62024CJ0597
TEISINGUMO TEISMO (dešimtoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. kovo 12 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė politika – Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje – Direktyva 2000/78/EB – Draudimas diskriminuoti dėl negalios – 2 straipsnio 2 dalis – Mokytojo su negalia teisė būti perkeltam į tam tikrą teritorinę zoną – 5 straipsnis – Asmenims su negalia tinkamų sąlygų sudarymas – Judumui toje pačioje teritorinėje zonoje teikiama pirmenybė prieš judumą tarp skirtingų teritorinių zonų“
Byloje C‑597/24 (Zirvatta) (
i
),
dėl Corte suprema di cassazione (Aukščiausiasis Kasacinis Teismas, Italija) 2024 m. rugsėjo 10 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. rugsėjo 16 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
C.M.
prieš
Ministero dell’Istruzione e del Merito,
dalyvaujant:
Ufficio Scolastico Regionale per la Lombardia,
Ambito Territoriale di Mantova,
Ufficio Scolastico Regionale per la Calabria,
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija),
kurį sudaro dešimtosios kolegijos pirmininko pareigas einanti penktosios kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún (pranešėja), teisėjai E. Regan ir D. Gratsias,
generalinis advokatas A. Rantos,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos S. Fiorentino, padedamo avvocato dello Stato D. D’Alberti ir procuratore dello Stato M. T. Lubrano Lobianco,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos D. Recchia ir E. Schmidt,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvos 2000/78/EB, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus (OL L 303, 2000, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 79), 2 straipsnio 2 dalies b punkto i papunkčio ir 5 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant mokytojos su negalia C.M. ir Ministero dell’Istruzione e del Merito (Švietimo ir mokslo ministerija, Italija) ginčą dėl tos mokytojos prašymo būti perkeltai į kitą provinciją nei ta, kurioje ji eina pareigas.
Teisinis pagrindas
Tarptautinė teisė
3
2006 m. gruodžio 13 d. Niujorke sudarytos Jungtinių Tautų neįgaliųjų teisių konvencijos, Europos bendrijos vardu patvirtintos 2009 m. lapkričio 26 d. Tarybos sprendimu 2010/48/EB (OL L 23, 2010, p. 35; toliau – JT konvencija), 1 straipsnyje įtvirtinta:
„Šios Konvencijos tikslas – įtvirtinti, ginti ir užtikrinti visų neįgaliųjų galimybes visapusiškai ir lygiateisiškai naudotis visomis žmogaus teisėmis ir pagrindinėmis laisvėmis, taip pat skatinti pagarbą šių asmenų prigimtiniam orumui.
Neįgalieji – tai asmenys, turintys ilgalaikių fizinių, psichikos, intelekto ar jutimo sutrikimų, kurie drauge su kitomis įvairiomis kliūtimis gali trukdyti šiems asmenims visapusiškai ir veiksmingai dalyvauti visuomenėje tokiomis pat kaip ir kitų asmenų sąlygomis.“
4
Konvencijos 2 straipsnis suformuluotas taip:
„Šioje Konvencijoje vartojami terminai:
<…>
diskriminacija dėl negalios – bet koks išskyrimas, atskirtis ar apribojimų taikymas dėl negalios, kuriais siekiama arba dėl kurių pabloginamos ar panaikinamos sąlygos pripažinti visas žmogaus teises ir pagrindines laisves ar naudotis jomis kaip ir kitiems asmenims politinėje, ekonominėje, socialinėje, kultūrinėje, pilietinėje ar bet kurioje kitoje srityje. Tokia diskriminacija apima visų formų diskriminaciją, įskaitant atsisakymą sudaryti neįgaliesiems tinkamas sąlygas;
tinkamų sąlygų sudarymas – būtini ir tinkami pakeitimai ir pritaikymas, dėl kurių nepatiriama neproporcinga ar nepagrįsta našta ir kurių reikia konkrečiu atveju siekiant užtikrinti neįgaliesiems galimybę kaip ir kitiems asmenims naudotis visomis žmogaus teisėmis ir pagrindinėmis laisvėmis ar galimybę užtikrinti šias teises ir laisves;
<…>“
5
Konvencijos 5 straipsnyje nurodyta:
„1.   Valstybės, Konvencijos šalys, pripažįsta, kad prieš ir pagal įstatymus visi asmenys yra lygūs ir turi teisę į lygiavertę įstatymų apsaugą ir teisę vienodai naudotis įstatymų teikiamomis galimybėmis be jokio diskriminavimo.
<…>
4.   Konkrečios priemonės, kurių reikia, kad būtų paspartinta ar pasiekta faktinė neįgaliųjų lygybė, pagal šios Konvencijos nuostatas diskriminacinėmis nelaikomos.“
6
Konvencijoje 27 straipsnio 1 dalies g punkte įtvirtinta:
„Valstybės, Konvencijos šalys, pripažįsta tokią pat neįgaliųjų kaip ir kitų asmenų teisę į darbą; tai yra neįgaliųjų teisė į galimybę užsidirbti pragyvenimui laisvai pasirinkus darbą ar laisvai priėmus darbo pasiūlymą atviroje, įtraukioje ir neįgaliesiems prieinamoje darbo rinkoje ir darbo aplinkoje. Valstybės, Konvencijos šalys, užtikrina ir remia neįgaliųjų, įskaitant tuos, kurie tapo neįgalūs dirbdami, teisę į darbą ir imasi reikiamų priemonių, įskaitant ir teisės aktų priėmimą, kuriomis, inter alia, būtų:
<…>
g) teikiamos galimybės įdarbinti neįgaliuosius viešajame sektoriuje“.
Sąjungos teisė
7
Direktyvos 2000/78 16, 20 ir 21 konstatuojamosiose dalyse teigiama:
„(16)
priemonių, skirtų neįgaliųjų poreikiams patenkinti darbo vietoje, priėmimas yra svarbus kovojant su diskriminacija dėl negalios.
<…>
(20)
turėtų būti imtasi reikiamų priemonių, t. y. veiksmingų ir praktinių priemonių, skirtų darbo vietai neįgaliesiems paruošti, pavyzdžiui, pritaikyti patalpas ir įrengimus, nustatyti darbo laiko modelius, paskirstyti užduotis, organizuoti mokymą arba aprūpinti integracijos ištekliais.
(21)
norint nustatyti, ar dėl minėtų priemonių bus netinkamai pasiskirstyta pareigomis, reikėtų ypač atsižvelgti į finansinius ir kitus susijusius kaštus, į organizacijos arba įmonės dydį ir finansinius išteklius bei į galimybę gauti valstybės finansavimą ar kitos rūšies pagalbą“.
