Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 26. märtsil 2026(1)
Kohtuasjad C‑531/24 ja C‑895/24
An Taisce – The National Trust for Ireland jt
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court (kõrge kohus, Iirimaa))
Eelotsusetaotlus – Keskkond – Direktiiv 91/676/EMÜ – Veekogude kaitsmine
põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest – Tundlike alade tegevusprogrammid – Luba teha erand, mille alusel võib põllumajandusmaal kasutada loomasõnnikust pärit lämmastikku, mille kogus ületab ettenähtud maksimaalset kogust – Direktiiv 2000/60/EÜ – Ühenduse veepoliitika alase tegevusraamistiku kehtestamine – Tegevusprogramm – Direktiiv 92/43/EMÜ – Looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse – Kavade või projektide hindamine seoses tagajärgedega, mida need Natura 2000 alade kaitse-eesmärkidele avaldavad – Direktiiv 2001/42/EÜ – Teatud kavade ja programmide keskkonnamõju hindamine – Järelevalvemeetmed – Materiaalsed väärtused – Alternatiivid
Sisukord
I.
Sissejuhatus
II.
Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
1.
Nitraadidirektiiv
2.
Komisjoni tehtud erand
3.
Elupaikade direktiiv
4.
Veepoliitika raamdirektiiv
5.
KSH direktiiv
B.
Iiri õigus
III.
Faktilised asjaolud ja eelotsusetaotlus
IV.
Õiguslik hinnang
A.
Hindamine veepoliitika raamdirektiivi alusel
1.
Nitraadidirektiivi kohane tegevusprogramm veepoliitika raamdirektiivi õigusraamistikus
2.
Nitraadidirektiivi alusel käivitatud tegevusprogrammide läbivaatamine veepoliitika raamdirektiivi raames
3.
Komisjoni tehtud erand
4.
Vahekokkuvõte
B.
Natura 2000 aladele avaldatava mõju hindamine
1.
Kohustus hinnata alale avaldatavaid tagajärgi
2.
Alale avaldatavate tagajärgede hindamise ese
3.
Vahekokkuvõte
C.
Keskkonnamõju strateegiline hindamine
1.
Kohtuasjas C531/24 esitatud esimene kuni neljas küsimus
2.
Kohtuasjas C531/24 esitatud seitsmes küsimus – keskkonnamõju hindamise aruandes määratud järelevalvemeetmed
a)
KSH direktiivi artiklis 10 sätestatud nõuetele vastavate järelevalvemeetmete kirjeldus
b)
Järelevalvemeetmeid puudutava teabe täpsus
c)
Reageerimine ettenägematule kahjulikule keskkonnamõjule
3.
Kohtuasjas C531/24 esitatud kaheksas küsimus ja kohtuasjas C895/24 esitatud esimene küsimus – materiaalsed väärtused
4.
Kohtuasjas C895/24 esitatud teine küsimus – keskkonnamõju hindamise aruandes alternatiivide kaalumine
D.
Kohtuasjas C531/24 esitatud üheksas küsimus – mõju komisjoni antud loale kasutada suuremaid nitraadikoguseid
E.
Tagajärgede kehtima jätmine
V.
Ettepanek
I.      Sissejuhatus
1.        Millised nõuded tulenevad nitraadidirektiivi(2) koostoimest elupaikade direktiiviga,(3) veepoliitika raamdirektiiviga(4) ja KSH direktiiviga(5) (KSH tähendab keskkonnamõju strateegilist hindamist), kui komisjon teeb liikmesriigi taotlusel erandi, mille alusel võib põllumajandusmaal kasutada rohkem sõnnikut, kui on ette nähtud nitraadidirektiivis? Seda käsitlevad High Courti (kõrge kohus, Iirimaa) esitatud kaks eelotsusetaotlust.
2.        Eelotsusetaotluste eesmärk on selgitada, millised on elupaikade direktiivist, veepoliitika raamdirektiivist ja KSH direktiivist tulenevad nõuded keskkonnamõju hindamisele sellise erandi puhul, mida sisaldab Iirimaa tegevusprogramm, mis käsitleb kaitset põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest. Lisaks küsib High Court (kõrge kohus), kas vastused keskkonnamõju hindamisega seotud küsimustele seavad kahtluse alla komisjoni(6) tehtud erandi kehtivuse.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
1.      Nitraadidirektiiv
3.        Nitraadidirektiivi artikkel 1 määratleb direktiivi eesmärgid:
„Käesoleva direktiivi eesmärgiks on:
–        põllumajandusest lähtuvatest nitraatidest põhjustatud või tingitud veereostuse vähendamine ning
–        hoida ära edasine veereostus.“
4.        Nitraadidirektiivi artikli 2 punkt j määratleb, mida tuleb mõista reostuse all:
„lämmastikuühendite vahetu või kaudne sattumine põllumajandusest veekeskkonda, mis ohustab inimeste tervist, kahjustab elusressursse ja veeökosüsteeme, halvendab keskkonna kasutamist puhkeaja veetmiseks või häirib vee teisi õiguspäraseid kasutusviise“.
5.        Nitraadidirektiivi artikli 3 kohaselt määravad liikmesriigid tundlikeks aladeks teatud maa-alad oma territooriumil, mis on ülemäära lämmastikuga saastunud, kus on olemas sellise reostuse oht või mis seeläbi, et sellised maa-alad saavad sealt oma vee, võivad soodustavad nende veekogude reostumist.
6.        Artiklis 5 on sätestatud, et liikmesriigid käivitavad tundlike alade või kogu riigi territooriumi suhtes tegevusprogrammid:
„1.      Artiklis 1 määratletud eesmärkide saavutamiseks peavad liikmesriigid käivitama määratud tundlike alade suhtes tegevusprogrammid kahe aasta jooksul pärast artikli 3 lõikes 2 osutatud tundlike alade esmast määramist või ühe aasta jooksul pärast artikli 3 lõikes 4 osutatud iga järgmist määramist.
2.      Tegevusprogramm võib hõlmata kõiki tundlikke alasid liikmesriigi territooriumil või kui liikmesriik seda vajalikuks peab, tohib eri tundlike alade või nende osade suhtes käivitada erinevaid programme.
3.      Tegevusprogrammides võetakse arvesse järgmist:
a)      olemasolevaid teaduslikke ja tehnilisi andmeid eelkõige põllumajandusest ja muudest allikatest pärinevate lämmastikukoguste kohta;
b)      keskkonnatingimusi kõnealuse liikmesriigi asjakohastes piirkondades.“
4.      Tegevusprogramme rakendatakse nelja aasta jooksul pärast käivitamist ning need koosnevad järgmistest kohustuslikest meetmetest:
a)      III lisas kirjeldatud meetmed;
b)      liikmesriikide poolt artikli 4 kohaselt kehtestatud hea põllumajandustava eeskirjades sätestatud meetmed, välja arvatud meetmed, mis on asendatud III lisas kirjeldatud meetmetega.
5.      Peale selle võtavad liikmesriigid tegevusprogrammide raames täiendavalt või tõhusamalt meetmeid, mida nad vajalikuks peavad, kui algusest peale on selge või tegevusprogrammide rakendamise käigus saab selgeks, et lõikes 4 osutatud meetmed ei ole artiklis 1 määratletud eesmärkide saavutamiseks küllaldased. Kõnealuseid meetmeid valides võtavad liikmesriigid arvesse nende tõhusust ja kulusid võrreldes muude võimalike ennetusmeetmetega.“
7.        Tegevusprogrammide sisu peab lähtuma hea põllumajandustava nõuetest nitraadidirektiivi artikli 4 kohaselt ning erinõudest III lisa kohaselt. Kui need meetmed ei ole nitraadireostuse vältimiseks küllaldased, peab liikmesriik artikli 5 lõike 5 kohaselt ette nägema ulatuslikumad meetmed.
8.        Nitraadidirektiivi III lisa punktis 2 on määratud kindlaks, millised meetmed peavad liikmesriigid seoses laotatud sõnniku kogusega oma tegevusprogrammidesse lisama:
„Nende meetmetega tagatakse iga põllumajandusettevõtte või loomühiku puhul, et loomasõnniku hulk, mida igal aastal maale laotatakse, sealhulgas loomade enda poolt, ei ületa teatavat konkreetset kogust hektari kohta.
See kogus ühe hektari kohta on sõnnikukogus, mis sisaldab 170 kg lämmastikku. Kuid:
a)      […]
b)      esimese nelja-aastase tegevusprogrammi ajal ja pärast seda võivad liikmesriigid lubada eespool osutatud kogustest erinevaid koguseid. Need kogused peavad olema sellised, et nad ei piira artiklis 1 määratletud eesmärkide saavutamist, ning neid tuleb põhjendada objektiivsete kriteeriumide abil, nagu näiteks:
– pikad kasvuperioodid,
– suure lämmastikuvajadusega põllukultuurid,
– sademete suur netohulk tundlikul alal,
– erakordselt kõrge denitrifikatsiooniga mullad.
Kui liikmesriik lubab teise lõigu punkti b alusel erinevat kogust, teavitab ta sellest komisjoni, kes kontrollib selle põhjendatust vastavalt artikli 9 lõikes 2 osutatud regulatiivkomitee menetlusele.“
2.      Komisjoni tehtud erand
9.        Komisjon on vaidlusaluse erandi tegemist selgitanud rakendusotsuse (EL) 2022/696 põhjendustes 17 ja 23 järgmiselt:
„(17)      Põhjendustes 11–13 osutatud teabe kohaselt peaksid käesolevas otsuses sätestatud tingimused olema võrreldes rakendusotsuses (EL) 2018/209 sätestatud tingimustega rangemad. Samuti peaksid olema seire- ja kontrollisüsteemides seatud tingimused piisavad tagamaks, et käesolev erand on kooskõlas veepoliitika raamdirektiivis […] kehtestatud õiguslikult siduvate kohustustega […].
[…]
(23)      Käesolevas otsuses sätestatud erand ei piira Iirimaa võetud kohustust kohaldada [elupaikade direktiivi], sealhulgas Euroopa Liidu Kohtu [7. novembri 2018. aasta] otsust kohtuasjas Coöperatie Mobilisation for the Environment [jt (C‑293/17 ja C‑294/17, EU:C:2018:882)], eelkõige selles esitatud kõnealuse direktiivi artikli 6 lõike 3 tõlgendust.“
10.      Rakendusotsuse (EL) 2022/696 artikli 1 kohaselt on lubatud kasutada väetist suuremas koguses kui 170 kg lämmastikku hektari kohta aastas, kui on täidetud artiklitega 4–12 sätestatud tingimused.
11.      Rakendusotsuse (EL) 2022/696 artikli 4 kohaselt peab rohumaad omav põllumajandustootja, kes soovib erandit kasutada, esitama igal aastal taotluse. Artikli 5 kohaselt on lubatud laotada loomasõnnikut koguses, mis sisaldab aastas kuni 250 kg lämmastikku hektari kohta, ja on viidatud muudele tingimustele.
3.      Elupaikade direktiiv
12.      Elupaikade direktiivi artikli 6 lõiked 2–4 käsitlevad Natura 2000 alade kaitset:
„2.      Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et vältida erikaitsealadel looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist ning selliste liikide häirimist, mille kaitseks alad on määratud, kuivõrd selline häirimine võib oluliselt mõjutada käesoleva direktiivi eesmärkide täitmist.
3.      Iga kava või projekti, mis ei ole otseselt seotud ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt avaldab alale olulist mõju eraldi või koos muude kavade või projektidega, tuleb asjakohaselt hinnata seoses tagajärgedega, mida see ala kaitse-eesmärkidele avaldab. Pädevad siseriiklikud asutused annavad kavale või projektile kava või projekti tagajärgede hindamise järelduste alusel ning lõike 4 sätete kohaselt nõusoleku alles pärast seda, kui nad on kindlaks teinud, et see ei avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju, ja teevad seda vajaduse korral pärast avaliku arvamuse saamist.
4.      Kui hoolimata negatiivsest hinnangust kava või projekti tagajärgedele ala suhtes ja alternatiivsete lahenduste puudumisel tuleb kava või projekt üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsetel või majanduslikel põhjustel siiski ellu viia, peab liikmesriik võtma kõik vajalikud asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse. Liikmesriik teatab komisjonile vastuvõetud asendusmeetmetest.
[…]“.
4.      Veepoliitika raamdirektiiv
13.      Veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 punkti a alapunktides i ja ii on sätestatud pinnavee seisundi halvenemise keeld ja selle parandamise kohustus. Punkt c sisaldab erikorda kaitsealade puhul.
„1.      Vesikonna majandamiskavas nimetatud meetmeprogrammide elluviimisel:
a)      pinnavee puhul
i)      rakendavad liikmesriigid vajalikke meetmeid, et ära hoida kõigi pinnaveekogude seisundi halvenemine, kui lõigetest 6 ja 7 ei tulene teisiti ning ilma et piirataks lõike 8 kohaldamist;
ii)      kaitsevad, parandavad ja taastavad liikmesriigid kõiki pinnaveekogusid, kui alapunkti iii kohaldamisest tehis- ja oluliselt muudetud veekogude suhtes ei tulene teisiti, eesmärgiga saavutada pinnavee hea seisund hiljemalt 15 aastat pärast käesoleva direktiivi jõustumist vastavalt V lisa sätetele, järgides seejuures lõike 4 kohaselt kindlaks määratud tähtajapikendusi ja lõigete 5, 6 ja 7 kohaldamist ning ilma et see piiraks lõike 8 kohaldamist;
iii)      […]
ilma et see piiraks artiklis 1 osutatud vastavate rahvusvaheliste lepingute kohaldamist asjaomaste poolte suhtes;
[…]
c)      kaitsealade puhul
tagavad liikmesriigid kõigi normide ja eesmärkide täitmise hiljemalt 15 aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest, kui ühenduse õigusaktides, mille alusel kaitsealad on asutatud, ei ole ette nähtud teisiti.“
14.      Veepoliitika raamdirektiiv artikkel 5 käsitleb vee seisundi hindamist:
„1.      Kõik liikmesriigid tagavad, et iga valglapiirkonna kohta või iga tema territooriumile jääva rahvusvahelise valglapiirkonna osa kohta tehakse:
–      selle tunnuste analüüs,
–      ülevaade mõjust, mida inimtegevus avaldab pinnavee ja põhjavee seisundile, ning
–      veekasutuse majandusanalüüs
vastavalt II ja III lisas sätestatud tehnilistele näitajatele ning et need viiakse lõpule hiljemalt nelja aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest.
2.      Lõikes 1 nimetatud analüüsid ja ülevaated vaadatakse uuesti üle ja vajaduse korral ajakohastatakse hiljemalt 13 aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest ning seejärel iga kuue aasta tagant.“
15.      Veepoliitika raamdirektiivi artiklis 10 on määratud kindlaks kombineeritud lähenemisviis punkt- ja hajureostusallikate puhul. See hõlmab sõnaselgelt heidete kontrolli kehtestamist parimate olemasolevate meetodite kohaselt ning parima keskkonnapraktika alusel nitraadidirektiivi kohaselt. Artikli 10 lõikes 3 on lisaks sätestatud võimalus kehtestada rangemad tingimused:
„Kui käesoleva direktiivi, IX lisas loetletud direktiivide või muude ühenduse õigusaktide alusel kehtestatud kvaliteedialane eesmärk või kvaliteedistandard nõuab […] rangemaid tingimusi, kehtestatakse vastavalt sellele rangem heidete kontroll.“
16.      Veepoliitika raamdirektiivi artikli 11 lõikes 1 on sätestatud meetmeprogramm direktiivis kehtestatud eesmärkide saavutamiseks:
„1.      Iga liikmesriik tagab iga valglapiirkonna või tema territooriumile jääva rahvusvahelise valglapiirkonna osa jaoks meetmeprogrammi kehtestamise, võttes arvesse artikli 5 alusel nõutavate analüüside tulemusi, et saavutada artiklis 4 kehtestatud eesmärke. […]
2.      Iga meetmeprogramm hõlmab lõikes 3 osutatud põhimeetmeid ning vajaduse korral täiendavaid meetmeid.
3.      „Põhimeetmed“ on miinimumnõuded, mida tuleb järgida, ning need koosnevad järgmisest:
a)      meetmed, mida on vaja veekaitset käsitlevate ühenduse õigusaktide rakendamiseks, sealhulgas artiklis 10 ning VI lisa A‑osas nimetatud õigusaktide alusel nõutavad meetmed;
[…]“.
5.      Kui seire või muud andmed näitavad, et artikli 4 alusel veekogu suhtes seatud eesmärke tõenäoliselt ei saavutata, tagab liikmesriik, et:
–        selle põhjusi uuritakse,
–        asjaomaseid lube kontrollitakse ja vajaduse korral vaadatakse nad läbi,
–        seireprogrammid vaadatakse läbi ja vajaduse korral neid kohandatakse ning
–        tehakse kindlaks kõnealuste eesmärkide saavutamiseks vajalikud lisameetmed, sealhulgas kehtestatakse vajaduse korral V lisas sätestatud korras rangemad keskkonnakvaliteedi standardid.
Kui need põhjused tulenevad loomulikest asjaoludest või vääramatust jõust, mis on erandlik või mida ei olnud võimalik ette näha, eelkõige äärmiselt suurtest üleujutustest või pikaajalisest põuast, võib liikmesriik ette näha, et lisameetmed ei ole otstarbekad, kui artikli 4 lõikest 6 ei tulene teisiti.“
17.      Veepoliitika raamdirektiivi VI lisa A‑osa punkti ix kohaselt on nitraatide direktiiv õigusakt, mis on aluseks meetmetele, mis tuleb lisada veepoliitika raamdirektiivi artikli 11 lõike 3 punktis a nimetatud meetmeprogrammidesse.
