62024CJ0067
SODBA SODIŠČA (osmi senat)
z dne 27. marca 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost v preživninskih zadevah – Uredba (ES) št. 4/2009 – Preživnina, določena z odločbo sodišča tretje države – Preživninski upravičenci s prebivališčem v tej tretji državi, ki imajo bodisi zgolj državljanstvo navedene tretje države bodisi državljanstvo te tretje države in državljanstvo države članice – Preživninski zavezanec, ki je državljan te države članice in ima običajno prebivališče v navedeni državi članici – Zahtevek za spremembo te sodne odločbe, ki ga je ta preživninski zavezanec vložil pri sodišču iste države članice – Določitev pristojnega sodišča“
V zadevi C‑67/24, [Amozov] (
i
),
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Sofiyski rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji, Bolgarija) z odločbo z dne 16. januarja 2024, ki je na Sodišče prispela 29. januarja 2024, v postopku
R. K.
proti
K. Ch.,
D. K.,
E. K.,
SODIŠČE (osmi senat),
v sestavi S. Rodin, predsednik senata, N. Piçarra, sodnik, in O. Spineanu-Matei (poročevalka), sodnica,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za portugalsko vlado P. Barros da Costa, J. Ramos, V. Sequeira in M. Vara, agenti,
–
za Evropsko komisijo E. Rousseva in W. Wils, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago uvodne izjave 15 ter členov 3 in od 6 do 8 Uredbe Sveta (ES) št. 4/2009 z dne 18. decembra 2008 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb ter sodelovanju v preživninskih zadevah (UL 2009, L 7, str. 1).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med R. K. na eni strani in njegovo nekdanjo ženo K. Ch. ter njunima otrokoma D. K. in E. K. na drugi strani glede spremembe odločbe sodišča tretje države o določitvi zneska preživnine.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
V uvodnih izjavah od 9 do 11 in od 15 do 17 Uredbe št. 4/2009 je navedeno:
„(9)
Preživninski upravičenec bi moral imeti možnost, da v državi članici zlahka pridobi sodno odločbo, ki bo neposredno izvršljiva v drugi državi članici brez nadaljnjih formalnosti.
(10)
Za dosego tega cilja bi bilo smotrno oblikovati instrument Skupnosti na področju preživninskih obveznosti, v katerem bi bile združene določbe o sporih o pristojnosti, koliziji zakonov, priznavanju in izvršljivosti, izvrševanju, pravni pomoči in sodelovanju med osrednjimi organi.
(11)
Področje uporabe te uredbe bi moralo zajeti vse preživninske obveznosti, ki izhajajo iz družinskega razmerja, starševstva, zakonske zveze ali svaštva, da bi zagotovili enako obravnavo vseh preživninskih upravičencev. Za namene te uredbe bi bilo treba ‚preživninsko obveznost‘ razlagati kot avtonomen pojem.
[…]
(15)
Zaradi varovanja interesov preživninskih upravičencev in spodbujanja ustreznega sodnega varstva v Evropski uniji bi bilo treba pravila o pristojnosti, kot izhajajo iz Uredbe [Sveta z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42)], prilagoditi. Dejstvo, da je običajno prebivališče tožene stranke v tretji državi, ne bi smelo več biti razlog, da se pravila Skupnosti o pristojnosti ne uporabijo, in prav tako ne bi bilo več treba predvideti napotitve na nacionalna pravila o pristojnosti. Zato pa bi bilo treba v tej uredbi opredeliti, v kakšnem primeru lahko sodišče neke države članice uveljavi pomožno pristojnost.
(16)
Da bi odpravili zlasti primere odrekanja sodnega varstva, bi bilo treba v tej uredbi določiti tudi forum necessitatis, v okviru katerega lahko sodišče neke države članice v izjemnih primerih sprejme pristojnost za spor, ki je tesno povezan s tretjo državo. Takšen izjemen primer bi bil lahko podan, če bi se postopek v tretji državi izkazal za neizvedljivega, na primer zaradi državljanske vojne, ali če ne bi bilo mogoče upravičeno pričakovati, da bo vlagatelj lahko sprožil in izpeljal postopek v tej državi. Pristojnost v okviru forum necessitatis pa se lahko izvršuje le, če je spor v zadostni meri povezan z državo članico, v kateri je sodišče, ki mu je bila zadeva predložena, kot je na primer povezan na podlagi državljanstva ene izmed strank.
(17)
Z dodatnim pravilom o pristojnosti bi bilo treba določiti, da, razen v posebnih okoliščinah, zavezanec postopek za spremembo obstoječe sodne odločbe v preživninskih zadevah ali za izdajo nove odločbe, lahko sproži le v državi pogodbenici, v kateri je imel upravičenec običajno prebivališče, ko je bila izdana sodna odločba, in v kateri ima še naprej običajno prebivališče. Da se zagotovi ustrezna povezava med [Konvencijo o mednarodni izterjavi preživnin otrok in drugih oblik preživnin družin, ki je bila sklenjena 23. novembra 2007 v Haagu (v nadaljevanju: Haaška konvencija iz leta 2007)] in to uredbo, bi bilo treba to pravilo uporabljati tudi za sodne odločbe izdane v tretji državi, ki je pogodbenica te konvencije, če ta konvencija velja med zadevno državo in Skupnostjo ter če zajema enake preživninske obveznosti v tej državi in v Skupnosti.“
4
Člen 1 te uredbe, naslovljen „Področje uporabe“, v odstavku 1 določa:
„Ta uredba se uporablja za preživninske obveznosti, ki izhajajo iz družinskih razmerij, starševstva, zakonske zveze ali svaštva.“
5
Člen 2 navedene uredbe, naslovljen „Opredelitve pojmov“, v odstavku 1, točka 1, določa:
„V tej uredbi:
1.
