62012CC0144_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Käesolevas kohtuasjas on arutusel, kuidas tõlgendada määruse (EÜ) nr 1896/2006(2) artikli 6 lõiget 1, milles on sätestatud, et määruse kohaldamisel määratakse kohtualluvus vastavalt asjaomastele ühenduse õiguse eeskirjadele, eelkõige vastavalt määrusele (EÜ) nr 44/2001.(3)
2. Täpsemalt soovitakse teada, kas Euroopa maksekäsu kohta vastuväite esitamine on samaväärne kostja kohtusse ilmumisega määruse nr 44/2001 artikli 24 tähenduses ja seega samaväärne selle kohtu pädevuse tunnistamisega, mis tegeleb määruses nr 1896/2006 sätestatud menetlusele järgneva tavalise tsiviilkohtumenetlusega.
3. Selgitan käesolevas ettepanekus põhjuseid, miks ma arvan, et määruse nr 1896/2006 artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et Euroopa maksekäsu avalduse kohta vastuväite esitamine ei ole samaväärne kostja kohtusse ilmumisega Euroopa maksekäsu menetlusele järgnevas tavalises tsiviilkohtumenetluses määruse nr 44/2001 artikli 24 tähenduses.
4. Märgin ka, miks minu arvates ei oma asjaolu, et kõnealuse Euroopa maksekäsu avalduse kohta vastuväite esitanud isik esitas vastuväites argumente asja sisu kohta, vähematki mõju.
I. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
1. Määrus nr 1896/2006
5. Määrusega nr 1896/2006 luuakse Euroopa maksekäsumenetlus. Määruse artikli 1 lõike 1 punktis a on sätestatud, et „[määruse] eesmärk on lihtsustada ja kiirendada menetlust ning vähendada menetluskulusid vaidlustamata rahalisi nõudeid käsitlevate piiriüleste juhtumite korral, luues Euroopa maksekäsumenetluse.”
6. Kõnealuse määruse artikli 6 lõike 1 alusel:
„Käesoleva määruse kohaldamisel määratakse kohtualluvus vastavalt asjaomastele ühenduse õiguse eeskirjadele, eelkõige vastavalt määrusele (EÜ) nr 44/2001.”
7. Määruse nr 1896/2006 artikkel 16 on sõnastatud järgmiselt:
„1. Kostja võib päritoluriigi kohtule esitada vastuväite Euroopa maksekäsu suhtes, kasutades VI lisas toodud tüüpvormi F, mis edastatakse talle koos Euroopa maksekäsuga.
2. Vastuväide saadetakse 30 päeva jooksul alates maksekäsu kostjale kättetoimetamisest.
3. Kostja märgib vastuväites, et ta vaidlustab nõude, ilma et ta peaks seda põhjendama.
[…]”.
8. Määruse artiklis 17 on sätestatud:
„1. Kui vastuväide esitatakse artikli 16 lõikes 2 sätestatud tähtaja piires, jätkub menetlus päritoluliikmesriigi pädevates kohtutes tavalise tsiviilkohtumenetluse korras, välja arvatud juhul, kui nõude esitaja on sõnaselgelt taotlenud sel juhul menetluse lõpetamist.
Kui nõude esitaja esitas oma nõude Euroopa maksekäsumenetluse korras, ei mõjuta siseriiklik õigus kuidagi tema seisundit järgnevas tavalises tsiviilkohtumenetluses.
2. Üleminekut tavalisele tsiviilkohtumenetlusele lõike 1 tähenduses reguleerib päritoluliikmesriigi õigus.
3. Nõude esitajale teatatakse, kas kostja on vastuväite esitanud, ning samuti üleminekust tavalisele tsiviilkohtumenetlusele.”