18.      Veepoliitika raamdirektiivi II lisa punkt 1.4 täpsustab koormuse kindlakstegemist.
„Liikmesriigid koguvad ja säilitavad teabe olulise inimtekkelise koormuse tüübi ja ulatuse kohta, mis võib pinnaveekogudele igas valglapiirkonnas mõjuda, eelkõige järgmise kohta.
[…]
Olulise punktreostusallikatest pärit reostuse hindamine ja tuvastamine, eelkõige linna-, tööstus-, põllumajandus- ja muudest rajatistest ning tegevustest pärinevate VIII lisas loetletud ainete puhul, mis põhineb muu hulgas teabel, mis on kogutud:
i)      [nitraadidirektiivi] artiklite 3, 5 ja 6 alusel; […]“.
19.      Sel viisil saadud teabe tagajärgi on käsitletud veepoliitika raamdirektiivi II lisa punktis 1.5:
„Liikmesriigid hindavad pinnaveekogude seisundi tundlikkust eespool nimetatud koormuste suhtes.
Liikmesriigid kasutavad eespool kogutud ja muud asjakohast teavet, sealhulgas olemasolevaid keskkonnaseireandmeid, et hinnata, kui tõenäoline on see, et valglapiirkonnas asuvad pinnaveekogud ei vasta nende suhtes artikli 4 alusel kehtestatud keskkonnakvaliteedialastele eesmärkidele. Liikmesriigid võivad sellise hindamise juures abivahendina kasutada modelleerimismeetodeid.
Nende veekogude puhul, mille kohta on kindlaks tehtud, et nad võivad keskkonnakvaliteedialastele eesmärkidele mitte vastata, antakse vajaduse korral täiendav kirjeldus, et optimeerida nii artikli 8 alusel nõutavate seireprogrammide kui ka artikli 11 alusel nõutavate meetmeprogrammide väljatöötamist.“
5.      KSH direktiiv
20.      KSH direktiivi eesmärgid nähtuvad eelkõige selle artiklist 1:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on tagada keskkonnakaitse kõrge tase ja aidata kaasa keskkonnakaalutluste integreerimisele kavade ja programmide koostamisse ja vastuvõtmisse, eesmärgiga edendada säästvat arengut, tagades vastavalt käesolevale direktiivile teatavate tõenäoliselt olulise keskkonnamõjuga kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise.“
21.      Kavad ja programmid on määratletud KSH direktiivi artikli 2 punktis a:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)      kavad ja programmid – kavad ja programmid, kaasa arvatud need, mida kaasrahastab Euroopa Ühendus, ja nende mis tahes muudatused:
–        mille koostab ja/või võtab vastu riigi, piirkondliku või kohaliku tasandi asutus või mille koostab asutus vastuvõtmiseks parlamendi või valitsuse õigusloomemenetluse kaudu, ja
–        mida nõutakse siseriiklike õigusnormidega;“.
22.      Keskkonnamõju strateegilise hindamise kohustus on kindlaks määratud KSH direktiivi artiklis 3:
„1.      Vastavalt artiklitele 4–9 korraldatakse lõigetes 2–4 osutatud tõenäoliselt olulise keskkonnamõjuga kavade ja programmide keskkonnamõju hindamine.
2.      Kui lõikest 3 ei tulene teisiti, hinnatakse kõigi nende kavade ja programmide keskkonnamõju,
a)      mis on koostatud põllumajanduse, metsanduse, kalanduse, energeetika, tööstuse, veonduse, jäätmehoolduse, veemajanduse, telekommunikatsiooni, turismi, asulaplaneerimise või maakasutuse valdkonnas ja millega luuakse raamistik tulevase nõusoleku saamiseks projektidele, mis on loetletud [KMH direktiivi(7)] I ja II lisas; või
b)      mille suhtes on peetud vajalikuks korraldada hindamine [elupaikade direktiivi(8)] artikli 6 või 7 alusel seoses tõenäolise mõjuga asukohas.
[…]“.
23.      KSH direktiivi artikkel 5 puudutab keskkonnamõju hindamise sisu ja alternatiivide arvessevõtmist.
„1.      Kui artikli 3 lõike 1 alusel nõutakse keskkonnamõju hindamist, koostatakse keskkonnamõju hindamise aruanne, milles piiritletakse, kirjeldatakse ja hinnatakse kava või programmi rakendamisega kaasnevat tõenäolist olulist keskkonnamõju ning esitatakse mõistlikud alternatiivid, mille puhul võetakse arvesse kava või programmi eesmärke ja geograafilist reguleerimisala. Sel otstarbel antav teave on osutatud I lisas.
2.      Lõike 1 alusel koostatud keskkonnamõju hindamise aruanne sisaldab põhjendatult nõutavat teavet, võttes arvesse olemasolevaid teadmisi ja hindamismeetodeid, kava või programmi sisu ja üksikasjalikkust, otsuse tegemise etappi ja mil määral saab mitmekordse hindamise vältimiseks teatavaid küsimusi täpsemalt hinnata otsustamise erinevatel tasanditel.
3.      […]“.
24.      KSH direktiivi artikli 9 lõikes 1 on määratud kindlaks kava või programmi kohta tehtava otsuse sisu:
„1.      Liikmesriigid tagavad, et kava või programmi vastuvõtmisel teavitatakse sellest artikli 6 lõikes 3 osutatud asutusi, avalikkust ja kõiki liikmesriike, kellega on peetud konsultatsioone artikli 7 alusel, ning teavitatuile tehakse kättesaadavaks järgmine:
a)      vastuvõetud kava või programm;
b)      kokkuvõttev avaldus selle kohta, kuidas on keskkonnakaalutlused integreeritud kavasse või programmi ning kuidas on vastavalt artiklile 8 võetud arvesse artikli 5 kohaselt koostatud keskkonnamõju hindamise aruannet, artikli 6 kohaselt väljendatud arvamusi ja artikli 7 kohaselt peetud konsultatsioonide tulemusi ning põhjendus, miks teiste mõistlike alternatiivide hulgast valiti vastuvõetud kava või plaan, ja
c)      milliseid meetmeid otsustati võtta seoses järelevalvega vastavalt artiklile 10.“
25.      KSH direktiivi artikli 10 lõige 1 käsitleb järelevalvet kavade ja programmide keskkonnamõju üle:
„Selleks et muu hulgas varakult kindlaks määrata ettenägematu kahjulik mõju ning võtta kohaseid heastavaid meetmeid, korraldavad liikmesriigid järelevalve kavade või programmide rakendamisega kaasneva olulise keskkonnamõju üle.“
26.      Keskkonnamõju hindamise aruandes esitatav teave on sätestatud KSH direktiivi I lisas:
„Kui artikli 5 lõiked 2 ja 3 ei näe ette teisiti, on artikli 5 lõike 1 kohaselt esitatav teave järgmine:
a)      […]
c)      keskkonna erijooned piirkondades, mida tõenäoliselt mõjutatakse oluliselt;
d)      kava või programmi seisukohalt asjakohased olemasolevad keskkonnaprobleemid, eelkõige need, mis on seotud keskkonnaalaselt eriti tähtsate piirkondadega, näiteks [elupaikade direktiivi või linnudirektiivi] kohaselt nimetatud piirkondadega;
e)      rahvusvahelise, ühenduse või liikmesriigi tasandi keskkonnakaitse eesmärgid, mis puudutavad kava või programmi, ja kuidas neid eesmärke või muid keskkonnakaalutlusi on võetud selle koostamisel arvesse;
f)      tõenäoliselt oluline keskkonnamõju, […] sealhulgas sellistes küsimustes nagu bioloogiline mitmekesisus, elanikkond, inimeste tervis, loomastik, taimestik, vesi, õhk, klimaatilised tegurid, materiaalsed väärtused, kultuuripärand koos arhitektuurilise ja arheoloogilise pärandiga, maastik ning eespool nimetatud tegurite omavahelised suhted;
g)      […]
h)      alternatiivide hulgast valiku tegemise põhjuste lühiiseloomustus ja kirjeldus, kuidas hindamine korraldati ning millised raskused (näiteks tehnilised puudujäägid või oskusteabe nappus) nõutava teabe kogumisel ilmnesid;
i)      vastavalt artiklile 10 kavandatavate järelevalvemeetmete kirjeldus;
j)      […]“.
B.      Iiri õigus
27.      Vastavalt 2000. aasta planeerimis- ja arendusseaduse (Planning and Development Act 2000) paragrahvile 4 ning Euroopa ühenduste (lindude ja looduslike elupaikade) 2011. aasta määruse (European Communities (Birds and Natural Habitats) Regulations 2011) artiklile 28 võib põllumajandustegevuse keelata, kui see võib mõjutada elupaikade direktiivi või linnudirektiivi alusel kaitstavaid alasid.
28.      Loomasõnniku põllumajandusmaal kasutamine koguses, mis sisaldab aastas rohkem kui 170 kg lämmastikku hektari kohta, on eelkõige kindlaks määratud Euroopa Liidu (hea põllumajandustava veekogude kaitseks) 2022. aasta määruse (European Union (Good Agricultural Practice for Protection of Waters) artikli 35 lõikes 1 ja selle 2022. aasta muudatuses, S.I nr 393 (edaspidi „2022. aasta määrus“).
„Olukorda, kus põllumajandusmaal kasutatakse mis tahes aastal loomasõnnikut suuremas koguses, mis ületab artikli 20 lõikes 1 nimetatud kogust, ei käsitata nimetatud lõike rikkumisena, kui on täidetud kõik järgmised tingimused:
(a)      põllumajandustootja on asjaomase aasta kohta esitanud põllumajandus-, toidu- ja merendusministrile taotluse nimetatud lõike nõuetest erandi tegemiseks;
(b)      punkti a alusel esitatud taotlus on ministri kehtestatud vormis ja tema kindlaksmääratud kuupäevaks nõuetekohaselt täidetud;
(c)      punkti a alusel esitatud taotlusele on lisatud põllumajandustootja kirjalik kohustus täita kõiki lisas 5 loetletud tingimusi, ning
(d)      põllumajandustootja täidab kõiki lisas 5 põllumajandusmaale seatud tingimusi.“
29.      Vastavalt 2022. aasta määruse lisale 5 on lämmastiku piirnorm 250 kg.
30.      Kui taotlus ei vasta nõuetele, peab minister selle 2022. aasta määruse artikli 35 lõike 2 alusel tagasi lükkama. Lõikes 3 on sätestatud, et põllumajandustootjale ei anta järgmiseks aastaks luba, kui tehakse kindlaks, et ta ei ole asjaomasel aastal täitnud komisjoni otsuse artiklites 6–9 sätestatud nõudeid.
III. Faktilised asjaolud ja eelotsusetaotlus
31.      Eelotsusetaotlustes on faktilisi asjaolusid kirjeldatud järgmiselt.
32.      Nitraadidirektiivi artikli 5 lõike 2 kohaselt kohaldab Iirimaa nitraate käsitlevat tegevusprogrammi (edaspidi „nitraadiprogramm“) kogu oma territooriumil.
33.      Eelotsusetaotluses on viidatud komisjoni otsustele alates 2007. aastast, mis võimaldavad Iirimaal oma nitraadiprogrammide raames laotada teatud tingimustel aastas ühe hektari kohta maale kuni 250 kg lämmastikku sisaldavat sõnnikut.(9) Otsus, mis oli eelotsusetaotluse esitamise ajal neist otsustest viimane, ja vastav nitraadiprogramm (aastateks 2022–2025) on põhikohtuasja esemeks.
34.      Samal ajal on eelotsusetaotluses tsiteeritud keskkonnakaitseameti (Environmental Protection Agency, edaspidi „EPA“) aruandeid, mille kohaselt ei ole peaaegu pool Iirimaa jõgedest ja järvedest liiga suure fosfori- ja lämmastikukoormuse tõttu enam rahuldavas seisundis.(10)
35.      Elamumajanduse, kohalike omavalitsuste ja kultuuripärandi minister (The Minister for Housing, Local Government and Heritage) hindas vaidlusalust nitraadiprogrammi seoses tagajärgedega, mida need Natura 2000 aladele avaldavad. Samas ei korraldatud aga nitraadiheiteid tekitava põllumajandustegevuse keskkonnamõju täielikku hindamist, mis tuleks läbi viia põllumajandusmaal lämmastiku kasutamist käsitleva erandi alusel. Hindamisel keskenduti ainult ettenähtud kaitsemeetmetele. Esitatud materjalidest (eelkõige EPA aruannetest ja 2022.–2027. aasta veemajanduskava jaoks koostatud Natura mõjuhinnangust (Natura Impact Statement) (Iiri õiguses nõutav teaduslik hinnang Natura 2000 aladele avalduva mõju kohta) nähtub aga selgelt, et asjaomase põllumajandustegevuse keskkonnamõju hindamine oleks tõenäoliselt osutanud märkimisväärsele negatiivsele keskkonnamõjule, seda ka liikmesriikide Euroopa territooriumile elupaikade direktiivi tähenduses.
36.      Iirimaa veemajandamiskava jaoks koostatud Natura mõjuhinnangu („Natura Impact Statement“) kohaselt on keskse tähtsusega, et hinnataks kõiki üksikutele põllumajandustootjatele nitraadiprogrammi alusel tehtud erandite tagajärgi, ning seejuures võetaks usaldusväärselt arvesse ka negatiivseid kumulatiivseid mõjusid. Iirimaa rohkem kui 130 000 põllumajandustootjast taotleb igal aastal erandit ligikaudu 6500 põllumajandustootjat. Taotlejatest on valdav enamik piimakarjakasvatajad. Individuaalseid erandeid ei avalikustata; avaldatakse üksnes koondandmed asjaomaste põllumajandustootjate asukohtade kohta kohalike valimispiirkondade kaupa. Ühegi otsuse puhul ei viidud tegelikkuses läbi asjakohast hindamist ja selleks puudub ka toimiv süsteem. Riigisiseseid õigusnorme elupaikade direktiivi ülevõtmiseks selles kontekstis praktikas ei kohaldata.
37.      Lisaks korraldas elamumajanduse, kohalike omavalitsuste ja kultuuripärandi minister nitraadiprogrammi keskkonnamõju strateegilise hindamise, kuid ei käsitlenud seejuures alternatiive niivõrd üksikasjalikult kui kõnealust programmi. Samuti ei toimunud nitraadiprogrammi hindamist veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 seisukohast ja täielikult ei ole hinnatud asjaomase põllumajandustegevuse mõju.
38.      Keskkonnamõju strateegilisel hindamisel ei lisatud keskkonnamõju hindamise aruandesse järelevalve kõiki üksikasju. Keskkonnamõju hindamise aruanne ei sisaldanud KSH direktiivi artikli 10 kohase järelevalve teostamiseks kavandatavate meetmete täielikku kirjeldust, mis oleks piisavalt üksikasjalik selleks, et tõendada artikli 10 järgimist. Eelkõige ei sisaldanud see üksikasju selle kohta, kuidas ja millal järelevalvet teostatakse, kuidas selle tulemusi kasutatakse ja kuidas toimitakse võimaliku tuvastatud ettenägematu kahjuliku keskkonnamõju korral.
39.      Keskkonnamõju strateegilisel hindamisel võeti arvesse materiaalsete väärtustega seotud majanduslikku mõju, mis loeti kaaluvat üles mõju, mida avaldaksid keskkonnasõbralikumad valikud. Nimelt võeti arvesse ja hinnati laiemaid majanduslikke küsimusi, nagu aineliste varade väärtus, põllumajandustegevuse üldine ühiskondlik mõju, kava või projekti mõju põllumajandustööstusele ning põllumajandustootjate toodangule ja sissetulekule, Iirimaa põllumajandustööstuse jätkusuutlikkus, toiduainete tarneahel ning märkimisväärse osa elanikkonna tööhõive.
40.      Elamumajanduse, kohalike omavalitsuste ja kultuuripärandi minister kiitis 9. märtsil 2022 heaks viienda nitraadiprogrammi (2022–2025) ning allkirjastas hea põllumajandustava eeskirjad (Good Agricultural Practice Regulations) (lk I., punkt 113). Komisjon pikendas 29. aprillil 2022 Iirimaale varem nitraadidirektiivi III lisa punkti 2 kohaselt tehtud erandit. Seejärel täiendas minister 28. juulil 2022 tegevusprogrammi vastavate sätetega (lk I., punkt 393).
41.      An Taisce esitas 31. mail 2022 High Courtile (kõrge kohus) kaebuse tegevusprogrammi kohtulikuks kontrollimiseks. Sellest menetlusest lähtudes esitas High Court (kõrge kohus) Euroopa Kohtule kaks eelotsusetaotlust, mis registreeriti kohtuasjadena C‑531/24 ja C‑895/24 ning ühendati 11. novembril 2025.
42.      Kohtuasjas C‑531/24 esitatud küsimused on sõnastatud järgmiselt:
1.      Kas elupaikade direktiivi artikli 6 lõikest 3, veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 lõikest 1 ja/või KSH direktiivi artikli 3 lõikest 1 koostoimes ELL artikli 3 lõikega 3 ja/või ELT artikliga 11 ja/või artikli 191 lõikega 2 ja/või põhiõiguste harta lõikega 37 tuleneb, et nitraadidirektiivi artikli 5 kohase tegevusprogrammi hindamisel nimetatud direktiivide alusel või neid direktiive arvestades tuleb kava alusel tehtavate erandite alusel ellu viidav, nitraadiheiteid tekitava põllumajandustegevuse keskkonnamõju hinnata üldises plaanis või niivõrd, kuivõrd sellisele mõjule aitab kaudselt kaasa rangemate kaitsemeetmete puudumine kavas, ja hindamisel ei tule lähtuda üksnes kavas sisalduvatest kaitsemeetmetest?