‚sodna odločba‘ pomeni sodno odločbo v preživninskih zadevah, ki jo izda sodišče države članice […]“.
6
Člen 3 iste uredbe, naslovljen „Splošna sodna pristojnost“, določa:
„V državah članicah ima sodno pristojnost v preživninskih zadevah:
(a)
sodišče kraja, kjer ima tožena stranka običajno prebivališče, ali
(b)
sodišče kraja, kjer ima tožena stranka običajno prebivališče, ali
(c)
sodišče, ki je po svojem pravu pristojno za postopke v zvezi s statusom osebe, če je zahtevek glede preživnine povezan s tem postopkom, razen če ta pristojnost temelji izključno na državljanstvu ene izmed strank, ali
(d)
sodišče, ki je po svojem pravu pristojno za postopke v zvezi s statusom osebe, če je zahtevek glede preživnine povezan s tem postopkom, razen če ta pristojnost temelji izključno na državljanstvu ene izmed strank.“
7
Člen 4 Uredbe št. 4/2009, naslovljen „Sporazum o pristojnosti“, v odstavku 1 določa:
„Stranki se lahko sporazumeta, da bo za odločanje o sporih, ki nastanejo ali bi lahko nastali med njima v preživninskih zadevah, pristojno naslednje sodišče ali sodišča države članice:
[…]“
8
Člen 5 te uredbe, naslovljen „Pristojnost sodišča[,] pred katerim se stranka spusti v postopek“, določa:
„Poleg pristojnosti, ki izhaja iz drugih določb te uredbe, je pristojno tudi sodišče države članice, pred katerim se tožena stranka spusti v postopek. To pravilo pa ne velja, če se je stranka spustila v postopek, da bi ugovarjala pristojnosti.“
9
Člen 6 navedene uredbe, naslovljen „Pomožna pristojnost“, določa:
„Kadar na podlagi členov 3, 4 in 5 nobeno sodišče države članice nima pristojnosti in tudi nobeno sodišče države pogodbenice [Konvencije o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, podpisane 30. oktobra 2007 v Luganu (v nadaljevanju: Luganska konvencija), katere sklenitev je bila v imenu Evropske skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 2009/430/ES z dne 27. novembra 2008 (UL 2009, L 147)], ni pristojno na podlagi določb te konvencije, so pristojna sodišča države članice, katere državljanstvo imata obe stranki.“
10
Člen 7 iste uredbe, naslovljen „Forum necessitatis“, določa:
„Če na podlagi členov 3, 4, 5 in 6 nobeno sodišče države članice ni pristojno, lahko sodišča države članice v izjemnih primerih odločajo o sporu, če v tretji državi, s katero je spor tesno povezan, postopka ni mogoče začeti ali izvesti v razumnih okvirih ali če postopek tam ni mogoč.
Spor mora biti v zadostni meri povezan z državo članico, v kateri je sodišče, ki mu je bila zadeva predložena.“
11
Člen 8 Uredbe št. 4/2009, naslovljen „Omejitev pristojnosti“, določa:
„1.   Če je sodna odločba izdana v državi članici ali državi pogodbenici Haaške konvencije iz leta 2007, v kateri ima upravičenec običajno prebivališče, zavezanec ne more sprožiti postopka za spremembo odločbe ali izdajo nove odločbe v nobeni drugi državi članici, dokler ima upravičenec običajno prebivališče v državi, v kateri je bila sodna odločba izdana.
2.   Odstavek 1 se ne uporablja:
(a)
če sta se stranki v skladu s členom 4 sporazumeli, da je pristojno sodišče te druge države članice;
(b)
če se upravičenec v skladu s členom 5 spusti v postopek pred sodiščem te druge države članice;
(c)
če pristojni organ v državi izvora, ki je država pogodbenica Haaške konvencije iz leta 2007, ne more sprejeti pristojnosti za spremembo sodne odločbe ali izdajo nove odločbe ali to pristojnost zavrne, ali
(d)
če se sodna odločba, izdana v državi izvora, ki je država pogodbenica Haaške konvencije iz leta 2007, ne more priznati ali razglasiti za izvršljivo v državi članici, v kateri se preučuje možnost postopka za novo ali spremenjeno odločbo.“
Bolgarsko pravo
12
Člen 4(1), točki 1 in 2, Kodeks na mezhdunarodnoto chastno pravo (zakonik o mednarodnem zasebnem pravu) določa:
„(1)   Bolgarska sodišča in drugi bolgarski organi imajo mednarodno pristojnost, če:
1.
ima tožena stranka običajno prebivališče, sedež v skladu s svojo ustanovno listino ali kraj dejanske uprave v Republiki Bolgariji;
2.
je tožeča stranka ali predlagatelj bolgarski državljan ali pravna oseba bolgarskega prava.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
13
R. K., ki je bolgarski državljan, je bil poročen s kanadsko državljanko K. Ch. Skupaj imata dva otroka, D. K. in E. K., ki sta kanadska in bolgarska državljana.
14
Višje sodišče v provinci Québec, oddelek za družinske zadeve, okrožje Terrebonne (Kanada), je s sodbo, izdano leta 2017, razglasilo razvezo zakonske zveze R. K. in K. Ch. ter odločilo o starševski odgovornosti. Navedeno sodišče je z navedeno sodbo tožeči stranki iz postopka v glavni stvari naložilo, da vsakemu od teh dveh otrok plača preživnino v znesku 613,75 kanadskih dolarjev (CAD) (približno 407 EUR), svoji nekdanji ženi pa preživnino v znesku 2727,50 CAD (približno 1809 EUR).
