SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 26. marca 2026(*)
„ Predhodno odločanje – Nujni postopek predhodnega odločanja – Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Politika priseljevanja – Direktiva 2003/86/ES – Pravica do združitve družine – Člen 13(1) – Obveznost, da se na vse načine olajša pridobitev vizumov – Vizumi, izdani pod odložilnim pogojem osebne navzočnosti upravičencev zaradi preverjanja njihove istovetnosti in verodostojnosti predloženih dokumentov – Upravičenci, ki ne morejo priti na diplomatsko predstavništvo ali konzulat države članice, ki je izdala vizume – Obveznosti države članice, da zagotovi ali olajša takšno potovanje – Neobstoj “
V zadevi C‑819/25 PPU [Gonrieh](i),
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo tribunal de première instance francophone de Bruxelles (prvostopenjsko sodišče v Bruslju za postopke v francoščini, Belgija) z odločbo z dne 12. decembra 2025, ki je na Sodišče prispela 12. decembra 2025, v postopku
X in Y, ki delujeta v svojem imenu in kot zakonita zastopnika svojih mladoletnih otrok A, B, C in D,
proti
État belge,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi M. L. Arastey Sahún, predsednica senata, J. Passer (poročevalec), E. Regan, D. Gratsias in B. Smulders, sodniki,
generalni pravobranilec: R. Norkus,
sodni tajnik: C. Di Bella, administrator,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 11. februarja 2026,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za X in Y, ki delujeta v svojem imenu in kot zakonita zastopnika svojih mladoletnih otrok A, B, C in D, P. Robert in J. Van Edom, avocats,
–        za belgijsko vlado L. Jans, C. Pochet in M. Van Regemorter, agentke, skupaj z B. Appaertsom in C. Caillet, avocats,
–        za Češko republiko A. Edelmannová, S. Šindelková in J. Vláčil, agenti,
–        za Zvezno republiko Nemčijo J. Möller in R. Kanitz, agenta,
–        za Helensko republiko L. Kotroni, agentka,
–        za Francosko republiko O. Duprat‑Mazaré in C. Thomas, agentki,
–        za Italijansko republiko S. Fiorentino, agent,
–        za Kraljevino Nizozemsko A. Hanje in P. P. Huurnink, agentki,
–        za Evropsko komisijo F. Blanc, E. Cujo, J. Hottiaux in C. Ladenburger, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 5. marca 2026
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 224), zlasti njenega člena 13(1), v povezavi s členi 2, 4, 7 in 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Y, ki prebiva v Belgiji, njegovo ženo X in štirimi od njunih otrok, A, B, C in D, ki prebivajo na območju Gaze, na eni strani ter État belge (Belgijska država) na drugi strani v zvezi s predlogom, naj se tej državi naloži, da zagotovi evakuacijo X in otrok s tega ozemlja ali sprejme druge ukrepe, da se jim olajša zapustitev navedenega ozemlja zaradi združitve družine.
Pravni okvir
Pogodba DEU
3        Člen 20(2)(c) PDEU določa:
„Državljani Unije imajo pravice in dolžnosti, določene v Pogodbah Med drugim imajo:
[…]
(c)      pravico na ozemlju tretje države, kjer država članica, katere državljani so, nima predstavništva, do zaščite diplomatskih in konzularnih organov katere koli države članice pod enakimi pogoji, kakršni veljajo za državljane te države[.]“
4        Člen 23 PDEU določa:
„Vsak državljan Unije ima na ozemlju tretje države, v kateri država članica, katere državljan je, nima predstavništva, pravico do zaščite diplomatskih ali konzularnih organov katere koli države članice pod enakimi pogoji, kakršni veljajo za državljane tiste države. […]“
Listina
5        Člen 2 Listine, naslovljen „Pravica do življenja“, določa:
„1.      Vsakdo ima pravico do življenja.
