62002CC0384_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. V danem primeru se predlog za sprejetje predhodne odločbe nanaša na razlago člena 3(a) Direktive Sveta št. 89/592/EGS z dne 13. novembra 1989 o usklajevanju predpisov o trgovanju na podlagi notranjih informacij.(2) Natančneje, vprašanje se nanaša na določitev okoliščin in pogojev, ob katerih lahko oseba, ki ima notranje informacije, razkrije zaupne informacije tretji osebi „med opravljanjem običajnih službenih nalog, poklica ali dolžnosti“.
I – Dejansko stanje, upoštevno pravo in vprašanja, predložena v predhodno odločanje
2. Zoper K. Grøngaarda in A. Banga je bil sprožen kazenski postopek pred okrajnim sodiščem v Köbenhavnu (Københavns Byret) zaradi razkritja zaupne informacije.
3. A. Bang je politično izvoljen predsednik Finansforbundet, poklicne organizacije, ki zastopa delavce, zaposlene v finančnem sektorju.
4. K. Grøngaard je bil v času dejstev od zaposlenih izvoljen član upravnega odbora družbe RealDanmark, pomembne finančne institucije, ki kotira na borzi. V istem času je Finansforbundet imenoval K. Grøngaarda za člana skupnega odbora za zvezo, ustanovljenega na podlagi sporazuma med RealDanmarkom in Finansforbundet. K. Grøngaard je obenem predsednik Kapitalkreds (sektor za finančne zadeve), enega izmed 11 sektorskih združenj Finansforbundet.
5. K. Grøngaard je razkril notranjo informacijo A. Bangu ob dveh priložnostih. Najprej je po izrednem sestanku uprave RealDanmarka 22. avgusta 2000 A. Bangu 23. avgusta razkril podrobnosti razprave o združitvenih pogajanjih z Danske Bank, finančno institucijo, ki kotira na borzi.
6. A. Bang se je med 28. avgustom in 4. septembrom 2000 posvetoval s svojima namestnicama go. Madsen in go. Nielsen ter s sodelavcem v sekretariatu Finansforbundet, g. Christensenom, in jim pri tem sporočil enake informacije, ki jih je dobil od K. Grøngaarda. G. Christensen je 31. avgusta 2000 kupil delnice družbe RealDanmark za približno 48.000 EUR.
7. 18. septembra 2000 so na sestanku uprave RealDanmark potekale nadaljnje razprave o podrobnostih združitve. Ta je bila tudi predmet razprav na izrednem sestanku skupnega odbora za zvezo 22. septembra 2000. K. Grøngaard je bil prisoten na obeh sestankih. Na A. Banga se je ponovno obrnil 26. septembra 2000, da bi zaposlenim pomagal pri soočanju s posledicami združitve. Razpravljala sta zlasti tako o načrtovanem programu združitve kot tudi o pričakovani rasti vrednosti delnic RealDanmarka za med 60 in 70 %.
8. A. Bang je 27. oziroma 28. septembra razkril informacijo šefu sekretariata Finansforbundet g. Larsenu oziroma sodelavcu, g. Christensenu, skupaj s predvidenim datumom objave združitve in pričakovanim menjalnim tečajem. 29. septembra 2000 je g. Christensen kupil dodatne delnice RealDanmarka za približno 214.000 EUR.
9. 2. oktobra 2000 je bila objavljena združitev RealDanmarka in Dansk Bank. Po objavi so cene delnic RealDanmarka zrasle za 65 %. G. Christensen je 2. in 3. oktobra 2000 prodal svoje delnice RealDanmarka z neto dobičkom okoli 180.000 EUR. Pozneje je bil obsojen na 6 mesecev zapora zaradi trgovanja na podlagi notranjih informacij.
10. Zoper A. Banga in K. Grøngaarda se je začel kazenski postopek zaradi razkritja zaupnih informacij v nasprotju s členom 36(1) Lov om Værdipapirhandel (danski zakon o trgovanju s prenosljivimi vrednostnimi papirji) (v nadaljevanju: Værdipapirhandelslov). Po členu 94(1)(1) Værdipapirhandelslov jima grozi denarna kazen ali zapor do enega leta in pol. Te določbe so del danskega izvajanja Direktive, vsebovanega v členih od 34 do 39 in od 93 do 96 Værdipapirhandelslov. Člen 36(1) zakona določa, da „oseba, ki ima notranjo informacijo, te informacije ne sme razkriti(3) tretji osebi, razen če se informacija razkrije med opravljanjem običajnih službenih nalog, poklica ali dolžnosti“. Ta prepoved razkritja velja za osebe, ki imajo notranje informacije, to je vsakogar, ki ima zaupno informacijo. V nasprotju s tem je v skladu s členom 3(a) Direktive zgolj osebam, ki imajo primarno notranje informacije, prepovedano „razkriti te notranje informacije tretjim, razen če se informacija razkrije med opravljanjem običajnih službenih nalog, poklica ali dolžnosti“.
11. Člen 1(1) Direktive notranjo informacijo opredeljuje kot „informacijo, ki ni bila objavljena, ki ima natančno določene lastnosti in se nanaša na enega ali več izdajateljev prenosljivih vrednostnih papirjev ali na enega ali več prenosljivih vrednostnih papirjev, ki bi, če bi postala javna, verjetno imela pomemben vpliv na cene tega ali teh prenosljivih vrednostnih papirjev“. Člen 2(1) Direktive opisuje osebe, ki imajo primarno notranje informacije, kot osebe, ki imajo dostop do notranjih informacij „zaradi članstva v upravnih, vodstvenih in nadzornih organih izdajatelja, zaradi svojega deleža v izdajateljevem kapitalu ali zaradi opravljanja redne službe, poklica ali dolžnosti“.
12. Člen 36(1) Værdipapirhandelslov ima zato širši domet, kot ga ima člen 3(a) Direktive. To je v skladu s členom 6 Direktive, ki dopušča državam članicam sprejetje strožjih določb od tistih, vsebovanih v Direktivi, in zlasti, da razširijo področje uporabe prepovedi, vsebovane v členu 3.
13. V navedenih okoliščinah je nacionalno sodišče predložilo v predhodno odločanje ta vprašanja:
„1. Ali člen 3(a) Direktive 89/592 nasprotuje temu, da oseba razkrije notranje informacije, če jih je dobila kot od zaposlenih izvoljeni član upravnega odbora podjetja, na katero se nanašajo notranje informacije, in če jih razkrije predsedniku poklicne organizacije, ki združuje zaposlene, ki so to osebo izvolile za člana uprave?
