62021CC0551
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT,
predstavljeni 13. julija 2023 (
1
)
Zadeva C‑551/21
Evropska komisija
proti
Svetu Evropske unije
„Ničnostna tožba – Sklep (EU) 2021/1117 – Protokol o izvajanju Sporazuma o partnerstvu v ribiškem sektorju med Gabonsko republiko in Evropsko skupnostjo (2021–2026) – Podpis v imenu Evropske unije in začasna uporaba – Pooblastilo za podpis – Pooblastilo predsednika Sveta – Podpis s strani stalnega predstavnika Republike Portugalske in predsednika Odbora stalnih predstavnikov vlad držav članic (Coreper) – Člen 13(2) in člen 17(1), šesti stavek, PEU – Členi 218(2) in (5), 220 ter 221 PDEU – Pooblastilo Komisije za zastopanje Unije navzven – Pristojnost Sveta za sklepanje mednarodnih pogodb – Načelo lojalnega sodelovanja med institucijami Unije – Člena 296 in 297 PDEU – Obveznost obrazložitve – Objava sklepa o pooblastitvi“
Kazalo
I. Uvod
II. Pravni okvir
A. Obe Dunajski konvenciji
B. Pravo Unije
1. PEU
2. PDEU
III. Dejansko stanje
IV. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
V. Presoja
A. Dopustnost
B. Utemeljenost
1. Prvi tožbeni razlog
a) Nerešeno razmerje med členom 17 PEU in členom 218 PDEU
b) Člen 17(1), šesti stavek, PEU – pojem „zastopanje Unije navzven“
1) Razlaga v luči mednarodnega prava
2) Razlaga ob upoštevanju členov 220 in 221 PDEU
3) Vmesna sklepna ugotovitev
c) Člena 218(2) in 5 PDEU – Odobritev sveta za podpis
1) Trditve strank
2) Presoja
d) Vmesna sklepna ugotovitev
2. Drugi tožbeni razlog
VI. Stroški
VII. Predlog
I. Uvod
1.
Evropska komisija s to tožbo na podlagi člena 263 PDEU predlaga razglasitev ničnosti člena 2 sklepa Sveta (EU) z dne 28 junija 2021 o podpisu v imenu Evropske unije in začasni uporabi Protokola o izvajanju Sporazuma o partnerstvu v ribiškem sektorju med Gabonsko republiko in Evropsko skupnostjo (2021–2026) (
2
) (v nadaljevanju: sporni Sklep). Predsednik Sveta je z njim pooblaščen, da imenuje osebo(-e), pooblaščeno(-e) za podpis Protokola v imenu Unije. Poleg tega predlaga razglasitev ničnosti pooblastila za podpis tega Protokola v imenu Unije, ki ga je stalnemu predstavniku Republike Portugalske in predsedniku Odbora stalnih predstavnikov vlad držav članic (Coreper) na njegovi podlagi dal predsednik Sveta (v nadaljevanju: sporno pooblastilo).
2.
Komisija Svetu v bistvu očita, da je prekoračil svoje pristojnosti in s tem posegel v njeno pristojnost za zastopanje Unije navzven v skladu s členom 17(1), šesti stavek, PEU. V skladu s členom 218(5) PDEU naj bi bil Svet pristojen le, da s sklepom odobri podpis sporazuma in po potrebi njegovo začasno uporabo pred začetkom veljavnosti, ne pa, da odredi podpis s strani zastopnika. Za to naj bi bila pristojna Komisija.
3.
Ta vprašanja v sodni praksi Sodišča še niso razrešena. Nanašajo se na ohranjanje institucionalnega ravnovesja v Uniji v zvezi s postopkom sklepanja mednarodnih sporazumov s tretjimi državami ali mednarodnimi organizacijami, kakršno obstaja od začetka veljavnosti Lizbonske pogodbe dalje. Sporna pravna praksa Sveta je sicer obstajala že dolgo pred tem. Komisija pa jo prvič izpodbija s to tožbo, zlasti z utemeljitvijo, da se je pravni položaj z Lizbonsko pogodbo spremenil. Razjasnitev pristojnosti ni ključnega pomena le znotraj institucionalnega sistema Unije, temveč tudi z vidika tretjih držav in mednarodnih organizacij.
II. Pravni okvir
A. Obe Dunajski konvenciji
4.
Člen 7 Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb z dne 23. maja 1969 (
3
)(v nadaljevanju: Dunajska konvencija o pravu mednarodnih pogodb), naslovljen „Pooblastilo“, določa:
„1.   Osebo je mogoče šteti za predstavnika države z namenom, da sprejme besedilo mednarodne pogodbe ali potrdi njegovo verodostojnost ali izrazi privolitev države, da jo mednarodna pogodba zavezuje, če:
a)
predloži ustrezno pooblastilo ali
b)
iz prakse zadevnih držav ali drugih okoliščin izhaja, da je bil njihov namen šteti jo za predstavnika države v tem smislu, ne da bi bilo treba predložiti pooblastilo.
2.   Na podlagi svoje funkcije in ne da bi bilo treba predložiti pooblastilo, se za predstavnike države štejejo:
a)
voditelji držav, vodje vlad in ministri za zunanje zadeve za vsa dejanja, ki se nanašajo na sklenitev mednarodne pogodbe;
b)
vodje diplomatskih predstavništev za sprejem besedila mednarodne pogodbe med državo, ki jih je akreditirala, in državo, v kateri so akreditirani;
c)
predstavniki držav, akreditirani na mednarodni konferenci ali pri mednarodni organizaciji ali enem od njenih organov, za sprejem besedila mednarodne pogodbe na tej konferenci, pri tej organizaciji ali organu.“
5.
Člen 10 Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb, naslovljenem „Potrditev verodostojnosti besedila“, določa:
„Besedilo mednarodne pogodbe postane verodostojno in dokončno:
a)
po postopku, ki je lahko določen s tem besedilom ali o katerem so se dogovorile države, ki so sodelovale pri njegovi pripravi, ali
b)
če takega postopka ni, s podpisom predstavnikov teh držav, njihovim podpisom ad referendum ali njihovim parafiranjem besedila mednarodne pogodbe ali sklepne listine konference, ki vsebuje to besedilo.“
6.