2.      Nihče ne sme biti obsojen na smrtno kazen ali usmrčen.“
6        Člen 4 Listine, naslovljen „Prepoved mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja“, določa:
„Nihče ne sme biti podvržen mučenju ali nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju ali kaznovanju.“
7        Člen 7 Listine, naslovljen „Spoštovanje zasebnega in družinskega življenja“, določa:
„Vsakdo ima pravico do spoštovanja svojega zasebnega in družinskega življenja, stanovanja ter komunikacij.“
8        Člen 24 Listine, naslovljen „Pravice otroka“, določa:
„1.      Otroci imajo pravico do potrebnega varstva in skrbi za zagotovitev njihove dobrobiti. Svoje mnenje lahko svobodno izražajo. Njihovo mnenje se upošteva v stvareh, ki jih zadevajo, v skladu z njihovo starostjo in zrelostjo.
2.      Pri vseh ukrepih javnih organov ali zasebnih ustanov, ki se nanašajo na otroke, se morajo upoštevati predvsem koristi otroka.
3.      Vsak otrok ima pravico do rednih osebnih odnosov in neposrednih stikov z obema staršema, če to ni v nasprotju z njegovimi koristmi.“
9        Člen 46 Listine, naslovljen „Diplomatska in konzularna zaščita“, določa:
„Vsak državljan Unije ima na ozemlju tretje države, v kateri država članica, katere državljan je, nima svojega predstavništva, pravico do zaščite s strani diplomatskih ali konzularnih organov katere koli države članice pod enakimi pogoji, kakršni veljajo za državljane te države.“
Direktiva 2003/86
10      V uvodni izjavi 13 Direktive 2003/86 je navedeno:
„Treba je določiti sklop pravil, ki urejajo postopek za preučevanje prošenj za združitev družine ter za vstop in bivanje družinskih članov. Ti postopki morajo biti učinkoviti in obvladljivi, ob upoštevanju normalne delovne obremenitve upravnih organov držav članic, kot tudi pregledni in pošteni, da lahko osebam zagotovijo ustrezno pravno varnost.“
11      Člen 2 te direktive določa:
„V tej direktivi:
[…]
(c)      ‚sponzor‘ pomeni državljana tretje države, ki zakonito biva v državi članici in prosi za združitev s svojimi družinskimi člani, ali čigar družinski člani prosijo za združitev z njim/njo;
(d)      ‚združitev družine‘ pomeni vstop v državo članico in bivanje družinskih članov državljana tretje države, ki zakonito biva v navedeni državi članici, z namenom, da se ohrani družinska enota, ne glede na to, ali je družinsko razmerje nastalo pred ali po vstopu rezidenta;
[…].“
12      Člen 5(1) navedene direktive določa:
„Države članice odločijo, ali naj za uveljavljanje pravice do združitve družine prošnjo za vstop in bivanje pristojnim organom države članice predloži sponzor ali družinski člani.“
13      Člen 13 te direktive v odstavku 1 določa:
„Kakor hitro je prošnja za združitev družine sprejeta, država članica dovoli vstop družinskega člana ali članov. V zvezi s tem država članica takšnim osebam na vse načine olajša pridobitev potrebnih vizumov.“
Direktiva (EU) 2015/637
14      Člen 5 Direktive Sveta (EU) 2015/637 z dne 20. aprila 2015 o ukrepih za usklajevanje in sodelovanje, potrebnih za lažje zagotavljanje konzularne zaščite državljanom Unije brez predstavništva v tretjih državah in o razveljavitvi Sklepa 95/553/ES (UL 2015, L 106, str. 1) določa:
„Država članica, ki nudi pomoč, v skladu s svojim nacionalnim pravom ali prakso zagotovi družinskim članom, ki sami niso državljani Unije in ki spremljajo državljane brez predstavništva v tretji državi, konzularno zaščito v enakem obsegu in pod enakimi pogoji, kot bi jo zagotovila družinskim članom, ki sami niso državljani Unije, svojih državljanov.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
15      Y in X sta glede na navedbe v predložitveni odločbi poročena in starša petih otrok, A, B, C, D in E, rojenih med letoma 2013 in 2021. Niso državljani Unije. Za Y je bil na nedoločen datum izdan vizum, na podlagi katerega lahko prebiva v Belgiji, kjer ima tudi delovno dovoljenje. Po navedbah predložitvenega sodišča je Y poleg tega pri pristojnih belgijskih organih vložil prošnjo za pridobitev statusa begunca, ki je bila glede na navedbe, ki jih je odvetnik tožečih strank iz postopka v glavni stvari podal na obravnavi pred Sodiščem, na dan te obravnave še vedno obravnavana.
