62021CJ0726
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
2023 m. spalio 12 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Konvencija, įgyvendinanti Šengeno susitarimą – 54 straipsnis – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – 50 straipsnis – Principas „non bis in idem“ – Vertinimas atsižvelgiant į nuosprendžio motyvuojamojoje dalyje nurodytas veikas – Vertinimas, atsižvelgiant į ikiteisminio tyrimo metu tirtas ir į kaltinamąjį aktą neįtrauktas veikas – Sąvoka „tos pačios veikos““
Byloje C‑726/21
dėl Županijski sud u Puli-Pola (Pulos apygardos teismas, Kroatija) 2021 m. lapkričio 24 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2021 m. lapkričio 30 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš
GR,
HS,
IT,
dalyvaujant
Županijsko državno odvjetništvo u Puli-Pola,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Arabadjiev, teisėjai T. von Danwitz, P. G. Xuereb (pranešėjas), A. Kumin ir I. Ziemele,
generalinis advokatas N. Emiliou,
posėdžio sekretorius M. Longar, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2023 m. sausio 11 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
GR, atstovaujamos odvjetnik J. Grlić, ir Rechtsanwalt B. Wiesinger,
–
HS, atstovaujamo odvjetnica V. Drenški-Lasan,
–
Županijsko državno odvjetništvo u Puli-Pola, atstovaujamo odvjetnik E. Putigna,
–
Kroatijos vyriausybės, atstovaujamos G. Vidović Mesarek,
–
Austrijos vyriausybės, atstovaujamos A. Posch, J. Schmoll ir F. Zeder,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos H. Dockry, M. Mataija ir M. Wasmeier,
susipažinęs su 2023 m. kovo 23 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1990 m. birželio 19 d. Šengene pasirašytos ir 1995 m. kovo 26 d. įsigaliojusios Konvencijos dėl Šengeno susitarimo, 1985 m. birželio 14 d. sudaryto tarp Beniliukso ekonominės sąjungos valstybių, Vokietijos Federacinės Respublikos ir Prancūzijos Respublikos vyriausybių dėl laipsniško jų bendrų sienų kontrolės panaikinimo, įgyvendinimo (OL L 239, 2000, p. 19; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 2 t., p. 9) (toliau – KĮŠS) 54 straipsnio ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 50 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą, iškeltą GR, HS ir IT dėl to, kad jie Kroatijoje atliko, skatino ar padėjo įvykdyti veikas, kvalifikuotas kaip piktnaudžiavimas pasitikėjimu vykdant komercinius sandorius.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
KĮŠS
3
KĮŠS buvo sudaryta siekiant užtikrinti 1985 m. birželio 14 d. Šengene pasirašyto susitarimo tarp Beniliukso ekonominės sąjungos valstybių, Vokietijos Federacinės Respublikos ir Prancūzijos Respublikos Vyriausybių dėl laipsniško jų bendrų sienų kontrolės panaikinimo (OL L 239, 2000, p. 13; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 2 t., p. 9) įgyvendinimą.
4
KĮŠS 54 straipsnis įtrauktas į jos 3 skyrių „Ne bis in idem principo taikymas“. Šiame straipsnyje numatyta:
„Asmuo, kurio teismo procesas vienoje Susitariančiojoje Šalyje yra galutinai baigtas, už tas pačias veikas negali būti persekiojamas kitoje Susitariančiojoje Šalyje, jei jau paskirta bausmė, ji jau įvykdyta, faktiškai vykdoma arba pagal nuosprendį priėmusios Susitariančiosios Šalies įstatymus nebegali būti vykdoma.“
5
KĮŠS 57 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodyta:
„1.   Jei Susitariančioji Šalis pareiškia kaltinimą asmeniui ir tos Susitariančiosios Šalies kompetentingos institucijos turi pagrindo manyti, kad šis kaltinimas yra susijęs su tomis pačiomis veikomis, dėl kurių to asmens teismo procesas kitoje Susitariančioje Šalyje yra galutinai baigtas, tos institucijos savo nuožiūra prašo Susitariančiosios Šalies, kurios teritorijoje nuosprendis jau priimtas, kompetentingų institucijų pateikti atitinkamą informaciją.
2.   Prašoma informacija pateikiama kuo skubiau ir į ją atsižvelgiama priimant sprendimą dėl tolesnio bylos nagrinėjimo.“
Kroatijos teisė
6
Ustav Republike Hrvatske (Kroatijos Respublikos Konstitucija) 31 straipsnio 2 dalis suformuluota taip:
„Niekas negali būti dar kartą teisiamas ar patrauktas baudžiamojon atsakomybėn už veiką, dėl kurios jau buvo išteisintas arba nuteistas pagal įstatymą priimtu galutiniu teismo nuosprendžiu.“
7
Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos Kazneni zakon (Baudžiamasis kodeksas) 246 straipsnio 1 ir 2 dalyse apibrėžtas piktnaudžiavimas pasitikėjimu vykdant komercinius sandorius ir priskirtas ekonominio pobūdžio nusikalstamoms veikoms.
8
Zakon o kaznenom postupku (Baudžiamojo proceso kodeksas) 12 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Niekas negali būti pakartotinai patrauktas baudžiamojon atsakomybėn už veiką, dėl kurios jis jau buvo nuteistas ir dėl kurios buvo priimtas galutinis teismo sprendimas.“
Austrijos teisė
9
Strafprozessordnung (Baudžiamojo proceso kodeksas, toliau – Austrijos baudžiamojo proceso kodeksas) 190 straipsnyje numatyta:
„Prokuratūra atsisako baudžiamojo persekiojimo ir nutraukia tyrimą, jeigu:
1)   už nusikalstamą veiką, dėl kurios pradėtas tyrimas, neskiriamos teisminės sankcijos arba jeigu tolesnis atitinkamo asmens baudžiamasis persekiojimas negalimas dėl teisinių priežasčių arba
2)   nėra faktinio pagrindo tęsti atitinkamo asmens baudžiamąjį persekiojimą.“
10
Austrijos baudžiamojo proceso kodekso 193 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Prokuratūra gali tęsti tyrimą, užbaigtą pagal 190 arba 191 straipsnį, jeigu nėra suėjęs baudžiamojo persekiojimo senaties terminas ir jeigu:
1)   suinteresuotasis asmuo nebuvo išklausytas dėl šios nusikalstamos veikos (164 ir 165 straipsniai) ir jam nebuvo taikoma prievartos priemonė arba
2)   paaiškėja naujų faktų ar įrodymų, kurie atskirai ar kartu su kitais proceso rezultatais gali būti tinkamas pagrindas nubausti suinteresuotąjį asmenį arba imtis veiksmų pagal 11 skyrių.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
11
Klostantis pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms, GR buvo Skiper Hoteli d.o.o. ir Interco Umag d.o.o., Umag (toliau – Interco), vėliau tapusios INTER Consulting d.o.o., valdybų narė. Be to, ji buvo bendrovės Rezidencija Skiper d.o.o. asocijuotoji narė ir turėjo bendrovės Alterius d.o.o. akcijų. HS buvo Interco valdybos pirmininkas ir taip pat turėjo Alterius akcijų, o IT atliko nekilnojamojo turto vertės vertinimą.
