen 10 uredbe o delavcih.
28.      Ker že obstaja sodna praksa, ki potrjuje, da člen 10 uredbe o delavcih zagotavlja pravico do prebivanja otroka, ki namerava nadaljevati šolanje v državi članici gostiteljici, bom analizo začela pri navedeni določbi, kot se uporablja v obravnavani zadevi (razdelek 1).
29.      Nasprotno pa Sodišče še ni razlagalo člena 12(3) direktive o državljanstvu. V razdelku 2 bom predlagala, naj Sodišče tudi navedeno določbo razlaga tako, da bi lahko bila upoštevna v obravnavani zadevi.
1.      Pravica do prebivanja na podlagi člena 10 uredbe o delavcih
30.      Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 10 uredbe o delavcih razlagati tako, da otroci državljana Unije, ki so vpisani v osnovno šolo v državi članici gostiteljici, njihov starš, ki mu je bila dejansko priznana pravica do varstva in vzgoje navedenih otrok, ter njihovi sorojenci, ki obiskujejo vrtec, obdržijo pravico do prebivanja, dokler otroci ne zaključijo šolanja, tudi če je državljanu Unije, od katerega je izhajala njihova prvotna pravica do prebivanja, izdana odredba o izgonu iz države članice gostiteljice.
31.      V primeru mladoletnih otrok je Sodišče ugotovilo, da člen 10 uredbe o delavcih lahko pomeni podlago za samostojno pravico do prebivanja otrok nekdanjega mobilnega delavca Unije.(5)
32.      Sodišče je v sodbi v zadevi
Jobcenter Krefeld ugotovilo, da imajo otroci nekdanjega delavca migranta, državljana EU, ki so začeli šolanje v državi članici gostiteljici, na podlagi pravice do enakega obravnavanja glede dostopa do izobraževanja samostojno pravico do prebivanja, če se želijo še naprej splošno izobraževati v državi članici gostiteljici.(6)
33.      Kaj to pomeni za obravnavano zadevo?
34.      Iz predložitvene odločbe izhaja, da C, D in E obiskujejo osnovno šolo na Finskem.
35.      Ker se je njihov oče sprva preselil na Finsko kot delavec, so na podlagi člena 10 uredbe o delavcih, kot ga razlaga Sodišče, upravičeni ostati na Finskem, dokler se splošno izobražujejo. Njihova pravica do prebivanja je neodvisna od statusa njihovega očeta kot delavca ali od njegovega nadaljnjega prebivanja na Finskem.(7)
36.      Pravica do prebivanja njihove mame, B, kot imetnice pravice do vzgoje in varstva C, D in E ter njihove primarne skrbnice, izhaja iz samostojne pravice otrok do prebivanja na Finskem.(8)
37.      Ostaneta še F in G, ki sta predšolska otroka.
38.      V angleški različici sodbe v zadevi Jobcenter Krefeldje navedeno, da pravica do prebivanja obstaja na podlagi člena 10 uredbe o delavcih, če želi navedeni otrok v tej državi članici obiskovati splošno izobraževanje.(9) V francoski in nekaterih drugih jezikovnih različicah pa je uporabljena fraza „nadaljevati izobraževanje“(10) Okoliščine v navedeni zadevi so bile dejansko take, da so zadevni otroci že bili vključeni v splošno izobraževanje v državi članici gostiteljici in so ga želeli tam nadaljevati.
39.      Kljub temu pa Komisija v tej zadevi meni, da sta F in G upravičena do samostojne pravice do prebivanja, ker obiskujeta vrtec. Navedena institucija meni, da bodo tudi otroci, ki še obiskujejo vrtec oziroma tudi mlajši otroci, v prihodnosti morda želeli obiskovati šolo, kar pomeni, da njihova prihodnja pravica do izobraževanja nujno vključuje pravico ostati v državi članici gostiteljici, torej sedanjo pravico do prebivanja.
40.      Nasprotno pa finska vlada meni, da člen 10 uredbe o delavcih ne vključuje pravice do prihodnjega izobraževanja, iz katere bi izhajala pravica do prebivanja vsakega otroka, ki prebiva na ozemlju države članice.
