62007CJ0310
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
2008 m. spalio 16 d. (
*1
)
„Teisės aktų derinimas — Darbuotojų apsauga jų darbdaviui tapus nemokiam — Direktyva 80/987/EEB — 8a straipsnis — Keliose valstybėse narėse vykdoma veikla“
Byloje C-310/07
dėl Lunds tingsrätt (Švedija) 2007 m. birželio 28 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo, pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Svenska staten, atstovaujama Tillsynsmyndigheten i konkurser,
prieš
Anders Holmqvist,
TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász (pranešėjas) ir J. Malenovský,
generalinis advokatas D. Ruiz-Jarabo Colomer,
posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. balandžio 16 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
—
Tillsynsmyndigheten i konkurser, atstovaujamo B. Andersson,
—
M. Holmqvist, atstovaujamo advokato A. Alfredson,
—
Švedijos vyriausybės, atstovaujamos A. Falk,
—
Graikijos vyriausybės, atstovaujamos K. Georgiadis bei E.-M. Mamouna ir S. Alexandriou,
—
Italijos vyriausybės, atstovaujamos I. M. Braguglia, padedamo avvocato dello Stato F. Arena,
—
Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos C. Wissels ir Y. de Vries,
—
Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos C. Gibbs, padedamos baristerės D. Rhee,
—
Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos J. Enegren,
susipažinęs su 2008 m. birželio 3 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1980 m. spalio 20 d. Tarybos direktyvos 80/987/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su darbuotojų apsauga jų darbdaviui tapus nemokiam, suderinimo (OL L 283, p. 23), iš dalies pakeistos Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/74/EB (OL L 270, p. 10, toliau – Direktyva 80/987), 8a straipsnio aiškinimu.
2
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą, kilusį tarp Svenska staten, atstovaujamos Tillsynsmyndigheten i konkurser (Bankrotų priežiūros tarnyba, toliau – Tarnyba), ir A. Holmqvist dėl pastarojo teisės į darbo užmokesčio garantijas bankrutavus darbdaviui pagal Švedijos teisės aktus.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisė
3
Pagal Direktyvos 2002/74 septintą konstatuojamąją dalį:
„Kad darbuotojams būtų užtikrintas teisinis aiškumas, jeigu įmonės, kurios atitinkama veikla verčiasi keliose valstybėse narėse, taptų nemokios, ir darbuotojų teisės būtų įtvirtintos pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo precedentų teisę, turėtų būti priimtos nuostatos, aiškiai nurodančios, kuri institucija tais atvejais atsako už mokėjimo reikalavimų patenkinimą, ir numatančios, kad bendradarbiaudamos valstybių narių kompetentingos administracinės institucijos kuo anksčiau sureguliuotų darbuotojams nesumokėtus reikalavimus. Be to, būtina užtikrinti, kad būtų deramai įgyvendinami atitinkami susitarimai, įtvirtinant nuostatas dėl valstybių narių kompetentingų administracinių institucijų bendradarbiavimo“.
4
Direktyvos 80/987 8a straipsnyje numatyta:
„1.   Jeigu įmonė, kuri atitinkama veikla verčiasi ne mažiau kaip dviejų valstybių narių teritorijose, tampa nemokia, kaip apibrėžta 2 straipsnio 1 dalyje, institucija, atsakinga už darbuotojams nesumokėtų reikalavimų patenkinimą, yra ta, kuri yra valstybėje narėje, kurios teritorijoje jie dirba arba nuolat dirba.
2.   Darbuotojų teisių mastą nustato teisė, reglamentuojanti kompetentingos garantijų institucijos veiklą.
3.   Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad 1 dalyje minėtais atvejais nustatant darbdavio nemokumo būklę, kaip apibrėžta šioje direktyvoje, būtų atsižvelgta į sprendimus, priimtus taikant 2 straipsnio 1 dalyje minėtas nemokumo procedūras, kurias taikyti buvo paprašyta kitoje valstybėje narėje.“
Nacionalinė teisė
5
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad Direktyva 80/987 buvo perkelta į Švedijos teisę Įstatymu dėl darbo užmokesčio garantijų (Lönegarantilagen (1992:497), toliau – Įstatymas dėl darbo užmokesčio garantijų).