2. Määrus nr 44/2001
9. Määrus nr 44/2001 käsitleb kohtualluvust ja kohtuotsuste täitmist tsiviil- ja kaubandusasjades. Kõnealuse määruse artikli 5 punktis 1 on sätestatud:
„Isiku, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, võib teises liikmesriigis kaevata:
1. a)	lepingutega seotud asjades selle paiga kohtusse, kus tuli täita asjaomane kohustus;
b) kui ei ole kokku lepitud teisiti, käsitatakse käesoleva sätte kohaldamisel asjaomase kohustuse täitmise kohana:
– […]
– teenuste osutamise puhul kohta liikmesriigis, kus lepingu kohaselt teenuseid osutati või kus neid oleks tulnud osutada.
[…]”.
10. Kõnealuse määruse artikkel 24 on sõnastatud järgmiselt:
„Lisaks käesoleva määruse muudest sätetest tulenevale pädevusele on pädev ka see liikmesriigi kohus, kuhu kostja ilmub. Käesolevat sätet ei kohaldata juhul, kui isik on ilmunud kohtusse pädevuse vaidlustamiseks või kui artikli 22 kohaselt on ainupädev teine kohus.”
B. Austria õigus
11. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Zivilprozessordnung) §-s 252, mis käsitleb Euroopa maksekäsumenetlust, on sätestatud, et kui määrusest nr 1896/2006 ei tulene teisiti, kohaldatakse iga nõude puhul sellele nõudele vastavaid menetlusnorme. Kõnealuses paragrahvis on täpsustatud, et maksekäsu menetlemise ainupädevus kuulub Bezirksgericht für Handelssachen Wien’ile (Austria). Lisaks tuleneb kõnealusest sättest, et pärast tähtaja jooksul esitatud vastuväite saamist toimetab kohus selle avaldajale ja kohustab avaldajat 30 päeva jooksul nimetama kohtu, kes võib kohtualluvuse järgi lahendada maksekäsu esemeks oleva nõude tavalises tsiviilkohtumenetluses. Kostja peab esitama vastuväite kohtualluvuse kohta enne põhimenetluses osalemist.
II. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimused
12. Goldbet Sportwetten GmbH (edaspidi „hageja”) on Austrias asuv ettevõtja, kes korraldab spordikihlvedusid. Massimo Sperindeo (edaspidi „kostja”) elukoht on Itaalias. Kostja võttis teenuste osutamise lepinguga endale kohustuse seada Itaalias sisse hageja äri ja seda juhtida. Eelkõige pidi ta panustatud raha kohalikest kihlveokontoritest kokku koguma ja pärast väljamakstud võidusummade mahaarvamist jäägi hagejale üle kandma.
13. Kuna hageja leidis, et kostja ei täitnud oma lepingulisi kohustusi, esitas ta 29. detsembril 2009 Bezirksgericht für Handelssachen Wienile, Euroopa maksekäsu menetlemiseks pädevale kohtule, Euroopa maksekäsu avalduse, milles nõudis 16 406 euro suuruse kahjuhüvitise ning viiviste ja menetluskulude maksmist; kohus andis maksekäsu välja 17. veebruaril 2010.
14. Kostja esitas kõnealuse Euroopa maksekäsu kohta advokaadist esindaja vahendusel 19. aprillil 2010 ettenähtud tähtaja jooksul vastuväite. Ta põhjendas oma seisukohta sellega, et hageja nõue on õigusliku aluseta ega ole muutunud sissenõutavaks.
15. Bezirksgericht für Handelssachen suunas 2. juuli 2010. aasta määrusega kohtuasja Landesgericht Innsbruck’i (Austria), kuna leidis, et see kohus on menetluseks pädev kohus määruse nr 1896/2006 artikli 17 lõike 1 alusel.
16. Kostja väitis Landsgericht Innsbruckis esimest korda, et kõnealusel kohtul puudub pädevus, kuna kostja elukoht on Itaalias. Ta nõudis seetõttu, et kohus tunnistaks oma territoriaalse pädevuse puudumist ning jätaks hagi rahuldamata. Hageja omalt poolt leidis, et Landesgericht Innsbruck on määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti a kohaselt pädev kui selle paiga kohus, kus tuli täita hagetav raha maksmise kohustus. Hageja arvates on kõnealune kohus igal juhul pädev vaidlust lahendama kõnealuse määruse artikli 24 alusel, kuna kostja osales menetluses, esitades Euroopa maksekäsu kohta vastuväite, milles vaidles haginõudele sisuliselt vastu, aga ei vaidlustanud kohtu pädevust.