41.      Pri presoji, ali je treba člen 10 uredbe o delavcih razlagati tako, da pomeni samostojno pravico do prebivanja za F in G, čeprav še nista začela šolanja na Finskem, je treba spomniti, da se zdi, da obstoj samostojne pravice mladoletnih otrok do nadaljnjega prebivanja v državi članici gostiteljici izhaja iz stališča, da bi morali imeti otroci mobilnih delavcev možnost uspešno zaključiti izobraževanje, ki so ga začeli.(11)
42.      Zato se strinjam s finsko vlado, da člena 10 uredbe o delavcih
ni mogoče razlagati tako, da priznava pravico do izobraževanja. Navedena določba pomeni zgolj, da so otroci, ki so že začeli šolanje v državi članici gostiteljici, upravičeni do nadaljevanja tega šolanja, tudi če njihov starš izgubi samostojno pravico do prebivanja, ki jo je imel pred tem kot delavec, ki je državljan Unije.
43.      Ker sta torej F in G predšolska otroka, se zdi, da nimata samostojne pravice do prebivanja na Finskem na podlagi člena 10 uredbe o delavcih. Sicer pa je treba opozoriti, da lahko vsaka država članica zase določi, kdaj se začne obvezno splošno izobraževanje.(12) S tem v zvezi mora predložitveno sodišče na podlagi finskega prava ugotoviti, ali se obiskovanje vrtca šteje za začetek formalnega izobraževanja in ali imata torej F in G na tej podlagi pravico do prebivanja.
44.      Tudi če F in G nimata pravice do prebivanja na podlagi člena 10 uredbe o delavcih, pa to ne pomeni, da je nimata na kakšni drugi podlagi, ki ni odvisna od prvotnega združevalca družine.
45.      V zvezi s tem se strinjam s Komisijo, da če bi morala F in G zapustiti Finsko, bi jo morala tudi B, kar bi posledično pomenilo, da bi morali C, D in E oditi. Pravica F in G do nadaljnjega prebivanja na Finskem morda izhaja iz pravice, vsebovane v pravu EU, da C, D in E ostanejo v navedeni državi članici.
46.      Vsaka presoja pravic otrok, ki izhajajo iz prava Unije, mora temeljiti na celoviti presoji vsakega primera posebej, in sicer v kolikšni meri je otrok odvisen od starša, ki ima pravico do prebivanja v državi članici na podlagi prava Unije.(13) Pri taki presoji je treba dati prednost koristi otroka ter njegovi pravici do družinskega življenja (člen
24 oziroma 7 Listine), pri čemer je treba posebno pozornost nameniti otrokovi starosti, razvoju in čustveni navezanosti na navedenega starša, ter psihološkim tveganjem zaradi ločitve.(14)
47.      V zvezi s tem je mogoče potegniti vzporednice s sodbo v zadevi Subdelegación del Gobierno en Toledo (Prebivanje družinskega člana – nezadostna sredstva). (15)
48.      Navedena zadeva se je podobno nanašala na starša, državljana tretje države, njegovega mladoletnega otroka, državljana Unije, in še enega otroka, državljana tretje države. V navedeni sodbi je Sodišče potrdilo, da bi zavrnitev izdaje dovoljenja za prebivanje mladoletnemu otroku, državljanu tretje države, najverjetneje pomenilo, da bi morala mati otroka oditi, kar bi posledično pomenilo, da bi se moral preseliti tudi drugi otrok, ki je državljan Unije.
49.      V postopku v glavni stvari taki razmisleki podobno veljajo za G (ki je državljan tretje države), F (ki je državljan Unije) in njuno mamo B (ki je državljanka tretje države).
50.      Nadalje, spomniti je treba, da je Sodišče večkrat potrdilo, da pravice, ki izhajajo neposredno iz člena 10 uredbe o delavcih, obstajajo neodvisno od pogojev in omejitev iz direktive o državljanstvu.(16) To po mojem mnenju enako velja za izvedene pravice, ki neposredno ali posredno izhajajo iz navedene določbe v povezavi z Listino.
51.      Če torej povzamem, C, D in E imajo samostojno pravico do prebivanja na podlagi člena 10 uredbe o delavcih, ker so vpisani v izobraževalno ustanovo v državi članici gostiteljici. B, kot njihova primarna skrbnica, ima izvedeno pravico do prebivanja, dokler se zgoraj navedeni šolajo. F in G pa morata prav tako imeti izvedeno pravico do prebivanja, da se C, D in E omogoči uveljavljanje njihove pravice do prebivanja.
