62023CJ0581
EUROOPA KOHTU OTSUS (teine koda)
8. mai 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Konkurents – Keelatud kokkulepped – Keeld – Vertikaalsed kokkulepped – ELTL artikli 101 lõige 3 – Määrus (EL) nr 330/2010 – Grupierandid – Artikli 4 punkti b alapunkt i – Põhilised piirangud, millega jäetakse sellest erandist tulenevad eelised kohaldamata – Erand – Ainuõiguslikud turustuskokkulepped – Aktiivse müügi keeld ainuõiguslikul territooriumil – Mõiste „kokkulepe“ – Tarnija ja tema ostjate ühine tahe – Tõend – Ostjale määratud ainuõiguslik territoorium – Aktiivse müügi puudumine teiste ostjate poolt sellel territooriumil
Kohtuasjas C‑581/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel hof van beroep te Antwerpeni (Antwerpeni apellatsioonikohus, Belgia) 13. septembri 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 21. septembril 2023, menetluses
Beevers Kaas BV
versus
Albert Heijn België NV,
Koninklijke Ahold Delhaize NV,
Albert Heijn BV,
Ahold België BV,
menetluses osales:
B. A. Coöperatieve Zuivelonderneming Cono,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja president K. Jürimäe (ettekandja), Euroopa Kohtu president K. Lenaerts teise koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud M. Gavalec, Z. Csehi ja F. Schalin,
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: ametnik A. Lamote,
arvestades kirjalikku menetlust ja 16. oktoobri 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Beevers Kaas BV, esindajad: advocaten J. Janssen ja F. Petillion,
–
Albert Heijn België NV, Koninklijke Ahold Delhaize NV, Albert Heijn BV ja Ahold België BV, esindajad: advocaten H. Burez ja M. Varga,
–
B. A. Coöperatieve Zuivelonderneming Cono, esindajad: avocats L. Bersou, J.‑P. Fierens ja P. Goffinet ning advocaat L. Goddeau,
–
Belgia valitsus, esindajad: A. De Brouwer, C. Jacob, C. Pochet ja M. Van Regemorter,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: P. Berghe, N. Cambien ja D. Viros,
olles 9. jaanuari 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada komisjoni 20. aprilli 2010. aasta määruse (EL) nr 330/2010 [ELTL] artikli 101 lõike 3 kohaldamise kohta teatavat liiki vertikaalsete kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes (ELT 2010, L 102, lk 1) artikli 4 punkti b alapunkti i.
2
Taotlus on esitatud vaidluses, mille pooled on ühelt poolt Beevers Kaas BV ning teiselt poolt Albert Heijn België NV, Koninklijke Ahold Delhaize NV, Albert Heijn BV ja Ahold België BV (edaspidi koos „Albert Heijni äriühingud“), seoses sellega, et viimased rikkusid ainuõiguslikku turustuskokkulepet, mis oli sõlmitud Beevers Kaasi ja B. A. Coöperatieve Zuivelonderneming Cono (edaspidi „Cono“) vahel Beemsteri juustu turustamiseks Belgias ja Luksemburgis (edaspidi „põhikohtuasjas käsitletud ainuõiguslik turustuskokkulepe“).
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Alates 1. juunist 2010 järgnes määrus nr 330/2010 – mida eelotsusetaotluse esitanud kohus loeb põhikohtuasjale kohaldatavaks – komisjoni 22. detsembri 1999. aasta määrusele (EÜ) nr 2790/1999 [EÜ] artikli 81 lõike 3 kohaldamise kohta vertikaalkokkuleppe ja kooskõlastatud tegevuse liikide suhtes (EÜT 1999, L 336, lk 21; ELT eriväljaanne 08/01, lk 364). Vastavalt määruse nr 330/2010 artikli 10 teisele lõigule lõppes selle määruse kehtivus 31. mail 2022.
4
Vastavalt komisjoni 10. mai 2022. aasta määruse (EL) 2022/720 [ELTL] artikli 101 lõike 3 kohaldamise kohta teatavat liiki vertikaalsete kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes (ELT 2022, L 134, lk 4) artiklile 11 jõustus see määrus 1. juunil 2022 ja kehtib 31. maini 2034.
Määrus nr 330/2010
5
Määruse nr 330/2010 artikli 2 „Erand“ lõikes 1 oli sätestatud:
„[ELTL] artikli 101 lõike 3 kohaselt ja kui käesolevast määrusest ei tulene teisiti, deklareeritakse, et [ELTL] artikli 101 lõiget 1 ei kohaldata vertikaalsete kokkulepete suhtes.
