62022CO0032_RES
Zadeva C‑32/22 P(I)
Anheuser-Busch Inbev SA/NVinAmpar BVBA
proti
Magnetrol International NVinEvropski komisiji
Sklep Sodišča (veliki senat) z dne 1. avgusta 2022
„Pritožba – Intervencija – Državne pomoči – Shema pomoči, ki jo je izvajala Kraljevina Belgija – Dopustitev intervencij v okviru pritožbenega postopka zoper sodbo Splošnega sodišča – Razveljavitev odločbe Splošnega sodišča – Vrnitev zadeve v razsojanje Splošnemu sodišču – Odločitev Splošnega sodišča, da se pisna stališča glede sodbe o tej vrnitvi, ki jih je predložil intervenient v pritožbenem postopku, ne vložijo v spis zadeve – Implicitna odločitev Splošnega sodišča o zavrnitvi priznanja intervenienta v pritožbenem postopku kot intervenienta pred Splošnim sodiščem – Dopustnost pritožbe – Status intervenienta v pritožbenem postopku kot intervenienta pred Splošnim sodiščem“
Pritožba – Dopustnost – Odločitve, zoper katere je mogoče vložiti pritožbo – Stranka, ki ji je bila dovoljena intervencija v zadevi na stopnji pritožbe zoper odločbo Splošnega sodišča – Razveljavitev odločbe Splošnega sodišča in vrnitev zadeve v razsojanje navedenemu sodišču – Odločitev Splošnega sodišča, s katero se zavrne priznanje intervenienta v pritožbenem postopku kot intervenienta po vrnitvi zadeve v razsojanje – Pritožba, ki jo je zoper to odločitev vložil intervenient v pritožbenem postopku – Dopustnost
(Statut Sodišča, člen 57, prvi odstavek)
(Glej točke od 30 do 57.)
Sodni postopek – Intervencija – Stranka, ki ji je bila dovoljena intervencija v zadevi na stopnji pritožbe zoper odločbo Splošnega sodišča – Razveljavitev odločbe Splošnega sodišča z vrnitvijo zadeve v razsojanje navedenemu sodišču – Stranka, ki ji je bila dovoljena intervencija na stopnji pritožbe in ki ima po samem pravu status intervenientke pred Splošnim sodiščem
(Statut Sodišča, člen 40)
(Glej točke od 67 do 98.)
Povzetek
Komisija je s sklepom z dne 11. januarja 2016 (
1
) shemo oprostitve presežnega dobička, ki jo je Belgija od leta 2004 uporabljala za belgijske subjekte multinacionalnih skupin podjetij, opredelila kot nezakonito državno pomoč, ki ni združljiva z notranjim trgom. Zato je Komisija odredila, da je treba tako dodeljene pomoči izterjati od prejemnikov, katerih dokončni seznam je morala Kraljevina Belgija pripraviti naknadno.
Kraljevina Belgija in družba Magnetrol International NV sta pri Splošnem sodišču vložili tožbi za razglasitev ničnosti navedenega sklepa, vpisani pod številkama T‑131/16 in T‑263/16. Zoper navedeni sklep so druge ničnostne tožbe vložile še družbe Atlas Copco Airpower NV in Atlas Copco AB (
2
), Anheuser-Busch InBev SA/NV in Ampar BVBA (
3
) ter Soudal NV (
4
) in Esko-Graphics BVBA (
5
) (v nadaljevanju: skupaj: pritožnice). Ker je Splošno sodišče zadevi T‑131/16 in T‑263/16 izbralo za „pilotni“ zadevi, so bili postopki v drugih zgoraj navedenih zadevah prekinjeni do rešitve spora v teh prvih dveh zadevah.
Splošno sodišče je po združitvi zadev T‑131/16 in T‑263/16 ugodilo tožbama Kraljevine Belgije in družbe Magnetrol International NV ter sklep Komisije razglasilo za ničen. (
6
)
Predsednik Sodišča, pri katerem je Komisija vložila pritožbo, je dovolil intervencijo pritožnic v podporo predlogom družbe Magnetrol International NV v okviru pritožbenega postopka.