8
Šios direktyvos 1 straipsnyje „Tikslas“ numatyta:
„Šios direktyvos tikslas – nustatyti kovos su diskriminacija dėl religijos ar įsitikinimų [tikėjimo], negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos užimtumo ir profesinėje srityje bendrus pagrindus siekiant valstybėse narėse įgyvendinti vienodo požiūrio principą.“
9
Direktyvos 2 straipsnyje „Diskriminacijos sąvoka“ įtvirtinta:
„1.   Šioje direktyvoje „vienodo požiūrio principas“ reiškia, kad dėl kurios nors iš 1 straipsnyje nurodytų priežasčių nėra jokios tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos.
2.   Šio straipsnio 1 dalyje:
a)
tiesioginė diskriminacija yra akivaizdi tada, kai dėl bet kurios iš 1 straipsnyje nurodytų priežasčių su vienu asmeniu elgiamasi mažiau palankiai nei panašioje situacijoje yra, buvo ar galėjo [galėtų] būti elgiamasi su kitu asmeniu;
b)
netiesioginė diskriminacija yra akivaizdi tada, kai dėl akivaizdžiai neutralių sąlygų, kriterijų ar taikomos praktikos tam tikrą religiją ar įsitikinimus [tikėjimą] išpažįstantys, tam tikrą negalią turintys, tam tikro amžiaus ar tam tikros seksualinės orientacijos asmenys gali patekti [į] tam tikru atžvilgiu prastesnę padėtį nei kiti asmenys, nebent:
i)
tas sąlygas, kriterijus ar taikomą praktiką objektyviai pateisina teisėtas tikslas, o šio tikslo siekiama atitinkamomis [tinkamomis] ir būtinomis priemonėmis arba
<…>
5.   Ši direktyva nepažeidžia [neturi įtakos] priemon[ėms], numatyt[oms] nacionalin[ės] teisės aktuose, kurie [kurios] demokratinėse visuomenėse yra būtin[os] visuomenės saugumui, viešajai tvarkai palaikyti ir kriminalinių nusikaltimų prevencijai, kitų asmenų sveikatos, teisių ir laisvių apsaugai.“
10
Direktyvos 3 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 dalies a ir c punktuose įtvirtinta:
„Neviršijant [Europos] Bendrijai suteiktų įgaliojimų, ši direktyva taikoma visiems asmenims tiek valstybiniame, tiek privačiame sektoriuje, įskaitant valstybines įstaigas:
a)
įsidarbinant, savarankiškai įsidarbinant ar darbo sąlygoms, įskaitant atrankos kriterijus ir priėmimo į darbą sąlygas, visoms veiklos rūšims ir visais profesinės karjeros etapais, įskaitant paaukštinimą;
<…>
c)
įdarbinimui ir darbo sąlygoms, įskaitant atleidimą iš darbo ir atlyginimą“.
11
Direktyvos 2000/78 5 straipsnyje „Neįgaliesiems tinkamos patalpos [sąlygos]“ nustatyta:
„Siekiant garantuoti, kad neįgaliųjų atžvilgiu būtų laikomasi vienodo požiūrio principo, jiems įrengiamos tinkamos patalpos [sudaromos tinkamos sąlygos]. Tai reiškia, kad prireikus konkrečiu atveju darbdaviai imasi tinkamų priemonių, kad neįgaliajam būtų sudarytos sąlygos gauti darbą, dirbti, kilti tarnyboje arba mokytis, nebent dėl tokių priemonių būtų neproporcingai apsunkinamos darbdavio pareigos [darbdaviui tektų neproporcinga našta]. Pareigos nėra neproporcingai apsunkinamos [Neproporcinga našta neatsiranda], jei jam pakankamai atlyginama konkrečios valstybės narės neįgalumo politikos srityje numatytomis priemonėmis.“
12
Direktyvos 7 straipsnyje „Pozityvūs veiksmai“ nustatyta:
„1.   Siekiant praktiškai užtikrinti visapusišką lygybę [profesiniame gyvenime], vienodo požiūrio principas nė vienai valstybei narei nedraudžia toliau taikyti arba imtis konkrečių priemonių, skirtų užkirsti kelią patirti nepatogumus [kelią nepalankesniam požiūriui] dėl kurios nors iš 1 straipsnyje nurodytų priežasčių arba juos [jį] kompensuoti.
2.   Vienodo požiūrio į neįgaliuosius principas nepažeidžia valstybės narės teisės toliau taikyti arba priimti nuostatas dėl sveikatos ir darbo saugos arba priemones, kuriomis būtų sukurtos arba toliau taikomos jų integraciją į darbo aplinką garantuojančios ar skatinančios sąlygos ar galimybės.“
Italijos teisė
Įstatymas Nr. 104/1992
13
1992 m. vasario 5 d.legge n. 104 – Legge-quadro per l’assistenza, l’integrazione sociale e i diritti delle persone handicappate (Įstatymas Nr. 104 – Pagalbos asmenims su negalia, jų socialinės įtraukties ir teisių pagrindų įstatymas) (GURI, Nr. 39, 1992 m. vasario 17 d., paprastasis priedas Nr. 30; toliau – Įstatymas Nr. 104/1992) 21 straipsnyje įtvirtinta:
„1.   Asmuo su negalia, kurios lygis didesnis nei du trečdaliai darbingumo arba kuris turi [1950 m. rugpjūčio 10 d.legge n. 648 – Riordinamento delle disposizioni sulle pensioni di guerra (Įstatymas Nr. 648, kuriuo iš dalies keičiamos nuostatos dėl karo pensijų) (GURI Nr. 200, 1950 m. rugsėjo 1 d.)] A lentelėje išdėstytų pirmosios, antrosios arba trečiosios kategorijos sutrikimų, priimtas į darbą viešosiose įstaigose laimėjęs konkursą arba kitu pagrindu, turi pirmenybę rinktis iš esamų darbo vietų.
2.   1 dalyje nurodyti asmenys turi pirmenybę atliekant perkėlimą pagal prašymą.“
14
Šio įstatymo 33 straipsnio 6 dalyje nustatyta:
„Sunkioje padėtyje atsidūręs pilnametis asmuo su negalia gali pasirinkti iš 2 ir 3 dalyse nurodytų atostogų ir turi teisę, esant galimybei, pasirinkti arčiausiai savo gyvenamosios vietos esančią darbo vietą; be asmens sutikimo jo negalima perkelti į kitą darbo vietą.“
Įstatyminis dekretas Nr. 297
15
1994 m. balandžio 16 d.Decreto legislativo n. 297 – Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado (Įstatyminis dekretas Nr. 297 dėl galiojančių švietimo srities teisės aktų, susijusių su visų kategorijų ir lygių mokyklomis, sąvado patvirtinimo) (GURI, Nr. 115, 1994 m. gegužės 19 d., paprastasis priedas Nr. 79; toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 297) 465 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Iki 470 straipsnio 1 dalies nuostatų įgyvendinimo dienos prašymams dėl perkėlimo provincijos viduje teikiama pirmenybė prieš prašymus dėl perkėlimo iš kitos provincijos.“
16
Dekreto 470 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Profesinių sąjungų ir [Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca (Švietimo, aukštojo mokslo ir mokslinių tyrimų ministerija, Italija)] sudarytose specialiose sutartyse apibrėžiami terminai ir tvarka, leidžiantys suderinti profesinį judumą (mokymo disciplinos ar švietimo sistemos lygio pakeitimą) ir teritorinį judumą, taip pat atsisakyti darbo vietų skirstymo į judumui tarp provincijų skirtas darbo vietas ir nuolatinėms pareigoms skirtas darbo vietas, kad į pastarąsias būtų skiriama tik tuomet, kai užbaigus profesinio ir teritorinio judumo operacijas kiekvienais mokslo metais lieka laisvų darbo vietų.
