Začasna izdaja
SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 21. maja 2026(*)
„ Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Okvirni sklep 2008/909/PNZ – Vzajemno priznavanje sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti – Razlogi za nepriznanje in neizvršitev – Člen 9(1)(i) – Zadevna oseba, ki ni bila osebno navzoča na sojenju, ki se je zaključilo z obsodbo – Izjeme – Pooblastilo, ki ga je zadevna oseba podelila pravnemu zastopniku, da jo zastopa na sojenju in sprejema vročitve, naslovljene nanjo – Obveščanje o datumu obravnave in kraju, ki sta določena za to sojenje – Prostovoljna in nedvoumna odpoved zadevne osebe, da je osebno navzoča na navedenem sojenju – Polje proste presoje pristojnega organa države članice izvršiteljice – Obveznost skladne razlage “
V zadevi C‑447/24 [Höldermann](i),
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Kammergericht (višje deželno sodišče v Berlinu, Nemčija) z odločbo z dne 21. junija 2024, ki je na Sodišče prispela 25. junija 2024, v postopku
Staatsanwaltschaft Berlin,
ob udeležbi
SO,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi M. L. Arastey Sahún, predsednica senata, E. Regan (poročevalec), D. Gratsias, B. Smulders in N. Fenger, sodniki,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodna tajnica: M. Siekierzyńska, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 15. maja 2025,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za SO K. Bobisch, Rechtsanwalt,
–        za poljsko vlado B. Majczyna in J. Sawicka, agenta,
–        za Evropsko komisijo H. Leupold, F. Tomat in J. Vondung, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 18. septembra 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa Sveta 2008/909/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji (UL 2008, L 327, str. 27), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 (UL 2009, L 81, str. 24) (v nadaljevanju: Okvirni sklep 2008/909).
2        Ta predlog je bil vložen v okviru postopka za priznanje in izvršitev – v Nemčiji – obsodilne sodbe, s katero je poljsko sodišče nemškemu državljanu izreklo kazen odvzema prostosti na podlagi sojenja, na katerem ta ni bil osebno navzoč.
Pravni okvir
Pravo Unije
Okvirni sklep 2002/584
3        Člen 4a Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 34), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299 (v nadaljevanju: Okvirni sklep 2002/584), naslovljen „Odločbe, izdane na podlagi sojenja, na katerem zadevna oseba ni bila osebno navzoča“, v odstavku 1 določa:
„Izvršitveni sodni organ lahko prav tako zavrne izvršitev evropskega naloga za prijetje, ki je bil izdan za izvršitev zaporne kazni ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti, če oseba ni bila osebno navzoča na sojenju, ki se je zaključilo z odločbo, razen če je v evropskem nalogu za prijetje navedeno, da je bila oseba v skladu z dodatnimi procesnimi zahtevami, določenimi v nacionalnem pravu odreditvene države članice:
(a)      pravočasno
(i)      osebno povabljena in tako obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, ki se je zaključilo z odločbo, ali če je bila zadevna oseba dejansko kako drugače uradno obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, in sicer tako, da je mogoče nedvoumno sklepati, da je bila ta oseba seznanjena z načrtovanim sojenjem,
in
(ii)      obveščena, da se odločba lahko izreče, če se sojenja ne udeleži,
ali
(b)      je bila seznanjena z načrtovanim sojenjem in je pooblastila pravnega zastopnika, ki ga je imenovala sama ali ga je imenovala država, da jo zastopa na sojenju, in jo je ta zastopnik na sojenju dejansko zastopal,
ali
(c)      potem ko ji je bila vročena odločba in je bila izrecno obveščena o pravici do ponovnega sojenja ali pritožbe, v kateri ima pravico sodelovati, ki omogoča, da se vsebina zadeve skupaj z novimi dokazi ponovno preučijo, in ki lahko privede do spremembe prvotne odločbe:
(i)      izrecno izjavila, da ne izpodbija odločbe,
ali
(ii)      ni zahtevala ponovnega sojenja ali vložila pritožbe v ustreznem roku;
ali
(d)      ji odločba ni bila osebno vročena, ampak:
(i)      ji bo osebno vročena nemudoma po predaji in bo izrecno obveščena o pravici do ponovnega sojenja ali pritožbe, v kateri ima pravico sodelovati, ki omogoča, da se vsebina zadeve skupaj z novimi dokazi ponovno preučijo, in ki lahko privede do spremembe prvotne odločbe,
in
(ii)      bo obveščena o roku, v katerem mora zahtevati ponovno sojenje ali vložiti pritožbo, kakor je navedeno v zadevnem evropskem nalogu za prijetje.“
Okvirni sklep 2008/909
4        Člen 1 Okvirnega sklepa 2008/909, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa:
„V tem okvirnem sklepu:
(a)      ‚sodba‘ pomeni pravnomočno odločbo ali nalog sodišča države izdajateljice, s katerim je izrečena kazenska sankcija za fizično osebo;
(b)      ‚kazenska sankcija‘ pomeni vsakršno zaporno kazen ali ukrep odvzema prostosti, izrečen za določen ali nedoločen čas na podlagi kazenskega postopka zaradi kaznivega dejanja;
(c)      ‚država izdajateljica‘ pomeni državo članico‚
v kateri je bila izdana sodba;
(d)      ‚država izvršiteljica‘ pomeni državo članico, kateri je bila sodba posredovana zaradi njenega priznanja in izvršitve.“
5        Člen 3 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Namen in področje uporabe“, v odstavku 1 določa:
„Namen tega okvirnega sklepa je določiti pravila, na podlagi katerih država članica v luči zaradi lažje socialne rehabilitacije obsojene osebe prizna sodbo in izvrši kazensko sankcijo.“
6        Člen 4 navedenega okvirnega sklepa, naslovljen „Merila za posredovanje sodbe in potrdila drugi državi članici“, v odstavku 1 določa:
„Če se obsojena oseba nahaja v državi izdajateljici ali v državi izvršiteljici ter če je ta oseba v to privolila, kadar se privolitev zahteva po členu 6, se sodba skupaj s potrdilom, katerega standardni obrazec je določen v Prilogi I, lahko pošlje eni od naslednjih držav članic:
(a)      državi članici državljanstva obsojene osebe, v kateri živi, […]
[…].“
7        Člen 8 istega okvirnega sklepa, naslovljen „Priznanje sodbe in izvršitev kazenske sankcije“, v odstavku 1 določa:
„Pristojni organ v državi izvršiteljici v skladu s postopkom iz člena 5 prizna sodbo, posredovano v skladu s členom 4, in nemudoma sprejme vse potrebne ukrepe za izvršitev kazenske sankcije, razen če se odloči, da se bo skliceval na enega od razlogov za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9.“
8        Člen 9 Okvirnega sklepa 2008/909, naslovljen „Razlogi za nepriznanje in neizvršitev“, v odstavku 1 določa:
„Pristojni organ države izvršiteljice lahko zavrne priznanje sodbe in izvršitev kazenske sankcije:
[…]
(i)      če glede na potrdilo iz člena 4 oseba ni bila osebno navzoča na sojenju, ki se je zaključilo z odločbo, razen če je v potrdilu navedeno, da je bila oseba v skladu z dodatnimi procesnimi zahtevami, določenimi v nacionalnem pravu države izdajateljice:
(i)      pravočasno
–        osebno povabljena in tako obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, ki se je zaključilo z odločbo, ali če je bila zadevna oseba dejansko kako drugače uradno obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, in sicer tako, da je mogoče nedvoumno sklepati, da je bila ta oseba seznanjena z načrtovanim sojenjem,
in
–        obveščena, da se odločba lahko izreče, če se sojenja ne udeleži,
ali
(ii)      je bila seznanjena z načrtovanim sojenjem in je pooblastila pravnega zastopnika, ki ga je imenovala sama ali ga je imenovala država, da jo zastopa na sojenju, in jo je ta zastopnik na sojenju dejansko zastopal,
ali
(iii)      potem ko ji je bila vročena odločba in je bila izrecno obveščena o pravici do ponovnega sojenja ali pritožbe, v kateri ima pravico sodelovati, ki omogoča, da se vsebina zadeve skupaj z novimi dokazi ponovno preučijo, in ki lahko privede do spremembe prvotne odločbe:
–        izrecno izjavila, da ne izpodbija odločbe,
ali
–        ni zahtevala ponovnega sojenja ali vložila pritožbe v ustreznem roku;
[…].“
Okvirni sklep 2009/299
9        V uvodnih izjavah 1, 4, 6, 8 in 15 Okvirnega sklepa 2009/299 je navedeno:
„(1)      Pravica obtoženca, da je osebno navzoč na sojenju, je zagotovljena s pravico do poštenega sojenja iz člena 6 [Evropske k]onvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, [podpisane 4. novembra 1950 v Rimu,] kakor jo razlaga Evropsko sodišče za človekove pravice. Prav tako je Sodišče določilo, da pravica obtoženca do tega, da je osebno navzoč na sojenju, ni absolutna ter da se lahko obtoženec pod nekaterimi pogoji po lastni volji izrecno ali molče, vendar nedvoumno, odpove tej pravici.