2.      Kui vastus esimesele küsimusele on üldiselt eitav, siis kas viidatud sätteid tuleb selliselt tõlgendada juhul, kui asjaomase liikmesriigi õigusnorme, mis käsitlevad nitraadidirektiivi artikli 5 kohase tegevusprogrammi alusel tehtavate individuaalsete erandite hindamist, praktikas selles kontekstis ei rakendata, mistõttu tegelikkuses ei toimu nitraadidirektiivi kohast kava alusel tehtavate individuaalsete erandite hindamist, mille käigus käsitletaks nende erandite alusel ellu viidava, nitraadiheiteid tekitava põllumajandustegevuse mõju Natura aladele?
3.      Kas elupaikade direktiivi artikli 6 lõikest 3 ja/või KSH direktiivi artikli 3 lõikest 1 ja/või artikli 5 lõikest 1 ja/või artikli 11 lõikest 2 koostoimes ELL artikli 3 lõikega 3 ja/või ELTL artikliga 11 ja/või artikli 191 lõikega 2 ja/või põhiõiguste harta lõikega 37 tuleneb, et nende artiklite kohaldamisalasse kuuluva ja veekogule keskkonnamõju avaldada võiva kava või programmi hindamisel tuleb veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 alusel hinnata, kas see kava või programm eraldi võetuna või koos muude liikmesriigi võetud siduvate meetmetega on piisavalt range selle tagamiseks, et see ei põhjusta pinnaveekogu seisundi halvenemist ega ohusta pinnavee hea seisundi või hea ökoloogilise potentsiaali ja hea keemilise seisundi saavutamist veepoliitika raamdirektiivis sätestatud tähtajaks, ja kui see on nii, siis kas mõni neist sätetest nõuab, et sellises hinnangus tuleb sõnaselgelt ja/või selgesti kindlakstehtaval viisil märkida, kas pärast selle kava või programmi vastuvõtmist saavutatakse veepoliitika raamdirektiivi asjaomased keskkonnaeesmärgid, ning kas see on nii üldiselt või konkreetselt siis, kui on kavas võtta vastu veepoliitika raamdirektiivi artikli 11 lõikes 3 määratletud põhimeede, täpsemalt nitraadidirektiivi artikli 5 kohane nitraate käsitlev tegevusprogramm (nagu on osutatud veepoliitika raamdirektiivi VI lisa A‑osa punktis ix ja sama direktiivi artikli 11 lõike 3 punktis a)?
4.      Kui kolmandale küsimusele vastatakse nii, et elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 ja/või KSH direktiivi artikli 3 lõike 1 kohaldamisalasse kuuluva ja veekogule keskkonnamõju avaldada võiva kava või programmi hindamine peab hõlmama veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 alusel toimuvat hindamist, ning kui esimesele või teisele küsimusele vastatakse nii, et KSH direktiivi kohane hindamine, mis käsitleb vastavust veepoliitika raamdirektiivile, peab hõlmama hinnangut keskkonnamõjule, mida avaldab nitraadiheiteid tekitav põllumajandustegevus, mida viiakse ellu kavast tulenevate erandite alusel ja/või mille põhjuseks on asjaolu, et kavas puuduvad rangemad meetmed, siis kas veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 lõikest 1 (ja eelkõige õiguspõhimõttest, mille kohaselt peavad liikmesriigid juhul, kui ei ole tehtud erandit, keelduma projektile loa andmisest, kui see võib põhjustada pinnaveekogu seisundi halvenemist või kui see ohustab pinnavee hea seisundi või hea ökoloogilise potentsiaali ja hea keemilise seisundi saavutamist direktiivis sätestatud tähtajaks) koostoimes ELL artikli 3 lõikega 3 ja/või ELTL artikliga 11 ja/või artikli 191 lõikega 2 ja/või põhiõiguste harta lõikega 37 tuleneb, et liikmesriik peab samuti keelduma kava vastuvõtmisest, kui kavaga ette nähtud konkreetsed kaitsemeetmed eraldi võetuna või koos muude liikmesriigi võetud siduvate meetmetega ei ole piisavalt ranged selle tagamiseks, et kavast tulenevate erandite alusel ellu viidav, nitraadiheiteid tekitav põllumajandustegevus ei põhjusta pinnaveekogu seisundi halvenemist ega ohusta pinnavee hea seisundi või hea ökoloogilise potentsiaali ja hea keemilise seisundi saavutamist veepoliitika raamdirektiivis sätestatud tähtajaks, ning kas see on nii üldiselt või konkreetselt siis, kui on kavas võtta vastu veepoliitika raamdirektiivi artikli 11 lõikes 3 määratletud põhimeede, täpsemalt nitraadidirektiivi artikli 5 kohane nitraate käsitlev tegevusprogramm (nagu on osutatud veepoliitika raamdirektiivi VI lisa A‑osa punktis ix ja sama direktiivi artikli 11 lõike 3 punktis a)?
5.      Kui vastus kolmandale ja/või neljandale küsimusele on üldiselt eitav, siis kas viidatud sätteid tuleb selliselt tõlgendada juhul, kui asjaomase liikmesriigi õigusnorme, mis käsitlevad nitraadidirektiivi artikli 5 kohase tegevusprogrammi alusel tehtavate individuaalsete erandite hindamist, praktikas selles kontekstis ei rakendata, mistõttu tegelikkuses ei toimu nitraadidirektiivi kohast kava alusel tehtavate individuaalsete erandite hindamist (ei veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 alusel ega muul viisil), mille käigus käsitletaks nende erandite alusel ellu viidava, nitraadiheiteid tekitava põllumajandustegevuse mõju liikmesriigi veekogudele?
6.      Kas veepoliitika raamdirektiivi artiklist 4 koostoimes ELL artikli 3 lõikega 3 ja/või ELTL artikliga 11 ja/või artikli 191 lõikega 2 ja/või põhiõiguste harta lõikega 37 tuleneb, et liikmesriigi pädev asutus ei saa vastu võtta kava või programmi, sealhulgas direktiivi 91/676 kohast nitraate käsitlevat tegevusprogrammi, mis võib mõjutada liikmesriigi mis tahes asjaomase veekogu seisundit, ilma et pädev asutus peaks veenduma esiteks selles, et kava või programmi vastuvõtmine ei põhjusta tõenäoliselt ühegi sellise pinnaveekogu seisundi halvenemist, mille liikmesriik on määratlenud või oleks pidanud määratlema mingit „tüüpi“ pinnaveekoguna, ega sea ohtu sellise pinnaveekogu pinnavee hea seisundi või hea ökoloogilise potentsiaali ja hea keemilise seisundi saavutamist, ning teiseks selles, et kava või programmi vastuvõtmine on kooskõlas meetmetega, mida rakendatakse veepoliitika raamdirektiivi artikli 11 kohaselt asjaomase valglapiirkonna suhtes kehtestatud programmi alusel?
7.      Kas KSH direktiivi artikli 5 lõikest 1 ja I lisa punktist i koostoimes ELL artikli 3 lõikega 3 ja/või ELTL artikliga 11 ja/või artikli 191 lõikega 2 ja/või põhiõiguste harta artikliga 37 tuleneb, et keskkonnamõju hindamise aruanne ise peab sisaldama artikli 10 kohase järelevalve teostamiseks kavandatavate meetmete kirjeldust, mis on piisavalt üksikasjalik selleks, et tõendada artikli 10 järgimist, sealhulgas üksikasju selle kohta, kuidas ja millal järelevalvet teostatakse, kuidas seda kasutatakse ja kuidas toimitakse võimaliku tuvastatud ettenägematu kahjuliku keskkonnamõju korral?
8.      Kas KSH direktiivi I lisa punktis f kasutatud mõiste „materiaalsed väärtused“ ei hõlma aineliste varade väärtust ja/või kas nitraadidirektiivi artikli 5 kohase tegevusprogrammi hindamisel ei hõlma see mõiste põllumajandusliku tegevuse üldist ühiskondlikku mõju, kava või projekti mõju põllumajandussektorile ning põllumajandustootjate toodangule ja sissetulekule, asjaomase liikmesriigi põllumajandussektori jätkusuutlikkust, toiduainete tarneahelat ja märkimisväärse osa elanikkonna tööhõivet, ning kui jah, siis kas KSH direktiivist tuleneb, et nende tegurite arvestamine kava mõju hindamisel on õigusvastane?
9.      Kui vastus ühele või mitmele eelmisele küsimusele tähendab seda, et [nitraadiprogrammi] vastuvõtmisega rikuti elupaikade direktiivi, veepoliitika raamdirektiivi ja/või KSH direktiivi, siis kas komisjoni otsus 2022/696 on kehtetu, võttes muu hulgas arvesse ELL artikli 3 lõiget 3 ja/või ELTL artiklit 11 ja/või artikli 191 lõiget 2 ja/või põhiõiguste harta artiklit 37?
43.      Kaks täiendavat küsimust kohtuasjas C‑895/24 on sõnastatud järgmiselt:
1.      Kas KSH direktiivi artikli 5 lõike 1 ja/või artikli 9 lõike 1 punkti b ning I lisa punkti f kohaselt ei saa materiaalseid väärtusi käsitleda tegurina, mis kaalub nimetatud direktiivi artikli 3 lõike 1 kohasel hindamisel üles muud tegurid, sealhulgas muud keskkonnamõjud, ja/või selle hindamise tulemusena tuleb eelistada varianti, mis avaldab kõige vähem kahjulikku keskkonnamõju?
2.      Kas KSH direktiivi artikli 5 lõike 1 ja/või artikli 9 lõike 1 punkti b ning I lisa punkti h kohaselt tuleb nimetatud direktiivi artikli 3 lõikes 1 ette nähtud hindamisel määratleda, kirjeldada ja hinnata alternatiive võrdlevalt?
44.      Mõlemas kohtuasjas esitasid kirjalikud seisukohad An Taisce – The National Trust for Ireland, Irish Creamery Milk Suppliers Association (ICMSA), Iirimaa ning Euroopa Komisjon; kohtuasjas C‑531/24 ka Feirmeoirí Aontuithe na hÉireann Iontaobaithe Teoranta kui Irish Farmers’ Associationi (IFA) usaldusisik ning kohtuasjas C‑895/24 Saksamaa.
45.      Euroopa Kohus korraldas 11. detsembril 2025 mõlemas kohtuasjas kohtuistungi, milles osalesid An Taisce, IFA, ICMSA, Iirimaa ja komisjon.
IV.    Õiguslik hinnang
46.      Nitraadidirektiiviga soovitakse luua vahendid, mis on vajalikud veekogude kaitsmiseks põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest.(11) Nende eesmärkide saavutamiseks on liikmesriigid nitraadidirektiivi artikli 5 lõike 1 kohaselt kohustatud välja töötama ja käivitama määratud tundlike alade suhtes tegevusprogrammid.(12) Artikli 3 lõike 5 kohaselt võivad nad selliseid programme rakendada siiski kogu oma territooriumil, nagu seda teeb Iirimaa.
47.      Need tegevusprogrammid peavad artikli 5 lõike 4 punktide a ja b kohaselt sisaldama selle direktiivi II ja III lisas sätestatud teatud kohustuslikke meetmeid.(13) Käesoleval juhul võeti enamik neist meetmetest vastu 9. märtsil 2022. Need ei ole eelotsusetaotluste ega – teadaolevalt – nende aluseks oleva riigisisese kohtuvaidluse ese. Seetõttu ma nende nõuete rakendamist ega selles kontekstis võib-olla vajalikku keskkonnamõju hindamist edaspidi ei käsitle.
48.      Nitraadidirektiivi III lisa punkti 2 kohaselt peab tegevusprogramm siiski eelkõige tagama, et sõnniku hulk, mida põllumajandustootjad igal aastal ühe hektari kohta maale laotavad, sisaldab maksimaalselt 170 kg lämmastikku. Liikmesriigid võivad aga III lisa punkti 2 alapunkti b kohaselt lubada suuremaid koguseid, kui see ei sea ohtu direktiivi eesmärkide saavutamist. Seetõttu lubab Iirimaa – nagu varasemates tegevusprogrammides – ka viiendas nitraadiprogrammis kõigil põllumajandustootjatel teatud tingimustel laotada igal aastal ühe hektari kohta sõnnikukoguse, mis sisaldab kuni 250 kg lämmastikku. Aimult see õigusnorm, mis võeti vastu alles 28. juulil 2022, on käesolevate eelotsusetaotluste ese.
49.      Sellise erandi kooskõla direktiivi eesmärkidega peavad liikmesriigid nitraadidirektiivi III lisa punkti 2 alapunkti b kohaselt komisjonile põhjendama. Komisjon kontrollib selle põhjendatust ja otsustab suurema lämmastikukoguse lubamise üle.
50.      Lisaks ei ole nitraadidirektiivis sätestatud, et täiendavalt tuleks hinnata põllumajandusmaal suurema lämmastikukoguse kasutamise keskkonnamõju. Mõlema eelotsusetaotluse eesmärk on aga selgitada, kas ja millises ulatuses on selline hindamine elupaikade direktiivi, veepoliitika raamdirektiivi ja KSH direktiivi alusel vajalik.
51.      Nimelt kohustab veepoliitika raamdirektiiv liikmesriike hindama suurema lämmastikukoguse põllumajandusmaal kasutamise mõju veekogudele (vt selle kohta allpool jaotis A). Kuigi seejuures tuleb hinnata ka mõju põhjaveele,(14) piirdun oma selgitustes pinnaveega, sest ainult seda puudutavad High Courti (kõrge kohus) küsimused.
52.      Hindamiskohustus veepoliitika raamdirektiivi kohaselt hõlmab ka olulist mõju Natura 2000 aladele, kuid hindamistingimused tulenevad elupaikade direktiivist (vt selle kohta allpool jaotis B). Lisanõuded seoses keskkonnamõju hindamisega ja üldsuse kaasamisega tulenevad KSH direktiivist (vt selle kohta allpool jaotis C). Lõpuks tuleb käsitleda küsimust, kas muude küsimuste kontrollimisel võib-olla tuvastatavad liidu õiguse rikkumised seoses loaga kasutada suuremaid lämmastikukoguseid seavad komisjoni poolt selle loa kohta tehtud otsuse kehtivuse kahtluse alla (vt selle kohta allpool jaotis D). Lisaks tuleb esitada mõned märkused selle kohta, kas eelotsusetaotluse esitanud kohus võib jätta kehtima tegevusprogrammi tagajärjed, juhul kui ta tuvastab, et Iirimaa on selle tervikuna või vähemalt osaliselt vastu võtnud nimetatud sätteid rikkudes (vt selle kohta allpool jaotis E).
A.      Hindamine veepoliitika raamdirektiivi alusel
53.      Ehkki kohtuasjas C‑531/24 esitatud kõik kuus esimest küsimust mainivad veepoliitika raamdirektiivi, on siiski eelkõige kolmanda, neljanda, viienda ja kuuenda küsimuse eesmärk selgitada, kas Iirimaa võis vastu võtta tegevusprogrammi ja eelkõige lubada põllumajandusmaal suurema lämmastikukoguse kasutamist veepoliitika raamdirektiivi alusel.
54.      Neljanda küsimusega soovib High Court (kõrge kohus) teada, kas veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 lõikega 1 on vastuolus tegevusprogrammi vastuvõtmine, kui ettenähtud kaitsemeetmed ei ole piisavad, et tagada pinnavee hea seisund artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkti ii kohaselt.
55.      See küsimus on siiski hüpoteetiline ja seetõttu vastuvõetamatu. Esineb küll pidepunkte selle kohta, et ettenähtud kaitsemeetmete kontrollimine võib viia järelduseni, et tegevusprogramm rikub veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 punkti a alapunktis ii sätestatud kohustust parandada pinnaveekogude seisundit.(15) Eelotsusetaotlusest ja eelkõige High Courti (kõrge kohus) kaalutlustest kolmanda küsimuse kohta nähtub aga, et tegevusprogrammi mõju artikli 4 eesmärkidele ei ole usaldusväärselt kontrollitud ja igal juhul ei ole selle kohta antud sõnaselget hinnangut.(16) Selle tulemusel on ka viies küsimus osalt hüpoteetiline, kuna see on seotud neljanda küsimusega.
56.      Vastuvõetavad on seevastu kolmas ja kuues küsimus, mis puudutavad seda, kas luba kasutada suuremaid lämmastikukoguseid tuleb hinnata sellest seisukohast, kas see on kooskõlas veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 eesmärkidega, ning viies küsimus osas, milles see on seotud kolmanda küsimusega.
57.      Selgitan seetõttu järgnevalt kõigepealt nitraadidirektiivi kohase tegevusprogrammi rolli veepoliitika raamdirektiivi rakendamisel ja seejärel uurin sellest tulenevaid hindamiskohustusi seoses loaga kasutada suuremaid lämmastikukoguseid. Lõpuks tuleb käsitleda seda, milline tähendus on asjaolul, et komisjon on selle loa heaks kiitnud.
1.      Nitraadidirektiivi kohane tegevusprogramm veepoliitika raamdirektiivi õigusraamistikus
58.      Veepoliitika raamdirektiivi artikli 1 lõike 1 punkti a kohaselt on selle direktiivi eesmärk kehtestada eelkõige maismaa pinnavee kaitse raamistik. See raamistik hoiab ära veeökosüsteemide ning otseselt veeökosüsteemidest sõltuvate maismaaökosüsteemide seisundi halvenemise ning parandab nende seisundit.(17)
59.      Seetõttu on veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 punktiga a kehtestatud kaks eraldiseisvat, kuid olemuslikult seotud kohustust. Esiteks peavad liikmesriigid artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkti i kohaselt rakendama vajalikke meetmeid, et ära hoida kõigi pinnaveekogude seisundi halvenemine (halvenemise ärahoidmise kohustus). Teiseks kaitsevad, parandavad ja taastavad liikmesriigid vastavalt artikli 4 lõike 1 punkti a alapunktile ii kõiki pinnaveekogusid eesmärgiga saavutada nende „hea seisund“ hiljemalt 2015. aasta lõpuks (parandamiskohustus).(18) Artikli 4 lõikega 4 lubatakse liikmesriikidel siiski artikli 4 lõikes 1 osutatud tähtaega kuni 2027. aastani edasi lükata.
