62024CJ0590
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
22. jaanuar 2026 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Riigihankemenetlused – Direktiiv 2014/23 – Kontsessioonilepingute sõlmimine – Direktiiv 2014/24 – Menetlusest kõrvaldamise alused – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette avaliku sektori partnerite registri – Avaliku sektori partneri sellesse registrisse kandmiseks volitatud isiku erapooletuse nõue – Trahvi määramine selle nõude täitmata jätmise eest – Automaatne riigihankemenetlustest kõrvaldamine selle trahvi tasumata jätmise korral – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 49 – Karistuse karistusõiguslik laad – Selle ettenähtavus ja proportsionaalsus – Õiguskindluse põhimõte
Kohtuasjas C‑590/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovaki Vabariigi kõrgeim kohus) 3. septembri 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 10. septembril 2024, kriminaalmenetluses järgmiste isikute suhtes:
AK Dlhopolec s.r.o.,
MABONEX SLOVAKIA spol. s r.o.,
A. B.,
X. Y.,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president O. Spineanu-Matei, kolmanda koja president C. Lycourgos (ettekandja) kaheksanda koja kohtuniku ülesannetes ja kohtunik S. Rodin,
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
X. Y., A. B., AK Dlhopolec s.r.o., MABONEX SLOVAKIA spol. s r.o., esindaja: advokátka Z. Klúzová,
–
Slovakkia valitsus, esindajad: E. V. Larišová ja A. Lukáčik,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Biolan, R. Lindenthal ja G. Wils,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada ELTL artikleid 26, 49 ja 114, Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 49, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/23/EL kontsessioonilepingute sõlmimise kohta (ELT 2014, L 94, lk 1) artikleid 3, 38 ja 41, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2014, L 94, lk 65) artikleid 57 ja 58 ning õiguskindluse põhimõtet.
2
Taotlus on esitatud menetluses, milles nõutakse trahvi määramist äriühingutele AK Dlhopolec s.r.o. (edaspidi „Dlhopolec“) ja MABONEX SLOVAKIA spol. s r.o. (edaspidi „Mabonex Slovakia“) ning Mabonex Slovakia juhtidele A. B‑le ja X. Y‑ile (edaspidi koos „Dlhopolec jt“) rikkumise eest, mis väidetavalt pandi toime Mabonex Slovakia kandmisel Slovakkias avaliku sektori partnerite registrisse (edaspidi „register“).
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Harta
3
Harta artikli 49 lõigetes 1 ja 3 on sätestatud:
„1.   Kedagi ei tohi tunnistada süüdi kuriteos teo või tegevusetuse eest, mis selle toimepanemise ajal kehtinud siseriikliku või rahvusvahelise õiguse järgi ei olnud kuritegu. Samuti ei või kohaldada raskemat karistust kui kuriteo toimepanemise ajal ettenähtu. Kui pärast kuriteo toimepanemist nähakse seadusega ette kergem karistus, kohaldatakse seda karistust.
[…]
3.   Karistuste raskus ei tohi olla kuriteo suhtes ebaproportsionaalne.“
Direktiiv 2014/23
4
Direktiivi 2014/23 artiklis 3 „Võrdse kohtlemise, mittediskrimineerimise ja läbipaistvuse põhimõte“ on ette nähtud:
„1.   Avaliku sektori ja võrgustiku sektori hankijad kohtlevad ettevõtjaid võrdselt ja mittediskrimineerivalt ning tegutsevad läbipaistval ja proportsionaalsel viisil.
Kontsessiooni andmist, sealhulgas maksumuse hindamist, ei kavandata eesmärgiga jätta see käesoleva direktiivi kohaldamisalast välja või sobimatul viisil soodustada või ebasoodsasse olukorda panna teatavaid ettevõtjaid või teatavaid ehitustöid, asju või teenuseid.
2.   Avaliku sektori ja võrgustiku sektori hankijad seavad eesmärgiks tagada kontsessiooni andmise menetluse ja lepingu täitmise läbipaistvuse, täites samas artiklit 28.“
5
Selle direktiivi artikkel 38 „Taotlejate vahel valiku tegemine ja nende kvalitatiivne hindamine“ sisaldab eeskätt kontsessiooni andmise menetlusest kõrvaldamise aluseid.
6
Nimetatud direktiivi artiklis 41 on nähtud ette kontsessiooni andmise kriteeriumid.
Direktiiv 2014/24
7
Direktiivi 2014/24 artikli 18 lõikes 1 on sätestatud, et avaliku sektori hankijad kohtlevad ettevõtjaid võrdselt ja mittediskrimineerivalt ning tegutsevad läbipaistvalt ja proportsionaalselt.
8
Direktiivi 2014/24 artikkel 57 näeb eeskätt ette ettevõtjate riigihankemenetlusest kõrvaldamise alused. Selle direktiivi artiklis 58 on ette nähtud kvalifitseerimise tingimused sellises menetluses osalemiseks.
Slovakkia õigus
Registriseadus
9
25. oktoobri 2016. aasta seaduse nr 315/2016 avaliku sektori partnerite registri ning teatud seaduste muutmise ja täiendamise kohta (zákon č. 315/2016 Z. z. o registri partnerov verejného sektora a o zmene a doplnení niektorých zákonov) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on § 13 lõikes 1 ette nähtud:
„Kui [registrisse] kande tegemise taotluses esitatakse tegeliku kasusaaja või § 4 lõike 4 punkti f tähenduses avaliku sektori töötajate kohta valesid või puudulikke andmeid, kui ei täideta kohustust esitada taotlus [registrisse] kantud lõpliku kasusaaja andmete muutmise kohta § 9 lõikes 1 määratletud tähtajaks või kui rikutakse §-s 19 nimetatud keeldu, määrab registreerimisasutus:
a)
avaliku sektori partnerile rahatrahvi selle avaliku sektori partneri saadud majandusliku kasu ulatuses; kui majandusliku kasu suurust ei ole võimalik kindlaks teha, määrab registreerimisasutus rahatrahvi summas 10000 kuni 1000000 eurot;
b)
isikule, kes on sissejuhatavas lauses määratletud kohustuse rikkumise ajal avaliku sektori partneri seadusjärgne organ või põhikirjajärgse organi liige, rahatrahvi summas 10000 kuni 100000 eurot; seadusjärgse organi liikmed vastutavad eelmises lauses nimetatud trahvi tasumise eest solidaarselt.
[…]“.
10
Selle seaduse § 13 lõikest 2 nähtub, et registreerimisasutus kustutab avaliku sektori partneri registrist, kui ta on määranud jõustunud otsusega rahatrahvi registrisse kantud tegeliku kasusaaja andmete muutmise taotluse esitamise kohustuse seaduses ettenähtud tähtaja jooksul täitmata jätmise eest või §-s 19 nimetatud keelu rikkumise eest ning seda rahatrahvi ei ole tasutud pädeva kohtu määratud tähtaja jooksul.
11
Sama seaduse § 13 lõike 4 kohaselt määrab registreerimisasutus volitatud isikule registriseaduse §-s 19 nimetatud keelu rikkumise korral rahatrahvi summas 10000 kuni 100000 eurot.
12
Registriseaduse § 13 lõike 5 esimese lause kohaselt volitatud isik tagab selle rahatrahvi tasumise, mis on määratud isikule, kes on avaliku sektori partneri põhikirjajärgne organ.
13
Selle seaduse § 13 lõike 6 kohaselt arvestab registreerimisasutus rahatrahvi määramisel eelkõige rikkumise laadi, raskusastet, viisi ja tagajärgi.
14
Selle seaduse §-s 13a välistatakse avaliku sektori partneri kohta registrisse uue kande tegemine kahe aasta jooksul pärast tema registrist kustutamist.
15
Registriseaduse §-s 14 on sätestatud, et rahatrahvi määramise otsus selle seaduse § 13 lõikes 2 nimetatud alustel on ühtlasi ärikeelu määramise otsus äriseadustiku (Obchodný zákonník) § 13a tähenduses. Ärikeelu saab määrata registrist kustutatud avaliku sektori partneri põhikirjajärgsele organile või põhikirjajärgse organi liikmetele. Ärikeelu määramise tagajärjel ei tohi põhikirjajärgse organi ärikeeluga liige kolme aasta jooksul alates vastava otsuse jõustumise kuupäevast täita põhikirjajärgse organi liikme või järelevalveorgani liikme ülesandeid mis tahes äriühingus või ühistus.
16
Avaliku sektori asutusel, mis lepingu poolena annab avaliku sektori partnerile üle raha või vara, omandiõiguse või muu varalise õiguse, on registriseaduse § 15 kohaselt õigus leping lõpetada trahviotsuse jõustumise päeval.
17
Registriseaduse § 19 punkti c kohaselt ei või „volitatud isik teha käesoleva seaduse alusel toiminguid, kui […] tal on avaliku sektori partneri või selle organite liikmetega mis tahes suhe – eelkõige isiklik või varaline –, mis võib ajendada kahtlema tema erapooletuses; suhtena, mis võib ajendada kahtlema volitatud isiku erapooletuses, ei käsitata volitatud isiku ja avaliku sektori partneri vahelist suhet volitatud isiku erinormide alusel toimuva tegevuse raames“.
