Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
ANDREA BIONDI IŠVADA,
pateikta 2025 m. gruodžio 18 d.(1)
Byla C‑545/24
Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira
prieš
Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira
(Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funšalio administracinis ir mokesčių teismas, Madeira, Portugalija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Portugalijos įgyvendinta pagalbos schema, skirta Madeiros laisvajai zonai – III schema – Juridiniams asmenims taikomas pajamų mokesčio sumažinimas – Nedelsiamas ir veiksmingas susigrąžinimas – Atsisakymas sustabdyti mokesčių išieškojimo procedūrą “
I.      Įžanga
1.        Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funšalio administracinis ir mokesčių teismas, Portugalija) pateikia Teisingumo Teismui klausimą dėl Reglamento 2015/1589(2) 16 straipsnio 3 dalies išaiškinimo ir dėl valstybėms narėms tenkančios pareigos „nedelsiant ir veiksmingai“ susigrąžinti neteisėtą ir su vidaus rinka nesuderinamą valstybės pagalbą, Europos Komisijai priėmus sprendimą pagal šio 16 straipsnio 1 dalį, apimties. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma siekia išsiaiškinti, ar reikia netaikyti Portugalijos teisėje mokesčių mokėtojui numatytų procesinių garantijų, kurios tam tikromis sąlygomis leidžia sustabdyti mokesčių išieškojimo procedūrą, kad būtų užtikrintas šios pareigos vykdymas(3).
2.        Šis klausimas pateiktas nagrinėjant Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira (Madeiros autonominio regiono mokesčių ir fiskalinių reikalų institucija, toliau – mokesčių institucija) ir bendrovės Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira (toliau – Utiledulci) ginčą, kuris kilo vykstant prieš šią bendrovę pradėtai mokesčių išieškojimo procedūrai dėl neteisėtai suteiktos valstybės pagalbos susigrąžinimo.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Sąjungos teisės aktai
3.        Reglamento Nr. 2015/1589 25 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„suteikiant su vidaus rinka nesuderinamą neteisėtą pagalbą turėtų būti atkurta veiksminga konkurencija. Dėl to būtina, kad pagalba, įskaitant palūkanas, būtų išieškota iš karto. Pagalbą derėtų išieškoti pagal nacionalinėje teisėje nustatytas procedūras; kadangi minėtųjų procedūrų taikymas, neleidžiantis iš karto ir veiksmingai įgyvendinti Komisijos sprendimą, neturėtų trukdyti atkurti veiksmingą konkurenciją; kadangi, norėdamos pasiekti šį rezultatą, valstybės narės turėtų imtis visų būtinų priemonių, kad užtikrintų Komisijos sprendimo įgyvendinimą“.
4.        Šio reglamento 16 straipsnio „Pagalbos išieškojimas“ 1 ir 3 dalyse nustatyta:
„1.      Jeigu esant neteisėtai pagalbai priimami neigiami sprendimai, Komisija nusprendžia, kad suinteresuotoji valstybė narė turi imtis visų priemonių, kurios būtinos, kad pagalba būtų išieškota iš gavėjo (toliau – sprendimas išieškoti pagalbą). Komisija nereikalauja išieškoti pagalbos, jeigu tai prieštarautų bendrajam S[ą]jungos teisės principui.
3.      Nepažeidžiant nei vienos Europos S[ą]jungos Teisingumo Teismo [nutarties] pagal SESV 278 straipsnį, pagalba išieškoma nedelsiant ir pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę nustatytas procedūras, jeigu jos leidžia nedelsiant ir veiksmingai įvykdyti Komisijos sprendimą. Šiuo tikslu, kai bylą svarsto nacionaliniai teismai, suinteresuotosios valstybės narės, nepažeisdamos S[ą]jungos teisės, imasi visų priemonių, kurios numatytos jų atitinkamuose teisiniuose aktuose, įskaitant laikinąsias priemones.“
B.      Portugalijos teisė
5.        1998 m. gruodžio 17 d.
Decreto-Lei 398/98 (Dekretas įstatymas Nr. 398/98) patvirtinto Lei Geral Tributaria (Bendrasis mokesčių įstatymas)(4) 52 straipsnyje nustatyta:
„1. Mokestinės prievolės išieškojimas sustabdomas mokesčių išieškojimo procedūroje, kai mokama dalimis arba pateikiamas skundas, ieškinys teismui ir prieštaravimas dėl išieškojimo, susiję su išieškotinos skolos neteisėtumu ar prievolės ją sumokėti nebuvimu, taip pat per ginčų sprendimų procedūras pagal 1990 m. liepos 26 d. Arbitražo konvenciją 90/436/EEB dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo koreguojant skirtingų valstybių narių asocijuotų įmonių pelną(5).
2      Pirmesnėje šio straipsnio dalyje nurodytas išieškojimas sustabdomas pateikus tinkamą garantiją pagal mokesčių teisės aktus.
3      <...>
4      Mokesčių administratorius asmens, kurio atžvilgiu vykdomas išieškojimas, prašymu gali atleisti jį nuo pareigos pateikti garantiją, jei dėl jos pateikimo jam būtų padaryta nepataisomos žalos arba jei akivaizdžiai trūksta finansinių išteklių, ką patvirtina tai, kad nepakanka turto, į kurį galima nukreipti išieškojimą siekiant, kad būtų sumokėta išieškoma skola ir galimas jos padidėjimas, su sąlyga, kad nėra rimtų požymių, jog turto nepakanka arba jo nėra dėl atitinkamo asmens tyčios.“
<...>“
6.        Codigo de Procedimento e de Proceso Tributario (Mokesčių procedūros ir ginčų kodeksas)(6) konkrečiai reglamentuojami mokesčių išieškojimo procedūros sustabdymo atvejai(7). Šio kodekso 199 straipsnyje, be kita ko, numatyta, kad garantiją, kuri turi būti pateikta siekiant sustabdyti mokesčių išieškojimo procedūrą, gali sudaryti, be kita ko, banko garantija, užstatas, laidavimo garantija ar bet kokia priemonė, kuria užtikrinami vykdytojo skoliniai reikalavimai.
III. Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
7.        Ginčą pagrindinėje byloje galima apibendrinti, kaip nurodyta toliau.
8.        2020 m. gruodžio 4 d. Komisija priėmė Sprendimą 2022/1414(8) (toliau – 2020 m. sprendimas), kuriuo, vykdydama nuolatinį esamų pagalbos schemų vertinimą pagal SESV 108 straipsnio 1 dalį, paskelbė, kad pagalbos schema, skirta Madeiros laisvajai zonai (toliau – ZFM III schema), yra nesuderinama su vidaus rinka, nes Portugalija ją įgyvendino pažeisdama 2007 m. ir 2013 m. Komisijos patvirtinimo sprendimus(9). Ši pagalba buvo susijusi su pajamų mokesčio tarifo sumažinimu, taikomu pagalbą gaunančioms bendrovėms. 2020 m. sprendimo 5 straipsnyje nurodyta, kad pagal šią schemą suteikta nesuderinama pagalba turi būti susigrąžinta „nedelsiant ir veiksmingai“ ir kad Portugalija turi įvykdyti šį sprendimą „per aštuonis mėnesius nuo pranešimo apie jį dienos“. Šis terminas baigėsi 2021 m. rugpjūčio 5 d. Portugalijos ir Madeiros autonominio regiono pateiktus skundus dėl 2020 m. sprendimo panaikinimo Bendrasis Teismas atmetė(10), o atitinkamus sprendimus apeliacinėje instancijoje patvirtino Teisingumo Teismas(11).
9.        Remdamasis 2020 m. sprendimu, mokesčių administratorius 2023 m. pradėjo mokesčių išieškojimo procedūrą prieš Utiledulci, kad būtų susigrąžinta pagal minėtą schemą šiai bendrovei suteikta pagalba(12). Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo perduotos bylos medžiagos matyti, kad Utiledulci pateikė skundą dėl akto, kuriuo buvo pradėta ši procedūra, nes pagal Portugalijos teisės nuostatas nebuvo numatyta galimybė prašyti ją sustabdyti. Mokesčių administratorius atmetė šį skundą ir teigė, kad, remiantis iš Sąjungos teisės viršenybės principo kylančiomis pareigomis ir atsižvelgiant į Komisijos pranešimą dėl neteisėtos ir nesuderinamos valstybės pagalbos susigrąžinimo(13), jis privalėjo netaikyti šių nuostatų pasibaigus 2020 m. sprendime numatytam aštuonių mėnesių terminui. Taigi Utiledulci kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą.
10.      Šiomis aplinkybėmis Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funšalio administracinis ir mokesčių teismas, Madeira, Portugalija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti šį prejudicinį klausimą:
„Ar žodžių junginys „susigrąžinama nedelsiant ir veiksmingai“, vartojamas [2020 m. sprendimo] 5 straipsnyje, ir žodžių junginys „pagalba išieškoma nedelsiant ir pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę nustatytas procedūras, jeigu jos leidžia nedelsiant ir veiksmingai įvykdyti Komisijos sprendimą“, vartojamas Reglamento (ES) 2015/1589 16 straipsnio 3 dalyje, turi būti aiškinami taip, kad turi būti netaikomos Portugalijos teisės normos, susijusios su procesinėmis garantijomis, numatytomis mokesčių išieškojimo procedūrose, visų pirma susijusios su mokesčių išieškojimo procedūros sustabdymu, ar, priešingai, taip, kad Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira (Madeiros autonominio regiono mokesčių ir fiskalinių reikalų institucija, Portugalija) toliau turi laikytis visų Portugalijos mokesčių teisėje numatytų procesinių garantijų, neatsižvelgdama į tai, kad atitinkamas atvejis susijęs su valstybės pagalbos, kuri Komisijos sprendimu pripažinta neteisėta, susigrąžinimu?“
11.      Utiledulci, mokesčių administratorius, Belgijos ir Ispanijos vyriausybės bei Komisija pateikė rašytines pastabas ir buvo išklausyti 2025 m. spalio 1 d. posėdyje.
IV.    Teisinis vertinimas
12.      Savo prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis mokesčių mokėtojui suteikiamos tam tikros procesinės garantijos, leidžiančios tam tikromis sąlygomis sustabdyti mokesčių išieškojimo procedūrą, turi būti netaikomos, kai, nesant nacionalinėje teisėje numatytos ad hoc procedūros, ši procedūra buvo pradėta siekiant susigrąžinti neteisėtą ir su vidaus rinka nesuderinamą valstybės pagalbą, o Komisijos sprendime, kuriuo nurodoma ją susigrąžinti, numatytas terminas yra pasibaigęs.
13.      Atitinkamose nacionalinės teisės nuostatose numatyta galimybė prašyti tokio sustabdymo ir jį taikyti tuo atveju, kai skola ginčijama arba prieštaraujama vykdymo aktams ir kai mokėjimas atliekamas dalimis, su sąlyga, kad pateikiama tinkama garantija ar bet kokia kita priemonė mokestiniam reikalavimui užtikrinti arba net nesant tokios garantijos, jei mokesčių mokėtojas įrodo, kad jis negali jos pateikti. Iš pagrindinės bylos šalių rašytinių pastabų matyti, kad Supremo Tribunal Administrativo (Aukščiausiasis administracinis teismas, Portugalija) kelis kartus priėmė sprendimus nagrinėdamas ginčus, kilusius dėl mokesčių administratoriaus atsisakymo sustabdyti procedūrą pagal minėtas nuostatas, panaikindamas sprendimą dėl atsisakymo ir atmesdamas šios institucijos įgaliojimus pritaikyti teisinę mokesčių išieškojimo tvarką, netaikydamas joje numatytų procesinių garantijų(14).
14.      Siekiant išnagrinėti šį klausimą, pirmiausia reikia priminti Teisingumo Teismo jurisprudenciją, susijusią su valstybių narių pareigos pagal Reglamento 2015/1589 16 straipsnį susigrąžinti pagalbą, dėl kurios priimti neigiami sprendimai, apimtimi. Šioje jurisprudencijoje pabrėžiama būtinybė užtikrinti veiksmingą ir greitą pagalbos susigrąžinimą, atsižvelgiant į tuo reglamentu siekiamus tikslus.