Käesolevat erandit kohaldatakse sedavõrd, kui sellised kokkulepped sisaldavad vertikaalseid piiranguid.“
6
Määruse artiklis 4 „Piirangud, millega jäetakse grupierandist tulenevad eelised kohaldamata – põhilised piirangud“ oli sätestatud:
„Artiklis 2 sätestatud erandit ei kohaldata vertikaalsete kokkulepete suhtes, mille eesmärk on otseselt või kaudselt, üksikult või muude osaliste kontrolli all olevate teguritega kombineeritult:
[…]
b)
piirata territooriume või kliente, kellele kokkuleppeosaline ostja võib lepingujärgseid kaupu või teenuseid müüa, ilma et see piiraks tegevuskohta käsitleva piirangu kohaldamist, välja arvatud:
i)
aktiivse müügi piiramine territooriumi või kliendirühmaga, mille suhtes tarnijal on ainuõigus või mille ainuõiguse on ta loovutanud teisele ostjale, kui selline piirang ei piira ostja klientide läbimüüki;
[…]“.
2010. aasta suunised
7
Euroopa Komisjon avaldas suunised vertikaalsete piirangute kohta (ELT 2010, C 130, lk 1; edaspidi „2010. aasta suunised“) samal ajal määruse nr 330/2010 vastuvõtmisega.
8
2010. aasta suuniste punktis 25 on sätestatud:
„Punktis 24 nimetatud vertikaalsete kokkulepete määratluses on neli olulist elementi.
a)
Grupierandi määrust kohaldatakse kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes. Grupierandi määrust ei kohaldata asjaomaste ettevõtjate ühepoolse tegevuse suhtes. Selline ühepoolne tegevus võib kuuluda [ELTL] artikli 102 kohaldamisalasse, milles keelatakse valitseva seisundi kuritarvitamine. Selleks et tegemist oleks kokkuleppega [ELTL] artikli 101 tähenduses, piisab sellest, et pooled on väljendanud oma ühist kavatsust tegutseda turul teataval kindlal viisil. Nimetatud kavatsuse väljendamise vorm ei ole oluline, kuni see kujutab endast poolte kavatsuse tõetruud väljendust. Kui puudub selgesõnaline ühiseid kavatsusi väljendav kokkulepe, peab komisjon tõendama, et ühe poole ühepoolne poliitika saab teise poole nõusoleku. Vertikaalsete kokkulepete puhul saab konkreetse ühepoolse poliitikaga nõustumise kindlaks teha kahel viisil. Esiteks võib nõustumise olemasolu järeldada eelnevalt koostatud üldkokkuleppega pooltele antud volitustest. Kui eelnevalt koostatud kokkuleppe sätetes nähakse ette, et üks pool võib pärast kokkuleppe sõlmimist ühepoolselt vastu võtta teisele poolele siduva poliitika, või volitatakse nende sätetega teda seda tegema, võib selle alusel järeldada, et teine pool nõustub selle poliitikaga […]. Teiseks, sellise selgesõnalise nõustumise puudumisel võib komisjon tõendada vaikimisi nõustumise olemasolu. Selleks peab näitama esiteks seda, et üks pool soovib selgesõnaliselt või kaudselt koostööd teise poolega oma ühepoolse poliitika rakendamisel, ning teiseks seda, et teine pool vastas sellele soovile, viies kõnealuse ühepoolse poliitika ellu […]. Näiteks, kui pärast tarnija teadet tarnete ühepoolse vähendamise kohta, mille eesmärk on ennetada paralleelset kaubandust, vähendavad turustajad kohe oma tellimusi ja peatavad paralleelse kaubanduse, nõustuvad kõnealused turustajad vaikimisi tarnija ühepoolse poliitikaga. Seda aga ei saa järeldada juhul, kui turustajad tegelevad jätkuvalt paralleelse kaubandusega või üritavad leida uusi viise paralleelse kaubanduse korraldamiseks. Samamoodi võib vertikaalsete kokkulepete puhul järeldada vaikimisi nõusoleku olemasolu sunduse tasemest, mida üks pool rakendab seoses oma ühepoolse poliitika kehtestamisega kokkuleppe teisele poolele või teistele pooltele, ning sellest, kui palju on turustajaid, kes tegelikult rakendavad tarnija ühepoolset poliitikat. Näiteks osutab tarnija ühepoolse poliitikaga vaikivale nõustumisele järelevalve- ja sanktsioonide süsteem, mille tarnija on kehtestanud nende turustajate karistamiseks, kes ei järgi tema ühepoolset poliitikat, kui see süsteem võimaldab tarnijal oma poliitikat ellu viia. Käesolevas alapunktis kirjeldatud kahte nõustumise tuvastamise viisi võib kasutada koos.
[…]“.