12
2015 m. rugsėjo 28 d.Županijsko državno odvjetništvo u Puli (Pulos apygardos prokuratūra, Kroatija) (toliau – Pulos prokuratūra) priėmė kaltinamąjį aktą dėl GR, HS, IT ir Interco (Kroatijos kaltinamasis aktas). Šiame kaltinamajame akte GR ir Interco buvo kaltinami tuo, kad vykdydami komercinius sandorius piktnaudžiavo pasitikėjimu, kaip tai suprantama pagal pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos Kroatijos baudžiamojo kodekso 246 straipsnio 1 ir 2 dalis, o HS ir IT – tuo, kad jie atitinkamai kurstė ir padėjo vykdyti šią nusikalstamą veiką.
13
Iš Kroatijos kaltinamojo akto, kurio tekstas pateiktas prašyme priimti prejudicinį sprendimą, matyti, kad nuo 2004 m. gruodžio mėn. iki 2006 m. birželio mėn. GR ir HS ėmėsi veiksmų, siekdami, kad Interco įsigytų nekilnojamojo turto objektų, esančių keliuose gretimuose žemės sklypuose Savudrijos (Kroatija) savivaldybėje, t. y. vietoje, kurioje Skiper Hoteli planavo įgyvendinti turistų apgyvendinimo nekilnojamojo turto projektą. Vėliau tie patys asmenys užtikrino, kad Skiper Hoteli perpirktų šiuos nekilnojamojo turto objektus už daug didesnę nei rinkos kainą, taip Interco įgyjant neteisėtą naudą Skiper Hoteli sąskaita.
14
Tame pačiame kaltinamajame akte, be kita ko, nurodyta, kad nuo 2004 m. lapkričio mėn. iki 2005 m. lapkričio mėn. GR ir HS taip pat veikė siekdami, kad GR ir kitos jos atstovaujamos bendrovės Skiper Hoteli parduotų GR ir toms kitoms bendrovėms priklausiusias bendrovės Alterius akcijas už gerokai didesnę kainą nei jų tikroji vertė, nes Alterius pradinį įnašą sudarė nekilnojamojo turto objektai, pastatyti kaimyniniuose žemės sklypuose, esančiuose Savudrijos savivaldybės teritorijoje. Šiuo tikslu GR ir HS, tarpininkaujami Rezidencija Skiper ir padedami IT, gavo atitinkamų nekilnojamojo turto objektų vertės vertinimo ataskaitą, kurioje nurodyta vertė buvo aukštesnė už rinkos vertę.
15
Kroatijos kaltinamasis aktas buvo patvirtintas 2016 m. gegužės 5 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo – Županijski sud u Puli (Pulos apygardos teismas, Kroatija) – Baudžiamųjų bylų skyriaus kolegijos sprendimu.
16
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dėl Austrijoje iškeltos baudžiamosios bylos dėl tų pačių veikų nurodo, kad Austrijos teisėsaugos institucijos iš tikrųjų pradėjo dviejų buvusių Austrijoje esančio banko Hypo Alpe-Adria-Bank International AG (toliau – Hypo Alpe Adria Bank) direktorių valdybos narių, taip pat GR ir HS, kaip šių dviejų buvusių valdybos narių bendrininkų, baudžiamąjį persekiojimą. Pagal Staatsanwaltschaft Klagenfurt (Klagenfurto prokuratūra, Austrija) parengtą kaltinamąjį aktą, kuris 2015 m. sausio 9 d. pateiktas Landesgericht Klagenfurt (Klagenfurto apygardos teismas, Austrija) (toliau – Austrijos kaltinamasis aktas), šie buvę valdybos nariai buvo kaltinami tuo, kad piktnaudžiavo pasitikėjimu, kaip tai suprantama pagal Strafgesetzbuch (Baudžiamasis kodeksas), dėl to, kad nuo 2002 m. rugsėjo mėn. iki 2005 m. liepos mėn. patvirtino finansinių paskolų suteikimą bendrovėmsRezidencija Skiper ir Skiper Hoteli, iš viso ne mažiau kaip 105 mln. EUR sumą, nesilaikydami reikalavimų, susijusių su pakankamu nuosavu kapitalu ir lėšų panaudojimo kontrole, ir neatsižvelgdami nei į tai, kad nėra dokumentų, susijusių su projektų įgyvendinimu ir pateisinančių šių paskolų suteikimą, nei į mokėjimo garantijų priemonių ir atitinkamų bendrovių galimybių grąžinti paskolas nepakankamumą. GR ir HS taip pat buvo kaltinami tuo, kad, pateikdami minėtų paskolų prašymus, kurstė tuos pačius buvusius valdybos narius vykdyti inkriminuojamą nusikalstamą veiką arba prisidėti prie jos vykdymo.
17
Klagenfurto prokuratūra, gavusi HS prašymą, 2015 m. liepos 16 d. rašte, kuris išsiųstas jo advokatams, patvirtino, kad, kalbant apie GR ir HS baudžiamąjį persekiojimą, Austrijos kaltinamasis aktas taip pat apėmė nekilnojamojo turto pardavimą bendrovei Skiper Hoteli tarpininkaujant bendrovei Alterius už pernelyg didelę kainą ir abejotiną projekto valdymo išlaidų apmokėjimą.
18
2016 m. lapkričio 3 d.Landesgericht Klagenfurt (Klagenfurto apygardos teismas, Austrija) nuosprendžiu (toliau – Austrijos galutinis nuosprendis) du buvę Hypo Alpe Adria Bank valdybos nariai buvo pripažinti iš dalies kaltais dėl inkriminuotos veikos ir nuteisti už tai, kad patvirtino vieną iš Skiper Hoteli suteiktų paskolų, kurios suma viršijo 70 mln. EUR (toliau – nagrinėjama paskola). Tačiau GR ir HS buvo išteisinti dėl kaltinimo, kad atitinkamai kurstė ar prisidėjo prie nusikalstamų veikų, kuriomis kaltinti buvę Hypo Alpe Adria Bank valdybos nariai, vykdymo. Šis nuosprendis tapo galutinis 2019 m. kovo 4 d., Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija) atmetus dėl jo pateiktą kasacinį skundą.
19
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad Pulos prokuratūra, nagrinėjusi ir kitas nusikalstamas veikas, susijusias su Hypo Alpe Adria Bank, 2014 m. kelis kartus prašė Klagenfurto prokuratūros patikrinti, ar pastaroji Austrijoje vykdė procesą lygiagrečiai su Kroatijoje pradėtu procesu. Atsižvelgusi į Klagenfurto prokuratūros pateiktą informaciją, iš esmės identišką tai, kuri vėliau buvo išdėstyta Austrijos kaltinamojo akto rezoliucinėje dalyje, Pulos prokuratūra nusprendė, kad Klagenfurto prokuratūros ir Landesgericht Klagenfurt (Klagenfurto apygardos teismas) nagrinėtos veikos nebuvo teisiškai svarbios, siekiant kvalifikuoti nusikalstamą veiką, dėl kurios pradėta pagrindinė baudžiamoji byla, taip pat nebuvo susijusios su Kroatijos kaltinamajame akte nurodytomis veikomis, todėl neturėjo būti laikoma, kad dėl jų jau buvo priimtas teismo sprendimas.