60.      Iiri EPA andmetel eeldab pinnaveekogude hea ökoloogiline seisund veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 tähenduses, et nende nitraadisisaldus on väiksem kui 8 mg/l NO3.(19) Nitraadidirektiivis sätestatud piirnorm 50 mg/l NO3 on seevastu tunduvalt suurem. Seejuures on vastavalt I lisa A‑osa punktile 1 koostoimes vahepeal kehtetuks tunnistatud direktiiviga 75/440/EMÜ(20) tegemist piirnormiga vee puhul, millest saadakse joogivett, mille suhtes kohaldatakse joogiveedirektiivi alusel sama piirnormi.(21) See erinevus näitab, et teatud elupaigad ja liigid on nitraatide suhtes palju tundlikumad kui inimesed.(22)
61.      Ehkki nitraadidirektiiv kehtestab seega tunduvalt kõrgema nitraatide piirnormi, kui on – võimalik et – veepoliitika raamdirektiivi kohaselt nõutav, on nitraadidirektiivi alusel vastu võetud tegevusprogrammid veepoliitika raamdirektiivi raames olulised. Seda seetõttu, et iga liikmesriik peab artikli 11 lõike 1 kohaselt kehtestama meetmeprogrammi, et saavutada artikliga 4 kehtestatud eesmärgid. Veepoliitika raamdirektiivi artikli 11 lõike 2 ja lõike 3 punkti a, artikli 10 ning VI lisa A‑osa punkti ix kohaselt kuulub nitraadidirektiivi rakendamine meetmeprogrammidesse lisatavate „põhimeetmete“ hulka. Seetõttu on tegevusprogrammid osa sellest meetmeprogrammist.
2.      Nitraadidirektiivi alusel käivitatud tegevusprogrammide läbivaatamine veepoliitika raamdirektiivi raames
62.      Kuna nitraadidirektiivi kohane tegevusprogramm on osa veepoliitika raamdirektiivi meetmeprogrammist, tuleb tegevusprogrammi meetmeid ja eelkõige nende alusel antud luba kasutada põllumajandusmaal lämmastikku, hinnata selle suhtes, kas need on kooskõlas veepoliitika raamdirektiivi artiklis 4 sätestatud eesmärkidega. Eelkõige artikli 4 lõike 1 punktis a nimetatud kohustus hoida ära pinnaveekogude seisundi halvenemine on selle direktiivi rakendamise igas etapis siduv ja seda kohaldatakse kõikidele sellistele „tüüpidele“ ja seisunditele,(23) nagu komisjon õigesti rõhutab. Parandamiskohustuse puhul ei ole see teistmoodi.
63.      Nagu ICMSA ja Iirimaa õigesti märgivad, ei ole seejuures tegemist tegevusprogrammi või suuremate lämmastikukoguste lubamise eraldiseisva hindamisega. Pigem tuleb neid meetmeprogrammi osadena hinnata tervikuna. Sellegipoolest tuleb tegevusprogrammi ja eelkõige loa mõju veepoliitika raamdirektiivi artiklis 4 sätestatud eesmärkidele selle hindamise puhul täiel määral arvesse võtta. Seetõttu peab olema selge, milline mõju on suuremate lämmastikukoguste lubamisel ning kuidas on hindamise käigus selle tulemuseni jõutud.
64.      Vajadus võtta arvesse põllumajandusmaal lämmastiku kasutamist tuleneb muu hulgas neist andmetest, mida liikmesriigid peavad veepoliitika raamdirektiivi artiklite 5 ja 8 ning II, V ja VIII lisa kohaselt kindlaks tegema ning artikli 11 lõigete 1 ja 5 kohaselt meetmeprogrammi koostamisel arvesse võtma.
65.      Veepoliitika raamdirektiivi artikli 11 lõikes 1 on sõnaselgelt sätestatud, et meetmeprogrammi kehtestamisel võetakse arvesse artikli 5 alusel nõutavate analüüside tulemusi. Need analüüsid hõlmavad II lisa punkti 1.4 kohaselt muu hulgas olulist reostust hajureostusallikatest, mis pärinevad põllumajandusrajatistest ja tegevustest. II lisa punktis 1.4 on sellega seoses viidatud teabele, mida tuleb nitraadidirektiivi alusel koguda, seega eelkõige teabele lämmastikukoguste kohta, ning ainetele, mis on loetletud veepoliitika raamdirektiivi VIII lisas, kus nitraat on ainena, mis soodustab eutrofeerumist, veel(24) punktis 11 märgitud.
66.      Kui seejuures tehakse kindlaks veekogud, mille puhul esineb oht, et need ei vasta keskkonnakvaliteedialastele eesmärkidele, peavad liikmesriigid II lisa punkti 1.5 kolmanda lõigu kohaselt optimeerima artikli 11 alusel nõutavate meetmeprogrammide väljatöötamist.
67.      Lisaks nõuab veepoliitika raamdirektiivi artikli 11 lõige 5, et tegevusprogrammi tuleb kohandada, kui seireandmed näitavad, et artikli 4 alusel seatud eesmärke tõenäoliselt ei saavutata. Sellisel juhul tagab liikmesriik eelkõige, et selle põhjusi uuritakse, asjaomaseid lube kontrollitakse ja vajaduse korral vaadatakse nad läbi, ning tehakse kindlaks vajalikud lisameetmed. Seire üksikasjad on kindlaks määratud artiklis 8 ja V lisas. V lisa punktis 1.3.3 on eelkõige kindlaks määratud sellise seire korraldus, millega tehakse kindlaks põhjused, miks ei suudeta keskkonnaalaseid eesmärke saavutada, et selle alusel koostada meetmeprogramm artikli 11 alusel.
68.      Nitraadidirektiivi alusel käivitatud tegevusprogrammi raames võib liikmesriik järelikult lubada põllumajandusmaal suurema lämmastikukoguse kasutamist alles pärast seda, kui ta on muu hulgas veepoliitika raamdirektiivi artiklite 5 ja 8 alusel hinnanud ja kindlaks teinud, et sellega ei rikuta direktiivi artiklis 4 sätestatud eesmärke.
69.      Võib ette kujutada, et suuremate lämmastikukoguste lubamise hindamist saab vähendada sellega, et luuakse tõhus süsteem veepoliitika raamdirektiivi artiklis 4 sätestatud eesmärkide tagamiseks, kui erinevad põllumajandustootjad seda luba kasutavad. Põhimõtteliselt peab see süsteem tagama, et need tootjad koos laotavad maale ainult nii palju lämmastikku, et kõiki muid lämmastikukoguseid arvestades pinnaveekogude seisund ei halvene ja nende hea seisundi saavutamist ei takistata. Kohtuasjas C‑531/24 esitatud viies küsimus põhineb aga järeldusel, et selline süsteem puudub. Järelikult seadis loa andmine tingimuseks täieliku kontrolli.
70.      Juhul kui liikmesriik teeb kindlaks, et suurema lämmastikukoguse maale laotamine ei ole kooskõlas veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 kohase halvenemise keelu või seisundi parandamise nõudega, ei tähenda see veel tingimata, et selline kasutamine oleks keelatud. Pigem võiks seda lubada, kui üks artiklis 4 samuti sätestatud eranditest oleks kohaldatav.(25)
71.      Iirimaa väide, et veepoliitika raamdirektiivi artiklis 4 sätestatud eesmärke ei ole üksnes tegevusprogrammiga võimalik saavutada, ei ole selle järeldusega vastuolus. On ilmne, et artiklis sätestatud 4 eesmärkide saavutamiseks on vaja ka muid meetmeprogrammi osi. Samuti on mõeldav, et liiga suurte lämmastikukoguste puhul meetmeprogrammi raames tuleb esmajärjekorras vähendada muudest allikatest pärinevat reostust. Sellegipoolest peab liikmesriik meetmeprogrammi üldise hindamise raames tagama, et kõigi kavandatud meetmete tulemusena kasutatakse põllumajandusmaal ainult nii palju nitraate, et artiklis 4 sätestatud eesmärgid on täidetud. See seab omakorda eelkõige tingimuseks, et põllumajandusmaal suurema lämmastikukoguse kasutamise loa mõju tuleb nitraadidirektiivi alusel käivitatud tegevusprogrammi raames kindlaks teha ja arvesse võtta.
3.      Komisjoni tehtud erand
72.      On tõsi, et komisjon kiitis rakendusotsusega (EL) 2022/696 heaks suurema lämmastikukoguse põllumajandusmaal kasutamise lubamise ja on põhjenduses 17 märkinud, et asjaomane erand on kooskõlas veepoliitika raamdirektiivi eesmärkidega selles otsuses sätestatud tingimustel. See ei muuda siiski liikmesriigi hindamiskohustust ega vii ka automaatselt selleni, et heakskiidetud meetmed on veepoliitika raamdirektiiviga kooskõlas.
73.      Veepoliitika raamdirektiivis ei ole ühtegi pidepunkti selle kohta, et komisjon võiks heaks kiita erandi direktiivi eesmärkidest. Erandi tegemise võimalused on ammendavalt kindlaks määratud artiklis 4 ja selle eest vastutavad liikmesriigid. Komisjon saab nende sätete täitmist üksnes kontrollida ja vajaduse korral algatada rikkumismenetluse.
74.      Samuti ei saa nitraadidirektiivi ja eelkõige selles ette nähtud võimalust lubada suuremate lämmastikukoguste kasutamist käsitada erandina veepoliitika raamdirektiivi artiklis 4 sätestatud eesmärkidest. Ehkki nitraadidirektiivi tõlgendamine selliselt, et see on lex specialis veepoliitika raamdirektiivi suhtes, oleks metoodiliselt mõeldav, on viimati nimetatud direktiivis selle artikli 1 punkti c kohaselt eesmärgiks seatud veekeskkonna tugevdatud kaitse ja parandamine. Pealegi tuleb artikli 4 lõike 2 kohaselt kohaldada kõige rangemat eesmärki. See väljendub ka selles, et pinnaveekogude hea seisundi saavutamine eeldab Iirimaa EPA hinnangul tunduvalt madalamat nitraatide piirnormi, kui on kindlaks määratud nitraadidirektiivis.(26) Seda veepoliitika raamdirektiivi ambitsioonikat eesmärki ei oleks võimalik saavutada, kui veepoliitika teatud valdkondades kohaldataks jätkuvalt varasemaid, vähem ambitsioonikaid eesmärke.
75.      Seetõttu sisaldab veepoliitika raamdirektiiv kui lexposteriori rangemaid nõudeid, millele peavad vastama ka varem vastu võetud nitraadidirektiivil põhinevad meetmed.
76.      Siinkohal võib jääda lahtiseks, kas komisjoni kontrollipädevus nitraadidirektiivi III lisa punkti 2 alapunkti b puhul hõlmab veepoliitika raamdirektiivi rangemaid nõudeid või on see piiratud nitraadidirektiivis sätestatud tingimustega. Seda seetõttu, et see kontroll piirdub liikmesriigi esitatud põhjenduse kontrollimisega. Omaenda uurimisvolitusi ega uurimisvahendeid komisjonil seevastu ei ole. Kui komisjon kontrollib selles menetluses veepoliitika raamdirektiivi eesmärkide täitmist, peab liikmesriik seetõttu olema põhjenduses välja toonud asjaolu, et need eesmärgid on täidetud, ja järelikult seda kõigepealt ise kontrollinud.
77.      Sel põhjusel sisaldab rakendusotsuse (EL) 2022/696 põhjendus 17 üksnes komisjoni hinnangut loale kasutada suuremat lämmastikukogust. Rakendusotsusega ei saa siiski siduvalt kindlaks määrata, et see luba on veepoliitika raamdirektiiviga kooskõlas.
4.      Vahekokkuvõte
78.      Seega tuleb tõdeda, et liikmesriik võib nitraadidirektiivi artikli 5 alusel käivitatud tegevusprogrammi raames lubada põllumajandusmaal suurema lämmastikukoguse kasutamist alles pärast seda, kui ta on muu hulgas veepoliitika raamdirektiivi artiklite 5 ja 8 alusel hinnanud ja kindlaks teinud, et sellega ei rikuta selle direktiivi artiklis 4 püstitatud eesmärke. Sellist hindamist ei ole vaja läbi viia, kui on tagatud kontroll selle võimaluse kasutamise üle üksikute tootjate poolt. Juhul kui liikmesriik teeb kindlaks, et põllumajandusmaal suurema lämmastikukoguse kasutamine ei ole kooskõlas halvenemise keelu või seisundi parandamise nõudega artikli 4 lõike 1 kohaselt, on artiklis 4 seatud eesmärgid tagatud üksnes juhul, kui üks seal samuti ette nähtud eranditest on kohaldatav.
B.      Natura 2000 aladele avaldatava mõju hindamine
79.      Veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 lõikes 1 seatud eesmärgid ei piirdu siiski halvenemise keelu ja seisundi parandamise nõudega vastavalt punktile a Nagu komisjon rõhutab, peavad liikmesriigid hoopis artikli 4 lõike 1 punkti c kohaselt sama ajavahemiku jooksul, seega hiljemalt 2027. aastaks,(27) ka kaitsealade puhul tagama kõigi normide ja eesmärkide täitmise. See kehtib artikli 6 ja IV lisa punkti 1 alapunkti v kohaselt eelkõige Natura 2000 alade suhtes, kus vee seisundi säilitamine või parandamine on oluline tegur alade kaitsel.(28)
80.      Selles seisneb veel üks eesmärk, mida veepoliitika raamdirektiivi artikli 11 alusel kehtestatud meetmeprogrammid ja seega ka nitraadidirektiivi alusel käivitatud tegevusprogrammid peavad saavutama.(29) Seega peavad liikmesriigid enne tegevusprogrammi kindlaksmääramist hindama ka selle mõju Natura 2000 aladele.
81.      Selle hindamise kriteeriumid tulenevad elupaikade direktiivi artikli 6 lõikest 3. Seega tuleb kõigepealt uurida, kas luba kasutada suuremat lämmastikukogust nitraadidirektiivi alusel käivitatud tegevusprogrammi raames tuleb hinnata selle sätte alusel. Seejärel tuleb täpsustada selle hindamise eset. Järelikult puudutavad kohtuasjas C‑531/24 esitatud kaks esimest eelotsuse küsimust loa hindamist seoses tagajärgedega ala suhtes elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 kohaselt. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas hindamine võib piirduda tegevusprogrammis kehtestatud kaitsemeetmetega või peab see pigem hõlmama mõju, mida põhjustavad selle programmi alusel lubatud põllumajandustegevusest pärinevad nitraadid. Kui hindamine võib põhimõtteliselt piirduda kavandatud kaitsemeetmetega, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus lisaks teada, kas seda tulemust muudab asjaolu, kui nimetatud põllumajandustegevust ei hinnata praktikas ka üksikute põllumajandustootjate tasandil seoses tagajärgedega, mida see ala kaitse-eesmärkidele avaldab.
82.      Kuna pooled vaidlevad selle üle, kas üleüldse tuleb hinnata tegevusprogrammi tagajärgi ala kaitse-eesmärkidele elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 alusel, käsitlen esmalt seda küsimust (vt selle kohta allpool jaotis 1) ja seejärel asjaomase hindamise eset (vt selle kohta allpool jaotis 2).
1.      Kohustus hinnata alale avaldatavaid tagajärgi
83.      Artikli 6 lõike 3 teise lause kohaselt annavad pädevad riigisisesed asutused kavale või projektile nõusoleku lähtudes kava või projekti tagajärgede hindamise järeldustest ning silmas pidades artikli 6 lõikes 4 kehtestatud erandit, alles pärast seda, kui nad on kindlaks teinud, et see ei avalda Natura 2000 ala terviklikkusele negatiivset mõju.
Sel eesmärgil on artikli 6 lõike 3 esimeses lauses sätestatud, et iga kava või projekti, mis ei ole otseselt seotud kaitseala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt avaldab alale olulist mõju eraldi või koos muude kavade või projektidega, tuleb asjakohaselt hinnata seoses tagajärgedega, mida see ala kaitse-eesmärkidele avaldab.
84.      Luba kasutada suuremat lämmastikukogust nitraadidirektiivi alusel käivitatud tegevusprogrammi raames ei ole otseselt seotud Natura 2000 alade kaitsekorraldusega ega ole selleks vajalik.
85.      Luba ei kujuta endast aga nõusoleku andmist projektile elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 tähenduses. See annab üksnes suurele hulgale põllumajandustootjatele võimaluse kasutada suuremat lämmastikukogust. Äärmisel juhul võib selle võimaluse kasutamist teatud tootjate poolt pidada projektiks.(30)
86.      Tegevusprogrammis antud luba võib endast siiski kujutada kava elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 tähenduses.
87.      Kuna direktiivis ei ole mõistet „kava“ määratletud, on küll loogiline mõelda liikmesriigi konkreetsetele õigusnormidele, kuid kuna neile ei ole viidatud, on ka siinkohal tegemist liidu õiguse mõistega, mida tuleb tõlgendada autonoomselt.(31)
88.      Elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 erinevad keeleversioonid võimaldavad teoreetiliselt anda mõistele „kava“ rohkem või vähem erinevaid tähendusi. Nii võib see prantsuse keeles tähistada ka tasast pinda ja sageli peetakse selle all silmas teatud graafilisi kujutisi.