Sodišče je s sodbo z dne 16. septembra 2021 (
7
) razveljavilo sodbo Splošnega sodišča in mu zadevo vrnilo v razsojanje, odločitev o stroških pa pridržalo.
Po vrnitvi zadeve v razsojanje Splošnemu sodišču so pritožnice temu sodišču predložile stališča o ugotovitvah, ki jih je treba izpeljati iz sodbe Sodišča za rešitev spora v zadevi T‑263/16 RENV.
Sodni tajnik Splošnega sodišča je z dopisi z dne 6. decembra 2021 pritožnice obvestil, da je predsednik senata Splošnega sodišča, ki obravnava zadevo, odločil, da zadevnih stališč ne vloži v spis zadeve T‑263/16 RENV, ker niso dokument, določen s Poslovnikom Splošnega sodišča (v nadaljevanju: izpodbijana odločitev).
Sodišče, ki je odločalo v velikem senatu, je s tremi sklepi ugodilo pritožbam, ki so jih pritožnice vložile zoper navedeno odločitev. Razsodilo je, da stranke, katerih zadevo je Splošno sodišče prekinilo do dokončne rešitve pilotne zadeve in ki jim je bila dovoljena intervencija v pilotni zadevi v fazi pritožbe, ohranijo status intervenientk, če Sodišče razveljavi sodbo Splošnega sodišča v pilotni zadevi in mu zadevo vrne v razsojanje.
Presoja Sodišča
Sodišče je najprej zavrnilo ugovor nedopustnosti, ki se je nanašal na naravo izpodbijane odločitve, v skladu s katerim je Komisija trdila, da zavrnitev Splošnega sodišča, da vloži stališča pritožnic v spis zadeve T‑263/16 RENV, ne more biti predmet pritožbe.
V zvezi s tem je Sodišče navedlo, da je treba dopise sodnega tajnika Splošnega sodišča z dne 6. decembra 2021, čeprav so skopi, razumeti tako, da odražajo odločitev Splošnega sodišča, da pritožnicam zavrne priznanje statusa intervenientk v zadevi T‑263/16 RENV.
V zvezi s pravico pritožnic do vložitve pritožbe zoper tako odločitev na podlagi člena 57, prvi odstavek, Statuta Sodišča, ki omogoča vložitev pritožbe osebam, katerih predlog za intervencijo je Splošno sodišče zavrnilo, je Sodišče ugotovilo, da Splošno sodišče v obravnavanem primeru resda ni zavrnilo predlogov za intervencijo, saj pritožnice pri njem takih predlogov niso vložile. Vendar je obseg odločitev, ki jih je sodni tajnik Splošnega sodišča poslal pritožnicam, podoben obsegu, ki bi ga imela odločitev Splošnega sodišča o zavrnitvi predloga za intervencijo, ki bi ga vložila vsaka od teh pritožnic.
Poleg tega, kadar Sodišče v pritožbenem postopku razveljavi odločbo Splošnega in zadevo vrne v razsojanje zadnjenavedenemu, ker stanje postopka ne dovoljuje odločitve o sporu, od intervenientke v tem pritožbenem postopku ni mogoče razumno pričakovati, da bi pri Splošnem sodišču formalno vložila predlog za intervencijo zgolj zato, da bi lahko zoper odločitev o zavrnitvi tega predloga vložila pritožbo. Splošno sodišče bi namreč na podlagi določb svojega poslovnika tak predlog v vsakem primeru lahko le zavrnilo kot prepozen.
Če v tem okviru intervenientka v pritožbenem postopku ne bi imela pravice, da na podlagi člena 57, prvi odstavek, Statuta Sodišča vloži pritožbo zoper odločitev Splošnega sodišča, s katero se ji po vrnitvi zadeve v razsojanje temu sodišču zavrne status intervenientke, bi bila ta stranka prikrajšana za vsakršno sodno varstvo, ki bi ji omogočalo, da brani svojo pravico do intervencije med drugim pred Splošnim sodiščem, čeprav je namen člena 57, prvi odstavek, navedenega statuta prav zagotovitev takega varstva. Če bi se intervenientka v pritožbenem postopku upravičeno sklicevala na svoj status intervenientke pred Splošnim sodiščem, namreč ne bi imela na voljo nobenega drugega pravnega sredstva za uveljavljanje svojih procesnih pravic.