2.   1 dalyje nurodytose sutartyse taip pat nustatomas judumo operacijų eiliškumas, atitinkamų sąrašų sudarymo kriterijai ir tvarka, taip pat mokymo dalyko ir švietimo sistemos lygio keitimo vykdant 479 straipsnyje nurodytas paskyrimo operacijas kriterijai, atsižvelgiant į tai, kad asmuo, norintis pereiti į pagalbines pareigas, turi turėti reikiamą kvalifikaciją. Šiame straipsnyje numatyto švietimo sistemos lygio keitimo atvejais į darbo stažą neatsižvelgiama.“
17
Minėto dekreto 601 straipsnyje numatyta:
„1.   Šiame sąvade nurodytiems darbuotojams taikomi [Įstatymo Nr. 104/1992] 21 ir 33 straipsniai.
2.   Pagal [pirmiau minėtas] taisykles suteikiama pirmenybę paskyrimo nuolatines pareigas, įdarbinimo laikinaisiais darbuotojais ir judumo srityse.“
Įstatyminis dekretas Nr. 216
18
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2003 m. liepos 9 d.Decreto legislativo n. 216 – Attuazione della direttiva 2000/78/CE per la parità di trattamento in materia di occupazione e di condizioni di lavoro e della direttiva n. 2014/54/UE relativa alle misure intese ad agevolare l’esercizio dei diritti conferiti ai lavoratori nel quadro della libera circolazione dei lavoratori (Įstatyminis dekretas Nr. 216, kuriuo į nacionalinę teisę perkeliama Direktyva 2000/78/EB dėl vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje, taip pat Direktyva 2014/54/ES dėl priemonių, kad darbuotojai galėtų lengviau naudotis laisvo darbuotojų judėjimo teisėmis) (GURI, Nr. 187, 2003 m. rugpjūčio 13 d.) 3 straipsnio 3bis dalyje nurodyta:
„Siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi vienodo požiūrio į asmenis su negalia principo, viešojo ir privačiojo sektorių darbdaviai privalo sudaryti tinkamas sąlygas, kaip apibrėžta [JT konvencijoje], ratifikuotoje 2009 m. kovo 3 d. [legge n. 18 – Ratifica ed esecuzione della Convenzione delle Nazioni Unite sui diritti delle persone con disabilità, con Protocollo opzionale, fatta a New York il 13 dicembre 2006 e istituzione dell’Osservatorio nazionale sulla condizione delle persone con disabilità (Įstatymas Nr. 18 dėl 2006 m. gruodžio 13 d. Niujorke sudarytos Jungtinių Tautų asmenų su negalia teisių konvencijos ir jos fakultatyvinio protokolo ratifikavimo ir įgyvendinimo, taip pat dėl Nacionalinės asmenų su negalia padėties stebėjimo tarnybos įsteigimo) (GURI, Nr. 61, 2009 m. kovo 14 d.)], kad darbo vietoje asmenims su negalia būtų užtikrintos vienodos su kitais darbuotojais sąlygos. Viešojo sektoriaus darbdaviai turi užtikrinti, kad ši dalis būtų įgyvendinama be jokios naujos ar didesnės naštos viešiesiems finansams ir naudojant žmogiškuosius, finansinius ir materialinius išteklius, prieinamus pagal galiojančius teisės aktus.“
Mokyklų darbuotojų nacionalinė kolektyvinė darbo sutartis, taikoma 2006–2009 m. reguliavimo laikotarpiu ir 2006–2007 m. ekonominiu laikotarpiu
19
2007 m. lapkričio 27 d.contratto collettivo nazionale di lavoro relativo al personale del Comparto scuola per il quadriennio normativo 2006–2009 e biennio economico 2006–2007 (Mokyklų darbuotojų nacionalinė kolektyvinė darbo sutartis, taikoma 2006–2009 m. reguliavimo laikotarpiu ir 2006–2007 m. ekonominiu laikotarpiu) 10 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Šioje sutartyje nurodytų darbuotojų teritorinio judumo <…> kriterijai ir sąlygos apibrėžiami papildomose nacionalinėse sutartyse <…>“
PNKS
20
2017 m. balandžio 11 d.contratto collettivo nazionale integrativo concernente la mobilità del personale docente, educativo ed A.T.A. per l’a.s. 2017/2018 (Papildoma nacionalinė kolektyvinė sutartis dėl mokytojų, auklėtojų ir administracinių, techninių bei pagalbinių darbuotojų judumo 2017–2018 mokslo metais; toliau – PNKS) 6 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta:
„Judumui provincijos viduje teikiama pirmenybė prieš judumą tarp skirtingų provincijų <…>“
21
PNKS 13 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„1.   Pirmenybės suteikimo tvarka
Šiame straipsnyje nurodytos pirmenybės sistemiškai sugrupuojamos į kategorijas ir toliau nurodyta eilės tvarka funkciškai suteikiamos tik vykdant teritorinio judumo operacijas, kurioms jos taikomos, išskyrus I punktą, taip pat taikomą profesinio judumo operacijoms. <…>
I) Negalia ir rimti sveikatos sutrikimai
Vykdant teritorinio ir profesinio judumo operacijas, pirmenybė, neatsižvelgiant į suinteresuotojo asmens kilmės provinciją, suteikiama mokytojams, kurie atitinka šias sąlygas:
1)
akliesiems mokytojams <…>
2)
mokytojams, kuriems atliekama hemodializė <…>
Mokytojui teikiama pirmenybė prieš visus nurodytus pageidavimus dėl mokyklos ir prieš visus pageidavimus dėl nuolatinių pareigų toje teritorijoje.
