62020CO0504
SKLEP SODIŠČA (osmi senat)
z dne 14. aprila 2021 (
*1
)
„Pritožba – Člen 181 Poslovnika Sodišča – Zaščita finančnih interesov Evropske unije – Boj proti goljufijam – Zasedanja Evropskega sveta – Večletni finančni okvir – Zahteva za izključitev predstavnika Češke republike zaradi domnevnega navzkrižja interesov – Odgovor, ki potrjuje nepristojnost – Tožba zaradi nedelovanja – Domnevno nedelovanje Evropskega sveta – Nedopustnost – Stališče – Procesno upravičenje – Pravni interes“
V zadevi C‑504/20 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 28. septembra 2020,
Lukáš Wagenknecht, stanujoč v Pardubicah (Češka republika), ki ga zastopa A. Koller, advokátka,
pritožnik,
druga stranka v postopku je
Evropski svet,
tožena stranka na prvi stopnji,
SODIŠČE (osmi senat),
v sestavi N. Wahl, predsednik senata, F. Biltgen (poročevalec) in J. Passer, sodnika,
generalni pravobranilec: H. Saugmandsgaard Øe,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi odločeno z obrazloženim sklepom v skladu s členom 181 Poslovnika Sodišča,
sprejema naslednji
Sklep
1
Lukáš Wagenknecht s pritožbo predlaga razveljavitev, na eni strani, sklepa Splošnega sodišča Evropske unije z dne 17. julija 2020, Wagenknecht/Evropski svet (T‑715/19, v nadaljevanju: izpodbijani sklep, EU:T:2020:340), s katerim je to kot nedopustno zavrglo in vsekakor kot očitno brez pravne podlage zavrnilo njegovo tožbo zaradi nedelovanja na podlagi člena 265 PDEU za ugotovitev, da je Evropski svet nezakonito opustil ukrepanje na njegovo zahtevo za izključitev predsednika vlade Češke republike, Andreja Babiša, z zasedanja Evropskega sveta 20. junija 2019 in prihodnjih zasedanj o pogajanjih glede finančne perspektive zaradi njegovega domnevnega navzkrižja interesov, in na drugi strani, sklepa predsednika Splošnega sodišča z dne 23. julija 2020, Wagenknecht/Evropski svet (T‑715/19 R, neobjavljen, v nadaljevanju: sklep o začasni odredbi, EU:T:2020:358), s katerim je bila odrejena ustavitev postopka v zvezi s predlogom za izdajo začasne odredbe na podlagi člena 279 PDEU.
Dejansko stanje
2
Za namene te pritožbe je dejansko stanje iz točk od 1 do 3 izpodbijanega sklepa mogoče povzeti, kot je navedeno v nadaljevanju.
3
Pritožnik, ki je član Senát Parlamentu České republiky (senat Češke republike), je z dopisom z dne 5. junija 2019, ki ga je Evropski svet prejel 10. junija 2019, od Evropskega sveta zahteval, naj predsednika vlade Češke republike izključi z zasedanja Evropskega sveta 20. junija 2019 in prihodnjih zasedanj o pogajanjih glede finančne perspektive (večletni finančni okvir (VFO) 2021/2027) (v nadaljevanju: poziv k ukrepanju z dne 5. junija 2019) zaradi domnevnega navzkrižja interesov tega predstavnika Češke republike, ki naj bi bilo posledica njegovih osebnih in družinskih interesov v podjetjih skupine Agrofert, ki deluje predvsem na kmetijsko-živilskem področju.
4
Evropski svet je na navedeni dopis odgovoril 24. junija 2019. Ob tem, ko je pojasnil, da se ne opredeljuje do vsebine trditev pritožnika, in mu zagotovil, da pripisuje zelo velik pomen boju proti goljufijam in drugim nezakonitim dejavnostim, ki vplivajo na finančne interese Evropske unije, je poudaril, da člen 15(2) PEU predpisuje sestavo Evropskega sveta, saj določa, da ga „sestavljajo voditelji držav ali vlad držav članic skupaj z njegovim predsednikom in predsednikom [Evropske komisije]“, te sestave pa ni mogoče spremeniti, ker v Pogodbah ni določbe, ki bi predvidevala možnost take spremembe. Poleg tega je Evropski svet pojasnil, da je vprašanje, katera oseba – voditelj države ali voditelj vlade – mora zastopati vsako od držav članic Unije, urejeno le z nacionalnim ustavnim pravom, zato Evropski svet ali njegov predsednik nista mogla po prostem preudarku odločiti niti tega, kdo mora biti predstavnik vsake države članice v tej instituciji, niti tega, koga – voditelja države ali voditelja vlade – je treba povabiti na različna zasedanja Evropskega sveta.