15
Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari je pri Sofiyski rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji, Bolgarija), ki je predložitveno sodišče, vložila zahtevek za spremembo tako določenih preživninskih obveznosti, in sicer za zmanjšanje zneska preživnine, določene v korist enega od navedenih otrok, ki je bil še mladoleten, ter za ukinitev preživnine, določene za njegovo nekdanjo ženo in drugega otroka, ki je postal polnoleten. Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari je na dan vložitve tega zahtevka prebivala v mestu Sofija (Bolgarija), tožene stranke iz postopka v glavni stvari pa so prebivale v Kanadi.
16
Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari je v utemeljitev navedenega zahtevka pojasnila, da je v Kanadi vložila predlog za začetek stečajnega postopka, pri čemer je bil stečaj razglašen 21. junija 2018 s potrdilom o oprostitvi obveznosti, ki ga je sestavil pooblaščeni stečajni upravitelj, ter da je leta 2019 zapustila Kanado, da bi se nastanila v Sofiji. Tožeča stranka je še navedla, da je od konca leta 2018 brezposelna in da nima ne nepremičnin ne osebnega premoženja.
17
Sofiyski rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji) je z zaprosilom za pravno pomoč zadevna sodna pisanja skušalo vročiti toženim strankam iz postopka v glavni stvari na naslov v Kanadi, naveden v spisu. Ker toženih strank na tem naslovu ni bilo, je bilo vabilo na sodišče poslano na njihov naslov, registriran v Bolgariji, zanje pa je bil imenovan tudi posebni zastopnik.
18
Ta zastopnik je v odgovoru na tožbo navedel, da bolgarska sodišča niso pristojna za odločanje o zadevnem zahtevku za spremembo preživninskih obveznosti, ker tožene stranke iz postopka v glavni stvari, ki so preživninski upravičenci, nimajo običajnega prebivališča v Bolgariji.
19
Sofiyski rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji) je s sklepom z dne 6. marca 2023 postopek ustavilo zaradi neobstoja mednarodne pristojnosti bolgarskih sodišč. Navedeno sodišče je s sklicevanjem zlasti na uvodno izjavo 15 Uredbe št. 4/2009 ugotovilo, da ima ta uredba univerzalno področje uporabe in da se uporablja za odnose s tretjimi državami, kot je Kanada.
20
Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari je zoper ta sklep vložila pritožbo pri Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji, Bolgarija). Navedeno sodišče je s sklepom z dne 1. avgusta 2023 navedeni sklep Sofiyski rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji) razveljavilo in mu zadevo vrnilo, da bi to sodišče postopek nadaljevalo.
21
Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji) je v utemeljitev tega sklepa o razveljavitvi navedlo, prvič, da se pravila o pristojnosti iz člena 3 in naslednjih Uredbe št. 4/2009 ne uporabljajo v odnosih s tretjimi državami. Drugič, navedeno sodišče je navedlo, da se uvodna izjava 15 te uredbe nanaša na zahtevke preživninskih upravičencev, in ne na zahtevke preživninskih zavezancev, in da se ta uvodna izjava ne sme razlagati v povezavi s členom 3 navedene uredbe, ki določa splošna pravila o pristojnosti, ampak jo je treba razlagati v povezavi s členom 6 iste uredbe, ki ureja pomožno pristojnost. Tretjič, navedeno sodišče je ugotovilo, da za nekdanjo ženo tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, ki je kanadska državljanka, pravo Unije ne velja. Četrtič, isto sodišče je ugotovilo, da – ker med Republiko Bolgarijo in Kanado ni mednarodne pogodbe o preživninskih obveznostih – razmerja med strankami iz postopka v glavni stvari ne ureja mednarodno pravo. Sofijski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji) je zato v skladu z nacionalnimi pravili zasebnega mednarodnega prava ugotovilo, da so zaradi bolgarskega državljanstva tožeče stranke iz postopka v glavni stvari za odločanje pristojna bolgarska sodišča.
22
Sofiyski rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji) navaja, da se ne strinja z razlago, ki jo je podalo Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji), in dvomi o tem, ali bi bile določbe Uredbe št. 4/2009 v primeru, če bi bilo o sporu o glavni stvari odločeno v skladu z zavezujočimi navodili zadnjenavedenega sodišča, kršene?
23
V zvezi s tem se predložitveno sodišče sprašuje, na prvem mestu, ali je Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji) pravilno razsodilo, da so z uvodno izjavo 15 Uredbe št. 4/2009 iz uporabe te uredbe izključena razmerja med osebami, ki prebivajo na ozemlju države članice Evropske unije, in državljani tretjih držav.
24
Na drugem mestu, navedeno sodišče se sprašuje, ali zahtevek za spremembo odločbe o določitvi zneska preživnine, ki se delno nanaša na znižanje tega zneska in delno na ukinitev teh preživnin, spada pod pojem „zahtevek glede preživnine“, ki je bistven pojem za določitev stvarnega področja uporabe Uredbe št. 4/2009. Navedeno sodišče trdi, da bi zaradi cilja varstva preživninskih upravičencev, ki je poudarjen v uvodnih izjavah od 9 do 11 te uredbe, v zvezi s tem lahko obstajali dvomi. Izvedeti želi tudi, ali se pravila o pristojnosti iz navedene uredbe, razen pravila iz njenega člena 8, za katero meni, da se ne uporablja, ker je Kanada pogodbenica Haaške konvencije iz leta 2007 šele od 1. februarja 2024, uporabljajo za take zahtevke za spremembo.
25
Če bi bilo razsojeno, da za take zahtevke veljajo pravila o pristojnosti iz Uredbe št. 4/2009, želi predložitveno sodišče izvedeti, na tretjem mestu, ali se pomožna pristojnost iz člena 6 te uredbe uporablja, kadar imata dve toženi stranki iz postopka v glavni stvari poleg državljanstva, ki ga ima tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, tudi državljanstvo tretje države.
26
Na četrtem in zadnjem mestu, navedeno sodišče se sprašuje, ali se v skladu s členom 7 navedene uredbe lahko izreče za pristojno na podlagi „forum necessitatis“.