Člen 11 Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb, naslovljen „Načini privolitve države, da jo mednarodna pogodba zavezuje“, se glasi:
„Privolitev države, da jo mednarodna pogodba zavezuje, se lahko izrazi s podpisom, izmenjavo listin, ki sestavljajo mednarodno pogodbo, ratifikacijo, sprejetjem, odobritvijo ali pristopom ali na kateri koli drug dogovorjen način.“
7.
Dunajska konvencija velja le za pogodbe med državami. Dunajska konvencija z dne 21. marca 1986 o pravu pogodb med državami in mednarodnimi organizacijami ali med mednarodnimi organizacijami, ki ni začela veljati (v nadaljevanju: Dunajska konvencija o pravu pogodb mednarodnih organizacij), v členih 10 in 11 vsebuje večidel podobne določbe o potrjevanju verodostojnosti besedila in sklepanju pogodb. Vendar pa v njenem členu 7 za mednarodne organizacije ni predvideno pooblastilo za zastopanje na podlagi funkcije.
B. Pravo Unije
1.
PEU
8.
Člen 13(2) PEU določa:
„Vsaka institucija deluje v mejah pristojnosti, ki so ji dodeljene s Pogodbama, in v skladu s postopki, pogoji in cilji, ki jih določata Pogodbi. Institucije med seboj lojalno sodelujejo.“
9.
Člen 15(6), drugi pododstavek, PEU določa:
„V zadevah, ki se nanašajo na skupno zunanjo in varnostno politiko, predsednik Evropskega sveta na svoji ravni in v tej vlogi predstavlja Unijo navzven, ne da bi to posegalo v pooblastila visokega predstavnika Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko.“
10.
Člen 17(1) PEU med drugim določa:
„[…] Razen pri skupni zunanji in varnostni politiki in v drugih primerih, predvidenih v Pogodbah, zagotavlja [Komisija] zastopanje Unije navzven. […]“
11.
Člen 27(2) PEU določa:
„Visoki predstavnik zastopa Unijo v zadevah, povezanih s skupno zunanjo in varnostno politiko. V imenu Unije vodi politični dialog s tretjimi stranmi in izraža stališča Unije v mednarodnih organizacijah in na mednarodnih konferencah.“
2.
PDEU
12.
Člen 218 PDEU med drugim določa naslednje:
„1.   Brez poseganja v posebne določbe člena 207 potekajo pogajanja o sporazumih med Unijo in tretjimi državami ali mednarodnimi organizacijami ter njihovo sklepanje po spodaj opisanem postopku.
2.   Svet odobri začetek pogajanj, določi pogajalske smernice, odobri podpis in sklene sporazum.
3.   Komisija, kadar se predvideni sporazum izključno ali v pretežnem delu nanaša na skupno zunanjo in varnostno politiko pa visoki predstavnik Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko, predloži priporočila Svetu, ki sprejme sklep o odobritvi začetka pogajanj in imenovanju pogajalca ali vodje pogajalske skupine Unije glede na predmet predvidenega sporazuma.
4.   Svet lahko pogajalcu da smernice in določi posebni odbor, v posvetovanju s katerim se vodijo pogajanja.
5.   Svet na predlog pogajalca sprejme sklep o odobritvi podpisa sporazuma in po potrebi o njegovi začasni uporabi pred začetkom veljavnosti.
6.   Svet na predlog pogajalca sprejme sklep o sklenitvi sporazuma.
Razen pri sporazumih, ki zadevajo izključno skupno zunanjo in varnostno politiko, Svet sprejme sklep o sklenitvi sporazuma:
a)
po odobritvi Evropskega parlamenta pri:
[…]
b)
po posvetovanju z Evropskim parlamentom v drugih primerih […]
7.   Pri sklepanju sporazuma lahko Svet z odstopanjem od odstavkov 5, 6 in 9 pooblasti pogajalca, da v imenu Unije odobri spremembe ali dopolnitve sporazuma, kadar ta predvideva, da se lahko sprejmejo po poenostavljenem postopku ali da jih sprejme organ, ustanovljen s sporazumom. Svet lahko v takšno pooblastilo vključi posebne pogoje.
[…]
10.   Evropski parlament se v vseh fazah postopka nemudoma in izčrpno obvesti.
11.   Država članica, Evropski parlament, Svet ali Komisija lahko pridobijo mnenje Sodišča glede združljivosti predvidenega sporazuma s Pogodbama. Kadar je mnenje Sodišča odklonilno, lahko predvideni sporazum začne veljati, le če se spremeni ali če se spremenita Pogodbi.“
13.
Člen 220 PDEU se glasi:
„1.   Unija v ustrezni obliki sodeluje z organi Združenih narodov in njihovimi specializiranimi agencijami, Svetom Evrope, Organizacijo za varnost in sodelovanje v Evropi ter Organizacijo za gospodarsko sodelovanje in razvoj.
Unija vzdržuje tudi ustrezne odnose z drugimi mednarodnimi organizacijami.
2.   Za izvajanje tega člena sta zadolžena Visoki predstavnik Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko in Komisija.“
14.
Člen 221 PDEU določa:
„1.   V tretjih državah in v mednarodnih organizacijah Unijo zastopajo delegacije Unije.
2.   Delegacije Unije delujejo pod vodstvom visokega predstavnika Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko. Pri svojem delu tesno sodelujejo z diplomatskimi predstavništvi in konzulati držav članic.“
III. Dejansko stanje
15.
Na predlog Komisije jo je Svet dne 22. oktobra 2015 pooblastil, da v imenu Evropske unije začne pogajanja z Gabonsko republiko za sklenitev novega Protokola o izvajanju Sporazuma o partnerstvu v ribiškem sektorju med Gabonsko republiko in Evropsko skupnostjo (2021–2026) (v nadaljevanju: Protokol). Ta sporazum je bil sklenjen leta 2007 in je ribičem Skupnosti omogočil ribolovne možnosti v teritorialnih vodah Gabonske republike. (
4
)
16.
Po uspešnem zaključku teh pogajanj je bil Protokol parafiran dne 10. februarja 2021.
17.
Komisija je 19. maja 2021 Svetu predložila predlog sklepa o podpisu Protokola v imenu Unije in njegovi začasni uporabi.
18.
Člen 2 predloga sklepa se je glasil:
„Generalni sekretariat Sveta podeli polna pooblastila za podpis Protokola […] s pridržkom njegove sklenitve osebi, ki jo določi Komisija.“
19.
Svet je zavrnil predlagano besedilo člena 2 predloga sklepa in nato sprejel sporni Sklep.
20.