17. Landesgericht Innsbruck tegi kohtumääruse, millega rahuldas kostja taotluse, deklareeris, et ta ei ole selles asjas pädev, ning jättis hagi läbi vaatamata. Hageja esitas kõnealuse kohtumääruse peale määruskaebuse Oberlandesgericht Innsbruckile (Austria). Määruskaebus jäeti rahuldamata põhjendusega, et Austria kohtud ei ole põhimõtteliselt pädevad asjaomast vaidlust lahendama, sest hageja on esitanud teenuse osutamise lepingust tuleneva nõude ja asjaomase kohustuse täitmise koht määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b tähenduses asub Itaalias. Apellatsioonikohus lisas, et kohus ei ole muutunud pädevaks kostja kohtusse ilmumise tulemusel määruse nr 1896/2006 artikli 24 tähenduses.
18. Hageja esitas Oberster Gerichtshofile (Austria) Oberlandesgericht Innsbrucki määruse peale määruskaebuse, milles taotleb madalama astme kohtute määruste tühistamist ja asja uuesti arutamiseks saatmist Landesgericht Innsbruckile.
19. Kuna Oberster Gerichtshofil oli kahtlusi liidu õiguse tõlgendamise suhtes, otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas [...] määruse nr 1896/2006 [...] artiklit 6 tuleb tõlgendada nii, et Euroopa maksekäsumenetluses tuleb kohaldada ka [...] määruse nr 44/2001 [...] artiklit 24, mille alusel on pädev see liikmesriigi kohus, kuhu kostja ilmub?
2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav:
kas määruse nr 1896/2006 artiklit 17 koostoimes määruse nr 44/2001 artikliga 24 tuleb tõlgendada nii, et Euroopa maksekäsu kohta vastuväite esitamine on samaväärne kostja kohtusse ilmumisega, kui kostja ei vaidlusta oma vastuväites päritoluriigi kohtu pädevust?
3. Kui vastus teisele küsimusele on eitav:
kas määruse nr 1896/2006 artiklit 17 koostoimes määruse nr 44/2001 artikliga 24 tuleb tõlgendada nii, et vastuväite esitamine on siiski samaväärne kostja kohtusse ilmumisega, kui kostja vaidleb vastuväites haginõudele sisuliselt vastu, kuid ei vaidlusta päritoluriigi kohtu pädevust?”
III. Kohtujuristi analüüs
20. Eelotsuse küsimustega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1896/2006 artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et Euroopa maksekäsu avalduse kohta vastuväite esitamine on samaväärne kostja kohtusse ilmumisega Euroopa maksekäsu menetlusele järgnevas tavalises tsiviilkohtumenetluses määruse nr 44/2001 artikli 24 tähenduses, ning kas asjaolu, et asjaomase Euroopa maksekäsu avalduse kohta vastuväite esitanud isik esitas vastuväites argumente asja sisu kohta, omab mingisugust mõju.
21. Meenutagem, et määruse nr 1896/2006 artikli 6 lõike 1 alusel määratakse kõnealuse määruse kohaldamisel kohtualluvus vastavalt asjaomastele ühenduse õiguse eeskirjadele, eelkõige vastavalt määrusele nr 44/2001. Viimati nimetatud määruse artiklis 24 on aga sätestatud vaikimisi kokkulepe kohtualluvuse kohta selle kohtu kasuks, kuhu on pöördutud, juhul kui kostja sinna ilmub selle pädevust vaidlustamata.
22. Jagan Saksamaa ja Austria valitsuse ning Euroopa Komisjoni arvamust, et Euroopa maksekäsu kohta vastuväite esitamine ei ole samaväärne kostja kohtusse ilmumisega selle sätte tähenduses. Asjaolu, et vastuväite esitanud isik seda ka põhjendas, ei oma minu arvates selles suhtes vähematki mõju.