<…>
III) Darbuotojai su negalia ir darbuotojai, kuriems reikalinga speciali nuolatinė priežiūra
Perkėlimo procedūrų atveju pirmenybė teikiama mokyklų darbuotojams, kurie yra:
1) [Įstatymo Nr. 104/92] 21 straipsnyje, į kurį daroma nuoroda [Įstatyminio dekreto Nr. 297] 601 straipsnyje, nurodyti asmenys su negalia, kurios lygis didesnis nei du trečdaliai darbingumo arba kurie turi [Įstatymo Nr. 648, kuriuo iš dalies keičiamos nuostatos dėl karo pensijų] A lentelėje išdėstytų pirmosios, antrosios arba trečiosios kategorijos sutrikimų <…>
<…>
III punkto 1 papunktyje <…> nurodyti darbuotojai gali remtis šia pirmenybe išimtinai savo gyvenamosios vietos savivaldybės provincijoje su sąlyga, kad jie išreiškė pageidavimą būti perkelti į vieną ar kelias šioje savivaldybėje esančias švietimo įstaigas arba nurodė šią savivaldybę ar jos dalį, jeigu ketina teikti prašymus juos perkelti į kitų savivaldybių, apygardų ar provincijų švietimo įstaigas. <…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
22
Negalią turinti C.M. nuo 2016 m. yra etatinė mokytoja. Ji dirba Ostilijoje (Mantujos provincija, Italija).
23
2017 m. spalio 31 d., atlikusi medicininį patikrinimą, už neįgalumo klausimus atsakinga medicinos komisija konstatavo, kad mokytoja yra neįgali ir jos darbingumas visam laikui sumažėjęs 70 %.
24
Pagal Švietimo, aukštojo mokslo ir mokslinių tyrimų ministerijos organizuotą 2018–2019 mokslo metų nacionalinę judumo programą C.M. pateikė prašymą perkelti ją į Katancaro provinciją (Italija), remdamasi tuo, kad Įstatymo Nr. 104/1992 21 straipsnyje numatyta pirmenybę suteikti asmenims su negalia, kuri yra didesnė nei du trečdaliai darbingumo.
25
C.M. prašymas buvo atmestas dėl to, kad Katancaro provincijoje nebuvo pakankamai laisvų darbo vietų, nes jos jau buvo paskirtos vykdant vidaus perkėlimą toje provincijoje.
26
C.M. apskundė sprendimą, kuriuo jos prašymas dėl perkėlimo buvo atmestas, Tribunale di Mantova (Mantujos teismas, Italija), prašydama pripažinti jos teisę būti perkeltai dirbti į Katancaro provinciją. Skundas buvo atmestas.
27
C.M. to teismo sprendimą apskundė Corte d’appello di Brescia (Brešos apeliacinis teismas, Italija), o šis jį atmetė motyvuodamas tuo, kad PNKS 13 straipsnyje numatyta pirmenybė asmenims su negalia perkėlimo srityje taikoma tik judumo toje pačioje provincijoje procedūroms. Taigi prašymus dėl perkėlimo į kitą provinciją galima vertinti tik išnagrinėjus visus prašymus dėl perkėlimo provincijos viduje. Tik aklieji mokytojai, taip pat mokytojai, kuriems atliekama hemodializė, turi vadinamąją „absoliučią“ pirmenybę būti perkelti provincijos viduje, taip pat į kitą provinciją.
28
Dėl Corte d’appello di Brescia (Brešos apeliacinis teismas) sprendimo C.M. pateikė kasacinį skundą Corte suprema di cassazione (Aukščiausiasis Kasacinis Teismas, Italija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
29
Tame teisme C.M. tvirtina, kad valstybinių mokyklų darbuotojų judumo tvarka, pagal kurią prašymai dėl perkėlimo į kitą provinciją vertinami tik išnagrinėjus prašymus dėl perkėlimo toje pačioje provincijoje, trukdo užtikrinti veiksmingą apsaugą, Įstatymo Nr. 104/1992 21 straipsnyje suteikiamą visiems asmenims su negalia, kurios lygis yra didesnis nei du trečdaliai darbingumo. Ji pažymi, kad toks asmuo gali pretenduoti tik į likusias laisvas pareigas jo pageidaujamoje provincijoje. Kadangi nagrinėjant prašymus dėl perkėlimo į kitą provinciją pirmiausia vertinami prašymai dėl perkėlimo provincijos viduje ir tik tada – prašymai dėl perkėlimo į kitą provinciją, gali atsitikti, kad laisvos darbo vietos užimamos gavus mokytojų, kurie neturi negalios, prašymus dėl perkėlimo provincijos viduje, todėl mokytojams, kuriems taikomas minėtas 21 straipsnis, suteikta pirmenybė tampa neveiksminga. Taigi kasatorė pagrindinėje byloje mano, kad pripažinus jai asmens su negalia statusą pagal šį 21 straipsnį, jai, kaip ir mokytojams neregiams ar mokytojams, kuriems atliekama hemodializė, turėtų būti suteikta absoliuti pirmenybė judumo srityje.
30
Savo ruožtu Švietimo ir mokslo ministerija prašo atmesti kasacinį skundą, motyvuodama tuo, kad C.M. teisė būti perkeltai priklauso nuo to, kiek laisvų darbo vietų yra jos pageidaujamoje provincijoje. Nagrinėjamu atveju, nors C.M. ir buvo suteikta pirmenybė pagal Įstatymo Nr. 104/1992 21 straipsnio 2 dalį, jos prašymo dėl perkėlimo į kitą provinciją nebuvo galima patenkinti, nes prašomoje teritorijoje nebuvo laisvų darbo vietų.
31
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas primena, kad 21 straipsnio 2 dalyje numatyta, jog mokytojai su negalia, kurios lygis didesnis nei du trečdaliai darbingumo, turi pirmenybę judumo srityje, ir kad ši nuostata yra teritorinio judumo tvarkos dalis; pagal Įstatyminio dekreto Nr. 297465 straipsnio 1 dalį, siejamą su PNKS 6 straipsnio 2 dalimi, pirmiausia nagrinėjami mokytojų prašymai dėl perkėlimo toje pačioje provincijoje, o tada – prašymai juos perkelti į kitą provinciją.
32
Dėl šios judumui provincijų viduje, kuris, to teismo teigimu, leidžia optimaliai valdyti sudėtingas darbuotojų judumo operacijas visoje šalies teritorijoje, kad nauji mokslo metai prasidėtų tinkamai, teikiamos pirmenybės Įstatymo Nr. 104/1992 21 straipsnyje nurodyti mokytojai gali patekti į prastesnę padėtį, palyginti su kitais mokytojais, atsižvelgiant į tai, kad laisvų darbo vietų švietimo srityje skaičius laipsniškai mažėja. Todėl minėtas teismas mano, kad būtina kreiptis į Teisingumo Teismą dėl Įstatyminio dekreto Nr. 297465 straipsnio 1 dalies, siejamos su PNKS 6 straipsnio 2 dalimi, suderinamumo su Sąjungos teise.