16      Hamas je 7. oktobra 2023 z območja Gaze izvedel več terorističnih napadov na izraelsko ozemlje. Po teh dogodkih je Država Izrael uvedla blokado območja Gaze in vojaško posredovala na tem območju.
17      Y je 3. maja 2024 z enim od otrok, E, zapustil območje Gaze in prek mejnega prehoda Rafa odšel v Egipt.
18      Ta prehod se je 5. maja 2024 zaprl, kar naj bi X in drugim otrokom preprečilo, da bi tudi sami odšli v Egipt. Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je bil ta mejni prehod štiri dni pred sprejetjem te odločbe še vedno zaprt.
19      V teh okoliščinah je Kraljevina Belgija vzpostavila postopek evakuacije z območja Gaze v Belgijo za belgijske državljane, begunce, ki jim je bil v Belgiji priznan ta status, in člane njihove primarne družine, če imajo sami vizum ali dovoljenje za prebivanje za Belgijo. Evakuacije so potekale od novembra 2023, vendar jih je bilo treba prekiniti marca 2024.
20      Po marcu 2025 so se Kraljevina Belgija, Država Izrael in Hašemitska kraljevina Jordanija dogovorile o novem postopku evakuacije z območja Gaze, v okviru katerega Kraljevina Belgija poskrbi za prevoz istih kategorij oseb, kot so navedene v prejšnji točki, s tega ozemlja prek Izraela in Jordanije v Belgijo.
21      Na nedoločen datum so X in pet otrok para pri Office des étrangers (urad za tujce, Belgija) vložili vsak svojo prošnjo za vstop in prebivanje zaradi združitve družine. Prošnja v zvezi z E je bila vložena pri belgijskem veleposlaništvu v Egiptu, kjer je ta otrok še vedno, medtem ko so bile druge prošnje vložene na daljavo.
22      Teh šest prošenj je bilo 23. maja 2025 zavrnjenih.
23      Y je na nedoločen datum, vendar po 26. maju 2025, zapustil Egipt in sam prispel v Belgijo.
24      Na podlagi zahteve odvetnika tožečih strank iz postopka v glavni stvari, naj urad za tujce ponovno preuči svojo zavrnilno odločbo, navedeno v točki 22 te sodbe, je ta urad 6. oktobra 2025 za X in zadevnih pet otrok izdal vizume zaradi združitve družine pod odložnim pogojem preverjanja istovetnosti zadevnih oseb in verodostojnosti dokumentov, priloženih njihovim prošnjam za vstop in prebivanje. Za izvedbo tega preverjanja je bila potrebna osebna navzočnost na belgijskem veleposlaništvu ali konzulatu.
25      E je lahko 16. oktobra 2025 na belgijskem veleposlaništvu v Egiptu prevzel svoj potni list z vizumom. Nasprotno pa X in drugi otroci, ki prebivajo na območju Gaze, niso mogli oditi na belgijsko veleposlaništvo ali konzulat.
26      Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari so 21. oktobra 2025 začele postopek proti Belgijski državi pred tribunal de première instance francophone de Bruxelles (prvostopenjsko sodišče v Bruslju za postopke v francoščini, Belgija), ki je predložitveno sodišče, ki odloča o izdaji začasne odredbe.