6
Pagal Įstatymo dėl darbo užmokesčio garantijų 1 straipsnį:
„Valstybė yra atsakinga pagal šį įstatymą už darbuotojų reikalavimų patenkinimą (valstybės darbo užmokesčio garantija), kai:
1)
darbdavys pripažintas nemokiu Švedijoje ar kitoje Šiaurės šalyje;
2)
darbdavys yra reorganizuojamas pagal įstatymą (1996:764) dėl bendrovių reorganizavimo (lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion) ar
3)
Europos Sąjungos valstybėje ar Europos ekonominės erdvėje darbdavio atžvilgiu yra pradėta nemokumo procedūra <…> Direktyvos 80/987 <…> 2 straipsnio 1 dalies prasme.“
7
To paties įstatymo 2a straipsnyje numatyta:
„1 straipsnio 3 dalyje numatytu atveju garantinis mokėjimas yra atliekamas tik tada, kai darbuotojas darbdaviui dirba ar dirbo daugiausia Švedijoje.
Jei darbdavys pripažintas nemokiu Švedijoje, o darbuotojas dirba ar dirbo jam daugiausia kitoje (Europos Sąjungos) ar (Europos Ekonominės Erdvės) valstybėje, garantinis mokėjimas nėra atliekamas.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
8
A. Holmqvist buvo įdarbintas vairuotoju pagal Švedijos teisės aktus veikiančioje akcinėje bendrovėje Jörgen Nilsson Åkeri och Spedition AB (toliau – Jörgen Nilsson Åkeri och Spedition). Bendrovės vienintelė buveinė yra Tjörnarp (Švedija) ir ji neturi jokių filialų užsienyje.
9
A. Holmqvist gabendavo prekes iš Švedijos į Italiją ir atgal per Vokietiją ir Austriją. Šias prekes Italijoje iškraudavo įvairių Jörgen Nilsson Åkeri och Spedition nuolatinių ar ne klientų darbuotojai, naudodami iškrovimo vietoje esančią įrangą.
10
A.. Holmqvist prekes nuolatiniams ar atsitiktiniams klientams taip pat veždavo iš Italijos į Švediją. Darbuotojai jas iškraudavo naudodami iškrovimo vietoje esančią įrangą. A. Holmqvist prižiūrėdavo iškrovimą, kad jis atitiktų taikomas eismo saugumo normas, tačiau darbą atlikdavo kiti asmenys.
11
Panašiai vykdavo ir prekių iškrovimas bei pakrovimas Švedijoje.
12
2006 m. balandžio 10 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iškėlė bankroto bylą Jörgen Nilsson Åkeri och Spedition.
13
2006 m. birželio 27 d. Sprendimu administratorius A. Holmqvist suteikė darbo užmokesčio garantiją pagal Įstatymą dėl darbo užmokesčio garantijų.
14
Tarnyba paprašė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuspręsti, ar A. Holmqvist turėjo teisė į šią garantiją pradėjus Jörgen Nilsson Åkeri och Spedition bankroto procedūrą, ar ne.
15
Tarnyba šiam teismui tvirtina, kad A. Holmqvist negalėjo pasinaudoti šia garantija, nes Jörgen Nilsson Åkeri och Spedition vykdė veiklą kitose nei Švedija valstybėse narėse ir A. Holmqvist iš principo vykdė savo funkcijas šiose kitose valstybėse. Ji teigia, kad Direktyvoje 80/987 nereikalaujama, jog įmonė turėtų buveinę ar filialą kitoje valstybėje narėje, kad ji galėtų būti laikoma vykdančia joje veiklą, ir kad šiuo atveju tiek Jörgen Nilsson Åkeri och Spedition, tiek A. Holmqvist veiklą vykdė būtent Vokietijoje, Austrijoje ir Italijoje. Todėl pastarajam neturėtų būti suteikta teisė į Švedijos teisės aktuose numatytą darbo užmokesčio garantiją.