Riigihangete seadus
18
Vastavalt seaduse nr 343/2015 riigihangete ning teatud seaduste muutmise ja täiendamise kohta (zákon č. 343/2015 Z. z. o verejnom obstarávaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov) (põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis) (edaspidi „riigihangete seadus“) § 11 lõikele 1 on registris registreerimine eeltingimus selleks, et ettevõtja saaks osaleda riigihankemenetluses pakkuja või pakkuja alltöövõtjana.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
19
Registriseadus nõuab, et sellesse registrisse kantaks füüsilised ja juriidilised isikud, kes soovivad omada varalisi suhteid avaliku sektoriga ja kes saavad seetõttu avaliku sektori, sealhulgas Euroopa rahalisi vahendeid, eelkõige sõlmides avaliku sektoriga lepingu, mille soorituste väärtus ületab selles seaduses sätestatud piirmäära. See seadus kvalifitseerib „avaliku sektori partneriks“ iga isiku, kes soovib sõlmida selliseid varalisi suhteid erinevate avaliku sektori üksustega. Andmete hulgas, mis tuleb registris registreerida, on teave avaliku sektori partneri tegeliku kasusaaja kohta. Nimelt on registriseaduse eesmärk tagada avaliku sektori õigussuhete läbipaistvus, tagades selle sektoriga majandussuhteid omavate üksuste omandi- ja haldusstruktuuri avalikustamise.
20
Avaliku sektori partner peab registris registreerimiseks pöörduma „volitatud isiku“ poole, kelleks on sõltumatu isik (eelkõige advokaat või notar), kes tegutseb nõutava hoolsusega ja kes peab kontrollima selle avaliku sektori partneri tegeliku kasusaaja isikusamasust ja taotlema kontrolli tulemusel selle partneri registreerimist registris.
21
Okresný súd Žilina (Žilina piirkondlik kohus, Slovaki Vabariik) määras 3. oktoobri 2022. aasta määrusega ja 21. veebruari 2023. aasta määrusega registriseaduse § 13 alusel Mabonex Slovakiale kui „avaliku sektori partnerile“ rahatrahvi summas 20000 eurot, juhatajatele A. B‑le ja X. Y‑ile, kes tegutsesid selle äriühingu nimel selle põhikirjajärgse organina, rahatrahvi summas 10000 eurot, mille nad on kohustatud tasuma solidaarselt, ning Dlhopolecile kui „volitatud isikule“ rahatrahvi summas 20000 eurot.
22
See kohus leidis, et arvestades suhet avaliku sektori partneri ühe juhataja ja volitatud isiku juhataja vahel, kes olid kolmanda äriühingu osanikud ja juhatajad, esinesid objektiivsed asjaolud, mis võisid ajendada kahtlema volitatud isiku erapooletuses registriseaduse § 19 punkti c tähenduses.
23
Dlhopolec jt kaebasid nende kohtumääruste peale edasi Krajský súd v Žilinele (maakonnakohus Žilinas, Slovaki Vabariik), kes jättis kaebuse 18. juuli 2023. aasta määrusega rahuldamata. Seepeale kaebasid nad asja edasi Najvyšší súd Slovenskej republikysse (Slovaki Vabariigi kõrgeim kohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
24
Kõrgeim kohus selgitab esiteks, et selleks, et hinnata volitatud isiku erapooletust, lähtusid esimese astme ja apellatsioonikohus kohtupraktikast, mis käsitleb kohtunike erapooletuse hindamist nende taandamise menetluses.
25
Teiseks täpsustab ta, et kuigi kaebuse eesmärk on vaidlustada registriseaduse § 13 alusel määratud trahvi õiguspärasus, tuleb arvesse võtta ka muid õiguslikke tagajärgi, mida selline karistus võib kaasa tuua avaliku sektori partnerile, põhikirjajärgse organi ülesandeid täitvatele isikutele ja volitatud isikule.
26
Avaliku sektori partner kustutatakse nimelt registrist, kui talle määratud trahv on jõustunud ja seda ei ole pädeva kohtu määratud tähtaja jooksul tasutud. Lisaks vastutab volitatud isik solidaarselt avaliku sektori partneri põhikirjajärgse organina tegutsevale isikule määratud trahvi maksmise eest. Ka võib avaliku sektori partneri võimalik registrist kustutamine kaasa tuua selle, et asjaomastel isikutel on keelatud täita kolme aasta jooksul äriühingu põhikirjajärgse organi liikme ülesandeid. Avaliku sektori üksusel, kes annab avaliku sektori partnerile üle raha või vara, on õigus avaliku sektori partneriga sõlmitud leping lõpetada trahvi määramise otsuse jõustumise kuupäeval.
27
Kolmandaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et registris registreerimine on tingimus, mis peab olema riigihangete seaduse § 11 lõike 1 kohaselt täidetud selleks, et ettevõtja saaks osaleda riigihankemenetluses pakkuja või pakkuja alltöövõtjana. Kuna selle seadusega võeti Slovakkia õiguskorda üle eeskätt direktiivid 2014/23 ja 2014/24 ning seda kohaldatakse nii selliste hankelepingute sõlmimisel, mille eeldatav maksumus ületab nende direktiividega kehtestatud piirmäärasid, kui ka selliste hankelepingute suhtes, mille maksumus ei ületa neid piirmäärasid, kuulub avaliku sektori partneri kandmine registrisse või võimalik sellest registrist kustutamine vahetult liidu õigusest tulenevate riigihanke-eeskirjade kohaldamisalasse.
28
Neljandaks märgib see kohus, et niikaua, kui füüsilist või juriidilist isikut ei ole registris registreeritud, või kahe aasta jooksul alates sellest registrist karistusena kustutamisest ei saa see isik luua varalisi suhteid avaliku sektoriga, saada Euroopa rahalisi vahendeid (välja arvatud Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi vahendid) ega esitada pakkumust lepingu sõlmimiseks avaliku sektori üksusega, kui lepingu väärtus ületab registriseaduses sätestatud piirmäära. Sellised keelud, mis tulenevad trahvi määramisest ja sellest tulenevatest võimalikest õiguslikest tagajärgedest, kujutavad endast lisaks takistusi ettevõtlusvabadusele, kaupade ja kapitali vabale liikumisele ning teenuste osutamise vabadusele liidus. Ta täpsustab lisaks, et Slovaki Vabariigis on kaks süsteemi ettevõtja tegelike kasusaajate tuvastamiseks, nimelt süsteem, mis tuleneb seadusest, millega võetakse üle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta direktiiv (EL) 2015/849, mis käsitleb finantssüsteemi rahapesu või terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise tõkestamist ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 648/2012 ja tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/60/EÜ ja komisjoni direktiiv 2006/70/EÜ (ELT 2015, L 141, lk 73), ja registriseadusest tulenev süsteem. Seega ei ole praktikas välistatud, et tegelik kasusaaja on nende kahe seaduse tähenduses erinev; see on problemaatiline.
29
Viiendaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et võttes arvesse registriseaduse rikkumise laadi ja sellest tuleneva karistuse raskust, on tegemist kriminaalõigusliku karistusega, mistõttu tuleb see määrata, järgides kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse ja proportsionaalsuse põhimõtet, mis on sätestatud harta artiklis 49.
30
Ta leiab seega, et vastused kolmele esimesele eelotsuse küsimusele on määrava tähtsusega selle hindamisel, kas võimalik registrist kustutamine kui avaliku sektori partnerile määratud trahvi tasumata jätmise täiendav tagajärg on kooskõlas siseturu toimimist ja riigihankeid käsitleva liidu õigusega.
31
Lisaks on see kohus seisukohal, et vastus kolmandale kuni viiendale eelotsuse küsimusele võimaldab hinnata, kas trahvi määramist ja sellest tuleneda võivaid täiendavaid tagajärgi saab pidada karistatud isikute jaoks ettenähtavaks ja proportsionaalseks ning seega liidu õiguses karistuste valdkonnas kohaldatavate põhimõtetega kooskõlas olevaks. Sellega seoses on registriseaduse sätetes tuvastatud ebatäpsused ja vastuolud seda problemaatilisemad, kui – nagu põhikohtuasjas – avaliku sektori partneri „majanduslik kasu“, mis tuleneb tema tehingutest avaliku sektoriga, osutub negatiivseks.
32
On tõsi, et registriseaduse § 13 lõikest 6 tuleneb, et registreerimisasutus võtab trahvi määramisel arvesse eelkõige registrisse kandmise kohustuse rikkumise laadi, raskusastet, viisi ja tagajärgi. Ent see säte on kohaldatav üksnes juhul, kui avaliku sektori partneri saadud majanduslikku kasu ei ole võimalik kindlaks teha. Lisaks, kui selle kasu saab kindlaks teha, on selle seaduse § 13 lõikes 1 nõutud, et trahv määrataks summas, mis vastab kasule, võtmata kuidagi arvesse asjaolusid, mille alusel trahv määratakse, ja ilma et määratava trahvi summale oleks seatud ülempiiri. Lõpuks annab üksnes nimetatud seaduse põhjenduste tõlgendamine liikmesriigi kohtute poolt juhiseid selle kohta, kuidas tuleb mõista mõistet „majanduslik kasu“.