Sporni Sklep se glasi:
„Člen 1
Podpis, v imenu Unije, Protokola […] se odobri s pridržkom sklenitve navedenega protokola.
Člen 2
Predsednik Sveta je pooblaščen, da imenuje osebo(-e), pooblaščeno(-e) za podpis Protokola v imenu Unije.
Člen 3
Protokol se uporablja začasno od datuma njegovega podpisa […] do zaključka postopkov, potrebnih za začetek njegove veljavnosti.“
21.
S spornim pooblastilom z dne 28. junija 2021 je predsednik Sveta pooblastilo dal gospodu Nunu Britu, stalnemu predstavniku Republike Portugalske pri Uniji in predsedniku Odbora stalnih predstavnikov vlad držav članic (Coreper), in izključno njega pooblastil za podpis Protokola v imenu Unije.
22.
Dne 30. junija 2021 je Generalni sekretariat Sveta z dokumentom ST 10307/21 obvestil Komisijo in države članice, da je bil Protokol podpisan, in da se v skladu s členom 24 uporablja od 29. junija 2021 dalje.
IV. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
23.
Komisija je 7. septembra 2021 v sodnem tajništvu Sodišča vložila to ničnostno tožbo.
24.
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–
člen 2 spornega Sklepa razglasi za ničen;
–
sporno pooblastilo razglasi za nično;
–
Svetu naloži plačilo stroškov.
25.
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrže kot nedopustno;
–
podredno, tožbo zavrne kot neutemeljeno;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov;
–
podredno, če bi Sodišče ugodilo predlogom za razglasitev ničnosti, na podlagi člena 264(2) PDEU določi, da učinki spornega Sklepa in spornega pooblastila štejejo za dokončne.
26.
S sklepom z dne 26. januarja 2022 je predsednik Sodišča Češki republiki, Francoski republiki, Madžarski, Kraljevini Nizozemski in Portugalski republiki dovolil intervencijo v podporo predlogom Sveta.
27.
S sklepom z dne 3. marca 2022 je predsednik Sodišča visokemu predstavniku Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko (v nadaljevanju: „visoki predstavnik“) dovolil intervencijo v podporo predlogom Komisije.
28.
Komisija, visoki predstavnik, Svet, Češka, Francija in Portugalska so predložili pisna stališča in se udeležil tudi ustne obravnave dne 8. marca 2023. Madžarska in Nizozemska sta predložili le pisna stališča.
V. Presoja
29.
Svet izpodbija tako dopustnost kot utemeljenost ničnostne tožbe.
A. Dopustnost
30.
Svet, ki ga podpirajo Madžarska, Nizozemska in Portugalska, nedopustnost ničnostne tožbe v bistvu utemeljuje s tem, da izpodbijane odobritve v členu 2 ni mogoče ločiti od preostanka spornega Sklepa. Razglasitev njune ničnosti bi lahko spremenila bistvo tega sklepa.
31.
Komisija ob podpori visokega predstavnika temu nasprotuje. Z razglasitvijo ničnosti spornega pooblastila zlasti ne bi nastala pravna praznina. Nasprotno, Komisija bi lahko v skladu s členom 17 PEU stopila v stik z Gabonsko republiko in v imenu Unije podpisala Protokol. Podpis gospoda Brita, ki je bil že opravljen, bi v primeru začasne ohranitve veljavnosti člena 2 spornega Sklepa v skladu s členom 264(2) PDEU do tedaj ostal v veljavi.
32.
V skladu z ustaljeno sodno prakso je razglasitev delne ničnosti akta Unije mogoča samo, če je mogoče elemente, katerih razglasitev ničnosti se predlaga, ločiti od preostalega akta. To velja le, če razglasitev delne ničnosti ne vpliva na smisel ali bistvo tega akta. Za ugotovitev, ali je izpodbijane določbe mogoče ločiti od preostanka, je treba preučiti njihov pomen. Le tako je mogoče presoditi, ali bi razglasitev njihove ničnosti spremenila smisel in bistvo izpodbijanega akta. Gre za objektivno presojo, ki ni odvisna od (subjektivne) politične volje institucije, ki je ta akt sprejela. (
5
)
33.
V členu 1 spornega Sklepa Svet odobri podpis Protokola, v členu 3 tega Sklepa pa določi, da se začasno uporablja. V členu 2 pooblašča predsednika Sveta, da imenuje osebo, pooblaščeno za podpis Protokola.
34.
Iz določb členov 1 in 3 spornega Sklepa je torej razvidna (politična) odločitev Sveta, da odobri vsebino Protokola, ki ga je v pogajanjih dosegla Komisija, in da ga začasno uveljavi. Pooblastilo za imenovanje osebe, pooblaščene za podpis Protokola, ki je določeno v členu 2 tega Sklepa, pa se, nasprotno, nanaša na način, kako naj bo oblikovana (zunanjepolitična) volja Unije izražena in izvedena v razmerju do Gabonske republike. Gledano objektivno ni mogoče domnevati, da bi lahko pravno vprašanje, kdo bo kot predstavnik Unije, pooblaščen za podpis Protokola, vplivalo na odločitev Sveta, ali bo odobril podpis Protokola in določil njegovo začasno uporabo.
35.
Mogoče bi bilo tudi, da bi se pooblastilo za imenovanje in pooblastilo za podpis določili kasneje v ločenem aktu. To kaže, da bi določbe členov 1 in 3 spornega Sklepa lahko veljale tudi brez njegovega člena 2.
36.
Z morebitno razglasitvijo ničnosti člena 2 torej ne bi bila niti odvzeta normativna vsebina členoma 1 in 3 spornega sklepa, niti ne bi bila njuna normativna vsebina s tem spremenjena. Še toliko manj pa bi se s tem spremenila smisel ali bistvo tega Sklepa.
37.
Člen 2 spornega Sklepa je torej mogoče ločiti od preostalega akta in je tako veljaven predmet tožbe.
38.
Dejstvo, da je bil člen 2 spornega Sklepa že izvršen in je bil Protokol mednarodnopravno zavezujoče podpisan, v zvezi s tem ni pomembno. Spor zaradi konkretne nevarnosti ponovitve namreč še ni rešen. Glede na pravno stališče Sveta namreč ni nobenega dvoma, da bo Svet tudi v prihodnje sprejemal akte, ki bodo primerljivi s členom 2 spornega Sklepa. (
6
)
39.