2. Ali člen 3(a) Direktive 89/592 nasprotuje temu, da oseba razkrije notranje informacije, če jih je dobila kot član odbora za zvezo podjetja in če jih razkrije predsedniku poklicne organizacije, ki je to osebo imenovala za člana odbora za zvezo?
3. Ali člen 3(a) Direktive 89/592 nasprotuje temu, da predsednik poklicne organizacije razkrije notranje informacije, če jih je dobil v okoliščinah, ki so navedene v prvem vprašanju, in jih razkrije: (a) svojima podpredsednikoma oziroma (b) najvišjemu upravnemu vodji sekretariata organizacije oziroma (c) svojim sodelavcem v okviru sekretariata organizacije?
4. Ali člen 3(a) Direktive 89/592 nasprotuje temu, da predsednik poklicne organizacije razkrije notranje informacije, če jih je dobil v okoliščinah, ki so navedene v drugem vprašanju, in jih razkrije: (a) svojima podpredsednikoma oziroma (b) najvišjemu upravnemu vodji sekretariata organizacije oziroma (c) svojim sodelavcem v okviru sekretariata organizacije?
5. Kako na odgovor na prva štiri vprašanja vpliva dejstvo, da so razkrite notranje informacije (a) informacije o tem, da so se začela pogajanja o združitvi med družbama, ki kotirata na borzi; (b) informacije v zvezi z datumom združitve med družbama, ki kotirata na borzi, ali (c) informacije v zvezi z ravnijo povišanja cen delnic družbe, ki kotira na borzi, ki je pričakovano zaradi združitve družbe z drugo družbo, ki kotira na borzi?“
14. K. Grøngaard, A. Bang, danska vlada in Komisija so predložili pisne pripombe. Ustni predlogi v imenu K. Grøngaarda, A. Banga, danske in švedske vlade ter Komisije so bili podani na obravnavi 24. marca 2004.
II – Presoja
15. Vprašanja, ki jih je predložilo nacionalno sodišče, so osredotočena na razlago člena 3(a) Direktive in, natančneje, na to, kakšen je obseg „opravljanja običajnih službenih nalog, poklica ali dolžnosti“, zato da bi oseba, ki ima primarno notranje informacije, lahko razkrila notranjo informacijo. To vprašanje je treba presojati v treh različnih okvirih.
16. Prvo vprašanje odpira problem, ali lahko od zaposlenih izvoljen član uprave razkrije notranjo informacijo predsedniku poklicne organizacije.
17. Drugo vprašanje se ukvarja z razmerjem med članom skupnega odbora za zvezo podjetja in predsednikom poklicne organizacije, ki jo zastopa.
18. Tretje in četrto vprašanje obravnavata problem, ali predsednik poklicne organizacije lahko razkrije informacije določenim članom te poklicne organizacije. Zato ju je mogoče obravnavati skupaj.
19. Peto vprašanje sprašuje, ali je vrsta razkrite notranje informacije pomemben dejavnik pri razlagi člena 3(a) Direktive. Ugotovitve v zvezi s petim vprašanjem bom vključil v presojo zakonitosti opravljenih razkritij, storjenih v okvirih iz prvih štirih vprašanj.
20. Čeprav je predmet obravnavane zadeve obseg izjeme od prepovedi razkritja notranjih informacij, je bila v razpravi pred Sodiščem omenjena temeljna socialna pravica do obveščenosti in posvetovanja delavcev. Pravica delavcev do obveščenosti in posvetovanja je lahko v nasprotju s pogoji za razkritje notranjih informacij, ki jih predpisuje Direktiva za neovirano delovanje trgov kapitala.(4)
21. Dejansko lahko v obsegu, v katerem Direktiva – in v tem primeru danski zakon o trgovanju z notranjimi informacijami – vsebuje prepoved razkritja zaupnih informacij, ki zajema informacije o obravnavanih združitvah s potencialnimi posledicami na zaposlene, pride do primerov, kjer bi te določbe prišle v nasprotje s pravico delavcev do obveščenosti o dogodkih, ki lahko prizadenejo njihov položaj. Razlog za to je dejstvo, da prepoved razkritja iz Direktive velja za vse morebitne vlagatelje, ne glede na njihov posebni položaj v družbi (to je brez razlikovanja, kot velja za vodstvo in delavce). Uskladitev ciljev, ki jih zasledujeta ta sklopa norm, bi bila nujna, četudi ne bi bili neposredno v konfliktu.
22. Upoštevajoč varstvo socialnih pravic, ki ga zagotavlja pravo Skupnosti, bom – preden se posvetim predloženim vprašanjem nacionalnega sodišča in pred določitvijo pogojev, pod katerimi ima lahko kdo korist od izjeme od prepovedi razkritja iz člena 3(a) Direktive v zgoraj izpostavljenih treh vrstah okoliščin – pojasnil vlogo prepovedi razkritja v Direktivi.
A – Vloga prepovedi razkritja v Direktivi
23. Stranke imajo na nasprotna stališča glede področja uporabe člena 3(a) Direktive. K. Grøngaard in A. Bang trdita, da bi restriktivna razlaga člena 3(a) Direktive bila v nasprotju z načelom nulla poena sine lege
in s členom 7 Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin.(5)
24. Čeprav se strinjam s tem, da kazenska narava primera zahteva uporabo načela zakonitosti, mislim, da ima to drugačen učinek od tistega, ki sta ga predlagala K. Grøngaard in A. Bang. Najprej je treba opozoriti, da so v skladu s členom 13 Direktive države članice zgolj zavezane zagotoviti, da so „kazni sposobne pospeševati spoštovanje njenih določb“. Kazni za kršitev določb Direktive tako niso nujno kazenske narave kot v členu 94(1)(1) Værdipapirhandelslov. Vendar razlaga področja uporabe Direktive ne sme biti pogojena z vrsto nacionalnih postopkov (civilni, kazenski, upravni), v katerih se oprejo na to razlago.(6) Zato, medtem ko se bo Sodišče omejilo na razlago Direktive, bo naloga nacionalnega sodišča „zagotoviti, da se bo spoštovalo načelo zakonitosti pri razlagi sprejete nacionalne zakonodaje za izvedbo Direktive v luči besedila in namena Direktive“.(7) Načelo zakonitosti samo po sebi zato ne zahteva specifične razlage prepovedi razkritja, vsebovane v členu 3(a) Direktive.
25. Druge pripombe, predložene Sodišču, podpirajo restriktivno razlago izjeme od prepovedi razkritja, ki bi, po mojem mnenju, morala obveljati iz razlogov, ki jih bom podal v nadaljevanju.