5
Pritožnik je 2. julija 2019 Evropskemu svetu poslal elektronsko sporočilo in generalnega sekretarja te institucije prosil za pojasnila v zvezi z odgovorom, ki ga je dobil 24. junija 2019. Odgovora na to elektronsko sporočilo ni prejel.
Tožba pred Splošnim sodiščem, izpodbijani sklep in sklep o začasni odredbi
6
Pritožnik je 21. oktobra 2019 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča na podlagi člena 265 PDEU vložil tožbo, s katero predlaga ugotovitev nedelovanja Evropskega sveta, ker naj bi ta institucija nezakonito opustila ukrepanje v odgovor na poziv k ukrepanju z dne 5. junija 2019.
7
Evropski svet je 19. marca 2020 na podlagi člena 130(1) Poslovnika Splošnega sodišča vložil ugovor nedopustnosti, s katerim je Splošnemu sodišču predlagal, naj tožbo zavrže kot očitno nedopustno in pritožniku naloži plačilo stroškov.
8
Pritožnik je v ločenem aktu, ki je bil sodnemu tajništvu Splošnega sodišča poslan 27. maja 2020, predsednika Splošnega sodišča na podlagi člena 279 PDEU zaprosil za sprejetje začasne odredbe, s katero bi se odredilo, da se v sklepe Evropskega sveta vključi besedilo, s katerim se v bistvu vsem pravnim osebam, povezanim s predsednikom vlade Češke republike, prepove prejemanje sredstev v okviru VFO 2021/2027.
9
Splošno sodišče je z izpodbijanim sklepom, ki ga je sprejelo na podlagi členov 126 in 130 svojega poslovnika, tožbo zavrglo kot nedopustno, potem ko je v točkah od 25 do 27 navedenega sklepa na eni strani presodilo, da pritožnik nima niti pravnega interesa niti procesnega upravičenja, na drugi strani pa v točkah od 28 do 33 istega sklepa, da je Evropski svet v dopisu z dne 24. junija 2019 zavzel stališče do poziva k ukrepanju z dne 5. junija 2019. Je pa Splošno sodišče v točkah od 34 do 38 izpodbijanega sklepa menilo, da je tožbo primerno preučiti tudi meritorno in jo zavrnilo, ker je vsekakor očitno brez pravne podlage.
10
Predsednik Splošnega sodišča je s sklepom o začasni odredbi odredil ustavitev postopka v zvezi s predlogom za izdajo začasne odredbe.
Predlogi pritožnika pred Sodiščem
11
Pritožnik s pritožbo Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijani sklep razveljavi;
–
ugodi predlogom, podanim na prvi stopnji, in
–
razveljavi začasno odredbo.
Pritožba
12
V skladu s členom 181 Poslovnika Sodišča lahko Sodišče, če je pritožba v celoti ali deloma očitno nedopustna ali očitno neutemeljena, na predlog sodnika poročevalca in po opredelitvi generalnega pravobranilca kadar koli z obrazloženim sklepom pritožbo v celoti ali deloma zavrže ali zavrne.
13
To določbo je treba uporabiti v okviru obravnavane pritožbe.
14
Pritožnik se v utemeljitev pritožbe na eni strani sklicuje na petnajst pritožbenih razlogov, ki se nanašajo na kršitev, prvič, načela varstva pričakovanja v legitimnost ravnanja institucij Unije, drugič, člena 130(3) in (7) Poslovnika Splošnega sodišča ter člena 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP), tretjič, člena 265, tretji odstavek, PDEU v povezavi s členom 263, četrti odstavek, PDEU, četrtič, člena 4(2) PEU ter pravil ustavnega in običajnega prava držav članic, petič, člena 2 EKČP in člena 2 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), šestič, člena 6 EKČP in člena 47 Listine, sedmič, člena 13 PEU, osmič, člena 15(2) PEU, devetič, člena 325(1) PDEU, desetič, člena 61 Uredbe (EU, Euratom) 2018/1046 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. julija 2018 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije, spremembi uredb (EU) št. 1296/2013, (EU) št. 1301/2013, (EU) št. 1303/2013, (EU) št. 1304/2013, (EU) št. 1309/2013, (EU) št. 1316/2013, (EU) št. 223/2014, (EU) št. 283/2014 in Sklepa št. 541/2014/EU ter razveljavitvi Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 (UL 2018, L 193, str. 1), ter od enajstič do štirinajstič, člena 2 PEU, in petnajstič, načela pravne predvidljivosti v zvezi z njegovo obveznostjo plačila stroškov.