Nazadnje je treba zavrniti tudi trditev Sveta, ki jo podpira Madžarska, da je Komisija v tožbi opredelila in priložila le informativni dopis Generalnega sekretariata Sveta z dne 30. junija 2021, ne pa spornega pooblastila z dne 28. junija 2021. Slednje ni bilo niti objavljeno, niti priloženo temu informativnemu dopisu. Nasprotno, Komisiji je bilo posredovano šele v pisnem postopku kot priloga odgovora Sveta na tožbo.
40.
Zato je treba zavrniti ugovor nedopustnosti, ki ga je podal Svet.
B. Utemeljenost
41.
Komisija v utemeljitev svoje tožbe navaja dva razloga. Prvič, Svet naj bi posegel v njene pristojnosti (točka 1), in drugič, Svet naj ne bi izpolnil svoje obveznosti obrazložitve in objave spornega Sklepa (točka 2).
1.
Prvi tožbeni razlog
42.
Prvi tožbeni razlog je razdeljen na dva dela, in sicer poseg v pristojnost Komisije (člen 17(1), šesti stavek, PEU, v povezavi s členom 13(1) in (2) PEU) (prvi del) in načelo lojalnega sodelovanja (člen 4(3) PEU) (drugi del). Oba dela obravnavam skupaj.
a)
Nerešeno razmerje med členom 17 PEU in členom 218 PDEU
43.
Določba člena 2 spornega Sklepa pomeni kršitev Pogodb v smislu člena 263(2) PDEU le, če bi moral Svet v skladu s členom 218(2) in (5) PDEU, v povezavi s členom 17(1), šesti stavek, PEU, Komisiji prepustiti imenovanje pooblaščenca za podpis Protokola. V skladu s členom 218 PDEU ima Svet sicer bistvene pristojnosti v okviru postopka sklepanja mednarodnih sporazumov. (
7
) Vendar pa je v skladu s členom 17(1), šesti stavek, PEU, Komisija pristojna za zastopanje Unije navzven, v kolikor pogodbene določbe ne predpisujejo drugače.
44.
Za odločitev je torej ključno vprašanje, ali pristojnost za imenovanje osebe, ki bo pooblaščena za podpisovanje mednarodnih sporazumov v imenu Unije, sodi v pristojnost Komisije za zastopanje Unije navzven v smislu člena 17(1), šesti stavek, PEU, ali sodi med pristojnosti Sveta ob sklepanju takšnih sporazumov v skladu s členom 218 PDEU.
45.
Odgovor na to vprašanje izrecno ne izhaja iz teh pogodbenih določb, ki so na enaki pravni ravni (
8
), ampak ga je treba poiskati z razlago. V središču te razlage je razmerje med določbami člena 218(2) in (5) PDEU na eni in člena 17(1), šesti stavek, PEU, na drugi strani. To razmerje je do zdaj v sodni praksi skoraj čisto nepojasnjeno.
46.
V zvezi s členom 17(1), šesti stavek, PEU, je Sodišče zgolj ugotovilo, da pooblastilo Komisije za zastopanje navzven Komisiji ne daje pravice za podpis nezavezujočega dodatka k sporazumu, niti v primeru, da ta izraža stališče ali politiko Unije, ki ju je Svet že določil. Za to Komisija potrebuje predhodno odobritev Sveta. (
9
) Ni pa bilo odločeno o spornem vprašanju, ki je predmet tega postopka, torej ali je Komisija po tem, ko Svet odobri podpis, splošno pooblaščena za podpis zavezujočega sporazuma s tretjo državo ali za imenovanje osebe, ki bo pooblaščena za tak podpis.
47.
Pri tem je treba zlasti preučiti, ali iz člena 17(1), šesti stavek, PEU, izhaja, da je Komisija – kot trdi sama – izključno pristojna za imenovanje oseb, ki bodo podpisale mednarodne sporazume, kakšen je zadevni Protokol. V ta namen bom najprej preučila pomen pojma „zastopanje Unije navzven“, zlasti z vidika mednarodnega prava (točka b). Nato bom preverila povezavo med členom 17(1), šesti stavek, PEU, na eni strani in členom 218(2) in (5) PDEU na drugi strani, ob upoštevanju ciljev teh določb (točka c).
b)
Člen 17(1), šesti stavek, PEU – pojem „zastopanje Unije navzven“
48.
Pravo Unije ne določa, kako je treba razumeti pojem „zastopanje Unije navzven“. Zlasti ni izrecno določeno, ali zastopanje vključuje tudi podpis mednarodnih sporazumov.
49.
Prav tako nič v zgodovini nastanka člena 17(1), šesti stavek, PEU, ne kaže na to, da bi avtorji Pogodb želeli pristojnosti pri sklepanju mednarodnih sporazumov razširiti v korist Komisije ali omejiti v škodo Sveta. Gradivo, ki bi o tem dajalo informacije, ni na razpolago. Enaka določba o pristojnosti je bila že v členu I‑26(1) Pogodbe o Ustavi za Evropo (
10
), ne da bi bili iz gradiva razvidni razlogi ali cilji za uvedbo te določbe ali njena normativna vsebina.
50.
Običajno pa je za zastopanje v pravnem pomenu besede značilno, da zastopana oseba pooblasti zastopnika za izvedbo določenih dejanj. (
11
) To vključuje zlasti dajanje izjav volje. Podpis mednarodnega sporazuma je prima facie takšna izjava volje.
1) Razlaga v luči mednarodnega prava
51.
Člena 10 in 11 Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb in Dunajske konvencije o pravu pogodb mednarodnih organizacij potrjujeta to razlago. Iz teh določb je razvidno, da se s podpisom takega sporazuma lahko določi njegovo dokončno besedilo ali izrazi privolitev, da sporazum podpisnika zavezuje. Podpis torej v obeh primerih izraža izjavo volje, ki je običajno zajeta v pooblastilu za zastopanje.
52.
Prva omenjena Dunajska konvencija se sicer uporablja le za pogodbe med državami, drugo omenjeno Dunajsko konvencijo pa je Unija sicer podpisala, vendar ni začela veljati. Obe konvenciji pa sta vendarle v veliki meri izraz mednarodnega običajnega prava. Njune določbe je zato mogoče uporabiti kot navdih pri razlagi prava Unije. (
12
)
53.
Na tej podlagi Komisija in visoki predstavnik celo menita, da obe Dunajski konvenciji dajeta podlago za zaključek, da člen 17(1), šesti stavek, PEU, neposredno utemeljuje pravico Komisije za zastopanje pri podpisovanju mednarodnih sporazumov.