16
A. Holmqvist prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui tvirtino, kad Jörgen Nilsson Åkeri och Spedition savo veiklą vykdė tik Švedijoje, ir subsidiariai, net pripažinus, jog bendrovė vykdė veiklą keliose valstybėse narėse, turėtų būti laikoma, kad jis paprastai dirbo Švedijoje. Pirmiausia jis priminė, kad Jörgen Nilsson Åkeri och Spedition buvo administruojama iš savo vienintelio Tjörnarp esančio biuro, kad jos garažas ir dirbtuvės taip pat buvo toje pačioje vietoje ir kad kiekvienas darbo etapas prasidėdavo ir buvo užbaigiamas Švedijoje. Be to, A. Holmqvist nurodė, kad, remiantis Teisingumo Teismo praktika, buveinės ar padalinio buvimas yra lemiamos svarbos sprendžiant klausimą, kurioje valstybėje darbuotojas turi teisę į darbo užmokesčio garantiją (1997 m. rugsėjo 17 d. Sprendimas Mosbæk, C-117/96, Rink. p. I-5017 ir Sprendimas Everson ir Barrass, C-198/98, Rink. p. I-8903). Galiausiai A. Holmqvist tvirtino: kadangi Direktyvos 80/987 8a straipsnis veikia tiesiogiai, jis, nepaisant Įstatymo dėl darbo užmokesčio garantijų, turi teisę į darbo užmokesčio garantiją Švedijoje.
17
Manydamas, kad sprendimui priimti reikia išaiškinti Direktyvos 80/987 8a straipsnį, Lunds tingsrätt nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar <…> Direktyvos 80/987 <…> 8a straipsnį reikia aiškinti taip, jog jis reiškia, kad įmonė laikytina vykdančia veiklą tam tikroje valstybėje narėje tik tada, kai ta įmonė turi filialą ar padalinį toje valstybėje narėje?
2.
Jei atsakymas būtų neigiamas, kokios sąlygos turi būti tenkinamos, kad įmonė galėtų būti laikoma vykdančia veiklą keliose valstybėse narėse?
3.
Jei laikoma, kad bendrovė vykdo veiklą kelių valstybių narių teritorijoje, o darbuotojas dirba tai bendrovei keliose tose valstybėse narėse, kokie kriterijai yra lemiami nustatant vietą, kur jis paprastai dirba?
4.
Ar Direktyvos 80/987 <…> 8a straipsnis veikia tiesiogiai?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
18
Norint prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti naudingą atsakymą į pirmąjį ir antrąjį klausimus, kuriuos būtina nagrinėti kartu, reikia nustatyti sąlygas, kurioms esant laikoma, kad įmonė vykdo veiklą keliose valstybėse narėse Direktyvos 80/987 8a straipsnio prasme.
19
Pagal Direktyvos 80/987 8a straipsnį, esantį jos IIIa skirsnyje, pavadintame „Nuostatos, susijusios su transnacionaliniais atvejais“, įmonė yra tokioje situacijoje, jei ji „atitinkama veikla verčiasi ne mažiau kaip dviejų valstybių narių teritorijose“, tačiau nei šis straipsnis, nei jokia kita šios direktyvos nuostata neapibrėžia šių sąvokų.
20
Reikia priminti, kad pirminėje Direktyvos 80/987 formuluotėje nebuvo nuostatų, susijusių su transnacionaliniais atvejais, nes 8a straipsnis į šią direktyvą buvo įterptas Direktyva 2002/74.
21
Pastaroji direktyva, pagal jos septintą konstatuojamąją dalį buvo priimta, be kita ko, „kad darbuotojams būtų užtikrintas teisinis aiškumas, jeigu įmonės, kurios atitinkama veikla verčiasi keliose valstybėse narėse, taptų nemokios, ir darbuotojų teisės būtų įtvirtintos pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo precedentų teisę <…>“.
22
Pirma, reikia pažymėti, kaip daro ir Nyderlandų vyriausybė, kad šis tikslas galėtų būti realizuotas, tik jei sąvoka „atitinkama veikla verčiasi ne mažiau kaip dviejų valstybių narių teritorijose“ būtų aiškinama plačiąja prasme.
23
Iš tiesų toks aiškinimas yra būtinas siekiant užtikrinti, įtraukiant daugiau transnacionalinio pobūdžio darbinių santykių atvejų į Direktyvos 80/987 8a straipsnio taikymo sritį, minimalią darbuotojų, nukentėjusių nuo nemokaus jų darbdavio ir esančių situacijoje su užsienio elementu, teisių apsaugą.