15
Na drugi strani pritožnik s šestnajstim pritožbenim razlogom vlaga pritožbo zoper sklep o začasni odredbi in predlog za izdajo začasne odredbe.
16
Najprej je treba obravnavati prvi, tretji, peti, šesti, enajsti in dvanajsti pritožbeni razlog, ki se nanašajo na obrazložitev izpodbijanega sklepa v zvezi z dopustnostjo tožbe, nato pa še druge pritožbene razloge, navedene v utemeljitev pritožbe.
Prvi pritožbeni razlog
17
Prvi pritožbeni razlog je usmerjen zoper točke od 29 do 33 izpodbijanega sklepa, v katerih je Splošno sodišče menilo, da je dopis Evropskega sveta z dne 24. junija 2019 pomenil stališče te institucije o pozivu k ukrepanju z dne 5. junija 2019, zato tožba ni izpolnjevala pogojev dopustnosti tožbe zaradi nedelovanja iz člena 265 PDEU.
Trditve pritožnika
18
Pritožnik se na prvem mestu sklicuje na kršitev načela varstva zaupanja v legitimno delovanje institucij Unije, ker je Splošno sodišče dvoumno navedlo, da ne bi smel zaupati v to, da bo Evropski svet ukrepal v skladu s členom 61 Uredbe 2018/1046 in členom 325 PDEU, saj je ta institucija v dopisu z dne 24. junija 2019 protislovno navedla, da bo ravnala v skladu z obveznostjo boja proti goljufijam in korupciji, za kar pa ni bila pristojna.
19
Drugič, pritožnik trdi, da je Evropski svet v dopisu z dne 24. junija 2019, ki ga je pritožnik označil za „neodgovor“, kršil svojo obveznost jasnega in razumljivega sporočanja, in da bi bila vložitev ničnostne tožbe zoper ta dopis na podlagi člena 263 PDEU, kar Splošno sodišče omenja v točki 32 izpodbijanega sklepa, nesmiselna.
Presoja Sodišča
20
Kot izhaja iz sodne prakse Sodišča, je Splošno sodišče v točkah od 29 do 31 izpodbijanega sklepa pravilno opozorilo, da pogoji za dopustnost tožbe zaradi nedelovanja iz člena 265 PDEU niso izpolnjeni, kadar je institucija, ki je bila pozvana k ukrepanju, pred vložitvijo tožbe oblikovala stališče o tem pozivu (sklepa z dne 8. februarja 2018, CBA Spielapparate- und Restaurantbetrieb/Komisija, C‑508/17 P, neobjavljen, EU:C:2018:72, točka 15, in z dne 3. decembra 2019, WB/Komisija, C‑270/19 P, neobjavljen, EU:C:2019:1038, točka 13), in da sprejetje nekega drugega akta, kot bi si ga zadevne osebe želele ali ocenile za potrebnega za ukrepanje v skladu s pozivom k ukrepanju, kot je ustrezno obrazložena zavrnitev, pomeni stališče, s katerim se odpravlja nedelovanje (glej v tem smislu sodbo z dne 19. novembra 2013, Komisija/Svet, C‑196/12, EU:C:2013:753, točka 22 in navedena sodna praksa).
21
Ta zadnja ugotovitev še posebej velja takrat, kadar zadevna institucija zavrne ukrepanje v skladu s pozivom k ukrepanju zaradi nepristojnosti (glej v tem smislu sklep z dne 3. decembra 2019, WB/Komisija, C‑270/19 P, neobjavljen, EU:C:2019:1038, točka 12).