89.      Direktiivi ülesehitust arvestades tuleb mõistet „kava“ mõista siiski selle sõna abstraktsemas tähenduses nii, et selles on määratletud teatud eesmärgid ja kirjeldatud, kuidas neid saavutada. Selline tõlgendus võimaldab põhimõtteliselt elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 esimese lause kohaselt hinnata kava tagajärgi Natura 2000 ala kaitse-eesmärkidele, või anda sellele asutusena artikli 6 lõike 3 teise lause alusel nõusolek.
90.      Ehkki mõistel „kava“ on sellele vastavalt väga lai tähendus, võimaldab see just seetõttu saavutada elupaikade direktiivi artikli 6 lõikes 3 seatud eesmärgi. Seda seetõttu, et see säte võimaldab tõhusalt vältida kavade või projektide poolt Natura 2000 aladele avaldatavat negatiivset mõju.(32) Seda eesmärki ei oleks võimalik saavutada, kui mõistet „kava“ (või ka mõistet „projekt“) tõlgendataks nii, et teatud – inimese vastutusalasse jäävaid – negatiivseid mõjusid ei tuleks üldse hinnata. See eesmärk väljendub ka asjaolus, et enamik selle sätte algseid keeleversioone hõlmab „kõiki“(33) kavu ja projekte. Selge vahetegemine mõistete „kava“ ja „projekt“ vahel ei ole seevastu vähemalt elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 kohaldamiseks vajalik, kuna mõlema mõistega on seotud samad õiguslikud tagajärjed.
91.      Sellele vastavalt on üldine luba, mille alusel võivad põllumajandustootjad kasutada suuremaid lämmastikukoguseid, kava elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 tähenduses, kuna selles on eesmärgiks seatud sellise praktika võimaldamine ja selle eesmärgi saavutamise vahendina vastava loa andmine.
92.      Mõiste „kava“ lai tõlgendus ei tähenda siiski, et tingimata tuleb hinnata kõiki meetmeid, mis sisaldavad eesmärke ning nende saavutamise viise, seoses nende tagajärgedega alale. Hindamiskohustuse piirangud tulenevad pigem vajadusest teha piisavalt selgelt kindlaks ala suhtes esinev oht ning sellest, et kava või projekti tagajärgi tuleb hinnata asjakohaselt.
93.      Esiteks nõuab elupaikade direktiivi artikli 6 lõige 3 kava või projekti poolt alale avaldavate tagajärgede hindamist üksnes siis, kui meede võib avaldada Natura 2000 alale olulist mõju, mida Euroopa Kohus mõistab nii, et on olemas asjaomase ala olulise mõjutamise võimalus või oht.(34) Eelkõige ettevaatuspõhimõtet arvesse võttes esineb selline oht siis, kui objektiivsete asjaolude põhjal ei saa välistada, et asjaomasel kaval või projektil võib olla mõju kõnealuse ala kaitse-eesmärkidele.(35) Ohtu hinnates tuleb eelkõige arvesse võtta sellise kava või projektiga hõlmatud ala eriomaseid keskkonnatunnuseid ja -tingimusi.(36) Seetõttu nõudis Euroopa Kohus, et teatud maakasutuse kavu hinnataks Ühendkuningriigi õiguse alusel, kuna need võivad oluliselt mõjutada projektidele loa andmist ja seeläbi ka asjaomaseid kaitsealasid.(37)
94.      Põllumajanduslikust väetamisest tulenev liigne lämmastiksaaste võib avaldada Natura 2000 alale olulist mõju.(38) Seejuures on määrava tähtsusega eelkõige eri elupaigatüüpide loodusteaduslikult põhjendatud saastepiirid, nn critical loads.(39) Komisjon toob näiteks turba- ja märgalade elupaigad ning ebapärlikarbi (Margaritiferamargaritifera), mis reageerivad nitraadile väga tundlikult juba tunduvalt allpool nitraadidirektiivis sätestatud piirnormi (50 mg/l). Kui põllumajandustootjad võivad Natura 2000 aladel või nende ümbruses laotada oma maale suurema lämmastikukoguse, on järelikult olemas selliste alade olulise mõjutamise tõenäosus või oht.
95.      Teiseks saab keskkonnamõju asjakohaselt hinnata ainult siis, kui Natura 2000 aladele avaldatavat negatiivset mõju saab juba piisavalt selgelt kindlaks teha. Hinnata ei saa meetmete, mis tekitavad küll negatiivse mõju abstraktse ohu kaitsealadele, kuid ei võimalda veel kindlaks teha teatud mõju konkreetsetele aladele, tagajärgi Natura 2000 alade kaitse-eesmärkidele. Seetõttu otsustas Euroopa Kohus Itaalia vastu algatatud menetluses, et kavade puhul peab olema tegemist enama kui pelgalt esialgsetete halduslike aruteludega ja kavad peavad olema piisavalt täpsed, et nende keskkonnamõju hindamine oleks nõutav.(40)
96.      Luba kasutada suuremat lämmastikukogust ei vii veel tingimata selleni, et konkreetsele Natura 2000 alale avaldab liigne lämmastiksaaste negatiivset mõju. Sellise negatiivse mõju ohtu saab kindlaks teha alles siis, kui on teada, millised põllumajandustootjad loa alusel avanevat võimalust kasutavad.
97.      See ei tähenda siiski, et loa hindamine seoses tagajärgedega, mida see ala suhtes avaldab, ei ole võimalik. Pigem võib eeldada, et kõik põllumajandustootjad kasutavad neile loa alusel avaneva võimaluse täielikult ära, ja selle eelduse alusel saab kontrollida, kas sellega avaldatakse Natura 2000 aladele negatiivset mõju.
98.      Kuna selline hindamine on küll võimalik, kuid väga töömahukas, on kolmandaks oluline tähtsus piirangul, mille kohaselt peab keskkonnamõju hindamine olema „asjakohane“. Seda hindamise iseloomustust ei leidu küll elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 kõigis algsetes keeleversioonides,(41) kuid see on igal juhul järjekindlalt esitatud direktiivi põhjenduses 10.
99.      Seega ei ole asjakohane teatud küsimusi käsitleda mitmeetapilistes loamenetlustes mitu korda, samas kui selliste alade olulise mõjutamise oht või tõenäosus jääb eri etappides samaks.(42) Asjakohane on aga hinnata võimalikult kiiresti, et kõiki võimalikke negatiivseid mõjusid oleks võimalik täielikult arvesse võtta.(43) Eelkõige tuleb vältida seda, et juba varajases kavandamisetapis tehakse otsus, et projekti läbiviimine halvendab keskkonnaseisundit, ja seda otsust ei saa hiljem enam muuta.(44)
100. Käesoleval juhul ei näi esmapilgul asjakohane eeldada, et kõik põllumajandustootjad kasutavad võimalust laotada pinnale suuremaid lämmastikukoguseid, ning viia selle eelduse alusel läbi keskkonnamõju hindamine. Selline hindamine oleks väga töömahukas ega oleks loa kasutamisel saadud seniste kogemuste põhjal ka vajalik. Seda seetõttu, et eelotsusetaotluse kohaselt kasutavad erandit tegelikult „ainult“ ligikaudu 6500 põllumajandustootjat enam kui 130 000‑st.
101. Ainuüksi võimalus kasutada suuremat lämmastikukogust ei kujuta endast veel otsust, mida ei saa hilisemal keskkonnamõju hindamisel enam kahtluse alla seada. Pigem piisaks üksnes nende tootjate eelkontrollist, kes soovivad maale laotada rohkem lämmastikku, et hinnata, kas on olemas Natura 2000 alade olulise mõjutamise tõenäosus või oht. Kui seda ei saa eelkõige tõenäoliselt mõjutatavate Natura 2000 alade geograafiliste tingimuste ja kaitse-eesmärkide tõttu välistada, tuleb korraldada täielik hindamine, mis võib viia selleni, et pädevad asutused peavad erandi tegemisest keelduma.
102. Lämmastiku põllumajandusmaal kasutamise kumulatiivse mõju tõttu(45) on siiski vaja tervikuna hinnata tootjaid, kelle poolt lämmastiku keskkonda viimine võib põhjustada lämmastiksaastet konkreetsel Natura 2000 alal. Muidu oleks põhjust karta, et esimesena kontrollitud tootjad kasutavad ära kogu lubatud lämmastikukoguse ja hiljem kontrollitud tootjad jäävad sellest võimalusest ilma. Samuti võidaks paralleelsete, kuid eraldiseisvate kontrollide korral lubada liiga palju lämmastikku.
103. On võimalik, et kui Iirimaa esimest korda lubas elupaikade direktiivi ülevõtmisel suuremate lämmastikukoguste kasutamist, siis lähtus ta sellest, et sellist kontrolli tuleb teha vaid üksikute tootjate puhul. Varasemate tegevusprogrammide raames saadud kogemused ei võimalda enam sellest eeldusest lähtuda. Seda seetõttu, et eelotsusetaotluses esitatud andmete kohaselt ei ole olukorda, kus põllumajandusmaal kasutavad suuremaid lämmastikukoguseid üksikud põllumajandustootjad, veel kunagi hinnatud artikli 6 lõike 3 alusel. Ka Iiri viies tegevusprogramm ei sisalda ühtegi viidet sellele, et seda sätet või Iiri rakendussätteid tuleb suuremate lämmastikukoguste pinnale laotamisel järgida. Sellele vastavalt tunnistas Iirimaa kohtuistungil, et seni ei toimu hindamist tootjate tasandil, ning teatas, et pädevad asutused töötavad selle nimel, et edaspidi tagada artikli 6 lõike 3 järgimine.
104. Niikaua kui Iirimaa ametiasutused ei ole võtnud vastavaid meetmeid, laotavad põllumajandustootjad siiski tegevusprogrammis antud loa alusel suuremaid lämmastikukoguseid. Ja kuna seda ei ole individuaalselt ega gruppide kaupa hinnatud, jäävad püsima teaduslikult põhjendatud kahtlused selle suhtes, kas on välistatud, et suurema lämmastikukoguse laotamise tõttu ei avaldata Natura 2000 aladele negatiivset mõju lämmastiksaaste tõttu.
105. Seega ei või seda õigusnormi, mis sellist sõnnikulaotamist lubab, vastu võtta ilma, et hinnataks selle tagajärgi asjaomase ala suhtes elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 alusel.
106. Iirimaa rõhutab küll õigesti, et ma olen juba väljendanud seisukohta, et nitraadidirektiivist ei tulene, et tegevusprogramm mõjutab tingimata loa andmist kaitsealadele olulist mõju avaldada võivatele projektidele.(46) See kaalutlus põhines siiski ilmselgelt samuti – käesoleval juhul eelotsusetaotluses ümber lükatud – eeldusel, et liikmesriigi pädevad asutused hindavad tegevusprogrammiga hõlmatud meetmeid igal üksikjuhul eraldi elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 alusel.
107. Pealegi erineb tegevusprogramm, mis üksnes rakendab nitraadidirektiivi nõudeid – näiteks nii, et selles määratakse kindlaks selles ette nähtud maksimaalse lämmastikukogus, mida võib pinnale laotada –, erandist, mis lubab kasutada suuremat lämmastikukogust. Esimene kujutab endast negatiivse keskkonnamõju õiguslikku piiramist. Viimane lubab võtta meetmeid, millel on suurem negatiivne keskkonnamõju, kui on seadusega ette nähtud.
108. Ainult täielikkuse huvides olgu märgitud, et ka lämmastiku pinnale laotamine nitraadidirektiivis ette nähtud maksimaalses koguses võib igal üksikjuhul eraldi nõuda selle keskkonnamõju hindamist. Seda seetõttu, et maksimaalset kogust ei määratud kindlaks kaitsealadel esinevate elupaigatüüpide ja liikide tunduvalt madalamate saastepiiride alusel.(47) Kui need piirid ületatakse, esineb Natura 2000 alade olulise mõjutamise oht.
2.      Alale avaldatavate tagajärgede hindamise ese
109. Elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 teise lause kohaselt võivad pädevad siseriiklikud asutused anda kavale, käesoleval juhul tegevusprogrammile, nõusoleku alles pärast seda, kui nad on kava või projekt tagajärgede hindamise järelduste alusel kindlaks teinud, et see ei avalda Natura 2000 alade terviklikkusele negatiivset mõju. Selle järelduse võivad nad väljakujunenud kohtupraktika kohaselt teha üksnes siis, kui teaduslikust seisukohast ei ole mingisugust põhjendatud kahtlust tõigas, et selline mõju puudub.(48)
110. Keskkonnamõju hindamine ei tohi seetõttu sisaldada lünki ja selles peavad olema täielikud, täpsed ja lõplikud seisukohad ning järeldused, mis hajutavad kõik teaduslikult põhjendatud kahtlused asjaomasel kaitsealal kavandatud kavade või projektide mõju kohta.(49) See peab asjaomase valdkonna usaldusväärseimatest teadusandmetest lähtudes tegema kindlaks kõik kava või projekti aspektid, mis eraldi või koos muude kavade või projektidega võivad avaldada mõju asjaomaste kaitsealade kaitse-eesmärkidele.(50)
111. Tegevusprogrammi keskkonnamõju hindamise vajadus põhineb põhjendatud teaduslikel kahtlustel, kas suurema lämmastikukoguse kasutamine ei avalda mõju Natura 2000 aladele lämmastiksaaste tõttu.(51)
112. Seega peab keskkonnamõju hindamise eesmärk olema nende kahtluste hajutamine. Sellega tuleb seega uurida, kas põllumajandusmaal suurema nitraadikoguse kasutamine avaldab mõju Natura 2000 alade kaitse-eesmärkidele.
3.      Vahekokkuvõte
113. Elupaikade direktiivi arvestades tuleb kohtuasjas C‑531/24 esitatud kahele esimesele eelotsuse küsimusele seega vastata nii, et nitraadidirektiivi artikli 5 alusel käivitatud tegevusprogrammi, mis lubab liikmesriigi kõigil põllumajandustootjatel teatud tingimustel kasutada suuremaid nitraadikoguseid, tuleb veepoliitika raamdirektiivi artikli 11 alusel kehtestatud meetmeprogrammi raames ja elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 alusel hinnata lähtudes seisukohast, kas on välistatud igasugune teaduslikult põhjendatud kahtlus selle suhtes, et põllumajandusmaal suurema lämmastikukoguse kasutamine ei avalda Natura 2000 aladele negatiivset mõju. Sellest hindamisest võib siiski loobuda, kui on tagatud, et selle võimaluse kasutamist üksikute tootjate poolt kontrollitakse artikli 6 lõike 3 alusel.
C.      Keskkonnamõju strateegiline hindamine
114. Kohtuasjas C‑531/24 esitatud esimene kuni neljas küsimus ning seitsmes ja kaheksas küsimus ning kohtuasjas C‑895/24 esitatud kaks küsimust puudutavad KSH direktiivi kohaldamist. Kohtuasjas C‑531/24 esitatud esimesed neli küsimust puudutavad lisaks juba tõstatatud küsimustele ka seda, kas tegevusprogrammi raames põllumajandusmaal suurema lämmastikukoguse kasutamise lubamise suhtes tuleb korraldada keskkonnamõju strateegiline hindamine, mis hõlmab muu hulgas mõju Natura 2000 aladele ja veepoliitika raamdirektiivi artiklis 4 püstitatud eesmärkidele (vt selle kohta allpool jaotis 1). Kohtuasjas C‑531/24 esitatud seitsmenda küsimusega soovib High Court (kõrge kohus) teada, kuidas tuleb käsitleda keskkonnamõju järelevalvemeetmeid (vt selle kohta allpool jaotis 2). Kohtuasjas C‑531/24 esitatud kaheksas küsimus ja kohtuasjas C‑895/24 esitatud esimene küsimus puudutavad materiaalseid väärtusi (vt selle kohta allpool jaotis 3). Kohtuasjas C‑895/24 esitatud teine küsimus puudutab alternatiivide kaalumist (vt selle kohta allpool jaotis 4).
1.      Kohtuasjas C‑531/24 esitatud esimene kuni neljas küsimus
115. Kõigepealt tuleb kohtuasjas C‑531/24 esitatud esimesele kuni neljandale küsimusele vastamiseks selgitada, miks on loa puhul kasutada suuremat lämmastikukogust nõutav keskkonnamõju strateegiline hindamine, ning selle raames tuleb uurida ka mõju veepoliitika raamdirektiivi artiklis 4 püstitatud eesmärkidele ja Natura 2000 aladele.
116. Kõnealune luba vastab KSH direktiivi artikli 2 punktis a esitatud määratlusele, kuna selle kiitis heaks Iirimaa valitsus seadusandliku menetluse raames ja see tuli koostada nitraadidirektiivi alusel.
117. Luba on osa nitraadidirektiivi alusel käivitatud tegevusprogrammist, mis tervikuna nõuab keskkonnamõju strateegilist hindamist KSH direktiivi artikli 3 lõike 2 punkti a alusel, sest sellega luuakse raamistik KMH direktiivi alusel koostatud projektidele.(52) Konkreetselt selle loa puhul tuleneb hindamiskohustus ka artikli 3 lõike 2 punktist b, kuna loa andmisel tuleb – nagu juba selgitatud(53) –vähemalt käesoleval juhul,(54) arvestades selle võimalikke mõjusid Natura 2000 aladele, hinnata selle tagajärgi elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 alusel.