33
Mis puudutab kuuendat eelotsuse küsimust, siis rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et registriseaduse § 19 punktis c ei ole ette nähtud täpseid kriteeriume niisuguse suhte või niisuguste sidemete kvaliteedi, laadi, kestuse või läheduse kohta, mis võivad ajendada kahtlema volitatud isiku erapooletuses, ning et see säte annab registreerimisasutusele, kes määrab karistuse, ulatusliku kaalutlusruumi. Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas sellise trahvi määramist, nagu on kõne all põhikohtuasjas, saab pidada ettenähtavaks ja proportsionaalseks ning seega kooskõlas olevaks karistuste valdkonnas kohaldatavate põhimõtetega, mis on sätestatud liidu õiguses, eelkõige harta artiklis 49.
34
Neil asjaoludel otsustas Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovaki Vabariigi kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas ELTL artikli 26 sätteid koostoimes [ELTL] artiklitega 49 ja 114, [direktiivi 2014/24] artiklit 57 koostoimes [selle direktiivi] artikliga 58 ja [direktiivi 2014/23] artiklit 3 koostoimes [viimati nimetatud direktiivi] artiklitega 38 ja 41 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline õiguslik regulatsioon, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas ja mille kohaselt tingivad trahvi määramine [registriseaduse] § 13 alusel ja selle tasumata jätmine avaliku sektoriga (nii riigihankemenetluse alusel kui ka väljaspool seda menetlust) lepingute ja kontsessioonilepingute sõlmimise võimaluse välistamise üksnes [registrist] kustutamise tulemusena?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas ELTL artiklit 26 koostoimes [ELTL] artiklitega 49 ja 114, [direktiivi 2014/24] artiklit 57 koostoimes [selle direktiivi] artikliga 58 ja [direktiivi 2014/23] artiklit 3 koostoimes [viimati nimetatud direktiivi] artiklitega 38 ja 41 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus [registriseaduse] § 13 lõike 1 punkti a alusel sellise rahatrahvi määramine, mille tasumata jätmine võib kaasa tuua [registrist] kustutamise?
3.
Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas [harta] artiklit 49 ja sellest tulenevat karistuste proportsionaalsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline õiguslik regulatsioon, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas ja mille kohaselt tingib avaliku sektori partnerile määratud trahvi tasumata jätmine automaatselt – ilma igasuguse võimaluseta võtta arvesse rikkumise raskusastet, selle toimepanemise konkreetseid asjaolusid ja rahatrahvi tasumata jätmise põhjusi – selle partneri [registrist] kustutamise ja võimatuse kanda ta uuesti [sellesse registrisse] kahe aasta jooksul alates registrist kustutamisest?
4.
Kas harta artikli 49 sätteid ja karistuste proportsionaalsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline õiguslik regulatsioon, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas ja mille kohaselt avaliku sektori partnerile trahvi määrav asutus määrab rahatrahvi automaatselt [partneri saadud] majanduslikule kasule vastavas summas, ilma et sellel asutusel oleks lubatud teha vahet sellest lähtudes, milline rikkumine on rahatrahvi määramise põhjus, ning võimaluseta võtta arvesse (karistuse) muid negatiivseid õiguslikke tagajärgi, mis võivad pärast trahvi määramist tekkida isikule, kellele karistus määrati?
5.
Kas harta artikli 49 sätteid, karistuse seaduses sätestatuse ja proportsionaalsuse põhimõtet ning õiguskindluse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline õiguslik regulatsioon, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas ja mille kohaselt määratakse trahv [avaliku sektori partneri saadud] majanduslikule kasule vastavas summas, samas kui selles regulatsioonis endas ei ole sõnaselgelt määratletud selle kasu kindlaks määramise alusparameetreid ning täpsemalt majandusliku kasu arvutamise alust ja ajavahemikku, mil majanduslik kasu saadi?
6.
Kas harta artikli 49 sätteid, karistuse seaduses sätestatuse põhimõtet ja õiguskindluse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline õiguslik regulatsioon, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas ja mille kohaselt on trahvi määramise õiguslik alus volitatud isiku erapooletuse nõude täitmata jätmine, kuid milles ei ole määratletud täpsemalt kriteeriume, mille alusel seda erapooletust tuleb hinnata?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Euroopa Kohtu pädevus
35
Slovakkia valitsus väidab esimese võimalusena, et Euroopa Kohus ei ole pädev käesolevale eelotsusetaotlusele vastama. Nimelt ei puuduta ükski eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt välja toodud liidu õiguse valdkondadest registriseadust, mis – nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus ise märgib – ei võta Slovakkia õiguskorda üle ühtegi liidu õigusakti.
36
Sellega seoses väidab see valitsus kõigepealt, et eelotsusetaotluse esitanud kohus piirdub väga ebatäpse viitega seosele riigihankeid käsitlevate liidu õigusnormide ja eelotsusetaotluse eseme vahel. Igal juhul tuginevat see kohus väärale õiguslikule hinnangule tagajärgede kohta, mida registriseadus võib nende õigusnormidega seoses kaasa tuua.
37
Järgmiseks leiab ta, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmed Slovakkia rahapesuvastaste õigusnormide kohta ei saa iseenesest tõendada piisava seose olemasolu direktiiviga 2015/849. Slovakkia valitsuse sõnul ei ole põhikohtuasjas pealegi küsimust selle direktiivi tõlgendamises.
38
Lõpuks leiab see valitsus, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole esile toonud kaalutlusi, mille alusel ta järeldas, et registriseadus kujutab endast põhivabaduste teostamise takistust, ega seda, et põhikohtuasjas kõne all olevate õigusnormide raames on tegemist „liidu õiguse kohaldamisega“ harta artikli 51 lõike 1 tähenduses.
39
Sellega seoses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab Euroopa Kohus talle ELTL artikli 267 alusel esitatud eelotsusetaotlust menetledes liidu õigust tõlgendada üksnes talle antud pädevuse piires (4. septembri 2025. aasta kohtuotsus AW T, C‑225/22, EU:C:2025:649, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
40
Esiteks, mis puudutab direktiivi 2015/849 kohaldatavust, siis piisab, kui tõdeda, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole esitanud Euroopa Kohtule ühtegi küsimust selle direktiivi tõlgendamise kohta ning et eelotsusetaotlusele vastamiseks ei ole vaja seda tõlgendada. Seega ei mõjuta Slovaki Vabariigi sellekohased argumendid küsimust, kas Euroopa Kohus on pädev eelotsusetaotlusele vastama.
41
Teiseks, mis puudutab küsimust, kas riigihankeid käsitlevate liidu õigusnormide ja eelotsusetaotluse eseme vahel on piisav seos, siis täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et iga füüsiline või juriidiline isik, kes soovib omada varalisi suhteid avaliku sektoriga ja eelkõige sõlmida riigihankemenetluse raames lepingu, on juhul, kui varalise soorituse väärtus ületab kohaldatavas õiguses sätestatud piirmäära, kohustatud tingimata end registris registreerima vähemalt avaliku sektoriga sõlmitud asjaomase lepingu kehtivuse ajaks.
42
See kohus lisab, et registriseadusega muudeti riigihangete seadust, millega võeti Slovakkia õiguskorda üle eeskätt direktiivid 2014/23 ja 2014/24.
43
Lisaks kinnitas eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtu presidendi poolt 22. oktoobril 2024 saadetud teabenõudele vastates, et osa Mabonex Slovakia tehingutest, mille arveid võeti põhikohtuasjas kõne all oleva trahvi määramisel arvesse selle äriühingu poolt saadud majandusliku kasu arvutamisel, tehti lepingute alusel, mis sõlmiti direktiivid 2014/23 ja 2014/24 üle võtnud riigisiseste õigusnormidega reguleeritud hankemenetluste tulemusel.