27
V teh okoliščinah je Sofiyski Rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba uvodno izjavo 15 Uredbe [št. 4/2009] razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni sodni praksi, v skladu s katero se mednarodna pristojnost sodišč za odločanje o zahtevku glede preživnine oseb, ki imajo običajno prebivališče v tretji državi (v tem primeru Kanadi), določi na podlagi nacionalnega prava, ne pa na podlagi te uredbe?
2.
Ali je treba člena 3 in 8 Uredbe [št. 4/2009] razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni sodni praksi, v skladu s katero pojem ‚zahtevek glede preživnine‘ ne zajema zahtevka za znižanje preživnine in se členi od 3 do 6 te uredbe uporabljajo samo za zahteve za dodelitev preživnine?
3.
Ali je treba člen 6 Uredbe [št. 4/2009] razlagati tako, da pojem ‚državljanstvo, ki ga imata obe stranki‘ zajema tudi primere, v katerih ima ena ali več strank dvojno državljanstvo, ali pa se ta pojem uporablja samo v primerih povsem enakih državljanstev?
4.
Ali je treba člen 7 Uredbe [št. 4/2009] razlagati tako, da ne nasprotuje stališču, da gre za ‚izjemni primer‘, če zavezanec za plačevanje preživnine vloži zahtevek za znižanje preživnine in ima upravičenec do preživnine običajno prebivališče v tretji državi ter razen zaradi svojega državljanstva ni na noben drug način povezan z Unijo?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Uvodne ugotovitve
28
V skladu z ustaljeno sodno prakso mora Sodišče v okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, uvedenega s členom 267 PDEU, nacionalnemu sodišču dati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. S tega vidika mora Sodišče po potrebi preoblikovati vprašanja, ki so mu bila predložena. To, da je nacionalno sodišče vprašanje za predhodno odločanje formalno oblikovalo tako, da se je sklicevalo na nekatere določbe prava Unije, Sodišča ne ovira, da temu sodišču poda vse elemente razlage, ki bi mu lahko koristili pri odločanju o zadevi, ki mu je bila predložena, ne glede na to, ali se je v besedilu svojih vprašanj nanje sklicevalo ali ne. V zvezi s tem mora Sodišče iz vseh elementov, ki jih je predložilo nacionalno sodišče, in zlasti iz obrazložitve predložitvene odločbe razbrati elemente prava Unije, ki jih je treba razložiti ob upoštevanju predmeta spora (sodba z dne 4. oktobra 2024, Herbaria Kräuterparadies, C‑240/23, EU:C:2024:852, točka 46 in navedena sodna praksa).
29
Kot je razvidno iz predloga za sprejetje predhodne odločbe, se dvomi predložitvenega sodišča nanašajo po eni strani na stvarno področje uporabe Uredbe št. 4/2009, saj želi navedeno sodišče s prvim in drugim vprašanjem izvedeti, ali zahtevek za spremembo odločbe o preživninskih obveznostih, ki se delno nanaša na zmanjšanje zneska preživnine in delno na ukinitev zadevnih obveznosti ter ki ga je vložil zavezanec za te obveznosti zoper upravičence iz teh obveznosti, ki imajo običajno prebivališče v tretji državi, ki ni pogodbenica Haaške konvencije iz leta 2007, spada, enako kot zahtevek za izdajo take odločbe, na področje uporabe te uredbe in pravil o pristojnosti, ki jih ta določa. Po drugi strani pa se navedeno sodišče, če bi se navedena uredba v obravnavani zadevi uporabljala, sprašuje o razlagi nekaterih od teh pravil, da bi ugotovilo, ali je na podlagi iste uredbe pristojno za odločanje o zahtevku, kakršen je ta v postopku v glavni stvari.
30
Zato je treba prvo in drugo vprašanje, ki se nanašata na področje uporabe Uredbe št. 4/2009, obravnavati skupaj, in nato zaporedoma preučiti tretje in četrto vprašanje, ki se nanašata na pravila o pristojnosti iz členov 6 in 7 te uredbe.
Prvo in drugo vprašanje
31
Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1(1) Uredbe št. 4/2009 v povezavi z uvodno izjavo 15 te uredbe razlagati tako, da zahtevek za spremembo odločbe o preživninskih obveznostih, izdane s strani sodišča tretje države, ki ni pogodbenica Haaške konvencije iz leta 2007, s katerim se deloma zahteva zmanjšanje zneska preživnine in deloma ukinitev zadevnih obveznosti ter ki ga je pri sodišču države članice vložil zavezanec za te obveznosti, ki je državljan te države članice in ima običajno prebivališče na ozemlju te države članice, zoper upravičence iz navedenih obveznosti, ki imajo običajno prebivališče na ozemlju tretje države in od katerih je eden državljan zgolj navedene tretje države, druga dva pa imata hkrati državljanstvo te tretje države in državljanstvo navedene države članice, spada na področje uporabe te uredbe.
32
V skladu s členom 1(1) Uredbe št. 4/2009 se ta uredba uporablja za „preživninske obveznosti“, ki izhajajo iz družinskih razmerij, starševstva, zakonske zveze ali svaštva.
33
V uvodni izjavi 15 te uredbe je navedeno, da „[d]ejstvo, da je običajno prebivališče tožene stranke v tretji državi, ne bi smelo več biti razlog, da se pravila Skupnosti o pristojnosti ne uporabijo“.
34
Iz samega besedila člena 1(1) Uredbe št. 4/2009 v povezavi z njeno uvodno izjavo 15 tako izhaja, da imajo pravila o pristojnosti, določena s to uredbo, univerzalni pomen, ker lahko vodijo k določitvi pristojnosti sodišča tretje države, in da se ta uredba uporablja za „preživninske obveznosti“, brez razlikovanja med, na eni strani, zahtevki za dodelitev preživnine in zahtevki za povečanje zneska preživnine, ki jih vložijo preživninski upravičenci, in na drugi strani, zahtevki za spremembo preživninskih obveznosti, katerih namen je zmanjšanje teh zneskov ali ukinitev teh obveznosti, ki jih vložijo preživninski zavezanci.