2.      Pravica do prebivanja na podlagi člena 12(3) direktive o državljanstvu
52.      Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali pravica otrok in njihove mame lahko temelji na členu 12(3) direktive o državljanstvu. Ker sem že opredelila, da bi lahko taka pravica izhajala neposredno ali posredno iz člena 10 uredbe o delavcih, odgovor na to vprašanje ni potreben, da se predložitvenemu sodišču omogoči sprejetje odločitve v postopku v glavni stvari. Ker pa je bilo vprašanje postavljeno, bom Sodišču ponudila svoj odgovor.
53.      Naj spomnim, da člen 12(3) direktive o državljanstvu določa:
„Odhod državljana Unije iz države članice gostiteljice ali njegova/njena smrt nimata za posledico izgube pravice do prebivanja njegovih/njenih otrok ali roditelja, ki ima dejansko skrbništvo nad otroki, ne glede na državljanstvo, če otroci bivajo v državi članici gostiteljici in so vpisani na izobraževalno ustanovo z namenom, da bi se v njej šolali, vse do zaključka šolanja.“
54.      A in drugi trdijo, da se člen 12(3) direktive o državljanstvu uporablja v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari. Komisija meni, da ker A še ni zapustil Finske, se navedena določba ne uporablja. Finska vlada pa meni, da ta okoliščina ne preprečuje uporabe člena 12(3) direktive o državljanstvu v obravnavani zadevi.
55.      Člen 12 direktive o državljanstvu se nanaša na obdržanje pravice do prebivanja družinskih članov v primeru smrti ali odhoda državljana Unije, od katerega izhaja njihova pravica do prebivanja. Tako kot člen 10 uredbe o delavcih tudi člen 12(3) direktive o državljanstvu zagotavlja nadaljnjo pravico do prebivanja otrok, ki so že začeli izobraževanje v državi članici gostiteljici, da lahko zaključijo izobraževanje. Navedena določba se uporablja za otroke ne glede na njihovo državljanstvo.
56.      Vendar pa se za razliko od člena 10 uredbe o delavcih, ki se uporablja ne glede na to, ali je nekdanji delavec zapustil državo članico gostiteljico ali ne, člen 12(3) direktive o državljanstvu začne uporabljati šele, ko oseba, ki je bila prvoten vir pravice otrok do prebivanja, odide iz države članice gostiteljice ali umre.
57.      Če spomnim – odločba o izgonu osebe A ni niti pravnomočna niti izvršena. O njej poteka pritožbeni postopek, v okviru katerega je predložitveno sodišče zadržalo izvršitev navedene odločbe, dokler Sodišče ne izda predhodne odločbe.
58.      Menim, da iz besedila člena 12(3) direktive o državljanstvu ni nujno sklepati, da mora biti odredba o izgonu izvršena, da nato nastane samostojna pravica otrok do izobraževanja. Vendar pa mora biti odhod starša – ne glede na to, ali se je že zgodil ali pa se še bo – gotov. Zato menim, da se navedena določba uporablja, ko odredba o izgonu postane pravnomočna, tudi če še ni bila izvršena, saj bi v nasprotnem primeru izgubila svoj effet utile.
59.      To pa ne velja v postopku v glavni stvari, saj poteka pritožbeni postopek glede odločbe o izgonu, zato odhod ni gotov.
60.      V tem smislu je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člena 12(3) direktive o državljanstvu razlagati tako, da se uporablja le, ko je odločba o izgonu združevalca družine izvršena oziroma je vsaj pravnomočna.
61.      V okoliščinah obravnavane zadeve pa je treba – da se zagotovi zadovoljiv odgovor na tretje vprašanje predložitvenega sodišča – razmisliti tudi o primeru, v katerem je združevalec družine dejansko primoran zapustiti državo članico gostiteljico, njegovi otroci, ki so vključeni v izobraževalni program, pa kljub temu obdržijo pravico do prebivanja v tej državi.
62.      Čeprav zakonodajna zgodovina člena 12(3) direktive o državljanstvu pri tem ni v celoti uporabna, pa iz besedila navedene določbe izhaja, da je njen cilj varstvo pravice otrok do izobraževanja v okolju, v katerem so izobraževanje začeli.(17) Zato bi bilo treba cilj navedene določbe razlagati enako kot cilj člena 10 uredbe o delavcih, kot jo je razlagalo Sodišče.
