62012CC0335_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Seoses liikmesriigi kohustuste rikkumisega, mida komisjon paneb süüks Portugali Vabariigile pärast selle liikmesriigi ühinemist eksportimata ülemäärase suhkruvaru pealt maksude ülekandmisega, tõusetub küsimus kõnealuse ülemäärase suhkruvaruga seotud maksude õigusliku laadi kohta. Euroopa Kohtul on nii võimalus avaldada seisukohta, kuidas kvalifitseerida selliseid finantsvahendeid, mis on komisjoni arvates, vastupidi Portugali Vabariigi arvamusele, liidu „omavahendid”.
2. Juhul kui Euroopa Kohus leiab, nagu ma väidan käesolevas ettepanekus, et tegemist on omavahenditega, tuleb seejärel otsustada, kas Portugali Vabariik näitas üles vajalikku hoolsust sellega seoses tasumisele kuuluva summa sissenõudmise kohustuse täitmisel või, vastupidi, ta vastutab selle eest liidu ees, tasudes summa, mille ta jättis sisse nõudmata.
I. Õiguslik raamistik
A. Akt Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemistingimuste ja asutamislepingutesse tehtavate muudatuste kohta (2)
3. Ühinemisakti artikkel 254 sätestab järgmist:
„Mis tahes tootevaru, mis on Portugali territooriumil 1. märtsil 1986 vabas ringluses ja ületab koguse, mida võib lugeda tavapäraseks säilitusvaruks, peab Portugali Vabariik kõrvaldama omal kulul, selleks kehtestatavate ühenduse menetluste raames ja artiklis 258 ette nähtud tingimustel määratud tähtajaks.
[…]”.
[Siin ja edaspidi on osundatud akti tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
4. Ühinemisakti artikli 371 lõige 1 näeb ette, et „21. aprilli 1970. aasta otsust liikmesriikide rahaliste osamaksete asendamise kohta ühenduste omavahenditega […] kohaldatakse kooskõlas artiklitega 372–375”.
5. Ühinemisakti artikli 372 esimene lõik näeb ette: „21. aprilli 1970. aasta otsuse artikli 2 esimese lõigu punktis a osutatud „põllumajandusmaksudena” määratletud tulu hõlmab ka igasugustest impordi pealt tasutud summadest saadud tulu Portugali ja ülejäänud liikmesriikide ning Portugali ja kolmandate riikide vahelises kaubavahetuses […]”.
B. Otsus 85/257/EMÜ (3)
6. Otsuse 85/257 artikli 2 esimene lõik sätestab järgmist:
„Järgmist tulu käsitatakse ühenduste eelarvesse kavandatud omavahenditena:
a) impordimaksud, lisatasud, täiendavad summad või hüvitissummad, lisasummad või lisaelemendid ja muud tollimaksud, mille ühenduste institutsioonid on kehtestanud või kehtestavad ühise põllumajanduspoliitika raames kolmandate riikidega kauplemise suhtes, ning osamaksed ja muud suhkruturu ühise korralduse raames sätestatud tollimaksud;
b) ühise tollitariifistiku maksumäärad ja muud tollimaksud, mille ühenduste institutsioonid on kehtestanud või kehtestavad kolmandate riikidega kauplemise suhtes”.
[Siin ja edaspidi on osundatud otsust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
7. Otsuse 85/257 artikli 7 lõige 1 näeb ette:
„Liikmesriigid nõuavad artiklites 2 ja 3 nimetatud ühenduse omavahendid sisse vastavalt siseriiklikele õigus- või haldusnormidele, mida selleks vajaduse korral kohandatakse. Liikmesriigid annavad nimetatud vahendid komisjoni käsutusse.”
C. Määrus (EMÜ) nr 1697/79 (4)
8. Määruse nr 1697/79 artikkel 1 sätestab:
„1. Käesolevas määruses on kehtestatud kord, mille raames nõuavad pädevad asutused tollivormistusjärgselt sisse impordi- või eksporditollimaksu, mis jäi maksukohustuslaselt kauba eest, mis suunati impordi- või eksporditollimaksu maksmist nõudvale tolliprotseduurile, mingil põhjusel sisse nõudmata.
2. Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a) „imporditollimaksud” – tollimaksud ja samaväärse toimega maksud ning põllumajandusmaksud ja muud impordimaksud, mis on ette nähtud ühise põllumajanduspoliitika või erikorra alusel, mida kohaldatakse asutamislepingu artikli 235 kohaselt teatava põllumajandustoodete töötlemisel saadud kauba suhtes;
[…]
c) „arvestuskande tegemine” – ametlik toiming, millega määratakse nõuetekohaselt kindlaks […] impordi- või eksporditollimaksu summa […];
d) „tollivõlg” – füüsilise või juriidilise isiku kohustus maksta impordi- või eksporditollimaksu, mida kohaldatakse kõnealuse maksuga maksustatava kauba suhtes […]”.
[Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
9. Määruse nr 1697/79 artikkel 2 on sõnastatud järgmiselt:
„1. Kui pädevad asutused tuvastavad, et maksukohustuslaselt on impordi- või eksporditollimaksude tasumist nõudvale tolliprotseduurile suunatud kaubalt jäänud sissenõudmata seaduse alusel tasumisele kuuluv impordi- või eksporditollimaks või osa sellest, algatavad nad tasumata tollimaksu sissenõudmise.
Sellist sissenõudmist ei algatata pärast kolme aasta möödumist arvestuskande tegemisest maksukohustuslaselt esialgu sissenõutud summa kohta, või kui arvestuskannet ei ole tehtud, siis seoses asjaomase kaubaga tollivõla tekkimise kuupäevast.
2. Sissenõudmine lõike 1 tähenduses algatatakse asjaomasele isikule tema poolt tasumisele kuuluva impordi- või eksporditollimaksu summa teatamisega.”
D. Määrus (EMÜ) nr 3771/85 (5)
10. Määruse nr 3771/85 artikli 1 kohaselt kehtestatakse sellega „ühinemisakti artikli 254 kohaldamise üldeeskirjad”. [Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
11. Selle määruse artikli 3 lõike 1 punkti b kohaselt loetakse, et „Portugali territooriumil on vabas ringluses […] Portugali imporditud tooted, mille puhul on impordiga seotud formaalsused täidetud ja Portugalis tasumisele kuuluv tollimaks ning kõik muud samaväärsed maksud tasutud ja millele ei kehti täielik või osaline tollimaksust või muudest maksudest vabastamine”.
12. Määruse nr 3771/85 artikkel 8 sätestab järgmist:
„1. Käesoleva määruse üksikasjalikud rakenduseeskirjad võetakse vastu nõukogu 22. septembri 1966. aasta määruse nr 136/66/EMÜ õli- ja rasvaturu ühise korralduse kehtestamise kohta [ (6) ]
artiklis 38 või, olenevalt juhust, põllumajandusturgude ühist korraldust käsitlevate teiste määruste vastavates artiklites ettenähtud menetluse alusel.
2. Lõikes 1 nimetatud üksikasjalike rakenduseeskirjadega nähakse eelkõige ette:
[…]
d) ülemääraste toodete müügi kord.
3. Lõikes 1 nimetatud üksikasjalike rakenduseeskirjadega võidakse ette näha:
[…]
c) maksu sissenõudmine, kui asjaomane isik ei järgi ülemääraste toodete müügi korda”.