26. Anklagemyndighed (državno tožilstvo) v svojih predlogih pred nacionalnim sodiščem, ter Komisija in danska vlada pred Sodiščem, so izpostavili več trditev v podporo temu stališču. Prvič, restriktivno razlago, po mnenju Anklagemyndighed in danske vlade, podpira dobesedna razlaga določbe. Drugič, taka razlaga je v skladu s ciljem Direktive, ki je zagotoviti enako obravnavanje vlagateljev in jih varovati pred nezakonito uporabo notranjih informacij. Zato da bi se dosegli ti cilji, ima prepoved razkritja informacij preventivno funkcijo. Poleg tega Komisija izpostavlja dejstvo, da je člen 3(a) Direktive izjema od splošnega pravila in ga je zato treba razlagati ozko.
27. Ker se natančen pomen člena 3(a) lahko razjasni samo v povezavi s posameznimi primeri, je treba opredeliti vlogo te določbe v Direktivi, zato da se določi njeno področje uporabe. Glavni cilj Direktive je zagotoviti neovirano delovanje sekundarnega trga vrednostnih papirjev.(8) V ta namen pospešuje zaupanje vlagateljev.(9) To zaupanje temelji na dejstvu, da imajo vsi vlagatelji enak položaj.(10) Iz tega načela izhaja, da je treba vsem vlagateljem zagotoviti enak dostop do informacij. Dejansko enak dostop do informacij o delniških družbah in vrednostnih papirjih zagotavlja racionalno oblikovanje cen na trgu.
28. Enak položaj vlagateljev na trgih kapitala se doseže na dva načina. Po eni strani z dolžnostjo transparentnosti, pri čemer se od delniških družb zahteva, naj objavijo določeno količino informacij, tako da cena njihovih delnic ustreza objektivni vrednosti družbe.(11) To omogoča vsem vlagateljem, da ocenijo ceno delnic glede na dejanski položaj v teh družbah. Po drugi strani je enako obravnavanje vlagateljev zagotovljeno s prepovedjo uporabe in razkritja notranjih informacij, predpisano v Direktivi.(12)
29. V tej zadevi je sporna zgolj prepoved razkritja, kot je urejena v členu 3(a) Direktive. Prepoved razkritja temelji na dejstvu, da čim več ljudem je zaupana notranja informacija, večje je tveganje, da bo kdo imel korist od tega in tako prizadel neokrnjenost trga. Prepoved razkritja je tako nujna posledica prepovedi uporabe notranjih informacij in ima preventivno vlogo. Treba je tudi poudariti, da je taka prepoved omejena na notranje informacije, določene v členu 2 Direktive, in traja samo, dokler notranja informacija ni objavljena. Vsaka izjema od te prepovedi tvega spodkopavanje zaupanja vlagateljev v trg in jo je zato treba tolmačiti ozko.
30. Upoštevajoč cilj Direktive, da je vsako izjemo od prepovedi, določeno v členu 3(a) Direktive, treba razlagati ozko, ima dobesedni pomen izraza „med opravljanjem običajnih službenih nalog, poklica ali dolžnosti“ neomejeno področje uporabe, ker se lahko nanjo načeloma sklicuje vsaka oseba, ki ima primarno notranje informacije, ne glede na svoje delo. Kljub temu je treba pogoje, pod katerimi se lahko zakonito razkrijejo notranje informacije, pojasniti v povezavi z dejanskim okvirom, v katerem se je zgodilo razkritje.
31. Anklagemyndighed in danska vlada navajata, da pripravljalni dokumenti Direktive(13) določajo izjemo od prepovedi razkritja zgolj v primerih, kjer je to nujno in primerno.
32. K. Grøngaard in A. Bang pa menita, da v skladu z ustaljeno sodno prakso pripravljalnih dokumentov(14) ni mogoče uporabiti pri razlagi, kadar besedilo teh dokumentov ne odseva besedila zadevnih določb.
33. Res je, da iz pripravljalnih dokumentov ni mogoče izpeljati splošnega standarda, ker lahko zgolj razširijo dobesedni pomen zadevne določbe. Lahko še dodamo, da v obravnavani zadevi navedeni pripravljalni dokumenti niso bili objavljeni, kar izključuje njihovo uporabo pri razlagi Direktive. Beseda „običajen“ se bo dejansko razlagala v povezavi z nacionalnim okvirom. Vendar pa pripravljalni dokumenti potrjujejo primernost restriktivne razlage izjeme od prepovedi razkritja.(15)
34. Nazadnje je treba opozoriti, da bo opredelitev tega, katere dejavnosti člana uprave je mogoče vključiti v „opravljanje običajnih službenih nalog, poklica ali dolžnosti“, zelo odvisna od pravil, ki urejajo izvrševanje in naravo teh funkcij v različnih nacionalnih pravnih sistemih. Smernico, ki jo bo pri razlagi pravila Skupnosti dalo Sodišče nacionalnemu sodišču, bo zato nacionalno sodišče moralo dopolniti z analizo upoštevnih nacionalnih pravil, ki določajo in urejajo različne poklicne dejavnosti, pri katerih lahko pride do razkritja notranjih informacij.
B – Razkritje notranjih informacij predsedniku poklicne organizacije s strani od zaposlenih izvoljenega člana uprave
35. Tukaj je treba razlikovati med dvema primeroma. Pri prvem od zaposlenih izvoljeni član uprave išče nasvet od strokovnjaka, pri drugem se posvetuje s svojim „okoljem“ (z delničarji ali zaposlenimi v družbi).
1. Primer, kadar od zaposlenih izvoljeni član uprave išče nasvet od predsednika poklicne organizacije kot strokovnjaka za socialne in industrijske odnose
36. Pri presoji primera, v katerem od zaposlenih izvoljeni član uprave išče nasvet od predsednika poklicne organizacije kot strokovnjaka za socialne in industrijske odnose,(16) bom obravnaval tri pravno pomembna vprašanja: prvič, dopustnost posveta s strokovnjakom; drugič, ali je predsednika poklicne organizacije mogoče šteti za strokovnjaka za socialne in industrijske odnose; in tretjič, domet dovoljenega prenosa informacij.
37. Kar zadeva prvi problem, K. Grøngaard trdi, da se je na svojem položaju člana uprave lahko zakonito posvetoval s predsednikom poklicne organizacije glede težkih odločitev, ki jih je moral sprejeti v zvezi z načrtovano združitvijo.
38. Komisija in danska vlada dodajata, da se od zaposlenih izvoljeni član uprave lahko posvetuje s strokovnjakom, da bi lahko izvrševal dolžnosti do družbe, vendar vztrajata, da je tak nasvet mogoče iskati samo, če se išče v interesu družbe in če je strokovnjak dolžan varovati tajnost podatkov. Danska vlada je na obravnavi navedla, da bo posvet s predsednikom poklicne organizacije s strani od zaposlenih izvoljenega člana uprave v interesu družbe samo v izjemnih primerih.