118. Keskkonnamõju strateegilise hindamise aruandes piiritletakse, kirjeldatakse ja hinnatakse KSH direktiivi artikli 5 lõike 1 kohaselt eelkõige kava või programmi rakendamisega kaasnevat tõenäolist olulist keskkonnamõju. Selle hulka kuuluvad I lisa punkti d kohaselt kava või programmi seisukohalt asjakohased olemasolevad keskkonnaprobleemid. Need on eelkõige probleemid, mis on seotud keskkonnaalaselt eriti tähtsate piirkondadega, näiteks linnudirektiivi ja elupaikade direktiivi kohaselt nimetatud Natura 2000 aladega. Punkti e kohaselt tuleb lisaks esitada keskkonnakaitse eesmärgid, mis puudutavad kava või programmi, ja kuidas neid eesmärke või muid keskkonnakaalutlusi on selle koostamisel arvesse võetud. Punkti f kohaselt hõlmab esitatav teave ka tõenäoliselt olulist keskkonnamõju, sealhulgas sellistes küsimustes nagu bioloogiline mitmekesisus, loomastik, taimestik ja vesi.
119. Seetõttu pidid juba käsitletud küsimused seoses hindamisega, kas asjaomane kava on kooskõlas veepoliitika raampoliitika artiklis 4 püstitatud eesmärkidega,(55) ja keskkonnamõju hindamine elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 alusel(56) olema keskkonnamõju hindamise aruande esemeks. Juhul kui seda hindamist ei olnud tehtud, oli keskkonnamõju hindamise aruanne puudulik.
120. Keskkonnamõju hindamise aruande alusel tuli kaasata üldsus KSH direktiivi artikli 6 alusel ning artikli 8 kohaselt tuli aruannet ja esitatud seisukohti erandi tegemisel arvestada. Ka need sammud oleksid olnud puudulikud, kui keskkonnamõju hindamise aruanne ei olnud täielik.
121. Kokkuvõttes tuleb tõdeda, et põllumajandustootjatele antud luba kasutada suuremaid lämmastikukoguseid nitraadidirektiivi alusel käivitatud tegevusprogrammi raames nõuab KSH direktiivi alusel keskkonnamõju hindamist, mille käigus piiritletakse, kirjeldatakse ja hinnatakse selle loa mõju veepoliitika raamdirektiivi artiklis 4 seatud eesmärkidele ja Natura 2000 aladele.
2.      Kohtuasjas C‑531/24 esitatud seitsmes küsimus – keskkonnamõju hindamise aruandes määratud järelevalvemeetmed
122. KSH direktiivi artikli 10 lõike 1 kohaselt korraldavad liikmesriigid järelevalve kavade või programmide rakendamisega kaasneva olulise keskkonnamõju üle, selleks et muu hulgas varakult kindlaks määrata ettenägematu kahjulik mõju ning võtta kohaseid heastavaid meetmeid. Kohtuasjas C‑531/24 esitatud seitsmenda küsimusega soovib High Court (kõrge kohus) teada, kas keskkonnamõju hindamise aruanne peab sisaldama kavandatavate järelevalvemeetmete kirjeldust, mis on piisavalt üksikasjalik selleks, et tõendada artikli 10 järgimist (vt selle kohta allpool punkt a), sealhulgas üksikasju selle kohta, kuidas ja millal järelevalvet teostatakse, kuidas selle tulemusi kasutatakse ja kuidas toimitakse võimaliku tuvastatud ettenägematu kahjuliku keskkonnamõju korral.
a)      KSH direktiivi artiklis 10 sätestatud nõuetele vastavate järelevalvemeetmete kirjeldus
123. KSH direktiivi artikli 5 lõike 1 teise lause kohaselt on I lisas osutatud, milline teave tuleb keskkonnamõju hindamise aruandes esitada. See teave hõlmab I lisa punkti i kohaselt vastavalt artiklile 10 kavandatavate järelevalvemeetmete kirjeldust.
124. Kuna KSH direktiivi I lisa punkt i nõuab üksnes kavandatavate järelevalvemeetmete kirjeldust, võib eeldada, et keskkonnamõju hindamise aruanne ei pea sellekohast teavet sisaldama, kui meetmeid ei ole (veel) kavandatud.
125. Iirimaa rõhutab siiski õigesti, et vastavalt artikli 5 lõigetele 2 ja 3 tuleb esitada KSH direktiivi I lisas nimetatud teave. Artikli 5 lõike 2 kohaselt sisaldab keskkonnamõju hindamise aruanne põhjendatult nõutavat teavet. Selles peab seejuures olema arvesse võetud olemasolevaid teadmisi ja hindamismeetodeid, kava või programmi sisu ja üksikasjalikkust, otsustuse tegemise etappi ja mil määral saab mitmekordse hindamise vältimiseks teatud küsimusi täpsemalt hinnata otsustamise erinevatel tasanditel.
126. Seetõttu tuleb Iirimaaga nõustuda, et liikmesriikidel on teatud kaalutlusõigus küsimuses, millist teavet nad keskkonnamõju hindamise aruandes järelevalvemeetmete kohta esitavad.
127. KSH direktiivi artikli 5 lõikes 2 on siiski ühtlasi märgitud selle kaalutlusõiguse piirid, mille kontrollimine on liikmesriigi kohtute ülesanne.(57) Aruanne ei pea nimelt sisaldada rohkem kui teavet kui see, mida võib põhjendatult  nõuda, kuid see ei või sisaldada ka vähem teavet.
128. Siiski võib (ja tuleb) põhjendatult nõuda, et keskkonnamõju hindamise aruanne esitataks alles pärast seda, kui pädevad asutused on kavandanud vajalikud meetmed KSH direktiivi artikli 10 järgimiseks. Seda seetõttu, et artikli 9 lõike 1 punktis c on sätestatud, et kava või programmi vastuvõtmisel võetakse järelevalvemeetmed vastavalt artiklile 10. Seetõttu põhineb I lisa punkt i eeldusel, et sellised meetmed on kavandatud, ja selles on sätestatud selle teabe esitamine, kuigi rangelt võttes ei ole seejuures tegemist keskkonnamõju piiritlemise, kirjeldamise või hindamisega.
129. Käsitletava tegevusprogrammi ja põllumajandusmaale suurema lämmastikukoguse laotamise lubamise puhul tuleb arvesse võtta ka seda, et Iirimaa ei võtnud seda tegevusprogrammi vastu mitte esimest, vaid juba viiendat korda. Tegelikult oleksid asjakohased järelevalvemeetmed seetõttu pidanud juba olemas olema. Ei ole mõistetav, miks ei saanud nende meetmete rakendamise jätkamist keskkonnamõju hindamise aruandes kirjeldada.
130. Lisaks peaksid veepoliitika raamdirektiivi artikli 8 ja V lisa kohaselt olemas olema ka järelevalvemeetmed, mida saab KSH direktiivi artikli 10 lõike 2 kohaselt kasutada olemasolevate meetmete mõju üle järelevalve korraldamiseks. Juhul kui need olid kavandatud, oleks Iirimaa pidanud neile meetmetele viitama.
131. Seega tuleb keskkonnamõju hindamise aruandes KSH direktiivi artikli 5 ja I lisa punkti i ning artikli 10 kohaselt kirjeldada meetmeid, millega korraldatakse järelevalve tegevusprogrammi rakendamise ja eelkõige suurema lämmastikukoguse kasutamise lubamise olulise keskkonnamõju üle.
b)      Järelevalvemeetmeid puudutava teabe täpsus
132. High Court (kõrge kohus) soovib samuti teada saada, millises ulatuses peab see kirjeldus hõlmama järelevalve viisi.
133. Kavandatavate järelevalvemeetmete kirjeldus keskkonnamõju hindamise aruandes peab võimaldama nende meetmete arutamist üldsuse kaasamise raames KSH direktiivi artiklite 6 ja 7 kohaselt. Seetõttu peab keskkonnamõju hindamise aruandes esitatud teave olema nii üksikasjalik, et üldsus saaks hinnata, kas kavandatud meetmed on artikliga 10 kehtestatud nõuete täitmiseks piisavad.
134. KSH direktiivi artikliga 10 nõutakse, et jälgitaks kõiki kavade ja programmide rakendamisest tulenevaid olulisi keskkonnamõjusid, seega iga mõju, mis on keskkonnamõju hindamise raames juba kindlaks tehtud ning mida on juba piiritletud, kirjeldatud ja hinnatud.
135. Põhikohtuasja puhul näib ilmne, et järelevalvet tuleb teha eelkõige mõju üle, mida avaldab põllumajandustootjate poolt põllumajandusmaal suuremate lämmastikukoguste kasutamine nitraadikogustele pinnaveekogudes ja Natura 2000 aladel.
136. Natura 2000 alade järelevalve vajadus ei olene muu hulgas sellest, kas üldise loa puhul laotada tegevusprogrammi raames pinnale lämmastikku võib loobuda keskkonnamõju hindamisest elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 alusel, kuna on tagatud, et maale lämmastiku laotamist hinnatakse üksikute tootjate tasandil.(58) Asjaolu, et on asjakohasem korraldada seda hindamist tootjate tasandil, ei õigusta nimelt KSH direktiivi artikli 10 kohaldamisest loobumist. Selle sätte kohaselt nõutav järelevalve on pigem tähtis kontroll selle üle, kas tootjate tasandil korraldatud hindamised on viinud õigete tulemusteni.
137. Järelikult peavad järelevalvemeetmed olema keskkonnamõju hindamise aruandes esitatud nii täpselt, et saab hinnata, kas on järgitud KSH direktiivi artiklit 10, mis põllumajandustootjatele antud loa puhul kasutada suuremaid lämmastikukoguseid hõlmab ka nitraadikoguste mõju pinnaveekogudele ja Natura 2000 aladele.
c)      Reageerimine ettenägematule kahjulikule keskkonnamõjule
138. Lõpuks küsib High Court (kõrge kohus), kas keskkonnamõju hindamise aruandes tuleb kirjeldada ka seda, kuidas reageeritakse võimalikule tuvastatud ettenägematule kahjulikule keskkonnamõjule.
139. Komisjoniga tuleb nõustuda osas, et KSH direktiiviga ei ole kehtestatud sellekohaseid nõudeid. Artikli 10 eesmärk on üksnes võimaldada liikmesriikidel võtta kohased heastavad meetmed.
140. See, kas liikmesriigid peavad võtma heastavad meetmed, võib seevastu tuleneda muudest õigusnormidest. Nagu juba selgitatud, peavad nad veepoliitika raamdirektiivi artikli 11 lõike 5 kohaselt tegevusprogrammi kohandama, kui seireandmed näitavad, et artikli 4 alusel seatud eesmärke tõenäoliselt ei saavutata.(59) Lisaks on elupaikade direktiivi artikli 6 lõikega 2 liikmesriikidele vältida Natura 2000 aladel looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist.
141. Milliseid meetmeid tuleb võtta ettenägematu kahjuliku keskkonnamõju tekkimisel, saab siiski otsustada üksnes seda mõju silmas pidades. Sageli võivad kõne alla tulla mitu erinevat meedet, mistõttu on liikmesriikide pädevatel asutustel kaalutlusõigus.
142. See on ka võimalik juhul, kui pinnaveekogusse või Natura 2000 alale satub rohkem lämmastiku kui oodatud. Seda seetõttu, et lämmastiku keskkonda sattumist võib olla võimalik vähendada ka nii, et liikmesriik vähendab nitraatide keskkonda sattumist muudest allikatest kui põllumajandus.
143. Keskkonnamõju strateegilise hindamise raames ei ole seega vaja kindlaks teha, kuidas reageerida ettenägematule kahjulikule keskkonnamõjule.
3.      Kohtuasjas C‑531/24 esitatud kaheksas küsimus ja kohtuasjas C‑895/24 esitatud esimene küsimus – materiaalsed väärtused
144. Kohtuasjas C‑531/24 esitatud kaheksas küsimus ja kohtuasjas C‑895/24 esitatud esimene küsimus puudutavad „materiaalsete väärtuste“ arvessevõtmist keskkonnamõju strateegilise hindamise käigus. Selle küsimuse taustaks on asjaolu, et keskkonnamõju strateegilisel hindamisel võeti arvesse põllumajanduse majanduslikku tähtsust, et eelistada loa andmist suuremate lämmastikukoguste pinnale laotamiseks võrreldes keskkonnahoidlikumate alternatiividega. An Taisce kahtleb, kas see on kooskõlas KSH direktiiviga.
145. An Taisce seisukoha lähtepunkt on õige. KSH direktiivi artiklis 5 ja I lisa punktis f on küll sätestatud, et keskkonnamõju hindamise aruandes piiritletakse, kirjeldatakse ja hinnatakse mõju materiaalsetele väärtustele. Kuid sellega on I lisa punkti f sissejuhatuse kohaselt mõeldud keskkonnamõju sealhulgas sellistes küsimustes nagu materiaalsed väärtused. Lisaks on Euroopa Kohus seoses KMH direktiiviga rõhutanud, et arvesse tuleb võtta üksnes sellist mõju ainelisele varale, mis võib loomuldasa avaldada mõju ka keskkonnale. Mõju selle ainelise vara väärtusele ei ole KMH hindamise direktiivi kohaldamisel seevastu tähtis.(60)
146. Seoses loaga laotada pinnale suuremaid lämmastikukoguseid, võiks seetõttu näiteks mõelda sellele, et kui veekogud selle tegevuse tõttu eutrofeeruvad, avaldab see kalapüügile negatiivset mõju. Samuti on mõeldav võtta väetamisest tingitud võimalikku tootlikkuse suurenemist arvesse keskkonnamõjuna.
147. Asjaolu, et põllumajandustootjad peavad maale laotama lämmastikku sisaldavat sõnnikut, kuna seda tekib loomakasvatuse käigus,(61) mistõttu nõuaksid rangemad lämmastiku pinnale laotamise piirangud loomade arvu vähendamist, ei ole seevastu loa andmise keskkonnamõju, vaid võimaliku piirangu majanduslik tagajärg.
148. Sellest järeldub siiski ainult, et seda kaalutlust ei tule KSH direktiivi artikli 5 ja I lisa punkti f kohaselt keskkonnamõju hindamise aruandes piiritleda, kirjeldada ega hinnata.
149. Need sätted ei keela siiski põllumajanduse majanduslikku tähtsust keskkonnamõju hindamise raames arvesse võtta. Vastupidi, on koguni vajalik väljendada selle kohta seisukohta alternatiivide valimisel, kui sellised kaalutlused kuuluvad põhjuste hulka, miks eelistati teatud meetmeid teistele.
150. Seda seetõttu, et KSH direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti b kohaselt tuleb kava või programmi vastuvõtmisel teha avalikkusele ja asjaomastele asutustele kättesaadavaks kokkuvõttev avaldus selle kohta, milles on eelkõige märgitud põhjendus, miks teiste mõistlike alternatiivide hulgast valiti vastuvõetud kava või plaan.
151. Seega hõlmab KSH direktiivi I lisa punktis f sisalduv mõiste „materiaalsed väärtused“ üksnes neid ainelisi varasid, mida kava või programmi keskkonnamõju puudutab. Siiski võib võtta põllumajandustegevuse ühiskondlikku mõju, kava või projekti mõju põllumajandustööstusele ning põllumajandustootjate toodangule ja sissetulekule, asjaomase liikmesriigi põllumajandustööstuse jätkusuutlikkust, toiduainete tarneahelat ning märkimisväärse osa elanikkonna tööhõivet keskkonnamõju hindamise käigus arvesse, et põhjendada direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti b kohaselt valikut erinevate alternatiivide vahel.
4.      Kohtuasjas C‑895/24 esitatud teine küsimus – keskkonnamõju hindamise aruandes alternatiivide kaalumine
152. Kohtuasjas C‑895/24 esitatud teise küsimusega soovitakse selgitada, kas KSH direktiivi artikli 5 lõige 1 ja/või artikli 9 lõike 1 punkt b ning I lisa punkt h viivad selleni, et selle artikli 3 lõike 1 kohaselt läbiviidava hindamise eesmärgil tuleb alternatiive samamoodi piiritleda, kirjeldada ja hinnata.
153. Sellele küsimusele vastamisel tuginen ma suurel määral oma kaalutlustele kohtuasjas Friends of the Irish Environment (Projet Ireland 2040)(62) esitatud ettepanekus, mida Euroopa Kohus selles kohtuasjas tehtud otsuses(63) ei käsitlenud.
154. KSH direktiivi artikli 5 lõikes 1 on sätestatud, et keskkonnamõju hindamise aruandes piiritletakse, kirjeldatakse ja hinnatakse kava või programmi rakendamisega kaasnevat tõenäolist olulist keskkonnamõju ning esitatakse mõistlikud alternatiivid, mille puhul võetakse arvesse kava või programmi eesmärke ja geograafilist reguleerimisala.
155. Järelikult peavad mõistlikud alternatiivid olema keskkonnamõju hindamise aruande esemeks. Seda sätet võib siiski mõista nii, et tõenäolist olulist keskkonnamõju tuleb piiritleda, kirjeldada ja hinnata üksnes eelistatud valiku puhul. Selle tõlgenduse kasuks räägib ka asjaolu, et KSH direktiivi ülejäänud sätted käsitlevad asjaomase kava või programmi keskkonnamõju hindamist, mitte mõistlike alternatiivide hindamist.
156. Siiski nõuab vähemalt KSH direktiivi artikli 5 lõike 1 hollandikeelne versioon, et ka alternatiivide olulist keskkonnamõju piiritletakse, kirjeldatakse ja hinnatakse. Igal juhul võib alternatiivide hindamine, mis on kõigis keeleversioonides ette nähtud, hõlmata ka nende keskkonnamõju, mis omakorda eeldaks selle piiritlemist ja kirjeldamist.
157. Alternatiivide keskkonnamõju selline arvessevõtmine on kooskõlas KSH direktiivi eesmärgiga. Põhjenduse 4 ja artikli 1 kohaselt peab see keskkonnamõju hindamise kaudu kaasa aitama keskkonnakaalutluste integreerimisele kavade ja programmide koostamisse ja vastuvõtmisse. Alternatiivide hindamine ilma nende keskkonnamõju arvestamata oleks selle eesmärgiga vastuolus.