44
Neid asjaolusid arvestades tuleb tõdeda, et eelotsusetaotluse eseme ning direktiivide 2014/23 ja 2014/24 vahel on piisav seos. Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et – nagu väidab Slovakkia valitsus – eelotsusetaotluse esitanud kohus tugines nende tagajärgede väärale tõlgendusele, mis on registriseadusel Slovakkia riigihankealastele õigusaktidele, kuna see hinnang puudutab riigisisese õiguse tõlgendamist, mida Euroopa Kohus ei saa eelotsusemenetluses kahtluse alla seada (vt selle kohta 30. oktoobri 2025. aasta kohtuotsus Attal et Associés, C‑321/24, EU:C:2025:836, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
45
Kolmandaks võimaldavad käesoleva kohtuotsuse punktides 40–42 analüüsitud asjaolud asuda ka seisukohale, et vastupidi Slovakkia valitsuse väidetele kujutavad põhikohtuasjas kõne all olevad õigusnormid endast „liidu õiguse kohaldamist“ harta artikli 51 lõike 1 tähenduses (vt selle kohta 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
46
Eelkõige on eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgituste kohaselt, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 41, registris registreerimine eeltingimus selleks, et ettevõtja saaks riigihankemenetluses lepingu sõlmida. Registris kande puudumine sarnaneb seega niisugusest hankemenetlusest kõrvaldamise alusega. Tuleb aga märkida, et kuigi direktiivi 2014/24 artiklis 57 on ammendavalt loetletud hankemenetlusest kõrvaldamise alused, ei välista see liikmesriikide õigust jätta kehtima või kehtestada materiaalõigusnorme, mille eesmärk on eelkõige tagada riigihangete valdkonnas direktiivi 2014/24 artikli 18 lõikes 1 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtte järgimine ning sellest tuleneva läbipaistvuse põhimõtte järgimine, mis on mõlemad avaliku sektori hankijatele siduvad kõigis riigihankemenetlustes ja mis on riigihankemenetlusi käsitlevate liidu direktiivide aluseks, tingimusel et järgitakse proportsionaalsuse põhimõtet (vt selle kohta 19. mai 2009. aasta kohtuotsus Assitur, C‑538/07, EU:C:2009:317, punkt 21, ja 15. septembri 2022. aasta kohtuotsus J. Sch. Omnibusunternehmen ja K. Reisen, C‑416/21, EU:C:2022:689, punkt 58).
47
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et kuna Slovaki Vabariik nõuab registreerimist vastavalt registriseadusele, mille alusel põhikohtuasjas kõne all olevad trahvid määrati, siis on ta kasutanud kaalutlus- või hindamisõigust, mis on liidu õigusaktiga kehtestatud korra lahutamatu osa; see tähendab väljakujunenud kohtupraktika kohaselt, et see liikmesriik kohaldab seda õigust harta artikli 51 lõike 1 tähenduses (vt selle kohta 19. novembri 2019. aasta kohtuotsus TSN ja AKT, C‑609/17 ja C‑610/17, EU:C:2019:981, punkt 50, ning 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
48
Neljandaks on Slovaki Vabariigi argument, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole täpsustanud kaalutlusi, mille põhjal ta järeldas, et registriseadus kujutab endast põhivabaduste teostamise takistust, vastuvõetamatuse vastuväide ega saa mõjutada hinnangut Euroopa Kohtu pädevusele vastata eelotsusetaotlusele.
49
Eespool esitatud kaalutlustest järeldub, et Euroopa Kohus on pädev eelotsusetaotlust lahendama.
Eelotsuse küsimuste vastuvõetavus
50
Slovakkia valitsus väidab esiteks, et esimene kuni kolmas eelotsuse küsimus on vastuvõetamatud, kuna need on abstraktsed ja need ei ole põhikohtuasja lahendamisel asjakohased.
51
See valitsus märgib sisuliselt, et äriühingut Mabonex Slovakia ei kustutatud registrist vastavalt registriseaduse § 13 lõikele 2, vaid et vastupidi, kuupäeval, mil Slovakkia valitsus esitas Euroopa Kohtule oma kirjalikud seisukohad, on see äriühing endiselt sinna kantud. Ta rõhutab samuti, et pärast seda, kui nimetatud äriühing tasus pädeva kohtu määratud tähtaja jooksul talle määratud trahvi summa, ei saa teda enam selle sätte alusel registrist kustutada. Esimene kuni kolmas eelotsuse küsimus puudutavad aga ainuüksi olukorda, mis on praegu välistatud ja kus „[Mabonex Slovakia] võimalik registrist kustutamine on avaliku sektori partnerile määratud trahvi tasumata jätmise täiendav tagajärg“, ning on seega vastuvõetamatud.
52
Slovakkia valitsus väidab teiseks, et vastus neljandale ja viiendale eelotsuse küsimusele ei ole põhikohtuasja lahendamisel asjakohane. Nimelt, vastupidi sellele, mida need küsimused näivad eeldavat, ei määratud Mabonex Slovakiale trahvi, mis vastab saadud majandusliku kasule registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a esimese lauseosa tähenduses, kuna registreerimisasutus määras tegelikult sellele äriühingule trahvi selle § 13 lõike 1 punkti a teise lauseosa alusel, kuna majanduslikku kasu ei olnud võimalik kindlaks teha, sest selle äriühingu majandustulemus osutus negatiivseks.
53
Seoses sellega olgu märgitud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud menetlus Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö vahend, mille abil annab Euroopa Kohus liikmesriikide kohtutele liidu õiguse tõlgenduse, mis on vajalik nende menetluses olevate vaidluste lahendamiseks (21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Remia Com Impex, C‑10/23, EU:C:2024:259, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
54
Vastavalt samuti väljakujunenud kohtupraktikale eeldab vajadus anda Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö raames liidu õiguse tõlgendus, mis oleks liikmesriigi kohtule tarvilik, et viimane järgib hoolsalt eelotsusetaotluse sisule esitatavaid nõudeid, mis on Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 94 sõnaselgelt ära toodud (21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Remia Com Impex, C‑10/23, EU:C:2024:259, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika). Neid nõudeid on lisaks meenutatud Euroopa Liidu Kohtu soovituste liikmesriikide kohtutele eelotsuse taotlemiseks (ELT 2019, C 380, lk 1) punktides 13, 15 ja 16, mis on nüüd ära toodud Euroopa Liidu Kohtu soovituste liikmesriikide kohtutele eelotsuse taotlemiseks (ELT C, C/2024/6008) punktides 13, 15 ja 16.
55
Nii on vastavalt kodukorra artikli 94 punktile a tingimata vajalik, et eelotsusetaotluse esitanud kohus määratleks esitatud küsimuste faktilise ja õigusliku raamistiku või vähemalt selgitaks küsimuste aluseks olevaid faktilisi eeldusi. ELTL artiklis 267 sätestatud menetluse raames on Euroopa Kohus nimelt pädev otsustama liidu õigusnormide tõlgenduse üle üksnes nende asjaolude põhjal, mis liikmesriigi kohus on talle esitanud (21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Remia Com Impex, C‑10/23, EU:C:2024:259, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
56
Mis puudutab esiteks eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimest kuni kolmandat küsimust, siis märgib see kohus, et vastus nendele küsimustele on oluline, et hinnata, kas avaliku sektori partneri võimalik registrist kustutamine kui talle määratud trahvi tasumata jätmise täiendav tagajärg on kooskõlas liidu õigusega, eelkõige teatud sätetega, mis käsitlevad põhivabaduste kasutamist. Eelotsusetaotlus sisaldab selles osas aga lünklikku ülevaadet põhikohtuasja asjaoludest, mis ei anna Euroopa Kohtule mingit teavet, mis võimaldaks tal tuvastada, kas Mabonex Slovakia kui avaliku sektori partner jättis trahvi tasumata ja kas tasumata jätmise tõttu kustutati see äriühing tõepoolest registrist, mille tagajärjel ei saa ta sõlmida riigihankemenetluses lepingut ega kontsessioonilepinguid mis tahes avalik-õigusliku üksusega.
57
Sellest järeldub, et need küsimused põhinevad hüpoteetilisel olukorral, nimelt Mabonex Slovakia kustutamisel registrist, või ei sisalda piisavalt andmeid, mis võimaldaksid Euroopa Kohtul anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse (vt selle kohta 21. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Mercedes-Benz Group (katkestusseadmetega varustatud sõidukite tootjate vastutus), C‑100/21, EU:C:2023:229, punkt 53).
58
Neil asjaoludel tuleb esimest kuni kolmandat eelotsuse küsimust pidada vastuvõetamatuks.
59
Teiseks tuleb märkida, et neljas ja viies eelotsuse küsimus puudutavad sisuliselt harta artikli 49 lõigete 1 ja 3 tõlgendamist selleks, et eelotsusetaotluse esitanud kohus saaks kindlaks teha, kas registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a esimene lauseosa on piisavalt täpne ja järgib karistuste proportsionaalsuse põhimõtet.
60
Asjaolu, et registreerimisasutus määras Mabonex Slovakiale trahvi mitte majandusliku kasu alusel, mida see äriühing väidetavalt sai vastavalt § 13 lõike 1 punkti a esimesele lauseosale, vaid selle sätte teises lauseosas nimetatud summade alusel, ei tähenda iseenesest, et need küsimused on vastuvõetamatud.
61
Nimelt nähtub eelotsusetaotlusest, et Dlhopolec jt leiavad, et registreerimisasutus oleks pidanud määrama sellele äriühingule trahvi registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a esimese lauseosa alusel, kuna nende arvates oli „majandusliku kasu“ kindlaks tegemine võimalik vaatamata sellele, et see oli negatiivne. Seega ei saa välistada, et nende küsimuste analüüs sellest sättest lähtudes on põhikohtuasja lahendamisel asjakohane.