22
Splošno sodišče je v točki 32 izpodbijanega sklepa na podlagi sodne prakse, navedene v točki 20 tega sklepa, v bistvu menilo, da je bilo z dopisom Evropskega sveta z dne 24. junija 2019 v odgovor na poziv k ukrepanju z dne 5. junija 2019, ki vsebuje odločitev te institucije, da ne bo ukrepala v smeri, priporočeni v navedenem pozivu, odpravljeno nedelovanje, zaradi česar je tožba pritožnika na podlagi člena 265 PDEU nedopustna. Splošno sodišče je dodalo, da bi lahko pritožnik zoper navedeni sklep vložil tožbo na podlagi člena 263 PDEU, če bi lahko utemeljil svoje procesno upravičenje.
23
Opozoriti pa je treba, da mora biti stališče v smislu člena 265, drugi odstavek, PDEU jasno in dokončno stališče zadevne institucije o zahtevi pritožnika in da je opredelitev, ali je odgovor navedene institucije na to zahtevo „stališče“, s katerim se odpravi zatrjevano nedelovanje, pravno vprašanje, ki ga je mogoče postaviti v okviru pritožbe (glej v tem smislu sklep z dne 16. junija 2020, CJ/Sodišče Evropske unije, C‑634/19 P, neobjavljen, EU:C:2020:474, točki 29 in 31 ter navedena sodna praksa).
24
V obravnavanem primeru trditve, ki jih je pritožnik navedel v okviru prvega pritožbenega razloga, ne morejo omajati ugotovitve, da je dopis Evropskega sveta z dne 24. junija 2019„stališče“, in torej niti ugotovitve Splošnega sodišča, da tožba zato ni dopustna.
25
Zato na prvem mestu trditev, da je Splošno sodišče navedlo, da pritožnik ne bi smel zaupati v to, da bo Evropski svet ravnal v skladu s členom 61 Uredbe 2018/1046 in členom 325 PDEU, očitno izhaja iz napačnega razumevanja izpodbijanega sklepa. Splošno sodišče je namreč v točki 32 navedenega sklepa ugotovilo samo to, da je Evropski svet v dopisu z dne 24. junija 2019 jasno pojasnil, zakaj ne more ravnati tako, kot zahteva pritožnik, ne da bi iz tega izpeljalo sklep, ki mu ga pritožnik želi pripisati.
26
Kolikor je treba trditve pritožnika razumeti tako, da se z njimi Splošnemu sodišču očita, da ni ugotovilo protislovnosti obrazložitve navedenega dopisa, je treba ugotoviti, da očitno ni protislovja med zagotovilom Evropskega sveta iz navedenega dopisa, da na eni strani pripisuje največji pomen boju proti goljufijam in drugim nezakonitim dejavnostim, ki vplivajo na finančne interese Unije, na drugi strani pa tem, da je ta institucija zavrnila ukrepanje v skladu z zahtevo pritožnika, ker za to ni pristojna.
27
Zato so te trditve očitno neutemeljene.
28
Na drugem mestu glede trditev pritožnika, da je Evropski svet v dopisu z dne 24. junija 2019 kršil obveznost jasnega in razumljivega sporočanja, iz člena 256 PDEU, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije in člena 169(2) Poslovnika Sodišča izhaja, da je treba v pritožbi jasno navesti izpodbijane elemente odločbe, katere razveljavitev se predlaga, in utemeljitve, na katere se ta predlog konkretno opira (sodba z dne 16. septembra 2020, BP/FRA, C‑669/19 P, EU:C:2020:713, točka 26 in navedena sodna praksa).
29
V obravnavanem primeru pritožnik navaja zgolj zelo splošno trditev brez pravne obrazložitve, s katero bi dokazal, zakaj naj besedilo dopisa Evropskega sveta z dne 24. junija 2019 ne bi bilo jasno ali razumljivo, še manj pa, zakaj naj bi Splošno sodišče v zvezi s tem napačno uporabilo pravo. Zato je treba to trditev zavreči kot očitno nedopustno.
30
Poleg tega je treba opozoriti na to, da se vprašanje pogojev dopustnosti tožbe zaradi nedelovanja razlikuje od vprašanja, ali se zoper akt, ki ga je sprejela pozvana institucija Unije in s katerim se konča njeno nedelovanje, lahko vloži ničnostna tožba (glej v tem smislu sklep z dne 16. junija 2020, CJ/Sodišče Evropske unije, C‑634/19 P, neobjavljen, EU:C:2020:474, točka 36 in navedena sodna praksa). Zato je trditev pritožnika v zvezi z domnevno nesmiselnostjo vložitve tožbe na podlagi člena 263 PDEU zoper navedeni dopis Evropskega sveta brezpredmetna.