39. Med strankami ni sporno, da kadar član uprave išče strokoven nasvet, ravna v okviru običajnih dolžnosti. Obenem se strinjajo, da ima od zaposlenih izvoljeni član uprave enako pooblastilo. Vendar to ne pomeni, da je članom uprave dovoljeno razkriti notranje informacije svojim svetovalcem. Poleg tega –kot so navedle Komisija in danska ter švedska vlada –, ker je pravo Skupnosti uskladilo pravo družb v zelo omejenem obsegu, bo vprašanje, kaj je opravljanje običajnih službenih nalog člana uprave, treba določiti v povezavi z upoštevnim nacionalnim pravom.
40. Povsem očitno je, da bo nacionalno sodišče, prvič, moralo razlagati zadevne določbe nacionalnega prava v luči cilja Direktive, in sicer da vsaka izjema od prepovedi tvega spodkopavanje zaupanja v trge kapitala. To zahteva tehtanje med možnostjo člana uprave, iskati strokoven nasvet o transakciji, in nevarnostjo, da bo dopustitev razkritja kršila načelo enakosti med vlagatelji.
41. Da bi se zaščitilo načelo varstva vlagateljev, je treba sposobnost člana uprave, da razkrije notranje informacije, omejiti glede na objektivno potrebo tega člana po iskanju nasveta, potrebo strokovnjaka do dostopa do notranje informacije in nazadnje glede na vrsto prenesene informacije. Drugače povedano, član uprave lahko razkrije notranjo informacijo med opravljanjem običajnih dolžnosti, zgolj kadar išče nasvet, zato da bi opravil dolžnosti, in omeji to razkritje na to, kar je nujno, da lahko dobi ustrezen strokovni nasvet.
42. Drugič, razlaga izjeme od prepovedi razkritja, ki jo bo dalo nacionalno sodišče, bo morala biti v skladu s temeljnimi socialnimi pravicami, ki jih varuje pravo Skupnosti. Res je, kot je omenila švedska vlada v ustnih navedbah pred Sodiščem, da Direktiva ne vsebuje absolutne prepovedi razkritja. Zato je treba upoštevati interese delavcev in ne pravilnega delovanja trgov kapitala. Posledično je interese delavcev in zlasti posledice, ki jih lahko ima transakcija na njihovo zaposlitev, treba upoštevati pri presoji, ali je potrebno posvetovanje s strokovnjakom za socialne in industrijske odnose, zato da se opravijo posebne naloge od zaposlenih izvoljenega člana uprave.
43. Treba se je dotakniti tudi drugega vprašanja v zvezi z možnostjo predsednika poklicne organizacije delovati kot strokovnjak za socialne in industrijske odnose. Drugače povedano, ugotovitev o upravičenosti posvetovanja člana uprave s strokovnjakom za socialne in industrijske odnose ne bo zadostovala za dovolitev razkritja informacije s strani K. Grøngaarda predsedniku njegove poklicne organizacije. Treba je tudi ugotoviti, ali lahko tega obravnavamo kot strokovnjaka za socialne in industrijske odnose in ali je deloval kot tak. Dejansko se sprašujemo, ali ga je mogoče obravnavati kot neodvisnega strokovnjaka glede na to, da je njegova primarna naloga varovati pravice delavcev. Na obravnavi je danska vlada poskušala vzpostaviti razliko med nasvetom, ki ga da pravnik, in nasvetom, ki ga da predsednik poklicne organizacije. Vendar bi opredelitev, kaj se lahko šteje kot strokovni posvet, lahko pretirano omejila pravico člana uprave, da se v okviru opravljanja dolžnosti posvetuje z osebo, ki jo šteje za najbolj usposobljeno. Pravo Skupnosti načeloma ne prepoveduje predsedniku poklicne organizacije, da v določenih okoliščinah ravna kot strokovnjak, vendar bo kljub temu treba dokazati, da K. Grøngaard ni preprosto prenašal informacij v okoliščinah, ki jih ni mogoče opredeliti kot „posvetovanje s strokovnjakom“.
44. Če je K. Grøngaard resnično deloval v okviru izvrševanja svojih dolžnosti ob posvetovanju z A. Bangom, zato da bi ugotovil učinek združitve na zaposlene RealDanmarka, in če je A. Banga mogoče šteti za strokovnjaka za socialne in industrijske odnose, bo zakonitost razkritja v načelu utemeljena. Torej bo treba določiti njeno področje uporabe. Glede tega so stranke podale dve nasprotujoči si stališči.
45. Po eni strani Anklagemyndighed šteje, da bolj kot je razkrita notranja informacija sposobna vplivati na vrednosti delnic, redkeje bi do razkritja take informacije prišlo med opravljanjem običajnih službenih nalog zadevne osebe.
46. Po drugi strani K. Grøngaard navaja, da ne bi smela obstajati nobena povezava med vrsto razkrite informacije in možnostjo razkritja informacije med opravljanjem običajnih službenih nalog. Kljub temu upravičuje razkritje natančnih datumov načrtovane združitve s potrebo po pojasnilu, zakaj bi Finansforbundet moral dati na voljo denarna sredstva za ustanovitev delovne skupine za združitev. Dalje navaja, da je moral razkriti informacijo o pričakovanem menjalnem tečaju, zato da bi ugotovil, ali je obstajala verjetnost konkurenčne ponudbe za družbo.
47. V zvezi s tem splošna zasnova Direktive zahteva strogo razlago tega, kar se lahko zakonito prenese. Kot je bilo navedeno zgoraj, je koncept notranje informacije opredeljen v členu 2 Direktive na funkcionalen način. Notranja informacija je tista informacija, ki je sposobna vplivati na ceno delnic. Razkritje notranje informacije ima zato za nujno posledico nevarnost, da bo prejemnik lahko predvidel spremembo cen delnic. V večini primerov bo tudi nemogoče dokazati, ali obstaja verjetnost, da bo notranja informacija imela večji ali manjši učinek na ceno delnic. Treba je tudi upoštevati, da vsaka izjema od prepovedi razkritja, določena v členu 3(a) Direktive, samodejno zmanjšuje njeno preventivno funkcijo.
48. Nazadnje, in v nasprotju s tem, kar sta tako Komisija kot danska vlada navajali, zakonitosti razkritja informacije v skladu s členom 3(a) Direktive ni treba pogojevati z obstojem določene dolžnosti varovanja tajnosti podatkov. Dejansko tretja alinea člena 2(1) Direktive že predpisuje dolžnost varovanja tajnosti podatkov, kadar ima oseba dostop do notranjih informacij „zaradi opravljanja svojih službenih nalog, poklica ali dolžnosti“.