15.      Teisingumo Teismas išaiškino, kad SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytu pagalbos, kurią Komisija laiko nesuderinama su vidaus rinka, panaikinimu siekiama atkurti padėtį, buvusią prieš jos išmokėjimą(15). Toks atkūrimas, būtinas siekiant išsaugoti naudingą Sutarties nuostatų dėl valstybės pagalbos poveikį(16), pasiekiamas, kai pagalbos gavėjas grąžina pagalbą su delspinigiais(17) ir netenka pranašumo, kurį turėjo rinkoje, palyginti su savo konkurentais(18). Taigi neteisėtos pagalbos susigrąžinimas nėra sankcija(19) ir juo nesiekiama patenkinti pagalbą suteikusio subjekto skolinį reikalavimą, bet yra logiška jos neteisėtumo nustatymo pasekmė(20) ir atitinka poreikį pašalinti konkurencijos iškraipymą, kurį sukėlė pagalbos gavėjui nepagrįstai suteiktas pranašumas(21). Laikydamasis šių tikslų, Teisingumo Teismas patikslino, kad atitinkama valstybė narė turi užtikrinti, kad būtų veiksmingai susigrąžintos mokėtinos sumos(22).
16.      Kalbant apie terminus, Teisingumo Teismas paaiškino, kad atitinkama valstybė narė turi sumas susigrąžinti laiku, t. y. per Komisijos sprendime nustatytą terminą arba per vėliau jos nustatytą terminą(23), ir kad pavėluotas susigrąžinimas po nustatytų terminų neatitinka Sutarties reikalavimų(24). Jis taip pat paaiškino, kad imtis veiksmų, kuriais siekiama susigrąžinti neteisėtą pagalbą, įskaitant atitinkamos procedūros inicijavimą, bet jos veiksmingai nesusigrąžinant per Komisijos sprendime nustatytą terminą, nepakanka(25). Galiausiai Teisingumo Teismas patikslino, kad tuo atveju, jei valstybė narė susiduria su sunkumais, trukdančiais susigrąžinti pagalbą, ji gali prašyti Komisijos pratęsti terminą, motyvuodama prašymą(26).
17.      Apibendrinant iš šios išvados 15 ir 16 punktuose nurodytos jurisprudencijos matyti, kad valstybės narės, kuriai skirtas sprendimas dėl pagalbos susigrąžinimo, pareiga pagal Reglamento 2015/1589 16 straipsnio 1 dalį imtis visų būtinų priemonių pagalbai susigrąžinti iš jos gavėjo yra pareiga pasiekti rezultatą(27) per Komisijos nustatytą terminą.
18.      Kiek tai susiję su pagal schemą ZFM III neteisėtai suteikta pagalba, 2020 m. sprendime nustatytas aštuonių mėnesių laikotarpis nuo pranešimo apie susigrąžinimą dienos. Taigi būtent per šį terminą, atsižvelgiant į Reglamento 2015/1589 16 straipsnio 3 dalį ir nurodytą jurisprudenciją, minėta pagalba turėjo būti susigrąžinta. Atsižvelgiant į primintą jurisprudenciją, neįtikina Belgijos vyriausybės jos pastabose Teisingumo Teismui pateiktas aiškinimas, kad šis terminas turi būti suprantamas kaip susijęs tik su procedūrų, skirtų sprendimui įvykdyti, pradėjimu(28). Kadangi toks aiškinimas ir toliau suteiktų nepagrįstą konkurencinį pranašumą, kuriuo naudojasi minėtos pagalbos gavėjai, jis prieštarautų Portugalijai nustatytos prievolės susigrąžinti pagalbą tikslui ir akivaizdžiai pažeistų 2020 m. sprendimo terminus bei apribotų jo taikymo sritį(29).
19.      Kiek tai susiję su susigrąžinimo tvarka, pagal Reglamento 2015/1589 16 straipsnio 3 dalį susigrąžinimas turi būti vykdomas pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinėje teisėje numatytas procedūras. Nesant Sąjungos teisės nuostatų šioje srityje, Sąjungos teisėje valstybėms narėms pripažįstama laisvė pasirinkti būdus, kaip ji vykdys susigrąžinimo pareigą(30), kuri turi būti vykdoma atsižvelgiant į įvairių šiuo tikslu nustatytų procedūrų ypatumus(31).
20.      Vis dėlto nacionalinės proceso teisės normoms taikoma sąlyga, kuri, kaip išaiškino Teisingumo Teismas, „atspindi veiksmingumo principo reikalavimus“(32), kad jos turi leisti nedelsiant ir veiksmingai įvykdyti Komisijos sprendimą(33). Todėl laisvė pasirinkti priemones, kuriomis siekiama susigrąžinti pagalbą, negali būti laikoma absoliučia. Pasirinktos priemonės negali neatitikti Sąjungos teisės aktų taikymo srities ir pakenkti jų veiksmingumui(34) ir negali praktiškai padaryti neįmanomą pagal šiuos teisės aktus reikalaujamą susigrąžinimą(35). Teisingumo Teismas jau yra išaiškinęs, kad nacionalinės nuostatos, pagal kurias negalima nedelsiant ir veiksmingai įvykdyti sprendimo dėl susigrąžinimo, iš esmės neturi būti taikomos(36). Galiausiai Teisingumo Teismas patikslino, jog tai, kad nacionalinėje teisės sistemoje nėra specialių nuostatų, kuriomis reglamentuojamas susigrąžinimas, „negali trukdyti visapusiškai taikyti [Sąjungos] teisę ir todėl negali turėti įtakos pareigai susigrąžinti atitinkamą pagalbą“(37).
21.      Darytina išvada, kad valstybės pagalbos srityje valstybėms narėms suteiktą procesinę autonomiją susigrąžinimo srityje griežtai riboja reikalavimas užtikrinti administracinių institucijų, įgaliotų tai daryti, veiksmų veiksmingumą. Tai reiškia, kad šių institucijų diskrecija ribojama ne tik dėl paties susigrąžinimo(38), bet ir dėl priemonių, kuriomis jis įgyvendinamas(39). Šios institucijos, kaip ir nacionaliniai teismai, privalo priimti sprendimą, atitinkantį sprendimo dėl susigrąžinimo tikslą(40), t. y. užkirsti kelią rinkos veikimo iškraipymui dėl konkurencijai kenkiančios valstybės pagalbos. Bet kuriuo atveju taikant nacionalinę teisę turi būti laikomasi pagrindinių teisių, visų pirma teisės į teisingą bylos nagrinėjimą, įskaitant teisę į gynybą(41).