E. Määrus (EMÜ) nr 579/86 (7)
13. Määruse nr 579/86 põhjenduses 2 on märgitud, et „arvestades spekulatsiooniohtu, mis esineb uutes liikmesriikides seoses suhkruga […], tuleb kehtestada sätted Hispaanias ja Portugalis 1. märtsi 1986. aasta seisuga esineva varu kohta”. [Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
14. Sama määruse põhjenduses 6 on kinnitatud, et „koguseid, mis ületavad säilitusvaru […] ja mida ei ole eksporditud enne ettenähtud tähtaega ning ei ole seega turult kõrvaldatud, tuleb lugeda ühenduse siseturul turustatuks ja kolmandatest riikidest impordituks; […] nendel tingimustel on õigustatud näha ette, et nõutakse sisse summa, mis on võrdne asjaomase toote imporditollimaksuga, mida kohaldati eksportimiseks määratud tähtaja viimasel päeval […]”.
15. Sama määruse põhjenduses 8 on sätestatud, et „selleks et täita sektori turgude nõuetekohase korraldamise nõuded on vaja sätestada, et uued liikmesriigid teatavad oma kindlakstehtud varu koguse ja kogused, mida loetakse siseturul turustatuks”.
16. Määruse nr 579/86 artikkel 3 sätestab järgmist:
„1. Iga uus liikmesriik teeb oma territooriumil 1. märtsi 1986. aasta kella 0.00 seisuga vabas ringluses oleva suhkruvaru inventuuri […].
2. Lõike 1 kohaldamiseks peavad kõik isikud, kelle valduses on mis tahes alusel 1. märtsi 1986. aasta kella 0.00 seisuga vabas ringluses olev vähemalt 3000 kilogrammi suurune […] suhkrukogus […], selle pädevale asutusele deklareerima 13. märtsiks 1986.
[…]”.
17. Määruse nr 579/86 artikkel 4 näeb ette:
„1. Kui suhkruvaru kogus […] on liikmesriigis suurem määratud kogusest […], tagab see liikmesriik suhkru 1. jaanuariks 1987 [ (8) ] ühendusest välja eksportimise koguses, mis on võrdne inventuuri käigus tuvastatud koguse ja asjaomase määratud koguse vahega […]. Portugali puhul tuvastatakse suhkruvaru ja määratakse suhkrukogused, mis tuleb esimese lause alusel eksportida, ühelt poolt Assooride ja Madeira autonoomsete piirkondade ning teiselt poolt Portugali ülejäänud ringkondade kohta eraldi.
2. Lõike 1 alusel eksporditavate koguste puhul:
[…]
c) asjaomane toode tuleb eksportida enne 1. jaanuari 1987 uue liikmesriigi territooriumilt, kus on läbi viidud lõikes 1 osutatud inventuur, ja toode peab olema selleks kuupäevaks ühendusest välja viidud”.(9)
18. Sama määruse artikli 5 kohaselt:
„1. [E]ksporti tuleb tõendada, välja arvatud vääramatu jõu juhtudel, enne 1. märtsi 1987,(10) ]
esitades:
a) asjaomase uue liikmesriigi pädeva asutuse […] väljastatud ekspordilitsentsid;
b) määruse (EMÜ) nr 3183/80 [ (11) ]
artiklites 30 ja 31 osutatud tagatise vabastamiseks vajalikud dokumendid.
2. Kui lõikes 1 nimetatud tõendeid ei esitata 1. märtsiks 1987, siis loetakse asjaomane kogus turustatuks ühenduse siseturul”.
19. Juba nimetatud määruse artikkel 7 sätestab järgmist:
„1. Artikli 5 lõike 2 tähenduses siseturul turustatuks loetavate koguste pealt nõutakse sisse:
a) suhkru puhul ja iga 100 kg kohta summa, mis on võrdne 31. detsembril 1986 [ (12) ]
valge suhkru suhtes kohaldatava imporditollimaksuga […]”.
20. Vastavalt määruse nr 579/86 artikli 8 lõikele 1 „[võtavad] uued liikmesriigid […] kõik käesoleva määruse rakendamiseks vajalikud meetmed ja kehtestavad eelkõige kontrollimenetlused, mis on vajalikud artiklis 3 nimetatud inventuuri läbiviimiseks ja artikli 4 lõikes 1 nimetatud eksportimiskohustuse täitmiseks”.
F. Määrus (EMÜ, Euratom) nr 1552/89 (13)
21. Määruse nr 1552/89 artikli 2 lõige 1 näeb ette, et „[k]äesoleva määruse kohaldamisel tuvastatakse ühenduse õigus otsuse 88/376/EMÜ, Euratom artikli 2 lõike 1 punktides a ja b nimetatud omavahenditele, kui liikmesriigi pädev asutus on maksukohustuslasele teatavaks teinud tasumisele kuuluva summa. Teatis esitatakse niipea, kui maksukohustuslane on selgunud, ning pädevatel haldusasutustel on võimalik kooskõlas kõigi selles valdkonnas kohaldatavate ühenduse sätetega arvutada tollimaksu summa”. [Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
22. Sama määruse artikli 11 kohaselt „[a]sjaomane liikmesriik peab kõikide viivituste eest ülekannete tegemisel artikli 9 lõikes 1 märgitud kontole maksma viivist […]”.
23. Määruse nr 1552/89 artiklis 17 on sätestatud:
„1. Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada […] tuvastatud õigusele vastavate summade komisjoni käsutusse andmine käesolevas määruses ette nähtud korras.
2. Liikmesriigid on tuvastatud õigusele vastavate summade komisjoni käsutusse andmise kohustusest vabastatud ainult sellisel juhul, kui kõnealused summad on vääramatu jõu tõttu sisse nõudmata jäänud. Lisaks sellele võivad liikmesriigid nende summade komisjoni käsutusse andmise kohustuse täitmata jätta erijuhtudel, kui pärast asjaomase juhuga seotud asjaolude põhjalikku hindamist ilmneb, et liikmesriikidest sõltumatutel põhjustel on neid summasid lõplikult võimatu sisse nõuda. Sellised juhud tuleb ära nimetada lõikes 3 nimetatud aruandes, kui asjaomane summa […] on suurem 10 000 eküüst; selles aruandes tuleb esitada põhjused, miks liikmesriigil ei olnud võimalik kõnealuseid summasid käsutusse anda. Komisjon võib vajaduse korral edastada oma märkused asjaomasele liikmesriigile kuue kuu jooksul.
[…]”.
II. Kohtueelne menetlus
24. Portugali ametiasutused taotlesid 26. juuni 2003. aasta kirjaga vastavalt määruse (EÜ, Euratom) nr 1150/2000(14) artikli 17 lõikele 2 komisjonilt vastavat vabastust kohustusest anda komisjoni käsutusse tuvastatud õigusele vastav summa 785 078,50 eurot seoses ülemäärase suhkrukogusega, mille eksportimist ei olnud määrusega nr 579/86 ette nähtud tähtajaks tõendatud. Portugali Vabariik väitis, et võlgnikule 25. oktoobril 1990 saadetud maksuteade oli Supremo Tribunal Administrativo 8. mai 2002. aasta kohtuotsusega(15) tühistatud, mis tegi tasumisele kuuluva summa sissenõudmise võimatuks.
25. Olles taotlenud lisateavet, jättis komisjon taotluse rahuldamata, sest võla kohta arvestuskande tegemise esimesest võimalikust kuupäevast kuni tollivormistusjärgse sissenõudmismenetluse algatamise tegeliku kuupäevani oli möödunud üle kolme aasta. Lisaks, kuna komisjoni arvates ei olnud tõendatud, et tasumisele kuuluva summa sissenõudmata jätmise põhjused on Portugali Vabariigist sõltumatud, nõudis komisjon Portugali ametiasutustelt, et nad annaksid komisjoni käsutusse 20. septembriks 2004 kokku 785 078,50 eurot.