158. Erinevate alternatiivide hulgast valiku tegemisel on keskkonnakaalutluste arvessevõtmisel koguni eriline tähtsus. KSH direktiiv võeti nimelt vastu seetõttu, et projektile KMH direktiivi alusel loa andmisel avastati sageli, et olid juba kehtestatud nõuded, mis välistasid mõned valikud, kuigi need olid keskkonnale soodsamad.(64) Keskkonnamõju hindamine peab seetõttu vähemalt tagama, et sellised nõuded kehtestatakse ainult siis, kui ollakse vähemalt teadlik keskkonnahoidlikumatest alternatiividest.
159. Järelikult tuleb keskkonnamõju hindamise aruandes ka mõistlike alternatiivide keskkonnamõju piiritleda, kirjeldada ja hinnata. Sel eesmärgil on KSH direktiivi artikli 5 lõikes 1 nimetatud kava või programmi eesmärke ja geograafilist kohaldamisala orientiiridena. Alternatiivid, millega ei suudeta eesmärke saavutada või mis ulatuvad kaugemale geograafilisest kohaldamisalast, ei ole üldjuhul mõistlikud ja neid ei ole vaja rohkem hinnata.
160. Pädevad asutused ei või siiski hindamisraamistikku ka liiga suurel määral piirata, välistades potentsiaalselt mõistlikud alternatiivid juba eesmärkide või geograafilise kohaldamisala määratlemise kaudu.
161. Seda mõtet on väljendatud ka KSH direktiivi artikli 5 lõikes 2. Selle kohaselt tuleb arvesse võtta kava või programmi kohta otsuse tegemise etappi ja seda, mil määral saab mitmekordse hindamise vältimiseks teatud küsimusi täpsemalt hinnata otsustamise erinevatel tasanditel. Näiteks võib maanteetrassi rajamise kava puhul tekkida küsimus, kas mõistliku alternatiivina tuleb hinnata raudteeühendust. Selle hindamine on aga üleliigne, kui põhimõtteline otsus maantee-ehituse projekti kasuks tuleneb üldplaneeringust, milles on neid kahte alternatiivi juba võrreldud.
162. Mis puudutab teavet mõistlike alternatiivide kindlakstegemise kohta, siis on KSH direktiivi I lisa punktis h täpsustatud, et keskkonnamõju hindamise aruandes esitatav teave peab sisaldama üksnes alternatiivide hulgast valiku tegemise põhjuste lühiiseloomustust. Tuleb märkida, miks peetakse hinnatud alternatiive mõistlikuks, teisi alternatiive seevastu mitte, seega seda, kuidas on mõistlikud alternatiivid kindlaks tehtud.
163. Lühikokkuvõtte mõiste ei hõlma aga mõistlike alternatiivide kirjeldamist ja hindamist. Seda ei saa seega kasutada sellise teabe ulatuse piiramiseks. KSH direktiivi artikli 5 lõike 2 kohaselt tuleb hoopis esitada põhjendatult nõutav teave, võttes arvesse olemasolevaid teadmisi ja hindamismeetodeid, kava või programmi sisu ja üksikasjalikkust ning muid punktis 161 nimetatud asjaolusid.
164. Üht olulisemat kriteeriumi keskkonnamõju hindamise aruande sisu kohta ei ole siiski sõnaselgelt nimetatud: keskkonnamõju kirjelduses tuleb eelkõige näidata, et vastuvõetud kava või programm on kooskõlas keskkonnaõiguses kohaldatavate sisuliste nõuetega.(65) Nimelt on keskkonnamõju mis on vastuolus keskkonnaõiguse sätetega, igal juhul oluline.(66)
165. Vastupidi Iirimaa kartusele ei tähenda see, et tuleb uurida kõigi alternatiivide kooskõla kõigi mõeldavate keskkonnanõuetega. Lähtepunktiks on pigem kontrollimine, kas viimaks valitud alternatiiv on nende nõuetega kooskõlas.
166. Käesoleval juhul tuleb eelkõige mõelda, kas suuremate lämmastikukoguste lubamine on kooskõlas nitraadidirektiivi, veepoliitika raamdirektiivi ja elupaikade direktiiviga. Kui loa andmisel tuleks aga tugineda erandile veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 lõike 7 ja/või elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 4 alusel, siis tuleks seal kehtestatud kriteeriume kohaldada alternatiivide vahel valiku tegemiseks. Elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 4 kohta on Euroopa Kohus juba otsustanud, et Natura 2000 alade terviklikkusele avaldatavat negatiivset mõju võib lubada üksnes siis, kui – muu hulgas – ei ole olemas alternatiivset lahendust, millel on väiksem negatiivne mõju asjaomase kaitseala terviklikkusele.(67)
167. KSH direktiiv ei sisalda seevastu mingeid sisulisi kriteeriume alternatiivide hulgast valiku tegemiseks.(68) See ei kohusta seega pädevaid asutusi valima alternatiivi, mis mõjutab keskkonda kõige vähem. Nagu juba märgitud,(69) on keskkonnamõju hindamise eesmärk üksnes see, et valikuotsuse tegemisel võetakse arvesse võimalikku olulist keskkonnamõju.
168. Kui eri alternatiivide hulgast valiku tegemine ei olene muudes õigusnormidega kehtestatud sisulistest õiguslikest nõuetest, on põhjendatult nõutava teabe kindlaksmääramisel lisaks KSH direktiivi artikli 5 lõikes 2 esitatud juhistele seetõttu määrava tähtsusega eelkõige veel kaks kaalutlust. Esiteks peab see teave võimaldama võrrelda eelistatud valikut ja alternatiive, võttes aluseks otsuse tegemiseks olulised argumendid. Teiseks peab teave võimaldama selle võrdluse puhul arvesse võtta otsustava tähtsusega keskkonnakaalutlusi.
169. Kui alternatiivide hulgast valiku tegemine põhineb nt eelkõige majanduslikel kaalutlustel, tuleb seetõttu kõigi mõistlike alternatiivide majanduslikke eeliseid ja puudusi vähemalt sellises ulatuses piiritleda ja kirjeldada, et oleks selge, milline on erinevate alternatiivid omavaheline suhe. Lisaks peab siiski selguma ka see, kas majandusliku kasuga kaasneb negatiivne keskkonnamõju, mida muude valikute puhul oleks võimalik vältida. Muidu ei saaks neid keskkonnaaspekte alternatiivide vahel valiku tegemisel piisavalt arvesse võtta.
170. Need nõuded ei välista, et eelistatud valiku keskkonnamõju hindamine võib olla üksikasjalikum kui muude hinnatud alternatiivide keskkonnamõju hindamine – seda ka seoses majandusliku mõjuga. Seda on eelkõige oodata juhul, kui eelistatud variandi eelised võrreldes hinnatud alternatiividega on ka keskkonnamõju arvesse võttes suhteliselt selgelt ülekaalus. Sel juhul ei oleks üksikasjalikul teabel hinnatud alternatiivide kohta iseseisvat funktsiooni, samal ajal kui teave eelistatud valiku keskkonnamõju kohta on oluline kava või programmi hilisemaks rakendamiseks.
171. Kui aga erinevate valikute eelised ja puudused on võrdse kaaluga, muutub valikuotsuse põhjendamine keerulisemaks. Sel juhul võib osutuda vajalikuks esitada keskkonnamõju hindamise aruandes mõistlike alternatiivide kohta üksikasjalikumat teavet, isegi kui see tekitab märkimisväärset lisakoormust. Nii on eriti siis, kui alternatiivide hindamine on oma laadilt ühtlasi materiaalõiguslik, sest seda kasutatakse näiteks sellise erandi kohaldamiseks nagu elupaikade direktiivi artikli 6 lõige 4 või veepoliitika raamdirektiivi artikli 4 lõige 7.
172. Seetõttu tuleb kohtuasjas C‑895/24 esitatud teisele küsimusele vastata nii, et KSH direktiivi artikli 5 lõigete 1 ja 2 kohaselt peab keskkonnamõju hindamise aruanne sisaldama teavet vastuvõetud kava või programmi
puhul hinnatud mõistlike alternatiivide kohta, mis on vajalik selleks, et
–      teha kindlaks, et alternatiivide hindamisel on täidetud muudes õigusnormides sätestatud nõuded, ja
–      võimaldada mõista, kuidas on võetud arvesse keskkonnamõju vastuvõetud kava või programmi kasuks otsuse tegemisel võrreldes hinnatud alternatiividega.
D.      Kohtuasjas C‑531/24 esitatud üheksas küsimus – mõju komisjoni antud loale kasutada suuremaid nitraadikoguseid
173. Kohtuasjas C‑531/24 esitatud üheksanda küsimusega soovib High Court (kõrge kohus) teada, kas muude eelotsuse küsimuste puhul tuvastatud elupaikade direktiivi, veepoliitika raamdirektiivi ja/või KSH direktiivi võimalik rikkumine viib selleni, et komisjoni rakendusotsus (EL) 2022/696 on kehtetu.
174. Pooled on siiski kohtuistungil üksmeelselt õigesti leidnud, et see küsimus on praeguses etapis ennatlik. Praegu on liidu õiguse rikkumine, millele selles küsimuses viidatakse, küll teoreetiliselt võimalik, kuid seda ei ole veel kindlaks tehtud. Selle asemel peab eelotsusetaotluse esitanud kohus, arvestades pigem Euroopa Kohtu vastuseid muudele eelotsuse küsimustele ja poolte esitatud muid argumente hindama, kas Iirimaa on eespool viidatud direktiive tegelikult rikkunud.
175. Iirimaa on kohtuistungil küll möönnud, et elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 rikkumise tõttu ei ole seni hinnatud keskkonnamõju, mida avaldab olukord, kus üksikud põllumajandustootjad laotavad pinnale suuremaid lämmastikukoguseid. Samal ajal on see liikmesriik siiski jõuliselt vastu vaielnud sellele, et nende suuremate koguste lubamist tuleks tegevusprogrammi puhul hinnata.
176. Järelikult ei ole kohtuasjas C‑531/24 esitatud üheksandale küsimusele vastamiseks vajalikke järeldusi veel olemas.
177. See küsimus on seetõttu praeguses etapis hüpoteetiline ja seega vastuvõetamatu.
178. Ainult täielikkuse huvides olgu märgitud, et An Taisce oleks saanud võimalikud kahtlused rakendusotsuse (EL) 2022/696 õiguspärasuse suhtes esitada haldusaktide vaidemenetluses Århusi määruse(70) artikli 10 alusel.
E.      Tagajärgede kehtima jätmine
179. Juhul kui eelotsusetaotluse esitanud kohus jõuab järeldusele, et Iirimaa on tegevuskava vastuvõtmisel täielikult või osaliselt rikkunud käesolevas asjas käsitletud sätteid, teevad mõned menetlusosalised ettepaneku jätta selle mõju kehtima.
180. Põhimõtteliselt võivad erinevate keskkonnamõju hindamiste puudused viia selleni, et nende alusel tehtud otsus tuleb peatada või tühistada.
Seda seetõttu, et lähtudes EL lepingu artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõttest peavad liikmesriigid kõrvaldama liidu õiguse rikkumise õigusvastased tagajärjed.(71) Seda on Euroopa Kohus sõnaselgelt kinnitanud(72) olukorras, kus nõutava keskkonnamõju strateegiline hindamise on täielikult puudunud, ning vähemalt kaudselt eeldanud seda ka keskkonnamõju strateegilise hindamise puuduste puhul.(73)
181. Samuti näib välistatud selle õigusliku tagajärje vältimine argumendiga, et nimetatud vead ei saanud otsustusprotsessi tulemust muuta.(74) Seda seetõttu, et olemasoleva teabe põhjal on ebatõenäoline, et luba kasutada suuremaid lämmastikukoguseid on ilma elupaikade direktiivi artikli 6 lõikes 4 ja vähemalt ühe veepoliitika raamdirektiivi artiklis 4 sätestatud erandi kohaldamiseta lubatav. Selleks vajalikku ülekaalukat huvi ei saa aga eeldada iga Iirimaa põllumajandustootja puhul, kes soovib sellele loale tugineda.
182. Kuna liidu õigusega vastuolus oleva liikmesriigi õigusnormi kohaldamise peatamisel või kehtetuks tunnistamisel võivad olla negatiivsed tagajärjed, on Euroopa Kohus siiski lubanud teha erandeid reeglist, mille kohaselt tuleb liidu õigust rikkudes võetud riigisisesed meetmed tühistada, nagu ka komisjon meelde tuletab. Pärast seda, kui Euroopa Kohus oli selleks kõigepealt kehtestanud neli tingimust,(75) piiras ta neid kohtuotsuses A jt (Aalteri ja Nevele tuulepargid) – õigesti – põhielementidega: esiteks peab õigusakti tagajärgede kehtima jätmine olema vajalik selleks, et tagada ülekaalukas huvi, näiteks keskkonnakaitsealase liidu õigusakti jätkuv ülevõtmine(76) või liikmesriigi elektrivarustuskindluse olulise kahjustamise(77) ärahoidmine. Teiseks ei või see eelkõige kesta kauem, kui on vajalik selleks, et tagantjärele korraldatud keskkonnamõju hindamisega heastada selle puudused.(78)
183. Nende kriteeriumide kohaselt on olemas mõjuvad põhjused, et jätta tegevusprogrammi mõju kehtima. Selle tühistamine tekitaks õiguslünga, mis on vastuolus Iirimaa kohustusega võtta meetmed nitraadidirektiivi ülevõtmiseks.(79) Kõik tegevusprogrammis sisalduvad piirangud seoses põllumajandustootjate poolt nitraatide laotamisega kaotaksid kuni edasiste korraldusteni kehtivuse, ilma et neid asendataks. See võib kahjustada ka veepoliitika raamdirektiivi ja elupaikade direktiivi eesmärke.
184. Käesolevas ettepanekus esitatud kaalutlused ei puuduta siiski kogu tegevusprogrammi, vaid üksnes luba kasutada suuremaid lämmastikukoguseid. Seda luba saab ülejäänud tegevuskavast eraldada, mida näitab ka asjaolu, et see võeti vastu alles mitu kuud pärast ülejäänud õigusnorme. Kui see luba tühistataks, jääksid nitraatide pinnale laotamise ülejäänud piirangud kehtima ja taastataks ülempiir 170 kg lämmastikku hektari kohta aastas(80).
185. Niivõrd kui on võimalik ette näha, räägiks selle ettepaneku vastu üksnes majanduslikud kahjud, mida kannavad need põllumajandustootjad, kes tuginevad sellele erandile, et kasutada suuremaid lämmastikukoguseid. Need põllumajandustootjad peaksid kas vähendama oma loomade arvu või leidma muid ostjaid sõnnikule, mida nad ei saaks seni kasutatud põllumaale laotada. Kuigi on kaheldav, kas see huvi on sama suure kaaluga kui juba tunnustatud huvi liikmesriigi energiavarustuskindluse vastu,(81) peab lõppkokkuvõttes siiski liikmesriigi kohus hindama küsimust, kas see on piisav, et õigustada loa ajutist kehtima jätmist.
V.      Ettepanek
186. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata mõlemale eelotsusetaotlusele järgmiselt:
1      Direktiivi 91/676/EMÜ veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest artikli 5 kohase tegevusprogrammi raames võib liikmesriik lubada kasutada põllumajanduses suuremat lämmastikukogust alles pärast seda, kui liikmesriik on muu hulgas direktiivi 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik, artiklite 5 ja 8 alusel hinnanud ning teinud kindlaks, et sellega ei rikuta selle direktiivi artikliga 4 seatud eesmärke. Sellist hindamist ei ole vaja läbi viia, kui on tagatud kontroll selle võimaluse kasutamise üle üksikute tootjate poolt. Juhul kui hindamisel selgub, et põllumajandusmaal suurema lämmastikukoguse kasutamine ei ole kooskõlas halvenemise keelu või seisundi parandamise nõudega artikli 4 lõike 1 kohaselt, on artiklis 4 seatud eesmärgid tagatud üksnes juhul, kui üks seal samuti ette nähtud eranditest oleks kohaldatav.
2.      Direktiivi 91/676 artikli 5 kohast tegevusprogrammi, mis lubab kõigil liikmesriigi põllumajandustootjatel teatud tingimustel kasutada suuremaid nitraadikoguseid, tuleb direktiivi 2000/60 artikli 11 kohaselt koostatud tegevusprogrammi raames ja direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõike 3 kohaselt hinnata sellest seisukohast, kas on välistatud igasugune teaduslikult põhjendatud kahtlus selle suhtes, et suurema lämmastikukoguse kasutamine ei avalda Natura 2000 aladele negatiivset mõju. Sellest hindamisest võib siiski loobuda, kui on tagatud, et selle võimaluse kasutamist üksikute tootjate poolt kontrollitakse artikli 6 lõike 3 alusel.
3.      Direktiivi 91/676 kohase tegevusprogrammi raames põllumajandustootjatele antud loa puhul kasutada suuremaid lämmastikukoguseid tuleb hinnata selle loa keskkonnamõju vastavalt direktiivile 2001/42/EÜ teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta ning selle käigus tuleb piiritleda, kirjeldada ja hinnata selle loa mõju direktiivi 2000/60 artiklis 4 püstitatud eesmärkidele ja Natura 2000 aladele.
4.      Keskkonnamõju hindamise aruandes tuleb direktiivi 2001/42 artikli 5 ja I lisa punkti i ning artikli 10 kohaselt kirjeldada meetmeid, millega korraldatakse järelevalve tegevusprogrammi rakendamise ja eelkõige suurema lämmastikukoguse kasutamise lubamise olulise keskkonnamõju üle. Järelevalvemeetmed tuleb keskkonnamõju hindamise aruandes esitada piisavalt üksikasjalikult, et tõendada direktiivi artikli 10 järgimist, mis põllumajandustootjatele antud loa puhul kasutada suuremaid lämmastikukoguseid hõlmab ka nitraadikoguste mõju pinnaveekogudele ja Natura 2000 aladele. Keskkonnamõju hindamise raames ei ole vaja kindlaks määrata, kuidas reageerida ettenägematule negatiivsele keskkonnamõjule.