33
Šiomis aplinkybėmis Corte suprema di cassazione (Aukščiausiasis Kasacinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Direktyvos 2000/78] 5 straipsnis „Neįgaliesiems tinkamos patalpos [sąlygos]“ turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiamos tokios nacionalinės teisės nuostatos, kaip Italijoje galiojanti [PNKS], kurioje, remiantis kartu aiškinamomis jos 6 straipsnio 2 dalies ir 13 straipsnio 1 dalies nuostatomis, pripažįstama minėto 13 straipsnio 1 dalies III punkto 1 papunktyje numatyta pirmenybė Įstatymo Nr. 104/1992 21 straipsnyje nurodytiems mokyklų darbuotojams su negalia, taip pat minimiems [Įstatyminio dekreto Nr. 297] 601 straipsnyje, ir nustatyta, kad judumui provincijos viduje teikiama pirmenybė prieš judumą tarp provincijų?
2.
Ar pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies b punkto i papunktį tam tikru atžvilgiu prastesnė padėtis, į kurią dėl minėtų nacionalinės teisės nuostatų gali patekti didesnę nei dviejų trečdaliai negalią turintys mokytojai, gali būti objektyviai pateisinama teisėtu tikslu užtikrinti labai sudėtingų teritorinio judumo operacijų, apimančių visą nacionalinę teritoriją, vykdymą mokslo metų pradžioje ir ar priemonės, kurių imamasi šiam tikslui pasiekti, yra tinkamos ir neviršija to, kas būtina teisės aktų ir sutarties nuostatomis siekiamam tikslui įgyvendinti? Ar, atvirkščiai, tomis nuostatomis minėti mokytojai yra diskriminuojami, nes jiems suteikta pirmenybė dalyvauti judumo procedūrose faktiškai panaikinama dėl judumui provincijų viduje teikiamos pirmenybės prieš judumą tarp provincijų, todėl nėra absoliutaus pobūdžio (kitaip, nei numatyta kitų kategorijų asmenų su negalia atveju)?“
Dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos ir prejudicinių klausimų priimtinumo
34
Italijos vyriausybės teigimu, Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos nagrinėti pateiktų klausimų, nes jais siekiama įvertinti, ar kolektyvinės sutarties nuostatos, t. y. PNKS 6 ir 13 straipsniai, o ne įstatymo ar kito teisės akto nuostatos atitinka Direktyvą 2000/78.
35
Tos šalies vyriausybė taip pat nurodo, kad 2001 m. kovo 30 d.decreto legislativo no 165 – Norme generali sull’ordinamento del lavoro alle dipendenze delle amministrazioni pubbliche (Įstatyminis dekretas Nr. 165 dėl bendrųjų darbo organizavimo viešojo administravimo institucijose taisyklių; GURI, Nr. 106, 2001 m. gegužės 9 d.) 64 straipsnyje įtvirtinta, kad klausimus dėl kolektyvinės sutarties veiksmingumo, galiojimo ar aiškinimo nagrinėja Agenzia per la rappresentanza negoziale delle pubbliche amministrazioni (ARAN) (Agentūra, atstovaujanti viešojo administravimo institucijoms derybose, Italija).
36
Bet kuriuo atveju, net jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Direktyva 2000/78 turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiami PNKS 6 ir 13 straipsniai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalėtų taikyti Įstatyminio dekreto Nr. 297465 straipsnį, kuriame numatyta, kad prašymai dėl perkėlimo provincijos viduje nagrinėjami pirmiau nei prašymai dėl perkėlimo iš kitos provincijos, todėl šis klausimas neturi reikšmės sprendžiant ginčą pagrindinėje byloje.
37
Šiuo klausimu primintina, kad SESV 267 straipsniu įtvirtinta bendradarbiavimo sistema pagrįsta griežtu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo jurisdikcijos atskyrimu. Pagal šiame straipsnyje numatytą procedūrą nacionalines nuostatas turi aiškinti nacionaliniai teismai, o ne Teisingumo Teismas ir pastarajam nepriklauso spręsti, ar vidaus teisės normos suderinamos su Sąjungos teisės nuostatomis. Tačiau Teisingumo Teismas yra kompetentingas pateikti nacionaliniam teismui visapusišką teisės išaiškinimą, kuris pastarajam leistų įvertinti vidaus teisės normų atitiktį Sąjungos teisės aktams (2020 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Syndicat CFTC, C‑463/19, EU:C:2020:932, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
38
Nors neginčijama, jog, vertinant formaliai, kartu skaitant prejudicinius klausimus ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo motyvus, Teisingumo Teismo prašoma pareikšti nuomonę dėl vidaus teisės nuostatų atitikties Sąjungos teisei, niekas Teisingumo Teismui nekliudo pateikti tam teismui naudingą atsakymą, kuriame būtų išdėstytas Sąjungos teisės išaiškinimas, leidžiantis jam pačiam priimti sprendimą dėl vidaus teisės atitikties Sąjungos teisei. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą, kai klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (šiuo klausimu žr. 2020 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Syndicat CFTC, C‑463/19, EU:C:2020:932, 30 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
39
Šiuo klausimu reikia atsižvelgti į tai, kad nacionalinio teismo pateiktiems klausimams dėl Sąjungos teisės išaiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nurodytus teisinius pagrindus ir faktines aplinkybes, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neturi tikrinti, taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2025 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Tenergie (Prašymas atsisakyti išieškoti importo muitus), C‑259/24, EU:C:2025:1013, 26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
40
Nagrinėjamu atveju pateikti klausimai susiję su Direktyvoje 2000/78 įtvirtinto vienodo požiūrio principo, jos 5 straipsnio, susijusio su „neįgaliesiems tinkamomis patalpomis [sąlygomis]“, taip pat šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalies b punkto i papunkčio, susijusio su priežastimis, kuriomis galima pateisinti skirtingą požiūrį, išaiškinimu.
41
Be to, reikia pažymėti, kad nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pakankamai išdėstytos pateiktų klausimų faktinės aplinkybės ir teisinis pagrindas, taip pat priežastys, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui sukėlusios abejonių dėl pagrindinėje byloje aptariamų nacionalinės teisės aktų nuostatų suderinamumo su Sąjungos teise. Taigi neatrodo, kad minėti klausimai visiškai nesusiję su pagrindinės bylos faktinėmis aplinkybėmis ar dalyku arba susiję su hipotetine problema.
42
Darytina išvada, kad Teisingumo Teismas turi jurisdikciją atsakyti į pateiktus prejudicinius klausimus ir kad jie yra priimtini.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
43
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2000/78 5 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis nustatoma profesinio ir teritorinio judumo sistema, pagal kurią judumo srityje kai kuriems mokytojams su negalia teikiama pirmenybė, ją pirmiausia suteikiant judumo operacijoms provincijos viduje, o ne tokioms operacijoms tarp provincijų.