9
2010. aasta suuniste punktis 51 on märgitud:
„[Määruse nr 330/2010] artikli 4 punktis b sätestatud raskekujulisel piirangul on neli erandit. Artikli 4 punkti b alapunktis i sätestatud esimene erand lubab tarnijal piirata kokkuleppe pooleks oleva ostja aktiivset müüki territooriumile või kliendirühmale, mille puhul tarnija on jätnud endale ainuõiguse või loovutanud selle teisele ostjale. Territoorium või kliendirühm on ainuõiguslikult eraldatud, kui tarnija nõustub müüma oma tooteid ühel teataval territooriumil või ühele teatavale kliendirühmale turustamise jaoks üksnes ühele turustajale ning ainuõiguslik turustaja on kaitstud tarnija ja tema teiste Euroopa Liidus asuvate ostjate aktiivse müügi eest talle eraldatud territooriumile või kliendirühmale, olenemata tarnija müügist. Tarnijal on lubatud kombineerida ainuõigusliku territooriumi ja ainuõigusliku kliendirühma eraldamist näiteks sel viisil, et ta määrab teatavale kliendirühmale teataval territooriumil ainuõigusliku turustaja. Ainuõiguslikult eraldatud territooriumide või kliendirühmade kaitse ei tohi aga takistada passiivset müüki nendel territooriumidel või nendele kliendirühmadele. [Määruse nr 330/2010] artikli 4 punkti b kohaldamisel tõlgendab komisjon aktiivset ja passiivset müüki järgmiselt:
–
aktiivne müük – aktiivne lähenemine üksikklientidele, näiteks otsepostituse (sealhulgas omaalgatuslike e-kirjade saatmise) või külastuse teel; või aktiivne lähenemine mõnele kliendirühmale või üksikklientidele mõnel territooriumil ajakirjandus- või muu reklaami kaudu või Interneti kaudu, mis on konkreetselt suunatud sellele kliendirühmale või sellel territooriumil asuvatele klientidele. Reklaami või müügiedendust, mis on ostja seisukohast ligitõmbav ainult juhul, kui see jõuab (ka) kindla kliendirühmani või klientideni kindlal territooriumil, peetakse aktiivseks müügiks kõnealusele kliendirühmale või klientidele kõnealusel territooriumil.
[…]“.
Belgia õigus
10
Majandusõiguse seadustiku (Wetboek van economisch recht) artiklis VI.104 on sätestatud:
„Keelatud on igasugune ausate kaubandustavadega vastuolus olev teguviis, mille korral ettevõte kahjustab või võib kahjustada teise ettevõtte või paljude teiste ettevõtete kutsehuve.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
11
Beevers Kaas turustab Belgias ainuõiguse alusel Beemsteri juustu, mida ta tellib tootjalt nimega Cono, kes on Madalmaades asutatud äriühing.
12
1. jaanuaril 1993 sõlmisid Cono ja Beevers Kaas põhikohtuasjas käsitletud ainuõigusliku turustuskokkuleppe.
13
Albert Heijni äriühingud tegutsevad Belgia ja Madalmaade kaubahallide sektoris. Nad ostavad seda Beemsteri juustu, mida Cono toodab väljaspool Belgiat ja Luksemburgi asuvate turgude jaoks.
14
Beevers Kaas süüdistab Albert Heijni äriühinguid selles, et nad aitavad kolmanda isikuna kaasa põhikohtuasjas käsitletud ainuõigusliku turustuskokkuleppe rikkumisele, mis tema sõnul rikub majandusõiguse seadustiku artiklit VI.104. See rikkumine tulenes väidetavalt nende äriühingute edasimüügi tegevusest Belgia territooriumil, ehkki nad teadsid, et Cono ja Beevers Kaas olid seotud ainuõigusliku turustuskokkuleppega.
15
Albert Heijni äriühingute sõnul soovivad Beevers Kaas ja Cono kehtestada neile edasimüügi keelu, mis on keelatud. Albert Heijni äriühingud leiavad niisiis, et kuna põhikohtuasjas käsitletud ainuõiguslik turustuskokkulepe ei kohusta Conot kaitsma Beevers Kaasi teiste turustajate aktiivse müügi eest, siis ei vasta see konkurentsiõiguse rangetele tingimustele, mis õigustaksid edasimüügi keeldu.
16
9. juuli 2021. aasta kohtuotsusega lükkas ondernemingsrechtbank Antwerpen (Antwerpeni kaubanduskohus, Belgia) Beevers Kaasi esitatud hagi põhjendamatuse tõttu tagasi seetõttu, et „ühestki lepingusättest ega õigusnormist ei tulene, et ettevõtjatel on keelatud hankida Madalmaades kaupa otse Conolt ja turustada [seda] Belgias“. Täpsemalt märgiti selles kohtuotsuses, et põhikohtuasjas käsitletud ainuõiguslik turustuskokkulepe nägi üksnes ette, et Cono ise ei tohi Belgia turustajatele müüa. Beevers Kaasi tõlgendus tähendaks seda, et kõik ettevõtjad, olenemata sellest, kus nad on asutatud, peavad järgima seda kokkulepet ja hoiduma Cono toodetud Beemsteri juustu müümisest Belgias. Samamoodi ei ole Beevers Kaasil oma ainuõiguslikul turustusterritooriumil Belgias lepingulist kaitset teiste Conolt kauba soetanud ostjate aktiivse müügi eest.