23. Esimese osa vastusest leiame tegelikult määruse nr 1896/2006 põhjendustest.
24. Nendes täpsustatakse väga selgelt, et nimetatud määrusega loodud Euroopa maksekäsumenetlus on menetlus, mis keskendub vaidlustamata rahaliste nõuete kiire ja tõhusa ühtse sissenõudmismehhanismi loomisele Euroopa Liidus.(4)
25. Määrus nr 1896/2006 vastab selles osas Euroopa Liidu Nõukogu poolt 2000. aastal vastu võetud meetmeprogrammile, mis näeb ette võimaluse rakendada Euroopa Ühenduse piires „ kohtuotsuste tegemisel ühetaolist või ühtlustatud ”(5) menetlust ja mis kinnitati 2004. aastal 5. novembri 2004. aasta Euroopa ülemkogul vastu võetud Haagi programmiga.(6)
26. Seda eripära on Euroopa Kohus rõhutanud 13. detsembri 2012. aasta otsuses kohtuasjas Szyrocka,(7) mille punktis 30 on sedastatud: „[l]õpuks peab meenutama, et nagu nähtub määruse nr 1896/2006 artikli 1 lõike 1 punktist a, on selle määruse eesmärk eelkõige lihtsustada ja kiirendada menetlust ning vähendada menetluskulusid vaidlustamata rahalisi nõudeid käsitlevate piiriüleste juhtumite korral. Nagu määruse põhjendustes 8, 10 ja 29 on märgitud, loob see määrus – kuigi see ei asenda ega ühtlusta siseriiklikke mehhanisme vaidlustamata nõuete sissenõudmiseks – kõnealuse eesmärgi saavutamiseks niisuguste rahaliste nõuete ühtse sissenõudmismehhanismi, tagades võlausaldajatele ja võlgnikele võrdsed võimalused kogu liidus”.
27. Väljendatud eesmärk kirjeldab vähimagi kahtluseta juriidilist mehhanismi, millega soovitakse vältida sisulisi vaidlusi ja viivitusi, mis üldiselt kaasnevad tavapäraste kohtumenetlustega. Kuni selleni vä lja, et kõnealune menetlus võiks, juhul kui liikmesriigid nii otsustavad, toimuda ka haldusasutuses.
28. Näib nimelt, et soovitud eesmärgi saavutamiseks on määruse artikli 5 punktis 3 määratletud autonoomselt mõiste „kohus” kui „liikmesriigi ametiasutus, kes on pädev Euroopa maksekäsu osas või sellega seotud küsimustes”.(8) See välistab selgelt, et menetlust võivad teostada üksnes üld- või halduskohtud, juhul kui liikmesriigis viimaseid on.
29. Niisiis on nimetatud määrusega kehtestatud süsteemil järgmised tunnused.
30. Esiteks, menetlus ei ole võistlev. Nimelt annab pädev siseriiklik ametiasutus Euroopa maksekäsu välja või lükkab avalduse tagasi ilma, et toimuks asja arutamist,(9) ehkki nimetatud ametiasutus võib siiski paluda nõude esitajalt selgitusi või põhjendusi, kuid ainult selleks, et kontrollida, kas nõue vastab vähemalt näiliselt vaidlustamata nõude määratlusele. Võlgnikku selles menetlusstaadiumis ära ei kuulata ja ta ei saa esitada ühtegi argumenti.
31. Võlgnik kaasatakse alles Euroopa maksekäsu täitmise staadiumis pärast maksekäsu väljaandmist. Võlgnik saab Euroopa maksekäsu määrusest teada tegelikult alles siis, kui see talle kätte toimetatakse ning seejärel võib ta 30 päeva jooksul esitada maksekäsu suhtes vastuväite.(10) Vastuväide esitatakse tüüpvormiga, mis peab olema lisatud Euroopa maksekäsule, või vabas vormis.(11) Vastuväitest piisab, et Euroopa maksekäsumenetlus muutuks kehtetuks.(12) Kõnealuse määruse artikli 5 punktis 3 nimetatud ametiasutus sellega enam ei tegele. Seejärel saab menetlus jätkuda üksnes siitpeale ainuvõimaliku tavalise tsiviilkohtumenetluse korras.(13)
32. Ainuüksi neist toimimise põhimõtetest piisaks, et õigustada täiesti uue menetluse algatamist tsiviilasju lahendavas üldkohtus, kus kõik algab otsast peale, ning seda isegi juhul, kui Euroopa maksekäsu asjus pädev ametiasutus on ühtlasi kohus, kes on pädev asja sisuliselt arutama.