20
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad pagal Kroatijos jurisprudenciją „galutinis“ pobūdis pripažįstamas tik dėl procesinių dokumentų, kaip antai nutarčių dėl kaltinimų pareiškimo, nutarčių nutraukti bylą, kaltinamųjų aktų ir teismo sprendimų, rezoliucinėse dalyse nurodytų veikų. Todėl taikant ne bis in idem principą lyginamos tik šių procesinių dokumentų rezoliucinėse dalyse nurodytos veikos.
21
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad, kiek tai susiję su GR ir HS, gali egzistuoti „neatskiriamas materialus, vietos ir laiko ryšys“ tarp, viena vertus, Kroatijos kaltinamojo akto rezoliucinėje dalyje nurodytų veikų ir, kita vertus, Austrijos kaltinamojo akto rezoliucinėje dalyje ir Austrijos galutinio nuosprendžio rezoliucinėje ir motyvuojamojoje dalyse nurodytų veikų, taip pat tų veikų, dėl kurių Klagenfurto prokuratūra atliko tyrimą dėl, be kita ko, GR ir HS, tačiau vėliau Austrijos kaltinamajame akte šios veikos nebuvo nurodytos.
22
Visų pirma, kiek tai susiję su šių veikų materialiniu tapatumu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas primena, kad Austrijos galutiniu nuosprendžiu HS išteisintas dėl kaltinimo, kad laikotarpiu nuo 2002 m. pradžios iki 2005 m. liepos mėn. pradžios pakartotinai teikdamas paskolos prašymą ir reikiamus dokumentus du buvusius Hypo Alpe Adria Bank valdybos narius paskatino padaryti tam tikras nusikalstamas veikas, be kita ko, suteikti nagrinėjamą paskolą negavus išsamių projekto dokumentų ir paskolos grąžinimo plano, o GR buvo išteisinta dėl kaltinimo, kad laikotarpiu nuo 2003 m. rugpjūčio 9 d. iki 2005 m. liepos mėn. pradžios prisidėjo prie tų pačių asmenų padarytų nusikalstamų veikų, nes kaip Rezidencija Skiper ir Skiper Hoteli vadovė prašė suteikti paskolas, įskaitant nagrinėjamą paskolą, ir šiuo tikslu vedė derybas, pateikė paskolai gauti reikalaujamus dokumentus ir pasirašė paskolos sutartis, dėl ko Hypo Alpe Adria Bank patyrė žalą. Šiuo klausimu iš Austrijos galutinio nuosprendžio motyvų matyti, kad Skiper Hoteli nagrinėjamą paskolą panaudojo turtui ir akcijoms įsigyti gerokai didesnėmis nei rinkos kainomis.
23
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad šias Austrijos galutinio nuosprendžio rezoliucinėje ir motyvuojamojoje dalyse nurodytas aplinkybes reikia susieti su Klagenfurto prokuratūros atliktu tyrimu dėl GR ir HS ir dėl kitų veikų nei tos, kurios nurodytos Austrijos kaltinamajame akte ir dėl kurių jie buvo išteisinti šiuo nuosprendžiu. Iš tiesų, kadangi šios veikos yra identiškos nurodytosioms Kroatijos kaltinamajame akte, Klagenfurto prokuratūra jau aiškinosi, ar aptariami nekilnojamojo turto objektai ir akcijos, nupirkti pasinaudojant nagrinėjama paskola, buvo įsigyti už pernelyg didelę kainą įgyvendinant Skiper Hoteli planuojamą nekilnojamojo turto projektą.
24
Taigi Klagenfurto prokuratūra atliko šių aplinkybių tyrimą, tačiau GR ir HS atžvilgiu jį nutraukė. Šiuo tikslu Klagenfurto prokuratūra juos tik informavo pranešdama apie tai, kad dėl jų pagal Austrijos baudžiamojo proceso kodekso 190 straipsnio 2 punktą buvo nutrauktas „Skiper bylos“ tyrimas dėl nusikalstamos veikos, pagal Austrijos baudžiamojo kodekso 153 straipsnio 1 ir 2 dalis kvalifikuojamos kaip piktnaudžiavimas pasitikėjimu, tiek, kiek Austrijos kaltinamajame akte ji nebuvo nurodyta, nes nebuvo įrodymų, susijusių su ketinimu padaryti žalą, arba pagal baudžiamąją teisę draudžiamų konkrečių veiksmų įrodymų. Taigi Klagenfurto prokuratūra nutraukė šį tyrimą dėl veikų, kurios nenurodytos Austrijos galutinio nuosprendžio rezoliucinėje dalyje.
25
Be to, dėl šio sprendimo 22 punkte nurodytų veikų ryšio laiko atžvilgiu buvimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad, pirma, nagrinėjamos paskolos suteikimo data ir, antra, Kroatijoje padarytų veikų data iš dalies sutampa, nes, remiantis Austrijos galutinio nuosprendžio rezoliucine dalimi, nusikalstama veika, dėl kurios GR ir HS buvo išteisinti, buvo padaryta laikotarpiu nuo 2002 m. iki 2005 m. liepos mėn., o Kroatijos kaltinamajame akte nurodytos veikos susijusios su 2004–2006 m. laikotarpiu. Šis sutapimas laiko atžvilgiu paaiškinamas tuo, kad nagrinėjama paskola buvo suteikta prieš Kroatijoje atliktus veiksmus. Iš tiesų be šios paskolos Skiper Hoteli nebūtų galėjusi įsigyti nekilnojamojo turto objektų ir akcijų Kroatijoje.
26
Galiausiai šių veikų ryšį vietos atžvilgiu įrodo tai, kad Austrijos galutiniame nuosprendyje nurodyta, jog nagrinėjama paskola buvo skirta nekilnojamojo turto objektams ir akcijoms Kroatijoje įsigyti, kad ir Kroatijoje būtų įgyvendintas Skiper Hoteli planuojamas nekilnojamojo turto projektas.
27
Šiomis aplinkybėmis Županijski sud u Puli-Pola (Pulos apygardos teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį klausimą:
„Ar vertinant ne bis in idem principo pažeidimą galima lyginti tik [Kroatijos] kaltinamojo akto rezoliucinėje dalyje nurodytas veikas su veikomis, nurodytomis [Austrijos] kaltinamojo akto rezoliucinėje dalyje ir [Austrijos teismo] galutinio nuosprendžio rezoliucinėje dalyje,
ar [Kroatijos] kaltinamojo akto rezoliucinėje dalyje nurodytas veikas taip pat galima lyginti su [Austrijos galutinio nuosprendžio] motyvuose nurodytomis veikomis ir veikomis, kurios buvo Klagenfurto prokuratūros kelių asmenų (konkrečiai – GR ir HS) atžvilgiu vykdyto ikiteisminio tyrimo dalykas ir vėliau nenurodytos [Austrijos] kaltinamajame akte (ir nenurodytos jo rezoliucinėje dalyje)?“
Dėl prejudicinio klausimo
Dėl priimtinumo
28
Austrijos vyriausybė teigia, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas, nes pateiktas klausimas neturi reikšmės pagrindinės bylos baigčiai ir yra hipotetinis.