17
Beevers Kaas esitas hof van beroep te Antwerpenile (Antwerpeni apellatsioonikohus, Belgia), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, nimetatud kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse.
18
Selles kohtus vaidlevad pooled küsimuse üle, kas põhikohtuasjas käsitletud ainuõiguslik turustuskokkulepe on kooskõlas konkurentsiõigusega, täpsemalt määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunktis i kehtestatud tingimustega. Vaidlus käib nn paralleelse kehtestamise tingimuse üle, mille kohaselt peab tarnija kaitsma ainuõiguslikku turustajat kõigi teiste selle tarnija ostjate aktiivse müügi eest turustajale ainuõiguslikult määratud territooriumil.
19
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul peab Beevers Kaas tõendama, et väidetav kaitse, mida Cono talle pakkus aktiivse müügi eest, kuulub viidatud artikli 4 punkti b alapunktis i sätestatud erandi alla.
20
Eelotsusetaotluse esitanud kohus otsustas 27. aprilli 2022. aasta esialgse õiguskaitse määrusega, et Beevers Kaas oli tõendanud, et Albert Heijni äriühingud olid vähemalt vaikimisi nõustunud aktiivse müügi keeluga. Nimetatud kohus leidis siiski, et Beevers Kaas peab samuti tõendama, et kõik Cono edasimüüjad olid selle keeluga nõustunud.
21
Eelotsusetaotluse esitanud kohus nõustub Belgia konkurentsiameti (autorité belge de la concurrence) seisukohaga, et nimetatud kohus on oma esialgse õiguskaitse määrusega algatanud amicus curiae menetluse; konkurentsiamet leiab, et paralleelse kehtestamise tingimust tuleb tõlgendada mõiste „kokkulepe“ alusel ELTL artikli 101 tähenduses.
22
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et määruses nr 330/2010 ega 2010. aasta suunistes ei ole täpsustatud, kuidas peab tarnija kaitsma ainuõigusega turustajaid tarnija teiste ostjate aktiivse müügi eest neile turustajatele määratud ainuõigusega territooriumil. Eelkõige ei ole määruses ja suunistes märgitud, mil viisil peab tarnija teavitama sellisest aktiivse müügi keelust oma teisi ostjaid ja mil viisil peavad need ostjad andma keelule nõusoleku.
23
Käesolevas kohtuasjas puuduvad tõendid selle kohta, nagu oleksid kõik teised Cono ostjad aktiivse müügi keeluga sõnaselgelt nõustunud. Belgia konkurentsiameti hinnangul võib eelotsusetaotluse esitanud kohus teha järelduse, et keelule on antud vaikimisi nõusolek, ainuüksi tõsiasja põhjal, et ükski neist ostjatest ei müü Conolt ostetud tooteid Belgias edasi. Beevers Kaas nõustub selle seisukohaga ja leiab seega, et asjaolu, et need edasimüüjad on viidatud keeluga nõustunud, on piisavalt tõendatud.
24
Albert Heijni äriühingud on seevastu seisukohal, et selline tõlgendus rikub Beevers Kaasil lasuvat tõendamiskoormist. Nad leiavad, et vaikimisi nõusoleku olemasolu tõendamiseks peab Beevers Kaas näitama, et Cono strateegiast – mille kohaselt Madalmaadest ostetud Beemsteri juustu ei tohi Belgias aktiivselt müüa – oli ainuõiguse andmise kuupäeval teavitatud kõiki selleks kuupäevaks loa saanud edasimüüjaid ja hiljem iga uut loa saanud edasimüüjat ning et kõik nad olid kohustatud seda järgima.
25
Neil asjaoludel otsustas hof van beroep te Antwerpen (Antwerpeni apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [määruse nr 330/2010] artikli 4 punkti b alapunkti i kohane paralleelse kehtestamise tingimus on täidetud ja kas sellest tulenevalt võib tarnija, kes vastab selle määruse muudele tingimustele, õiguspäraselt keelata ühe oma ostja aktiivse müügi territooriumil, mis on ainuõiguslikult määratud teisele ostjale, kui keeld põhineb pelgalt tõsiasjal, et teised ostjad ei tegele aktiivse müügiga kõnealusel territooriumil? Teisisõnu, kas teiste ostjate ja tarnija vahelise sellise kokkuleppe olemasolu, mis keelab aktiivse müügi, tuleb pidada piisavalt tõendatuks juba pelgalt tõsiasja põhjal, et kõnealused teised ostjad ei tegele aktiivse müügiga ainuõiguslikult määratud territooriumil?