63.      Če povzamem, otroci nekdanjega delavca migranta lahko pridobijo samostojno pravico do prebivanja v državi članici gostiteljici, če so vključeni v izobraževalni program in dokler se izobražujejo. Če je bil prvotni združevalec družine, iz katerega je izhajala njihova pravica do prebivanja, delavec migrant, ki je bil državljan Unije, lahko otroci pridobijo samostojno pravico do prebivanja v državi članici gostiteljici na podlagi bodisi člena 10 uredbe o delavcih bodisi člena 12(3) direktive o državljanstvu.
64.      Preostalo vprašanje predložitvenega sodišča se nanaša na to, ali dejstvo, da je bil prvotnemu združevalcu družine, iz katerega izhaja pravica družinskih članov do prebivanja, odrejen odhod iz države članice gostiteljice zaradi ogrožanje javnega reda ali javne varnosti, vpliva na pravico družinskih članov, da ostanejo v tej državi.
3.      Vpliv dejstva, da je bila iz razloga javnega reda oziroma javne varnosti omejena pravica združevalca družine do prebivanja, na njegove družinske člane
65.      Pravila prava Unije, ki se nanašajo na omejitve pravic državljanov Unije in njihovih družinskih članov vstopiti in ostati na ozemlju države članice iz razloga javnega reda ali javne varnosti, temeljijo na individualizaciji takih omejevalnih ukrepov.
66.      Navedeno načelo izhaja iz Direktive 64/221/EGS,(18) zlasti njenega člena 3(1), ki je določal, da „[u]krepi, utemeljeni z javno politiko ali javno varnostjo, so odvisni izključno od osebnega vedenja prizadete osebe“.(19) Tako načelno stališče je Sodišče že potrdilo.(20)
67.      Direktiva 64/221 je bila nadomeščena z direktivo o državljanstvu, katere člen 27(2) vsebuje podobno določbo. Sodišče svoje razlage navedene določbe ni spremenilo.(21)
68.      Zahteva, da ukrep, s katerim se omejuje pravica osebe do prebivanja, temelji na posamičnem vedenju zadevne osebe, načeloma pomeni, da pravice družinskih članov do prebivanja ne morejo biti prizadete zaradi vedenja njihovega očeta in/ali zakonca.
69.      Iz zgoraj navedenega izhaja, da imajo otroci, ki obiskujejo šolo, njihova mama, ki jim zagotavlja primarno skrb, ter njihovi sorojenci, ki obiskujejo vrtec, še naprej pravico do prebivanja na Finskem (ne glede na to, ali gre za samostojno ali izvedeno pravico) na podlagi člena 10 uredbe o delavcih v povezavi s členoma 7 in 24 Listine, tudi če je bila združevalcu družine izdana odredba o izgonu iz razloga javnega reda ali javne varnosti, saj glede osebnega vedenja navedenih družinskih članov ne veljajo podobni pomisleki kot glede vedenja njihovega prvotnega združevalca družine.
B.      Tretje vprašanje
70.      Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba ponovno proučiti izgon očeta na podlagi člena 28(1) direktive o državljanstvu v povezavi s členoma 7 in 24 Listine, da se lahko upošteva dejstvo, da njegov zakonec in otroci želijo ostati v državi članici gostiteljici na podlagi svojih samostojnih ali izvedenih pravic do prebivanja, ki niso več odvisne od prvotne očetove pravice do prebivanja v tej državi.
71.      Člen 28(1) in (2) direktive o državljanstvu določa, da morajo pristojni organi države članice gostiteljice pred sprejetjem odločbe o izgonu zaradi javnega reda ali javne varnosti oceniti osebne okoliščine zadevne osebe (na primer njeno zdravstveno stanje, družinske ali finančne okoliščine) ter njeno vključenost v družbo države članice gostiteljice in obseg njenih vezi z izvorno državo.
72.      Vsaka odločba o izgonu osebe mora biti sorazmerna,(22) kar vključuje tehtanje, na eni strani, grožnje, ki jo osebno vedenje zadevnega državljana pomeni za temeljne interese družbe gostiteljice, in na drugi strani varstvo pravic državljanov Unije in njihovih družinskih članov na podlagi uredbe o delavcih, direktive o državljanstvu in Listine.