54.
Vprašanje, ali je predstavnik ene države upravičen v razmerju do drugih držav dati izjavo volje, je urejeno v obeh Dunajskih konvencijah o pogodbah. V zvezi z obema funkcijama podpisovanja, ki sta navedeni v členu 10 in v členu 11, se v konvencijah razlikuje med pooblaščenimi ali za zastopanje upravičenimi osebami na eni strani, in osebami, ki se na podlagi svoje funkcije štejejo za predstavnike svoje države. Pooblaščena oseba mora predložiti „ustrezno pooblastilo“, ali pa mora njeno upravičenje za zastopanje države izhajati iz prakse zadevnih držav ali drugih okoliščin. (
13
) Osebe, ki imajo določene funkcije, kot so voditelji držav, vodje vlad in ministri za zunanje zadeve, se razen tega na podlagi svoje funkcije štejejo za predstavnike svoje države. (
14
)
55.
Za mednarodne organizacije pa Dunajska konvencija o pravu pogodb mednarodnih organizacij po drugi strani določa le pooblastilo ali upravičenost za zastopanje na podlagi okoliščin, ne pa upravičenosti za zastopanje na podlagi funkcije. (
15
) Očitno je bila v zvezi z mednarodnimi organizacijami namerno sprejeta odločitev, da upravičenost za zastopanje na podlagi funkcije ne bo določena, zlasti zaradi upoštevanja znatnih razlik v njihovi strukturi in pravilih za zastopanje. (
16
)
56.
Dejstvo, da pri mednarodnih organizacijah ni določena upravičenost za zastopanje na podlagi funkcije, govori proti temu, da bi člen 17(1), šesti stavek, PEU, lahko neposredno utemeljeval pooblastilo Komisije za zastopanje v zunanjih odnosih.
57.
Prav tako pooblastilo Komisije za zastopanje v zunanjih odnosih ne izhaja iz prakse Unije in držav. (
17
) To so stranke postopka večkrat potrdile. Kakor je razvidno iz dokumentov, ki jih je predložil Svet, je nasprotno, Svet od uveljavitve Lizbonske pogodbe dalje ohranil svojo ustaljeno prakso, v skladu s katero le Svet določi predstavnika, in sicer redno stalnega predstavnika države članice, ki predseduje Svetu (
18
), in ga pooblasti za podpisovanje mednarodnih sporazumov s tretjimi državami. Le v posameznih primerih Svet v ta namen pooblasti poleg enega od svojih predstavnikov tudi člana Komisije ali osebo iz katere od služb Komisije. (
19
) Enako velja na področju SZVP za visokega predstavnika. (
20
) Ta stalna praksa, ki pogodbeno ni izrecno urejena (spodaj, točka 71 in naslednje), pa vendarle ne more ustvariti precedenčnega primera, ki bi institucije Unije zavezoval, in po katerem bi bilo zastopanje s strani Komisije izključeno. (
21
)
58.
V skladu s tem mednarodnopravnim razumevanjem in to stalno prakso tudi sporni Sklep izhaja iz predpostavke, da v zunanjih odnosih Komisija nima pooblastila ali upravičenosti za zastopanje, in da takšno pooblastilo ali upravičenost tudi ne izhaja izvirno iz člena 17(1), šesti stavek, PEU, ampak ga mora v skladu s členom 218(2) in (5) PDEU podeliti Svet. V skladu s tem je v členu 2 tega Sklepa „Predsednik Sveta […] pooblaščen, da imenuje osebo(-e), pooblaščeno(-e) za podpis Protokola v imenu Unije“.
59.
Nazadnje, vključitve člena 17(1), šesti stavek, PEU, z Lizbonsko pogodbo, ki je začela veljati dne 1. decembra 2009, v tem pogledu ni mogoče šteti za drugo okoliščino, ki bi lahko bila podlaga pooblastilu (
22
). Vprašljivo je že, ali je lahko sprememba notranjega prava ene pogodbene stranke takšna okoliščina. Temu nasprotuje zlasti zamisel iz členov 27 obeh Konvencij, da se pogodbenica ne more sklicevati na svoje notranje pravo, da bi upravičila neizvajanje mednarodne pogodbe.
60.
Vprašanje, ali člen 17(1), šesti stavek, PEU, zahteva, da se Komisijo ali osebo, ki jo določi Komisija, pooblasti za podpis, se torej nanaša le na notranja razmerja Unije. Zlasti ne vpliva na to, ali je imel podpis Protokola s strani predstavnika, ki ga je pooblastil Svet, pravne učinke v razmerju do Gabonske republike, ali zaradi manjkajočega pooblastila ni bil upošteven. (
23
)
61.
Mednarodno pravo, zlasti obe Dunajski konvenciji, v nasprotju s stališčem Komisije in visokega predstavnika torej ne dajeta nobenih informacij o tem, kako je pristojnost za podpisovanje mednarodnih sporazumov razdeljena med Svet in Komisijo.
2) Razlaga ob upoštevanju členov 220 in 221 PDEU
62.
Poleg tega bi bila lahko za razlago člena 17(1), šesti stavek, PEU, pomembna člena 220 in 221 PDEU. Zlasti člen 221(1) se namreč nanaša izrecno na „zastopanje Unije“ s strani njenih delegacij.
63.
Določbe členov 220 in 221 PDEU med drugim od Lizbonske pogodbe dalje na novo urejajo odnose Unije z mednarodnimi organizacijami in tretjimi državami tako, da so te pristojnosti razdeljene med Komisijo in visokega predstavnika. Slednji sicer ni samostojna institucija Unije v smislu člena 13(1) PEU ampak je član Komisije, ima pa posebne, samostojne pristojnosti kot predstavnik Unije, zlasti v okviru SZVP (člen 18 in člen 27(2) PEU). (
24
)
64.
Kljub uporabi pojma „zastopanje“ pa se člena 220 in 221 PDEU ne nanašata na zastopanje Unije pri oblikovanju mednarodnih sporazumov, kaj šele na pooblastilo za njihovo podpisovanje, ampak na diplomatsko ali konzularno zastopanje in sodelovanje z mednarodnimi organizacijami.
65.
