62017CJ0622_RES
Byla C‑622/17
Baltic Media Alliance Ltd.
prieš
Lietuvos radijo ir televizijos komisiją
(Vilniaus apygardos administracinio teismo prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2019 m. liepos 4 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvė teikti paslaugas – Direktyva 2010/13/ES – Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugos – Televizijos programų transliavimas – 3 straipsnio 1 ir 2 dalys – Priėmimo ir retransliavimo laisvė – Tautinės neapykantos kurstymas – Priemonės, kurių imasi priimančioji valstybė narė – Laikina žiniasklaidos paslaugų teikėjų ir kitų asmenų, teikiančių televizijos programų ar atskirų programų platinimo internete paslaugas, pareiga transliuoti arba retransliuoti televizijos programą tokios valstybės narės teritorijoje tik už papildomą mokestį platinamuose televizijos programų paketuose“
Prejudiciniai klausimai – Priimtinumas – Ribos – Akivaizdžiai su byla nesusiję klausimai ir hipotetiniai klausimai, užduoti aplinkybėmis, kuriomis naudingas atsakymas yra neįmanomas
(SESV 267 straipsnis)
(žr. 24–27, 31 punktus)
Laisvė teikti paslaugas – Televizijos programų transliavimas – Direktyva 2010/13 – Taikymo sritis – Valstybės narės jurisdikcijai priklausantys žiniasklaidos paslaugų teikėjai – Sąvoka – Kriterijai – Redakcinė atsakomybė – Nustatymas – Nacionalinio teismo vertinimas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2010/13 35 konstatuojamoji dalis, 1 straipsnio 1 dalies c ir d punktai, 2 straipsnio 2 dalies a punktas ir 3 dalies a–c punktai)
(žr. 37–41, 43, 45–48 ir 52 punktus)
Laisvė teikti paslaugas – Televizijos programų transliavimas – Direktyva 2010/13 – Draudimas riboti audiovizualinių žiniasklaidos paslaugų iš kitų valstybių narių retransliavimą – Taikymo sritis – Viešosios tvarkos priemonė, kuria nustatoma pareiga laikinai transliuoti ar retransliuoti televizijos programą iš kitos valstybės narės tik už papildomą mokestį platinamuose televizijos programų paketuose – Netaikymas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2010/13 3 straipsnio 1 ir 2 dalys; Tarybos direktyvos 89/552 2a straipsnio 1 ir 2 dalys)
(žr. 70–77, 84 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Valstybė narė, remdamasi viešosios tvarkos pagrindais, kaip antai kova su neapykantos kurstymu, gali nustatyti pareigą laikinai transliuoti ar retransliuoti televizijos programą iš kitos valstybės narės tik už papildomą mokestį platinamuose televizijos programų paketuose
2019 m. liepos 4 d. Sprendime Baltic Media Alliance (C‑622/17) Teisingumo Teismas konstatavo, kad priemonė, kuria, remiantis viešosios tvarkos pagrindais, nustatoma pareiga laikinai transliuoti ar retransliuoti televizijos programą iš kitos valstybės narės tik už papildomą mokestį platinamuose televizijos programų paketuose, nepatenka į Direktyvos 2010/13 (
1
) 3 straipsnio taikymo sritį. Pagal šią nuostatą valstybės narės įpareigojamos užtikrinti televizijos programų iš kitų valstybių narių priėmimo laisvę ir savo teritorijoje neriboti tokių programų retransliavimo dėl priežasčių, kurios patenka į šia direktyva koordinuojamas sritis, tarp kurių – priemonės, užtikrinančios, kad nebūtų kurstoma neapykanta.
NTV Mir Lithuania yra Lietuvos visuomenei skirta televizijos programa, kurios didžioji programų dalis transliuojama rusų kalba. Lietuvos radijo ir televizijos komisija priėmė sprendimą, juo žiniasklaidos paslaugų teikėjai buvo įpareigoti per 12 mėnesių laikotarpį Lietuvos teritorijoje transliuoti arba retransliuoti šią televizijos programą tik už papildomą mokestį platinamuose televizijos programų paketuose. Šis sprendimas buvo priimtas remiantis tuo, kad vienoje iš NTV Mir Lithuania programų buvo pateikta tikrovės neatitinkanti, tautinę nesantaiką ir neapykantą Baltijos šalims kurstanti informacija. Jungtinėje Karalystėje įregistruota bendrovė Baltic Media Alliance, kuri turi Jungtinės Karalystės išduotą licenciją transliuoti NTV Mir Lithuania, manė, kad šis sprendimas priimtas pažeidžiant Direktyvą 2010/13, nes juo buvo ribojamas televizijos programos iš kitos valstybės narės perdavimas.
Kiek tai susiję su Direktyvos 2010/13 3 straipsnyje numatytu draudimu nustatyti retransliavimo ribojimus, Teisingumo Teismas visų pirma nurodė, kad, kaip matyti iš šios direktyvos konteksto, tikslų ir genezės, pagal šią direktyvą terminas „ribojimas“ turi specifinę reikšmę, kuri yra siauresnė už SESV 56 straipsnyje vartojamos sąvokos „apribojimas“ reikšmę. Jis neapima kiekvieno priimančiosios valstybės narės priėmimo ir retransliavimo laisvės apribojimo. Taigi pagal Direktyvą 2010/13 iš principo nedraudžiama taikyti nacionalinės teisės normos, kuria bendrai siekiama bendrojo intereso tikslo, nenustatant televizijos programų antrinės kontrolės greta kontrolės, kurią turi atlikti perduodančioji valstybė narė.
Nurodęs ankstesnę jurisprudenciją (
2
) Teisingumo Teismas taip pat nurodė, kad apribojimo pagal Direktyvos 2010/13 3 straipsnį nesukuria nacionalinė priemonė, kuria bendrai siekiama viešosios tvarkos tikslo ir kuri reglamentuoja televizijos programos platinimo tvarką priimančiosios valstybės narės vartotojams, jeigu tokia tvarka netrukdo tokios programos perdavimo tiesiogine prasme. Iš tiesų tokia priemonė nesukuria antrinės perdavimo kontrolės.
Tuo remdamasis Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad priemonė, kaip antai nagrinėta pagrindinėje byloje, nepatenka į Direktyvos 2010/13 3 straipsnio taikymo sritį. Viena vertus, nagrinėjamu sprendimu buvo įgyvendinamas bendrojo intereso tikslas, nes juo siekta kovoti su Lietuvos valstybę menkinančios informacijos platinimu, apsaugoti Lietuvos informacinę erdvę ir garantuoti bei apsaugoti visuomenės interesą būti tinkamai informuotai. Kita vertus, jis nekliudo pačiam televizijos programų iš kitų valstybių narių retransliavimui Lietuvos teritorijoje, nes minėta televizijos programa vis dar gali būti teisėtai transliuojama šioje teritorijoje ir Lietuvos vartotojai vis dar gali ją žiūrėti, jeigu užsisako už papildomą mokestį platinamą televizijos programų paketą.
(
1
)	2010 m. kovo 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/13/ES dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų tam tikrų nuostatų, susijusių su audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų teikimu, derinimo (Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyva) (OL L 95, 2010, p. 1)
(
2
)	2011 m. rugsėjo 22 d. Sprendimas Mesopotamia Broadcast ir Roj TV, C‑244/10 ir C‑245/10, EU:C:2011:607.