29
Ši vyriausybė teigia, kad Austrijoje ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamose baudžiamosiose bylose nesiremiama „tomis pačiomis veikomis“, kaip tai suprantama pagal KĮŠS 54 straipsnį, neatsižvelgiant į tai, ar reikia lyginti tik atitinkamai Austrijos kaltinamojo akto arba Austrijos galutinio nuosprendžio rezoliucines dalis, ar atlikti išsamesnį nagrinėjimą, atsižvelgiant ir į šio nuosprendžio motyvus, ir galbūt į ikiteisminio tyrimo, po kurio buvo priimtas minėtas nuosprendis, turinį.
30
Palyginus Austrijos kaltinamojo akto ir Kroatijos kaltinamojo akto rezoliucines dalis, matyti, kad Austrijoje ir Kroatijoje baudžiamieji procesai buvo vykdomi dėl skirtingų dalykų ir kad jie susiję su skirtingais nukentėjusiaisiais. Šią išvadą taip pat patvirtina Kroatijos kaltinamojo akto palyginimas su Austrijos galutinio nuosprendžio motyvais ir Klagenfurto prokuratūros tyrimais kitose baudžiamosiose bylose.
31
Konkrečiau kalbant, Austrijos vyriausybė mano, kad baudžiamosios bylos Austrijoje dalykas buvo GR ir HS baudžiamosios atsakomybės, susijusios su turtine žala, kurią Hypo Alpe Adria Bank patyrė suteikęs rizikingas paskolas, klausimas, o baudžiamosios bylos Kroatijoje dalykas yra GR ir HS baudžiamosios atsakomybės už turtinę žalą, kurią Skiper Hoteli patyrė dėl nekilnojamojo turto ir nekilnojamąjį turtą turinčių bendrovių akcijų pirkimo už tariamai per didelę kainą, klausimas. Be to, GR yra Kroatijos pilietė ir ten gyvena, o Skiper Hoteli – Kroatijoje įregistruota bendrovė, todėl baudžiamoji byla Austrijoje negalėjo būti susijusi su galimais GR veiksmais Skiper Hoteli atžvilgiu, nes Austrijos valdžios institucijos šiuo klausimu neturi jurisdikcijos.
32
Reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, šiam teismui ir nacionaliniams teismams bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į bylos aplinkybes turi įvertinti tai, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (2020 m. birželio 4 d. Sprendimo Kancelaria Medius, C‑495/19, EU:C:2020:431, 21 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
33
Darytina išvada, kad nacionalinio teismo pateiktiems klausimams dėl Sąjungos teisės išaiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nurodytus teisinius pagrindus ir faktines aplinkybes, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti, taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atmesti nacionalinio teismo pateiktą prašymą, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, kurios būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2020 m. birželio 4 d. Sprendimo Kancelaria Medius, C‑495/19, EU:C:2020:431, 22 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
34
Be to, Teisingumo Teismas, laikydamasis Europos Sąjungos teismų ir nacionalinių teismų kompetencijos atskyrimo taisyklių, turi remtis tokiomis faktinėmis ir teisinėmis prejudicinių klausimų pateikimo aplinkybėmis, kokios nurodytos nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą. Taigi, nepaisant Austrijos vyriausybės pareikštos kritikos dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atlikto faktinių aplinkybių vertinimo, prejudicinis klausimas turi būti nagrinėjamas remiantis tuo vertinimu (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2022 m. balandžio 7 d. Sprendimo Caixabank, C‑385/20, EU:C:2022:278, 38 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
35
Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi faktine prielaida, kad negalima atmesti galimybės, jog, kiek tai susiję su GR ir HS, neatsiejamas materialinis, vietos ir laiko ryšys gali egzistuoti tarp Kroatijos kaltinamojo akto rezoliucinėje dalyje, Austrijos kaltinamojo akto rezoliucinėje dalyje ir Austrijos galutinio nuosprendžio rezoliucinėje dalyje nurodytų veikų, taip pat veikų, dėl kurių Klagenfurto prokuratūra atliko tyrimą, be kita ko, GR ir HS atžvilgiu, tačiau vėliau Austrijos kaltinamajame akte šios veikos nebuvo nurodytos.
36
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad klausimas, ar reikia atsižvelgti į veikas, nurodytas Austrijos galutinio nuosprendžio motyvuojamojoje dalyje, taip pat į tas, dėl kurių Klagenfurto prokuratūra vykdė tyrimą GR ir HS atžvilgiu, kurios vėliau nebuvo nurodytos Austrijos kaltinamajame akte, turi lemiamą reikšmę nagrinėjant, ar egzistuoja „neatskiriamas materialinis, vietos ir laiko ryšys“ KĮŠS 54 straipsnio taikymo tikslais. Todėl prašymas priimti prejudicinį sprendimą nėra hipotetinis.
37
Iš to, kas pasakyta, išplaukia, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas.
Dėl esmės
38
Pirmiausia reikia priminti, kad ne bis in idem principas yra vienas iš pagrindinių Sąjungos teisės principų, šiuo metu įtvirtintas Chartijos 50 straipsnyje (2022 m. spalio 28 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft München (Ekstradicija ir ne bis in idem), C‑435/22 PPU, EU:C:2022:852, 64 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
39
Be to, šis principas, taip pat įtvirtintas KĮŠS 54 straipsnyje, išplaukia iš valstybėms narėms bendrų konstitucinių tradicijų. Taigi šį straipsnį reikia aiškinti atsižvelgiant į Chartijos 50 straipsnį, kurio esminio turinio laikymąsi jis užtikrina (2022 m. spalio 28 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft München (Ekstradicija ir ne bis in idem), C‑435/22 PPU, EU:C:2022:852, 65 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
40
Taigi reikia konstatuoti, kad savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar KĮŠS 54 straipsnis, siejamas su Chartijos 50 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad vertinant, ar laikomasi ne bis in idem principo, reikia atsižvelgti tik į veikas, nurodytas kitos valstybės narės kompetentingų institucijų surašyto kaltinamojo akto rezoliucinėje dalyje ir pastarojoje valstybėje narėje priimto galutinio nuosprendžio rezoliucinėje dalyje, ar reikia atsižvelgti ir į visas šio nuosprendžio motyvuojamojoje dalyje nurodytas veikas, taip pat į veikas, dėl kurių buvo vykdomas tyrimas, tačiau kurios nenurodytos kaltinamajame akte.