2.
Kas [määruse nr 330/2010] artikli 4 punkti b alapunkti i kohane paralleelse kehtestamise tingimus on täidetud ja kas sellest tulenevalt võib tarnija, kes vastab [selle määruse] muudele tingimustele, õiguspäraselt keelata ühe oma ostja aktiivse müügi territooriumil, mis on ainuõiguslikult määratud teisele ostjale, kui ta saab oma teiste ostjate nõusoleku ainult juhul, kui neil on kavas hakata tegelema aktiivse müügiga ainuõiguslikult määratud territooriumil? Või on selle asemel nõutav, et tarnija on saanud nõusoleku kõigilt oma ostjatelt, sõltumata sellest, kas neil on kavas hakata tegelema aktiivse müügiga ainuõiguslikult määratud territooriumil?“
Menetluse suulise osa uuendamise taotlus
26
Euroopa Kohtu kantseleisse 11. ja 28. veebruaril 2025 esitatud dokumentidega palusid Beevers Kaas ja Cono menetluse suulise osa Euroopa Kohtu kodukorra artikli 83 alusel uuendada.
27
Oma taotluste põhjenduseks väidavad nad, et esiteks vastas kohtujurist oma ettepanekus erinevale küsimusele kui see, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus oli teises küsimuses esitanud, ja teiseks tugines kohtujurist muudetud teisele küsimusele vastamiseks vääradele faktilistele ja õiguslikele asjaoludele. Neil asjaoludel on oluline, et põhikohtuasja pooled ja muud Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikud saaks esitada oma seisukoha nende asjaolude kohta, et kaitsta oma menetlusõigusi ja vältida, et Euroopa Kohus vastaks küsimusele, mis ei ole põhikohtuasja lahendamiseks vajalik.
28
Kodukorra artikli 83 alusel võib Euroopa Kohus igal ajal pärast kohtujuristi ärakuulamist teha määruse menetluse suulise osa uuendamiseks, eelkõige siis, kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt teavet, või kui pool on pärast suulise osa lõpetamist esitanud uue asjaolu, millel on otsustav tähtsus Euroopa Kohtu lahendile, või kui asja lahendamisel tuleks tugineda argumendile, mille üle pooled või Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikud ei ole vaielnud.
29
Sellega seoses tuleb siiski kõigepealt märkida, et kohtujuristi ettepaneku sisu kui selline ei saa kujutada endast uut asjaolu, kuna vastasel juhul võiksid pooled sellisele asjaolule viidates nimetatud ettepanekule vastata. Ent pooled ei või kohtujuristi ettepaneku üle vaielda. Nii on Euroopa Kohus juba osutanud, et ELTL artikli 252 kohaselt on kohtujuristi ülesanne avalikul kohtuistungil täiesti erapooletult ja sõltumatult teha põhjendatud ettepanekuid kohtuasjades, mis Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohaselt nõuavad tema osalust selleks, et abistada kohut tema ülesande täitmisel, mis seisneb selle tagamises, et aluslepingute tõlgendamisel ja kohaldamisel järgitakse õigust. Vastavalt põhikirja artikli 20 neljandale lõigule ja kodukorra artikli 82 lõikele 3 lõpetab kohtujuristi ettepanek menetluse suulise osa. Kuna ettepanekud jäävad väljapoole pooltevahelist vaidlust, alustavad need Euroopa Kohtu nõupidamise etappi. Seega ei ole tegemist kohtunikele või pooltele adresseeritud arvamusega, mille on andnud Euroopa Kohtust väljaspool olev ametivõim, vaid institutsiooni enda liikme põhjendatud ja avalikult väljendatud isikliku arvamusega (vt selle kohta 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
30
Sellest järeldub eelkõige, et asjaolu, et kohtujurist analüüsis eelotsuse küsimust, mis oli ümber sõnastatud, ei ole iseenesest põhjus, mis õigustaks menetluse suulise osa uuendamist (vt selle kohta 23. jaanuari 2003. aasta kohtuotsus Makedoniko Metro ja Michaniki, C‑57/01, EU:C:2003:47, punktid 33–36).