44
Pirmiausia reikia priminti, kad iš šios direktyvos pavadinimo ir preambulės, taip pat iš jos turinio ir tikslo matyti, kad ja siekiama nustatyti bendruosius pagrindus, kad visiems asmenims būtų užtikrintas vienodas požiūris „užimtumo ir profesinėje srityje“, suteikiant veiksmingą apsaugą nuo diskriminacijos dėl bet kokių iš šios direktyvos 1 straipsnyje nurodytų priežasčių, įskaitant negalią (2025 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
45
Pagal tos direktyvos 3 straipsnio 1 dalies a ir c punktus, neviršijant Sąjungai suteiktų įgaliojimų, ši direktyva taikoma visiems asmenims tiek valstybiniame, tiek privačiame sektoriuje, įskaitant valstybines įstaigas, kiek tai susiję, be kita ko, su įsidarbinimo bei įdarbinimo ir darbo sąlygomis (2025 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
46
Šiuo atveju būtina išnagrinėti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamomis nacionalinės teisės nuostatomis, kuriomis pirmenybė judumo srityje suteikiama kai kuriems mokytojams su negalia, sudaromos „tinkamos patalpos [sąlygos]“, kaip jos suprantamos pagal šios direktyvos 5 straipsnį.
47
Pagal šią nuostatą, siekiant garantuoti, kad asmenų su negalia atžvilgiu būtų laikomasi vienodo požiūrio principo, jiems būtina sudaryti tinkamas sąlygas, o tai reiškia, kad prireikus konkrečiu atveju darbdaviai imasi tinkamų priemonių, kad asmeniui su negalia būtų sudarytos sąlygos gauti darbą, dirbti, kilti tarnyboje arba mokytis, nebent dėl tokių priemonių darbdaviui tektų neproporcinga našta. Tokia našta neatsiranda, jei darbdaviui pakankamai atlyginama konkrečios valstybės narės neįgalumo politikos srityje numatytomis priemonėmis.
48
Iš Direktyvos 2000/78 5 straipsnio, siejamo su jos 20 konstatuojamąja dalimi, matyti, kad tinkamomis priemonėmis, kaip jos suprantamos pagal 5 straipsnį, laikomos veiksmingos ir praktinės priemonės, skirtos darbo vietai paruošti atsižvelgiant į negalią, pavyzdžiui, pritaikyti patalpas ir įrenginius, nustatyti darbo laiko modelius, paskirstyti užduotis, organizuoti mokymą arba aprūpinti integracijos ištekliais.
49
Vis dėlto šioje konstatuojamojoje dalyje pateikiamas neišsamus tinkamų priemonių sąrašas – jos gali būti fizinio, organizacinio ir (arba) mokomojo pobūdžio, o minėtame 5 straipsnyje, siejamame su JT konvencija, sąvoka „tinkamų sąlygų sudarymas“ apibrėžiama plačiai (šiuo klausimu žr. 2022 m. vasario 10 d. Sprendimo HR Rail, C‑485/20, EU:C:2022:85, 40 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
50
Taip pat reikia patikslinti, kad šios konvencijos nuostatomis galima remtis aiškinant Direktyvos 2000/78 nuostatas, todėl ši direktyva turi būti aiškinama kiek įmanoma pagal minėtą konvenciją (2025 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
51
Pagal šios konvencijos 2 straipsnio ketvirtą pastraipą „tinkamų sąlygų sudarymas“ – „būtini ir tinkami pakeitimai ir pritaikymas, dėl kurių nepatiriama neproporcinga ar nepagrįsta našta ir kurių reikia konkrečiu atveju siekiant užtikrinti asmenims su negalia galimybę naudotis visomis žmogaus teisėmis ir pagrindinėmis laisvėmis lygiai su kitais asmenimis ar galimybę įgyvendinti šias teises ir laisves“.
52
Direktyvos 2000/78 20 konstatuojamojoje dalyje minimą „darbo vietos“ paruošimą reikia suprasti taip, kad ši priemonė turi būti taikoma pirmiausia ir tik paskui imamasi kitų priemonių, leidžiančių pritaikyti asmens su negalia darbo aplinką, kad jis galėtų visapusiškai ir veiksmingai užsiimti profesine veikla tokiomis pat sąlygomis kaip ir kiti darbuotojai. Taigi šios priemonės gali apimti darbdavio įgyvendinamas priemones, leidžiančias šiam asmeniui išsaugoti darbo vietą, pavyzdžiui, perkėlimą į kitą darbo vietą (2022 m. vasario 10 d. Sprendimo HR Rail, C‑485/20, EU:C:2022:85, 41 punktas).
53
Šios direktyvos 21 konstatuojamojoje dalyje teigiama, kad norint nustatyti, ar dėl minėtų priemonių nekils neproporcinga našta, reikėtų ypač atsižvelgti į finansinius ir kitus susijusius kaštus, į organizacijos arba įmonės dydį ir finansinius išteklius bei į galimybę gauti valstybės finansavimą ar kitos rūšies pagalbą.
54
Taigi sąvoka „tinkamos patalpos [sąlygos]“, kaip ji suprantama pagal minėtos direktyvos 5 straipsnį, turi būti suprantama plačiai, kaip įvairių kliūčių, trukdančių asmenims su negalia visapusiškai ir veiksmingai dalyvauti profesiniame gyvenime tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir kitiems darbuotojams, pašalinimas (2021 m. spalio 21 d. Sprendimo Komisia za zashtita ot diskriminatsia, C‑824/19, EU:C:2021:862, 57 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
55
Vis dėlto pagal šį 5 straipsnį „prireikus konkrečiu atveju darbdaviai imasi tinkamų priemonių“.
56
Kaip rašytinėse pastabose pabrėžia Europos Komisija, tam, kad darbuotojui su negalia būtų sudarytos sąlygos gauti darbą, dirbti ar kilti tarnyboje, kaip tai suprantama pagal minėtą 5 straipsnį, būtina konkrečiai žinoti šio darbuotojo poreikius, taip pat sunkumus ir kliūtis, su kuriais jis susiduria įsidarbindamas ir dirbdamas.
57
Šiomis aplinkybėmis iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad, kai darbuotojas dėl negalios tampa visiškai netinkamas dirbti savo darbo vietoje, jo perkėlimas į kitą darbo vietą gali būti tinkama priemonė sudarant tinkamas sąlygas, kaip tai suprantama pagal tą 5 straipsnį, nes tai leidžia šiam darbuotojui išsaugoti darbą, užtikrinant visapusį ir veiksmingą dalyvavimą profesiniame gyvenime tokiomis pat kaip ir kitų asmenų sąlygomis (šiuo klausimu žr. 2022 m. vasario 10 d. Sprendimo HR Rail, C‑485/20, EU:C:2022:85, 41 ir 43 punktus).