27      Primarno so predlagale, naj se Belgijski državi odredi, da X in štiri otroke, ki so še vedno na območju Gaze, vpiše na seznam oseb, ki jih je treba evakuirati v okviru postopka iz točke 20 te sodbe, in konkretno organizira njihovo evakuacijo, takoj ko bodo izpolnjene formalnosti. Podredno so v bistvu predlagale, naj se Belgijski državi odredi, da izraelske, egiptovske, jordanske ali katere koli druge vpletene organe obvesti, da imajo zadevne osebe vizum za Belgijo in da želijo, da se jim dovoli zapustiti območje Gaze in oditi v Belgijo.
28      Belgijska država je nasprotovala dopustnosti tožbe na podlagi ugovora nepristojnosti, ki ga je predložitveno sodišče zavrnilo.
29      Poleg tega je to sodišče ugotovilo, da je zaradi življenjskih razmer X in njenih štirih otrok na območju Gaze mogoče ugotoviti izpolnjevanje pogoja nujnosti, določenega v belgijskih postopkovnih določbah v zvezi z izdajo začasne odredbe.
30      Navedeno sodišče je poleg tega opozorilo, da ima v skladu z nacionalnim pravom Belgijska država pri izvedbi postopka evakuacije polje proste presoje pri določitvi upravičencev do tega postopka, in presodilo, da to polje ni bilo očitno kršeno.
31      Vendar je predložitveno sodišče ugotovilo, da je med strankami v postopku v glavni stvari sporen obseg obveznosti Belgijske države na podlagi prava Unije in da v obstoječi sodni praksi Sodišča ni mogoče najti rešitve za ta nestrinjanja, pri čemer bi lahko bilo, če bi jih Sodišče razrešilo, to koristno tudi za druge podobne spore, ki potekajo pred belgijskimi sodišči.
32      V teh okoliščinah je tribunal de première instance francophone de Bruxelles (prvostopenjsko sodišče v Bruslju za postopke v francoščini) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.      Če država članica na podlagi Direktive [2003/86] in v skladu s [sodbo z dne 18. aprila 2023, Afrin (C‑1/23 PPU, EU:C:2023:296;
v nadaljevanju: sodba Afrin),] izda vizum v okviru združitve družine in zahteva, da se upravičenec do vizuma osebno udeleži postopka izdaje (osebne izročitve) navedenega vizuma, da bi se preverila njegova istovetnost, ali izvajanje prava Unije v smislu člena 51 [Listine] presega odobritev vizuma – na primer do njegove izdaje (osebne izročitve)?
2.      Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je treba člen 13(1) Direktive [2003/86] ločeno ali v povezavi s členi 2, 4, 7 in 24 [Listine] razlagati tako, da državi članici, ki je odobrila vizum, kot je navedeno v prvem vprašanju, nalaga, da v primeru, v katerem upravičenec do vizuma (državljan tretje države) ne more sam zapustiti tretje države, v kateri prebiva, in je njegovo življenje v njej očitno ogroženo, temu upravičencu zagotovi pomoč, da zapusti to državo in se mu izda (osebno izroči) navedeni vizum?
3.      Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, ali mora pomoč, ki jo je treba zagotoviti na podlagi zgoraj navedene določbe ali določb, obsegati:
–        vključitev upravičenca do vizuma (državljana tretje države) v postopek evakuacije, ki ga je zadevna država članica vzpostavila za kategorije oseb, ki jih je ta država določila, pod enakimi pogoji, kot veljajo za te kategorije, in tudi če ta upravičenec ne spada v te kategorije; ali vsaj:
–        obvestitev organov katere koli tretje države, ki temu upravičencu preprečujejo odhod v [Evropsko u]nijo, da želi v Uniji prebivati in da ima za to zahtevani vizum, tudi če to obveščanje ne spada v okvir navedenega postopka evakuacije?“
Predlog za uporabo nujnega postopka predhodnega odločanja
33      Predložitveno sodišče je predlagalo, naj se ta predlog za sprejetje predhodne odločbe obravnava po nujnem postopku iz člena 23a, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije in člena 107 Poslovnika Sodišča.