41
Atsižvelgiant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išreikštas ir šio sprendimo 20–26 punktuose išdėstytas abejones, pirmiausia reikia išaiškinti KĮŠS 54 straipsnyje įtvirtintas sąlygas, o paskui prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti gaires, leidžiančias jas įvertinti pagrindinėje byloje.
Dėl KĮŠS 54 straipsnio
42
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą motyvuotas tuo, kad, kaip teigia jį pateikęs teismas, pagal Kroatijos teismų praktiką vertindami, ar taikytinas ne bis in idem principas, Kroatijos teismai gali atsižvelgti tik į veikas, nurodytas procesinių dokumentų, kaip antai nutarčių dėl kaltinimų pareiškimo, nutarčių nutraukti bylą, kaltinamųjų aktų ir nuosprendžių, rezoliucinėse dalyse. Šis teismas mano, kad yra galimybė, jog kitos valstybės narės, šiuo atveju Austrijos Respublikos, procesinių dokumentų motyvuose nurodytos veikos, įskaitant tas, dėl kurių buvo pradėtas ikiteisminis tyrimas, tačiau kurios nebuvo pakartotos kaltinamajame akte, gali paskatinti jį pagrindinėje byloje padaryti išvadą, kad tai „tos pačios veikos“, kaip tai suprantama pagal KĮŠS 54 straipsnį.
43
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (2022 m. spalio 28 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft München (Ekstradicija ir ne bis in idem), C‑435/22 PPU, EU:C:2022:852, 67 punktas).
44
Kaip matyti iš KĮŠS 54 straipsnio teksto, joks asmuo, kurio teismo procesas vienoje valstybėje narėje yra galutinai baigtas, už tas pačias veikas negali būti persekiojamas kitoje valstybėje narėje, jeigu jam paskirta bausmė, ji jau įvykdyta, faktiškai vykdoma arba pagal pastarosios valstybės įstatymus nebegali būti vykdoma.
45
Ne bis in idem principo taikymui taikomos dvi sąlygos: pirma, turi būti priimtas ankstesnis galutinis sprendimas („bis“ sąlyga) ir, antra, ankstesnis sprendimas ir vėlesnis persekiojimas ar sprendimai turi būti susiję su tomis pačiomis veikomis („idem“ sąlyga) (2022 m. kovo 22 d. Sprendimo bpost, C‑117/20, EU:C:2022:202, 28 punktas).
46
Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad KĮŠS 54 straipsnio formuluotėje nenustatyta jokių sąlygų dėl veiksnių, į kuriuos reikia atsižvelgti nagrinėjant klausimą, ar valstybės narės teisme nagrinėjama byla yra susijusi su tomis pačiomis veikomis, kaip ir ankstesnės bylos, užbaigtos kitoje valstybėje narėje priimtu galutiniu sprendimu.
47
Taigi iš šios nuostatos formuluotės negalima daryti išvados, kad vertinant „idem“ sąlygą reikia atsižvelgti tik į nacionalinių procesinių dokumentų rezoliucinėse dalyse nurodytas veikas ir kad atliekant šį vertinimą negalima atsižvelgti į kitos valstybės narės procesinių dokumentų motyvuose nurodytas veikas.
48
Be to, šią išvadą patvirtina šios nuostatos kontekstas.
49
Pirma, Chartijos 50 straipsnyje, kuriuo remiantis turi būti aiškinamas KĮŠS 54 straipsnis, iš tiesų numatyta, kad niekas negali būti antrą kartą teisiamas ar baudžiamas už nusikalstamą veiką, dėl kurios Sąjungoje jis jau buvo galutinai išteisintas ar pripažintas kaltu pagal įstatymą. Chartijos 50 straipsnyje taip pat nėra konkrečių nuorodų į veiksnius, į kuriuos reikia atsižvelgti nagrinėjant „idem“ sąlygą, todėl atliekant tokį nagrinėjimą negalima iš karto atmesti galimybės atsižvelgti į kitos valstybės narės procesinių dokumentų motyvuose nurodytas veikas.
50
Antra, pagal KĮŠS 57 straipsnio 1 dalį, jeigu vienoje valstybėje narėje pareiškiamas kaltinimas asmeniui ir tos valstybės kompetentingos institucijos turi pagrindo manyti, kad šis kaltinimas yra susijęs su tomis pačiomis veikomis, dėl kurių to asmens teismo procesas kitoje valstybėje narėje yra galutinai baigtas, tos institucijos savo nuožiūra prašo valstybės narės, kurios teritorijoje procesas galutinai baigtas, pateikti atitinkamą informaciją. Šios nuostatos 2 dalyje numatyta, kad prašoma informacija pateikiama kuo skubiau ir į ją atsižvelgiama priimant sprendimą dėl tolesnio bylos nagrinėjimo.
51
Šiuo atžvilgiu KĮŠS 57 straipsnyje nustatyta bendradarbiavimo sistema, leidžianti antrosios valstybės narės kompetentingoms institucijoms, siekiančioms išsiaiškinti, pavyzdžiui, tikslų pirmosios valstybės narės teritorijoje priimto sprendimo pobūdį arba konkrečias veikas, dėl kurių priimtas šis sprendimas, prašyti atitinkamos teisinės informacijos iš pirmosios valstybės institucijų (šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Turanský, C‑491/07, EU:C:2008:768, 37 punktą).
52
Reikia konstatuoti, kad pagal šią nuostatą reikalaujama, kad į šią informaciją būtų atsižvelgta vertinant galimą ne bis in idem principo pažeidimą. Kaip generalinis advokatas pažymėjo išvados 42 punkte, nacionalinių teismų praktika, pagal kurią reikalaujama, kad nacionalinis teismas atsižvelgtų tik į tam tikrose konkrečiose procesinių dokumentų dalyse, šiuo atveju – šių procesinių dokumentų rezoliucinėje dalyje, esančią informaciją, atmetant bet kokią kitą informaciją, kurią šis teismas gali gauti iš valstybės narės institucijų, kurių buvo paprašyta gauti atitinkamą informaciją, neleidžia užtikrinti KĮŠS 57 straipsnio veiksmingumo.
53
Todėl, priešingai, nei, atrodo, numatyta Kroatijos teismų praktikoje, nacionalinis teismas, kaip antai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nagrinėjantis KĮŠS 54 straipsnyje įtvirtintą ne bis in idem principą, negali būti įpareigotas atsižvelgti tik į veikas, nurodytas kitos valstybės narės procesinių dokumentų rezoliucinėje dalyje.
54
Galiausiai tik toks KĮŠS 54 straipsnio aiškinimas, pagal kurį antrosios valstybės narės nacionalinis teismas taip pat turi atsižvelgti į šių aktų motyvuose nurodytas veikas ir bet kokią svarbią informaciją, susijusią su faktinėmis aplinkybėmis, dėl kurių pradėtas ankstesnis baudžiamasis procesas pirmojoje valstybėje narėje ir jis užbaigtas galutiniu sprendimu, leidžia teikti pirmenybę šios nuostatos dalykui ir tikslui, palyginti su procesiniais ar tik formaliais aspektais, kurie, beje, skirtingose atitinkamose valstybėse narėse skiriasi, ir užtikrinti veiksmingą šio straipsnio taikymą (pagal analogiją žr. 2005 m. kovo 10 d. Sprendimo Miraglia, C‑469/03, EU:C:2005:156, 31 punktą).