[…]
(4)      Zato je treba določiti jasne in skupne razloge za zavrnitev priznanja odločb, izdanih v sojenju, na katerem zadevna oseba ni bila osebno navzoča. Namen tega okvirnega sklepa je natančneje določiti opredelitev skupnih razlogov, ki bi izvršitvenemu organu omogočili, da izvrši odločbo kljub temu, da oseba ni bila navzoča na sojenju, pri tem pa v celoti spoštuje njeno pravico do obrambe. Ta okvirni sklep ni namenjen urejanju oblik in načinov ter procesnih zahtev, ki se uporabijo za dosego rezultatov, opredeljenih v tem okvirnem sklepu, saj se za njihovo določitev uporabljajo nacionalna prava držav članic.
[…]
(6)      Določbe tega okvirnega sklepa, ki spreminjajo druge okvirne sklepe, določajo pogoje, pod katerimi se priznanje in izvršitev odločbe, izdane v sojenju, na katerem zadevna oseba ni bila osebno navzoča, ne bi smela zavrniti. Ti pogoji so alternativni; če je eden izmed pogojev izpolnjen, odreditveni organ z izpolnitvijo ustrezne rubrike evropskega naloga za prijetje ali potrdila, priloženega drugim okvirnim sklepom, jamči, da so bile ali bodo izpolnjene zahteve, ki naj bi zadostovale za izvršitev odločbe na podlagi načela vzajemnega priznavanja.
[…]
(8)      Pravico obtoženca do poštenega sojenja zagotavlja [Evropska k]onvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kakor jo razlaga Evropsko sodišče za človekove pravice. Ta pravica zajema pravico zadevne osebe, da je osebno navzoča na sojenju. Da pa lahko zadevna oseba uveljavlja to pravico, mora biti seznanjena s predvidenim sojenjem. Po tem okvirnem sklepu bi morale države članice osebo seznaniti s sojenjem v skladu z nacionalno zakonodajo, pri čemer se razume, da je treba pri tem upoštevati zahteve iz navedene konvencije. V skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice pa bi lahko pri ugotavljanju, ali je bil način obveščanja ustrezen, da se je oseba seznanila s sojenjem, posebno pozornost po potrebi namenili tudi prizadevanju zadevne osebe, da prejme informacije, ki so nanjo naslovljene.
[…]
(15)      Razlogi za nepriznavanje niso obvezni. Vendar pa diskrecijsko pravico držav članic pri prenašanju teh razlogov v nacionalno zakonodajo ureja zlasti pravica do poštenega sojenja, pri čemer je treba upoštevati splošni cilj tega okvirnega sklepa, in sicer okrepitev procesnih pravic oseb in izboljšanje pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah.“
10      Člen 1 Okvirnega sklepa 2009/299, naslovljen „Cilji in področje uporabe“, določa:
„1.      Cilji tega okvirnega sklepa so okrepiti procesne pravice oseb, zoper katere poteka kazenski postopek, poenostaviti pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah ter zlasti izboljšati vzajemno priznavanje sodnih odločb med državami članicami.
2.      Ta okvirni sklep ne spreminja niti obveznosti spoštovanja temeljnih pravic in temeljnih pravnih načel iz člena 6 Pogodbe, vključno s pravico do obrambe oseb, zoper katere poteka kazenski postopek, niti obveznosti, ki so v tem smislu naložene pravosodnim organom.
3.      Ta okvirni sklep določa skupna pravila za priznavanje in/ali izvrševanje sodnih odločb v eni državi članici (država članica izvršiteljica), ki jih izda druga država članica (država članica izdajateljica) v postopku, ki je potekal brez navzočnosti zadevne osebe, v skladu z določbami člena 5(1) [Okvirnega sklepa 2002/584], […] člena 9(1)(i) [Okvirnega sklepa 2008/909] […].“
11      S členom 2 Okvirnega sklepa 2009/299, naslovljenim „Spremembe [Okvirnega sklepa 2002/584]“, je bil v skladu z njegovo točko 1 v Okvirni sklep 2002/584 vstavljen člen 4a. S členom 5 Okvirnega sklepa 2009/299, naslovljenim „Spremembe [Okvirnega sklepa 2008/909]“, je bil v skladu z njegovo točko 1 v Okvirni sklep 2008/909 vstavljen člen 9(1)(i).
Direktiva (EU) 2016/343
12      V uvodni izjavi 36 Direktive (EU) 2016/343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku (UL 2016, L 65, str. 1) je navedeno:
„V nekaterih okoliščinah bi moralo biti mogoče, da se odločba, s katero se ugotovi, ali je osumljena ali obdolžena oseba kriva ali nedolžna, izda, tudi če zadevna oseba ni navzoča na sojenju. Tako je lahko v primeru, ko je bila osumljena ali obdolžena oseba pravočasno obveščena o sojenju in posledicah izostanka, vendar se sojenja kljub temu ne udeleži. Obvestitev osumljene ali obdolžene osebe o sojenju bi morala pomeniti, da se to osebo bodisi vabi osebno bodisi se ji kako drugače zagotovi uradne informacije o datumu in kraju sojenja, in sicer na način, ki omogoča, da oseba ve za sojenje. Obvestitev osumljene ali obdolžene osebe o posledicah izostanka bi morala zlasti pomeniti, da se to osebo obvesti, da se lahko odločba izda, tudi če se sojenja ne udeleži.“
13      Člen 8 te direktive, naslovljen „Pravica biti navzoč na sojenju“, v odstavku 2 določa:
„Države članice lahko določijo, da lahko sojenje, na podlagi katerega se lahko izda odločba, s katero se ugotovi, ali je osumljena ali obdolžena oseba kriva ali nedolžna, poteka brez navzočnosti te osebe, če:
(a)      je bila osumljena ali obdolžena oseba pravočasno obveščena o sojenju in o posledicah izostanka; ali
(b)      osumljeno ali obdolženo osebo, ki je bila o sojenju obveščena, zastopa pooblaščeni odvetnik, ki ga je imenovala osumljena ali obdolžena oseba ali država.“
Nemško pravo
14      Člen 84b Gesetz über internationale Rechtshilfe in Strafsachen (zakon o mednarodni pravni pomoči v kazenskih zadevah) v različici, objavljeni 27. junija 1994 (BGBl. 1994 I, str. 1537), kakor je bil spremenjen z zakonom z dne 19. decembra 2022 (BGBl. 2022 I, str. 2632) (v nadaljevanju: IRG), naslovljen „Dodatni pogoji za dopustnost“, določa:
„(1)      Izvršitev ni dopustna, če:
[…]
2.      obsojena oseba ni bila osebno navzoča na sojenju, v katerem je bila
izdana sodba,
[…]
(3)      Z odstopanjem od odstavka 1, točka 2, je izvršitev dopustna tudi, če:
1.      je bila obsojena oseba pravočasno
(a)      osebno povabljena na sojenje, ki se je zaključilo s sodbo, ali
(b)      dejansko kako drugače uradno obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, ki se je zaključilo s sodbo, in sicer tako, da je mogoče nedvoumno sklepati, da je bila obsojena oseba seznanjena z načrtovanim sojenjem, in
(c)      obveščena, da se sodba lahko izreče, če se sojenja ne udeleži,
[…]
3.      je obsojena oseba, ki je bila seznanjena z načrtovanim sojenjem, pooblastila odvetnika, da jo zastopa na sojenju, in jo je ta odvetnik na sojenju dejansko zastopal.
(4)      Z odstopanjem od odstavka 1, točka 2, je izvršitev poleg tega dopustna, če obsojena oseba po vročitvi sodbe
1.      izrecno izjavi, da ne izpodbija sodbe, ali
2.      ne zahteva ponovnega sojenja ali vloži pritožbe v ustreznem roku.
Obsojena oseba mora biti predhodno izrecno obveščena o pravici do ponovnega sojenja ali do vložitve pritožbe, pri čemer bo imela pravico sodelovati v postopku, ki ji bo omogočil, da se vsebina zadeve skupaj z novimi dokazi ponovno preuči in ki lahko privede do spremembe prvotne sodbe.“
Postopek v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
15      Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (regionalno sodišče v Zieloni Góri, Poljska) je s sodbo z dne 5. avgusta 2019 SO obsodilo na kazen odvzema prostosti enega leta zaradi članstva v hudodelski združbi.
16      Sąd Apelacyjny w Poznaniu (višje sodišče v Poznanu, Poljska) je s sodbo z dne 24. marca 2022 zavrnilo pritožbo, ki jo je zoper to sodbo vložil zagovornik SO.
17      Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (regionalno sodišče v Zieloni Góri) je z odločbo z dne 30. januarja 2023 ugodilo predlogu SO za to, naj se kazen odvzema prostosti izvrši v Nemčiji, in sicer iz razloga, da je nemški državljan, da je središče njegovih interesov v Berlinu (Nemčija) in da njegova družina prav tako živi v tej državi članici.
18      Navedeno sodišče je z dopisom z dne 2. februarja 2023, ki so mu bili priloženi ta odločba, potrdilo iz člena 4(1) Okvirnega sklepa 2008/909, sodba z dne 5. avgusta 2019, izdana na prvi stopnji, in sodba z dne 24. marca 2022, izdana v pritožbenem postopku, ter obvestilo o predlogu SO v poljskem in nemškem jeziku, Staatsanwaltschaft Berlin (državno tožilstvo v Berlinu, Nemčija) kot pristojni nemški organ pozvalo, naj prevzame izvršitev kazni, izrečene SO.