34      Iz teh določb izhaja, da morata biti za uporabo tega postopka izpolnjena dva kumulativna pogoja. Na eni strani je treba v predlogu za sprejetje predhodne odločbe postaviti vprašanja glede razlage v zvezi z območjem svobode, varnosti in pravice, na katero se nanaša naslov V tretjega dela Pogodbe DEU. Na drugi strani mora biti za okoliščine spora o glavni stvari, kot jih je opisalo predložitveno sodišče, značilen obstoj izrednih razmer.
35      V zvezi s prvim pogojem je treba ugotoviti, da se ta predlog za sprejetje predhodne odločbe nanaša na razlago člena 13(1) Direktive 2003/86, ki je bila sprejeta na podlagi člena 63, prvi odstavek, točka 3(a), ES, ki je postal člen 79(2)(a) PDEU. Ta direktiva tako spada v naslov V tretjega dela Pogodbe DEU, ki se nanaša na območje svobode, varnosti in pravice. V skladu s členom 23a, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije in členom 107(1) Poslovnika se torej ta predlog lahko obravnava po nujnem postopku predhodnega odločanja.
36      V zvezi z drugim pogojem je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso dejstvo, da je otrok ločen od enega od staršev, lahko podlaga za ugotovitev obstoja nujnosti za izvedbo nujnega postopka predhodnega odločanja, če bi lahko podaljševanje te ločitve resno škodilo temu otroku in njegovemu odnosu s tem staršem (glej v tem smislu sodbi z dne 22. decembra 2010, Mercredi, C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, točka 39; z dne 19. novembra 2015, P, C‑455/15 PPU, EU:C:2015:763, točka 32, in sodbo Afrin, točka 26 in navedena sodna praksa).
37      V obravnavani zadevi je iz predložitvene odločbe razvidno, da so otroci A, B, C in D, rojeni med letoma 2013 in 2021, od svojega očeta ločeni že skoraj dve leti in da bi podaljševanje tega položaja lahko resno škodilo prihodnjemu odnosu teh otrok z očetom.
38      V teh okoliščinah je peti senat Sodišča 12. januarja 2026 po opredelitvi generalnega pravobranilca odločil, da se predlogu predložitvenega sodišča, naj se ta predlog za sprejetje predhodne odločbe obravnava po nujnem postopku predhodnega odločanja, ugodi.
Vprašanja za predhodno odločanje
39      Predložitveno sodišče z vprašanji za predhodno odločanje, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 13(1) Direktive 2003/86, ločeno ali v povezavi s členi 2, 4, 7 in 24 Listine, razlagati tako, da mora država članica v primeru državljana tretje države, ki mu je bil izdan vizum zaradi združitve družine pod pogojem preverjanja njegove istovetnosti in verodostojnosti dokumentov, priloženih njegovi vlogi za izdajo vizuma, vloženi na daljavo, pri čemer je za tako preverjanje potrebna osebna navzočnost na diplomatskem predstavništvu ali konzulatu te države članice, organizirati in zagotoviti premestitev te osebe do tega kraja ali navezati stik z eno ali več tretjimi državami, da bi se olajšala ta premestitev, kadar ta oseba ne more priti na ta kraj.
40      Člen 13(1) te direktive določa, da kakor hitro je prošnja za združitev družine sprejeta, država članica dovoli vstop družinskega člana ali članov. V zvezi s tem ta država članica takšnim osebam na vse načine olajša pridobitev potrebnih vizumov.
41      V obravnavani zadevi se predložitveno sodišče sprašuje zlasti o razlagi drugega stavka te določbe v okoliščinah, kakršne so te v sporu o glavni stvari, in sicer v okviru postopka evakuacije, navedenega v točki 20 te sodbe.
42      Čeprav tožeče stranke iz postopka v glavni stvari ne spadajo v kategorije oseb, upravičene do tega postopka evakuacije, so predlagale, da se za X in štiri otroke, ki so na območju Gaze, omogoči vključitev v navedeni postopek, pri čemer so se sklicevale na člen 13(1) Direktive 2003/86 in razlago te direktive, ki jo je Sodišče podalo v sodbi Afrin, ki se je nanašala predvsem na razlago člena 5 navedene direktive, ki določa pravila v zvezi s predložitvijo in obravnavanjem prošenj za združitev družine.