Vendar to ne izključuje, da bi člen 17(1), šesti stavek, PEU, in v njem vsebovani pojem „zastopanje Unije navzven“, ki je bil prav tako vključen z Lizbonsko pogodbo, lahko razumeli širše (zgoraj, točka 50). Podobno, kot je bilo s členom 27(2) PEU v povezavi s členoma 220 in 221 PDEU zastopanje Unije navzven na področju SZVP v celoti zaupano visokemu predstavniku, bi bile lahko s členom 17(1), šesti stavek, PEU, razširjene pristojnosti Komisije tudi v povezavi s sklepanjem mednarodnih sporazumov.
3) Vmesna sklepna ugotovitev
66.
Niti besedilo člena 17(1), šesti stavek, PEU, niti njegova razlaga ob upoštevanju mednarodnega prava ali členov 220 in 221 PDEU, torej ne dajeta podlage za upravičenost Komisije za zastopanje v zunanjih odnosih, da bi lahko v imenu Unije podpisovala mednarodne sporazume. Pristojnost za podpisovanje pa je v notranjih razmerjih Unije prima facie zajeta v pojmu „zastopanje Unije navzven“.
c)
Člena 218(2) in 5 PDEU – Odobritev sveta za podpis
67.
Pristojnosti Komisije na podlagi člena 17(1), šesti stavek, PEU, pa obstajajo le, če ne gre za „drug[e] primer[e], predviden[e] v Pogodbah“. Takšna omejitev bi lahko izhajala iz člena 218(2) in (5) PDEU in z njim določenih pristojnosti Sveta za sklepanje mednarodnih sporazumov.
1) Trditve strank
68.
Po mnenju Komisije in visokega predstavnika zlasti iz besedila, sistematike in namena člena 218(5) PDEU izhaja, da ta določba le v notranjih razmerjih Unije ureja, katera institucija – torej Svet – mora dati privolitev k sporazumu, doseženemu v pogajanjih, in k njegovemu podpisu. Vprašanje, kdo podpiše tak sporazum, pa naj bi se nanašalo na zastopanje Unije navzven. To naj bi bilo urejeno s specialnejšo določbo člena 17(1), šesti stavek, PEU, in izven SVZP dodeljeno Komisiji.
69.
Nasprotno pa Svet razlaga člen 218(5) PDEU tako, da ne vključuje le pristojnosti za odobritev podpisa, ampak tudi sam podpis. Odločitev za odobritev podpisa naj bi s pooblastilom za imenovanje podpisnika tvorila pravno enotno. Člen 218(5) PDEU naj bi bila zato širša in v razmerju do člena 17(1), šesti stavek, PEU, specialnejša določba.
70.
Da bi odgovorili na vprašanje, katero od teh stališč je pravilno, člen 218 PDEU razlagam glede na njegovo besedilo in sistematiko njegovih določb. Zgodovina nastanka tega člena za razlago ni uporabna. (
25
)
2) Presoja
71.
V skladu s sodno prakso Sodišča je člen 218 PDEU na področju sklepanja mednarodnih sporazumov samostojen in splošen predpis ustavnega pomena, ker institucijam Unije dodeljuje določene pristojnosti. Ker je njegov namen zagotoviti ravnovesje med njimi, določa zlasti, da se o sporazumih med Unijo in eno ali več tretjimi državami pogaja Komisija ob upoštevanju pogajalskih smernic, ki jih sprejme Svet, te sporazume pa nato Svet sklene bodisi po potrditvi Parlamenta, bodisi po posvetovanju z njim. Vendar je pristojnost za sklepanje takih sporazumov dodeljena Svetu s pridržkom pristojnosti, ki so na tem področju priznane Komisiji. (
26
)
72.
Ta pridržek pristojnosti v korist Komisije je bil prvotno določen v členu 228(1) Pogodbe EGS (
27
) in kasneje v členu 300(2) Pogodbe ES, ni pa ga v členu 218 PDEU. Z uvedbo člena 17(1), šesti stavek, PEU, je bilo namreč obrnjeno razmerje med pravilom in izjemo. Komisija ima na tem področju sedaj namreč pristojnosti, če to s pogodbami ni urejeno drugače, zlasti s členom 218 PDEU.
73.
Člen 218(2) PDEU v splošni določbi med drugim predpisuje, da Svet „odobri“ podpis in sklepa sporazume. Pojem sklenitve pogodbe bi lahko vključeval tudi podpis.
74.
Vendar je odobritev podpisa posebej urejena v členu 218(5) PDEU. V skladu s to določbo Svet „sprejme sklep o odobritvi podpisa sporazuma in po potrebi o njegovi začasni uporabi pred začetkom veljavnosti“. Poleg tega v skladu s členom 218(6) PDEU Svet sprejme „sklep o sklenitvi sporazuma“.
75.
Člen 218(5) PDEU bi bilo mogoče razumeti tako, da mora Svet „odobriti“ podpis s strani osebe, ki jo je pooblastil. Ta razlaga bi sledila trditvi Sveta, da odobritev podpisa, ki se zahteva s členom 218(2) in (5) PDEU, in imenovanje osebe, ki je pooblaščena za podpis, tvorita „pravno enoto“.
76.
Upoštevala bi tudi „hibridno“ naravo Sveta. Svet v nasprotju z drugimi institucijami Unije ni niti homogen niti strukturiran z jasno in trajno hierarhijo. Nasprotno, v skladu s členom 16(2) PEU je sestavljen iz po enega predstavnika vsake države članici na ministrski ravni, ki je pooblaščen v imenu vlade države članice, ki jo zastopa, delovati z zavezujočim učinkom in izvrševati pravico glasovanja, vendar ne zastopa Sveta kot institucije. Takšno zastopanje praviloma, kot v obravnavanem primeru, zagotavlja država članica, ki po načelu rotacije v skladu s členom 16(9) PEU predseduje Svetu. (
28
) Ker pa splošnega pooblastila za zastopanje institucije ni, je potrebna izrecna odločba v vsakem posameznem primeru.
77.
Poleg tega ta razlaga ne bi izključevala, da bi Svet za podpis mednarodne pogodbe pooblastil drugo institucijo, če bi menil, da je to primerno; vendar tega ne bi bil dolžan storiti. Kakor je omenjeno že v točki 57, se to v praksi včasih zgodi.
78.
Vendar pa za to razumevanje ni zadostne opore niti v besedilu niti v sistematiki določb člena 218 PDEU.
79.
Člen 218(2), (5) in (6) PDEU namreč razlikuje med pristojnostjo Sveta za sklenitev sporazuma na eni strani in odobritvijo podpisa na drugi strani. Zato podpis kot tak ne more biti del pristojnosti Sveta za sklepanje mednarodnih sporazumov.