35
Tako razlago potrjuje sistematika Uredbe št. 4/2009.
36
Ta uredba namreč v poglavju II, naslovljenem „Sodna pristojnost“, določa vsa pravila, ki se uporabljajo za določitev sodišča, pristojnega v preživninskih zadevah, medtem ko je v uvodni izjavi 15 te uredbe pojasnjeno, da ne bi bilo več treba predvideti napotitve na nacionalna pravila o pristojnosti, saj je treba pravila, ki izhajajo iz navedene uredbe, šteti za izčrpna (glej v tem smislu sodbo z dne 5. septembra 2019, R (Pristojnost v zvezi s starševsko odgovornostjo in preživninsko obveznostjo), C‑468/18, EU:C:2019:666, točka 42).
37
Natančneje, glede vprašanja, ali zahtevek za spremembo odločbe o preživninskih obveznostih, izdane s strani sodišča tretje države, ki ni pogodbenica Haaške konvencije iz leta 2007, ki ga je vložil zavezanec za zadevno obveznost, enako kot zahtevek za dodelitev preživnine spada na področje uporabe Uredbe št. 4/2009 in posledično pod pravila o pristojnosti iz členov od 3 do 7 te uredbe, je treba ugotoviti, na prvem mestu, da je pojem „preživninska obveznost“, kot je navedeno v uvodni izjavi 11 te uredbe, avtonomen pojem prava Unije.
38
Na drugem mestu, v Uredbi št. 4/2009 je sistematično uporabljen izraz „preživninske obveznosti“. Tako je na primer v členu 2(1), točka 1, te uredbe pojem „sodna odločba“ opredeljen kot sodna odločba v „preživninskih zadevah“, splošna pravila o pristojnosti iz člena 3 navedene uredbe se nanašajo na določitev sodišč, ki so pristojna za odločanje v „preživninskih zadevah“, in v skladu s členom 4 iste uredbe stranke lahko za reševanje sporov v „preživninskih zadevah“ izberejo sodišče.
39
Na tretjem mestu, čeprav Uredba št. 4/2009 razlikuje med preživninskimi upravičenci in preživninskimi zavezanci, je v njej uporabljen tudi pojem „tožena stranka“, brez razlikovanja na podlagi tega, ali je ta tožena stranka preživninski upravičenec ali preživninski zavezanec. Tako se uvodna izjava 15 te uredbe nanaša na običajno prebivališče „tožene stranke“ v tretji državi, člen 3(a) navedene uredbe pa določa pristojnost sodišča kraja, v katerem ima „tožena stranka“ običajno prebivališče.
40
V zvezi s tem je Sodišče že ugotovilo, da člen 3 iste uredbe preživninskemu upravičencu, „kadar ta nastopa kot tožeča stranka“, daje možnost, da svoj zahtevek vloži na podlagi izbire drugih meril za določitev pristojnosti namesto merila iz člena 3(a) te uredbe (glej v tem smislu sodbo z dne 5. septembra 2019, R (Pristojnost v zvezi s starševsko odgovornostjo in preživninsko obveznostjo), C‑468/18, EU:C:2019:666, točka 30 in navedena sodna praksa).
41
Zato je tožba, katere predmet je zahtevek za spremembo sodne odločbe o preživninskih obveznostih, ki ga je vložil zavezanec in v okviru katerega preživninski upravičenec nastopa kot tožena stranka, tožba „v preživninskih zadevah“ in spada na področje uporabe Uredbe št. 4/2009, enako kot tožba, katere predmet je zahtevek za dodelitev preživnine, ki ga je vložil preživninski upravičenec.
42
Na podlagi okoliščine, da se člen 8(1) Uredbe št. 4/2009 nanaša na poseben položaj zahtevka za spremembo sodne odločbe o preživninskih obveznostih, izdane v državi članici ali državi pogodbenici Haaške konvencije iz leta 2007, v kateri ima upravičenec običajno prebivališče, ni mogoče sklepati, da zahtevek za spremembo sodne odločbe o preživninskih obveznostih, ki jo je izdalo sodišče tretje države, ki ni pogodbenica te konvencije, ne spada na področje uporabe te uredbe.
43
Zato bi bilo treba v primerih, ki niso navedeni v členu 8(1) Uredbe št. 4/2009, o tem, katero sodišče je mednarodno pristojno za obravnavo takega zahtevka, odločiti v skladu s pravili o pristojnosti iz členov od 3 do 7 te uredbe.
44
Taka razlaga ustreza cilju varstva preživninskega upravičenca, ki mu sledi Uredba št. 4/2009. Na podlagi pravil o splošni pristojnosti iz člena 3 te uredbe bo namreč pristojnost sodišča, pri katerem je bil vložen zahtevek za spremembo sodne odločbe o preživninski obveznosti, ki ni akcesorna postopku glede statusa osebe ali starševske odgovornosti, določena glede na merilo običajnega prebivališča upravičenca, in sicer bodisi v skladu s členom 3(a) navedene uredbe, kadar upravičenec nastopa kot tožena stranka, bodisi v skladu s členom 3(b) iste uredbe, kadar nastopa kot tožeča stranka.
45
V obravnavani zadevi je treba najprej ugotoviti, da Kanada na dan izdaje sodbe, navedene v točki 14 te sodbe, ni bila pogodbenica Haaške konvencije iz leta 2007. Vendar iz zgornjih preudarkov izhaja, da čeprav pogoji iz člena 8(1) Uredbe št. 4/2009 v postopku v glavni stvari niso izpolnjeni, zahtevek za spremembo preživninskih obveznosti, določenih z navedeno sodbo, spada na področje uporabe te uredbe. Predložitveno sodišče bi zato moralo preveriti, ali je pristojno za odločanje o takem zahtevku, tako da bi zaporedoma preučilo, ali so izpolnjeni pogoji za uporabo člena 3 navedene uredbe ter po potrebi pogoji iz členov 6 in 7 iste uredbe.