55
Iš tiesų šia nuostata siekiama išvengti, kad laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje asmuo, kurio teismo procesas galutinai baigtas, naudodamasis savo teise laisvai judėti, nebūtų persekiojamas už tas pačias veikas kelių valstybių narių teritorijoje, siekiant, kad būtų užtikrintas teisinis saugumas laikantis galutiniais tapusių viešosios valdžios institucijų sprendimų, kai valstybių narių baudžiamieji įstatymai nėra visiškai ar iš dalies suderinti (2016 m. birželio 29 d. Sprendimo Kossowski, C‑486/14, EU:C:2016:483, 44 punktas).
56
KĮŠS 54 straipsnyje įtvirtintas principas būtinai reiškia, kad valstybės narės turi pasitikėti viena kitos baudžiamosios teisės sistemomis ir kad kiekviena šių valstybių turi priimti kitoje valstybėje narėje galiojančią baudžiamąją teisę tokią, kokia taikoma, net jei jos pačios teisės taikymas lemtų kitokį sprendimą. Toks abipusis pasitikėjimas reikalauja, kad atitinkamos antrosios valstybės narės kompetentingos institucijos sutiktų atsižvelgti į atitinkamą teisinę informaciją, kurią jos gali gauti iš pirmosios valstybės narės (pagal analogiją žr. 2022 m. spalio 28 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft München(Ekstradicija ir ne bis in idem), C‑435/22 PPU, EU:C:2022:852, 93 punktą).
57
Vis dėlto šis tarpusavio pasitikėjimas gali būti užtikrintas, tik jei antroji valstybė narė, remdamasi pirmosios valstybės narės pateiktais dokumentais, gali įsitikinti, kad, pirma, pirmosios valstybės kompetentingų institucijų priimtas atitinkamas sprendimas yra galutinis sprendimas ir, antra, veikos, dėl kurių priimtas šis sprendimas, gali būti kvalifikuojamos kaip „tos pačios veikos“, kaip tai suprantama pagal KĮŠS 54 straipsnį (pagal analogiją žr. 2016 m. birželio 29 d. Sprendimo Kossowski, C‑486/14, EU:C:2016:483, 52 punktą).
58
Remiantis tuo, darytina išvada, kad vertindamas KĮŠS 54 straipsnyje įtvirtinto ne bis in idem principo laikymąsi antrosios valstybės narės nacionalinis teismas, kaip antai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, turi atsižvelgti ne tik į veikas, nurodytas procesinių dokumentų, kuriuos pateikė pirmoji valstybė narė, rezoliucinėse dalyse, bet ir į šių aktų motyvuose nurodytas veikas ir į visą svarbią informaciją, susijusią su faktinėmis aplinkybėmis, dėl kurių pirmojoje valstybėje narėje vyko ankstesnis baudžiamasis procesas, užbaigtas galutiniu sprendimu.
Dėl „bis“ ir „idem“ sąlygų
59
Siekiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti kuo naudingesnį atsakymą, remiantis Teisingumo Teismo turima bylos medžiaga ir su sąlyga, kad tai patikrins šis teismas, dar reikia įvertinti, ar, taikant ne bis in idem principą, šiuo atveju, kaip matyti iš šio sprendimo 45 punkte primintos jurisprudencijos, pirma, egzistuoja ankstesnis galutinis sprendimas („bis“ sąlyga) ir ar, antra, ankstesnis sprendimas ir vėlesnis persekiojimas ar sprendimai susiję su tomis pačiomis veikomis („idem“ sąlyga).
60
Dėl „bis“ sąlygos pažymėtina, jog tam, kad asmens teismo procesas dėl veikų, kuriomis jis kaltinamas, galėtų būti laikomas „galutinai baigtu“, kaip tai suprantama pagal KĮŠS 54 straipsnį, pirmiausia svarbu, kad būtų galutinai užkirstas kelias tęsti baudžiamąją bylą (2016 m. birželio 29 d. Sprendimo Kossowski, C‑486/14, EU:C:2016:483, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
61
Šią sąlygą reikia vertinti remiantis valstybės narės, kurioje priimtas atitinkamas sprendimas baudžiamojoje byloje, teise. Sprendimas, kuriuo pagal asmens baudžiamąjį persekiojimą pradėjusios valstybės narės teisę nėra užkertamas kelias tęsti baudžiamąją bylą nacionaliniu lygiu, iš esmės negali būti procesinė kliūtis pradėti ar tęsti šio asmens baudžiamąjį persekiojimą dėl tų pačių veikų kitoje valstybėje narėje (2016 m. birželio 29 d. Sprendimo Kossowski, C‑486/14, EU:C:2016:483, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
62
Nagrinėjamu atveju, kiek tai susiję su Austrijos galutiniu nuosprendžiu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, pagal Austrijos teisę toks sprendimas turi res judicata galią ir sudaro kliūčių pradėti naują procesą dėl tų pačių veikų, o to Austrijos vyriausybė nepaneigė nei savo rašytinėse pastabose, nei per posėdį Teisingumo Teisme. Iš to išplaukia, kad šiuo nuosprendžiu šioje valstybėje narėje galutinai nutraukiamas baudžiamasis procesas prieš GR ir HS, nes jie buvo išteisinti dėl kaltinimų, kad kurstė ar prisidėjo prie nusikalstamų veikų, kuriomis buvo kaltinami buvę Hypo Alpe Adria Bank valdybos nariai.
63
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, prireikus remdamasis KĮŠS 57 straipsnyje numatytu bendradarbiavimo mechanizmu, turi patikrinti, ar būtent toks yra Austrijos galutinio nuosprendžio poveikis.
64
Dėl Klagenfurto prokuratūros nutarimo dėl įrodymų nepakankamumo, remiantis Austrijos baudžiamojo proceso kodekso 190 straipsnio 2 dalimi, iš dalies nutraukti tyrimą dėl kaltinimų, be kita ko, ir GR bei HS piktnaudžiavimu pasitikėjimu, pirmiausia reikia pažymėti, kad prašyme priimti prejudicinį sprendimą nenurodytas šio nutarimo teisinis pobūdis.
65
Antra, reikia priminti, kad KĮŠS 54 straipsnis, kuriuo siekiama užkirsti kelią asmenų, įgyvendinančių savo teisę į laisvą judėjimą, persekiojimui už tas pačias veikas kelių valstybių narių teritorijoje, gali prisidėti prie šio tikslo įgyvendinimo, tik jeigu jis yra taikomas ir sprendimams, galutinai nutraukiantiems baudžiamąjį persekiojimą valstybėje narėje, nors jie priimti nedalyvaujant teismui ir nėra teismo sprendimo formos (2003 m. vasario 11 d. Sprendimo Gözütok ir Brügge, C‑187/01 ir C‑385/01, EU:C:2003:87, 38 punktas).