31
Käesolevas asjas tõdeb Euroopa Kohus, olles kohtujuristi ära kuulanud, et Beevers Kaasi esitatud teabest ei ilmne ühtegi uut asjaolu, millel oleks otsustav tähtsus lahendile, mille ta peab käesolevas asjas tegema, ning et kohtuasja lahendamisel ei tule tugineda argumendile, mille üle pooled või huvitatud isikud, kellele on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 viidatud, ei ole vaielnud. Lisaks on Euroopa Kohtul menetluse kirjaliku ja suulise osa lõppedes olemas kõik vajalikud andmed ning tal on seega otsuse tegemiseks piisavalt teavet.
32
Seetõttu leiab Euroopa Kohus, et menetluse suulist osa ei ole vaja uuendada.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
33
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et olukorras, kus tarnija on määranud ühele oma ostjale ainuõigusliku territooriumi, on pelk järeldus, et selle tarnija teised ostjad ei tegele sellel territooriumil aktiivse müügiga, piisav selleks, et teha kindlaks, et selle tarnija ja teiste ostjate vahel on leping sellel territooriumil aktiivse müügi keelu kohta selle sätte kohaldamise eesmärgil.
34
Olgu meenutatud, et määruse nr 330/2010 artikli 2 lõige 1 näeb ette grupierandi ELTL artikli 101 lõike 1 kohaldamisalasse kuuluvate kokkulepete keelust vertikaalsete kokkulepete puhul. Nimelt on selles sättes ette nähtud, et vastavalt ELTL artikli 101 lõikele 3 ei kohaldata ELTL artikli 101 lõiget 1 vertikaalsete kokkulepete suhtes, mis vastavad selles määruses sätestatud tingimustele.
35
Seda erandit ei kohaldata siiski vertikaalsete kokkulepete suhtes, mis sisaldavad kõnealuse määruse artiklis 4 loetletud põhilisi piiranguid.
36
Määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b kohaselt ei kohaldata nimetatud erandit „vertikaalsete kokkulepete suhtes, mille eesmärk on otseselt või kaudselt, üksikult või muude osaliste kontrolli all olevate teguritega kombineeritult: piirata territooriume või kliente, kellele kokkuleppeosaline ostja võib lepingujärgseid kaupu või teenuseid müüa, ilma et see piiraks tegevuskohta käsitleva piirangu kohaldamist“.
37
Vastavalt selle määruse artikli 4 punkti b alapunktile i võib vertikaalse kokkuleppe suhtes, mille eesmärk on piirata ostja territooriumi või kliendirühma, siiski kohaldada selle määruse artikli 2 lõikes 1 ette nähtud grupierandit, kui tegemist on ostja aktiivse müügi piiramisega territooriumi või kliendirühmaga, mille suhtes tarnijal on ainuõigus või mille ainuõiguse on ta loovutanud teisele ostjale, kui selline piirang ei piira ostja klientide läbimüüki.
38
Tarnija poolt ühele oma ostjale määratud ainuõiguslikul territooriumil aktiivse müügi piirangute suhtes võib seega kohaldada seda erandit, kui määruses nr 330/2010 ette nähtud tingimused on täidetud.
39
Ent nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 39–43 sisuliselt rõhutas ja nagu nähtub eelkõige 2010. aasta suuniste punktist 51, kaasneb tarnija poolt ühele oma ostjale territoriaalse ainuõiguse määramisega tingimata selle tarnija paralleelne kohustus kaitsta seda ostjat selle tarnija teiste ostjate aktiivse müügi eest. Sellest järeldub, et määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i eesmärk on hõlmata aktiivse müügi piiranguid, mida tarnija peab sellega seoses oma ostjatele kehtestama, et tagada sellise ainuõiguse tõhusus territooriumil, mille ta on määranud ühele oma ostjale.
40
Selleks et hinnata, kas tarnija ja ostja vahel sõlmitud turustuskokkulepet saab kvalifitseerida vertikaalseks kokkuleppeks, mis võib kuuluda selle määruse artikli 4 punkti b alapunkti i kohaldamisalasse, tuleb arvesse võtta mõistet „kokkulepe“ ELTL artikli 101 tähenduses.
41
Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale piisab selleks, et tegemist oleks „kokkuleppega“ ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses, asjasse puutuvate ettevõtjate väljendatud ühisest tahtest tegutseda turul teatud kindlal viisil. Kokkuleppe aluseks ei saa seega olla turustuskokkuleppe ühe poole puhtalt ühepoolse poliitika väljendus (29. juuni 2023. aasta kohtuotsus Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, punktid 47 ja 48 ning seal viidatud kohtupraktika).
42
Siiski kujutab näiliselt ühepoolne tegu või käitumine endast „kokkulepet“ ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses, kui see on vähemalt kahe poole ühise tahte väljendus, kusjuures vorm, milles see ühine tahe väljendub, ei ole iseenesest määrava tähtsusega (vt selle kohta 29. juuni 2023. aasta kohtuotsus Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, punkt 49).