62
Järelikult on neljas ja viies eelotsuse küsimus vastuvõetavad.
Neljas kuni kuues küsimus
Sissejuhatavad kaalutlused
63
Kuna neljandas kuni kuuendas eelotsuse küsimuses käsitletakse sisuliselt harta artikli 49 tõlgendamist, tuleb kindlaks teha, kas see säte on põhikohtuasjas kohaldatav, analüüsides, kas põhikohtuasjas kõne all olev karistuste kord on karistusõiguslikku laadi.
64
Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et karistuse kriminaalõigusliku laadi hindamisel – eelkõige harta artikli 49 kohaldamisel – on asjakohased kolm kriteeriumi. Esimene kriteerium on rikkumise õiguslik kvalifitseerimine riigisiseses õiguses, teine rikkumise laad ning kolmas selle karistuse raskus, mis võidakse isikule määrata (1. augusti 2025. aasta kohtuotsus BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
65
Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on neid kriteeriume arvestades hinnata, kas Dlhopolecile jt määratud trahvid on harta artikli 49 lõike 1 tähenduses karistusõiguslikku laadi, võib Euroopa Kohus eelotsusetaotlust lahendades siiski teha täpsustusi, mille eesmärk on juhendada liikmesriigi kohut hinnangu andmisel (1. augusti 2025. aasta kohtuotsus BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
66
Esiteks tuleb märkida, et registriseadus ei kvalifitseeri selle § 13 alusel määratud karistust „kriminaalõiguslikuks“. Harta artikkel 49 laieneb siiski – sõltumata riigisiseses õiguses kriminaalõiguslikuks karistuseks kvalifitseerimisest – karistustele, mida tuleb käesoleva kohtuotsuse punktis 64 nimetatud kahe ülejäänud kriteeriumi alusel pidada kriminaalõiguslikeks (vt selle kohta 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
67
Teiseks, mis puudutab rikkumise laadi, siis ilmneb, et registriseaduse nõuete rikkumise eest määratud trahvidel on nii nende rikkumiste pärssimise kui ka nende eest karistamise eesmärk, kuna registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a kohaselt määratakse avaliku sektori partnerile kas trahv tema saadud majandusliku kasu ulatuses või trahv summas 10000 kuni 1000000 eurot, ilma et nende trahvide eesmärk oleks hüvitada nendega tekitatud kahju (vt selle kohta 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, punktid 67 ja 68 ning seal viidatud kohtupraktika).
68
Kolmandaks, mis puudutab määratava karistuse raskusastme kriteeriumi, siis nähtub eelotsusetaotlusest ühelt poolt, et sellise isiku erapooletuse kohustuse rikkumine, kes on volitatud kandma avaliku sektori partnerit registrisse, võib õigustada talle trahvi määramist kas partneri saadud majandusliku kasu ulatuses või juhul, kui selle majandusliku kasu suurust ei ole võimalik kindlaks teha, summas 10000 kuni 1000000 eurot. Teiselt poolt võidakse volitatud isikule määrata trahv summas 10000 kuni 100000 eurot.
69
Sellega seoses tuleb aga meenutada, et karistuse raskusastet tuleb hinnata asjakohastes sätetes ette nähtud karistuse ülemmäära alusel (1. augusti 2025. aasta kohtuotsus BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, punkt 70 ja seal viidatud kohtupraktika).
70
Käesoleval juhul tuleb tõdeda, et kui trahv määratakse avaliku sektori partneri saadud majandusliku kasu alusel, ei ole ette nähtud mingit ülempiiri. Lisaks, juhul kui majandusliku kasu suurust ei ole võimalik kindlaks teha, võib avaliku sektori partnerile määratav trahv olla 1000000 eurot ja volitatud isiku puhul 100000 eurot, mis on märkimisväärsed summad.
71
Neil asjaoludel tuleb rõhutada – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et karistuste kord, millel on registriseaduse §-s 13 sätestatud tunnused, on harta artikli 49 tähenduses kriminaalõiguslik. Sellest järeldub, et seda korda tuleb hinnata süütegude ja karistuste seaduses sätestatuse ning proportsionaalsuse põhimõtte alusel, mis on sätestatud harta artikli 49 lõigetes 1 ja 3.
Kuues küsimus
72
Kuuenda küsimusega, mida tuleb analüüsida esimesena, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas harta artikli 49 lõiget 1 ja õiguskindluse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et isikul, kellel on volitus kanda äriühing avaliku sektori partnerite registrisse, ei ole võimalik kannet teha, kui tema suhe avaliku sektori partneriga võib – eelkõige isiklike või varaliste sidemete tõttu selle partneriga – ajendada kahtlema tema erapooletuses, ilma et oleks täpsustatud muid kriteeriume, mis võimaldavad seda erapooletust hinnata, ja samas kui erapooletuse nõude täitmata jätmine toob kaasa kriminaalõiguslikku laadi karistuse määramise.
73
Õiguskindluse põhimõte nõuab ühelt poolt, et õigusnormid oleksid selged ja täpsed, ning teiselt poolt, et nende kohaldamine oleks õigussubjektidele ettenähtav, eriti kui need normid võivad kaasa tuua ebasoodsaid tagajärgi. Nimetatud põhimõte nõuab esmajoones seda, et õigusnormid võimaldaksid asjasse puutuvatel isikutel täpselt teada, millise ulatusega on kohustused, mida õigusnormid nendele isikutele ette näevad, ja et nendel isikutel oleks võimalik selgelt teada oma õigusi ja kohustusi ning toimida nendele vastavalt (29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Belgian Association of Tax Lawyers jt, C‑623/22, EU:C:2024:639, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
74
Kriminaalvaldkonnas harta artikli 49 lõikes 1 sätestatud seaduses sätestatuse põhimõte, mis on õiguskindluse üldpõhimõtte konkreetne väljendus, tähendab eelkõige seda, et süüteod ja nende eest kohaldatavad karistused on seaduses selgelt määratletud. See tingimus on täidetud, kui õigussubjekt saab asjaomase sätte sõnastusest ja vajaduse korral kohtute poolt sellele antud tõlgendusest aru, milline tegu või tegevusetus toob kaasa kriminaalvastutuse (vt selle kohta 3. mai 2007. aasta kohtuotsus Advocaten voor de Wereld, C‑303/05, EU:C:2007:261, punkt 50; 28. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, punkt 162, ning 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Belgian Association of Tax Lawyers jt, C‑623/22, EU:C:2024:639, punktid 39 ja 40).
75
Vastavalt Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikale, mis käsitleb Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklit 7, milles on ette nähtud õigused, mida tagab ka harta artikkel 49, ei saa seadusandlike aktide sõnastus olla täiuslikult täpne seetõttu, et need aktid on loomuldasa üldised. Sellest tuleneb eelkõige, et kuigi sellise normitehnika puhul, mis kasutab pigem üldkategooriaid kui ammendavaid loetelusid, jäävad määratluse piirid sageli häguseks, ei saa need piirjuhtumeid puudutavad kahtlused iseenesest viia selleni, et säte on viidatud konventsiooni artikliga 7 vastuolus, kui säte on enamikul juhtudel piisavalt selge (vt selle kohta eelkõige EIK 15. novembri 1996. aasta kohtuotsus Cantoni vs. Prantsusmaa, CE:ECHR:1996:1115JUD001786291, punktid 31 ja 32). Need kaalutlused kehtivad harta artikli 52 lõike 3 kohaselt ka harta artikli 49 kohta (28. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, punkt 165).
76
Lisaks tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et kohaldatava õiguse täpsuse põhimõtet ei saa tõlgendada nii, et see keelab kriminaalvastutust käsitlevate sätete järkjärgulise selgemaks muutmise kohtu antavate tõlgenduste abil, tingimusel et need on mõistlikult ettenähtavad (28. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, punkt 167, ning 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Belgian Association of Tax Lawyers jt, C‑623/22, EU:C:2024:639, punkt 43).
77
Käesoleval juhul märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, et registriseaduse § 19 punktis c ei ole ette nähtud täpseid kriteeriume niisuguse suhte või niisuguste sidemete kvaliteedi, laadi, kestuse ja läheduse kohta, mis võiksid ajendada kahtlema volitatud isiku erapooletuses, kui ta registreerib avaliku sektori partneri registris, ning see säte annab sellega seoses laia kaalutlusruumi registreerimisasutusele, kes vajaduse korral määrab karistuse erapooletuse nõude täitmata jätmise eest.