66
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar tokiu Klagenfurto prokuratūros nutarimu, priimtu remiantis Austrijos baudžiamojo proceso kodekso 190 straipsnio 2 punktu, Austrijoje galutinai užkertamas kelias tęsti baudžiamąją bylą, prireikus taikydamas KĮŠS 57 straipsnyje numatytą bendradarbiavimo mechanizmą.
67
Siekiant nustatyti, ar prokuratūros nutarimas iš dalies nutraukti tyrimą, kaip antai nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, yra toks sprendimas, kuriuo galutinai baigiamas asmens baudžiamasis procesas, kaip tai suprantama pagal KĮŠS 54 straipsnį, taip pat reikia įsitikinti, kad šis nutarimas buvo priimtas išnagrinėjus bylą iš esmės (pagal analogiją žr. 2016 m. birželio 29 d. Sprendimo Kossowski, C‑486/14, EU:C:2016:483, 42 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
68
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad valstybės narės teisminių institucijų sprendimas išteisinti kaltinamąjį nesant pakankamai įrodymų pripažintinas priimtu išnagrinėjus bylą iš esmės (2014 m. birželio 5 d. Sprendimo M, C‑398/12, EU:C:2014:1057, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
69
Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Austrijoje GR ir HS atžvilgiu buvo pradėtas ikiteisminis tyrimas dėl kitų veikų nei tos, kurios galiausiai buvo nurodytos Austrijos kaltinamajame akte. Šiuo klausimu, kaip matyti iš šio sprendimo 24 punkto, Klagenfurto prokuratūra tik informavo GR ir HS, kad, remiantis Austrijos baudžiamojo proceso kodekso 190 straipsnio 2 punktu, jų atžvilgiu „Skiper bylos“ tyrimas, kiek tai susiję su Austrijos baudžiamojo kodekso 153 straipsnio 1 ir 2 dalyse apibrėžta piktnaudžiavimo pasitikėjimu nusikalstama veika, nutraukiamas tiek, kiek ši nusikalstama veika nenurodyta Austrijos kaltinamajame akte dėl įrodymų, visų pirma susijusių su ketinimu padaryti žalą, trūkumo arba pagal baudžiamąją teisę draudžiamų konkrečių veiksmų pakankamų įrodymų nebuvimo. Taigi Klagenfurto prokuratūra nutraukė šį tyrimą dėl veikų, kurios nenurodytos Austrijos galutinio nuosprendžio rezoliucinėje dalyje.
70
Tam, kad po tyrimo, kurį atliekant buvo surinkta ir ištirta įvairių įrodymų, priimtas prokuratūros nutarimas trūkstant įrodymų iš dalies jį nutraukti būtų pripažintas priimtu išnagrinėjus aplinkybes iš esmės, reikia, kad tai būtų galutinis sprendimas, kuriuo konstatuojama dėl šių įrodymų nepakankamumo ir užkertamas kelias atnaujinti bylą remiantis tų pačių faktinių aplinkybių visetu (šiuo klausimu žr. 2014 m. birželio 5 d. Sprendimo M, C‑398/12, EU:C:2014:1057, 30 punktą). Nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į tai, kad Teisingumo Teismas neturi informacijos šiuo klausimu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar taip yra pagrindinėje byloje.
71
Dėl „idem“ sąlygos, kuri turi būti nagrinėjama atsižvelgiant į šio sprendimo 38 ir 39 punktuose primintą jurisprudenciją, iš paties Chartijos 50 straipsnio teksto matyti, jog pagal jį draudžiama persekioti tą patį asmenį arba skirti jam baudžiamąsias sankcijas daugiau nei vieną kartą už tą pačią nusikalstamą veiką (2023 m. kovo 23 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Išlyga dėl ne bis in idem principo), C‑365/21, EU:C:2023:236, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
72
Reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją vertinant, ar padaryta ta pati nusikalstama veika, kaip tai suprantama pagal Chartijos 50 straipsnį, reikšmingas kriterijus yra materialinis veikų tapatumas, suprantamas kaip konkrečių neatskiriamai tarpusavyje susijusių aplinkybių, dėl kurių atitinkamas asmuo galutinai išteisinamas arba nuteisiamas, visumos buvimas. Taigi pagal šį straipsnį draudžiama pasibaigus keliems šiuo tikslu vykdytiems procesams už tas pačias veikas skirti kelias bausmes (2023 m. kovo 23 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft München (Ekstradicija ir ne bis in idem), C‑365/21, EU:C:2023:236, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
73
Be to, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad tai, kaip pagal nacionalinę teisę teisiškai kvalifikuojama veika, ir tai, koks teisinis interesas yra saugomas, neturi reikšmės siekiant konstatuoti tą pačią nusikalstamą veiką, nes pagal Chartijos 50 straipsnį teikiamos apsaugos apimtis įvairiose valstybėse narėse negali skirtis (2023 m. kovo 23 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Išlyga dėl ne bis in idem principo), C‑365/21, EU:C:2023:236, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
74
Reikia patikslinti, kad pagal „idem“ sąlygą reikalaujama, kad veikos materialiai būtų tapačios. Taigi ne bis in idem principas netaikomas, kai nagrinėjamos veikos yra ne identiškos, o tik panašios (2023 m. kovo 23 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft München (Ekstradicija ir ne bis in idem), C‑365/21, EU:C:2023:236, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
75
Iš tiesų materialinis veikų tapatumas suprantamas kaip konkrečių aplinkybių, atsiradusių dėl įvykių, kurie iš esmės yra tie patys, nes juose dalyvauja tas pats asmuo, ir kurie neatskiriamai tarpusavyje susiję laiko ir vietos atžvilgiu, visuma (2023 m. kovo 23 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Išlyga dėl ne bis in idem principo), C‑365/21, EU:C:2023:236, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
76
Tačiau jei veikos materialiai nesudaro tokios visumos, Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad ta aplinkybė, jog bylą antrajame baudžiamajame procese nagrinėjantis teismas konstatuoja, kad asmuo, įtariamas šių veikų padarymu, veikė turėdamas tą patį nusikalstamą tikslą, nėra pakankama, siekiant įrodyti, jog egzistuoja neatskiriamai tarpusavyje susijusių konkrečių aplinkybių visuma, patenkanti į sąvoką „tos pačios veikos“, kaip tai suprantama pagal KĮŠS 54 straipsnį (2007 m. liepos 18 d. Sprendimo Kraaijenbrink, C‑367/05, EU:C:2007:444, 29 punktas).