80.
Te določbe puščajo odprto tudi vprašanje, kdo določi osebo, ki v imenu Unije podpiše mednarodni sporazum. Dejstvo, da Svet s sklepom podpis zgolj „odobri“, v zvezi s tem kaže, da podpis ne spada v njegovo lastno pristojnost, niti ni nujno, da Svet sam imenuje osebo, pooblaščeno za podpis.
81.
To potrjuje tudi razlaga člena 218(2) in (5) PDEU ob upoštevanju člena 218(3) PDEU, ki jo predlagata Komisija in visoki predstavnik.
82.
V skladu s členom 218(3) PDEU sprejme Svet izven področja SZVP po priporočilu Komisije sklep o odobritvi začetka pogajanj in imenovanju pogajalca ali vodji pogajalske skupine Unije. Kot je bilo priznano v sodni praksi Sodišča (zgoraj, točka 68), so to praviloma osebe iz služb Komisije, ki so pripravile priporočila za predvideni sporazum. Komisija in visoki predstavnik iz dejstva, da Svet v skladu s to določbo imenuje le pogajalca ali vodjo pogajalske skupine (iz vrst Komisije), prepričljivo sklepata, da Svet ne more biti pristojen tudi za imenovanje osebe, ki je pooblaščena za podpis pogodbe, saj za to ni ustrezne podlage v členu 218(5) PDEU.
83.
Prevladujoči razlogi torej govorijo v prid temu, da je v teh primerih lahko le Komisija v skladu s členom 17(1), šesti stavek, PEU, pooblaščena, da pri izvajanju svoje pristojnosti zastopanja Unije navzven podpiše mednarodni sporazum ali imenuje za podpis pooblaščeno osebo.
84.
Ker Svet ob upoštevanju člena 218 PDEU ni pristojen za imenovanje osebe, pooblaščene za podpis mednarodnega sporazuma, je za to posledično pristojna Komisija v skladu s členom 17(1), šesti stavek, PEU, o pristojnosti za zastopanje Unije navzven.
d)
Vmesna sklepna ugotovitev
85.
Zato je treba prvi tožbeni razlog Komisije sprejeti, ne da bi bilo treba preučiti ostale trditve Komisije in visokega predstavnika, zlasti v zvezi z zatrjevano kršitvijo obveznosti lojalnega sodelovanja v skladu s členom 4(3) PEU.
2.
Drugi tožbeni razlog
86.
Z drugim tožbenim razlogom se uveljavlja kršitev obveznosti obrazložitve in objave spornega Sklepa, ki izhajata iz členov 296(2) in 297 PDEU (prvi del), in obveznosti lojalnega sodelovanja med institucijami, v obravnavanem primeru na podlagi člena 13(2), drugi stavek, PEU (drugi del).
87.
Ta tožbeni razlog je v prvem delu očitno neutemeljen.
88.
Prvič, normativna vsebina členov 1 do 3 spornega Sklepa je jasno razvidna iz njihovega besedila, kot je navedeno v točkah 33 in 34. Drugič, za odobritev podpisa pogodbe s tretjo državo ne velja obveznost objave, kot Komisija sama implicitno priznava v repliki.
89.
Prvi del drugega tožbenega razloga je zato neutemeljen.
90.
Vendar pa je utemeljen drugi del tega tožbenega razloga. Kot je razvidno iz obrazložitve, navedene v prvem tožbenem razlogu, je Svet zaradi prekoračitve svoje pristojnosti kršil člen 13(2), drugi stavek, PEU, v škodo Komisije.
91.
Tožbi Komisije je torej treba ugoditi.
92.
Zato je treba zavrniti podredno navedeni predlog Sveta, da se ohranijo pravni učinki izpodbijanega sklepa in spornega pooblastila v skladu s členom 264, drugi odstavek, PDEU.
93.
V skladu s členom 264, drugi odstavek, PDEU lahko Sodišče, če razglasi akt za ničnega, določi, če meni, da je to potrebno, tiste njegove učinke, ki jih je treba šteti za dokončne. Sodna praksa mora to iz razlogov pravne varnosti oceniti za potrebno zlasti, kadar bi neposredni učinki razglasitve ničnosti imeli resne negativne posledice za zadevne stranke. (
29
)
94.
Svet pa ni opredelil strank, ki bi bile morebiti prizadete, niti ni pojasnil, katere resne negativne posledice bi slednje morale nositi v primeru razglasitve ničnosti. Nasprotno, na splošno je zgolj nakazal na pravno varnost in verodostojnost Unije kot mednarodne akterke.
95.
Kot je navedla Komisija, Svet pa pritrjuje, se razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa in spornega pooblastila namreč nanaša le na notranja razmerja Unije. Nima pa nobenega vpliva na pravne posledice podpisa protokola in s tem na zakonito nadaljevanje sporazuma o partnerstvu v ribiškem sektorju z Gabonsko republiko. Kajti ugotovljene pomanjkljivosti pooblastila za zastopanje predstavnika Sveta niso očitne kršitve predpisa, ki je temeljnega pomena v smislu člena 46 obeh dunajskih konvencij, ki bi lahko omajale mednarodnopravno veljavnost Protokola. V preostalem bi za zagotovitev pravne varnosti v zunanjem razmerju zadostovala naknadna potrditev podpisa s strani predstavnika Sveta za Unijo, v smislu obeh dunajskih konvencij.
VI. Stroški
96.
V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Komisija je predlagala, naj se Svetu naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspel, se mu naloži plačilo stroškov.
97.
V skladu s členom 140(1) Poslovnika Češka republika, Francoska republika, Madžarska, Kraljevina Nizozemska, Republika Portugalska in visoki predstavnik Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko nosijo svoje stroške.
VII. Predlog
98.
Sodišču predlagam, naj odloči tako:
1.
Člen 2 Sklepa Sveta (EU) 2021/1117 z dne 28. junija 2021 o podpisu v imenu Evropske unije in začasni uporabi Protokola o izvajanju Sporazuma o partnerstvu v ribiškem sektorju med Gabonsko republiko in Evropsko skupnostjo (2021–2026) (UL 2021, L 242, str. 1) se razglasi za ničen.
2.