22.      Į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą reikia atsakyti remiantis būtent šiais principais.
23.      Pirmiausia pažymiu, kad Portugalijos teisėje nenumatyta jokia ad hoc procedūra neteisėtai valstybės pagalbai susigrąžinti.
24.      Pagrindinėje byloje mokesčių administratorius pradėjo Utiledulci mokesčių išieškojimo procedūrą. Kaip matyti, šią procedūrą reglamentuojančiose nuostatose numatyta galimybė mokesčių mokėtojui jos vykdymą sustabdyti pateikus skundą, ieškinį teisme arba mokant dalimis po to, kai pateikiama „tinkama garantija“. Šios nuostatos skiriasi nuo Prancūzijos teisės nuostatų, nagrinėtų byloje, kurioje priimtas 2006 m. spalio 5 d. Sprendimas Komisija / Prancūzija (42), nurodytas Teisingumo Teismui pateiktose pastabose, kuriose buvo numatytas automatinis vykdymo procedūros sustabdymas tuo atveju, kai pareiškiamas ieškinys dėl nacionalinių valdžios institucijų parengtų išieškojimo dokumentų. Vis dėlto, kaip paaiškėjo per teismo posėdį, mokesčių administratorius neturi jokios diskrecijos dėl vykdymo procedūros sustabdymo, kai tenkinama sąlyga, susijusi su tinkamos garantijos pateikimu, taip pat neturi jokios diskrecijos atleisti nuo pareigos pateikti tokią garantiją, jeigu asmuo, kurio atžvilgiu vykdomas išieškojimas, įrodo, kad jos pateikimas jam galėtų padaryti nepataisomos žalos, arba jeigu akivaizdu, kad jis neturi ekonominių išteklių. Taigi sustabdymas tiesiogiai kyla iš Portugalijos teisės nuostatų, kuriomis reglamentuojama mokesčių išieškojimo procedūra, ir yra procesinė garantija, kuria kiekvienas mokesčių mokėtojas gali pasinaudoti, jei to prašo ir atitinka jos sąlygas. Dėl to Portugalijos schema, kaip ir Prancūzijos sistema minėtoje byloje, taip pat pasižymi sisteminiu ir automatiniu pobūdžiu.
25.      Kaip matyti Teisingumo Teismo jurisprudencijos, nurodytos šios išvados 15 punkte, siekiant įvertinti, ar ši schema yra suderinama su 2020 m. sprendime nustatytos pareigos susigrąžinti vykdymu, reikia išsiaiškinti, ar ja nepažeidžiamas tikslas, kurio siekiama nustatant šią pareigą, t. y. nedelsiant atkurti iki nagrinėjamos pagalbos suteikimo buvusią padėtį, nes leidžiama pratęsti šios pagalbos gavėjų įgyto nepagrįsto konkurencinio pranašumo laikotarpį.
26.      Tokio tikslo įgyvendinimo susilpninimas man atrodo neišvengiamas tuo atveju, kai sustabdymas atliekamas dėl trečiojo asmens pateiktos garantijos arba užstato, arba hipotekos atveju, kaip tai numatyta Portugalijos teisės aktuose, nes tai yra priemonės, kuriomis iš pagalbos gavėjo turto nesusigrąžinama gauta pagalba ir dėl kurių jis nepraranda su pagalba susijusio pranašumo. Priešingai, nei teigė Belgijos vyriausybės atstovė teismo posėdyje(43), manau, kad toks rezultatas nėra pasiekiamas ir banko garantijos atveju(44), nes, mano nuomone, tokios garantijos suteikimo pasekmės apskaitos atžvilgiu ir su tuo susijusios išlaidos nėra lygiavertės pagalbos grąžinimo poveikiui gavėjo ekonominei padėčiai(45). Kita vertus, visų šių priemonių aiškus tikslas – užtikrinti vykdymo prašančio subjekto skolinį reikalavimą laikotarpiu, kai vykdymo procesas yra sustabdytas, ir tai iš esmės skiriasi nuo tikslo, siekiamo susigrąžinant neteisėtai gautą pagalbą. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar nagrinėjamos nuostatos tiek, kiek išieškojimo procedūros sustabdymas siejamas su garantijos, būtent banko garantijos, pateikimu, leidžia užkirsti kelią veiksmingo nagrinėjamos pagalbos susigrąžinimo tolesniam vilkinimui, taip atimdamos iš gavėjo su tuo susijusį konkurencinį pranašumą.
27.      Kalbant apie galimybę atleisti asmenį, kurio atžvilgiu vykdomas išieškojimas, nuo garantijos pateikimo, reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją pagalbos gavėjo ekonominė padėtis neturi jokios įtakos pareigai susigrąžinti pagalbą. Atitinkama valstybė narė, atsižvelgdama į konkretų atvejį, privalo inicijuoti pagalbą gavusios įmonės likvidavimą, įtraukti savo skolinį reikalavimą į jos kreditorinių reikalavimų sąrašą arba imtis bet kokių kitų priemonių, leidžiančių susigrąžinti pagalbą, įskaitant galutinį įmonės veiklos nutraukimą, kai toks išieškojimas yra neįmanomas bankroto procedūros metu(46). Taigi į argumentus, susijusius su ekonomine žala, atsiradusia dėl pagalbos grąžinimo, neatsižvelgiama siekiant pateisinti vėlavimą vykdyti susigrąžinimo procedūrą.
28.      Galiausiai, kiek tai susiję su mokesčių išieškojimo procedūros sustabdymu, kai mokėtinos sumos sumokamos dalimis, pažymiu, kad, kaip Komisija nurodo Pranešime dėl susigrąžinimo(47), toks mokėjimo būdas, kai jis leidžiamas pasibaigus susigrąžinimo terminui, nesuderinamas su reikalavimu, kad susigrąžinimas būtų atliktas laiku, neatsižvelgiant į tai, ar yra pateikta garantija.
29.      Remdamasi šios išvados 13 punkte minėtais Supremo Tribunal Administrativo (Aukščiausiasis administracinis teismas) sprendimais Utiledulci teigia, kad jai turi būti taikomos nagrinėjamos procesinės garantijos, nes, Portugalijos teisėje nesant ad hoc nuostatų, mokesčių administratorius negali „modifikuoti“ mokesčių išieškojimo tvarkos, kad ji atitiktų neteisėtos valstybės pagalbos susigrąžinimo reikalavimus, ypač kai tai daroma remiantis privalomos galios neturinčiu Komisijos pranešimu.