77
Nagrinėjamu atveju, pirma, iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Kroatijos kaltinamasis aktas susijęs su nusikalstamomis veikomis, kurias, teigiama, GR ir HS padarė 2004–2006 m. Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad dėl GR ir HS Austrijoje pradėtas ikiteisminis tyrimas, kurį Klagenfurto prokuratūra nutraukė, buvo susijęs su materialinėmis veikomis, kurios vyko nuo 2002 m. iki 2005 m. liepos mėn. ir kurios yra tapačios nurodytosioms Kroatijos kaltinamajame akte. Taigi šis teismas pažymi, kad šis tyrimas iš dalies buvo susijęs su veikomis, dėl kurių buvo priimtas Kroatijos kaltinamasis aktas, – tai paaiškinama tuo, kad nagrinėjama paskola Austrijoje buvo suteikta prieš Kroatijoje padarant veikas. Iš tiesų negavus šios paskolos nebūtų buvę įmanoma Kroatijoje įsigyti pagrindinėje byloje nagrinėjamų nekilnojamojo turto ir akcijų.
78
Pateiktas klausimas grindžiamas prielaida, kad Kroatijos kaltinamajame akte nurodytos veikos yra tos pačios, dėl kurių buvo priimtas Austrijos galutinis nuosprendis, nes taip pat reikia atsižvelgti į Austrijoje priimtų procesinių dokumentų motyvus.
79
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuris vienintelis turi jurisdikciją šiuo klausimu, turi nustatyti, ar veikos, nurodytos Kroatijos kaltinamajame akte, yra tos pačios, dėl kurių Austrijoje buvo priimtas galutinis teismo sprendimas. Vis dėlto Teisingumo Teismas gali tam teismui pateikti Sąjungos teisės aiškinimo gaires dėl šių veikų tapatumo vertinimo (2023 m. kovo 23 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Išlyga dėl ne bis in idem principo), C‑365/21, EU:C:2023:236, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
80
Pirma, iš šio sprendimo 58 punkto matyti, kad vertinant „idem“ sąlygą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi atsižvelgti ne tik į pirmosios valstybės narės pateiktų procesinių dokumentų rezoliucinėje dalyje nurodytas veikas, bet ir į šių procesinių dokumentų motyvuojamojoje dalyje nurodytas veikas ir į bet kokią svarbią informaciją, susijusią su materialinėmis veikomis, nagrinėtomis per ankstesnį baudžiamąjį procesą, vykdytą pirmojoje valstybėje narėje ir užbaigtą galutiniu sprendimu.
81
Antra, ne bis in idem principas negali apimti galimų nusikalstamų veikų, kurios, nors ir buvo padarytos tuo pačiu laikotarpiu kaip ir tos, dėl kurių buvo priimtas galutinis sprendimas kitoje valstybėje narėje, yra susijusios su kitomis materialinėmis veikomis nei tos, dėl kurių buvo priimtas minėtas sprendimas (pagal analogiją žr. 2022 m. spalio 28 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft München (Ekstradicija ir ne bis in idem), C‑435/22 PPU, EU:C:2022:852, 135 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
82
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, įvertinęs visas reikšmingas aplinkybes, turi patikrinti, ar Austrijos galutinis nuosprendis ir galimai galutinis Klagenfurto prokuratūros nutarimas nutraukti „Skiper bylos“ tyrimą yra susiję su, viena vertus, veikomis, kuriomis GR ir HS tariamai padarė turtinę žalą Skiper Hoteli įsigiję žemės sklypus pernelyg didelėmis kainomis, ir, kita vertus, tuo pačiu nusikalstamų veikų darymo laikotarpiu, nurodytu Kroatijos kaltinamajame akte.
83
Jeigu atlikus šį vertinimą paaiškėtų, kad taip nėra, šis teismas turėtų konstatuoti, kad jo nagrinėjama byla nėra susijusi su tomis pačiomis veikomis, dėl kurių buvo priimtas Austrijos galutinis nuosprendis ir galimai galutinis Klagenfurto prokuratūros nutarimas, todėl pagal ne bis in idem principą, kaip jis suprantamas pagal KĮŠS 54 straipsnį, siejamą su Chartijos 50 straipsniu, nedraudžiama vykdyti naujo baudžiamojo persekiojimo.
84
Priešingu atveju, jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuotų, kad Austrijos galutiniu nuosprendžiu ir galimu galutiniu Klagenfurto prokuratūros nutarimu GR ir HS buvo nustatytos sankcijos arba jie buvo išteisinti dėl tų pačių veikų, kurios nagrinėjamos Kroatijos baudžiamajame procese, šis teismas turėtų konstatuoti, kad jo nagrinėjama byla susijusi su tomis pačiomis veikomis, dėl kurių buvo priimti Austrijos galutinis nuosprendis ir galimas galutinis Klagenfurto prokuratūros nutarimas. Dar vienas baudžiamasis persekiojimas ir prireikus sankcijų taikymas prieštarautų ne bis in idem principui, kaip jis suprantamas pagal KĮŠS 54 straipsnį, siejamą su Chartijos 50 straipsniu.
85
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: KĮŠS 54 straipsnis, siejamas su Chartijos 50 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad, vertinant, ar laikomasi ne bis in idem principo, reikia atsižvelgti ne tik į veikas, nurodytas kitos valstybės narės kompetentingų institucijų surašyto kaltinamojo akto rezoliucinėje dalyje ir pastarojoje valstybėje narėje priimto galutinio nuosprendžio rezoliucinėje dalyje, bet ir į šio nuosprendžio motyvuojamojoje dalyje nurodytas veikas, taip pat į veikas, dėl kurių buvo vykdomas tyrimas, tačiau kurios nenurodytos kaltinamajame akte, ir į bet kokią svarbią informaciją, susijusią su materialinėmis veikomis, dėl kurių toje kitoje valstybėje narėje buvo vykdomas ankstesnis baudžiamasis procesas, užbaigtas galutiniu sprendimu.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
86
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1990 m. birželio 19 d. Šengene pasirašytos ir 1995 m. kovo 26 d. įsigaliojusios Konvencijos dėl Šengeno susitarimo, 1985 m. birželio 14 d. sudaryto tarp Beniliukso ekonominės sąjungos valstybių, Vokietijos Federacinės Respublikos ir Prancūzijos Respublikos Vyriausybių dėl laipsniško jų bendrų sienų kontrolės panaikinimo, įgyvendinimo 54 straipsnis, siejamas su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 50 straipsniu,
turi būti aiškinamas taip:
vertinant, ar laikomasi ne bis in idem principo, reikia atsižvelgti ne tik į veikas, nurodytas kitos valstybės narės kompetentingų institucijų surašyto kaltinamojo akto rezoliucinėje dalyje ir pastarojoje valstybėje narėje priimto galutinio nuosprendžio rezoliucinėje dalyje, bet ir į šio nuosprendžio motyvuojamojoje dalyje nurodytas veikas, taip pat į veikas, dėl kurių buvo vykdomas tyrimas, tačiau kurios nenurodytos kaltinamajame akte, ir į bet kokią svarbią informaciją, susijusią su materialinėmis veikomis, dėl kurių toje kitoje valstybėje narėje buvo vykdomas ankstesnis baudžiamasis procesas, užbaigtas galutiniu sprendimu.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: kroatų.