43      Sodišče je v navedeni sodbi razsodilo, da člen 5(1) Direktive 2003/86 v povezavi s členom 7 ter členom 24(2) in (3) Listine nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za vložitev prošnje za vstop in prebivanje zaradi združitve družine določa obveznost, da družinski člani sponzorja pridejo osebno na diplomatsko predstavništvo ali konzulat, tudi v primeru, v katerem jim je onemogočeno ali pretirano oteženo priti na to predstavništvo. Vendar je Sodišče izrecno navedlo, da ta razlaga prava Unije državi članici ne preprečuje, da zahteva osebno navzočnost družinskih članov sponzorja v poznejši fazi postopka za združitev družine, saj ta poteka po fazah, pri čemer je v točki 58 navedene sodbe dodalo, da je lahko namen take navzočnosti preverjanje družinskih vezi in istovetnosti zadevnih oseb. V zvezi s tem je Sodišče v točki 59 navedene sodbe pojasnilo, da mora država članica olajšati to navzočnost, med drugim z izdajo konzularnih dokumentov ali prepustnic.
44      Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 45 sklepnih predlogov, je Kraljevina Belgija v obravnavanem primeru sledila sodni praksi Sodišča, ki izhaja iz sodbe Afrin, tako da je določila osebno navzočnost zadevnih oseb zaradi preverjanja njihove istovetnosti in verodostojnosti dokumentov, priloženih njihovim prošnjam za vstop in prebivanje, po vložitvi prošnje za združitev družine.
45      Ta faza postopka je urejena s členom 13(1) Direktive 2003/86, v skladu s katerim mora zadevna država članica, potem ko je sprejela prošnjo za združitev družine, dovoliti vstop družinskega člana ali članov in jim „na vse načine olajša[ti] pridobitev potrebnih vizumov“.
46      Ker ta direktiva ne opredeljuje obsega te obveznosti, da se na vse načine olajša pridobitev potrebnih vizumov, je treba njen pomen poiskati ob upoštevanju besedila in konteksta tega člena 13(1) ter ciljev navedene direktive.
47      Iz ustaljene sodne prakse namreč izhaja, da je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst ter cilje in namen, ki se uresničujejo z aktom, katerega del je. Tudi zgodovina nastanka določbe prava Unije lahko razkrije elemente, ki so upoštevni za njeno razlago (sodba z dne 8. maja 2025, Provincie Oost‑Vlaanderen in Sogent, C‑236/24, EU:C:2025:321, točka 21 in navedena sodna praksa).
48      V zvezi z besedilom drugega stavka navedenega člena 13(1) je treba poudariti, da izraz „olajša“ v vsakdanjem jeziku označuje omogočanje, da se nekaj pridobi brez težav, izraz „pridobitev“ pa pomeni, da osebi uspe doseči, da se ji nekaj dodeli. Tako se navedba „na vse načine olajša pridobitev potrebnih vizumov“ nanaša na vsa sredstva za omogočanje, da se brez težav doseže izdaja vizumov.
49      V zvezi s kontekstom tega člena 13(1) je treba poudariti, da morajo biti v skladu z uvodno izjavo 13 Direktive 2003/86 pravila, ki urejajo postopek za preučevanje prošenj za združitev družine ter za vstop in prebivanje družinskih članov, učinkovita in obvladljiva, ob upoštevanju normalne delovne obremenitve upravnih organov držav članic.