33. Märgin veel, et sellise olukorraga ei ole tegemist põhikohtuasja puhul, kuna määruse nr 1896/2006 artikli 5 punkti 3 kohane pädev ametiasutus on Bezirksgericht für Handelssachen Wien ja kohus, kelle ta on määranud asja sisuliselt arutama, on Landesgericht Innsbruck.
34. Igal juhul on vaja veel lahendada küsimus, kas asjaolust, et vastuväidet Euroopa maksekäsule ei esitatud mitte tagasisaadetud tüüpvormiga, vaid üksikasjaliku dokumendina, tuleneb asja sisuliselt arutava kohtu laiem pädevus, kuna kõnealune vastuväide kujutab endast sel juhul kohtusse ilmumist määruse nr 44/2001 artikli 24 tähenduses.
35. Sellele küsimusele jaatava vastuse andmist pooldavale väitele on mul mitu vastuargumenti.
36. Jaatavalt vastamine tähendaks tunnistamist, et Euroopa maksekäsumenetlus ja siseriiklik tavaline tsiviilkohtumenetlus on tegelikult üks ja sama ning et ainus menetlus algas Euroopa maksekäsu asjas pädevas ametiasutuses. Niimoodi võib asjast aru saada vaid juhul, kui määruse nr 1896/2006 artikli 17 lõikes 1 korratud väljendi „jätkub menetlus” tähendust tõlgendatakse nii, et Euroopa maksekäsu vaidlustamisele järgnev menetlus on sama, mis algas ametiasutuses, kelle poole esimesena pöörduti, kuna selles menetlusstaadiumis toimuv oleks edaspidi siduv kohtule, kelle poole pöördutakse põhiküsimuses.
37. Tuleb seega nentida, et kostjal, käesoleval juhul võlgnikul, puuduks igasugune võimalus kohtu pädevust vaidlustada, kuna ta on menetluse algusest täielikult kõrvale jäetud, nagu ma mainisin käesoleva ettepaneku punktides 30 ja 31.
38. Võiksime ju selle raskuse ületada nentides, et võlgniku jaoks algab menetlus siis, kui Euroopa maksekäsu määrus talle kätte toimetatakse. Kuid sellisel juhul oleks tegemist erineva kohtlemisega ning see välistab minu arvates täielikult sellise tõlgendamise võimaluse.
39. Tüüpvormiga esitatud vastuväide nimelt jätaks puudutamata pädevuse vaidlustamise küsimuse, mida võib ainsana lahendada asja sisuliselt käsitlev kohus. Seevastu vabas vormis esitatud vastuväide, millele on lisatud mõned argumendid või täielik argumentatsioon, oleks samaväärne kohtusse ilmumisega ning tooks vaikimisi kaasa pädevuse tunnistamise, samas kui määruses, mis lubab sellist vabas vormis esitamist, tähendab see ainult vastuvõetavuse tingimust: tegemist peab olema selgelt sõnastatud vastuväitega.
40. Vastasel juhul ei oleks võlgnikul võimalik vaidlustada Euroopa maksekäsu asjas otsust tegeva ametiasutuse pädevuse väära hindamist, millega aga eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates olevat tegemist käesolevas asjas. Sellisel juhul saab võlgnik vajadusel loota ainult siseriikliku kohtu pädevusele tõstatada tavalise tsiviilkohtumenetluse raames omal algatusel oma pädevuse puudumise küsimus.