24
Antra, kaip pažymėjo A. Holmqvist ir Italijos bei Jungtinės Karalystės vyriausybės, ši septinta konstatuojamoji dalis patvirtina, kad teismų praktika prieš priimant Direktyvą 2002/74 vis dar suteikia reikšmingų detalių aiškinant tam tikras Direktyvos 80/987 nuostatas.
25
Tačiau reikia pažymėti, kad, atsižvelgiant į minėtą tikslą, kuris pasireiškia, be kita ko, darbuotojų, pasinaudojančių judėjimo laisve, teisių apsauga, ir minėto 8a straipsnio atsiradimo istoriją Direktyvos 2002/74 priėmimo procedūroje, reikia, kaip nurodo generalinis advokatas savo išvados 35 punkte, aiškinant šiame straipsnyje nurodytą sąvoką „atitinkama veikla verčiasi ne mažiau kaip dviejų valstybių narių teritorijose“, nesilaikyti sąvokos „buveinė“, įtvirtintos teismų praktikoje minėtuose sprendimuose Mosbæk bei Everson ir Barrass.
26
Kalbant apie šią teisės aktų leidybos procedūrą, reikia pažymėti, kaip matyti ir iš Europos Bendrijų Komisijos pastabų, kad pirminiame šios institucijos pasiūlyme, susijusiame su Direktyvos 80/987 pakeitimu iš dalies, buvo sąvoka „įmonė, turinti buveines ne mažiau kaip dviejų valstybių narių teritorijose“ ir kad šiame pasiūlytame variante „buveinė“ apibrėžiama kaip „bet kuri darbo atlikimo vieta, kur darbdavys vykdo nuolatinę ekonominę veiklą, naudodamas žmogiškuosius ir materialinius išteklius“. Tačiau reikia priminti, pirma, kad Europos Sąjungos Tarybai nagrinėjant minėtą nuostatą, Komisija pasiūlė šios direktyvos 8a straipsnyje sąvoką „buveinės“ pakeisti sąvoka „veikla“ (šiai formuluotei galiausiai buvo pritarta), ir, antra, kad minėto apibrėžimo taip pat nėra galutinėje Direktyvos 2002/74 redakcijoje. Šis minėto 8a straipsnio formuluotės pakeitimas parodo teisės aktų leidėjo valią išplėsti šio straipsnio taikymo sritį ir neapsiriboti vien įmonėmis, turinčiomis filialus ar buveines keliose valstybėse narėse.
27
Be to, kaip primena Nyderlandų vyriausybė, jei sąvoka „veikla“ aiškinama taip, kad ji reikalauja, jog įmonė ją vykdytų per filialus ar buveines, iš to išplauktų, kad darbuotojas, vykdantis veiklą kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje įsteigtas darbdavys (situacija, kuri buvo nagrinėjama minėtame sprendime Mosbæk), negalėtų pasinaudoti apsauga, numatyta Direktyvos 80/987 8a straipsnyje.
28
Todėl reikia konstatuoti, jog Direktyvos 80/987 8a straipsnis nereikalauja, kad valstybėje narėje įsteigta įmonė būtų laikoma kaip vykdanti veiklą ir kitoje valstybėje narėje, kurioje ji turi filialą ar buveinę.
29
Nors šiuo straipsniu nenustatomos griežtos susiejimo sąlygos, bet numatomas silpnesnis ryšys nei įmonės veikimas per filialą ar buveinę, vis dėlto nėra reikalo laikytis Švedijos vyriausybės samprotavimo, pagal kurį pakanka, kad darbuotojas vykdytų kurios nors formos veiklą kitoje valstybėje narėje savo darbdavio vardu ir ji tenkintų šio poreikius ir būtų atliekama pagal jo nurodymus, kad įmonė galėtų būti laikoma vykdančia veiklą šios kitos valstybės narės teritorijoje.
30
Iš tiesų, kaip tvirtina ir Jungtinės Karalystės vyriausybė, Direktyvos 80/987 8a straipsnyje esanti sąvoka „veikla“ turi būti suvokiama kaip duodanti nuorodą į požymius, turinčius tam tikrą pastovumo valstybės narės teritorijoje laipsnį. Šis pastovumas išreiškiamas, kaip nurodo ir Nyderlandų vyriausybė, ilgalaikiu darbuotojo ar darbuotojų įdarbinimu minėtoje teritorijoje.