Sodišče je nato zavrnilo ugovor nedopustnosti, ki ga je Komisija podala glede prepozne vložitve pritožbe družb Soudal NV in Esko-Graphics BVBA.
Sodišče je v zvezi s tem navedlo, da čeprav je bila ta pritožba vložena po izteku roka dveh tednov od vročitve izpodbijane odločitve, določenega v členu 57, prvi odstavek, Statuta Sodišča, podaljšanega za enkratno obdobje desetih dni zaradi oddaljenosti, je mogoče od tega roka odstopiti v primeru opravičljive napake zadevne stranke. V skladu z ustaljeno sodno prakso je opravičljivost med drugim mogoče priznati v izjemnem položaju, v katerem se je zadevna stranka zaradi ravnanja institucije, vključno s sodiščem Unije, in glede na formulacijo uporabljenih pravil soočila z dejansko negotovostjo glede rokov, v katerih je treba vložiti pritožbo.
V obravnavani zadevi dejstvo, da je Splošno sodišče družbama Soudal NV in Esko-Graphics BVBA, intervenientkama v pritožbenem postopku, zavrnilo priznanje statusa intervenientk v postopku po vrnitvi zadeve v razsojanje, pomeni prekinitev dolgoletne prakse navedenega sodišča, ki jo je to uradno potrdilo v svoji sodni praksi. Poleg tega je bil dopis sodnega tajnika Splošnega sodišča skop, saj v njem ni bilo izrecno navedeno, da Splošno sodišče pritožnicam ni priznalo statusa intervenientk, in ni vseboval nobenega natančnega sklicevanja na podlago sprejete odločitve. Nazadnje, na dan, ko sta družbi Soudal NV in Esko-Graphics BVBA vložili pritožbo, iz sodne prakse Sodišča ali iz Statuta Sodišča ni bilo jasno razvidno, ali je treba pritožbo vložiti na podlagi člena 56 ali člena 57 Statuta Sodišča, medtem ko se rok za vložitev pritožbe med tema primeroma razlikuje: pritožbo na podlagi člena 56 Statuta Sodišča je treba vložiti v dveh mesecih od vročitve odločitve Splošnega sodišča, medtem ko je treba pritožbo v skladu s členom 57 navedenega statuta vložiti v dveh tednih.
Glede na navedene elemente je Sodišče razsodilo, da je napaka družb Soudal NV in Esko‑Graphics BVBA glede roka za vložitev njune pritožbe opravičljiva.
Potem ko je Sodišče zavrnilo različne ugovore nedopustnosti, ki jih je podala Komisija, je preizkusilo utemeljenost pritožb, ki so jih vložile pritožnice.
V zvezi s tem je Sodišče najprej navedlo, da Poslovnik Splošnega sodišča ne določa statusa, ki ga je treba v okviru postopka po vrnitvi zadeve v razsojanje priznati intervenientkam v pritožbenem postopku. Vendar se preučitev zadeve, ki jo Splošno sodišče opravi po vrnitvi te zadeve v razsojanje, jasno umešča v nadaljevanje pritožbenega postopka pred Sodiščem, kar je izrecno izraženo v Poslovniku Splošnega sodišča.
Tako člen 217 navedenega poslovnika strankam v postopku po vrnitvi zadeve v razsojanje omogoča, da predložijo pisna stališča v zvezi z ugotovitvami, ki jih je treba za rešitev spora izpeljati iz odločbe Sodišča, kadar je bila odločba, ki je bila razveljavljena, sprejeta po tem, ko je Splošno sodišče končalo pisni postopek o vsebini zadeve, in sicer zato, da bi se zagotovila kontinuiteta razprave pred sodiščema Unije. Če bi intervenientki v pritožbenem postopku, ki je lahko izkazala interes za rešitev spora, predloženega Sodišču, odrekli status intervenientke v postopku po vrnitvi zadeve v razsojanje, bi bila ta stranka prikrajšana za vsakršno možnost, da pri Splošnemu sodišču vloži stališča o posledicah, ki jih je treba izpeljati iz odločbe Sodišča, ki je vendarle vplivala na njene interese.