19      Državno tožilstvo v Berlinu je nato pri senatu za izvršitev kazni pri Landgericht Berlin (deželno sodišče v Berlinu, Nemčija) predlagalo, naj izvršitev kazni odvzema prostosti, naložene s sodbo z dne 5. avgusta 2019, razglasi za dopustno.
20      SO je pred tem senatom za izvršitev kazni nasprotoval predlogu državnega tožilstva v Berlinu, pri čemer je zlasti trdil, da je bil osebno navzoč le na dveh od 28 obravnav sojenja na Poljskem, ki naj bi na prvi stopnji potekalo več kot štiri leta in pol, in da prav tako ni bil osebno navzoč na obravnavi v pritožbenem postopku. SO trdi, da ne ve, ali ga je 26 drugih dni, na katere je potekala glavna obravnava na prvi stopnji, in na sojenju v pritožbenem postopku zastopal zagovornik.
21      Navedeni senat za izvršitev kazni je od Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (regionalno sodišče v Zieloni Góri) zahteval dodatne informacije, nakar je navedeno sodišče v dopisu z dne 31. julija 2023 navedlo, da se je SO na prvi stopnji udeležil treh narokov glavne obravnave v letih 2012 in 2014, podal pripombe o vsebini zadeve in predlagal, da se ostali naroki v primeru njegovega izostanka opravijo v njegovi nenavzočnosti. SO naj bi bil poučen o pravici biti navzoč na sojenju in o obveznosti, da sporoči vsako spremembo naslova za vabljenje in za to navede naslov na Poljskem. SO pa naj v pritožbenem postopku ne bi bil navzoč, vendar naj bi uporabil pomoč zagovornika, ki naj bi bil navzoč na obravnavah na obeh stopnjah. Navzočnost obdolženca v pritožbenem postopku, tako kot navzočnost zagovornika, naj v poljskem pravu ne bi bila obvezna. Vabilo na obravnavo v pritožbenem postopku naj bi bilo vročeno na poljski naslov, ki ga je SO določil za sprejem vročitev, naslovljenih nanj, in sicer na naslov odvetniške pisarne njegovega zagovornika.
22      Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (regionalno sodišče v Zieloni Góri) je z dopisom z dne 19. septembra 2023 na podlagi nove zahteve senata za izvršitev kazni pri Landgericht Berlin (deželno sodišče v Berlinu) predložilo dodatne informacije v zvezi s postopkom na prvi stopnji.
23      Senat za izvršitev kazni pri Landgericht Berlin (deželno sodišče v Berlinu) je z odločbo z dne 24. novembra 2023 zavrnil predlog državnega tožilstva v Berlinu, naj se izvršitev kazenske sankcije SO v Nemčiji razglasi za dopustno, ker glede na informacije, ki jih je predložilo Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (regionalno sodišče v Zieloni Góri), SO ni bil vabljen na nekatere obravnave v postopku, pri čemer je bilo pojasnjeno, da ni razvidno niti, da so se procesna dejanja, opravljena na teh obravnavah v postopku na prvi stopnji, nanašala le na soobdolžence niti, da je bil SO s temi informacijami seznanjen drugače. Prav tako naj ga na njih ne bi zastopal zagovornik.
24      Državno tožilstvo v Berlinu je zoper to odločbo vložilo pritožbo pri Kammergericht (višje deželno sodišče v Berlinu, Nemčija), ki je predložitveno sodišče. V utemeljitev te pritožbe trdi, da navzočnost SO na posameznih narokih, na katerih se je izrekel o zadevi in predlagal, naj se naroki izvedejo tudi v njegovi nenavzočnosti, zadostuje, ker naj bi se avtonomno odločil, da se naslednjih narokov ne bo udeležil. Poleg tega naj bi SO po svojem zagovorniku pri Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (regionalno sodišče v Zieloni Góri) sam predlagal izvršitev kazenske sankcije v Nemčiji in se s tem odpovedal varstvu na podlagi člena 84b(1), točka 2, IRG.
25      V skladu z izjavo zagovornika SO naj ta ne bi bil seznanjen s pritožbenim postopkom. Na njegov naslov v Nemčiji naj ne bi prejel vabila. Zato naj tudi ne bi mogel dati pooblastila ad litem za zastopanje na tem sojenju, tako da bi bil seznanjen z obravnavo, ki je bila zanj določena.
26      Na podlagi poziva predložitvenega sodišča je zagovornik, ki je SO zastopal pred poljskimi sodišči, v izjavi z dne 28. februarja 2024 navedel, da njegovo pooblastilo velja tako za postopek na prvi kot tudi za postopek na drugi stopnji, da je SO kot poljski naslov za vročanje navedel naslov njegove odvetniške pisarne, na katerega so se mu lahko na podlagi poljskega prava veljavno vročali dopisi, ter da ga je v pritožbenem postopku kot njegov substitut zastopala druga odvetnica. Da SO ni obvestil o datumu obravnave, naj bi bilo možno, ker naj njegova navzočnost na sojenju ne bi bila obvezna in ker naj bi ga nadomeščala druga odvetnica.
27      Na prvem mestu, predložitveno sodišče se sprašuje, ali vabilo, ki je bilo vročeno pooblaščencu, ki ga je oseba, ki je bila obsojena v nenavzočnosti, določila za sprejem vročitev, izpolnjuje pogoje iz člena 9(1)(i)(i), prva alinea, Okvirnega sklepa 2008/909, tako da bi moralo priznati in izvršiti sodbo, s katero je bila ta oseba obsojena.
28      V zvezi s tem navedeno sodišče meni, da je treba pojem „sojenje, ki se je zaključilo z odločbo“ iz člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909 razumeti enako kot enak pojem iz člena 4a Okvirnega sklepa 2002/584, ki ga je Sodišče že razlagalo v sodbah z dne 10. avgusta 2017, Tupikas (C‑270/17 PPU, EU:C:2017:628), in z dne 21. decembra 2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Obsodba v nenavzočnosti) (C‑397/22, EU:C:2023:1030), ker imata ti določbi enako besedilo, ker sta bili spremenjeni z istim okvirnim sklepom in ker ni nobenega razloga za različno obravnavanje primerov predaje zaradi izvršitve evropskega naloga za prijetje in primerov prevzema izvršitve obsodilne sodbe. Ta pojem naj bi se torej moral, kadar je kazenski postopek sestavljen iz več stopenj, nanašati le na stopnjo, na kateri je bilo po ponovni – dejanski in pravni – vsebinski presoji zadeve dokončno odločeno o krivdi zadevne osebe in o naložitvi kazenske sankcije. V obravnavani zadevi naj bi šlo za obravnavo v pritožbenem postopku z dne 24. marca 2022 pred Sąd Apelacyjny w Poznaniu (višje sodišče v Poznanu), in ne za postopek na prvi stopnji, ki ga je upošteval senat za izvršitev kazni pri Landgericht Berlin (deželno sodišče v Berlinu).
29      Predložitveno sodišče se nagiba k mnenju, da je nikalen odgovor na postavljeno vprašanje razviden iz sodb z dne 24. maja 2016, Dworzecki (C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346), in z dne 21. decembra 2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Obsodba v nenavzočnosti), C‑397/22, EU:C:2023:1030), ki se nanašata na določbo z enakim besedilom iz člena 4a(1)(a)(i) Okvirnega sklepa 2002/584, v katerih je Sodišče razsodilo, da vabilo, predano odrasli osebi, ki je del gospodinjstva zadevne osebe, ki se je zavezala, da ga bo predala zadevni osebi, izpolnjuje pogoje iz te določbe le, če je na podlagi evropskega naloga za prijetje mogoče ugotoviti, ali in, po potrebi, kdaj je ta oseba to vabilo dejansko predala zadevni osebi. Odreditveni pravosodni organ bi moral torej v evropskem nalogu za prijetje navesti elemente, na podlagi katerih je lahko ugotovil, da je zadevna oseba dejansko uradno prejela informacije o datumu in kraju sojenja. Ta sodna praksa naj bi se lahko uporabila za potrdilo iz člena 4(1) Okvirnega sklepa 2008/909/PNZ, ki v obravnavanem primeru ne vsebuje takih informacij.
30      Vendar naj bi se dejansko stanje spora o glavni stvari razlikovalo od dejanskega stanja, ki je bilo obravnavano v zadevah, v katerih sta bili izdani ti sodbi, ker je v obravnavani zadevi SO osebo, ki je sprejela zadevno vročitev, pri pristojnih sodnih organih izrecno imenoval kot pooblaščenca za sprejemanje vročitev, tako da je navedel njen naslov kot naslov, na katerem je bilo mogoče opraviti take vročitve. Iz tega naj bi bilo mogoče sklepati, da je SO želel, da se vročitve pooblaščencu, pooblaščenemu za njihovo sprejemanje, obravnavajo enako kot vročitve, ki so bile opravljene njemu.