73.      Kot se je na obravnavi strinjala tudi finska vlada, je treba pri vsakem ukrepu glede omejevanja pravice do prostega gibanja upoštevati temeljno pravico do zasebnega in družinskega življenja na podlagi člena 7 Listine ter koristi otroka, kot jih varuje člen 24(2) Listine.(23) Izgon posameznika iz države članice, v kateri prebiva njegova družina, pomeni neposreden poseg v navedene pravice. Poleg tega je Sodišče že potrdilo, da je treba dati prednost koristi otroka.(24)
74.      Menim, da je torej organ za priseljevanje, ko je sprejel prvotno odločbo o izgonu osebe A, imel obveznost upoštevati pravice otrok in zakonca do prebivanja ter člena 7 in 24 Listine.
75.      Velja pa, da če navedeni organ ni opravil take presoje, je treba njegovo odločitev ponovno preveriti, ko se ugotovi, da imajo družinski člani osebe, zoper katero je bila sprejeta odredba o izgonu, pravico ostati na Finskem in želijo to pravico tudi uveljaviti.
76.      To je odgovor na prvi del tretjega vprašanja predložitvenega sodišča: člen 28(1) direktive o državljanstvu je treba razlagati tako, da je treba ponovno proučiti pogoje za izdajo odredbe o izgonu zoper državljana Unije, če se ugotovi, da imajo njegovi otroci in zakonec po izdaji te odredbe samostojno pravico do prebivanja v državi članici gostiteljici in da navedeni družinski člani želijo ostati v navedeni državi članici.
77.      Predložitveno sodišče nadalje sprašuje, katere okoliščine je treba upoštevati v primeru, kot je ta v postopku v glavni stvari.
78.      Prvič, iz ustaljene sodne prakse izhaja, da morajo nacionalni organi odločanja pri presoji stopnje odvisnosti neke osebe celovito upoštevati vse specifične okoliščine v vsaki posamezni zadevi. (25) Pri upoštevanju koristi otroka kot elementa pri odločanju o izgonu enega od staršev morajo organi upoštevati starost otroka, njegov telesni in čustveni razvoj, stopnjo čustvene navezanosti otroka na starša ter tveganje, da bo imela ločitev otroka od navedenega starša škodljive posledice za ravnovesje otroka.(26)
79.      Pri taki presoji morajo organi upoštevati vpliv prenehanja družinske skupnosti in zmožnost otroka ohranjati stike z obema staršema. V tem smislu se lahko upošteva možnost, da se vsa družina preseli v drugo državo (članico), pri čemer morajo organi odločanja upoštevati stopnjo integracije otrok na Finskem.
80.      V postopku pred nacionalnim sodiščem oseba A in drugi trdijo, da če bi želeli ohraniti celovitost družine, bi se morali preseliti v Moldavijo, saj nimajo vsi romunskega državljanstva.(27)
81.      V zvezi s tem bo morda upoštevna usmeritev sodne prakse iz zadeve Ruiz Zambrano.(28) Čeprav se je sodba v tej zadevi nanašala na statičnega mladoletnega državljana Unije, pa navedena usmeritev sodne prakse na splošno nasprotuje odstranitvi državljana Unije z ozemlja države članice. Ker je F državljan Unije, bi odločitev, naj se družina preseli v Moldavijo, imela posledice, ki bi bile v nasprotju s sodno prakso iz zadeve Ruiz Zambrano.
82.      Nacionalni organi v postopku v glavni stvari morajo torej presoditi, ali bi bilo mogoče, da bi družina še naprej živela skupaj v Romuniji. Taka presoja ne sme temeljiti na zgolj teoretični domnevi, ampak mora izhajati iz konkretnega preverjanja okoliščin vseh družinskih članov.(29)
83.      Dejavnik, ki bi ga organi morali upoštevati na drugi strani pa je resnost kaznivih dejanj, ki jih je zagrešila oseba, na katero se nanaša odredba o izgonu. Kot je na obravnavi navedla finska vlada, je resnost kaznivih dejanj, ki so bila podlaga za izpodbijano odredbo o izgonu, pomemben dejavnik pri presoji sorazmernosti ukrepa o izgonu očeta. Če je kaznivo dejanje ali ravnanje manj resno, se lahko večja teža pripiše ohranjanju celovitosti družine, ki lahko v nekaterih primerih celo pretehta nad potrebo po izgonu.