31
Komisija mano, kad fizinis infrastruktūros buvimas kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje įmonė įsteigusi savo buveinę, taip pat neišvengiamas, kad galėtų būti laikoma, jog įmonė šioje valstybėje narėje vykdo nuolatinę veiklą, bet ji mano, kad tam pakanka paprasto biuro.
32
Tačiau dėl įvairių tarptautinio darbo formų ir atsižvelgiant į neseniai įvykusius darbo sąlygų pasikeitimus bei telekomunikacijų sektoriaus vystymąsi, neturėtų būti tvirtinama, kad įmonė būtinai turi turėti fizinę infrastruktūrą, kad galėtų užtikrinti stabilią ekonominę veiklą kitoje valstybėje narėje, nei ji turi savo buveinę. Iš tiesų skirtingi darbo santykių aspektai, būtent nurodymai darbuotojui ir pastarojo atsiskaitymas darbdaviui, taip pat atlyginimo mokėjimas, yra galimi per atstumą.
33
Todėl įmonė gali įdarbinti daug darbuotojų kitoje valstybėje narėje, nei yra jos buveinė, ir ten vykdyti plačią ekonominę veiklą neturėdama fizinės infrastruktūros ar biuro šios valstybės narės teritorijoje.
34
Tačiau, kad būtų galima laikyti, jog valstybėje narėje įsteigta įmonė vykdo veiklą kitos valstybės narės teritorijoje, pastarojoje valstybėje ji turi nuolat turėti žmogiškųjų išteklių, leidžiančių ten vykdyti veiklą.
35
Valstybėje narėje įsteigtos transporto įmonės atveju vien aplinkybė, kad šios įmonės šioje valstybėje įdarbintas darbuotojas gabena prekes tarp šios valstybės ir kitos valstybės narės, pervažiuodamas kitas valstybes nares, neleidžia daryti išvados, kad buvo laikomasi prieš tai einančiame punkte nurodyto kriterijaus, ir todėl negalima teigti, kad Direktyvos 80/987 8a straipsnio prasme ši įmonė vykdo veiklą kitur, nei valstybėje narėje, kurioje ji įsteigta.
36
Atsižvelgiant į prieš tai išdėstytus argumentus, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvos 80/987 8a straipsnis turi būti aiškinamas taip, jog tam, kad valstybėje narėje įsteigta įmonė galėtų būti laikoma vykdančia veiklą kitoje valstybėje narėje, nebūtina, kad ji šioje kitoje valstybėje turėtų filialą ar nuolatinį padalinį. Tačiau reikia, kad ši įmonė pastarojoje valstybėje būtų nuolat ekonomiškai aktyvi per žmogiškuosius išteklius, leidžiančius jai ten vykdyti veiklą. Valstybėje narėje įsteigtos transporto įmonės atveju vien aplinkybė, kad jos šioje valstybėje įdarbintas darbuotojas gabena prekes tarp šios valstybės ir kitos valstybės narės, neleidžia daryti išvados, kad ši įmonė yra nuolat ekonomiškai aktyvi kitoje valstybėje narėje.
Dėl trečiojo ir ketvirtojo klausimų
37
Atsižvelgiant į pirmųjų dviejų klausimų atsakymą, nereikia atsakyti į trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
38
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1980 m. spalio 20 d. Tarybos direktyvos 80/987/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su darbuotojų apsauga jų darbdaviui tapus nemokiam, suderinimo, iš dalies pakeistos Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/74/EB, 8a straipsnis turi būti aiškinamas taip, jog tam, kad valstybėje narėje įsteigta įmonė galėtų būti laikoma vykdančia veiklą kitoje valstybėje narėje, nebūtina, kad ji šioje kitoje valstybėje turėtų filialą ar nuolatinį padalinį. Tačiau reikia, kad ši įmonė pastarojoje valstybėje būtų nuolat ekonomiškai aktyvi per žmogiškuosius išteklius, leidžiančius jai ten vykdyti veiklą. Valstybėje narėje įsteigtos transporto įmonės atveju vien aplinkybė, kad jos šioje valstybėje įdarbintas darbuotojas gabena prekes tarp šios valstybės ir kitos valstybės narės, neleidžia daryti išvados, kad ši įmonė yra nuolat ekonomiškai aktyvi kitoje valstybėje narėje.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: švedų.