31      Na drugem mestu, predložitveno sodišče v primeru nikalnega odgovora na prvo vprašanje meni, da je treba preučiti, ali je bila oseba, ki je bila obsojena v nenavzočnosti, v pritožbenem postopku zastopana na način, ki izključuje razlog za zavrnitev priznanja in izvršitve sodbe, s katero je bila obsojena. Zato želi izvedeti, ali so pogoji za uporabo člena 9(1)(i)(ii) Okvirnega sklepa 2008/909 izpolnjeni, če ta oseba takrat, ko je zagovorniku dala pooblastilo za zastopanje, ni bila seznanjena z datumom sojenja, ampak zgolj z dejstvom, da bo sojenje potekalo.
32      Navedeno sodišče izpostavlja, da mora biti v skladu s to določbo obravnava razpisana pred podelitvijo pooblastila zagovorniku. Vendar naj to ne bi nujno veljalo za pritožbeni postopek. Navedeno sodišče namreč navaja, da praviloma oseba, ki je obsojena na prvi stopnji, svojega zagovornika, ko mu naroči, naj vloži pritožbo, tudi pooblasti za zastopanje na sojenju v pritožbenem postopku, tudi za primer, da na sojenju ne bo navzoča, če je to na podlagi nacionalnega prava dopustno in če navzočnost te osebe na sojenju v pritožbenem postopku ni zahtevana. Isto sodišče ugotavlja, da navedena oseba z gotovostjo ve, da bo potekalo sojenje v pritožbenem postopku, ker vlaga pritožbo, ni pa še seznanjena z natančnim datumom, na katerega bo pritožbeno sodišče razpisalo obravnavo.
33      Predložitveno sodišče meni, da že zgolj seznanjenost s tem, da bo potekalo sojenje v pritožbenem postopku, zadostuje, ker se lahko v nadaljevanju postopka izključno oseba, ki je bila na prvi stopnji obsojena v nenavzočnosti
in ki je vložila pritožbo, odloči, ali bo ohranjala stik s sodiščem in svojim zagovornikom, da bi lahko izvedela za datum tega sojenja v pritožbenem postopku.
34      Predložitveno sodišče dodaja, da tudi če zagovornik brez vednosti stranke vloži pritožbo, če nima stika z njo in želi preventivno paziti na pritožbeni rok, se pritožbeni postopek ne bo nadaljeval brez posveta z zadevno osebo in njene potrditve. Zato navedeno sodišče na podlagi tega, da sta izbrani
zagovornik in zagovornica kot njegov substitut prišla na Sąd Apelacyjny w Poznaniu (višje sodišče v Poznanu), sklepa, da je bil posvet s SO opravljen in je bil ta torej zagotovo seznanjen z bližajočim se sojenjem v pritožbenem postopku, tudi če bi se izkazalo, da datum tega sojenja ob posvetu še ni bil določen.
35      Na tretjem mestu, če bi bil odgovor na prvo vprašanje nikalen in bi bilo na drugo vprašanje odgovorjeno tako, da je moral biti datum sojenja že določen in mora biti zadevna oseba ob podelitvi pooblastila zagovorniku s tem seznanjena, predložitveno sodišče navaja, da prevzem izvršitve kazenske sankcije na podlagi člena 84b(1), točka 2, IRG ne bi bil dopusten, ker se odstopanje iz člena 84b(3), točka 3, IRG, s katerim se v nemško pravo prenaša člen 9(1)(i)(ii) Okvirnega sklepa 2009/909, ne bi uporabilo.
36      Vendar navedeno sodišče ugotavlja, da medtem ko
člen 9(1) Okvirnega sklepa 2008/909 pristojnemu organu države članice izvršiteljice podeljuje diskrecijsko pravico, člen 84b(1), točka 2, IRG določa absolutni razlog za zavrnitev priznanja in izvršitve. Navedeno sodišče meni, da te določbe
ne more razlagati contra legem, torej tako, da ima pri preizkusu razloga za zavrnitev diskrecijsko pravico, ki presega izjeme iz člena 84b(3) in (4) IRG.
37      Predložitveno sodišče navaja, da če bi imelo tako diskrecijsko pravico, bi se prevzem izvršitve kazenske sankcije štel za dopusten. SO naj namreč, čeprav je vložil pritožbo, ne bi ohranjal zadostnega stika s poljskimi pravosodnimi organi in s svojim zagovornikom, čigar naslov pisarne je navedel kot naslov za vročanje. Očitno torej ni imel posebnega razloga za to, da bi se sam udeležil sojenja v pritožbenem postopku. Poleg tega naj bi SO sam zaprosil za prevzem izvršitve njegove kazenske sankcije v Nemčiji. Ob upoštevanju teh okoliščin navedeno sodišče ne vidi legitimnega interesa SO za zavrnitev izvršitve njegove kazenske sankcije v tej državi članici.
38      Zato navedeno sodišče sprašuje Sodišče o združljivosti nemške zakonodaje z načelom primarnosti prava Unije, tudi če bi bilo mogoče odgovor v smislu nezdružljivosti izpeljati iz sodbe z dne 21. decembra 2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Obsodba v nenavzočnosti) (C‑396/22, EU:C:2023:1029), v kateri je Sodišče razsodilo, da nemško pravo ni združljivo s členom 4a(1) Okvirnega sklepa 2002/584, katerega besedilo je enako členu 9(1) Okvirnega sklepa 2008/909.
39      Na četrtem mestu, predložitveno sodišče se sprašuje, ali se lahko oseba, ki je bila obsojena v nenavzočnosti, odpove varstvu, ki izhaja iz člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909, in če je odgovor pritrdilen, ali predlog, ki ga je ta oseba naslovila na pristojni organ države članice izdajateljice, naj se njena kazenska sankcija izvrši v njeni izvorni državi članici, pomeni tako odpoved.
40      Ravnanje SO naj bi bilo v obravnavani zadevi protislovno, ker je na eni strani na Poljskem, ne da bi izrazil pridržke ali ugovore zoper obsodbo, predlagal, naj se njegova kazen izvrši v Nemčiji, na drugi strani pa v tej državi članici v fazi te izvršitve v zvezi s tem podaja ugovore. Predložitveno sodišče meni, da bi bilo treba to okoliščino upoštevati v okviru izvrševanja diskrecijske pravice, ki bi jo moralo imeti pri priznanju in izvršitvi sodbe, s katero je bila oseba obsojena v nenavzočnosti. Vendar naj mu nacionalno pravo ne bi priznavalo take diskrecijske pravice.
41      Čeprav Okvirni sklep 2008/909 ne vsebuje nobene pravne podlage, iz katere bi lahko sklepalo, da se lahko oseba, ki je bila obsojena v nenavzočnosti, odpove varstvu, ki izhaja iz člena 9(1)(i) tega okvirnega sklepa, navedeno sodišče ugotavlja, da se ta določba nanaša na primer, v katerem se lahko ta oseba s svojim ravnanjem v postopku odloči, ali se želi sklicevati na varstvo pred priznanjem in izvršitvijo odločbe, izdane v njeni nenavzočnosti. Točka (iii) navedene določbe naj bi namreč določala možnost, da se navedena oseba odpove izpodbijanju take odločbe. Če bi bila izvršljivost te odločbe v tem smislu lahko odvisna od volje osebe, ki je bila obsojena v nenavzočnosti, bi bilo mogoče priznati tudi, da je nadaljevanje izvršitve navedene odločbe odvisno od te volje, ki naj bi jo v obravnavanem primeru izrazil SO, ko je Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (regionalno sodišče v Zieloni Góri) predlagal, naj se njegova kazen izvrši v Nemčiji.
42      V teh okoliščinah je Kammergericht (višje deželno sodišče v Berlinu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.      Ali vabilo, vročeno pooblaščencu za vročitve na nacionalnem ozemlju, ki ga je imenoval obsojenec, izpolnjuje zahteve iz člena 9(1)(i)(i), prva alinea, Okvirnega sklepa [2008/909]?
2.      Ali je treba člen 9(1)(i)(ii) Okvirnega sklepa [2008/909] razlagati tako, da mora biti sojenje ob podelitvi pooblastila že načrtovano in mora biti zadevna oseba seznanjena z načrtovanim datumom, ali zadostuje, če zadevna oseba pooblastilo podeli ali ga potrdi, ko z gotovostjo ve, da bo potekalo sojenje?
3.      Ali je združljivo s primarnostjo prava Unije, da je nemški zakonodajalec v členu 84b(1), točka 2, [IRG] obsodbo na podlagi sojenja v nenavzočnosti določil kot absoluten razlog za nedopustnost [predloga za izvršitev], čeprav je ta okoliščina v skladu s členom 9(1)(i) Okvirnega sklepa [2008/909] le fakultativni razlog za neizvršitev?
4.      Ali se lahko zadevna oseba odpove varstvu, ki izhaja iz člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa [2008/909], in s tem izvršitev sodbe, izrečene v nenavzočnosti, omogoči tudi, če pogoji iz člena 9(1)(i), točke od (i) do (iii), [tega o]kvirnega sklepa niso izpolnjeni? Ali predlog izvršitve v izvorni državi, podan pri pristojnem organu države izdajateljice, pomeni tako odpoved?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Uvodne ugotovitve
43      Opozoriti je treba, da Okvirni sklep 2008/909, tako kot Okvirni sklep 2002/584, na kazenskem področju konkretizira načeli medsebojnega zaupanja in vzajemnega priznavanja. Ta okvirni sklep krepi pravosodno sodelovanje v zvezi s priznavanjem in izvrševanjem sodb v kazenskih zadevah, kadar so bile osebe v drugi državi članici obsojene na zaporno kazen ali ukrep, ki vključuje odvzem prostosti, da bi se olajšala njihova socialna rehabilitacija (sodba z dne 4. septembra 2025, C. J. (Izvrševanje kazenske sankcije na podlagi ENP), C‑305/22, EU:C:2025:665, točka 45 in navedena sodna praksa).