46
Poleg tega je treba v zvezi s podlagami za pristojnost iz člena 3 Uredbe št. 4/2009 opozoriti, da se ta člen 3(c) in (d) v tem primeru ne uporablja, saj ta zahtevek za spremembo ni akcesoren ne postopku glede statusa osebe ne postopku glede starševske odgovornosti. Prav tako se zdi, da predložitveno sodišče svoje pristojnosti ne more opreti na navedeni člen 3(a) in (b). Zadnjenavedena določba namreč napotuje bodisi na sodišče kraja, v katerem ima običajno prebivališče tožena stranka, bodisi na sodišče kraja, v katerem ima običajno prebivališče upravičenec, kar je v obeh primerih v Kanadi.
47
Glede na zgoraj navedene razloge je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 1(1) Uredbe št. 4/2009 v povezavi z uvodno izjavo 15 te uredbe razlagati tako, da zahtevek za spremembo odločbe o preživninskih obveznostih, izdane s strani sodišča tretje države, ki ni pogodbenica Haaške konvencije iz leta 2007, s katerim se deloma zahteva zmanjšanje zneska preživnine in deloma ukinitev zadevnih obveznosti ter ki ga je pri sodišču države članice vložil zavezanec za te obveznosti, ki je državljan te države članice z običajnim prebivališčem na ozemlju navedene države članice, zoper upravičence iz navedenih obveznosti z običajnim prebivališčem na ozemlju te tretje države, od katerih je eden državljan zgolj navedene tretje države, druga dva pa imata hkrati državljanstvo te tretje države in državljanstvo navedene države članice, spada na področje uporabe navedene uredbe.
Tretje vprašanje
48
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 6 Uredbe št. 4/2009 razlagati tako, da se pravilo o pomožni pristojnosti sodišč države članice, katere državljanstvo imata obe stranki, uporablja, če imajo tožene stranke poleg državljanstva države članice sodišča, ki odloča o zadevi, tudi državljanstvo tretje države.
49
Člen 6 Uredbe št. 4/2009 določa pomožno pristojnost v korist sodišč države članice, katere državljanstvo imata obe stranki, če na podlagi členov od 3 do 5 te uredbe ni pristojno nobeno sodišče države članice in na podlagi določb Luganske konvencije ni pristojno nobeno sodišče države pogodbenice te konvencije, ki ni država članica.
50
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da ta člen 6 za opredelitev natančnega obsega pojma „državljanstvo, ki ga imata obe stranki“ nikakor ne napotuje na pravo držav članic in ne določa nobenega razlikovanja glede na to, ali ima oseba eno samo državljanstvo ali več državljanstev, saj je edini pogoj, ki se zahteva za uporabo podlage za pristojnost, določene v navedenem členu, to, da imata stranki enako državljanstvo.
51
Ker imajo v obravnavani zadevi tožeča stranka iz postopka v glavni stvari in njeni otroci enako državljanstvo, in sicer bolgarsko, je na podlagi člena 6 Uredbe št. 4/2009 ta navezna okoliščina lahko podlaga za pristojnost predložitvenega sodišča, ki odloča o zahtevkih iz postopka v glavni stvari glede teh dveh otrok. Predložitveno sodišče pa naj ne bi bilo pristojno za odločanje o zahtevku, ki se nanaša na nekdanjo ženo tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, ker ima ta zgolj kanadsko državljanstvo.
52
Glede na te razloge je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 6 Uredbe št. 4/2009 razlagati tako, da se pravilo o pomožni pristojnosti sodišč države članice, katere državljanstvo imata obe stranki, uporablja, kadar imajo tožene stranke poleg državljanstva države članice sodišča, ki odloča o zadevi, tudi državljanstvo tretje države.
Četrto vprašanje
53
Najprej je treba ugotoviti, da ker je iz odgovora na tretje vprašanje razvidno, da bi predložitveno sodišče svojo pristojnost za odločanje o zahtevkih iz postopka v glavni stvari glede otrok tožeče stranke iz postopka v glavni stvari lahko oprlo na člen 6 Uredbe št. 4/2009, je edini zahtevek, ki ga je treba preučiti z vidika člena 7 te uredbe, zahtevek za ukinitev preživnine, določene za nekdanjo ženo te tožeče stranke.
54
Zato predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 7 Uredbe št. 4/2009 razlagati tako, da pod pojem „izjemni primeri“ v smislu tega člena, ki sodišču države članice omogoča, da na podlagi pravila o pristojnosti forum necessitatis iz navedenega člena odloča o sporu, spada položaj, v katerem zahtevek za spremembo sodne odločbe o preživninskih obveznostih, izdane s strani sodišča tretje države, ki ni država pogodbenica Haaške konvencije iz leta 2007, in sicer za ukinitev zadevnih obveznosti, pri sodišču države članice vloži zavezanec za te obveznosti, ki je državljan te države članice z običajnim prebivališčem na njenem ozemlju, zoper upravičenca iz navedenih obveznosti, ki je državljan te tretje države z običajnim prebivališčem na ozemlju te tretje države.
55
Člen 7, prvi odstavek, Uredbe št. 4/2009 določa, da kadar na podlagi členov od 3 do 6 te uredbe nobeno sodišče države članice ni pristojno, sodišča države članice v izjemnih primerih lahko odločajo o sporu, če v tretji državi, s katero je spor tesno povezan, postopka ni mogoče začeti ali izvesti v razumnih okvirih ali če se izkaže, da postopek tam ni mogoč. V skladu z drugim odstavkom tega člena 7 mora biti spor v zadostni meri povezan z državo članico, v kateri je sodišče, ki mu je bila zadeva predložena.