26. Pärast pikka kirjavahetust tegid Portugali ametiasutused 31. jaanuari 2006. aasta kirjaga teatavaks, et Supremo Tribunal Administrativo oli põhjendanud oma kohtuotsust sellega, et vaidlusalused maksud ei ole omavahendid, nii et määruse nr 1150/2000 artikli 17 lõige 2 ei olevat kohaldatav, mistõttu Portugali ametiasutused palusid oma kohustusest vabastamise taotluse arvesse võtmata jätta.
27. Kõnealune taotlus jäeti rahuldamata komisjoni 28. juuli 2006. aasta kirjaga, milles nõuti Portugali ametiasutustelt uuesti, et nad annaksid vaidlusaluse summa viivitamatult komisjoni käsutusse. Ei sellele taotlusele ega hiljem 31. jaanuari 2007. aasta kirjaga saadetud teisele taotlusele ei vastatud.
28. 23. oktoobril 2007 saatis komisjon Portugali ametiasutustele märgukirja, milles ta avaldas oma nõusolematust teesiga, et kõnealused maksud ei ole omavahendid, ja kinnitas, et kuigi on vaieldamatu, et Supremo Tribunal Administrativo kohtuotsust ei saa eirata, mõjutab see kohtuotsus ainult ettevõtja ja siseriiklike ametiasutuste vahelisi suhteid.
29. Kuivõrd tema nõuet ei täidetud, saatis komisjon siseriiklikele ametiasutustele 2. veebruari 2009. aasta kirjaga põhjendatud arvamuse, millele järgnes 28. oktoobri 2011. aasta kirjaga saadetud täiendav põhjendatud arvamus. Kuna Portugali Vabariik jäi oma seisukohtadele kindlaks, esitas komisjon käesoleva hagi.
III. Komisjoni hagi
30. Komisjon heidab Portugalile ette EÜ artiklist 10, ühinemisakti artiklist 254, otsuse 85/257 artiklist 7, määruse nr 579/86 artiklitest 4, 7 ja 8, määruse nr 1697/79 artiklist 2 ning määruse nr 1552/89 artiklitest 2, 11 ja 17 tulenevate kohustuste rikkumist, kuna Portugal ei kandnud liidule üle pärast Portugali ühinemist ühendustega eksportimata ülemäärase suhkruvaru pealt maksu summas 785 078,50 eurot.
31. Komisjon väidab, et nõutav summa on otsuse 85/257 artikli 2 lõike 1 punkti a tähenduses ühenduste „omavahend”, sest tegemist on Portugali Vabariigi jaoks tema ühinemise ajal kehtestatud erikorra tulemusel „suhkruturu ühise korralduse raames sätestatud tollimaksudest” saadud tuluga.
32. Komisjon väidab, et ühinemisakti artikli 254 kohaselt pidi Portugali Vabariik oma territooriumil 1. märtsi 1986. aasta seisuga vabas ringluses oleva ja tavapäraseks loetud säilitusvaruna käsitatavat kogust ületava tootevaru omal kulul kõrvaldama ühenduse menetluste raames, mille eeskirjad ja tähtajad on kindlaks määratud määrustes nr 3771/85 ja nr 579/86.
33. Komisjoni arvates ei tohi olemust puudutavas segi ajada ühelt poolt ülemäärase koguse eksportimisega seotud võimalike kulude summat, ja teiselt poolt summat, mille oleksid siseriiklikud ametiasutused pidanud sisse nõudma seepärast, et ülemääraseid koguseid loeti „ühenduse siseturul turustatuks ja kolmandatest riikidest impordituks” vastavalt määruse nr 579/86 põhjendusele 6. See teine summa on komisjoni arvates ühenduste omavahend, kusjuures nende kahe erinevat olemust on tema väitel kinnitanud Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuasjas William Hinton & Sons antud kohtumääruse punktis 57.
34. Hilinemise kohta, millega komisjoni arvates vaidlusalusest võlanõudest teatati, väidetakse hagis, et tollivõla kohta arvestuskande tegemise esimese võimaliku kuupäeva – 16. oktoober 1987 – ja tollivormistusjärgse sissenõudmismenetluse algatamise tegeliku kuupäeva – 29. oktoober 1990 – vahel möödus üle kolme aasta, mis tähendab, et määruse nr 1697/79 artikli 2 lõikes 1 ette nähtud aegumistähtaeg oli mööda lastud, nagu tuvastas ka Supremo Tribunal Administrativo oma 8. mai 2002. aasta kohtuotsuses, millest nähtub a contrario, et võlanõudest oleks olnud võimalik teatada õigeaegselt. Lisaks sellele väidab komisjon, et tema seisukohta kinnitab Euroopa Kohtu 15. novembri 2005. aasta otsus.(16)
35. Järelikult soovib komisjon, et tehtaks kohtuotsus, millega mõistetaks Portugali Vabariik süüdi EÜ artiklist 10, ühinemisakti artiklist 254, otsuse 85/257 artiklist 7, määruse nr 579/86 artiklitest 4, 7 ja 8, määruse nr 1697/79 artiklist 2 ning määruse nr 1552/89 artiklitest 2, 11 ja 17 tulenevate kohustuste rikkumises. Ta nõuab ühtlasi kohtukulude väljamõistmist Portugali Vabariigilt.
IV. Menetlus Euroopa Kohtus
36. Euroopa Kohus palus komisjonil ja Portugali Vabariigil keskenduda oma väidetes kohtuistungil neljale küsimusele: 1) kas määruse nr 3771/85 artikli 8 lõike 3 punktis c ette nähtud maks on või ei ole ühenduse omavahend; 2) kas juhul, kui see on suhkruturu ühise korralduse raames sätestatud maks, kuulub see määruse nr 1697/79 kohaldamisalasse; 3) millised oleksid vajaduse korral määruse nr 1697/79 artikli 2 lõike 1 teises lõigus ette nähtud kolmeaastase tähtaja täpsed algus- ja lõppkuupäevad ja 4) millised oleksid komisjoni arvates selle perioodi täpsed kuupäevad, mille jooksul Portugali ametiasutused ei tegutsenud piisavalt kiiresti, et vaidlusalusest võlast teatada?
37. Portugali Vabariik esitas oma seisukohad kostja vastuses, kus ta väidab vaidlusaluse summa olemuse kohta, et seoses komisjoni kahtlustega määruse nr 1697/79 kohaldatavust puudutavas otsustas Euroopa Kohus eespool nimetatud kohtumääruses William Hinton & Son, et määruse kohaldamise tingimus on, et kaup on deklareeritud määruse nr 579/86 artikli 3 lõike 2 kohaselt, mille peab tuvastama Supremo Tribunal Administrativo. Kui see nii ei ole, peab siseriiklik kohus vastavalt nimetatud kohtumääruse punktis 38 sedastatule kohaldama sissenõudmisalaseid Portugali seadusi.
38. Portugali Vabariigi sõnul ei täpsustanud Supremo Tribunal Administrativo, kas see tingimus on täidetud, kuid ta leidis, et määrus nr 1697/79 on kohaldatav tollireformi(17) artiklis 98 sisalduva viite alusel, mille kohaselt reguleerivad selliste maksude tollivormistusjärgset sissenõudmist, mis ei ole omavahendid ega jääktollimaksud, kehtivate ühenduse eeskirjade sätted.
39. Portugali Vabariigi hinnangul tegi Supremo Tribunal Administrativo vea. Sellegipoolest ei jää põhiseadusega seotud ülekaalukatel põhjustel üle muud kui 8. mai 2002. aasta kohtuotsust täita.
40. Portugali Vabariik väidab, et kuna määruse nr 1150/2000 artikkel 17 on kohaldatav vaid juhul, kui tegemist on ühenduse omavahenditega, tuleb tema algne kohustusest vabastamise taotlus jätta arvesse võtmata.