Pooblastilo za podpis tega Protokola v imenu Unije, ki ga je stalnemu predstavniku Republike Portugalske in predsedniku Odbora stalnih predstavnikov vlad držav članic (Coreper) 28. junija 2021 dal predsednik Sveta, se razglasi za nično.
3.
Svet nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Komisija.
4.
Češka republika, Francoska republika, Madžarska, Kraljevina Nizozemska, Republika Portugalska in visoki predstavnik Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko nosijo svoje stroške.
(
1
)	Jezik izvirnika: nemščina
(
2
)	UL 2021, L 242, str. 1.
(
3
)	United Nations Treaties Series, zvezek 1155, str. 331.
(
4
)	Uredba Sveta (ES) št. 450/2007 z dne 16. aprila 2007 o sklenitvi Sporazuma o partnerstvu v ribiškem sektorju med Gabonsko republiko in Evropsko skupnostjo (UL 2007, L 109, str. 1).
(
5
)	V tem smislu sodba z dne 22. novembra 2022, Komisija/Svet (Pristop k Ženevskemu aktu) (C‑24/20, EU:C:2022:911, točki 47 in 48 ter navedena sodna praksa).
(
6
)	Glede dopustnosti tožb, ki jih institucije vložijo zoper akte, ki so bili ob vložitvi tožbe že izvršeni ali se niso več uporabljali, glej sodbo z dne 24. novembra 2022, Parlament/Svet (Tehnični ukrepi v zvezi z ribolovnimi možnostmi) (C‑259/21, EU:C:2022:917, točke 45 do 48 in navedena sodna praksa).
(
7
)	Glej točko 67 in naslednje spodaj.
(
8
)	Glej člen 1(3) PEU in člen 1(2) PDEU.
(
9
)	Glej sodbo z dne 28. julija 2016, Svet/Komisija (C‑660/13, EU:C:2016:616, točke 34 do 38).
(
10
)	UL 2004, C 310, str. 1.
(
11
)	Glej člen 119(1) in (2) Poslovnika Sodišča.
(
12
)	Glej v tem smislu sodbe z dne 25. februarja 2010, Brita (C‑386/08, EU:C:2010:91, točke 40 do 43); z dne 27. februarja 2018, Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118, točki 47 in 48), in z dne 26. februarja 2019, N Luxembourg 1 in drugi (C‑115/16, C‑118/16, C‑119/16 in C‑299/16, EU:C:2019:134, točka 90).
(
13
)	Člena 7(1), točki (a) in (b), obeh Dunajskih konvencij.
(
14
)	Člena 7(2) obeh Dunajskih konvencij.
(
15
)	Člen 7(3), točki (a) in (b), Dunajske konvencije o pravu pogodb mednarodnih organizacij.
(
16
)	Točka 7 in naslednje, zlasti točka 12 komentarja k členu 7 osnutka Dunajske konvencije o pravu pogodb mednarodnih organizacij po 33. zasedanju Komisije za mednarodno pravo (ILC), Yearbook of the International Law Commission, 1981, zvezek II, drugi del, strani 129 in 130.
(
17
)	Glej člen 7(1), točka (b), Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb; glej tudi člen 7(3), točka (b), Dunajske konvencije o pravu pogodb mednarodnih organizacij.
(
18
)	Na področju ribiške politike glej na primer tudi Sporazum o partnerstvu o trajnostnem ribištvu med Evropsko unijo na eni strani ter vlado Grenlandije in vlado Danske na drugi strani (UL 2021, L 175, str. 3); Sporazum o partnerstvu o trajnostnem ribištvu med Evropsko unijo in Republiko Sejšeli (UL 2020, L 60, str. 5) Protokol o izvajanju Sporazuma o partnerstvu v ribiškem sektorju med Evropsko skupnostjo in Republiko Gvinejo Bissau (2019–2024) (UL 2019, L 173, str. 3).
(
19
)	Glej na primer Sporazum o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo (UL 2020, L 29, str. 7) in Sporazum o varnosti v civilnem letalstvu med Evropsko unijo in Japonsko (UL 2020, L 229, str. 4).
(
20
)	Glej na primer Okvirni sporazum med Evropsko unijo in Združenimi narodi za zagotavljanje vzajemne podpore v okviru njunih misij in operacij na terenu, podpisan dne 29. septembra 2020 v New Yorku (UL 2020, L 389, str. 2), ki ga je podpisal le predstavnik Sveta. Do skupnega podpisa predstavnika Sveta in visokega predstavnika je prišlo v primeru sklenitve Prostovoljnega sporazuma o partnerstvu med Evropsko unijo in Socialistično republiko Vietnam o izvrševanju zakonodaje, upravljanju in trgovanju na področju gozdov (UL 2019, L 147, str. 3). Vendar glej tudi Sporazum med Evropsko unijo in vlado Socialistične republike Vietnam o vzpostavitvi okvira za sodelovanje Vietnama v operacijah Evropske unije za krizno upravljanje (UL 2019, L 276, str. 3.), ki ga je podpisal le visoki predstavnik.
(
21
)	Glej sodbo z dne 25. oktobra 2017, Komisija/Svet (WRC‑15) (C‑687/15, EU:C:2017:803, točki 41 in 42 in navedena sodna praksa).
(
22
)	Glej člen 7(1), točka (b), Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb in člen 7(3), točka (b), Dunajske konvencije o pravu pogodb mednarodnih organizacij.
(
23
)	Glej člena 8 obeh Dunajskih konvencij.
(
24
)	V skladu s prejšnjo določbo člena 26 PEU (Amsterdamska pogodba) je funkcijo visokega predstavnika še imel generalni sekretar Sveta.
(
25
)	Primerjaj zlasti s prejšnjo določbo člena 300(2), drugi pododstavek, EGS, katere besedilo je podobno členu 218(5) PDEU.
(
26
)	Sodba z dne 16. julija 2015, Komisija/Svet (C‑425/13, EU:C:2015:483, točka 62).
(
27
)	Glej sodbo z dne 9. avgusta 1994, Francija/Komisija (C‑327/91, EU:C:1994:305, točka 28).
(
28
)	Glej člen 15 Poslovnika Sveta (UL 2004, L 106, str. 22), kakor je bil spremenjen s Sklepom Sveta 2009/937/EU z dne 1. decembra 2009 (UL 2009, L 325, str. 35).
(
29
)	Sodba z dne 1. marca 2022, Komisija/Svet (Sporazum z Republiko Korejo) (C‑275/20, EU:C:2022:142, točki 54 in 55 ter navedena sodna praksa).