84.      V zvezi s tem direktiva o državljanstvu določa dva različna standarda, ki ju morajo države članice upoštevati pri odločanju, ali naj sprejmejo ukrepe za omejevanje pravice oseb vstopiti na ozemlje oziroma na njem ostati. Če je oseba v državi članici gostiteljici bivala manj kot pet let, se lahko tak ukrep sprejme zaradi vedenja, ki je v nasprotju z javnim redom, javno varnostjo ali javnim zdravjem (člen 27(1) direktive o državljanstvu). Vendar pa je izgon osebe, ki že dlje časa prebiva v državi, mogoče izreči le iz resnih razlogov v zvezi z javnim redom ali javno varnostjo (člen 28(2) direktive o državljanstvu). Predložitveno sodišče mora preveriti, ali prva tožeča stranka v postopku v glavni stvari spada v prvo ali v drugo kategorijo.
85.      Iz razloga celovitosti in na podlagi razprave na obravnavi je treba poudariti, da člen 33(2) direktive o državljanstvu določa, da če se odredba o izgonu izvrši v več kot dveh letih po njeni izdaji, mora država članica preveriti, ali zadevni posameznik dejansko in resnično predstavlja grožnjo za javni red ali javno varnost in mora oceniti, ali je prišlo do kakšnih pomembnih sprememb okoliščin po izdaji odredbe o izgonu.
86.      Tudi če bi torej predložitveno sodišče v pritožbenem postopku potrdilo prvotno odločbo finskega urada za priseljevanje, bi bilo na podlagi člena 33(2) direktive o državljanstvu morda treba opraviti ponovno presojo na podlagi prevladujočih okoliščin.
87.      Iz navedenega sledi, da morajo organi pred sprejetjem odločitve o izgonu osebe iz države članice sorazmerno in uravnoteženo upoštevati, na eni strani, interese zadevne družine kot celote ter koristi otrok, na drugi strani pa interese družbe gostiteljice. Glede prvega morajo organi upoštevati družinske okoliščine zadevne osebe, razloge za ohranjanje celovitosti družine, možnost ohranitve celovitosti družine v drugi državi, koristi otrok, vključno z, če je ustrezno, željami zakonca in otrok glede nadaljnjega prebivanja v državi članici gostiteljici, v kateri imajo samostojno pravico do prebivanja, ki ni odvisna od zadevne osebe. Glede slednjega pa morajo organi upoštevati resnost kaznivih dejanj, dolžino obdobja prebivanja osebe v državi članici gostiteljici ter njene kulturne in družbene vezi z navedeno državo v primerjavi z njenimi vezmi z državo izvora.
IV.    Predlog
88.      Na podlagi navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Korkein hallinto-oikeus (vrhovno upravno sodišče, Finska), odgovori tako:
1.      Člen 12(3) Direktive 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC
je treba razlagati tako, da se uporablja le, če je bila odločba o izgonu združevalca družine izvršena oziroma je postala pravnomočna.
Ne glede na to pa velja, da morajo organi pri odločanju o izgonu posameznika upoštevati dejstvo, da bodo otroci, ki so vpisani v izobraževalni program v državi članici gostiteljici, na podlagi navedene določbe
pridobili samostojno pravico do prebivanja v navedeni državi, ko bo odredba o izgonu postala pravnomočna.
2.      Člen 10 Uredbe (EU) št. 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji v povezavi s členoma 7 in 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da v primeru državljana Unije, ki je predhodno imel status delavca in ima otroke, ki so v državi članici gostiteljici vpisani v osnovno šolo, velja, da taki otroci, ki obiskujejo šolo, njihov starš, ki ima dejansko pravico do varstva in vzgoje, ter njihovi sorojenci, ki obiskujejo vrtec, obdržijo svojo pravico do prebivanja, dokler otroci ne zaključijo izobraževanja, tudi če je staršu, ki je državljan Unije in je predhodno imel status delavca, organ za priseljevanje izdal odredbo o izgonu iz države članice gostiteljice iz razloga ogrožanja javnega reda ali javne varnosti.
3.      Člen 28(1) Direktive 2004/38 v povezavi s členoma 7 in 24 Listine o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da je treba ponovno proučiti pogoje za izgon državljana Unije, če se ugotovi, da imajo njegovi otroci in zakonec samostojno pravico do prebivanja v državi članici gostiteljici po izdaji odredbe o izgonu in da navedeni družinski člani želijo ostati v navedeni državi članici.