2. Primer, kadar se od zaposlenih izvoljeni član uprave posvetuje s predsednikom poklicne organizacije kot svojim „okoljem“
49. Vprašanje je, ali se je K. Grøngaard lahko ob posvetovanju s predsednikom kot strokovnjakom obenem z njim posvetoval kot s svojim „okoljem“.
50. K. Grøngaard zatrjuje, da ker vsi člani uprave uživajo enake pravice in prednosti, bi jih prepoved razkritja informacije s strani od zaposlenih izvoljenega člana uprave svojemu „okolju“ dejansko diskriminirala, ker jim dansko pravo dovoljuje, da razkrijejo informacije delničarjem, s katerimi imajo posebne vezi, ali ki so jih imenovali, ne da bi kršili svoje dolžnosti varovanja tajnosti podatkov. A. Bang v zvezi s tem vprašanjem enako navaja, opirajoč se na smernice, ki jih je izdal Finansforbundet, ki določajo, da se od zaposlenih izvoljeni član uprave lahko v vsakem primeru posvetuje s predsednikom poklicne organizacije, četudi je zavezan z dolžnostjo molčečnosti.
51. Komisija ugotavlja, da je ravnanje članov uprave treba presojati ob upoštevanju njihove „dvojne lojalnosti“, po eni strani nasproti družbi in po drugi strani nasproti osebam, ki so jih imenovale ali izvolile, kot so delničarji. Vendar dvomi o tem, da bi bila lahko dovolitev članu uprave, da se posvetuje z „okoljem“, v skladu s cilji Direktive.
52. Po mnenju danske vlade razkritje notranje informacije s strani člana uprave „okolju“ (tako delničarjem kot tudi zaposlenim v družbi) spada v okvir opravljanja njegovih običajnih dolžnosti, samo če (1) ima pooblastilo družbe, (2) razkritje informacije objektivno upravičujejo interesi družbe in (3) zadosti potrebi do obveščenosti delničarjev/zaposlenih v luči funkcije osebe, ki da informacijo.
53. Čeprav je presoja o tem, ali se član uprave lahko posvetuje s svojim „okoljem“, deloma odvisna od nacionalnega prava družb, so pri tem spornem vprašanju relevantne tudi prvine primerjalnega prava. Možnost posveta člana uprave z delničarjem kot „okoljem“ je po nemškem pravu izključena.(17) V italijanskem pravu del doktrine priznava, da član uprave lahko razkrije tudi zaupno informacijo, če obstaja nevarnost, da bi bili v nasprotnem primeru prizadeti interesi delničarjev.(18) Po danskem pravu načeloma individualna komunikacija med članom uprave in delničarjem ni dovoljena. O taki transakciji bi lahko bili obveščeni pred objavo informacije samo, če bi bil na primer uspeh javne ponudbe odvisen od privolitve delničarjev.(19) Na splošno ta nagli primerjalni pregled kaže, da je posvetovanje člana uprave z „okoljem“ urejeno v maloštevilnih pravnih sistemih in je zakonito zgolj, če so izpolnjeni strogi pogoji.
54. V zvezi s tem bi bil pravno pomemben še drugi element. Po mojem mnenju bi možnost posvetovanja z zadevnim „okoljem“ lahko bila različna za člane uprave, ki jih izvoli skupščina, in za tiste, ki jih izvolijo zaposleni. Bolj kot da strogo pomenijo posvet z „okoljem“, stiki med od zaposlenih izvoljenim članom uprave in predsednikom poklicne organizacije sami po sebi pripadajo vlogi predstavnika delavcev, kot je predlagala švedska vlada v ustnih pripombah pred Sodiščem. To bo treba presoditi v luči posebnih nacionalnih pravil, ki opredeljujejo sodelovanje predstavnikov delavcev v upravi družbe.
55. Kljub temu bo nacionalno sodišče moralo pri svoji razlagi danskega zakona upoštevati pravo Skupnosti z naslednjih treh vidikov. Prvič, nacionalno sodišče bo moralo razlagati nacionalne pravne določbe v luči nevarnosti spodkopavanja zaupanja v trge kapitala v nasprotju s ciljem Direktive. Drugič, treba je opozoriti, da je treba iz zgoraj navedenih razlogov vsako izjemo od prepovedi razkritja notranjih informacij tolmačiti ozko. Tretjič, treba je tudi upoštevati pravico delavcev do obveščenosti in posvetovanja, kot jo varuje pravo Skupnosti.
56. Socialne pravice v zvezi s posvetovanjem in obveščanjem delavcev so zlasti vsebovane v členih 17 in 18 Listine o temeljnih socialnih pravicah delavcev iz leta 1989, v členu 27 Listine o temeljnih pravicah in v členu 136 ES, ki določa, da „Skupnost in države članice […] morajo imeti za cilj pospeševanje […] dialoga med vodstvom in delavci“. Te spadajo tudi v pravni sistem Skupnosti kot splošna pravna načela, kakršna izhajajo iz ustavnih tradicij, skupnim državam članicam.(20) Te pravice je razvila tudi sekundarna zakonodaja kot npr. Direktiva št. 94/45/ES.(21) Cilj te direktive, kot ga je razlagala sodna praksa, je „zagotoviti, da so zaposleni v podjetjih, ki delujejo na ravni Skupnosti, primerno obveščeni in da se z njimi posvetuje, kadar se sprejemajo odločitve, ki vplivajo nanje, v drugi državi članici, kot se nahajajo delavci“.(22) Novejši ukrepi, ki niso bili sprejeti v času nastanka dejstev v sporu o glavni stvari, dajejo delavcem pravico do obveščenosti in posvetovanja glede dogodkov, ki verjetno vplivajo na njihov položaj.(23) Vsi ti ukrepi organizirajo kroženje informacij znotraj družbe v smeri povečanja dostopa do informacij, ki so zagotovljene predstavnikom delavcev s pomočjo odbora delavcev ali od zaposlenih izvoljenih članov uprave, kot je bilo ugotovljeno v danskih podjetjih. Na določen način bi lahko bile relevantne tudi socialne pravice, povezane s poklicno organizacijo, ti, čeprav je nesporno, da pravice ustanavljati in se včlaniti v poklicne organizacije, ki jih varuje pravo Skupnosti,(24) ne pomenijo neposredno pravice razkriti notranje informacije družbe poklicni organizaciji. Vse to bi bilo treba upoštevati pri razlagi nacionalnih pravil, ki urejajo posvetovanje člana uprave z „okoljem“ (predvsem pri ugotavljanju, ali je v koncept „okolje“ treba vključiti tudi zaposlene, kadar nacionalna zakonodaja zagotavlja pravico do posvetovanja z „okoljem“).