56
Člen 7 Uredbe št. 4/2009 tako določa štiri kumulativne pogoje, ki morajo biti izpolnjeni, da lahko sodišče države članice, pri katerem je bil vložen zahtevek v preživninski zadevi, izjemoma ugotovi svojo pristojnost na podlagi pravila forum necessitatis. Prvič, navedeno sodišče mora ugotoviti, da na podlagi členov od 3 do 6 Uredbe št. 4/2009 nobeno sodišče države članice ni pristojno. Drugič, spor, ki mu je predložen, mora biti tesno povezan s tretjo državo. Tretjič, v tej tretji državi zadevnega postopka ni mogoče začeti ali izvesti v razumnih okvirih ali ta postopek tam ni mogoč. Nazadnje, četrtič, spor mora biti tudi zadostno povezan z državo članico, v kateri je sodišče, ki mu je bila zadeva predložena (sodba z dne 1. avgusta 2022, MPA (Običajno prebivališče – Tretja država), C‑501/20, EU:C:2022:619, točka 99).
57
Čeprav mora predložitveno sodišče preveriti, ali so vsi ti pogoji izpolnjeni, da se glede na okoliščine lahko opre na pravilo o pristojnosti, določeno v členu 7 Uredbe št. 4/2009, je treba za vsakega od navedenih pogojev in ob upoštevanju elementov, ki jih je predložilo navedeno sodišče, podati naslednja pojasnila.
58
Na prvem mestu, glede prvega pogoja, navedenega v točki 56 te sodbe, je treba opozoriti, da ne zadostuje, da sodišče, ki mu je bila zadeva predložena, ugotovi svojo nepristojnost na podlagi členov od 3 do 6 Uredbe št. 4/2009, ampak se mora tudi prepričati, da na podlagi teh členov ni pristojno nobeno sodišče države članice (sodba z dne 1. avgusta 2022, MPA (Običajno prebivališče – Tretja država), C‑501/20, EU:C:2022:619, točka 101).
59
V obravnavani zadevi je ta pogoj, kar zadeva zahtevek za ukinitev preživnine, določene v korist nekdanje žene tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, očitno izpolnjen, saj bi uporaba člena 3(a) in (b) te uredbe vodila do ugotovitve, da so bila kanadska sodišča pristojna, medtem ko se ta člen 3(c) in (d) ter člena 4 in 5 navedene uredbe v postopku v glavni stvari očitno ne uporabljajo. Poleg tega, ker tožeča stranka iz postopka v glavni stvari in nekdanja žena te tožeče stranke nimata skupnega državljanstva, se člen 6 iste uredbe prav tako ne uporablja.
60
Na drugem mestu, kar zadeva pogoj, da mora biti spor, o katerem odloča sodišče, tesno povezan s tretjo državo, je ta pogoj očitno izpolnjen tudi v postopku v glavni stvari, saj ima nekdanja žena tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, ki je preživninska upravičenka na podlagi odločbe, katere sprememba se zahteva, običajno prebivališče v Kanadi in je kanadska državljanka. Poleg tega je to odločbo izdalo sodišče te tretje države.
61
Na tretjem mestu, da bi lahko sodišče države članice, ki mu je bila zadeva predložena, izjemoma izvrševalo pristojnost, določeno v členu 7 Uredbe št. 4/2009, je pomembno tudi, da pred sodišči zadevne tretje države zadevnega postopka ni mogoče začeti ali izvesti v razumnih okvirih ali da ta postopek pred temi sodišči ni mogoč (sodba z dne 1. avgusta 2022, MPA (Običajno prebivališče – Tretja država), C‑501/20, EU:C:2022:619, točka 106).
62
V zvezi s tem je treba opozoriti, da čeprav je v uvodni izjavi 16 Uredbe št. 4/2009 kot primer, v katerem je postopek v zadevni tretji državi nemogoč, navedena državljanska vojna, kar ponazarja izjemnost primerov, v katerih je mogoče izvrševati pristojnost na podlagi forum necessitatis, je treba poudariti, da navedena uredba ne zagotavlja informacij glede okoliščin, v katerih bi lahko sodišče države članice, ki mu je bila zadeva predložena, ugotovilo, da pred sodišči zadevne tretje države postopka v preživninski zadevi ni mogoče začeti ali izvesti v razumnih okvirih. Vendar je iz te uvodne izjave 16 razvidno, da je bil za to, „[d]a bi odpravili zlasti primere odrekanja sodnega varstva“, uveden forum necessitatis, v okviru katerega lahko sodišče neke države članice, ki mu je bila zadeva predložena, v izjemnih primerih sprejme pristojnost za spor, ki je tesno povezan s tretjo državo, „če ne bi bilo mogoče upravičeno pričakovati, da bo vlagatelj lahko sprožil in izpeljal postopek“ v tej tretji državi (sodba z dne 1. avgusta 2022, MPA (Običajno prebivališče – Tretja država), C‑501/20, EU:C:2022:619, točka 107).
63
Tako na eni strani sodišče države članice, ki mu je bila zadeva predložena, da bi svojo pristojnost oprlo na člen 7 Uredbe št. 4/2009, od vlagatelja preživninskega zahtevka ne more zahtevati, naj dokaže, da je pred sodišči zadevne tretje države zaman začel ali poskusil začeti zadevni postopek. Zadostuje torej, da se lahko sodišče države članice, ki mu je bila zadeva predložena, glede na vse dejanske in pravne elemente posameznega primera prepriča, da so ovire v zadevni tretji državi take, da bi bilo nerazumno vlagatelju naložiti, naj preživninsko terjatev uveljavlja pred sodišči te tretje države (sodba z dne 1. avgusta 2022, MPA (Običajno prebivališče – Tretja država), C‑501/20, EU:C:2022:619, točka 108).