44      V skladu s členom 3(1) Okvirnega sklepa 2008/909 je njegov namen določiti pravila, na podlagi katerih lahko država članica zaradi lažje socialne rehabilitacije obsojene osebe prizna sodbo in izvrši kazensko sankcijo, ki jo je izreklo sodišče druge države članice.
45      Člen 4(1)(a) Okvirnega sklepa 2008/909 za to določa možnost, da se sodba skupaj s potrdilom, katerega vzorec je v Prilogi I k temu okvirnemu sklepu, posreduje državi članici državljanstva obsojene osebe, na ozemlju katere živi.
46      V tem okviru člen 8(1) Okvirnega sklepa 2008/909 določa, da mora pristojni organ države članice izvršiteljice načeloma ugoditi zahtevi za priznanje sodbe in izvršitev zapornih kazni ali ukrepov, ki vključujejo odvzem prostosti, izrečenih v drugi državi članici, ki mu je bila posredovana v skladu s členoma 4 in 5 tega okvirnega sklepa. Načeloma lahko tako zahtevo zavrne le iz razlogov za nepriznanje in neizvršitev, ki so taksativno našteti v členu 9 navedenega okvirnega sklepa (sodba z dne 9. novembra 2023, Staatsanwaltschaft Aachen, C‑819/21, EU:C:2023:841, točka 20).
47      Natančneje, v skladu s členom 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909, na katerega se nanaša predlog za sprejetje predhodne odločbe, lahko pristojni organ države članice izvršiteljice zavrne priznanje sodbe in izvršitev kazenske sankcije, če v skladu s potrdilom iz člena 4 tega okvirnega sklepa zadevna oseba ni bila osebno navzoča na sojenju, ki se je zaključilo z zadevno odločbo.
48      Glede tega je treba opozoriti, da je Sodišče v zvezi s členom 4a Okvirnega sklepa 2002/584 razsodilo, da je treba pojem „sojenje, ki se je zaključilo z odločbo“ v smislu te določbe razumeti tako, da pomeni postopek, v katerem je bila izdana sodna odločba, s katero je bila oseba, katere predaja se zahteva v okviru izvršitve evropskega naloga za prijetje, pravnomočno obsojena (glej zlasti sodbo z dne 21. decembra 2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Obsodba v nenavzočnosti), C‑396/22, EU:C:2023:1031, točka 29 in navedena sodna praksa).
49      Natančneje, v zvezi s primerom, kot je ta v postopku v glavni stvari, v katerem je postopek potekal na dveh zaporednih stopnjah, torej na prvi stopnji in nato v pritožbenem postopku, je Sodišče razsodilo, da je zgolj stopnja, na kateri je bila izdana odločba v fazi s pritožbo, upoštevna pri uporabi člena 4a(1) Okvirnega sklepa 2002/584, če je bila na tej stopnji izdana odločba, zoper katero ni več mogoče vložiti rednega pravnega sredstva in je bilo z njo zato v zadevi pravnomočno vsebinsko odločeno (glej zlasti sodbo z dne 21. decembra 2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Obsodba v nenavzočnosti), C‑396/22, EU:C:2023:1031, točka 32 in navedena sodna praksa).
50      Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 45 sklepnih predlogov, je to razlago pojma „sojenje, ki se je zaključilo z odločbo“ iz člena 4a(1) Okvirnega sklepa 2002/584 mogoče prenesti na člen 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909, ker imata ti določbi, ki sta bili v zadevna okvirna sklepa vstavljeni z istim aktom Unije, in sicer z Okvirnim sklepom 2009/299, zlasti s členom 2(1) oziroma členom 5(1) zadnjenavedenega sklepa, podobno ali celo enako besedilo in uresničujeta podobne cilje, ki se nanašajo zlasti na pravico zadevne osebe, da je osebno navzoča na sojenju, in na spoštovanje pravice te zadevne osebe do obrambe, kadar ni bila osebno navzoča na sojenju, ki se je zaključilo z njeno obsodbo, kot je razvidno zlasti iz uvodnih izjav 1, 4, 6 in 8 Okvirnega sklepa 2009/299.
51      Iz enakih razlogov enako velja za razlago drugih pojmov iz člena 4a(1) Okvirnega sklepa 2002/584, kot jo je Sodišče podalo v sodni praksi v zvezi s to določbo, zlasti za razlago pojmov in besednih zvez, ki so predmet točk od (a) do (c) navedene določbe in katerih izrazi natančno ustrezajo tistim iz točk od (i) do (iii) člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909, ki so predmet postavljenih vprašanj.
52      Na ta vprašanja je treba odgovoriti ob upoštevanju zgornjih uvodnih ugotovitev.
Prvo vprašanje
53      V skladu z ustaljeno sodno prakso je v okviru sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, uvedenim s členom 267 PDEU, naloga Sodišča dati nacionalnemu sodišču koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. S tega vidika mora Sodišče po potrebi preoblikovati vprašanja, ki so mu bila predložena. V zvezi s tem mora iz vseh elementov, ki jih je predložilo nacionalno sodišče, zlasti iz obrazložitve predložitvene odločbe, razbrati elemente prava Unije, ki jih je treba razložiti ob upoštevanju predmeta spora (sodba z dne 5. junija 2025, Nuratau, C‑349/24, EU:C:2025:397, točka 23 in navedena sodna praksa).
54      V obravnavani zadevi je iz besedila prvega vprašanja razvidno, da se to formalno nanaša na primer iz člena 9(1)(i)(i) Okvirnega sklepa 2008/909. Ta primer se nanaša na položaj, v katerem v skladu s potrdilom iz člena 4 tega okvirnega sklepa zadevna oseba ni bila osebno navzoča na sojenju, ki se je zaključilo z obsodilno sodbo, ampak je bila pravočasno – v
skladu s prvo alineo te določbe –
bodisi
osebno povabljena in tako obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, ki se je zaključilo s to sodbo, bodisi dejansko kako drugače uradno obveščena o predvidenem datumu in kraju tega sojenja, in sicer tako, da je mogoče nedvoumno sklepati, da je bila ta oseba seznanjena z načrtovanim sojenjem, in – v
skladu z drugo alineo navedene določbe – obveščena, da se odločba lahko izreče, če se sojenja ne udeleži.
55      Vendar iz predložitvene odločbe izhaja, da predložitveno sodišče v postopku v glavni stvari ni pozvano, naj odloči o položaju, v katerem je bila zadevna oseba obveščena, da je odločbo mogoče izdati, če se sojenja ne udeleži, ampak o položaju, v katerem je ta zadevna oseba pooblastila pravnega zastopnika in jo je ta zastopnik dejansko zastopal na sojenju, na katero se nanaša člen 9(1)(i)(ii) navedenega okvirnega sklepa.
56      Zato je treba prvo vprašanje razumeti tako, da se Sodišče prosi, naj ugotovi, ali je treba zadnjenavedeno določbo razlagati tako, da je pogoj v zvezi z seznanjenostjo z načrtovanim sojenjem, ki je določen v tej določbi, izpolnjen, kadar vabilo ni bilo vročeno neposredno zadevni osebi, ampak pravnemu zastopniku, ki ga je ta pooblastila, da jo zastopa na sojenju, in ki ga je v državi članici izdajateljici imenovala za pooblaščenca za vročitve.
57      Na podlagi člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909 lahko pristojni organ države članice izvršiteljice zavrne priznanje in izvršitev obsodilne sodbe, če glede na potrdilo iz člena 4 tega okvirnega sklepa zadevna oseba ni bila osebno navzoča na sojenju, ki se je zaključilo s to odločbo, razen če je v tem potrdilu navedeno, da zadevna oseba v skladu z drugimi procesnimi zahtevami, določenimi v nacionalnem pravu države izdajateljice, izpolnjuje pogoje za uporabo katerega od primerov iz točk (i), (ii) ali (iii) tega člena 9(1)(i).
58      Iz tega sledi, da je pristojni organ države članice izvršiteljice načeloma dolžan priznati in izvršiti obsodilno sodbo, ne glede na to, da zadevna oseba ni bila navzoča na sojenju, ki se je zaključilo s to odločbo, če so izpolnjeni pogoji za uporabo katerega od primerov iz točk (i), (ii) ali (iii) člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909 (glej po analogiji sodbo z dne 24. maja 2016, Dworzecki, C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, točka 35).
59      V vsakem od primerov iz teh točk namreč priznanje in izvršitev obsodilne sodbe ne posegata niti v pravico zadevne osebe do obrambe niti v pravici do učinkovitega pravnega sredstva in do poštenega sojenja, kot so določene v členu 47 in členu 48(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) (glej po analogiji sodbo z dne 23. marca 2023, Minister for Justice and Equality (Preklic pogojne obsodbe), C‑514/21 in C‑515/21, EU:C:2023:235, točka 73 in navedena sodna praksa), saj se za zadevno osebo v teh primerih šteje, da se je prostovoljno in nedvoumno odpovedala navzočnosti na sojenju (glej po analogiji sodbo z dne 26. februarja 2013, Melloni, C‑399/11, EU:C:2013:107, točka 52).