57. Nazadnje, četudi bi nacionalno sodišče ugotovilo, da imajo po danskem zakonu vsi člani uprave pravico do posvetovanja s svojim „okoljem“, bi še vedno ostajal dvom o tem, ali se predsednik poklicne organ izacije lahko šteje za „okolje“ od zaposlenih izvoljenega člana uprave, ker ta predstavlja vse zaposlene v družbi in ne samo članov poklicne organizacije.(25)
C – Razkritje notranjih informacij s strani člana skupnega odbora za zvezo podjetja predsedniku poklicne organizacije, ki ga je imenovala
58. Pri odgovoru na to vprašanje je treba upoštevati, da v obravnavani zadevi K. Grøngaard deluje kot član odbora za zvezo in ne kot član uprave kot pri prvem vprašanju. Uporabo člena 3(a) Direktive bo zato treba presoditi v drugačnih okoliščinah. V obravnavanem primeru je notranjo informacijo razkril član odbora za zvezo predsedniku poklicne organizacije, ki ga je imenovala.
59. Odbori za zvezo so posebnost danskega prava. Na obravnavi je bilo v odgovoru na vprašanje, ki ga je postavilo Sodišče 4. februarja 2004, podrobno navedeno, da je bil v obravnavanem primeru odbor za zvezo ustanovljen s sporazumom med RealDanmarkom in Finansforbundet. Odbor za zvezo je sestavljen iz enakega števila predstavnikov vodstva RealDanmarka in poklicne organizacije. Danska vlada in K. Grøngaard podpirata različne razlage glede možnosti odbora za zvezo glede sprejemanja zavezujočih odločitev. V celoti se zdi, da ustanovitev odbora za zvezo omogoča posredovanje informacij med družbo in poklicno organizacijo.
60. K. Grøngaard ugotavlja, da je bil kot predstavnik Finansforbundet v okviru skupnega odbora za zvezo upravičen razkriti informacijo predsedniku poklicne organizacije.
61. Komisija dopušča možnost, da se član odbora za zvezo posvetuje s strokovnjakom, če je ta zavezan z dolžnostjo varovanja tajnosti podatkov. Ob izražanju dvoma glede možnosti dopuščanja razkritja „okolju“ se strinja s tem, da član odbora za zvezo, ki predstavlja poklicno organizacijo, lahko šteje to poklicno organizacijo za svoje „okolje“. Ravno tako navaja, da bi moralo biti vsako razkritje „okolju“ podvrženo pogoju, da je obveščena oseba dolžna varovati tajnost podatkov.
62. Danska vlada zavzema stališče, da je pri presoji zakonitosti razkritja informacije s strani od zaposlenih izvoljenih članov uprave in članov skupnega odbora za zvezo treba uporabiti enake pogoje.
63. Če je vez med poklicno organizacijo in odborom za zvezo dovolj močna, tako da je moč sklepati, da je razkritje informacije odboru za zvezo enako razkritju informacije poklicni organizaciji, je razkritje informacije v skladu s členom 3(a) Direktive zakonito.
64. Nacionalno sodišče bo moralo splošneje in sledeč enakim okvirnim analizam, kot so bile sprejete pri prejšnjih vprašanjih, ugotoviti, ali bi K. Grøngaard kot član odbora za zvezo lahko med opravljanjem običajnih službenih nalog razkril notranjo informacijo predsedniku poklicne organizacije, ki jo je zastopal. Obenem bo moralo upoštevati naravo njegovega položaja v odboru za zvezo, zato da bo lahko ugotovilo, ali je dopuščal razkritje informacije predsedniku poklicne organizacije.
65. Kar zadeva domet razkritja, odločba o predložitvi vprašanja v predhodno odločanje natančno ne pojasni, kako podrobno se je razpravljalo o združitvi na odboru za zvezo. Nacionalno sodišče bo moralo ugotoviti, katere informacije so bile zakonito razkrite, ker se je o njih razpravljalo na sestanku odbora za zvezo, s poudarkom na preventivni funkciji člena 3(a) Direktive.
D – Razkritje notranjih informacij članom poklicne organizacije s strani predsednika te poklicne organizacije
66. Zadnje vprašanje zadeva razširjanje informacij znotraj poklicne organizacije. Medtem ko se zdi nepomembno ugotavljanje, kako je bila informacija pridobljena, bo treba oceniti zakonitost razkritja. Treba je opozoriti, da se bodo podobne težave pojavile, na primer, znotraj vsake finančne institucije, ki svetuje družbi. Ker pa Direktiva na tem mestu ne določa ničesar, je treba pripomniti, da so številni (regulativni) organi trgov kapitala vpeljali smernice, ki uvajajo nadzor in nalagajo omejitve takim razkritjem notranjih informacij znotraj subjektov.(26)
67. A. Bang trdi, da je deloval v okviru svojih funkcij predsednika poklicne organizacije, ko je izbranim članom te poklicne organizacije razkril informacijo, ki jo je dobil od K. Grøngaarda. Navaja, da brez razkritja take informacije ne bi mogel opravljati dolžnosti. Dalje se sklicuje na mnenje danskega ministrstva za pravosodje z dne 23. novembra 2001, po katerem je razkril informacijo med opravljanjem običajnih dolžnosti. Kljub temu da je dansko ministrstvo za pravosodje obenem zahtevalo primernost in nujnost razkritja informacije in je posledično sklenilo, da v obravnavanem primeru ni bilo zakonito, A. Bang zavrača ta merila in verjame, da je razkritje bilo zakonito.
68. Zdi se, da je danska vlada med svojimi pisnimi in ustnimi pripombami spremenila svoje stališče. Sprva je bila mnenja, da A. Bang ni mogel zakonito razkriti notranjih informacij nobeni tretji osebi, ker jo je K. Grøngaard nezakonito razkril. Če bi bilo prvo obvestilo zakonito, bi bilo mogoče sklepati, da je lahko predsednik poklicne organizacije razkril informacijo svojim ožjim sodelavcem med opravljanjem običajnih dolžnosti, zato da bi zavaroval interes članov poklicne organizacije. Na obravnavi je vlada opustila to razlikovanje in zavzela stališče, da bi se razkritje lahko štelo za zakonito, če bi bilo napravljeno v interesu družbe, iz katere je izvirala informacija.