58
Vis dėlto galimybė paskirti asmenį su negalia į kitą darbo vietą egzistuoja tik tuo atveju, kai yra bent viena laisva darbo vieta, kurią atitinkamas darbuotojas gali užimti (2024 m. sausio 18 d. Sprendimo Ca Na Negreta, C‑631/22, EU:C:2024:53, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
59
Nagrinėjamu atveju, kaip matyti iš Įstatyminio dekreto Nr. 297465 straipsnio 1 dalies, siejamos su PNKS 6 straipsnio 2 dalimi, prašymai dėl judumo provincijos viduje nagrinėjami anksčiau nei prašymai dėl judumo tarp provincijų.
60
Pagal Įstatymo Nr. 104/1992 21 straipsnį pirmenybė judumo srityje teikiama asmenims su negalia, kuri yra didesnė nei du trečdaliai darbingumo.
61
Žinoma, kaip matyti iš šio sprendimo 54–58 punktų, sąvoką „tinkamų patalpų [sąlygų] sudarymas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2000/78 5 straipsnį, reikia suprasti plačiai, kaip apimančią visas priemones, leidžiančias patenkinti asmens su negalia poreikius konkrečiu atveju.
62
Vis dėlto atrodo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamomis nacionalinės teisės nuostatomis, kaip nurodyta šio sprendimo 59 ir 60 punktuose, numatomos priemonės yra bendro ir abstraktaus pobūdžio, todėl nėra pagrindo teigti, kad jose numatytos priemonės, kurių atitinkamo asmens su negalia atžvilgiu imamasi „prireikus konkrečiu atveju“, kaip tai suprantama pagal šį 5 straipsnį.
63
Iš tiesų iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šioje teisės nuostatose numatyta pirmenybė judumo srityje atitinkamiems asmenims suteikiama automatiškai, atsižvelgiant į tai, kokios kategorijos jų negalia, be kita ko, į jų neįgalumo laipsnį, nesant galimybės prireikus atsižvelgti į jų individualius poreikius konkrečiu atveju.
64
Darytina išvada, kad šios pirmenybės judumo srityje negalima laikyti „tinkamų patalpų [sąlygų] sudarymu“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 5 straipsnį (tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas).
65
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2000/78 5 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis nustatoma profesinio ir teritorinio judumo tvarka, pagal kurią judumo srityje kai kuriems mokytojams su negalia teikiama pirmenybė, ją pirmiausia suteikiant judumo operacijoms provincijos viduje, o ne tokioms operacijoms tarp provincijų, nes ši tvarka dėl to, kad ja neatsižvelgiama į asmenų su negalia poreikius konkrečiose situacijose, nepatenka į sąvokos „tinkamos patalpos [sąlygos]“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, taikymo sritį.
Dėl antrojo klausimo
66
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis nustatoma profesinio ir teritorinio judumo tvarka, pagal kurią judumo srityje kai kuriems mokytojams su negalia teikiama pirmenybė prieš mokytojus, kurie jos neturi, ją pirmiausia suteikiant judumo operacijoms provincijos viduje, o ne tokioms operacijoms tarp provincijų, reiškia netiesioginę diskriminaciją, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, kurios negalima pateisinti siekiu užtikrinti mokytojų judumą visoje šalies teritorijoje rengiantis naujiems mokslo metams.
67
Visų pirma reikia priminti, kad šios direktyvos taikymo srityje sukonkretinamas bendrasis nediskriminavimo principas, įtvirtintas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 21 straipsnyje, pagal kurį draudžiama bet kokia diskriminacija, be kita ko, dėl negalios. Be to, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 26 straipsnyje numatyta, kad Sąjunga pripažįsta ir gerbia asmenų su negalia teisę naudotis priemonėmis, užtikrinančiomis jų nepriklausomumą, socialinį bei profesinį integravimą ir dalyvavimą bendruomenės gyvenime (2025 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Ca Na Negreta, C‑5/24, EU:C:2025:689, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
68
Pagal minėtos direktyvos 2 straipsnio 1 dalį šioje direktyvoje „vienodo požiūrio principas“ reiškia, kad nėra jokios tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos (be kita ko, dėl negalios). Be to, iš šio 2 straipsnio 2 dalies b punkto matyti, kad netiesioginė diskriminacija, kaip ji suprantama pagal 1 dalį, yra tada, kai dėl akivaizdžiai neutralių sąlygų, kriterijų ar taikomos praktikos tam tikrą negalią turintys asmenys gali patekti į tam tikru atžvilgiu prastesnę padėtį nei kiti asmenys.
69
Šiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad mažiau palankus požiūris dėl negalios kelia pavojų Direktyvoje 2000/78 nurodytai apsaugai tik tiek, kiek tai yra diskriminacija, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos 2 straipsnį. Iš tiesų darbuotojas su negalia, kuriam taikoma ši direktyva, turi būti saugomas nuo bet kokios diskriminacijos, palyginti su negalios neturinčiu darbuotoju. Taigi reikia išnagrinėti, ar tokios nacionalinės teisės nuostatos, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, gali lemti darbuotojų su negalia diskriminaciją, palyginti su jos neturinčiais darbuotojais (šiuo klausimu žr. 2025 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, 34 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
70
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pagrindinėje byloje nagrinėjamomis aplinkybėmis turi įvertinti, ar dėl taikytinų nacionalinės teisės nuostatų darbuotojai su negalia gali patekti į „tam tikru atžvilgiu prastesnę padėtį“, kaip tai suprantama pagal minėtos direktyvos 2 straipsnio 2 dalies b punktą.
71
Šiuo klausimu pažymėtina, kad nei iš šioje nuostatoje vartojamų žodžių „tam tikru atžvilgiu prastesnė padėtis“, nei iš kitų joje pateiktų patikslinimų nematyti, kad tokia prastesnė padėtis egzistuoja tik ypač reikšmingais, akivaizdžiais ir sunkiais nelygybės atvejais. Ši sąvoka turi būti suprantama taip, kad būtent pagal šią direktyvą saugomi asmenys, tarp kurių yra darbuotojų su negalia, dėl nagrinėjamos nuostatos, kriterijaus ar praktikos atsiduria prastesnėje padėtyje (2025 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
72
Taigi tokia tam tikru atžvilgiu prastesnė padėtis galėtų būti nustatyta, be kita ko, jei būtų įrodyta, kad dėl šios nuostatos, kriterijaus ar praktikos daromas nepalankus poveikis daug didesnei daliai darbuotojų su negalia, palyginti su darbuotojais, kurie jos neturi (2025 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
73
Vis dėlto reikia konstatuoti, kad iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos nematyti, jog dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės nuostatų C.M. dėl savo negalios atsiduria nepalankesnėje padėtyje, palyginti su mokytojais, kurie neturi negalios.