30.      Šiuo atžvilgiu primenu, kad valstybės narės pareiga panaikinti neteisėtą pagalbą yra numatyta SESV 108 straipsnio 2 dalyje, o pareiga užtikrinti, kad tokia pagalba būtų nedelsiant ir veiksmingai susigrąžinta iš gavėjo – Reglamente 2015/1589 ir Komisijos sprendime, kuriuo ji pripažįstama nesuderinama. Dėl pranešimo apie susigrąžinimą pažymėtina, kad nors jis nesaisto nacionalinių teismų, vis dėlto Teisingumo Teismas patikslino, kad pagal lojalaus bendradarbiavimo principą nacionaliniai teismai turi į jį atsižvelgti kaip į vertinimo elementą savo nagrinėjamose bylose(48). Tas pats pasakytina apie nacionalines institucijas, atsakingas už susigrąžinimą.
31.      Tiek šios valdžios institucijos, tiek nacionalinis teismas privalo užtikrinti visišką Komisijos sprendimų, kuriais nurodoma susigrąžinti neteisėtą pagalbą, veiksmingumą(49), nepriklausomai nuo jiems įgyvendinti taikytos procedūros. Kaip matyti, valstybės narės sprendimas, pasinaudojant procesine autonomija, nenustatyti specialių neteisėtos pagalbos susigrąžinimo taisyklių neturi trukdyti įgyvendinti Sąjungos teisės tikslų ir pakenkti nuostatų dėl valstybės pagalbos veiksmingumui.
32.      Utiledulci ir Belgijos vyriausybė taip pat teigia, kad netaikant procesinių garantijų, numatytų per mokesčių išieškojimo procedūrą, atsirastų neleistinas skirtingas požiūris į mokesčių mokėtojus ir būtų pažeistas lygybės principas. Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad valstybės pagalbos susigrąžinimo procedūra turi savo tikslus ir ypatumus, o įmonės, gaunančios mokesčių pagalbą, dėl kurių vykdoma ši procedūra, nėra tokioje pačioje padėtyje kaip bet kuris mokesčių mokėtojas, kurio atžvilgiu mokesčių institucija imasi veiksmų siekdama susigrąžinti mokesčių įsiskolinimą. Šiomis aplinkybėmis Belgijos vyriausybės nuoroda į lygiavertiškumo principą man neatrodo reikšminga. Šis principas, pagal kurį kiekvienos valstybės narės procesinės taisyklės, skirtos iš Sąjungos teisės kylančių asmenų teisių apsaugai užtikrinti, neturi būti mažiau palankios nei taisyklės, susijusios su nacionaline teise grindžiamomis teisėmis(50), nėra reikšmingas esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, kai kyla klausimas, ar nacionalinėje teisėje paprastai numatytos procesinės garantijos, taikomos procedūroje, pradėtoje siekiant įvykdyti iš Sąjungos teisės kylančią pareigą, trukdo visapusiškai taikyti šią teisę. Mano nuomone, taip pat nereikšminga yra Belgijos vyriausybės nuoroda į jurisprudenciją, pagal kurią mokesčių lengvatų gavėjai gali pasinaudoti nacionalinėje teisėje numatytais atskaitymais ir sumažinimais, jeigu, atsižvelgiant į konkrečiai įvykdytus sandorius, paaiškėja, kad jie iš tikrųjų turėjo teisę jais pasinaudoti(51). Iš tiesų, ši jurisprudencija susijusi su mokesčių sistemos, taikytinos naudos gavėjui nesant neteisėtos pagalbos, atkūrimu, siekiant nustatyti susigrąžintiną sumą ir atkurti ankstesnę padėtį(52). Tai neturi jokios įtakos susigrąžinimo būdų nustatymui ir neleidžia manyti, kad susigrąžinimas būtinai turi būti vykdomas taikant mokesčių išieškojimo procedūrą ir kad turi būti taikomos tos pačios procesinės garantijos, kuriomis naudojasi mokesčių mokėtojas, dėl kurio vykdoma ši procedūra, jeigu jos neleidžia pasiekti pirmiau aprašytų tikslų.
33.      Savo pastabose Utiledulci taip pat teigia, kad mokesčių administratoriaus atsisakymu taikyti nacionalines nuostatas dėl mokesčių išieškojimo procedūros sustabdymo, kai pateikiami ieškiniai dėl taikant šią procedūrą priimtų aktų, pažeidžiamas veiksmingos teisminės gynybos principas(53).
34.      Šiuo klausimu primenu, jog Teisingumo Teismas išaiškino, kad nacionaliniai teismai gali sustabdyti nacionalinių įsakymų dėl išieškojimo vykdymą, jeigu tenkinamos sąlygos, išdėstytos, visų pirma, 1991 m. vasario 21 d. Sprendime Zuckerfabrik Süderdithmarschen ir Zuckerfabrik Soest(54) bei 1995 m. lapkričio 9 d. Sprendime Atlanta Fruchthandelsgesellschaft ir kt. (I)(55). Sustabdymas turi būti pagrįstas argumentais, kuriais siekiama įrodyti atitinkamo sprendimo negaliojimą(56), ir iš esmės negali būti grindžiamas vien tik rizika, kad pagalbos
gavėjas patirs ekonominę žalą(57).
35.      Nors a priori neatmetu galimybės, kad nacionalinis teismas išimtiniais atvejais, atsižvelgdamas į Sąjungos interesus ir konkurentų teisę panaikinti konkurencijos iškraipymą, gali sustabdyti nacionalinio įsakymo dėl išieškojimo vykdymą, netgi tuo atveju, jeigu bendrovė, dėl kurios toks įsakymas buvo išduotas, tiesiogiai ar netiesiogiai neginčija Komisijos sprendimo teisėtumo(58), tai vis dėlto neleidžia pateisinti sistemingo susigrąžinimo procedūros stabdymo, kurį vykdo nacionalinė institucija, praleidus Komisijos nustatytus terminus, kaip numatyta nacionalinėse nuostatose, nagrinėjamose šioje byloje.