50      Iz točke 5.1 Sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu z dne 3. aprila 2014 o smernicah za uporabo Direktive 2003/86 (COM(2014) 210 final), ki ga Sodišče upošteva pri razlagi te direktive (glej v tem smislu sodbo z dne 2. septembra 2021, État belge (Pravica do prebivanja v primeru nasilja v družini), C‑930/19, EU:C:2021:657, točka 64), je poleg tega razvidno, da obveznost, da se na vse načine olajša pridobitev vizumov, pomeni, da „bi morale DČ ob sprejetju prošnje zagotoviti hiter postopek pridobitve vizuma, čim bolj zmanjšati dodatno upravno breme in se izogniti dvojnemu preverjanju izpolnjevanja zahtev za združitev družine“. V tej točki 5.1 je dodano, da se „[v] izjemnih okoliščinah, na primer v okviru propadle države ali države z visokimi notranjimi varnostnimi tveganji, […] DČ spodbuja, da sprejmejo začasne potne listine, ki jih izda Mednarodni odbor Rdečega križa (v nadaljnjem besedilu: ICRC), da izdajo nacionalno enostransko prepustnico ali družinskim članom ponudijo možnost, da se jim izda vizum ob prihodu v DČ“.
51      V zvezi z zgodovino nastanka navedene direktive je treba poudariti, da je v komentarju členov predloga Direktive Sveta o pravici do združitve družine, ki ga je Komisija predložila 1. decembra 1999 (COM(1999) 638 final, str. 22), navedeno, da kadar je prošnja za združitev družine sprejeta in upravičenec „potrebuje vizum za vstop v državo članico, v kateri sponzor prebiva, ta država članica olajša izdajo vizuma, zlasti tako, da ga izda v kar najkrajšem času“.
52      Glede na te kontekstualne elemente in zgodovino nastanka člena 13(1) Direktive 2003/86 ter kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točkah 48, 49 in 51 sklepnih predlogov, je treba ugotoviti, da ta določba v drugem stavku državam članicam nalaga obveznost, da odpravijo neupravičene upravne ovire ter za izdajo vizumov uporabijo hitre in učinkovite upravne postopke. Nasprotno pa niti ta določba niti nobena druga določba te direktive ne nalaga obveznosti v zvezi z diplomatskimi ali konzularnimi odnosi med državo članico in tretjo državo.
53      Taka razlaga je v skladu s ciljem, ki se uresničuje z navedeno direktivo, katere namen je, kot je Sodišče že večkrat razsodilo, spodbujanje združitve družine in odobritve varstva državljanom tretjih držav, zlasti mladoletnikom (sodba Afrin, točka 42 in navedena sodna praksa).
54      Te razlage ne more omajati razlaga Sodišča v sodbi Afrin. Sodišče je v točkah 50 in 51 navedene sodbe res poudarilo, da je v položajih, v katerih je osebna navzočnost nemogoča ali pretirano otežena, zlasti kadar družinski člani sponzorja živijo na vojnem območju in s selitvijo tvegajo, da bodo izpostavljeni nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju ali celo ogrozili svoje življenje, nujno, da države članice za uresničitev cilja navedene direktive izkažejo potrebno prožnost, da lahko zadevne osebe dejansko pravočasno vložijo prošnjo za združitev družine.
55      Vendar, kot izhaja iz točk 58 in 59 navedene sodbe, ta zahteva po prožnosti držav članic nalaga le, da je bolje, da se omogoči osebna navzočnost v poznejši fazi postopka ali celo v njegovi končni fazi kot v fazi vložitve prošnje za združitev družine ali celo da se olajša taka navzočnost, po možnosti z izdajo konzularnih dokumentov ali prepustnic, in da se število navzočnosti omeji na nujno potrebno. Ugotoviti pa je treba, da se vse te obveznosti po svoji naravi razlikujejo od obveznosti, ki se nanašajo na diplomatske ali konzularne odnose med državo članico in tretjo državo.
56      Iz tega sledi, da se lahko v okoliščinah, za katere je značilna splošna obveznost, da se odpravijo neupravičene upravne ovire ter uporabijo hitri in učinkoviti upravni postopki, posebne obveznosti, ki jih imajo države članice v okviru izvajanja člena 13(1) Direktive 2003/86, nanašajo na primer na dostopnost njihovih konzularnih storitev ali na to, da se zadevni osebi izdajo dokumenti, ki lahko olajšajo njeno potovanje do njihovega konzulata, kot je vabilo, naj se zglasijo pred konzularnimi organi.