60      Kar natančneje zadeva člen 9(1)(i)(ii) Okvirnega sklepa 2008/909, pristojni organ države članice izvršiteljice mora priznati in izvršiti obsodilno sodbo, ne glede na to, da zadevna oseba ni bila osebno navzoča na sojenju, ki se je zaključilo s to sodbo, če je ta zadevna oseba, ki je bila seznanjena z načrtovanim sojenjem, pravočasno pooblastila pravnega zastopnika, ki ga je imenovala bodisi navedena zadevna oseba bodisi država, da jo zastopa na tem sojenju, in jo je ta zastopnik na navedenem sojenju dejansko zastopal.
61      Res je, da iz sodne prakse Sodišča v zvezi s členom 9(1)(i)(i) Okvirnega sklepa 2008/909, ki se, kot je bilo navedeno v točki 54 te sodbe, v bistvu nanaša na primer, v katerem zadevna oseba ni bila osebno navzoča na sojenju, ki se je zaključilo z njeno obsodbo, ampak je bila osebno povabljena ali je bila dejansko kako drugače uradno obveščena o predvidenem datumu in kraju tega sojenja, izhaja, da – zlasti glede na besedilo prve alinee te določbe, v skladu s katero je treba nedvoumno izkazati, da je bila ta zadevna oseba „seznanjena z načrtovanim sojenjem“ – z
okoliščino, da je bilo vabilo izročeno tretji osebi, ki se zaveže, da bo to vabilo izročila zadevni osebi, ni mogoče nedvoumno izkazati niti dejstva, da je bila zadevna oseba „dejansko“ obveščena o datumu in kraju sojenja, niti, odvisno od primera, natančnega trenutka te obvestitve (glej po analogiji sodbi z dne 24. maja 2016, Dworzecki, C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, točka 47, in z dne 21. decembra 2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Obsodba v nenavzočnosti), C‑397/22, EU:C:2023:1030, točka 31).
62      Vendar pa drugače velja, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 53 sklepnih predlogov, za položaj, v katerem je bilo vabilo vročeno pravnemu zastopniku, ki ga je zadevna oseba pooblastila, da jo zastopa na sojenju, in ki ga je v državi članici izdajateljici imenovala za pooblaščenca za vročitve.
63      To, da pristojni organ države članice izdajateljice to vabilo
pošlje na naslov pisarne pravnega zastopnika zadevne osebe, namreč pomeni, da je bila obveščena ta zadevna oseba, saj se v tem primeru šteje, da je prejela navedeno vabilo (glej po analogiji sodbo z dne 20. maja 2025, Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, točka 37 in navedena sodna praksa).
64      Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 9(1)(i)(ii) Okvirnega sklepa 2008/909 razlagati tako, da je pogoj v zvezi z seznanjenostjo z načrtovanim sojenjem, ki je določen v tej določbi, izpolnjen, kadar vabilo ni bilo vročeno neposredno zadevni osebi, ampak pravnemu zastopniku, ki ga je ta pooblastila, da jo zastopa na sojenju, in ki ga je v državi članici izdajateljici imenovala za pooblaščenca za vročitve.
Drugo vprašanje
65      Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 9(1)(i)(ii) Okvirnega sklepa 2008/909 razlagati tako, da je
uporaba
te določbe pogojena s tem, da je bila zadevna oseba seznanjena z datumom obravnave, določene za njeno sojenje, ko je pooblastila pravnega zastopnika, da jo zastopa na tem sojenju.
66      Najprej je treba poudariti, da v skladu z navedeno določbo pristojni organ države članice izvršiteljice –
v
skladu s sodno prakso, na katero je opozorjeno v točkah od 57 do 59 te sodbe – mora priznati in izvršiti obsodilno sodbo, kadar zadevna oseba ni bila osebno navzoča na sojenju, ki se je zaključilo s to odločbo, če je ta zadevna oseba v skladu z uvodno zahtevo iz te določbe, ki je bila torej seznanjena z načrtovanim sojenjem, pooblastila pravnega zastopnika, ki ga je imenovala bodisi navedena zadevna oseba bodisi država, da jo zastopa na tem sojenju, in jo je ta zastopnik na navedenem sojenju dejansko zastopal.
67      Za odgovor na drugo vprašanje je zato treba določiti obseg uvodne zahteve iz točke (ii)
člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909 v zvezi z seznanjenostjo zadevne osebe z načrtovanim sojenjem, ki je ob neobstoju napotitve na nacionalno pravo držav članic avtonomen pojem prava Unije, ki ga je treba na ozemlju Evropske unije razlagati enotno (glej po analogiji sodbo z dne 24. maja 2016, Dworzecki, C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, točke od 28 do 31).
68      Glede tega je treba opozoriti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst in cilje, ki se uresničujejo z ureditvijo, katere del je (sodbi z dne 17. novembra 1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, točka 12, in z dne 4. septembra 2025, Casa Judeţeană de Asigurări de Sănătate Mureș in drugi, C‑489/23, EU:C:2025:651, točka 31).
69      V zvezi z besedilom člena 9(1)(i)(ii) Okvirnega sklepa 2008/909 je treba navesti, da na podlagi besedila te določbe v različnih jezikovnih različicah ni mogoče nedvoumno ugotoviti, ali se z navedeno določbo za njeno uporabo zahteva, da je bila zadevna oseba seznanjena s točnim datumom obravnave, predvidene za sojenje, ki se je zaključilo z njeno obsodbo.
70      Natančneje, čeprav italijanska različica člena 9(1)(i)(ii) tega okvirnega sklepa izrecno vsebuje tako zahtevo, se v nekaterih različicah, kot sta angleška in francoska, zahteva le „seznanjenost z načrtovanim sojenjem“, medtem ko druge, kot sta nemška in madžarska, zahtevajo „seznanjenost s predvideno obravnavo“ ali, kot so različice v češkem, poljskem in švedskem jeziku, „seznanjenost z načrtovano obravnavo“.
71      Čeprav bi ti različni izrazi res lahko kazali na to, da je morala biti zadevna oseba, kot je izrecno določeno v italijanski različici te določbe, seznanjena s točnim datumom obravnave, predvidene za sojenje, ki se je zaključilo z njeno obsodbo, pa v skladu z ustaljeno sodno prakso formulacija določbe prava Unije, ki se uporablja v eni od jezikovnih različic, ne more biti edina podlaga za razlago te določbe oziroma ne more imeti prednosti pred drugimi jezikovnimi različicami. Določbe prava Unije je treba namreč razlagati in uporabljati enotno, ob upoštevanju različic v vseh jezikih Unije. V primeru razhajanj med različnimi jezikovnimi različicami besedila prava Unije je tako treba zadevno določbo razlagati glede na kontekst in namen ureditve, katere del je (glej v tem smislu sodbo z dne 23. oktobra 2025, Naturvårdsverke (Obdelava odpadkov po prevzemu nazaj), C‑221/24 in C‑222/24, EU:C:2025:818, točka 45 in navedena sodna praksa).
72      Glede tega je treba v zvezi s kontekstom, v katerega se umešča točka (ii)
člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909, ugotoviti, da točka (i) te določbe zahteva, da je bila zadevna oseba bodisi osebno povabljena in tako obveščena o „predvidenem datumu in kraju sojenja“, ki se je zaključilo s to odločbo, ali da je bila dejansko kako drugače uradno obveščena o „predvidenem datumu in kraju sojenja“, in sicer tako, da je mogoče nedvoumno sklepati, „da je bila ta oseba seznanjena z načrtovanim sojenjem“
73      Tako je treba ugotoviti, da je iz samega besedila člena 9(1)(i)(i) tega okvirnega sklepa razvidno, da izraz „seznanjena z načrtovanim sojenjem“ iz te določbe zahteva, da je bila zadevna oseba obveščena o datumu obravnave in kraju, ki sta bila določena za sojenje, ki se je zaključilo z njeno obsodbo.
74      V okviru kontekstualne razlage se zdi, da je iz tega mogoče sklepati, da se lahko ujemajoči uvodni zahtevi iz točke (ii) tega člena 9(1)(i) zaradi doslednosti prizna enak obseg, tako da je treba to določbo razlagati tako, da zahteva, da je bila zadevna oseba obveščena o datumu obravnave in kraju, ki sta bila določena za sojenje, ki se je zaključilo z njeno obsodbo.
75      To razlago potrjujejo določbe Direktive 2016/343, ki določa minimalna pravila glede nekaterih elementov kazenskih postopkov, med katerimi je „pravica biti navzoč na sojenju“, zlasti njen člen 8(2), ki je upošteven kontekstualni element za razlago člena 9(1)(i) tega okvirnega sklepa zaradi funkcionalne povezave med tema določbama (glej v tem smislu sodbo z dne 16. januarja 2025, VB II (Informacije o pravici do novega sojenja), C‑400/23, EU:C:2025:14, točka 48).