36.      Jeigu sprendimas dėl susigrąžinimo apskundžiamas, atitinkama valstybė narė gali sutikti su laikinai susigrąžinama suma, kuria užtikrinamas visiškas konkurencijos iškraipymo pašalinimas, pavyzdžiui, pervedant pagalbos sumą ir palūkanas į sąlyginio deponavimo sąskaitą(59). Dėl tokio pervedimo pagalbos gavėjas iš esmės netenka teisės disponuoti atitinkama pagalbos suma, nes ji, nors ir laikinai, atimama iš jo turto.
37.      Galiausiai, dėl Utiledulci iškelto argumento, kad mokesčių administratoriui vėluojant pradėti išieškojimo procedūrą ji buvo įsitikinusi, kad jos nebus tarp išieškojimo įsakymo adresatų, primenu, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją nacionalinės institucijos, atsakingos už Sąjungos teisės taikymą, veiksmai, kurie prieštarauja konkrečiai Sąjungos teisės nuostatai, negali sukurti teisėtų lūkesčių(60). Nors Teisingumo Teismas pripažįsta galimybę neteisėtai suteiktos pagalbos gavėjui remtis išimtinėmis aplinkybėmis, dėl kurių jis galėjo pagrįstai tikėtis, kad pagalba yra teisėta, ir atitinkamai prieštarauti jos grąžinimui(61), tačiau iš Teisingumo Teismo bylos medžiagos ir iš Utiledulci pastabų nematyti, kad pastaroji būtų rėmusis tokiomis aplinkybėmis.
38.      Iš visų pirmiau pateiktų aplinkybių matyti, kad nacionalinės nuostatos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, atrodo, prieštarauja neteisėtos pagalbos, kuri pripažinta nesuderinama su vidaus rinka, panaikinimo tikslams ir būtinybei užtikrinti, kad sprendimai, kuriais įpareigojama susigrąžinti pagalbą, būtų vykdomi nedelsiant ir veiksmingai, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
V.      Išvada
39.      Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funšalio administracinis ir mokesčių teismas, Madeira, Portugalija) pateiktą klausimą:
2015 m. liepos 13 d. Reglamento (ES) 2015/1589, nustatančio išsamias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio taikymo taisykles, 16 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip:
tuo atveju, kai valstybė narė vykdo neteisėtos ir su vidaus rinka nesuderinamos valstybės pagalbos susigrąžinimą mokesčių išieškojimo būdu, pagal ją draudžiama taikyti nacionalinės teisės nuostatas, pagal kurias mokesčių mokėtojui, kurio atžvilgiu vykdomas toks išieškojimas, pripažįstama teisė, kad tam tikromis sąlygomis būtų sustabdytas tos procedūros vykdymas, jei tokių nuostatų taikymas nesuteikia galimybės nedelsiant ir veiksmingai vykdyti Komisijos sprendimo, kuriuo nurodoma susigrąžinti pagalbą, taip gavėjui prarandant su pagalba susijusį konkurencinį pranašumą, per šiame sprendime numatytą terminą arba per vėliau Komisijos nustatytą terminą, arba, kai šie terminai yra pasibaigę, nedelsiant. Tuo atveju, kai toks įvykdymas neįmanomas, tiek nacionaliniai teismai, tiek kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos, kurių kontrolę vykdo pirmieji, privalo netaikyti nagrinėjamų nacionalinės teisės nuostatų.
1      Originalo kalba: italų.
2      2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamentas (ES) 2015/1589, nustatantis išsamias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 248, 2015, p. 9; klaidų ištaisymas OL L 186, 2017, p. 17).
3      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas panašius klausimus pateikė byloje C‑792/24.
4      Diário da República Nr. 290/1998, Série I-A de 1998-12-17.
5      OL L 225, 1990, p. 10.
6      Patvirtintas 1999 m. spalio 26 d. Dekretu įstatymu Nr. 433/99 ir įsigaliojo 2000 m. sausio 1 d.
Diário da República Nr. 250/1999, Série I-A de 1999-10-26.
7      Išsamumo sumetimais pažymiu, kad iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, jog 2021 m. vasario 26 d. Įstatymu Nr. 7 panaikinta Código de Procedimento e de Processo Tributário 169 straipsnio 11 dalis, kurioje buvo numatyta, kad šis straipsnis netaikomas skoloms, susidariusioms iš Sąjungos nuosavų išteklių.
8      2020 m. gruodžio 4 d. Sprendimas (ES) dėl valstybės pagalbos schemos SA.21259 (2018/C) (buvęs 2018/NN), kurią Portugalija taikė Zona Franca da Madeira (ZFM) – (III pagalbos sistemos)
(OL 2022, L 217, p. 49).
9      2007 m. birželio 27 d. Komisijos sprendimas dėl valstybės pagalbos schemos N 421/2006 (OL C 240, 2007, p. 1) ir 2013 m. liepos 2 d. Komisijos sprendimas dėl valstybės pagalbos schemos SA.34160 (2011/N) (OL C 220, 2013, p. 1).
10      Žr. 2022 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Portugalija / Komisija (Madeiros laisvoji zona) (T‑95/21, EU:T:2022:567) ir 2023 m. birželio 21 d. Sprendimą Região Autónoma da Madeira / Komisija (T‑131/21, EU:T:2023:348).
11      Žr. 2024 m. liepos 4 d. Sprendimą Portugalija / Komisija (Madeiros laisvoji zona) (C‑736/22 P, EU:C:2024:579) ir 2025 m. sausio 16 d. Sprendimą Região Autónoma da Madeira / Komisija (Madeiros laisvoji zona) (C‑547/23 P, EU:C:2025:22). Dėl 2020 m. sprendimo atskiros įmonės pateikė kelis ieškinius dėl panaikinimo, dėl to kilo daug ginčų, kurių dalis tebenagrinėjama Bendrajame Teisme ir Teisingumo Teisme; žr., be kita ko, 2025 m. lapkričio 13 d. Sprendimą AFG / Komisija (C‑13/24 P, EU:C:2025:884) ir 2025 m. lapkričio 13 d. Sprendimą Sonasurf Internacional ir kt. / Komisija (C‑9/24 P, EU:C:2025:883), kuriais Teisingumo Teismas atmetė apeliacinius skundus dėl nutarčių, kuriomis Bendrasis Teismas pripažino kai kuriuos iš šių ieškinių akivaizdžiai nepagrįstais.