41. Lisaks väidab ta, et ühenduste 1987., 1988. ja 1989. aasta üldeelarves ei kirjendata määruse nr 579/86 artikli 7 lõike 1 punktis a ette nähtud summat ühelgi real, samas kui 21. detsembri 1977. aasta finantsmääruse(18) artikli 4 kohaselt saab tulu sisse nõuda ainult seda eelarvereal kirjendades. Seega, isegi kui käesoleval juhul on tegemist omavahenditega, on nende sissenõudmisel õiguslik takistus.
42. Lisaks väidab Portugali Vabariik, et tulu, mida tuleb kvalifitseerida omavahenditeks, on täpsustatud just ühinemisaktis, millest on välja jäetud määruse nr 579/86 artikli 7 lõike 1 punktis a ette nähtud summast saadav tulu.
43. Portugali Vabariik väidab, et selle summa maksuks kvalifitseerimist on Euroopa Kohus küsitavaks pidanud 26. oktoobri 2006. aasta otsuses kohtuasjas Koninklijke Coöperatie Cosun vs . komisjon,(19) ning et kui tegemist on omavahenditega, siis oleksid seda ka maksud, mis nõutakse sisse määruse (EÜ) nr 60/2004(20) artikli 6 lõike 3 ja määruse (EÜ) nr 1832/2006(21) artikli 12 lõike 3 alusel; viimati nimetatud makse aga selliselt ei kvalifitseerita.
44. Järelikult leiab Portugali Vabariik, et vaidlusalune summa põhineb ühelt poolt määruse nr 3771/85 artikli 8 lõike 3 punktil c) ja teiselt poolt ühinemisakti artiklil 254, millele viitavad määruse nr 579/86 põhjendused 1 ja 2.
45. Väidetava hilinemise kohta võlanõudest teatamisel väidab Portugali Vabariik, et tema algne taotlus oli esitatud põhjusel, et vaidlusalust summat ei olnud võimalik sisse nõuda, kuna Supremo Tribunal Administrativo oli maksuteate tühistanud. Sellega seoses kinnitab ta, et riigi ametiasutused said võlanõudest teada alles 2. augustil 1990 ja et nad ei olnud volitatud seda tollivormistusjärgselt sisse nõudma kuni 9. oktoobrini 1990, kui tuvastati, et asjaomase äriühingu deklareeritud andmed olid esitatud valesti.
46. Esitatud põhjendustest lähtudes soovib Portugali Vabariik, et hagi jäetaks rahuldamata ja kohtukulud mõistetaks välja komisjonilt.
47. Pooled jäid repliigis ja vasturepliigis sisuliselt oma seisukohtade juurde.
V. Õiguslik hinnang
48. Käesoleva hagi huvikeskmeks on küsimus pärast Portugali ühinemist eksportimata ülemäärase suhkruvaruga seotud maksude õigusliku olemuse kohta.
49. Selle küsimuse lahendamiseks on vaja peatuda sellist ülemäärast varu reguleerival õiguslikul kontekstil.
A. Ülemäärane suhkruvaru Portugali ühinemise ajal
50. Vastavalt ühinemisaktile (artikkel 254) oli Portugal kohustatud kõrvaldama omal kulul „tootevaru, mis on [tema] territooriumil 1. märtsil 1986 vabas ringluses ja ületab koguse, mida võib lugeda tavapäraseks säilitusvaruks”. See tähendab ülemäärased kogused ehk ülemäärase varu .
51. Selle kohustuse täitmiseks põllumajandustoodete valdkonnas kehtestati määrusega nr 3771/85 ühinemisakti artikli 254 kohaldamise üldeeskirjad. Kõnealuste eeskirjade kohaselt loetakse, et „Portugali territooriumil on vabas ringluses […] Portugali imporditud tooted, mille puhul on impordiga seotud formaalsused täidetud ja Portugalis tasumisele kuuluv tollimaks ning kõik muud samaväärsed maksud tasutud” (artikkel 1).
52. Määruse nr 3771/85 rakendamist puudutavas viidati selle artiklis 8 menetlustele, mis on ette nähtud määrustes, millega kehtestatakse õli‑ ja rasvaturu ühine korraldus ja põllumajandusturgude ühine korraldus, täpsustades, et üksikasjalike rakenduseeskirjadega võib ette näha „maksu sissenõudmi[s]e, kui asjaomane isik ei järgi ülemääraste toodete müügi korda”.
53. Määruse nr 3771/85 artikli 8 alusel võeti vastu määrus nr 579/86, millega kehtestatakse Portugalis 1. märtsi 1986. aasta seisuga esinevat suhkrusektori toodete varu käsitlevad üksikasjalikud eeskirjad. Meid huvitavad eeskirjad on järgmised:
a) Portugal pidi tegema oma territooriumil 1. märtsi 1986. aasta seisuga vabas ringluses oleva suhkruvaru inventuuri (artikli 3 lõige 1). Selleks pidid isikud, kellel valduses oli üle 3000 kg suhkrut, selle pädevatele asutustele deklareerima 13. märtsiks 1986 (artikli 3 lõige 2);
b) juhuks kui Portugalile sama määruse artiklis 2 määratud koguseid ületatakse, sätestas artikkel 4, et Portugal peab tagama, et ülemäärane varu on ühendusest eksporditud 1. juuliks 1987;
c) eksporti tuli tõendada 1. septembriks 1987, nagu nägi ette nimetatud määruse artikli 5 lõige 1;
d) kui eksporti ei tõendata, siis loetakse, et ülemäärane varu on turustatud ühenduse siseturul (artikli 5 lõige 2);
e) artikkel 7 sätestas, et siseturul turustatuks loetava ülemäärase varu pealt nõutakse maksu summas, mis võrdub 30. juunil 1987 valge suhkru suhtes kohaldatava impordimaksuga, millele lisandub või millest võetakse maha samal kuupäeval valge suhkru suhtes Portugalis kohaldatav ühinemiskompensatsioon.
54. Komisjon leiab, et viimati nimetatud summa on ühenduste „omavahend”. Portugal vaidlustab selle argumentidega, mis minu arvates ei ole veenvad.
B. „Omavahendi” mõiste
55. Alguses rahastati ühendusi liikmesriikide rahaliste osamaksetega. Rooma lepingutes aga nähti juba ette peamise lt ühise tollitariifistiku tulust koosneva omavahendite süsteemi kehtestamine (EMÜ artikkel 201).
56. Riikide rahalistel osamaksetel põhineva rahastamismudeli asendamine omavahendite süsteemiga toimus 1970. aastal,(22) kuigi praktikas eksisteerisid mõlemad mudelid koos 1980. aastani. Veel nüüdki toimub teatud eelarveväliste vahendite rahastamine rahaliste osamaksete abil.(23) Kokkuvõttes on omavahenditega rahastamine põhimõtteküsimus eeldusena liidu eraldi- ja iseseisva õigusvõime kinnitamiseks.
57. Ükski aluslepingutest ei sisalda omavahendite mõiste määratlust. Komisjon on need õigusteooria seisukohast neutraalselt määratlenud kui „ühendusele lõplikult eelarve rahastamiseks antud maksutulu, millele tal on õigus, ilma et oleks vajalik pädevate siseriiklike asutuste hilisem otsus” [mitteametlik tõlge].(24)
58. Kõnealused vahendid koosnevad järgmistest elementidest:(25)
a) niinimetatud „traditsioonilised või olemuselt omavahendid”, nimelt: tollimaksud, põllumajandusmaksud ja ühise põllumajanduspoliitika raames ühenduste kehtestatud maksud (sh suhkruturu ühise korralduse raames sätestatud maksud);
b) ühtsele käibemaksubaasile kohaldatav protsendimäär;
c) kogurahvatulu alusel kindlaks määratud „täiendavad vahendid”.