41. Kuidas õigustada asjaolu, et selline tagajärg on Euroopa maksekäsumenetlusel, mille peale ei ole võimalik esitada apellatsioonkaebust? Hageja väitis sellega seoses kohtuistungil, et vaatamata sisulise pädevuse vaikimisi tunnistamisele, mis tuleneb ainult sellest, et Euroopa maksekäsu kohta esitati vastuväide, on tsiviilkohtumenetlusega tegelevas kohtus võimalik tõstatada küsimus selle kohtu pädevuse puudumisest. Kui sellise oletusega nõustuda, siis ma ei mõista, miks tuleb vastuväidet seega pidada kohtusse ilmumiseks kõikide sellega seotud tagajärgedega.
42. Kui üksikasjalik peab olema argumentatsioon, et selles vormis esitatud vastuväide oleks samaväärne kohtusse ilmumisega? Kas see ei tekitaks ebatäpsust ja seega õiguslikku ebakindlust, mis läheb vastuollu Euroopa seadusandja eesmärgiga, mis, tuletagem meelde, on just Euroopa maksekäsumenetlust lihtsustada?
43. Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on õiguskindluse põhimõtte kohaselt nõutav, et liidu õigus oleks kindlaks määratud ja et selle kohaldamine oleks isikutele ette nähtav. Seega eeldab kõnealune põhimõte, et liidu õigusakt – käesolevas kohtuasjas seega määruste nr 1896/2006 ja nr 44/2001 asjakohased sätted –, mis toob isikutele kaasa õiguslikke tagajärgi, peab olema selge ja täpne, et asjaomased isikud võiksid kindlalt teada, mis hetkest alates akt neid tagajärgi kaasa toob.
44. Kui aga nõustuda väitega, et Euroopa maksekäsu kohta esitatud vastuväide võib olla samaväärne kohtusse ilmumisega määruse nr 44/2001 artikli 24 tähenduses sõltuvalt sellest, kas see sisaldab põhjendusi asja sisu kohta, siis tähendaks see just õigusliku ebakindluse loomist, kuna iga kord tuleks hinnata, kas põhjendused on ulatuslikud ning kas see ulatuslikkus kujutab endast otseselt või kaudselt seisukohavõttu tavalise tsiviilkohtumenetlusega tegeleva kohtu – kelle poole aga teatavasti pole selles menetlusstaadiumis üldse pöördutud – pädevuse suhtes.
45. Tulemuseks oleks asjade keeruliseks ajamine, ehkki määruse nr 1896/2006 eesmärk on tegelikult just Euroopa maksekäsumenetluse lihtsustamine.
46. Kuidas on võimalik öelda, et Euroopa maksekäsumenetlus ja tavaline tsiviilkohtumenetlus on üks ja sama menetlus, kui näiteks Euroopa maksekäsu asjas pädev ametiasutus on halduskohus, asja sisuliselt arutamiseks on aga pädev üldkohus? Või mis siis, kui see ametiasutus ei ole üldsegi kohus? Kuidas sel juhul õigustada seda, et sellises asutuses aset leidnud sündmusel on edaspidi sellised tagajärjed? Tuletan lihtsalt meelde, kui oluline roll on kohtuprotsessi toimumisel kohtualluvuse eeskirjadel.
47. Lõpuks näib, et määruse nr 1896/2006 artiklist 16 koostoimes määruse põhjendusega 23 piisab otsuse tegemiseks. Nimelt ei ole kõnealuse määruse artikli 16 lõikes 1 vastuväitele tegelikult sätestatud mingit konkreetset vormi. Selles on öeldud, et „[k]ostja võib […] esitada vastuväite, […] kasutades […] tüüpvormi.” Kõnealuse artikli lõikes 3 täpsustatakse, et kostja ei pea vastuväites vaidlustamist põhjendama.
48. Seega ei ole võlgnikul keelatud vaidlustamist põhjendada, kuid see ei tohi mingil juhul tema jaoks kaasa tuua konkreetseid ja ebasoodsaid õiguslikke tagajärgi, mida ei ole nimetatud määruses sõnaselgelt ette nähtud, ning seda sel lihtsal põhjusel, et menetluse selles staadiumis on oluline üksnes teada, kas nõue vaidlustatakse. Põhjus on täiesti ebaoluline. Oluline on üksnes nõude vaidlustamise või vaidlustamata jätmise asjaolu.