43
Seega, mis puudutab aktiivse müügi piiramist ostjale määratud ainuõiguslikul territooriumil, siis võib poolte ühine tahe tuleneda nii tarnija ja ostjate, kellel ei ole territoriaalset ainuõigust, vaheliste turustuskokkulepete tingimustest, kui need kokkulepped sisaldavad sellise müügi sõnaselget keeldu, kui ka poolte otsesest või vaikimisi käitumisest, mis võimaldab järeldada, et viimati nimetatud ostjad nõustusid tarnija üleskutsega seda müüki mitte teostada (vt analoogia alusel 29. juuni 2023. aasta kohtuotsus Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
44
Mis puudutab tõendit ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses „kokkuleppe“ olemasolust, siis tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et kui puuduvad liidu õigusnormid, mis käsitlevad põhimõtteid, mis reguleerivad tõendite hindamist ja nõutavat tõendatuse taset ELTL artikli 101 kohaldamise riigisiseses menetluses, tuleb iga liikmesriigi õiguskorras need normid kehtestada menetlusautonoomia põhimõttest lähtudes, kuid siiski nii, et need ei oleks vähem soodsad kui riigisisese õiguse kohaldamisalasse kuuluvaid sarnaseid olukordi reguleerivad normid (võrdväärsuse põhimõte) ega muudaks liidu õigusega antud õiguste kasutamist tegelikult võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (29. juuni 2023. aasta kohtuotsus Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
45
Tõhususe põhimõte nõuab, et liidu konkurentsiõiguse rikkumist peab saama tõendada mitte ainult otseste tõenditega, vaid ka kaudsete tõenditega, tingimusel et need on objektiivsed ja ühtelangevad. Nimelt tuleb tegevuse või kokkuleppe olemasolu enamikul juhtudel tuletada teatud hulgast kokkusattumustest ja muudest faktilistest teguritest, mis koostoimes ning muu loogilise selgituse puudumisel võivad moodustada tõendi konkurentsieeskirjade rikkumise kohta (vt selle kohta 29. juuni 2023. aasta kohtuotsus Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
46
Sellest tuleneb, et ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses „kokkuleppe“ olemasolu, mille ese on piirata aktiivset müüki ainuõiguslikul territooriumil, saab kindlaks teha mitte ainult otseste tõendite, vaid ka objektiivsete ja ühtelangevate kaudsete tõendite alusel, kui nende põhjal on võimalik piisava kindlusega järeldada, et tarnija kutsus oma ostjaid üles sellel territooriumil nimetatud müügist hoiduma ja ostjad on praktikas seda üleskutset järginud (vt analoogia alusel 29. juuni 2023. aasta kohtuotsus Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
47
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud andmetest esiteks, et Cono ja tema ostjate vahel sõlmitud turustuskokkulepped ei sisalda ühtegi tingimust, mis keelaks neil tegeleda aktiivse müügiga Beevers Kaasile määratud ainuõiguslikul territooriumil. Teiseks, kui jätta välja Albert Heijni äriühingud, ei tegelenud ükski Cono ostja sellel territooriumil sellise müügiga.
48
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata põhikohtuasja asjaolusid käesoleva kohtuotsuse punktides 42–46 viidatud kohtupraktikast lähtudes.
49
Seega, esimesena peab ta kõiki tema käsutuses olevaid tõendeid arvestades kindlaks tegema, kas on võimalik tuvastada, et käesoleval juhul kutsus Cono mis tahes viisil oma ostjaid üles mitte tegelema aktiivse müügiga Beevers Kaasile määratud ainuõiguslikul territooriumil.
50
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 78 rõhutas, võib selline üleskutse esineda mitmel kujul, näiteks tarnija poolt ostjatele edastatud konkreetne sõnum, millega neid kohustatakse järgima ainuõiguslikku territooriumi, või sellekohane tingimus või konkreetne märge tarnija üldtingimustes.
51
Teisena tuleb samuti kindlaks teha, kas Cono ostjad nõustusid otseselt või vaikimisi selle tarnija võimaliku üleskutsega.
52
Arvestades kahte nõuet, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 49 ja 51, tuleb tõdeda, et ainuüksi asjaolu, et peale Albert Heijni äriühingute ei tegelenud ükski teine Cono ostja aktiivse müügiga Beevers Kaasi ainuõiguslikul territooriumil, ei ole iseenesest piisav, et tuvastada „kokkuleppe“ olemasolu ELTL artikli 101 tähenduses.