5.      Direktiivi 2001/42 I lisa punktis f sisalduv mõiste „materiaalsed väärtused“ hõlmab üksnes selliseid ainelisi varasid, mida kavast või programmist tulenev keskkonnamõju mõjutab. Siiski võib võtta põllumajandustegevuse üldist ühiskondlikku mõju, kava või projekti mõju põllumajandussektorile ning põllumajandustootjate toodangule ja sissetulekule, asjaomase liikmesriigi põllumajandussektori jätkusuutlikkust, toiduainete tarneahelat ja märkimisväärse osa elanikkonna tööhõivet keskkonnamõju strateegilise hindamise käigus arvesse, et põhjendada direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti b kohaselt valikut eri alternatiivide vahel.
6.      Direktiivi 2001/42 artikli 5 lõigete 1 ja 2 kohaselt peab keskkonnamõju hindamise aruanne sisaldama teavet vastuvõetud kava või programmi puhul hinnatud mõistlike alternatiivide kohta, mis on vajalik selleks, et:
–        teha kindlaks, et alternatiivide hindamisel on täidetud muudes õigusnormides sätestatud nõuded, ja
–        võimaldada mõista, kuidas on võetud arvesse keskkonnamõju vastuvõetud kava või programmi kasuks otsuse tegemisel võrreldes hinnatud alternatiividega.
1      Algkeel: saksa.
2      Nõukogu 12. detsembri 1991. aasta direktiiv 91/676/EMÜ veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest (EÜT 1991, L 375, lk 1; ELT eriväljaanne 15/02, lk 68) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 1137/2008 (ELT 2008, L 311, lk 1).
3      Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT 1992, L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102) (muudetud nõukogu 13. mai 2013. aasta direktiiviga 2013/17/EL, millega kohandatakse teatud direktiive keskkonna valdkonnas seoses Horvaatia Vabariigi ühinemisega (ELT 2013, L 158, lk 193).
4      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiiv 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik (EÜT 2000, L 327, lk 1; ELT eriväljaanne 15/05, lk 275) (muudetud komisjoni 30. oktoobri 2014. aasta direktiiviga 2014/101/EL (ELT 2014, L 311, lk 32).
5      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2001. aasta direktiiv 2001/42/EÜ teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT 2001, L 197, lk 30; ELT eriväljaanne 15/06, lk 157).
6      Komisjoni 29. aprilli 2022. aasta rakendusotsus (EL) 2022/696, millega tehakse Iirimaa taotluse alusel erand vastavalt nõukogu direktiivile 91/676/EMÜ (ELT 2022, L 129, lk 37).
7      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (ELT 2012, L 26, lk 1) (viimati muudetud direktiiviga 2014/52/EL (ELT 2014, L 124, lk 1)).
8      Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT 1992, L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102) (muudetud nõukogu 13. mai 2013. aasta direktiiviga 2013/17/EL (ELT 2013, L 158, lk 193).
9      Komisjoni 22. oktoobri 2007. aasta otsus 2007/697/EÜ, millega lubatakse Iirimaa taotletud erand vastavalt nõukogu direktiivile 91/676/EMÜ (ELT 2007, L 284, lk 27); komisjoni 24. veebruari 2011. aasta otsus 2011/127/EL, millega muudetakse otsust 2007/697/EÜ, millega lubatakse Iirimaa taotletud erand vastavalt nõukogu direktiivile 91/676/EMÜ (ELT 2011, L 51, lk 19); komisjoni 27. veebruari 2014. aasta rakendusotsus 2014/112/EL, millega tehakse Iirimaale tema taotletud erand vastavalt nõukogu direktiivile 91/676/EMÜ (ELT 2014, L 61, lk 7); komisjoni 8. veebruari 2018. aasta rakendusotsus (EL) 2018/209, millega tehakse Iirimaa taotluse alusel erand vastavalt nõukogu direktiivile 91/676/EMÜ (ELT 2018, L 39, lk 5), ning vaidlusalune rakendusotsus.
Nende otsuste ajaline järgnevus viitab sellele, et Iirimaa on pärast seda, kui tehti 11. märtsi 2004. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (C‑396/01, EU:C:2004:136), milles tuvastati nitraadidirektiivi ebapiisav rakendamine, taotlenud erandit.
10      „Water Quality Monitoring Report on Nitrogen and Phosphorus Concentrations in Irish Waters 2020“ (2020. aasta aruanne Iirimaa veekogude veekvaliteedi seire lämmastiku-ja fosforisisalduse suhtes) ja „Water Quality 2020 Indicators Report“ (2020. aasta aruanne veekvaliteedi näitajate kohta).
11      2. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad (C‑322/00, EU:C:2003:532, punkt 41) ja 4. septembri 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑237/12, EU:C:2014:2152, punkt 25).
12      Vt 4. septembri 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑237/12, EU:C:2014:2152, punkt 26).
13      Vt 4. septembri 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑237/12, EU:C:2014:2152, punkt 28).
14      Vt 20. novembri 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (veepoliitika raamdirektiiv) (C‑204/24, EU:C:2025:912).
15      Vt nt eelotsusetaotluse punktid 46 ja 47.
16      Eelotsusetaotluse punktid 67 ja 96.
17      1. juuli 2015. aasta kohtuotsus Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, punkt 36); 28. mai 2020. aasta kohtuotsus Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, punkt 67) ning 24. juuni 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (Doñana loodusliku ala seisundi halvenemine) (C‑559/19, EU:C:2021:512, punkt 36).
18      1. juuli 2015. aasta kohtuotsus Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, punkt 39) ja 28. mai 2020. aasta kohtuotsus Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, punkt 68).
19      Water Quality in Ireland 2019 – 2024 (2025), lk 22 ja 33.
20      Nõukogu 16. juuni 1975. aasta direktiiv liikmesriikides joogivee võtmiseks mõeldud pinnavee nõutava kvaliteedi kohta (EÜT 1975, L 194, lk 26; ELT eriväljaanne 15/01, lk 17).
21      Praegu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2020. aasta direktiivi (EL) 2020/2184 olmevee kvaliteedi kohta (ELT 2020, L 435, lk 1) artikli 4 lõige 1 ja I lisa B osa.
22      Vt ka allpool punkt 94.
23      1. juuli 2015. aasta kohtuotsus Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, punkt 50) ja 25. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Sweetman (C‑301/22, EU:C:2024:347, punkt 54).
24      Parlament ja nõukogu leppisid hiljuti kokku veepoliitika raamdirektiivi VIII lisa punkti 11 kehtetuks tunnistamises (nõukogu 8. oktoobri 2025. aasta dokument 13706/25, lk 121).
25      Vt selliselt infrastruktuuriprojektide heakskiitmise kohta 1. juuli 2015. aasta kohtuotsus Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, punkt 50) ja 28. mai 2020. aasta kohtuotsus Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, punkt 74).
26      Vt eespool punkt 60.
27      Vt eespool punkt 59.
28       24. juuni 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (Doñana loodusliku ala seisundi halvenemine) (C‑559/19, EU:C:2021:512, punkt 132).
29       Selle kohta 24. juuni 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (Doñana loodusliku ala seisundi halvenemine) (C‑559/19, EU:C:2021:512, punkt 134).
30      Vt 7. novembri 2018. aasta kohtuotsus Coöperatie Mobilisation for the Environment jt (C‑293/17 ja C‑294/17, EU:C:2018:882, punktid 69–72).
31      Vt 18. jaanuari 1984. aasta kohtuotsus Ekro (327/82, EU:C:1984:11, punkt 11); 11. juuli 2006. aasta kohtuotsus Chacón Navas (C‑13/05, EU:C:2006:456, punkt 40) ning 8. aprilli 2025. aasta kohtuotsus Euroopa prokuratuur (menetlustoimingute kohtulik kontroll) (C‑292/23, EU:C:2025:255, punkt 51).
32      7. septembri 2004. aasta kohtuotsus Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, punkt 58); 17. aprilli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (Białowieża laas) (C‑441/17, EU:C:2018:255, punkt 118) ning 7. novembri 2018. aasta kohtuotsus Coöperatie Mobilisation for the Environment jt (C‑293/17 ja C‑294/17, EU:C:2018:882, punkt 100).
33      Hispaania keeles cualquier, taani keeles alle, kreeka keeles κάθε, inglise keeles any, prantsuse keeles tout, itaalia keeles qualsiasi ja hollandi keeles elk. Ainult saksa- ja hollandikeelses versioonis ei ole sellist umbmäärast asesõna kasutatud.
34      7. septembri 2004. aasta kohtuotsus Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, punktid 41 ja 43); 17. aprilli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (Białowieża laas) (C‑441/17, EU:C:2018:255, punkt 111) ning 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, punkt 119).
35      7. septembri 2004. aasta kohtuotsus Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, punkt 44); 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, punkt 134) ning 9. septembri 2020. aasta kohtuotsus Friends of the Irish Environment (C‑254/19, EU:C:2020:680, punkt 51).
36      7. septembri 2004. aasta kohtuotsus Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, punkt 48); 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, punkt 134) ning 17. aprilli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (Białowieża laas) (C‑441/17, EU:C:2018:255, punkt 112).
37      20. oktoobri 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ühendkuningriik (C‑6/04, EU:C:2005:626, punkt 55).
38      Vt 7. novembri 2018. aasta kohtuotsus Coöperatie Mobilisation for the Environment jt (C‑293/17 ja C‑294/17, EU:C:2018:882, punktid 69–72) ning minu ettepanek neis kohtuasjades (C‑293/17 ja C‑294/17, EU:C:2018:622, punktid 58–64).
39      Selle kohta minu ettepanek liidetud kohtuasjades Coöperatie Mobilisation for the Environment jt (C‑293/17 ja C‑294/17, EU:C:2018:622, punktid 62–64 ja seal viidatud kohtupraktika).
40      4. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (programmikokkulepped ja tööd Altamuras) (C‑179/06, EU:C:2007:578, punkt 41). Vt ka 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, punkt 143).
41      Hispaania keeles adecuada, kreeka keeles δεόντως, inglise keeles appropriate, prantsuse keeles appropriée, itaalia keeles opportuna, hollandi keeles passende ja portugali keeles adequada. See mõiste puudub artikli 6 lõike 3 taani- ja saksakeelses versioonis.
42      Vt ka KSH direktiivi artikli 4 lõige 3, artikli 5 lõige 2 ja artikli 11 lõige 2 ning 22. septembri 2011. aasta kohtuotsus Valčiukienė jt (C‑295/10, EU:C:2011:608, punkt 62); 10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Dimos Kropias Attikis (C‑473/14, EU:C:2015:582, punkt 58) ning 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, punkt 152).
43      Vt KSH direktiivi artikli 6 lõige 2, KMH direktiivi artikli 6 lõiked 2 ja 4 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. mai 2003. aasta direktiivi 2003/35/EÜ, milles sätestatakse üldsuse kaasamine teatavate keskkonnaga seotud kavade ja programmide koostamisse ning muudetakse nõukogu direktiive 85/337/EMÜ ja 96/61/EÜ seoses üldsuse kaasamisega ning õiguskaitse kättesaadavusega (ELT 2003, L 156, lk 17; ELT eriväljaanne 15/07, lk 466), artikli 2 lõige 2 ning minu ettepanek liidetud kohtuasjades Comune di Corridonia jt (C‑196/16 ja C‑197/16, EU:C:2017:249, punkt 26). Vt ka 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, punkt 143).
44       Vt KSH direktiivi kohta 9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus An Bord Pleanála jt (St Teresa’s Gardensi ala) (C‑9/22, EU:C:2023:176, punktid 57 ja 58) ning minu ettepanek liidetud kohtuasjades Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:120, punkt 32) ning liidetud kohtuasjades CFE ja Terre wallonne (C‑43/18 ja C‑321/18, EU:C:2019:56, punkt 84).
45       Vt minu ettepanek liidetud kohtuasjades Coöperatie Mobilisation for the Environment jt (C‑293/17 ja C‑294/17, EU:C:2018:622, punktid 41–44).
46       Minu ettepanek liidetud kohtuasjades Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:120, punkt 92).
47       Vt eespool punkt 94.
48      7. septembri 2004. aasta kohtuotsus Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, punkt 59); 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, punkt 120) ning 15. juuni 2023. aasta kohtuotsus Eco Advocacy (C‑721/21, EU:C:2023:477, punkt 38).
49      24. novembri 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑404/09, EU:C:2011:768, punkt 100); 17. aprilli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (Białowieża laas) (C‑441/17, EU:C:2018:255, punkt 139); 7. novembri 2018. aasta kohtuotsus Coöperatie Mobilisation for the Environment jt (C‑293/17 ja C‑294/17, EU:C:2018:882, punkt 98) ning 15. juuni 2023. aasta kohtuotsus Eco Advocacy (C‑721/21, EU:C:2023:477, punkt 39).
50      7. septembri 2004. aasta kohtuotsus Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, punkt 54); 17. aprilli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (Białowieża laas) (C‑441/17, EU:C:2018:255, punkt 113) ning 15. juuni 2023. aasta kohtuotsus Eco Advocacy (C‑721/21, EU:C:2023:477, punkt 38).
51      Vt eespool punkt 94.
52      17. juuni 2010. aasta kohtuotsus Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:355, punkt 54).
53      Vt eespool punktid 86–105.
54      Vt eespool punktid 103 ja 104, mis puudutavad kontrolli asjakohasust loa tasandil.
55      Vt eespool punktid 62–70.
56      Vt eespool punktid 109–112.
57       Vt 16. septembri 1999. aasta kohtuotsus WWF jt (C‑435/97, EU:C:1999:418, punkt 71) ja 28. veebruari 2008. aasta kohtuotsus Abraham jt (C‑2/07, EU:C:2008:133, punktid 38 ja 39).
58       Vt eespool punktid 100–104.
59       Vt eespool punkt 67.
60       14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, punktid 25 ja 30).
61       Illustratiivne 3. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Brady (C‑113/12, EU:C:2013:627).
62       Kohtuasi C‑727/22, EU:C:2024:266, punktid 43–67.
63       4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus (C‑727/22, EU:C:2024:825).
64       9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus An Bord Pleanála jt (St Teresa’s Gardensi ala) (C‑9/22, EU:C:2023:176, punktid 57 ja 58) ning minu ettepanek liidetud kohtuasjades Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:120, punkt 32) ja seal viidatud kohtupraktika.
65      Vt sellega seoses KMH direktiivi kohta 28. mai 2020. aasta kohtuotsus Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, punkt 81) ja 24. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Namur-Est Environnement (C‑463/20, EU:C:2022:121, punkt 52).
66      Vt minu ettepanek kohtuasjas Mellor (C‑75/08, EU:C:2009:32, punktid 54 ja 55) ning kohtuasjas Namur-Est Environnement (C‑463/20, EU:C:2021:868, punkt 45) ning selle kohta 9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Sdruzhenie „Za Zemyata – dostap do pravosadie“ jt (C‑375/21, EU:C:2023:173, punkt 50).
67      16. juuli 2020. aasta kohtuotsus WWF Italia Onlus jt (C‑411/19, EU:C:2020:580, punkt 43).
68      Vt KMH direktiivi kohta 14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, punkt 46).
69      Vt eespool punkt 157.
70      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1367/2006 keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes (ELT 2006, L 264, lk 13) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. oktoobri 2021. aasta määrusega (EL) 2021/1767 (ELT 2021, L 356, lk 1).
Sellise kaebuse esitas An Taisce komisjoni 22. detsembri 2025. aasta rakendusotsuse (EL) 2026/67, millega muudetakse rakendusotsust (EL) 2022/696, millega tehakse Iirimaa taotluse alusel erand vastavalt nõukogu direktiivile 91/676/EMÜ veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest (teatavaks tehtud numbri C(2025) 9263 all) (IR/2026/359859) peale.
71      28. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, punkt 43) ja 25. juuni 2020. aasta kohtuotsus A jt (Aalteri ja Nevele tuulepargid) (C‑24/19, EU:C:2020:503, punkt 83).
72      Kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, punktid 43 ja 44).
73      28. juuli 2016. aasta kohtuotsus Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603, punktid 25–27 ning punkt 30 jj).
74      Selliselt keskkonnamõju hindamise kohta KMH direktiivi alusel vt 7. novembri 2013. aasta kohtuotsus Gemeinde Altrip jt (C‑72/12, EU:C:2013:712, punktid 53 ja 54).
75      28. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, punkt 63) ning 28. juuli 2016. aasta kohtuotsus Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603, punkt 43).
76      25. juuni 2020. aasta kohtuotsus A jt (Aalteri ja Nevele tuulepargid) (C‑24/19, EU:C:2020:503, punkt 90).
77      29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, punkt 179) ning 25. juuni 2020. aasta kohtuotsus A jt (Aalteri ja Nevele tuulepargid) (C‑24/19, EU:C:2020:503, punkt 92).
78      25. juuni 2020. aasta kohtuotsus A jt (Aalteri ja Nevele tuulepargid) (C‑24/19, EU:C:2020:503, punkt 94).
79      17. juuni 2010. aasta kohtuotsus Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:355, punkt 56).
80      Iirimaa Euroopa Liidu (hea põllumajandustava veekogude kaitseks) 2022. aasta määruse (European Union (Good Agricultural Practice for Protection of Waters) Regulations 2022) artikkel 20.
81      29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, punkt 179) ning 25. juuni 2020. aasta kohtuotsus A jt (Aalteri ja Nevele tuulepargid) (C‑24/19, EU:C:2020:503, punkt 92).