69. Komisija na to odgovarja, da predsednik poklicne organizacije v načelu ne more razkriti notranje informacije, razen če to stori v funkciji svetovalca osebe, ki ima primarno notranje informacije, in če so osebe, ki prejmejo informacijo, dolžne varovati tajnosti podatkov. Navaja, da ni pomembno, ali je predsednik dobil informacijo od člana uprave, izvoljenega od zaposlenih, ali od člana odbora za zvezo.
70. Po mojem mnenju ni pomemben izvor informacije, to je, ali je bila pridobljena od K. Grøngaarda, ko je deloval kot od zaposlenih izvoljeni član uprave ali kot član odbora za zvezo. V obeh primerih je A. Bang bil zavezan s prepovedjo obveščanja, ki je vsebovana v členu 36(1) Værdipapirhandelslov. Zato je treba zgolj odgovoriti na vprašanje, ali je A. Bang lahko razkril informacijo „med opravljanjem svojih običajnih […] dolžnosti“ na položaju predsednika poklicne organizacije. Upoštevajoč poklic osebe, ki razkrije informacijo, bi razkritje bilo zakonito samo, če bi se zgodilo med opravljanjem posebnih dolžnosti. Obseg razkritja bo treba upoštevati ločeno.
71. A. Bang je kot predsednik poklicne organizacije moral varovati interese delavcev, kar je bila naloga, ki je ni mogel opravljati sam.(27) Zato je lahko notranjo informacijo razkril sodelavcem, vendar samo ob upoštevanju omejitev glede na vrsto informacij, ki bi se lahko zakonito razkrile in glede na prejemnike razkritja. Nacionalno sodišče bo moralo, upoštevajoč oba vidika, tehtati potrebo po ukrepanju zoper potencialna odpuščanja, ki izhajajo iz načrtovane združitve, z nevarnostjo kršitve enakosti med vlagatelji na sekundarnem trgu. Tako se zdi jasno, da je A. Bang lahko v skladu s členom 3(a) Direktive nekatere informacije razkril nekaterim sodelavcem.
72. Vendar iz člena 3(a) Direktive ni mogoče razbrati splošne pravice do obveščenosti članov poklicne organizacije. Kar zadeva prejemnike notranje informacije, je A. Bang obvestil dva sodelavca, najvišjega upravnega vodjo sekretariata poklicne organizacije in sodelavce v tem sekretariatu. Ker ni nobenega dokaza, ki bi pojasnjeval, kako se je A. Bang odločil, komu bo razkril informacijo znotraj poklicne organizacije in v kakšen namen je bilo opravljeno vsako razkritje, ni mogoče ugotoviti, ali je A. Bang lahko razkril informacije tem osebam med opravljanjem običajnih dolžnosti predsednika poklicne organizacije. Nacionalno sodišče bo moralo presoditi v vsakem posameznem primeru, ali je prejemnik informacije potreboval tako informacijo za opravljanje nalog v poklicni organizaciji.
73. Kar zadeva domet razkritja, je treba njen natančen obseg omejiti na to, kar je bilo nujno za dosego cilja, ki ga zasleduje razkritje, ki je bil v obravnavanem primeru varstvo interesov delavcev RealDanmarka.(28)
III – Predlog
74. V luči navedenega menim, da je na vprašanja, ki jih je predložilo nacionalno sodišče, treba odgovoriti:
1. Člen 3(a) Direktive Sveta št. 89/592/EGS z dne 13. novembra 1989 o usklajevanju predpisov o trgovanju na podlagi notranjih informacij je treba razlagati tako, da od zaposlenih izvoljeni član uprave lahko razkrije notranjo informacijo predsedniku poklicne organizacije samo, če je, v luči ustreznih nacionalnih pravil, ki določajo funkcijo članov uprave, to razkritje nujno za opravljanje njegove ali njene funkcije, ob upoštevanju strokovnega mnenja, ki bi ga lahko dal predsednik poklicne organizacije v zvezi s predmetom razkritja ali z morebitno pravico takega člana uprave do posvetovanja z „okoljem“ v skladu z nacionalnim pravom.
2. Člen 3(a) Direktive št. 89/592 je treba razlagati tako, da kadar se od zaposlenih izvoljeni član uprave posvetuje s strokovnjakom in je ta posvet izveden med opravljanjem njegovih dolžnosti, ne sme razkriti notranje informacije temu strokovnjaku, razen in samo v tistem obsegu, ki ga strokovnjak potrebuje, da bo lahko dal strokoven nasvet.
3. Člen 3(a) Direktive št. 89/592 je treba razlagati tako, da član skupnega odbora za zvezo podjetja ne sme razkriti notranje informacije predsedniku poklicne organizacije, ki ga je imenovala v ta odbor, razen če obstaja taka povezava med odborom za zvezo in poklicno organizacijo, da je obveščanje odbora za zvezo enako obveščanju poklicne organizacije.
4. Člen 3(a) Direktive št. 89/592 je treba razlagati tako, da ne glede na to, kako je predsednik poklicne organizacije dobil dostop do notranje informacije, take informacije ne sme razkriti članom svoje poklicne organizacije, razen če je tako razkritje nujno za opravljanje njegovih dolžnosti, z omejitvijo na informacije, ki jih člani poklicne organizacije potrebujejo za opravljanje nalog v poklicni organizaciji, in z omejitvijo na člane, katerih pomoč potrebuje za opravljanje dolžnosti.
(1) .
(2)
–	UL L 334, str. 30, v nadaljevanju: Direktiva.
(3)
–	V danščini obstaja jezikovna razlika med danskim zakonom, ki vsebuje izraz „videregive“, in Direktivo, kjer je uporabljen glagol „meddele“.
(4)  –	Frison-Roche, M.-A.: „Le besoin conjoint d’une régulation analogue des relations sociales et des marchés globalisés“, Revue Internationale de Droit Economique, 2002/1, str. 67.
(5)  –	Člen 7 Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin: „1. Nihče ne sme biti obsojen za katerokoli dejanje, izvršeno s storitvijo ali opustitvijo, ki ni bilo določeno kot kaznivo dejanje po domačem ali po mednarodnem pravu v času, ko je bilo storjeno. Prav tako se ne sme izreči strožja kazen od tiste, ki jo je bilo mogoče izreči v času, ko je bilo kaznivo dejanje storjeno. 2. Ta člen ni ovira za sojenje in kaznovanje oseb za kako storitev ali opustitev, ki je bila v času, ko je bila storjena, kazniva po splošnih pravnih načelih, ki jih priznavajo civilizirani narodi.“
(6)  –	Sodba z dne 7. januarja 2004, C-60/02, Recueil, str. I-651, točka 56.