59. Sellele tulule tuleb lisada maksutulu liidu ametnike ja teenistujate töö- ja muude tasude pealt ja institutsioonide haldus- või majandustegevusest laekuvad tulud. Lõviosa omavahenditest moodustavad siiski eespool nimetatud elemendid.
60. Liikmesriigis saadud „traditsioonilised omavahendid” tuleb kanda selleks riigikassas komisjoni avatud kontole.(26) Rangelt võttes ei tohiks need vahendid, kuna need on ab origine
ühenduse omad, figureerida riikide eelarves, ei kuluna ega tuluna. Praktikas siiski paljud liikmesriigid kirjendavad neid oma eelarves, ehkki esitades neid alati sissetulekute ja väljaminekutena. Sellest jääb mulje, et nende tasumine ühendustele sõltub riigi otsusest, mis ei ole kooskõlas asjaoluga, et tegemist on eksklusiivselt liidule kuuluvate vahenditega.
C. Vaidlusaluste maksude olemus
61. Toimin, eristades argumente, mis räägivad vastavalt vaidlusaluste maksude liidu omavahendiks või liikmesriikide vahendiks kvalifitseerimise poolt, võttes nende suhtes seisukoha.
1. Argumendid vaidlusaluste maksude „omavahendiks” kvalifitseerimise poolt
62. Alguses peeti makse ülemäärase suhkruvaru pealt tollimaksuga samaväärse mõjuga maksudeks ja sellisena „omavahenditeks”. Kohtumääruses, mis anti kohtuasjas William Hinton & Sons,(27) kasutatakse korduvalt nende summade kohta terminit „maks”.
63. Sellest lähenemisviisist aga oli Portugali Vabariigi arvates Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuses Koninklijke Coöperatie Cosun vs . komisjon loobunud. Euroopa Kohus sedastas küll tookord, võttes omaks Üldkohtu arvamuse, et niisugune summa nagu antud juhul „ei kuulu tasumisele mitte seetõttu, et C‑suhkru kogus ületab ühenduse välispiiri, vaid vastupidi – kuna [kõnealuse koguse] eksportimisel ei ole kinni peetud […] kehtestatud [nõuetest ja] tähtaegadest”(28) . Aga minu arvates on selle tsitaadi asjakohasus käesolevas asjas üsna vaieldav, sest sellest nähtub ainult, et ülemäärase suhkruvaru suhtes kohaldatavad maksud ei ole ekspordi- ega imporditollimaksud, ilma et sellest saaks järeldada, et need ei või olla omavahendid muudel alustel.
64. Igatahes leidis komisjon alates 2006. aastast, et vaidlusaluseid makse tuleb kvalifitseerida „suhkruturu ühise korralduse raames sätestatud tollimaksudeks”, otsuse 2000/597 artikli 2 tähenduses.
65. Minu arvates on raske komisjoni teesiga mitte nõustuda, juba kas või sellepärast, et otsuse 2000/597 artikli 2 sõnastus on piisavalt lai selleks, et hõlmata ka vaidlusalust maksu. Sellegipoolest: ehkki kohtuotsuse Koninklijke Coöperatie Cosun vs . komisjon kohaselt ei ole tõepoolest tegemist rangelt ekspordi- või imporditollimaksuga, täidab see maks siiski asja suhtes kohaldatavate liidu õigusnormide kohaselt seda tüüpi tollimaksudega samaväärset ülesannet .
66. Nimelt, nagu komisjon juba märkis, on määruse nr 579/86 põhjenduses 6 kinnitatud, et „koguseid, mis ületavad säilitusvaru […] ja mida ei ole eksporditud enne ettenähtud tähtaega ning ei ole seega turult kõrvaldatud, tuleb lugeda
ühenduse siseturul turustatuks ja kolmandatest riikidest impordituks ; […] nendel tingimustel on õigustatud näha ette, et nõutakse sisse summa, mis on võrdne asjaomase toote imporditollimaksuga, mida kohaldati eksportimiseks määratud tähtaja viimasel päeval […]”(29) .
67. Kõnealune summa on suhteliselt selgelt liidu omavahend, kuivõrd see on samaväärne imporditollimaksuga.
68. Kui eespool öelduga ei nõustuta, siis ei ole minu arvates kerge eitada lisaks ka asjaolu, et tegemist on „suhkruturu ühise korralduse raames sätestatud tollimaksuga” korduvalt nimetatud otsuse 2000/597 tähenduses.
69. Nimelt on määruse nr 579/86 põhjenduses 8 sätestatud, et „selleks et täita sektori turgude nõuetekohase korraldamise nõuded, on vaja sätestada, et uued liikmesriigid teatavad oma kindlakstehtud varu koguse ja kogused, mida loetakse siseturul turustatuks”(30) . Selline kindlakstegemine on vajalik selleks, et välja selgitada, kas Portugal on ületanud kogust, mis talle määrati määruses nr 579/86, ja kui see on nii, siis kas Portugali Vabariik on, nagu nõuab määruse artikkel 4, taganud, et ülemäärane varu on 1. jaanuariks 1987 ühendusest välja eksporditud.
70. Tegemist on seega meetmega, mille eesmärk on tagada suhkruturu stabiilsus, vältides moonutusi, mida võivad põhjustada ülemäärased kogused uue liikmesriigi ühinemise puhul. Kui ülemäärast varu ei kõrvaldata selle eksportimise teel, tekib turul tasakaalustamatus, mida püütakse määrusega nr 579/86 parandada, kohaldades ülemäärase varu suhtes samaväärset maksu sellega, mida oleks tulnud tasuda, kui tegemist oleks olnud imporditud kogustega.
71. Pealegi on määrus nr 579/86 ilmses kooskõlas määrusega (EMÜ) nr 2670/81(31), mille artikli 3 lõikes 1 on ette nähtud summa, mis tuleb sisse nõuda koguste pealt, mis on „ siseturul müüdud ”(32), samas kui määruse nr 579/86 artikli 7 lõikes 1 on nimetatud „siseturul turustatuks loetava[id] kogus[eid](33) . Ei ole mõistetav, miks Portugal väidab ikkagi kindlameelselt,(34) et määruse nr 2670/81 artikli 3 lõike 1 alusel sissenõutud summad on „muudest suhkruturu ühise korralduse raames sätestatud tollimaksudest” saadavad tulud otsuse 85/257 artikli 2 tähenduses, kuid ei tunnista, et sama võiks öelda määruse nr 579/86 artikli 7 lõike 1 alusel sissenõutud summade kohta.(35)
72. Seega, kuivõrd tegemist on esiteks maksuga, mis täidab imporditollimaksuga samaväärset ülesannet, ja teiseks meetmega suhkruturu paremaks korraldamiseks, siis võib mõistlikult väita, et kõnealune maks on mõlemal juhul omavahend. Veel tuleb siiski analüüsida vastuargumente.
2. Argumendid vaidlusaluste maksude „omavahendiks” kvalifitseerimise vastu
73. Nagu väidab komisjon, on määruse nr 579/86 (millega kehtestatakse Hispaanias ja Portugalis 1. märtsi 1986. aasta seisuga esinevat suhkrusektori toodete varu käsitlevad üksikasjalikud eeskirjad) üks õiguslikest alustest lisaks ühinemisaktile määrus nr 3771/85, mis käsitleb Portugalis asuvat põllumajandustoodete varu. Kindlasti ei tähenda see, et määruses nr 579/86 viidatakse „muudele suhkruturu ühise korralduse raames sätestatud tollimaksudele”, see tähendab otsuse 85/257 tähenduses omavahendile. Pealegi on viidatud määrus nr 579/86 ainult määruse nr 3771/85 rakendusmäärus; viimase ainus õiguslik alus on ühinemisakt ja mitte määrus nr 1785/81 suhkrusektori turgude ühise korralduse kohta(36) .