78
Kohe alustuseks tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu ülesanne ei ole eelotsusetaotluse menetlemisel teha otsust riigisiseste õigusnormide tõlgendamise kohta ega otsustada, kas neile liikmesriigi kohtu poolt antud tõlgendus on õige, kuna niisugune tõlgendamine kuulub tegelikult liikmesriikide kohtute ainupädevusse (15. juuni 2023. aasta kohtuotsus Bank M. (lepingu tühistamise tagajärjed), C‑520/21, EU:C:2023:478, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
79
Euroopa Kohus on seevastu pädev andma eelotsusetaotluse menetlemisel põhikohtuasja toimiku ning talle esitatud seisukohtade põhjal eelotsusetaotluse esitanud kohtule juhiseid, mis võimaldavad viimasel vaidluse lahendada (19. juuni 2025. aasta kohtuotsus Lietuvos bankas, C‑671/23, EU:C:2025:457, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
80
Sellega seoses tuleb selleks, et eelotsusetaotluse esitanud kohus saaks kindlaks teha, kas registriseaduse § 19 punkti c täpsusaste vastab harta artikli 49 lõike 1 nõuetele seoses kriteeriumidega, mis võimaldavad hinnata seda, kas isik, kes on volitatud kontrollima asjakohast teavet ja kandma avaliku sektori partneri registrisse, ei täida erapooletuse nõuet, tuleb esiteks tõdeda, et selle sätte kohaselt ei või „volitatud isik teha [registri]seaduse alusel toiminguid, kui tal on avaliku sektori partneri või selle organite liikmetega mis tahes suhe – eelkõige isiklik või varaline –, mis võib ajendada kahtlema tema erapooletuses; suhtena, mis võib ajendada kahtlema volitatud isiku erapooletuses, ei käsitata volitatud isiku ja avaliku sektori partneri vahelist suhet volitatud isiku erinormide alusel toimuva tegevuse raames“.
81
Sellest järeldub, et kuna registriseaduse § 19 punkt c täpsustab erapooletuse nõude ulatust viitega volitatud isiku ja avaliku sektori partneri vahelistele nii isiklikele kui ka varalistele sidemetele, sisaldab see sõnastust, mis on kooskõlas nõudega, mis on sätestatud harta artikli 49 lõikes 1, nagu Euroopa Kohus on seda sätet tõlgendanud käesoleva kohtuotsuse punktis 74 viidatud kohtupraktikas. Selline sõnastus, mis iseloomustab volitatud isiku ja avaliku sektori partneri vaheliste suhete laadi, võimaldab nimelt neil isikutel piisava selguse ja täpsusega teada oma kohustuste ulatust erapooletuse osas selle partneri registrisse kandmisel ning olla teadlik sellest, et nende kohustuste rikkumine toob kaasa nende kriminaalvastutuse ja võimaluse, et neile määratakse registriseaduse §-s 13 ette nähtud trahvid.
82
See on nii seda enam, et selle seaduse § 19 punktis c on lisaks täpsustatud olukorrad, mida ei saa käsitada suhetena, mis võivad ajendada kahtlema volitatud isiku erapooletuses, ning milleks on avaliku sektori partneri ja volitatud isiku vahelised suhted volitatud isiku erinormide alusel toimuva tegevuse raames, millega eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul peetakse silmas eelkõige advokaadi ja kliendi vahelist suhet või notarite ja maksunõustajate sekkumist.
83
Teiseks ei saa asjaolu, et § 19 punkt c jätab registreerimisasutusele kaalutlusruumi selle hindamisel, kas volitatud isiku ja avaliku sektori partneri vahelised sidemed võivad ajendada kahtlema viidatud paragrahvis ette nähtud erapooletuse nõude täidetuses, iseenesest viia järelduseni, et see säte ei ole piisavalt selge ja täpne harta artikli 49 lõike 1 tähenduses. Sellega seoses tuleb märkida – nagu täheldas Slovakkia valitsus ja kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et isik, kes on volitatud registreerima avaliku sektori partnerit registris, peab § 19 punkti c sõnastust arvestades mõistlikult eeldama, et see asutus kontrollib faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, mis iseloomustavad tema ja selle partneri vahelisi isiklikke ja varalisi sidemeid, et teha kindlaks, kas need võivad ajendada kahtlema nimetatud isiku erapooletuses ja seega takistada tal seda partnerit registrisse kandmast.
84
Kolmandaks ei saa harta artikli 49 lõikega 1 vastuolus olevaks pidada ka eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud asjaolu, et liikmesriigi pädevad kohtud viitasid kohtunike erapooletust käsitlevale kohtupraktikale selleks, et selgitada, milline ulatus on erapooletuse nõudel, mis lasub isikul, kes on volitatud kandma avaliku sektori partnerit registrisse registriseaduse § 19 punkti c tähenduses.
85
Nimelt, nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 76, võimaldab harta artikli 49 lõige 1 kriminaalvastutust käsitlevate sätete järkjärgulist selgemaks muutmist kohtu antavate tõlgenduste abil, tingimusel et need on mõistlikult ettenähtavad. Tuleb aga märkida, et teise õiguskonteksti kohtupraktika analoogia alusel kohaldamist ei saa pidada ettenägematuks, kuna see kuulub tavapäraste õiguse tõlgendamise meetodite hulka.
86
Seega, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu läbiviidava kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, ei tulene registriseaduse § 19 punkti c sõnastusest koostoimes selle seaduse §‑ga 13 ning liikmesriigi pädevate kohtute kasutatud tõlgendamismeetodist, et volitatud isikul ja asjaomasel avaliku sektori partneril oleks võimatu harta artikli 49 lõike 1 tähenduses piisavalt selgelt ja täpselt kindlaks teha, millised teod ja tegevusetus võivad tuua kaasa nende kriminaalvastutuse.
87
Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul leidsid nii Okresný súd Žilina (Žilina piirkondlik kohus) kui ka Krajský súd v Žiline (maakonnakohus Žilinas) käesolevas kohtuasjas sisuliselt, et volitatud isik rikkus registriseaduse § 19 punkti c, piirdudes sellega, et tuvastas ühelt poolt volitatud isiku osaniku ja juhataja ning teiselt poolt avaliku sektori partneri osaniku ja juhataja ühise osaluse kolmandas äriühingus, esitamata muid andmeid selle ärisuhte laadi ja intensiivsuse kohta.
88
See asjaolu kujutab endast nimelt küsimust, kas riigisisese õiguse tõlgendus, mille need kohtud on andnud, on õige ja kas on järgitud põhjendamiskohustust, ning see ei saa mõjutada selle hindamist, kas see säte on piisavalt selge ja täpne, et vastata harta artikli 49 lõike 1 nõuetele. Isegi kui eeldada, et seda tõlgendust peetakse harta artikli 49 lõiget 1 käsitleva kohtupraktika tähenduses ettenägematuks, ei võimalda selline järeldus igal juhul asuda seisukohale, et registriseaduse § 19 punkt c kui selline ei vasta harta artikli 49 lõike 1 nõuetele, vaid tähendab pigem seda, et selle tõlgendusega ei saa nõustuda, kuna see on põhiõigustega vastuolus.
89
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kuuendale küsimusele vastata, et harta artikli 49 lõiget 1 ja õiguskindluse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et isikul, kellel on volitus kanda äriühing avaliku sektori partnerite registrisse, ei ole võimalik kannet teha, kui tema suhe avaliku sektori partneriga võib – eelkõige isiklike või varaliste sidemete tõttu selle partneriga – ajendada kahtlema tema erapooletuses, ilma et oleks täpsustatud muid kriteeriume, mis võimaldavad seda erapooletust hinnata, ja samas kui erapooletuse nõude täitmata jätmine toob kaasa kriminaalõiguslikku laadi karistuse määramise, tingimusel et arvestades nende riigisiseste õigusnormide sõnastust ja nende tõlgendamist pädevate liikmesriigi kohtute poolt tavapäraste õiguse tõlgendamise meetodite alusel, on sellel volitatud isikul ja avaliku sektori partneril võimalik piisavalt selgelt ja täpselt kindlaks teha, milline tegevus ja tegevusetus võib tuua kaasa nende kriminaalvastutuse.
Viies küsimus
90
Viienda küsimusega, mida tuleb analüüsida enne neljandat küsimust, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas harta artikli 49 lõiget 1 ja õiguskindluse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis äriühingu avaliku sektori partnerite registrisse kandmiseks volitatud isikul lasuva erapooletuse nõude täitmata jätmise korral piirduvad sellega, et näevad ette sellele äriühingule trahvi määramise viimase poolt suhetes avaliku sektoriga saadud majandusliku kasu ulatuses, täpsustamata kasu kindlaks tegemise parameetreid.
91
Eelotsusetaotlusest nähtub, et registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a esimeses lauseosas on ette nähtud, et kui on rikutud eelkõige keeldu, mis on sätestatud selle seaduse § 19 punktis c, mis nõuab, et avaliku sektori partneri registrisse kandmisel ei oleks volitatud isikul selle partneri või tema organite liikmetega mingeid suhteid, mis võiksid ajendada kahtlema tema erapooletuses, määrab registreerimisasutus avaliku sektori partnerile „trahvi [viimase] saadud majandusliku kasu ulatuses“. Kui majandusliku kasu suurust ei ole võimalik kindlaks teha, määrab see asutus kõnealusele avaliku sektori partnerile trahvi summas 10000 kuni 1000000 eurot.