12      Iš Utiledulci Teisingumo Teismui pateiktų pastabų matyti, kad 2023 m. ji gavo keturis skirtingus pranešimus apie mokėtiną pelno mokestį už 2012–2015 m. laikotarpį ir susijusias palūkanas.
13      OL C 247, 2019, p. 1 (toliau – Pranešimas dėl susigrąžinimo).
14      Žr., be kita ko, 2024 m. kovo 7 d.
Supremo Tribunal Administrativo sprendimą 033/24.1BEFUN. Remiantis šios bylos medžiagoje esančia informacija, po to, kai buvo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, Supremo Tribunal Administrativo sustabdė jame dar vykstančius procesus.
15      Žr., be kita ko, 1994 m. rugsėjo 14 d. Sprendimą Ispanija / Komisija (C‑278/92–C‑280/92, EU:C:1994:325, 75 punktas), 2024 m. liepos 29 d. Sprendimą Koiviston Auto Helsinki / Komisija (C‑697/22 P, EU:C:2024:641, 79 ir 80 punktai) ir 2025 m. spalio 9 d. Sprendimą On Air Media Professionals ir Different Media (C‑416/24 ir C‑417/24, EU:C:2025:765, 56 punktas).
16      Žr. 2023 m. spalio 19 d. Sprendimą Sātiņi-S (C‑325/22, EU:C:2023:793, 47 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
17      Žr. 1995 m. balandžio 4 d. Sprendimą Komisija / Italija (C‑350/93, EU:C:1995:96, 22 punktas).
18      Žr., be kita ko, 1995 m. balandžio 4 d. Sprendimą Komisija / Italija (C‑350/93, EU:C:1995:96, 22 punktas), 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimą Komisija / Ispanija (C‑610/10, EU:C:2012:781, 105 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2024 m. liepos 29 d. Sprendimą Koiviston Auto Helsinki / Komisija (C‑697/22 P, EU:C:2024:641, 79 punktas).
19      Žr. 1999 m. birželio 17 d. Sprendimą Belgija / Komisija (C‑75/97, EU:C:1999:311, 65 punktas).
20      V., Žr., be kita ko, 1990 m. kovo 21 d. Sprendimą Belgija / Komisija (C‑142/87, EU:C:1990:125, 66 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2015 m. vasario 12 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (C‑37/14, EU:C:2015:90, 51 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
21      Žr. 2020 m. balandžio 30 d. Sprendimą Nelson Antunes da Cunha (C‑627/18, EU:C:2020:321, 42 punktas) ir 2023 m. spalio 19 d. Sprendimą Ministar na zemedelieto, hranite i gorite (C‑325/22, EU:C:2023:793, 47 punktas).
22      Žr. 2025 m. sausio 16 d. Sprendimą Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
23      Žr. 2015 m. vasario 12 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (C‑37/14, EU:C:2015:90, 55 ir 56 punktai) ir 2021 m. balandžio 29 d. Sprendimą Komisija / Ispanija (TNT in Castilla-La Mancia) (C‑704/19, EU:C:2021:342, 50 punktas).
24      Žr., be kita ko, 2011 m. spalio 13 d. Sprendimą Komisija / Italija (C‑454/09, EU:C:2011:650, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2025 m. lapkričio 13 d. Sprendimą Komisija / Bulgarija (Miško žemės mainai II) (C‑632/23, EU:C:2025:890, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
25      Šiuo klausimu žr. 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimą Komisija / Slovakija (C‑507/08, EU:C:2010:802, 47 punktas), 2015 m. vasario 12 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (C‑37/14, EU:C:2015:90, 55–60 punktai), 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Komisija / Italija (C‑367/14, EU:C:2015:611, 40 ir 42 punktai) ir 2025 m. lapkričio 13 d. Sprendimą Komisija / Bulgarija (Miško žemės mainai II) (C‑632/23, EU:C:2025:890, 64 punktas). Žr. taip pat 2008 m. vasario 14 d. sprendimą Komisija / Graikija (C‑419/06, EU:C:2008:89, 38 ir 61 punktai), kuriame Teisingumo Teismas pripažino, kad Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų, nors pasibaigus sprendime dėl susigrąžinimo nustatytam terminui ši valstybė narė buvo pradėjusi susigrąžinimo procedūras.
26      Šiuo klausimu žr., be kita ko, 2018 m. sausio 17 d. Sprendimą Komisija / Graikija (C‑363/16, EU:C:2018:12, 46–48 punktai).
27      Žr. 2025 m. lapkričio 13 d. Sprendimą Komisija / Bulgarija (Miško žemės mainai
II) (C 632/23, EU:C:2025:890, 64 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
28      Tokį patį aiškinimą, kurį Prancūzijos vyriausybė pateikė byloje, kurioje priimtas 2006 m. spalio 5 d. Sprendimas Komisija / Prancūzija (C‑232/05, EU:C:2006:651, toliau – Sprendimas Komisija / Prancūzija, 40 punktas), Teisingumo Teismas atmetė.
29      Pagal analogiją žr. 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimą Komisija / Austrija (C‑507/08, EU:C:2010:802, 48 punktas).
30      Šiuo klausimu žr. 2011 m. balandžio 14 d. Sprendimą Komisija / Lenkija (C‑331/09 P, EU:C:2011:250, 57 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
31      Šiuo klausimu žr. 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimą Komisija / Slovakija (C‑507/08, EU:C:2010:802, 52 punktas).
32      Žr. Sprendimo Komisija / Prancūzija 49 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
33      Žr., be kita ko, 2011 m. balandžio 14 d. Sprendimą Komisija / Lenkija (C‑331/09, EU:C:2011:250, 58 ir 59 punktai), 2013 m. sausio 24 d. Sprendimą Komisija / Ispanija (C‑529/09, EU:C:2013:31, 91 ir 92 punktai), 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą Komisija / Vokietija (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 40 ir 41 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija) ir 2018 m. sausio 17 d. Sprendimą Komisija / Graikija (C‑363/16, EU:C:2018:12, 34 ir 35 punktai).
34      Žr. 2010 m. gegužės 20 d. Sprendimą Scott e Kimberly Clark(C‑210/09, EU:C:2010:294, 21 punktas).