31
Iz navedenega izhaja, da je treba prvi pritožbeni razlog zavreči kot delno očitno nedopusten in zavrniti kot delno očitno neutemeljen.
Tretji, peti in dvanajsti pritožbeni razlog
32
Pritožnik s tretjim pritožbenim razlogom v zvezi s točkami od 25 do 27 izpodbijanega sklepa trdi, da je Splošno sodišče nezakonito dodalo dva pogoja za ugotavljanje njegovega procesnega upravičenja, ki nista navedena v členu 265, tretji odstavek, PDEU v povezavi s členom 263, četrti odstavek, PDEU, in napačno uporabilo pravo z ugotovitvijo, da nima procesnega upravičenja niti pravnega interesa.
33
Pritožnik s petim pritožbenim razlogom zatrjuje kršitev člena 2 EKČP in člena 2 Listine, ker je Splošno sodišče v točki 39 izpodbijanega sklepa ugotovilo, da se zatrjevano nedelovanje nanj niti neposredno niti posamično ne nanaša, čeprav je bila zaradi besed predsednika vlade Češke republike v zvezi z njim ogrožena njegova telesna celovitost.
34
Pritožnik se z dvanajstim pritožbenim razlogom sklicuje na kršitev temeljne vrednote enakosti pred zakonom, kot je določena v členu 2 PEU, pri čemer graja točki 27 in 38 izpodbijanega sklepa. Po njegovem mnenju iz navedenih dveh točk izhaja, da lahko samo prejemniki izplačil Unije v okviru porabljenih sredstev v državah članicah izpodbijajo njihovo zakonitost.
35
Pritožnik torej z navedenimi tremi pritožbenimi razlogi v bistvu izpodbija ugotovitev Splošnega sodišča, da njegova tožba ni dopustna, ker nima procesnega upravičenja niti pravnega interesa.
36
Ker pa iz razlogov, navedenih v točkah od 20 do 31 tega sklepa, Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, ko je odločilo, da je tožba nedopustna, ker je Evropski svet pred vložitvijo te tožbe sprejel stališče o pozivu k ukrepanju z dne 5. junija 2019, ni treba preizkusiti, ali je ugotovitev Splošnega sodišča iz prejšnje točke pravno napačna. V teh okoliščinah namreč morebitna taka napaka ne bi vplivala na rešitev spora niti na izrek izpodbijanega sklepa v delu, v katerem je bila navedena tožba zavržena kot nedopustna (glej po analogiji sodbo z dne 3. oktobra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Parlament in Svet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, točka 74, in sklep z dne 25. oktobra 2016, VSM Geneesmiddelen/Komisija, C‑637/15 P, neobjavljen, EU:C:2016:812, točki 54 in 55).
37
Zato je treba tretji, peti in dvanajsti pritožbeni razlog zavrniti kot brezpredmetne.
Šesti in enajsti pritožbeni razlog
38
Pritožnik s šestim pritožbenim razlogom uveljavlja kršitev člena 6 EKČP in člena 47 Listine, z enajstim pritožbenim razlogom pa kršitev temeljne pravne vrednote, kot je določena v členu 2 PEU, ker je Splošno sodišče ugotovilo, da je njegova tožba nedopustna iz razlogov, navedenih v izpodbijanem sklepu.
39
V zvezi s tem zadostuje ugotovitev, da je treba pogoje za dopustnost tožbe pred Sodiščem sicer razlagati ob upoštevanju vrednot in temeljnih pravic prava Unije, ki pa ne morejo spremeniti sistema sodnega nadzora, določenega s Pogodbama, in zlasti pravil v zvezi z dopustnostjo tožb, vloženih neposredno pri sodišču Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 3. oktobra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Parlament in Svet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, točka 97, in sklep z dne 8. februarja 2018, CBA Spielapparate- und Restaurantbetrieb/Komisija, C‑508/17 P, neobjavljen, EU:C:2018:72, točka 20).
40
Zato je treba šesti in enajsti pritožbeni razlog zavrniti kot očitno neutemeljena.