49. Seda kinnitab ka määruse nr 1896/2006 põhjenduse 23 sõnastus, milles täpsustatakse, et „[k]ostja võib vastuväite esitamisel kasutada käesolevas määruses sätestatud tüüpvormi. Kohtud peaksid aga arvesse võtma mis tahes muul viisil kirjalikult esitatud vastuväidet, kui see on selgelt sõnastatud.” Argumente sisaldav vastuväide on kirjalikus vormis selgelt sõnastatud vastuväide. Seega on see vastuvõetav ning ainuke sellest tulenev tagajärg on sama, mis tüüpvormiga esitatud vastuväitelgi: see lõpetab Euroopa maksekäsumenetluse. Muude tagajärgede lisamine ei tähendaks mitte seadusandja soovist kaugemale, vaid sellega vastuollu minekut.
50. Kõikidest esitatud kaalutlustest lähtudes arvan, et määruse nr 1896/2006 artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et Euroopa maksekäsu avalduse kohta vastuväite esitamine ei ole samaväärne kostja kohtusse ilmumisega Euroopa maksekäsu menetlusele järgnevas tavalises tsiviilkohtumenetluses määruse nr 44/2001 artikli 24 tähenduses. Asjaolu, et kõnealuse Euroopa maksekäsu avalduse kohta vastuväite esitanud isik esitas vastuväites argumente asja sisu kohta, ei oma seejuures vähematki mõju.
IV. Ettepanek
51. Kõikidest eeltoodud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberster Gerichtshofi esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1896/2006 (millega luuakse Euroopa maksekäsumenetlus), mida on muudetud komisjoni 4. oktoobri 2012. aasta määrusega (EL) nr 936/2012, artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et Euroopa maksekäsu avalduse kohta vastuväite esitamine ei ole samaväärne kostja kohtusse ilmumisega Euroopa maksekäsu menetlusele järgnevas tavalises tsiviilkohtumenetluses nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades) artikli 24 tähenduses. Asjaolu, et kõnealuse Euroopa maksekäsu avalduse kohta vastuväite esitanud isik esitas vastuväites argumente asja sisu kohta, ei oma seejuures vähematki mõju.
(1) .
(2)  –	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta määrus, millega luuakse Euroopa maksekäsumenetlus (ELT L 399, lk 1), mida on muudetud komisjoni 4. oktoobri 2012. aasta määrusega (EL) nr 936/2012 (ELT L 283, lk 1) (edaspidi „määrus nr 1896/2006”).
(3)  –	Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42).
(4)  – Vt eelkõige kõnealuse määruse põhjendused 4, 9 ja 29.
(5)  –	Kohtujuristi kursiiv.
(6)  –	Vt kõnealuse määruse põhjendus 4.
(7)  –	C-215/11.
(8)  –	Vt ka kõnealuse määruse põhjendus 16, kus on märgitud, et Euroopa maksekäsu avalduse läbivaatamist ei pea tingimata teostama kohtunik.
(9)  –	Vastavalt määruse nr 1896/2006 artikli 5 punktile 3, artikli 7 lõikele 3 ja artiklitele 8–12 esitab Euroopa maksekäsu avalduse nõude esitaja, kes esitab nõude liikmesriigi pädevale ametiasutusele. Kõnealune ametiasutus vaatab avalduse läbi ja lükkab selle tagasi või annab maksekäsu välja üksnes nõude esitaja esitatud teabe alusel.
(10)  –	Vt kõnealuse määruse artikli 16 lõige 2.
(11)  –	Vt määruse artikkel 7 ja põhjendus 23.
(12)  –	Vt määruse nr 1896/2006 põhjendus 24.
(13)  –	Vt kõnealuse määruse artikli 17 lõiked 1 ja 2 ning põhjendus 24.