92
Nii tuleneb § 13 lõike 1 punktist a, et avaliku sektori partneri saadud majandusliku kasu suuruse kindlaks tegemise võimalikkus ja – kui kindlaks tegemine on võimalik – selle kasu suurus määravad kindlaks trahvisumma, mis määratakse sellele partnerile registriseaduse § 19 punktis c ette nähtud kohustuse rikkumise eest, või vähemalt mõjutavad selle kindlaks määramist. Seega on harta artikli 49 lõike 1 nõuete täitmiseks oluline, et mõiste „majanduslik kasu“ selle seaduse tähenduses oleks piisavalt selge ja täpne, et avaliku sektori partneritel oleks võimalik välja selgitada, millised karistused võidakse neile selle seaduse rikkumise korral määrata.
93
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a esimeses lauseosas ei ole täpsustatud, kas mõiste „majanduslik kasu“ viitab majanduslikule kasule, mida karistatav äriühing sai avaliku sektori asutusega sõlmitud sellise lepingu alusel, mille sõlmimise tingimuseks on näiteks tema registris registreeritus, või tuleb arvesse võtta majanduslikku kasu, mis tuleneb selle äriühingu üldisest kaubandus- ja majandustegevusest. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et see säte ei määra kindlaks kasu kindlaks tegemisel arvesse võetavat ajavahemikku, eelkõige seda, kas arvesse tuleb võtta ajavahemikku, mis järgneb registrisse kandmisele, ajavahemikku, mis järgneb lepingu sõlmimisele, või hoopis kalendriaastat, mis eelneb aastale, mil karistus määrati.
94
Selles kontekstis märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et nii Okresný súd Žilina (Žilina piirkondlik kohus) kui ka Krajský súd v Žiline (maakonnakohus Žilinas) on tõlgendanud mõistet „majanduslik kasu“ registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a esimese lauseosa tähenduses, tuginedes selle seaduse põhjendustele. Need kohtud leidsid seega, et see mõiste viitab kasule, mida avaliku sektori partner sai avaliku sektoriga tehtud asjakohastest tehingutest ajavahemikul selle partneri registrisse kandmisest kuni karistuse määramiseks menetluse alustamiseni.
95
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on seega tekkinud küsimus, kas see tõlgendusviis on kooskõlas harta artikli 49 lõikega 1, rõhutades samas, et selline tõlgendus on kooskõlas registriseaduse põhjendustega.
96
Tuleb meenutada, et asjaolu, et õigusakt viitab laiadele mõistetele, mida tuleb järkjärguliselt selgemaks muuta, ei takista põhimõtteliselt pidada seda õigusakti selliseks, mis näeb ette selged ja täpsed reeglid, mis võimaldavad õigussubjektil õigusakti rikkumise korral ette näha, millised kriminaalkaristused võidakse määrata. Sellega seoses on oluline teada, kas nende mõistete mitmetähenduslikkust või ebamäärasust on võimalik kõrvaldada tavapäraste õiguse tõlgendamise meetodite abil (vt selle kohta 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Belgian Association of Tax Lawyers jt, C‑623/22, EU:C:2024:639, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
97
Käesoleval juhul tuleb aga märkida, et mõiste „majanduslik kasu“ registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a esimese lause osa tähenduses tõlgendamine viite abil selle seaduse põhjendustele kujutab endast eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud andmete kohaselt Slovakkia õiguses tavapärast tõlgendamismeetodit.
98
Neil asjaoludel on see mõiste – tõlgendatuna sellise meetodi abil – piisavalt selge ja täpne, arvestades nõudeid, mis tulenevad kriminaalvaldkonnas õiguskindluse põhimõttest ja seaduses sätestatuse põhimõttest.
99
Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et pärast seda, kui Okresný súd Žilina (Žilina piirkondlik kohus) ja Krajský súd v Žiline (maakonnakohus Žilinas) olid tuvastanud, et Mabonex Slovakia sai oma tehingutest avaliku sektoriga negatiivse „majandusliku kasu“, otsustasid nad käesolevas asjas määrata sellele äriühingule registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a teise lauseosa alusel 20000 euro suuruse trahvi. See tõlgendus on aga tema sõnul problemaatiline, kuna seaduses ei ole täpsustatud, et negatiivset „majanduslikku kasu“ tuleb samastada olukorraga, kus majandusliku kasu suurust ei saa kindlaks teha.
100
Sellega seoses tuleb rõhutada, et nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 88, käsitleb see küsimus riigisisese õiguse õiget tõlgendamist, mida peab hindama eelotsusetaotluse esitanud kohus. Seevastu ei saa see küsimus mõjutada registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a esimese lauseosa selgust ja täpsust kriminaalvaldkonnas kohaldatava õiguskindluse põhimõtte ja seaduses sätestatuse põhimõtte seisukohast.
101
Lõpetuseks tuleb märkida, et harta artikli 49 lõike 1 järgimise hindamiseks tuleb kindlaks teha, kas avaliku sektori partneril on võimalik ette näha olukordi, kus talle võidakse määrata trahv, ja kas trahvi arvutamise viis on mõistlikult ettenähtav.
102
Tuleb aga märkida – sarnaselt Slovakkia valitsusele ja kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et arvestades selle seaduse ülesehitust ja eesmärki, nagu need nähtuvad eelotsusetaotlusest, võib avaliku sektori partner juhul, kui tema suhetest avaliku sektoriga tuleneb negatiivne majanduslik kasu, registriseaduse rikkumisel mõistlikult ette näha, et talle võidakse määrata trahv, mis arvutatakse vastavalt selle seaduse § 13 lõike 1 punktile a. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas sellistel asjaoludel sai selline avaliku sektori partner mõistlikult ette näha, et negatiivset „majanduslikku kasu“ samastatakse võimatusega selle kasu suurust kindlaks teha.
103
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb viiendale küsimusele vastata, et harta artikli 49 lõiget 1 ja õiguskindluse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis äriühingu avaliku sektori partnerite registrisse kandmiseks volitatud isikul lasuva erapooletuse nõude täitmata jätmise korral piirduvad sellega, et näevad ette sellele äriühingule trahvi määramise viimase poolt suhetes avaliku sektoriga saadud majandusliku kasu ulatuses, täpsustamata kasu kindlaks tegemise parameetreid, tingimusel et need parameetrid on võimalik välja selgitada liikmesriigi pädevate kohtute poolt kohaldatava tavapärase õiguse tõlgendamise meetodi abil, nii et sellel äriühing on võimalik piisavalt selgelt ja täpselt kindlaks teha karistused, mis võidakse talle nende õigusnormide rikkumise korral määrata.
Neljas küsimus
104
Neljanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas harta artikli 49 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis määravad neid õigusnorme rikkunud äriühingule automaatselt trahvi, mis vastab majanduslikule kasule, mida see äriühing sai suhetes avaliku sektoriga, ilma et pädev asutus saaks teha vahet toimepandud rikkumise laadi alusel ega võtta arvesse muid negatiivseid õiguslikke tagajärgi, mida selle trahvi määramine võib karistatud äriühingule kaasa tuua.
105
Sellega seoses tuleb meenutada, et harta artikli 49 lõikes 3 sätestatud karistuste proportsionaalsuse põhimõte nõuab, et karistuse raskus vastaks asjaomase süüteo raskusele (vt selle kohta 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, punkt 97 ja seal viidatud kohtupraktika).
106
Proportsionaalsuse põhimõte ei kohaldu mitte ainult rikkumise koosseisutunnuste kindlaks määramisel, vaid ka trahvi raskusastet puudutavate eeskirjade kindlaks määramisel ja seoses nende asjaolude hindamisega, mis võivad trahvi määramisel arvesse tulla (6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, punkt 98 ja seal viidatud kohtupraktika).
107
Euroopa Kohtu praktikast nähtub samuti, et riigisiseste õigusnormide kohaselt lubatud karistusmeetmed ei tohi minna kaugemale sellest, mis on nende õigusnormidega seatud legitiimsete eesmärkide saavutamiseks vajalik. Selles kontekstis on Euroopa Kohus täpsustanud, et karistuste rangus peab vastama nende rikkumiste raskusele, mille eest need määratakse, eelkõige tagades tegeliku pärssiva mõju (vt selle kohta 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, punktid 99ja 100 ning seal viidatud kohtupraktika).
108
Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, on käesoleval juhul registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a esimeses lauseosas ette nähtud, et avaliku sektori partnerile määratakse trahv, mis vastab majanduslikule kasule, mille ta sai suhetes avaliku sektoriga, ja seda kõigi selles seaduses nimetatud rikkumiste eest ning eelkõige selle seaduse § 19 punktis c sätestatud keelu rikkumise korral.
109
Esiteks tuleb märkida, et arvestades nende sätete sõnastust ja eelotsusetaotluses esitatud asjaolusid, on nende sätetega kehtestatud objektiivse vastutuse kord, mille kohaselt piisab rikkumise koosseisutunnuste olemasolu tuvastamisest, sõltumata asjaomaste isikute, st ettevõtja, kes on avaliku sektori partner, ja isiku, kes on volitatud kandma viimase registrisse, tahtlusest või hooletusest, selleks, et registreerimisasutus määraks trahvi, mis vastab majanduslikule kasule, mida see ettevõtja sai suhetes avaliku sektoriga.