(7)  –	Sodba z dne 12. decembra 1996 v združenih zadevah C-74/95 in C-129/95, Recueil, str. I-6609, točka 26.
(8)  –	Drugi in tretji odstavek preambule Direktive.
(9)  –	Četrti odstavek preambule Direktive.
(10)  –	Peti odstavek preambule Direktive. Glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca Jacobsa v zadevi Alpine Investments								(sodba z dne 10. maja 1995, C-384/93,								Recueil, str. I‑1141, točke od 71 do 73).
(11)  – 	Obveznosti transparentnosti, ki so naložene delniškim družbam, so bile predpisane z Direktivo št. 2001/34/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. maja 2001 o sprejemu vrednostnih papirjev v uradno kotacijo na borzi in o informacijah, ki jih je treba objaviti v zvezi s temi vrednostnimi papirji (UL L 184, str. 1).
(12)  –	Zakonodaja Skupnosti o trgih kapitala se trenutno usklajuje v skladu z Ak cijskim načrtom finančnih storitev iz leta 1999, potrjenega s strani držav članic v Evropskem svetu v Lizboni marca 2000. Direktiva je bila v nadaljevanju nadomeščena z Direktivo št. 2003/6/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o trgovanju z notranjimi informacijami in tržni manipulaciji (zloraba trga) (UL L 96, str. 16).
(13)  – 	Predlog direktive o usklajevanju uredb o notranjem trgovanju.
(14)  – 	Sodbe z dne 26. februarja 1991 v zadevi Antonissen, C-292/89, Recueil, str. I-745, točka 18, z dne 13. februarja 1996 v združenih zadevah Bautiaa and Société française maritime, C-197/94 in C-252/94, Recueil, str. I-505, točka 51, in z dne 8. junija 2000 v zadevi Epson Europe, C‑375/98, Recueil, str. I-4243, točka 26.
(15) –	Glej na primer sodbo z dne 11. junija 1998 v zadevi Kuusijärvi, C-275/96, Recueil, str. I-3419, točka 46.
(16)
–	S „socialnimi in industrijskimi odnosi“ mislim na vsak problem, ki je lahko predmet razprave med delavci in vodstvom v družbi (zmanjševanje števila zaposlenih, razmere plač, pokojnine, struktura družbe, politika zaposlovanja, lokacija, tehnologija itn.)
(17)  –	Gesetz über den Wertpapierhandel und zur Änderung der börsenrechtlichen und wertpapierrechtlichen Vorschriften z dne 26. julija 1994, Bundesgesetzblatt
1994, I, str. 1749.
(18)  –	Antolisei, F., Manuale di diritto penale – Leggi complementari, Milano, 2002, zv. I, str. 277.
(19)  –	To je razjasnil Beleidsregel 03-01 van de Autoriteit Financiële Markten, prej Stichting Toezicht Effectenverkeer inzake de toepassing van de artikelen 46 en 46a Wet toezicht effectenverkeer bij het polsen van (potentiële) aandeelhouders in het kader het verrichten van transacties. Ta predpis, ki ga je sprejel danski finančni organ, je začel veljati 11. aprila 2003.
(20)  – 	Člen 6 EU. To je bilo priznano v sodbi z dne 6. marca 2001 v zadevi Dunnett in drugi proti EIB, T-192/99, Recueil, str. II-813, točki 89 in 90.
(21)  – 	Direktiva Sveta št. 94/45/ES z dne 22. septembra 1994 o ustanovitvi Evropskega sveta delavcev ali uvedbi postopka obveščanja in posvetovanja z delavci v družbah ali povezanih družbah na območju Skupnosti (UL L 254, str. 64).
(22)  – 	Sodbi z dne 29. marca 2001 v zadevi Bofrost *, C-62/99, Recueil, str. I-2579, točka 28, in z dne 13. januarja 2004 v zadevi Gesamtbetriebsrat der Kühne & Nagel, C-440/00, Recueil, str. I-787, točka 39).
(23)  – 	Direktiva Sveta št. 2001/86/ES z dne 8. oktobra 2001 o dopolnitvi statuta evropske delniške družbe glede udeležbe delavcev (UL L 294, str. 22) in Direktiva št. 2002/14/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2002 o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti (UL L 80, str. 29).
(24)  –
V skladu s členom 11 Listine o temeljnih socialnih pravicah delavcev iz leta 1989 imajo delavci pravico ustanavljati in se včlanjevati v poklicne organizacije ali sindikate „zaradi varstva svojih ekonomskih in socialnih interesov“. Člen 12 Listine o temeljnih pravicah določa, da: „Vsakdo ima pravico […] združevanja na vseh ravneh, zlasti v političnih, sindikalnih in državljanskih zadevah, kar vključuje pravico vsakogar, da z drugimi ustanavlja sindikate in se vanje včlanjuje zaradi varstva svojih interesov“. Člen 137 ES bolj splošno določa: „Skupnost dopolnjuje in podpira dejavnosti držav članic pri […] zastopanju in kolektivni obrambi interesov delavcev“. Sodna									praksa je tudi priznala, da „svoboda udejstvovanja v dejavnosti poklicne organizacije predstavlja splošno načelo delovnega prava“ (sodba z dne 18. januarja 1990 v združenih zadevah									Maurissen in European Public Service Union proti Računskemu sodišču, C-193/87 in C-194/87, Recueil, str. I-95, točka 21).
(25)  – 	Pooblaščenec K. Gr o øngaarda je na obravnavi posebej omenil, da je 90 % zaposlenih RealDanmarka bilo članov Finansfor d bundet, vendar ni znal pojasniti, zakaj se ta kljub temu ni mogel šteti za predstavnika poklicne organizacije.
(26)  – 	V Španiji na primer zakon št. 44/2002 (BOE, 23. november 2002) predpisuje sprejetje ukrepov, ki preprečujejo zlorabo informacij znotraj družbe.
(27)  – 	Medtem ko ima član uprave družbe pravico do posvetovanja s strokovnjakom, lahko A. Bang razkrije informacijo sodelavcem samo v tistem obsegu, ki ga potrebuje za opravljanje svojih nalog.
(28)  – 	V zvezi s tem se zdi, da je A. Bang upravičeno obvestil izbrane sodelavce o tem, da se bo med RealDanmarkom in drugo finančno institucijo izvedla transakcija, zato da bi se sprejeli potrebni ukrepi proti potencialnim odpuščanjem. Vendar iz dokazov, predloženih sodišču, ne izhaja jasno, zakaj je A. Bang, zato da bi zavaroval interese delavcev, moral obvestiti svoje sodelavce o natančnem datumu združitve in o pričakovanem povišanju cen delnic RealDanmarka.