74
Iš tiesų, kaip tvirtinama rašytinėse Komisijos pastabose, priešingai, atrodo, kad C.M. padėtis yra bent jau palanki, palyginti su mokytojais, kurie neturi negalios, nes jai suteikta pirmenybė judumo srityje pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės nuostatas, o mokytojai be negalios tokios pirmenybės iš viso neturi, nes į laisvas darbo vietas gali pretenduoti tik tada, kai patenkinami visi prašymai, kuriems teikiama pirmenybė.
75
Be to, taisyklė, pagal kurią prašymai dėl judumo provincijos viduje vertinami pirmiau nei prašymai dėl judumo tarp provincijų, yra nepalanki visiems mokytojams (tiek turintiems negalią, tiek jos neturintiems), prašantiems juos perkelti į kitą provinciją, nes, išnagrinėjus prašymus dėl judumo provincijos viduje, laisvų darbo vietų, skirtų prašymams dėl perkėlimo į kitą provinciją patenkinti, lieka gerokai mažiau.
76
Taigi nėra pagrindo teigti, kad būtent pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos lemia, kad C.M. patenka į „tam tikru atžvilgiu prastesnę padėtį“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies b punktą, palyginti su mokytojais, kurie neturi negalios, ir kad būtent jomis įtvirtinamas skirtingas požiūris, netiesiogiai grindžiamas negalia, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
77
Taigi, kadangi padėtis „tam tikru atžvilgiu“ nėra „prastesnė“, nereikia tikrinti, ar šiuos teisės aktus galima pateisinti siekiu užtikrinti mokytojų judumą visoje šalies teritorijoje rengiantis naujiems mokslo metams, taip pat vertinti, ar priemonės šiam tikslui pasiekti yra tinkamos ir būtinos, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalies b punkto i papunktį.
78
Atsižvelgiant į tai, reikia pažymėti, kad rašytinėse Komisijos pastabose teigiama, jog nors pagrindinėje byloje nagrinėjami nacionalinės teisės aktai yra pozityvūs veiksmai, kaip tai suprantama pagal minėtos direktyvos 7 straipsnį, jais įtvirtinamas skirtingas požiūris, priklausomai nuo atitinkamų asmenų turimos negalios. Pagal PNKS 13 straipsnio 1 dalies I punktą aklieji asmenys ir asmenys, kuriems atliekama hemodializė, naudojasi „absoliučia“ pirmenybe, t. y. tiek teikdami prašymus dėl judumo provincijoje, tiek ir prašymus dėl judumo tarp jų. Vis dėlto pagal PNKS 13 straipsnio 1 dalies III punktą asmenys su negalia, didesne nei du trečdaliai darbingumo, turi tik vadinamąją santykinę pirmenybę, nes ji taikoma tik prašymams dėl judumo provincijos viduje. Tačiau šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad nacionalinis teismas nepateikia konkrečios informacijos, pagal kurią būtų galima įvertinti šių nuostatų nulemto įvairioms kategorijoms priklausančių asmenų su negalia atskyrimo kontekstą ar motyvus.
79
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad Direktyvoje 2000/78 įtvirtintu vienodo požiūrio principu siekiama apsaugoti negalią turintį darbuotoją, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, nuo bet kokios diskriminacijos dėl negalios, palyginti ne tik su darbuotojais be negalios, bet ir su kitais darbuotojais su negalia (2021 m. sausio 26 d. Sprendimo Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie, C‑16/19, EU:C:2021:64, 36 punktas).
80
Iš tiesų tais atvejais, kai darbdavys su darbuotoju elgiasi mažiau palankiai, nei panašioje situacijoje yra, buvo ar galėtų būti elgiamasi su kitu darbuotoju, ir kai, atsižvelgiant į visas reikšmingas bylos aplinkybes, paaiškėja, kad nepalankus požiūris taikomas dėl pirmojo darbuotojo negalios, nes grindžiamas su negalia neatskiriamai susijusiu kriterijumi, toks požiūris prieštarauja minėtos direktyvos 2 straipsnio 2 dalies a punkte įtvirtintam tiesioginės diskriminacijos draudimui (2021 m. sausio 26 d. Sprendimo Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie, C‑16/19, EU:C:2021:64, 48 punktas).
81
Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad tiesioginė diskriminacija dėl vienos iš Direktyvos 2000/78 1 straipsnyje nurodytų priežasčių (pavyzdžiui, dėl negalios) gali būti pateisinama remiantis jos 2 straipsnio 5 dalimi arba 7 straipsniu (šiuo klausimu žr. 2019 m. sausio 22 d. Sprendimo Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, 52 punktą).
82
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad galimą pateisinimą reikia vertinti atsižvelgiant į atitinkamu teisės aktu siekiamą tikslą (šiuo klausimu žr. 2019 m. sausio 22 d. Sprendimo Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, 54 ir 66 punktus).
83
Nagrinėjamu atveju, kadangi nėra pakankamai informacijos apie tai, kokio tikslo siekiama pagrindinėje byloje nagrinėjamais nacionalinės teisės aktais, Teisingumo Teismas negali, pirma, pareikšti nuomonės, ar skirtingoms kategorijoms priklausančių asmenų su negalia padėtis yra panaši, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 80 punkte nurodytą jurisprudenciją. Antra, dėl tos pačios priežasties Teisingumo Teismas taip pat negali įvertinti, ar tokius teisės aktus galima pateisinti remiantis šio sprendimo 81 punkte nurodytomis nuostatomis.
84
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis nustatoma profesinio ir teritorinio judumo tvarka, pagal kurią judumo srityje kai kuriems mokytojams su negalia teikiama pirmenybė prieš mokytojus, kurie neturi negalios, ją pirmiausia suteikiant judumo operacijoms provincijos viduje, o ne tokioms operacijoms tarp provincijų, nereiškia netiesioginės mokytojų, paprašiusių juos perkelti į kitą provinciją, diskriminacijos, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
85
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:
1.
2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvos 2000/78/EB, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, 5 straipsnis
turi būti aiškinamas taip:
pagal jį nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis nustatoma profesinio ir teritorinio judumo tvarka, pagal kurią judumo srityje kai kuriems mokytojams su negalia teikiama pirmenybė, ją pirmiausia suteikiant judumo operacijoms provincijos viduje, o ne tokioms operacijoms tarp provincijų, nes ši tvarka dėl to, kad ja neatsižvelgiama į asmenų su negalia poreikius konkrečiose situacijose, nepatenka į sąvokos „tinkamos patalpos [sąlygos]“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, taikymo sritį.
2.
Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies b punktas
turi būti aiškinamas taip:
nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis nustatoma profesinio ir teritorinio judumo tvarka, pagal kurią judumo srityje kai kuriems mokytojams su negalia teikiama pirmenybė prieš mokytojus, kurie neturi negalios, ją pirmiausia suteikiant judumo operacijoms provincijos viduje, o ne tokioms operacijoms tarp provincijų, nereiškia netiesioginės mokytojų, paprašiusių juos perkelti į kitą provinciją, diskriminacijos, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas yra išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.