53
Esiteks ei võimalda selline asjaolu järeldada, et Cono kutsus oma ostjaid üles mitte tegelema aktiivse müügiga Beevers Kaasile määratud ainuõiguslikul territooriumil. Sellega seoses tuleb täpsustada, et pelk tõdemus, et Cono määras Beevers Kaasile ainuõigusliku territooriumi ja et Cono teised ostjad võisid olla teadlikud sellise territooriumi olemasolust, ei võimalda järeldada, et Cono kutsus neid üles sellel territooriumil aktiivse müügiga mitte tegelema, kuna puudub muu hulgas nendele teistele ostjatele suunatud konkreetne teade, millega kohustati neid ainuõiguslikku territooriumi austama.
54
Teiseks võib see asjaolu tõepoolest olla asjakohane tegur, mida tuleb arvesse võtta, et tõendada Cono teiste ostjate vaikivat nõustumist viimase üleskutsega mitte tegeleda aktiivse müügiga Beevers Kaasi ainuõiguslikul territooriumil. Siiski ei ole see iseenesest piisav, et tõendada sellise nõustumise olemasolu.
55
Eraldi võetuna ei võimalda see asjaolu nimelt piisava kindlusega tõendada, et aktiivse müügi puudumine Beevers Kaasi ainuõiguslikul territooriumil tuleneb nende teiste ostjate soovist järgida Cono võimalikku üleskutset sellist müüki mitte teostada või nende teiste ostjate sõltumatust äriotsusest mitte müüa sellel territooriumil.
56
See asjaolu võib siiski kujutada endast tõendit asjaomaste ostjate vaikimisi nõusoleku kohta, kui – nagu nähtub 2010. aasta suuniste punktist 25 – samal ajal on olemas eelkõige tarnija sõnaselge üleskutse järgida aktiivse müügi keeldu ainuõiguslikul territooriumil ja vahendid, mis võimaldavad tarnijal seda keeldu praktikas rakendada, näiteks järelevalve- ja karistussüsteem, mille tarnija on kehtestanud selleks, et karistada ostjaid, kes seda keeldu ei järgi.
57
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et olukorras, kus tarnija on määranud ühele oma ostjale ainuõigusliku territooriumi, ei ole pelk järeldus, et selle tarnija teised ostjad ei tegele sellel territooriumil aktiivse müügiga, piisav selleks, et teha kindlaks, et selle tarnija ja teiste ostjate vahel on leping sellel territooriumil aktiivse müügi keelu kohta selle sätte kohaldamise eesmärgil.
Teine küsimus
58
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud erandit kohaldatakse ajavahemiku suhtes, mille puhul on tõendatud, et tarnija ostjad on nõustunud tarnija üleskutsega mitte teostada aktiivset müüki ainuõiguslikul territooriumil, mis on määratud teisele ostjale.
59
Esimesele küsimusele antud vastusest tuleneb, et aktiivse müügi keeld kuulub artikli 4 punkti b alapunkti i kohaldamisalasse, kui ühest küljest on tarnija kutsunud oma ostjaid üles hoiduma sellisest müügist ainuõiguslikul territooriumil, mis on määratud teisele ostjale, ja teisest küljest on asjaomased ostjad selle üleskutsega nõustunud.
60
Seega peab pool, kes tugineb artikli 4 punkti b alapunktis i sätestatud erandile, tõendama – vajaduse korral objektiivsete ja üksteist toetavate kaudsete tõendite alusel – seda, et kaks eelmises punktis nimetatud elementi esinevad. Seda erandit kohaldatakse seega ajavahemiku suhtes, mille kohta need tõendid esitati.
61
Eeltoodut silmas pidades tuleb teisele küsimusele vastata, et määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud erandit kohaldatakse ajavahemiku suhtes, mille puhul on tõendatud, et tarnija ostjad on nõustunud tarnija üleskutsega mitte teostada aktiivset müüki ainuõiguslikul territooriumil, mis on määratud teisele ostjale.
Kohtukulud
62
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Komisjoni 20. aprilli 2010. aasta määruse (EL) nr 330/2010 [ELTL] artikli 101 lõike 3 kohaldamise kohta teatavat liiki vertikaalsete kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes artikli 4 punkti b alapunkti i
tuleb tõlgendada nii, et
olukorras, kus tarnija on määranud ühele oma ostjale ainuõigusliku territooriumi, ei ole pelk järeldus, et selle tarnija teised ostjad ei tegele sellel territooriumil aktiivse müügiga, piisav selleks, et teha kindlaks, et selle tarnija ja teiste ostjate vahel on leping sellel territooriumil aktiivse müügi keelu kohta selle sätte kohaldamise eesmärgil.
2.
Määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i
tuleb tõlgendada nii, et
selles sättes ette nähtud erandit kohaldatakse ajavahemiku suhtes, mille puhul on tõendatud, et tarnija ostjad on nõustunud tarnija üleskutsega mitte teostada aktiivset müüki ainuõiguslikul territooriumil, mis on määratud teisele ostjale.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.