110
Asjaolu, et eelkõige § 19 punkti c rikkumise eest määratud trahv võib olla võrdne selle kasuga, ei tähenda aga iseenesest, et registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a esimene lauseosa on harta artikli 49 lõikega 3 vastuolus. Nimelt ei saa välistada, et karistus, mille eesmärk on kõrvaldada kogu majanduslik kasu, mida äriühing on saanud suhetes avaliku sektoriga, samas kui ta ei ole täitnud selle seaduse nõudeid, on sidus ja tulemuslik selleks, et saavutada selle seadusega taotletav eesmärk, milleks on tagada avaliku sektori ja tema partnerite vaheliste õigus- ja ärisuhete läbipaistvus.
111
Samuti ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud asjaolu, et registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a esimeses lauseosas ei ole kehtestatud sellise trahvi ülempiiri, iseenesest vastuolus karistuste proportsionaalsuse põhimõttega harta artikli 49 lõike 3 tähenduses, kuna sellise ülempiiri kehtestamine võib kahjustada trahvi tõhusust ning selle pärssivat ja karistavat mõju, kuna see võib õhutada teatavaid ettevõtjaid sellest seadusest tulenevaid kohustusi mitte täitma, kui majanduslik kasu, mida nad loodavad saada suhetes avaliku sektoriga, ületab seda ülempiiri.
112
Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus siiski, et registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a esimese lauseosa kohaldamisel määrab registreerimisasutus automaatselt selles sättes ette nähtud trahvi, võtmata arvesse konkreetse juhtumi asjaolusid. Tuleb aga märkida, et selline automaatsus trahvi puhul, mis võib olla väga suur, ei vasta proportsionaalsuse põhimõttele harta artikli 49 lõike 3 tähenduses, kui sellel asutusel ei ole võimalik kohandada trahvisummat vastavalt toimepandud rikkumise raskusele.
113
Eelkõige täpsustab see kohus, et registreerimisasutus ei võta arvesse asjaolu, kas avaliku sektori partneri tegeliku kasusaaja kohta registrisse kantud andmed on õiged. Nende andmete õigsus on aga selle asutuse poolt trahvi määramisel asjakohane asjaolu. Nimelt annavad sellised andmed sellisel juhul avaliku sektori üksuste käsutusse usaldusväärselt kõik asjakohased andmed ettevõtja kohta, kes soovib sõlmida selle sektoriga õigus- ja ärisuhteid, tagades nii nendes suhetes läbipaistvuse ja seega registriseadusega taotletava eesmärgi saavutamise.
114
Kolmandaks nähtub selle seaduse § 13 lõikest 6, et trahvi määramisel võtab registreerimisasutus arvesse eelkõige asjaomase kohustuse rikkumise laadi, raskusastet, viisi ja tagajärgi. Samas täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et see säte on tegelikult kohaldatav üksnes juhul, kui avaliku sektori partneri saadud majandusliku kasu suurust ei ole võimalik kindlaks teha, mistõttu tuleb trahvi suurus määrata registriseaduse § 13 lõike 1 punkti a teise lauseosa alusel.
115
Seega, kuigi sellisel juhul võib selle seaduse § 13 lõike 6 kohaldamine olla kooskõlas harta artikli 49 lõikes 3 ette nähtud proportsionaalsuse nõudega, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus veenduma, et juhul, kui ta leiab, et registreerimisasutus määras põhikohtuasjas kõne all olevad trahvid õigesti nimetatud seaduse § 13 lõike 1 punkti a teise lauseosa alusel, võttis see asutus vastavalt § 13 lõikele 6 arvesse kõiki juhtumi asjakohaseid asjaolusid.
116
Neljandaks ja viimaseks märgib eelotsusetaotlus seoses muude ebasoodsate tagajärgedega, mis on registriseaduses ette nähtud karistatavale äriühingule, ühelt poolt, et kui määratud trahv on jõustunud, võib avaliku sektori üksus selle seaduse § 15 alusel lõpetada mis tahes lepingu avaliku sektori partneriga. Sellega seoses on tõsi, et selline lõpetamine võib asjaomasele ettevõtjale kaasa tuua märkimisväärsed tagajärjed. Harta artikli 49 lõike 3 järgimise kontrollimiseks tuleb siiski märkida, et sellise lõpetamise tagajärgede raskust, arvestades kõiki muid juhtumi asjakohaseid asjaolusid, peab arvesse võtma avaliku sektori üksus, mitte registreerimisasutus, kes määrab trahvi selle seaduse § 13 lõike 1 punkti a tähenduses. Nimelt ei ole sellel asutusel trahvi määramise ajal võimalik kindlaks teha, kas avalik-õiguslik üksus tegelikult lepingu lõpetab.
117
Teiselt poolt peab eelotsusetaotluse esitanud kohus harta artikli 49 lõike 3 järgimise seisukohast problemaatiliseks asjaolu, et vastavalt registriseaduse § 13 lõikele 2 kustutab see sama asutus avaliku sektori partneri registrist, kui ta on määranud trahvi, mis on jõustunud, eelkõige selle seaduse § 19 sätestatud keelu rikkumise eest, ning kui seda trahvi ei ole pädeva kohtu määratud tähtaja jooksul tasutud.
118
Sellega seoses tuleb rõhutada, et trahvi määramisel ei ole registreerimisasutusel võimalik kindlaks teha, kas avaliku sektori partner jätab selle trahvi tasumata, mistõttu ta registrist kustutatakse. Seega ei saa harta artikli 49 lõiget 3 arvestades nõuda, et registriseadus kohustaks seda asutust trahvi kindlaksmääramisel sellist võimalust arvesse võtma.
119
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb neljandale küsimusele vastata, et harta artikli 49 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis määravad neid õigusnorme rikkunud äriühingule automaatselt trahvi, mis vastab majanduslikule kasule, mida see äriühing sai suhetes avaliku sektoriga, ilma et pädev asutus saaks trahvi suuruse määramisel arvesse võtta ühtegi asjaolu, mis on seotud kõnealuse kohustuse rikkumisega. Seevastu tuleb harta artikli 49 lõiget 3 tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette trahvi määramise miinimum- ja maksimumsummaga piiritletud vahemikus, tingimusel et pädev asutus võtab arvesse eelkõige asjaomase kohustuse rikkumise laadi, raskusastet, viisi ja tagajärgi.
Kohtukulud
120
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
1.
Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõiget 1 ja õiguskindluse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et isikul, kellel on volitus kanda äriühing avaliku sektori partnerite registrisse, ei ole võimalik kannet teha, kui tema suhe avaliku sektori partneriga võib – eelkõige isiklike või varaliste sidemete tõttu selle partneriga – ajendada kahtlema tema erapooletuses, ilma et oleks täpsustatud muid kriteeriume, mis võimaldavad seda erapooletust hinnata, ja samas kui erapooletuse nõude täitmata jätmine toob kaasa kriminaalõiguslikku laadi karistuse määramise, tingimusel et arvestades nende riigisiseste õigusnormide sõnastust ja nende tõlgendamist pädevate liikmesriigi kohtute poolt tavapäraste õiguse tõlgendamise meetodite alusel, on sellel volitatud isikul ja avaliku sektori partneril võimalik piisavalt selgelt ja täpselt kindlaks teha, milline tegevus ja tegevusetus võib tuua kaasa nende kriminaalvastutuse.
2.
Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõiget 1 ja õiguskindluse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis äriühingu avaliku sektori partnerite registrisse kandmiseks volitatud isikul lasuva erapooletuse nõude täitmata jätmise korral piirduvad sellega, et näevad ette sellele äriühingule trahvi määramise viimase poolt suhetes avaliku sektoriga saadud majandusliku kasu ulatuses, täpsustamata kasu kindlaks tegemise parameetreid, tingimusel et need parameetrid on võimalik välja selgitada liikmesriigi pädevate kohtute poolt kohaldatava tavapärase õiguse tõlgendamise meetodi abil, nii et sellel äriühing on võimalik piisavalt selgelt ja täpselt kindlaks teha karistused, mis võidakse talle nende õigusnormide rikkumise korral määrata.
3.
Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis määravad neid õigusnorme rikkunud äriühingule automaatselt trahvi, mis vastab majanduslikule kasule, mida see äriühing sai suhetes avaliku sektoriga, ilma et pädev asutus saaks trahvi suuruse määramisel arvesse võtta ühtegi asjaolu, mis on seotud kõnealuse kohustuse rikkumisega. Seevastu tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõiget 3 tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette trahvi määramise miinimum- ja maksimumsummaga piiritletud vahemikus, tingimusel et pädev asutus võtab arvesse eelkõige asjaomase kohustuse rikkumise laadi, raskusastet, viisi ja tagajärgi.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: slovaki.