Pri ponovni proučitvi odločbe morajo organi odločanja ali nacionalno sodišče sorazmerno in uravnoteženo upoštevati, na eni strani, interese zadevne družine kot celote ter koristi otrok, na drugi strani pa interese družbe gostiteljice. Glede prvega morajo organi upoštevati družinske okoliščine zadevne osebe, razloge za ohranjanje celovitosti družine, možnost ohranitve celovitosti družine v drugi državi, koristi otrok, vključno z, če je ustrezno, željami zakonca in otrok glede nadaljnjega prebivanja v državi članici gostiteljici, v kateri imajo samostojno pravico do prebivanja, ki ni odvisna od zadevne osebe. Glede drugega
pa morajo organi upoštevati resnost kaznivih dejanj, dolžino obdobja prebivanja osebe v državi članici gostiteljici ter njene kulturne in družbene vezi z navedeno državo v primerjavi z njenimi vezmi z državo izvora.
1      Jezik izvirnika: angleščina.
i      Ime te zadeve je izmišljeno.
Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
2      Direktiva 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 5, zvezek 5, str. 46; v nadaljevanju: direktiva o državljanstvu).
3      Uredba (EU) No 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji (UL 2011, L 141, str. 1; v nadaljevanju: uredba o delavcih).
4      V zvezi s tem se zdi, da ko so bile sprejete odločbe z dne 22. novembra 2022, je A živel na Finskem štiri leta in pol, zato ni bil upravičen do stalnega prebivališča, prav tako ne njegovi družinski člani, ki so se mu pridružili pozneje.
5      Glej v tem smislu sodbi z dne 17. septembra 2002, Baumbast in R (C-413/99, EU:C:2002:493, točka 63), in z dne 6. oktobra 2020, Jobcenter Krefeld (C-181/19, EU:C:2020:794, točka 35; v nadaljevanju: sodba Jobcenter Krefeld).
6      Glej v tem smislu sodbo Jobcenter Krefeld, točka 35 in navedena sodna praksa.
7      Glej v tem smislu sodbo Jobcenter Krefeld, točka 37 in navedena sodna praksa.
8      Glej v tem smislu sodbo Jobcenter Krefeld, točka 35, drugi stavek.
9      Sodba Jobcenter Krefeld, točka 35, moj poudarek.
10      Francosko: ‚lorsqu’il souhaite poursuivre des cours d’enseignement général dans cet État membre“; nemško: „wenn es weiter am allgemeinen Unterricht in diesem Mitgliedstaat teilnehmen möchte“; hrvaško: ‚kada ono želi nastaviti s općim obrazovanjem u toj državi članici“ ali italijansko: ‚qualora intenda proseguire corsi di insegnamento generale in tale Stato membro“.
11      Glej v tem smislu sodbo z dne 17. septembra 2002, Baumbast in R (C-413/99, EU:C:2002:493, točka 53). Za podobno razlogovanje glej sklepne predloge generalnega pravobranilca L. A. Geelhoeda v zadevi Baumbast in R (C-413/99, EU:C:2001:385, točka 62). Sicer se v tem odraža besedilo člena 12(3) direktive o državljanstvu in položaj, ki ga navedena določba ščiti.
12      V zvezi z razdelitvijo pristojnosti med državami članicami in Evropsko unijo na področju izobraževanja glej moje sklepne predloge v zadevah Komisija/Madžarska (Vrednote Evropske unije) (C-769/22, EU:C:2025:408, točka 56) ter Komisija/Slovaška (Etnična diskriminacija na področju izobraževanja) (C-799/23, EU:C:2025:621, točka 67), v katerih poudarjam, da ima Evropska unija le podporno pristojnost na tem področju.
Za potrditev tega stališča glej sodbo z dne 21. aprila 2026, Komisija/Madžarska (Vrednote Evropske unije) (C‑769/22, EU:C:2026:326, točka 272 in navedena sodna praksa).
13      Ristuccia, F., „The Ties that bind and ties that compel: Dependency and the Ruiz Zambrano doctrine“, Common Market Law Review, 2023, 5, str. od 1227 do 1268, zlasti 1252.
14      Glej v zvezi s tem moje sklepne predloge v zadevi Safi (C-147/24, EU:C:2025:650, točke od 97 do 99 in navedena sodna praksa).
15      Sodba z dne 5. maja 2022 (C-451/19 in C-532/19, EU:C:2022:354).
16      Glej v tem smislu sodbo Jobcenter Krefeld, točka 38. To pomeni, da ni treba, da B, C, D, E, F in G vsi izpolnjujejo pogoje iz uredbe o delavcih in direktive o državljanstvu.