Poleg tega rešitev, ki jo je Splošno sodišče uporabilo v izpodbijani odločitvi, privede do tega, da je kontinuiteta razprave v zadevi odvisna od odločitve Sodišča, da bo sámo dokončno odločilo o sporu ali, nasprotno, zadevo vrnilo v razsojanje Splošnemu sodišču. Kadar namreč Sodišče dokončno odloči o sporu, lahko intervenientka v pritožbenem postopku svoje trditve uveljavlja pred sodiščem Unije, ki odloča o tožbi, vloženi na prvi stopnji, medtem ko bi ji bila po rešitvi, ki jo je sprejelo Splošno sodišče, ta možnost v primeru vrnitve zadeve v razsojanje temu sodišču odvzeta.
Poleg tega izključitev intervenientke v pritožbenem postopku iz postopka po vrnitvi zadeve v razsojanje toliko bolj lahko vpliva na kontinuiteto razprave pred sodiščema Unije, ker bi morala imeti ta intervenientka možnost, da ob upoštevanju veljavnih postopkovnih pogojev znova sodeluje v postopku pred Sodiščem v primeru pritožbe zoper odločbo Splošnega sodišča, sprejeto po vrnitvi zadeve v razsojanje navedenemu sodišču.
Taka izključitev je problematična tudi z vidika plačila stroškov, ker Sodišče sámo odloči o stroških le, če pritožba ni utemeljena ali če je pritožba utemeljena in Sodišče samo dokončno odloči o sporu. Kadar pa Sodišče vrne zadevo Splošnemu sodišču, mora to odločiti o naložitvi stroškov pritožbenega postopka, vključno s stroški, ki so nastali intervenientkam v pritožbenem postopku ali ki jih morajo te plačati. Zato bi dejstvo, da se slednjim odreče status stranke pred Splošnim sodiščem, pomenilo, da stroški niso plačani ali da Splošno sodišče odloči o predlogih v zvezi s tem, ki se nanašajo na osebo, ki ni stranka v postopku pred njim.
Sodišče je ugotovilo, da Statut Sodišča, spoštovanje procesnih pravic, ki jih intervenientkam zagotavlja Poslovnik Splošnega sodišča, in načelo učinkovitega izvajanja sodne oblasti v okviru koherentnosti postopkov pred Sodiščem in Splošnim sodiščem nalagajo, da imajo stranke, ki jim je bila dovoljena intervencija v zadevi v fazi pritožbe, že po samem pravu status intervenientk pred Splošnim sodiščem, kadar se zadeva vrne temu sodišču po razveljavitvi odločitve, zoper katero je bila vložena pritožba.
Zato je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, zaradi česar je Sodišče razveljavilo njegovo odločitev, da v spis zadeve T‑263/16 RENV ne vloži pisnih stališč, ki so jih predložile pritožnice, in s tem pritožnicam zavrne priznanje statusa intervenientk v navedeni zadevi.
(
1
)	Sklep (EU) 2016/1699 z dne 11. januarja 2016 o shemi državne pomoči v zvezi z oprostitvijo presežnega dobička SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ki jo je izvedla Belgija (notificirano pod dokumentarno številko C(2015) 9837) (UL 2016, L 260, str. 61).
(
2
)	Vpisano pod opravilno številko T‑278/16.
(
3
)	Vpisano pod opravilno številko T‑370/16.
(
4
)	Vpisano pod opravilno številko T‑201/16.
(
5
)	Vpisano pod opravilno številko T‑335/16.
(
6
)	Sodba z dne 14. februarja 2019, Belgija in Magnetrol International/Komisija (T‑131/16 in T‑263/16, EU:T:2019:91).
(
7
)	Sodba z dne 16. septembra 2021, Komisija/Belgija in Magnetrol International (C‑337/19 P, EU:C:2021:741).