74. Minu arvates ei kummuta eespool öeldu vaidlusaluste maksude pidamist ühenduse omavahenditeks.
75. Nagu eespool öeldud,(37) on vaidlusaluste maksude eesmärk tagada suhkruturu tasakaal ja selles mõttes on need kavandatud toimima „suhkruturu ühise korralduse raames”. Mõistagi on määrus nr 1785/81 õigusakt, millega kehtestatakse „suhkrusektori turgude ühine korraldus”, nagu ütleb selle pealkirigi, kuid see ei tähenda, et kõnealune määrus on kõikide neid turge reguleerivate sätete jaoks vajalik õiguslik alus.
76. Tegelikult räägitakse otsuses 85/257 „suhkruturu ühise korralduse raames sätestatud tollimaksudest”. Ja kuigi on tõsi, et vastav raamistik on määratletud määrusega nr 1785/81, võivad selles kohaldatavad maksud tuleneda teistest õigusnormidest. Nii oleks see näiteks määruse nr 3771/85 (mis käsitleb Portugalis asuvat põllumajandustoodete varu) puhul.
77. Samas ei saa jätta tähelepanuta ühinemisakti sõnastust, mille artikkel 254 sätestab, et ülemäärane varu tuleb kõrvaldada „selleks kehtestatavate ühenduse menetluste raames”, kusjuures määruse nr 3771/85 esemeks on just nimelt selliste menetluste kehtestamine. Pealegi, vastavalt ühinemisakti artikli 371 lõikele 1 „21. aprilli 1970. aasta otsust liikmesriikide rahaliste osamaksete asendamise kohta ühenduste omavahenditega […] kohaldatakse kooskõlas artiklitega 372–375”. Ja vastavalt nimetatud artikli 372 esimesele lõigule hõlmab „21. aprilli 1970. aasta otsuse artikli 2 esimese lõigu punktis a osutatud „põllumajandusmaksudena” määratletud tulu […] ka igasugustest impordi pealt tasutud summadest saadud tulu Portugali ja ülejäänud liikmesriikide ning Portugali ja kolmandate riikide vahelises kaubavahetuses
vastavalt artiklitele 233–345, artikli 210 lõikele 3 ja artiklile 213”(38) .
78. Järelikult tuleb järeldada, et ühinemisakt ise on mitte ainult piisav õiguslik alus määruse nr 3771/85 jaoks (ja sellest tulenevalt selle rakendusmääruse nr 579/86 jaoks), vaid ka põhjus, miks pidada vaidlusaluseid makse „omavahendiks” (kuivõrd, nagu nägime, need on samaväärsed imporditollimaksudega).
79. Portugali Vabariik esitab vaidlusaluste maksude omavahendiks kvalifitseerimise vastu veel ühe argumendi, mis põhineb asjaolul, et kõnealune maks ei ole liidu eelarves ette nähtud. Siinkohal tuleb märkida, et ei tohi segi ajada ühelt poolt eelarveõiguse meetmeid, mis määratlevad omavahendid, ja teiselt poolt seadusandja normatiivse eripädevuse teostamisel kehtestatud makse ja lõive.(39) Nagu väidab komisjon, ei sõltu võlgnetava summa sissenõudmine selle kirjendamisest ühenduste eelarve mõnel real, vaid piisab sellest, et see on ette nähtud konkreetses õigusaktis; käesoleval juhul on see akt määrus nr 579/86. Lisaks näeb otsus 85/257 (mis käsitleb omavahendeid ja on seetõttu eelarvealane õigusakt) artiklis 7 ette, et liikmesriigid peavad andma kõnealused vahendid komisjoni käsutusse. Siin on olemas selge seos eelarvega.
80. Portugali Vabariik väidab lõpuks, et kui vaidlusalune maks oleks omavahend, siis oleksid seda ka määruse nr 60/2004 artikli 6 lõike 3 ja määruse nr 1832/2006 artikli 12 lõike 3 alusel võetavad maksud,(40) mida sellisena aga ei kvalifitseerita. Mõlemad need sätted näevad nimelt ette, et maksud ülemäärase varu pealt kantakse uue liikmesriigi riigieelarvesse. Määruse nr 60/2004 artikkel 7 siiski kehtestab seejärel, et kui ülemäärase varu kõrvaldamise kohta tõendit ei esitata, siis „nõutakse uuelt liikmesriigilt sisse kõrvaldamata jäänud kogusele vastav summa […]. See summa kantakse ühenduse eelarvesse [ (41) ]
[…] ja seda võetakse arvesse 2004./2005. turustusaasta toodangumaksude arvutamisel”(42) . Seega, nagu väidab komisjon, ei ole siin tegemist muu kui kaheetapilise sissenõudmissüsteemiga, mis annab lõpuks tulemuseks ikkagi tulu kandmise ühenduse eelarvesse.
81. Selle vaidlusaluse summa õigusliku kvalifitseerimist käsitleva osa lõpetuseks esineb minu arvates veel üks täiendav element, selleks et väita, et kõnealust summat tuleb igal juhul käsitada omavahendina.
82. Tegemist on kohtuasjas William Hinton & Sons Euroopa Kohtu antud kohtumääruse sisuga; nimetatud kohtumäärus anti eelotsusetaotluse alusel, mis esitati just nimelt menetluses, mille olid algatanud Portugali ametiasutused, selleks et nõuda sisse eksportimata ülemäärase varu pealt tasumisele kuuluv summa. Kuivõrd selles lahendis lähtuti seisukohast, et nõutav summa oli sissenõutav omavahendina, siis peaks nõuetekohane lugupidamine õiguskindluse ja õiguspärase ootuse vastu välistama asja lahendamise lähtuvalt Euroopa Kohtu poolt algselt võetud seisukohast mitte ainult erinevast, vaid suisa vastupidisest seisukohast. Ja seda olenemata sellest, nagu öeldud, et kohtupraktika muutumisse kohtuasjas Koninklije Coöperatie Cosun vs . komisjon tehtud otsusega võib suhtuda mõningase reserviga.
83. Minu arvates – ja esimese vahejäreldusena – on vaidlusalune summa maks, mida tuleb käsitada liidu omavahendina.
D. Määruse nr 1697/79 kohaldatavus
84. Nüüd, kui on tõendatud, et vaidlusalune maks on omavahend, on vaja kindlaks määrata, kas kohtuasjale on kohaldatav määrus nr 1697/79, millega reguleeritakse impordi- või eksporditollimaksude sissenõudmist ja mille kohaselt peab see sissenõudmine toimuma kolme aasta jooksul.
85. Isegi kui määruse nr 1697/79 kohaldatavuse suhtes võiks olla kahtlusi – kuivõrd, nagu öeldud, vaidlusalust maksu ei saa käsitada imporditollimaksuna –, siis minu arvates ei ole vaieldav, et määrus on käesoleva kohtuasja suhtes täielikult kohaldatav. Esiteks sellepärast, et kohtumääruses William Hinton & Sons, nagu juba nägime, lähtuti seisukohast, et see tasu on maks ja seega omavahend, kusjuures Euroopa Kohus jättis Supremo Tribunal Administrativo ülesandeks teha kindlaks, kas maksustatav kaup oli deklareeritud või mitte, vastavalt määrusele nr 579/86, ja kinnitas, et kui ei olnud deklareeritud, siis tuleb kohaldada siseriiklikku õigusakti, mitte määrust nr 1697/79.(43) Teiseks eelkõige sellepärast, et Supremo Tribunal Administrativo ise järeldas oma 8. mai 2002. aasta kohtuotsuses,(44) et see määrus oli kohtuasjale kohaldatav siseriiklikus õigusnormis sisalduva viite alusel.(45)
86. Viimase suhtes tuleb hoiatada, et asjaolu, et – nagu kinnitab Portugali Vabariik – Supremo Tribunal Administrativo võis teha vea, kui ta leidis, et vaidlusalune maks ei ole omavahend, ei oma tähtsust. Esiteks, kuna on ilmne, et ainus õiguslik kvalifitseerimine, mis selles osas loeb, on lõppkokkuvõttes see, mille annab Euroopa Kohus. Teiseks, ja määravalt sellepärast, et igal juhul sätestas Supremo Tribunal Administrativo selgelt, et selles kohtuasjas kohaldatav õigusakt on just nimelt määrus nr 1697/79.