Četrti, sedmi do deseti, trinajsti in štirinajsti pritožbeni razlog
41
Četrti, sedmi do deseti, trinajsti in štirinajsti pritožbeni razlog so usmerjeni zoper razloge iz točk od 34 do 38 izpodbijanega sklepa v zvezi z vsebino tožbe pred Splošnim sodiščem.
42
Ker pa je iz točk od 20 do 31 tega sklepa razvidno, da je Splošno sodišče v točki 39 izpodbijanega sklepa pravilno presodilo, da tožba, o kateri odloča, ni dopustna, so ti razlogi dodatni.
43
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba v okviru pritožbe očitke zoper dodatne razloge odločbe Splošnega sodišča zavrniti kot brezpredmetne, ker ne morejo povzročiti razveljavitve te odločbe (glej v tem smislu sodbo z dne 12. novembra 2020, Gollnisch/Parlament, C‑676/19 P, neobjavljena, EU:C:2020:916, točka 55 in navedena sodna praksa).
44
Zato je treba četrti, sedmi do deseti, trinajsti in štirinajsti pritožbeni razlog, ki so usmerjeni zoper razloge izpodbijanega sklepa v zvezi z vsebino, o kateri ni bilo treba odločiti, zavrniti kot brezpredmetne.
Drugi pritožbeni razlog
45
Pritožnik z drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče kršilo člen 130(3) in (7) svojega poslovnika ter člen 6 EKČP, ker je v točke od 34 do 38 izpodbijanega sklepa vključilo preudarke v zvezi z vsebino njegove tožbe, o kateri bi bilo treba odločiti s sodbo.
46
Kot pa izhaja iz točk od 41 do 43 tega sklepa, je Splošno sodišče v navedenih točkah izpodbijanega sklepa vsebino tožbe obravnavalo zgolj dodatno.
47
Zato je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti kot brezpredmeten.
Šestnajsti pritožbeni razlog
48
Namen šestnajstega pritožbenega razloga pritožnika je vložiti pritožbo zoper sklep o začasni odredbi in predlog za izdajo začasne odredbe.
49
V skladu s členoma 39 in 57 Statuta Sodišča Evropske unije v povezavi s členom 160(4) in členom 190(1) Poslovnika Sodišča pa je treba tako pritožbo in tak predlog za izdajo začasne odredbe vložiti z ločenim aktom.
50
Ker v obravnavanem primeru nista bila vložena ločeno, sta navedena pritožba in predlog za izdajo začasne odredbe očitno nedopustna.
Petnajsti pritožbeni razlog
51
Pritožnik s petnajstim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče kršilo načelo pravne predvidljivosti, ker mu je naložilo plačilo stroškov, čeprav njihov znesek v izpodbijanem sklepu ni bil naveden, in ker členi od 133 do 141 Poslovnika Splošnega sodišča v zvezi s stroški ne določajo materialnega pravila, ki bi omogočalo določitev stroškov.
52
V zvezi s tem je dovolj spomniti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso v primeru, ko so bili vsi drugi pritožbeni razlogi zavrnjeni, predloge v zvezi z domnevno nezakonitostjo odločitve Splošnega sodišča o stroških na podlagi člena 58, drugi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, v skladu s katerim se pritožba ne more nanašati le na stroške in njihovo višino, zavreči kot nedopustne (sklep z dne 12. januarja 2017, Europäischer Tier- und Naturschutz in Giesen, C‑343/16 P, neobjavljen, EU:C:2017:10, točka 24 in navedena sodna praksa).
53
Ker so bili preostali pritožbeni razlogi zavrnjeni, je treba petnajsti pritožbeni razlog zavreči kot očitno nedopusten.
54
Iz navedenega izhaja, da je treba pritožbo v celoti zavrniti kot deloma očitno nedopustno in deloma očitno neutemeljeno.
Stroški
55
V skladu s členom 137 Poslovnika Sodišča, ki se na podlagi člena 184(1) tega poslovnika uporablja v pritožbenem postopku, je treba o stroških odločiti v končnem sklepu.
56
Ker je bil ta sklep sprejet, preden je bila pritožba vročena nasprotni stranki v pritožbenem postopku, in torej preden so ji lahko nastali stroški, je treba odločiti, da pritožnik krije svoje stroške.
Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) sklenilo:
1.
Pritožba se zavrne kot deloma očitno nedopustna in deloma očitno neutemeljena.
2.
Lukáš Wagenknecht nosi svoje stroške.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.