17      Iz obrazložitvenega memoranduma Komisije, ki je bil priložen predlogu direktive o državljanstvu, pa je mogoče razbrati, da je bil razlog za vključitev navedene določbe skrb za otroke, ki so se že prilagodili izobraževalnemu sistemu države članice gostiteljice in bi lahko imeli težave s prilagajanjem novemu sistemu, zato je cilj navedene določbe preprečiti kaznovanje otrok, ker mora njihov starš, državljan Unije, zapustiti ozemlje države članice gostiteljice iz poklicnih ali drugih razlogov. Glej v tem smislu Evropska komisija, Obrazložitveni memorandum k Predlogu Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic (COM(2001) 257 final)
(UL 2001, C 270, str. 150); na voljo na naslovu: https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:52001PC0257.
18      Direktiva Sveta 64/221/EGS z dne 25. februarja 1964 o usklajevanju posebnih ukrepov, ki zadevajo gibanje in prebivanje tujih državljanov, utemeljenih z javno politiko, javno varnostjo ali zdravjem prebivalstva (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 5, zvezek 1, str. 11).
19      Moj poudarek.
20      Glej na primer sodbi z dne 28. oktobra 1975, Rutili (36/75, EU:C:1975:137, točka 19), in z dne 27. oktobra 1977, Bouchereau (30/77, EU:C:1977:172, točka 28).
21      Glej nedavno na primer sodbo z dne 13. junija 2024, Pedro Francisco (C-62/23, EU:C:2024:502, točka 32).
22      Obveznost upoštevati načelo sorazmernosti je jasno določena v členu 27(2) direktive o državljanstvu, čeprav taka obveznost izhaja že iz člena 52(1) Listine, ki določa, da mora biti vsaka omejitev pravice do prostega gibanja skladna z načelom sorazmernosti.
23      Glej v tem smislu sodbi z dne 23. novembra 2010, Tsakouridis (C-145/09, EU:C:2010:708, točka 52), in z dne 25. novembra 2025, Wojewoda Mazowiecki (C-713/23, EU:C:2025:917, točka 63 in navedena sodna praksa).
24      Glej na primer sodbo z dne 21. decembra 2023, GN (Koristi otroka kot razlog za zavrnitev) (C-261/22, EU:C:2023:1017, točka 41).
25      Glej v tem smislu sodbe z dne 13. septembra 2016, Rendón Marín (C-165/14, EU:C:2016:675, točka 85); z dne 5. maja 2022, Subdelegación del Gobierno en Toledo (Prebivanje družinskega člana – nezadostna sredstva) (C-451/19 in C-532/19, EU:C:2022:354, točka 53 in navedena sodna praksa), in z dne 25. aprila 2024, NW in PQ (Zaupne informacije) (C-420/22 in C-528/22, EU:C:2024:344,  točka 77).
26      Glej v tem smislu sodbo z dne 10. maja 2017, Chavez-Vilchez in drugi (C-133/15, EU:C:2017:354, točka 71). Glej med drugim tudi sodbe z dne 8. maja 2018, K. A. in drugi (Združitev družine v Belgiji) (C-82/16, EU:C:2018:308, točka 72); z dne 7. septembra 2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Narava pravice do prebivanja na podlagi člena 20 PDEU) (C-624/20, EU:C:2022:639, točki 38 in 39), in z dne 22. junija 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Tajska mati mladoletnega nizozemskega otroka), C-459/20, EU:C:2023:499, točka 48).
27      V zvezi s tem, kolikor vem, velja, da če so moldavski državljani iz zgodovinskih razlogov upravičeni do posebne obravnave v Romuniji glede naturalizacije, pa nimajo nobenih privilegijev glede dovoljenja za prebivanje. Glej člen 11(1) Legea nr. 21/1991 a cetăţeniei române (zakon št. 21/1991 o romunskem državljanstvu), kakor je bil nazadnje spremenjen z Lege nr. 14/2025 (zakon št. 14/2025) z dne 12. marca 2025.
28      Sodba z dne 8. marca 2011, Ruiz Zambrano (C-34/09, EU:C:2011:124).
29      Glej v zvezi s tem moje sklepne predloge v zadevi Safi (C-147/24, EU:C:2025:650, točke od 81 do 84).