87. Järelikult ei tohiks nimetatud määruse nr 1697/79 kohaldamisega kohtuasjale suuremat probleemi olla, kuivõrd selle küsimuse on juba lahendanud Supremo Tribunal Administrativo ja kaudselt Euroopa Kohus ise. Selliselt on piiritletud minu teine vahejäreldus.
E. Portugali ametiasutuste käitumine
88. Lõpuks, kuna tegemist on omavahendiga ja kohaldatav on määrus nr 1697/79, siis viimane küsimus lahendada on, kas Supremo Tribunal Administrativo tuvastatud võlanõude aegumine – ja seega asjaolu, et vastavat summat on võimatu komisjoni käsutusse anda – on tingitud Portugali Vabariigi hooletusest.
89. Komisjon väidab, et vaidlusalust võlga sai sisse nõuda alates 16. oktoobrist 1987, see tähendab selle kohta arvestuskande tegemise kuupäevast. Seega möödus võlanõude aegumistähtaeg määruse nr 1697/79 artikli 2 kohaselt kolm aastat hiljem, see tähendab 16. oktoobril 1990. Portugali ametiasutused aga ei astunud mingeid samme kuni 29. oktoobrini 1990, mistõttu nad olid komisjoni arvates hooletud, millest tulenevalt on Portugali Vabariik rikkunud oma kohustusi liidu ees.
90. Portugali Vabariik omakorda väitis oma vasturepliigis,(46) et vaidlusalune võlanõue aegus 1. septembril 1987, kuigi kohtuistungil väitis ta, et see juhtus 17. septembril 1987. Igal juhul väitis ta kogu menetluse ajal, et ta sai võlanõudest teada alles 2. augustil 1990 ja ei saanud seda sisse nõuda kuni 9. oktoobrini 1990.
91. Portugali Vabariigi jaoks soodsama hüpoteesi korral ja Supremo Tribunal Administrativo lahendi kohaselt ei saanud vaidlusaluse võla sissenõudmise tähtaja algus olla hilisem 16. oktoobrist 1987 – kuupäev, mil siseriikliku kohtu väitel tehti arvestuskanne võlgnikust äriühingult nõutava maksusumma kohta. Sel juhul oli määruse nr 1697/79 artikli 2 kohaselt võlanõude aegumise tähtpäev 16. oktoober 1990, samas kui Portugali ametiasutused astusid esimesed sammud kättesaamata maksude sissenõudmiseks alles 29. oktoobril 1990.
92. Nagu väitis komisjon, osundades muu hulgas eespool viidatud kohtuotsusele komisjon vs . Taani, on liikmesriigid kohustatud rahuldama ühenduste õiguse omavahenditele kohe, kui nende ametiasutustel on võimalik vastav summa välja arvutada. Kui möönda – nagu väidab Portugali Vabariik –, et käesolevas asjas oli see võimalik alles 2. augustil 1990, on küsimus selles, kas riigi ametiasutused tegid kõik mõistlikult nõutava selleks, et võlgnetava summa saaks teada varasemal kuupäeval, nii et kõiki selle sissenõudmiseks vajalikke formaalsusi järgides oleks saanud selle sisse nõuda enne määruse nr 1697/79 artiklis 2 kehtestatud kolmeaastase aegumistähtaja lõppu, mis käesoleval juhul lasti mööda.
93. Portugali ametiasutuste kostja vastuses esitatud asjaolude kirjelduse kohaselt(47) maksis võlgnikust äriühing 30. oktoobril 1987 kokku 552 511,20 eurot, mida nõudis Funchali toll 16. oktoobri 1987. aasta kirjaga. 26. juunil 1990 nõudis Funchali toll alusetult kohaldatud maksusoodustuse tõttu äriühingult täiendavat summat 23 419,63 eurot. Kõnealune summa maksti 20. veebruaril 1991. 26. septembril 1990 nõuti veel ühe täiendava summa tasumist käibemaksu eest ja lõpuks 25. oktoobril 1990 nõuti summat, mis on käesoleva menetluse ese ja mida korrigeeriti 26. novembril 1990.
94. Eriti oluline on asjaolu, et algselt äriühingule esitatud võlanõue tehti teatavaks 16. oktoobril 1987 ja et selle korrigeerimine praegu vaidluse esemeks oleva suurendamisega toimus alles 25. oktoobril 1990; korrigeerimist põhjendati, nagu on selgitatud kostja vastuses,(48) makstavate summade jaotamisel Madeira autonoomses piirkonnas suhkruvaldajate ja Instituto do Vinho da Madeira (Madeira Veiniinstituut) vahel ilmnenud ebakõlade tagajärjel Secretário de Estado da Alimentação (toiduainete riigisekretär) korraldusel läbiviidud kontrolli tulemusega. Portugali Vabariik ei täpsustanud siiski, mis kuupäeval see kontroll läbi viidi, ega teatanud, millal tuvastati kontrolli ajendanud ebakõlad. Asi on selles, et selle kontrolli tulemused tulid ilmsiks alles kolm aastat pärast seda, kui võlgnikust äriühingult oli nõutud Funchali tolli nõutavate tollimaksude tasumist.
95. Nagu võis täheldada kohtuistungil, ei olnud ülemäärase suhkruvaru valdajate hulk Madeira autonoomses piirkonnas nii suur, et see oleks muutnud võimatuks või väga keeruliseks nende deklareeritud ülemäärase varu tegelikkusele vastavuse minimaalse kontrollimise. Igal juhul ei ole Portugali Vabariik tõendanud vastupidist, mistõttu ei ole minu arvates põhjendatud, et tollimaksude sissenõudmisest läheb riigi ametiasutuste tegutsemiseni kontrolli kaudu aega kolm aastat, ning see tõendab seega hoolsuse puudumist, mis tingib komisjoni poolt süüks pandud kohustuste rikkumise, millega ma võin viimase eeljäreldusena vaid nõustuda.
VI. Kohtukulud
96. Vastavalt kodukorra artikli 184 lõikele 1 ja artikli 138 lõikele 1 teen Euroopa Kohtule ettepaneku mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.
VII. Ettepanek
97. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:
tuvastada, et kuna Portugali Vabariik ei andnud pärast ühendustega ühinemist eksportimata ülemäärase suhkruvaruga seotud makse summas 785 078,50 eurot komisjoni käsutusse, siis on Portugali Vabariik rikkunud talle EÜ artikli 10, ühinemisakti artikli 254, otsuse 85/257 artikli 7, määruse nr 579/86 artiklite 4, 7 ja 8, määruse nr 1697/79 artikli 2 ning määruse nr 1552/89 artiklite 2, 11 ja 17 alusel siduvaid kohustusi.
Mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.
(1) .
(2)  –	EÜT 1985, L 302, lk 23. Edaspidi „ühinemisakt”.
(3)  –	Nõukogu 7. mai 1985. aasta otsus ühenduste omavahendite süsteemi kohta (EÜT L 128, lk 15).
(4)  –	Nõukogu 24. juuli 1979. aasta määrus (EMÜ) nr 1697/79 impordi- või eksporditollimaksude maksmist nõudvale tolliprotseduurile suunatud kauba eest tasumata jäänud impordi- või eksporditollimaksude tollivormistusjärgse sissenõudmise kohta (EÜT L 197, lk 1).