76      Glede tega je treba opozoriti, da lahko v skladu s členom 8(2) Direktive 2016/343 države članice določijo, da lahko sojenje, na podlagi katerega se lahko izda odločba, s katero se ugotovi, ali je osumljena ali obdolžena oseba kriva ali nedolžna, poteka brez navzočnosti te osebe, če, v skladu s točko (a), je bila osumljena ali obdolžena oseba pravočasno obveščena o sojenju in o posledicah izostanka ali, v skladu s točko (b), osumljeno ali obdolženo osebo, ki je bila o sojenju obveščena, zastopa pooblaščeni odvetnik, ki ga je imenovala ta osumljena ali obdolžena oseba ali država.
77      Sodišče pa je razsodilo, da člen 8(2) Direktive 2016/343 daje poseben pomen obveščanju zadevne osebe, saj vsako možnost izvedbe sojenja v nenavzočnosti izrecno pogojuje s tem, da je bila ta oseba o sojenju obveščena. Sodišče je zlasti z opiranjem na uvodno izjavo 36 te direktive pojasnilo, da pogoj – določen tako v točki (a) kot v točki (b) tega člena 8(2) – da je morala biti zadevna oseba obveščena o sojenju, zahteva, da je ta oseba obveščena o datumu obravnave in kraju, ki sta določena za to sojenje, tako da se ji omogoči seznanitev z navedenim sojenjem (glej v tem smislu sodbo z dne 15. septembra 2022, HN (Sojenje obtožencu, ki je bil odstranjen z ozemlja), C‑420/20, EU:C:2022:679, točki 51 in 52).
78      Teleološka razlaga točke (ii)
člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909 prav tako potrjuje razlago, v skladu s katero uvodna zahteva iz te točke (ii) pomeni, da je morala biti zadevna oseba obveščena o datumu obravnave in kraju, ki sta bila določena za sojenje, ki se je zaključilo z njeno obsodbo.
79      Kot namreč izrecno izhaja iz člena 1 Okvirnega sklepa 2009/299 v povezavi z uvodnima izjavama 1 in 15 tega sklepa, je namen tega člena 9(1)(i) – s tem, da natančneje določa opredelitev skupnih razlogov za izvršitev obsodilne sodbe, čeprav zadevna oseba ni bila navzoča na sojenju – varovati pravico te osebe, da je osebno navzoča v kazenskem postopku, ki poteka zoper njo, ki je bistveni element pravice do obrambe in je na splošno bistvenega pomena pri spoštovanju pravice do poštenega sojenja, določene v členu 47, drugi in tretji odstavek, ter členu 48 Listine, hkrati pa izboljšuje vzajemno priznavanje sodnih odločb med državami članicami (glej v tem smislu in po analogiji sodbo z dne 23. marca 2023, Minister for Justice and Equality (Preklic pogojne obsodbe),
C‑514/21 in C‑515/21, EU:C:2023:235, točki 50 in 60 ter navedena sodna praksa).
80      Razlaga člena 9(1)(i)(ii) Okvirnega sklepa 2008/909, v skladu s katero je morala biti zadevna oseba obveščena o datumu obravnave in kraju, ki sta bila določena za njeno sojenje, pa spodbuja uresničevanje teh ciljev, ker omogoča zadevni osebi, da je osebno navzoča, če to želi, do trenutka, ko bo sojenje dejansko potekalo, ali ker podredno omogoča, da se preveri, ali se je ta oseba prostovoljno in nedvoumno odpovedala navzočnosti na tem sojenju.
81      V tem okviru je treba še pojasniti, da v nasprotju s tem, kar bi lahko izhajalo iz besedila člena 9(1)(i)(ii) Okvirnega sklepa 2008/909, te določbe ni mogoče razumeti tako, da se z njo zahteva, da je zadevna oseba
o datumu obravnave in kraju, ki sta določena za njeno sojenje, obveščena, preden ta oseba pooblasti pravnega zastopnika, da jo zastopa na sojenju, sicer bi bile, kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 106 sklepnih predlogov, naložene pretirane formalne zahteve, kot je potreba po potrditvi ali podaljšanju tega pooblastila za pritožbeni postopek, čeprav je bilo navedeno pooblastilo sprva dano za celoten postopek.
82      Ker je namreč namen take obvestitve zadevni osebi omogočiti, da je osebno navzoča na sojenju, ni pomembno, ali je bila o tem obveščena pred ali po tem, ko je pooblastila pravnega zastopnika. Poleg tega je treba ugotoviti, da kadar zadevna oseba pooblasti pravnega zastopnika, da vloži pritožbo in jo zastopa v okviru zadevnega postopka, je to pooblastilo nujno dano pred obvestitvijo o predvidenem datumu in kraju pritožbenega postopka, ki po definiciji v tej fazi še nista znana.
83      Iz navedenega tako izhaja, da se z uvodno zahtevo iz točke (ii)
člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909 zahteva, da je bila zadevna oseba pravočasno obveščena o datumu obravnave in kraju, ki sta določena za to sojenje, pri čemer ni pomembno, ali je bila o tem obveščena pred ali po tem, ko je pooblastila pravnega zastopnika, da jo zastopa na sojenju.
84      Zato je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 9(1)(i)(ii) Okvirnega sklepa 2008/909 razlagati tako, da je uporaba te določbe pogojena s tem, da je bila zadevna oseba pravočasno obveščena o datumu obravnave, določene za njeno sojenje, ne pa s tem, da je bila ta zadevna oseba o tem obveščena pred pooblastitvijo pravnega zastopnika, da jo zastopa na tem sojenju.
Tretje vprašanje
85      Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki pristojnemu organu države članice izvršiteljice nalaga, da zavrne priznanje in izvršitev obsodilne sodbe, izrečene v državi članici izdajateljici, kadar pogoji za uporabo primerov iz točk od (i) do (iii) te določbe niso izpolnjeni.
86      To vprašanje je v okviru postopka v glavni stvari koristno le, če bi predložitveno sodišče ob upoštevanju odgovora na drugo vprašanje ugotovilo, da pogoji za uporabo primera iz točke (ii)
člena 9(1)(i) tega okvirnega sklepa v okoliščinah zadeve v glavni stvari niso izpolnjeni.
87      Iz samega besedila tega člena 9(1)(i), zlasti iz navedbe, da izvršitveni pravosodni organ „lahko“ zavrne priznanje in izvršitev zadevne obsodilne sodbe, je razvidno, da ima pristojni organ države članice izvršiteljice možnost zavrniti priznanje in izvršitev obsodilne sodbe, če zadevna oseba ni bila osebno navzoča na sojenju, ki se je zaključilo s to sodbo, razen če je v potrdilu iz člena 4 tega okvirnega sklepa navedeno, da so izpolnjeni pogoji za uporabo primerov iz točk (i), (ii) in (iii) člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909 (glej po analogiji sodbo z dne 21. decembra 2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Obsodba v nenavzočnosti), C‑396/22, EU:C:2023:1029, točki 38 in 39 ter navedena sodna praksa).
88      Ta člen 9(1)(i) tako omejuje možnost zavrnitve priznanja in izvršitve obsodilne sodbe s tem, da natančno in enotno našteva pogoje, pod katerimi priznanja in izvršitve take sodbe, izdane na podlagi sojenja, na katerem zadevna oseba ni bila osebno navzoča, ni mogoče zavrniti (glej po analogiji sodbo z dne 23. marca 2023, Minister for Justice and Equality (Preklic pogojne obsodbe), C‑514/21 in C‑515/21, EU:C:2023:235, točka 49 in navedena sodna praksa)
89      Iz tega sledi, kot je razvidno iz točke 58 te sodbe, da pristojni organ države članice izvršiteljice mora priznati in izvršiti obsodilno sodbo, čeprav zadevna oseba ni bila navzoča na sojenju, ki se je zaključilo z zadevno odločbo, če so izpolnjeni pogoji za uporabo katerega od primerov iz točk (i), (ii) oziroma (iii) tega člena 9(1)(i).
90      Po tem pojasnilu je treba navesti, da glede na to, da člen 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909 določa fakultativni razlog za nepriznanje in neizvršitev obsodilne sodbe, lahko pristojni organ države članice izvršiteljice vsekakor –
po
tem, ko ugotovi, da, kar zadeva položaj osebe, zoper katero je bila izdana taka sodba, pogoji za uporabo primerov iz točk (i), (ii) ali (iii) te določbe niso izpolnjeni – upošteva
vse okoliščine posameznega primera, zlasti ravnanje te osebe, na podlagi katerih se lahko prepriča, da priznanje in izvršitev te sodbe ne povzročita kršitve pravice navedene osebe do obrambe (glej po analogiji sodbo z dne 23. marca 2023, Minister for Justice and Equality (Preklic pogojne obsodbe), C‑514/21 in C‑515/21, EU:C:2023:235, točka 76 in navedena sodna praksa).
91      V obravnavani zadevi je iz predložitvene odločbe razvidno, da nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari pristojnemu organu države članice izvršiteljice nalaga, da zavrne priznanje in izvršitev obsodilne sodbe, izrečene v državi članici izdajateljici, če pogoji za uporabo primerov iz točk (i), (ii) ali (iii) člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909 niso izpolnjeni. Ta ureditev temu organu torej odvzema polje proste presoje, da bi na podlagi okoliščin obravnavanega primera preveril, ali je kljub temu mogoče šteti, da je bila pravica zadevne osebe do obrambe spoštovana, in da bi torej odločil, da bo priznal in izvršil zadevno obsodilno sodbo.