35      Šiuo klausimu žr. 2014 m. vasario 13 d. Sprendimą Mediaset (C‑69/13, EU:C:2014:71, 34 punktas).
36      Žr. 2006 m. spalio 5 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (C‑232/05, EU:C:2006:651, 51–53 punktai), 2020 m. balandžio 30 d. Sprendimą Nelson Antunes da Cunha (C‑627/18, EU:C:2020:321, 52 punktas) ir, galiausiai, dėl pagalbos, suteiktos pagal ZFM III schemą, susigrąžinimo žr. 2025 m. spalio 31 d. Nutartį Mission – Trading (C‑24/25, EU:C:2025:862, 25 punktas). Žr., be kita ko, 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą Komisija / Vokietija (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 55 punktas) ir 1997 m. kovo 20 d. Sprendimą Alcan Deutschland (C‑24/95, EU:C:1997:163, 30–38 punktai).
37      Žr. 1991 m. kovo 21 d. Sprendimą Italija / Komisija (C‑303/88, EU:C:1991:136, 60 punktas).
38      Šiuo klausimu žr. 1997 m. kovo 20 d. Sprendimą Alcan Deutschland (C‑24/95, EU:C:1997:163, 34 punktas).
39      Žr. 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą Komisija / Vokietija (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 53 ir 55 punktai).
40      Žr. 2010 m. gegužės 20 d. Sprendimą Scott e Kimberly Clark(C‑210/09, EU:C:2010:294, 29 punktas).
41      Žr. 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą Komisija / Vokietija (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 39 punktas) ir 2025 m. sausio 16 d. Sprendimą Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, 55 punktas).
42      C‑232/05, EU:C:2006:651.
43      Belgijos vyriausybės teigimu, banko garantija gali neutralizuoti dėl pagalbos įgytą pranašumą, nes pagalbos suma yra įtraukta į gavėjo balansą kaip įsipareigojimai, todėl ji negali būti panaudota. Be to, banko garantijos pasirašymas ir išlaikymas lemtų išlaidas, darančias poveikį gavėjo ekonominei padėčiai.
44      Šiuo atveju taip pat žr. Pranešimo dėl susigrąžinimo 119 punktą.
45      Be to, per teismo posėdį mokesčių administratorius paaiškino, kad pagal Portugalijos teisę garantijoms taikomas senaties terminas. Tai reiškia, kad praėjus tam tikram terminui garantija automatiškai netenka galios.
46      Žr., be kita ko, 2007 m. gruodžio 6 d. Sprendimą Komisija / Italija (C‑280/05, EU:C:2007:753, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija); 2018 m. sausio 17 d. Sprendimą Komisija / Graikija (C‑363/16, EU:C:2018:12, 36 ir 37 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija) ir 2020 m. kovo 12 d. Sprendimą Komisija / Italija (Neteisėta pagalba, suteikta viešbučių sektoriui Sardinijoje) (C‑576/18, EU:C:2020:202, 99 punktas). Šiomis priemonėmis siekiama užkirsti kelią tam, kad, kaip pabrėžiama Pranešime dėl susigrąžinimo (127 punktas), pagalbos gavėjas, negalintis grąžinti pagalbos ir mokėtinų palūkanų, iš esmės rinkoje išliktų tik dėl gautos pagalbos.
47      Žr. Pranešimo dėl susigrąžinimo 126 punktą.
48      Žr. 2025 m. sausio 16 d. Sprendimą Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, 48 punktas).
49      Žr. 2010 m. gegužės 20 d. Sprendimą Scott e Kimberly Clark (C‑210/09, EU:C:2010:294, 29 punktas) ir šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 5 d. Sprendimą Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, 90–92 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
50      Žr.,
be kita ko, 2019 m. sausio 23 d. Sprendimą Fallimento Traghetti del Mediterraneo (C‑387/17, EU:C:2019:51, 72 punktas).
51      Žr. 2022 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą Fossil (Gibraltar) (C‑705/20, EU:C:2022:680, 43 punktas).
52      Žr. 2005 m. gruodžio 15 d. Sprendimą UniCredito Italiano (C‑148/04, EU:C:2005:774, 118 ir 119 punktai).
53      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodo, kokiu pagrindu Utiledulci ketina remtis mokesčių išieškojimo procedūros sustabdymu. Iš nacionalinės bylos medžiagos matyti, kad ji prašė atleisti ją nuo garantijos pateikimo, tačiau neaišku, ar ji ketino pateikti skundą, siekdama užginčyti skolos, kuri yra vykdymo dalykas, teisėtumą.
54      1991 m. vasario 21 d. Sprendimas Zuckerfabrik Süderdithmarschen ir Zuckerfabrik Soest (C‑143/01 ir C‑92/01, EU:C:1991:65).
55      1995 m. lapkričio 9 d. Sprendimas Atlanta Fruchthandelsgesellschaft ir kt. (I) (C‑465/93, EU:C:1995:369).
56      Žr., be kita ko, 2020 m. kovo 12 d. Sprendimą Komisija / Italija (Neteisėta pagalba, suteikta viešbučių sektoriui Sardinijoje) (C‑576/18, EU:C:2020:202, 103 punktas).
57      Žr. 2012 m. kovo 29 d. Sprendimą Komisija / Italija (C‑243/10, EU:C:2012:182, 53 punktas).
58      Visų pirma tuo atveju, kai ginčijama susigrąžintinos pagalbos suma arba tai, kad bendrovė patenka į pagalbos schemos gavėjų ratą pagal Komisijos sprendime nurodytus kriterijus.
59      Šiuo klausimu žr. Pranešimo dėl susigrąžinimo 118 punktą.
60      Šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 5 d. Sprendimą Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, 104 ir 105 punktai) ir 2025 m. spalio 9 d. Sprendimą On Air Media Professionals ir Different Media (C‑417/24, EU:C:2025:765, 60 ir 61 punktai).
61      Žr. 1990 m. rugsėjo 20 d. Sprendimą Komisija / Vokietija (C‑5/89, EU:C:1990:320, 16 punktas) ir 2025 m. spalio 9 d. Sprendimą On Air Media Professionals ir Different Media (C‑416/24 ir C‑417/24, EU:C:2025:765, 63 punktas).