(5)  –	Nõukogu 20. detsembri 1985. aasta määrus (EMÜ) nr 3771/85, mis käsitleb Portugalis asuvat põllumajandustoodete varu (EÜT L 362, lk 21).
(6)  – EÜT L 172, lk 3025; ELT eriväljaanne 03/01, lk 77.
(7)  –	Komisjoni 28. veebruari 1986. aasta määrus (EMÜ) 579/86, millega kehtestatakse Hispaanias ja Portugalis 1. märtsi 1986. aasta seisuga esinevat suhkrusektori toodete varu käsitlevad üksikasjalikud eeskirjad (EÜT L 57, lk 21).
(8)  – Komisjoni 31. oktoobri 1986. aasta määrusega (EMÜ) nr 3332/86, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 579/86, millega kehtestatakse Hispaanias ja Portugalis 1. märtsi 1986. aasta seisuga esinevat suhkrusektori toodete varu käsitlevad üksikasjalikud eeskirjad (EÜT L 306, lk 37), muudeti seda tähtpäeva Portugali puhul, kehtestades selleks 1. juuli 1987.
(9)  – Määrusega nr 3332/86 määrati Portugali jaoks ka selleks tähtpäevaks 1. juuli 1987.
(10)  – Määrusega nr 3332/86 määrati Portugali jaoks tähtpäevaks 1. september 1987.
(11)  – Komisjoni 3. detsembri 1980. aasta määrus, millega sätestatakse põllumajandussaaduste ja ‑toodete impordi- ja ekspordilitsentside ning eelkinnitussertifikaatide süsteemi kohaldamise ühised üksikasjalikud eeskirjad (EÜT L 338, lk 1).
(12)  – Määrusega nr 3332/86 määrati Portugali jaoks tähtpäevaks 30. juuni 1 987.
(13)  –	Nõukogu 29. mai 1989. aasta määrus nr 1552/89, millega rakendatakse ühenduste omavahendite süsteemi käsitlev otsus 88/376/EMÜ, Euratom (EÜT L 155, lk 1).
(14)  –	Nõukogu 22. mai 2000. aasta määrus (EÜ, Euratom) nr 1150/2000, millega rakendatakse ühenduste omavahendite süsteemi käsitlev otsus 94/728/EÜ, Euratom (EÜT L 130, lk 1; ELT eriväljaanne 01/03, lk 169).
(15)  –	Menetluses, milles see kohtuotsus tehti, esitati eelotsusetaotlus C‑30/00: William Hinton & Sons, mis lahendati Euroopa Kohtu 11. oktoobri 2001. aasta määrusega (EKL 2001, lk I‑7511).
(16)  –	Kohtuasjas C‑392/02: komisjon vs . Taani (EKL 2005, lk I‑9811), punktid 60, 63, 67 ja 68.
(17)  –	Heaks kiidetud 27. aprilli 1965. aasta dekreetseadusega nr 46311.
(18)  – EÜT L 356, lk 1.
(19)  –	Kohtuasjas C-68/05 P (EKL 2006, lk I‑10367).
(20)  – Komisjoni 14. jaanuari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 60/2004, millega sätestatakse suhkrusektori üleminekumeetmed Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia ühinemise tõttu (ELT L 9, lk 8; ELT eriväljaanne 03/42, lk 125).
(21)  –	Komisjoni 13. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1832/2006, milles sätestatakse üleminekumeetmed suhkrusektoris seoses Bulgaaria ja Rumeenia ühinemisega (ELT L 354, lk 8).
(22)  –	Nõukogu 21. aprilli 1970. aasta otsus 70/243 ESTÜ, EMÜ, Euratom (EÜT L 94, lk 12).
(23)  –	Näiteks Euroopa Arengufond (EAF), mis on ühelt poolt ühenduse ja tema liikmesriikide ning teiselt poolt Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani riikide vahel 23. juunil 2000. aastal sõlmitud partnerluslepingu vili. Rahaliste osamaksetega rahastatakse ka teatud uurimisprogramme (Euroopa Ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatava finantsmääruse (nõukogu 25. juuni 2002. aasta määrus (EÜ, Euratom) nr 1605/2002; EÜT L 248, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 74) artikli 18 lõike 1 punkt a).
(24)  –	Euroopa Komisjon, Las finanzas públicas de la Unión Europea, Euroopa Ühenduste Ametlike Väljaannete Talitus, Luxembourg, 2002, lk 108.
(25)  –	See ülesehitus on säilinud alates 1970. aastast järjestikustes otsustes omavahendite kohta. Viimane neist on nõukogu 7. juuni 2007. aasta otsus 2007/436/EÜ, Euratom (ELT L 163, lk 17). Omavahendite süsteemi arengu kohta vt Waldhoff, Ch., „Art. 311 (3)”, teoses Calliess, Ch. ja Ruffert, M. (toim), EUV/AEUV Kommentar, 4. tr, Verlag C.H. Beck, München, 2011.
(26)  –	Ülekandmine peab toimuma „õiguse tuvastamisele” järgneval kuul. Õigus on „tuvastatud” kohe, kui liikmesriigi pädev teenistus teeb kindlaks vastava võlanõude. Liit sõltub nimelt riikide maksude kogumise ülesandega ametiasutustest.
(27)  –	Vastava eelotsusetaotluse esitas, nagu juba öeldud, Supremo Tribunal Administrativo menetluses, kus tuvastati ülemäärase suhkruvaru omanikule esitatud võlanõude aegumine.
(28)  –	Kohtuotsus Koninklijke Coöperatie Cosun vs.
komisjon, punkt 41.
(29)  –	Kohtujuristi kursiiv.
(30)  –	Kohtujuristi kursiiv.
(31)  –	Komisjoni 14. septembri 1981. aasta määrus (EMÜ) nr 2670/81, milles sätestatakse üksikasjalikud rakenduseeskirjad kvooti ületava suhkrutoodangu kohta (EÜT L 262, lk 14; ELT eriväljaanne 03/05, lk 85).
(32)  –	Kohtujuristi kursiiv.
(33)  –	Kohtujuristi kursiiv.
(34)  –	Tema vasturepliigi punkt 2.
(35)  –	Oma erineva arvamuse põhjenduseks viitab Portugal oma vasturepliigi punktis 3 komisjoni põhjendatud arvamusele saadetud vastusele. Kõnealuses vastuses siiski ei ole mingit viidet määrusele nr 2670/81.
(36)  – EÜT L 177, lk 4.
(37)  –	Punktid 69 ja 70.
(38)  –	Kohtujuristi kursiiv.
(39)  –	Nii 21. veebruari 2013. aasta kohtumäärus kohtuasjas C‑154/12: Isera & Scaldi Sugar jt (punkt 31) ja seal viidatud kohtupraktika. Inghelram, J, kommentaar ELTL artikli 310 kohta, Lenz, C.O. ja Borchardt, K.-D., EU-Verträge Kommentar,
Bundesanzeiger Verlag, 6. trükk, Köln, 2013.
(40)  –	Mõlemale on eespool juba viidatud ja nendega kehtestatakse suhkrusektori üleminekumeetmed 2004. ja 2007. aasta ühinemiste tõttu.
(41)  –	Kohtujuristi kursiiv.
(42)  –	Samamoodi on sõnastatud määruse nr 1832/2006 artikkel 13.
(43)  –	Kohtumäärus William Hinton & Sons, punkt 38.
(44)  –	Komisjoni hagile lisatud koopia lehekülg 15.
(45)  –	Konkreetselt tollireformi artikkel 98.
(46)  –	Punktid 34 ja 35.
(47)  –	Punktid 6–12.
(48)  –	Punktid 9 ja 10.