92      V teh okoliščinah je videti, da je taka nacionalna ureditev v nasprotju s členom 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909.
93      V zvezi s tem je treba opozoriti, da je treba načelo primarnosti prava Unije razlagati tako, da nacionalnemu sodišču ne nalaga, da ne uporabi določbe nacionalnega prava, ki ni združljiva z določbami tega okvirnega sklepa, saj te nimajo neposrednega učinka. Vendar morajo organi držav članic, vključno s sodišči, kolikor je mogoče, podati skladno razlago svojega nacionalnega prava, ki jim omogoča zagotovitev rezultata, ki je združljiv s ciljem, ki se uresničuje z zadevnim okvirnim sklepom (glej po analogiji sodbo z dne 21. decembra 2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Obsodba v nenavzočnosti), C‑398/22, EU:C:2023:1031, točka 47 in navedena sodna praksa)
94      Res je namreč, da okvirni sklepi ne morejo imeti neposrednega učinka, vendar njihova zavezujoča narava za nacionalne organe držav članic povzroči obveznost, da od izteka roka za prenos teh okvirnih sklepov skladno razlagajo svoje nacionalno pravo. Ti organi so, ko uporabljajo svoje nacionalno pravo, to torej zavezani karseda razlagati glede na besedilo in namen zadevnega okvirnega sklepa, da bi se dosegel rezultat, določen v okvirnem sklepu, ne da bi se nacionalno pravo smelo razlagati contra legem. Tako se z načelom skladne razlage zahtevata upoštevanje celotnega nacionalnega prava in uporaba metod razlage, ki jih priznava to pravo, da se zagotovi polni učinek tega okvirnega sklepa in da se doseže rešitev, ki je v skladu z njegovim ciljem (sodba z dne 21. decembra 2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Obsodba v nenavzočnosti), C‑398/22, EU:C:2023:1031, točka 48 in navedena sodna praksa).
95      Iz tega sledi, da če bi predložitveno sodišče ugotovilo, da pogoji za uporabo primerov iz člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909, zlasti iz točke (ii) te določbe, niso izpolnjeni, bi moralo ob upoštevanju celotnega nacionalnega prava in z uporabo metod razlage, ki jih to pravo priznava, nacionalno ureditev iz postopka v glavni stvari razlagati, kolikor je mogoče, ob upoštevanju besedila in namena Okvirnega sklepa 2008/909, in sicer tako, da lahko na podlagi vseh okoliščin obravnavanega primera presodi, ali je kljub temu mogoče šteti, da je bila pravica zadevne osebe do obrambe spoštovana, tako da bi bilo treba priznati in izvršiti zadevno obsodilno sodbo.
96      Zato je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki pristojnemu organu države članice izvršiteljice nalaga, da zavrne priznanje in izvršitev obsodilne sodbe, izrečene v državi članici izdajateljici, kadar ni izpolnjen nobeden od pogojev za uporabo primerov iz točk od (i) do (iii) te določbe.
Četrto vprašanje
97      Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909 razlagati tako, da lahko pristojni organ države članice izvršiteljice, kadar ugotovi, da pogoji za uporabo primerov iz točk od (i) do (iii) navedene določbe niso izpolnjeni, upošteva dejstvo, da je zadevna oseba pristojnemu organu države članice izdajateljice predlagala, naj se njena kazenska sankcija izvrši v državi članici, katere državljan je in v kateri je središče njenih interesov, zato da bi odločil, da ta izvršitev ne pomeni kršitve njene pravice do obrambe.
98      V uvodu je treba pojasniti, da je v okviru postopka v glavni stvari odgovor na to vprašanje, enako kot odgovor na tretje vprašanje, koristen le, če bi predložitveno sodišče ob upoštevanju odgovora na drugo vprašanje ugotovilo, da pogoji za uporabo primera iz točke (ii)
člena 9(1)(i) tega okvirnega sklepa v okoliščinah zadeve v glavni stvari niso izpolnjeni.
99      Kot je navedeno v točkah od 57 do 59 te sodbe, člen 9(1)(i) navedenega okvirnega sklepa v točkah od (i) do (iii) določa pogoje, pod katerimi je treba šteti, da se je zadevna oseba prostovoljno in nedvoumno odpovedala navzočnosti na sojenju, tako da mora pristojni organ države članice izvršiteljice priznati in izvršiti obsodilno sodbo, izdano ob koncu takega sojenja.
100    Kot je predložitveno sodišče navedlo v svoji odločbi, lahko taka odpoved izhaja iz ravnanja zadevne osebe, če je ta v skladu s primerom iz točke (iii) tega člena 9(1)(i) izrecno navedla, da ne izpodbija odločbe, izdane na podlagi sojenja, na katerem ni bila osebno navzoča, ali če v predpisanem roku ni zahtevala ponovnega sojenja ali vložila pritožbe.
101    Vendar, kot je generalni pravobranilec navedel v točkah 129 in 130 sklepnih predlogov, dejstvo, da je zadevna oseba, kot je to v postopku v glavni stvari, pristojnemu organu države članice izdajateljice predlagala, naj se kazen, ki ji je bila izrečena na podlagi sojenja, na katerem ni bila osebno navzoča, izvrši v državi članici, katere državljan je in v kateri je središče njenih interesov, kot tako ne izpolnjuje, kot pravilno nakazuje predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem, pogojev iz te določbe, ker nič ne preprečuje zadevni osebi, da vloži tak predlog, pri čemer pa si pridrži pravico do izpodbijanja obsodilne sodbe, s katero je bila ta kazen izrečena, in do vložitve zahteve za novo sojenje.
102    Po tem pojasnilu je treba opozoriti, da je iz sodne prakse, na katero je opozorjeno v točki 90 te sodbe, razvidno, da lahko pristojni organ države članice izvršiteljice, potem ko ugotovi, da pogoji za uporabo primerov iz točk od (i) do (iii) člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909 niso izpolnjeni, upošteva druge okoliščine, na podlagi katerih se lahko prepriča, da priznanje in izvršitev zadevne obsodilne sodbe ne pomenita kršitve pravice zadevne osebe do obrambe, zlasti njeno ravnanje.
103    V teh okoliščinah zato pristojni organ države članice izvršiteljice lahko upošteva predlog, kot je ta v postopku v glavni stvari, naj se kazenska sankcija izvrši v državi članici, katere državljan je zadevna oseba in v kateri je središče njenih interesov, ko odloča, ali ta izvršitev ne pomeni kršitve njene pravice do obrambe, tako da ni treba uporabiti razloga za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909, čeprav pogoji za uporabo primerov iz točk od (i) do (iii) te določbe niso izpolnjeni.
104    Zato je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909 razlagati tako, da pristojni organ države članice izvršiteljice, kadar ugotovi, da pogoji za uporabo primerov iz točk od (i) do (iii) te določbe niso izpolnjeni, lahko upošteva dejstvo, da je zadevna oseba pristojnemu organu države članice izdajateljice predlagala, naj se njena kazenska sankcija izvrši v državi članici, katere državljan je in v kateri je središče njenih interesov, zato da bi odločil, da ta izvršitev ne pomeni kršitve njene pravice do obrambe.
Stroški
105    Ker je ta postopek za stranki iz postopka v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški navedenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
1.      Člen 9(1)(i)(ii) Okvirnega sklepa Sveta 2008/909/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009,
je treba razlagati tako, da
je pogoj v zvezi z seznanjenostjo z načrtovanim sojenjem, ki je določen v tej določbi, izpolnjen, kadar vabilo ni bilo vročeno neposredno zadevni osebi, ampak pravnemu zastopniku, ki ga je ta pooblastila, da jo zastopa na sojenju, in ki ga je v državi članici izdajateljici imenovala za pooblaščenca za vročitve.
2.      Člen 9(1)(i)(ii) Okvirnega sklepa 2008/909, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299,
je treba razlagati tako, da
je uporaba te določbe pogojena s tem, da je bila zadevna oseba pravočasno obveščena o datumu obravnave, določene za njeno sojenje, ne pa s tem, da je bila ta zadevna oseba o tem obveščena pred pooblastitvijo pravnega zastopnika, da jo zastopa na tem sojenju.
3.      Člen 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299,
je treba razlagati tako, da
nasprotuje nacionalni ureditvi, ki pristojnemu organu države članice izvršiteljice nalaga, da zavrne priznanje in izvršitev obsodilne sodbe, izrečene v državi članici izdajateljici, kadar ni izpolnjen nobeden od pogojev za uporabo primerov iz točk od (i) do (iii) te določbe.
4.      Člen 9(1)(i) Okvirnega sklepa 2008/909, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299,
je treba razlagati tako, da
pristojni organ države članice izvršiteljice, kadar ugotovi, da pogoji za uporabo primerov iz točk od (i) do (iii) te določbe niso izpolnjeni, lahko upošteva dejstvo, da je zadevna oseba pristojnemu organu države članice izdajateljice predlagala, naj se njena kazenska sankcija izvrši v državi članici, katere državljan je in v kateri je središče njenih interesov, zato da bi odločil, da ta izvršitev ne pomeni kršitve njene pravice do obrambe.
Podpisi
*      Jezik postopka: nemščina.
ii      Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.