64
Na drugi strani pa, ker je, kot je navedeno v uvodni izjavi 16 Uredbe št. 4/2009, cilj pristojnosti, ki temelji na forum necessitatis, odpraviti „zlasti“ primere odrekanja sodnega varstva, je načeloma utemeljeno, da se lahko sodišče države članice, ki mu je bila zadeva predložena, opre na to pristojnost v izjemnih primerih in ob upoštevanju podrobne analize procesnih pogojev v zadevni tretji državi, če je dostop do sodnega varstva v tej tretji državi pravno ali dejansko oviran, zlasti z uporabo procesnih pogojev, ki so diskriminatorni ali v nasprotju z bistvenimi jamstvi poštenega sojenja (sodba z dne 1. avgusta 2022, MPA (Običajno prebivališče – Tretja država), C‑501/20, EU:C:2022:619, točka 110).
65
V obravnavani zadevi pa predlog za sprejetje predhodne odločbe ne vsebuje nobene presoje o tem, ali tožeča stranka iz postopka v glavni stvari morebiti postopka ne bi mogla začeti v Kanadi. Čeprav mora to presojo opraviti predložitveno sodišče ob upoštevanju vseh okoliščin obravnavanega primera, je treba ugotoviti, da v skladu s stališčem, ki ga je Evropska komisija navedla v pisnem stališču, iz elementov, ki so na voljo Sodišču, ni razvidno, da bi se bilo na tako nemožnost mogoče sklicevati v zvezi s Kanado.
66
Na četrtem in zadnjem mestu, pomembno je, da je zadevni spor „zadostno povezan“ z državo članico sodišča, ki mu je bila zadeva predložena, pri čemer je lahko taka povezava, kot je razvidno iz uvodne izjave 16 Uredbe št. 4/2009, državljanstvo ene od strank (sodba z dne 1. avgusta 2022, MPA (Običajno prebivališče – Tretja država), C‑501/20, EU:C:2022:619, točka 111). Očitno je tako tudi v obravnavani zadevi, saj je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari bolgarski državljan.
67
Glede na zgoraj navedene razloge je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 7 Uredbe št. 4/2009 razlagati tako, da pod pojem „izjemni primeri“ v smislu tega člena, ki sodišču države članice omogoča, da na podlagi pravila o pristojnosti forum necessitatis iz navedenega člena odloča o sporu, spada položaj, v katerem zahtevek za spremembo sodne odločbe o preživninskih obveznostih, izdane s strani sodišča tretje države, ki ni država pogodbenica Haaške konvencije iz leta 2007, in sicer za ukinitev zadevnih obveznosti, pri sodišču države članice vloži zavezanec za te obveznosti, ki je državljan te države članice z običajnim prebivališčem na njenem ozemlju, zoper upravičenca iz navedenih obveznosti, ki je državljan te tretje države z običajnim prebivališčem na ozemlju te tretje države, pod pogojem, da postopka s takim zahtevkom ni mogoče začeti ali izvesti v razumnih okvirih pred sodišči zadevne tretje države ali da ta postopek pred temi sodišči ni mogoč.
Stroški
68
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:
1.
Člen 1(1) Uredbe Sveta (ES) št. 4/2009 z dne 18. decembra 2008 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb ter sodelovanju v preživninskih zadevah v povezavi z uvodno izjavo 15 te uredbe
je treba razlagati tako, da
zahtevek za spremembo odločbe o preživninskih obveznostih, izdane s strani sodišča tretje države, ki ni pogodbenica Konvencije o mednarodni izterjavi preživnin otrok in drugih oblik preživnin družin, ki je bila sklenjena 23. novembra 2007 v Haagu, s katerim se deloma zahteva zmanjšanje zneska preživnine in deloma ukinitev zadevnih obveznosti ter ki ga je pri sodišču države članice vložil zavezanec za te obveznosti, ki je državljan te države članice z običajnim prebivališčem na ozemlju navedene države članice, zoper upravičence iz navedenih obveznosti z običajnim prebivališčem na ozemlju te tretje države, od katerih je eden državljan zgolj navedene tretje države, druga dva pa imata hkrati državljanstvo te tretje države in državljanstvo navedene države članice, spada na področje uporabe navedene uredbe.
2.
Člen 6 Uredbe št. 4/2009
je treba razlagati tako, da
se pravilo o pomožni pristojnosti sodišč države članice, katere državljanstvo imata obe stranki, uporablja, kadar imajo tožene stranke poleg državljanstva države članice sodišča, ki odloča o zadevi, tudi državljanstvo tretje države.
3.
Člen 7 Uredbe št. 4/2009
je treba razlagati tako, da
pod pojem „izjemni primeri“ v smislu tega člena, ki sodišču države članice omogoča, da na podlagi pravila o pristojnosti forum necessitatis iz navedenega člena odloča o sporu, spada položaj, v katerem zahtevek za spremembo sodne odločbe o preživninskih obveznostih, izdane s strani sodišča tretje države, ki ni država pogodbenica Konvencije o mednarodni izterjavi preživnin otrok in drugih oblik preživnin družin, ki je bila sklenjena 23. novembra 2007 v Haagu, in sicer za ukinitev zadevnih obveznosti, pri sodišču države članice vloži zavezanec za te obveznosti, ki je državljan te države članice z običajnim prebivališčem na njenem ozemlju, zoper upravičenca iz navedenih obveznosti, ki je državljan te tretje države z običajnim prebivališčem na ozemlju te tretje države, pod pogojem, da postopka s takim zahtevkom ni mogoče začeti ali izvesti v razumnih okvirih pred sodišči zadevne tretje države ali da ta postopek pred temi sodišči ni mogoč.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: bolgarščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.