57      Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 51 sklepnih predlogov, bi bilo treba za vključitev družinskih članov Y v postopek evakuacije z območja Gaze, naveden v točki 20 te sodbe, ali za zagotovitev pomoči v obliki obveščanja organov tretjih držav, da želijo te osebe dobiti dovoljenje za zapustitev tega ozemlja zaradi odhoda v Belgijo, sprejeti ukrepe, ki presegajo zahteve iz člena 13(1) Direktive 2003/86. Te pobude bi namreč zahtevale diplomatske ali konzularne postopke Kraljevine Belgije pri eni ali več tretjih državah, to je postopke, ki ne spadajo na področje uporabe te direktive, ampak so del mednarodnih odnosov te države članice s tretjimi državami, v tem primeru z Državo Izrael, Hašemitsko kraljevino Jordanijo in po potrebi Arabsko republiko Egipt.
58      Poleg tega je treba v zvezi s področjem diplomatske in konzularne zaščite poudariti, kot je generalni pravobranilec navedel v točkah 60 in 61 sklepnih predlogov, da se člen 20(2)(c) in člen 23 PDEU ter člen 46 Listine uporabljajo le za državljane Unije, ki so na ozemlju tretje države, v kateri država članica, katere državljanstvo imajo, nima predstavništva, in v skladu s členom 5 Direktive 2015/637 za njihove družinske člane, ki jih spremljajo in ki niso državljani Unije, ne pa za državljane tretjih držav, ki so upravičeni do združitve družine na podlagi Direktive 2003/86.
59      Nazadnje, v zvezi z morebitno upoštevnostjo členov 2, 4, 7 in 24 Listine člen 51(1) in (2) Listine določa, da se njene določbe uporabljajo za države članice samo, ko izvajajo pravo Unije, in da nikakor ne razširjajo pristojnosti Unije, kot so opredeljene v Pogodbah.
60      Kot pa je razvidno iz točke 57 te sodbe, ukrepi, ki so jih predlagale tožeče stranke iz postopka v glavni stvari in so navedeni v točki 27 te sodbe, ne spadajo na področje uporabe Direktive 2003/86, tako da zavrnitev ugoditve takemu predlogu ne pomeni izvajanja prava Unije v smislu člena 51(1) Listine. Zato tak predlog tudi ne more temeljiti na določbah te listine.
61      Ob upoštevanju zgornjih preudarkov je treba na postavljena vprašanja odgovoriti, da je treba člen 13(1) Direktive 2003/86 v povezavi s členi 2, 4, 7 in 24 Listine razlagati tako, da državi članici v primeru državljana tretje države, ki mu je bil izdan vizum zaradi združitve družine pod pogojem preverjanja njegove istovetnosti in verodostojnosti dokumentov, priloženih njegovi vlogi za izdajo vizuma, vloženi na daljavo, pri čemer je za tako preverjanje potrebna osebna navzočnost na diplomatskem predstavništvu ali konzulatu te države članice, ni treba organizirati in zagotoviti premestitve te osebe do tega kraja ali navezati stik z eno ali več tretjimi državami, da bi se olajšala ta premestitev, kadar navedena oseba ne more priti na ta kraj.
Stroški
62      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, nastali zaradi predložitve stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
Člen 13(1) Direktive Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine v povezavi s členi 2, 4, 7 in 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
državi članici v primeru državljana tretje države, ki mu je bil izdan vizum zaradi združitve družine pod pogojem preverjanja njegove istovetnosti in verodostojnosti dokumentov, priloženih njegovi vlogi za izdajo vizuma, vloženi na daljavo, pri čemer je za tako preverjanje potrebna osebna navzočnost na diplomatskem predstavništvu ali konzulatu te države članice, ni treba organizirati in zagotoviti premestitve te osebe do tega kraja ali navezati stik z eno ali več tretjimi državami, da bi se olajšala ta premestitev, kadar navedena oseba ne more priti na ta kraj.
Podpisi
*      Jezik postopka: francoščina.
i      Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.