62024CC0453
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
JEANA RICHARDA DE LA TOURA,
predstavljeni 3. julija 2025 (
1
)
Zadeva C‑453/24, [Hadenov] (
i
)
Kazenski postopek
zoper
BC,
ob udeležbi
Sofiyska gradska prokuratura
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji, Bolgarija))
„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Okvirni sklep 2005/214/PNZ – Vzajemno priznavanje denarnih kazni – Člen 7(2)(g) – Razlog za zavrnitev priznanja in izvršitve – Obveščanje zadevne osebe o njeni pravici, da izpodbija odločbo o naložitvi denarne kazni, in o roku za takšno pravno sredstvo – Člen 7(3) – Obveznost posvetovanja s pristojnim organom države članice izdajateljice“
I. Uvod
1.
Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 6 ter člena 7(2)(g) in (3) Okvirnega sklepa Sveta 2005/214/PNZ z dne 24. februarja 2005 o uporabi načela vzajemnega priznavanja denarnih kazni (
2
), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 (
3
).
2.
Ta predlog je bil vložen v okviru postopka, ki ga je začelo Bezirkshauptmannschaft Neusiedl am See (okrajno glavarstvo v kraju Neusiedl am See, Avstrija) (v nadaljevanju: BHM), da bi v Bolgariji doseglo priznanje in izvršitev denarne kazni, ki je bila osebi BC izrečena v Avstriji zaradi neplačila cestnine za avtocesto.
3.
V skladu s členom 6 Okvirnega sklepa 2005/214 morajo pristojni organi v državi članici izvršiteljici priznati odločbo, ki jim je bila posredovana v skladu s členom 4 tega okvirnega sklepa, brez nadaljnjih formalnosti in nemudoma ukreniti vse potrebno za njeno izvršbo, razen če pristojni organ sklene, da bo uveljavljal enega izmed razlogov za zavrnitev priznanja ali izvršbe, ki so predvideni v členu 7 navedenega okvirnega sklepa.
4.
Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji, Bolgarija), ki je predložitveno sodišče, namerava uporabiti fakultativni razlog za zavrnitev priznanja ali izvršitve, določen v členu 7(2)(g) Okvirnega sklepa 2005/214.
5.
V skladu s to določbo lahko pristojni organ v državi članici izvršiteljici priznanje ali izvršbo odločbe o naložitvi denarne kazni zavrne, če glede na potrdilo iz člena 4 tega okvirnega sklepa zadevna oseba v pisnem postopku v skladu s pravom države članice izdajateljice ni bila obveščena osebno ali prek zastopnika, pooblaščenega v skladu z nacionalnim pravom, o pravici, da izpodbija odločbo, in o rokih za takšno pravno sredstvo.
6.
Vendar člen 7(3) Okvirnega sklepa 2005/214 določa, da preden pristojni organ v državi članici izvršiteljici med drugim na podlagi tega razloga odloči, da bo bodisi v celoti bodisi delno zavrnil priznanje in izvršbo odločbe, se mora na kakršen koli primeren način posvetovati s pristojnim organom v državi članici izdajateljici in ga, kadar je to ustrezno, zaprositi, da mu brez odlašanja posreduje informacije, ki jih potrebuje.
7.
Predložitveno sodišče z vprašanji Sodišču predlaga, naj natančneje opredeli predmet in obseg te obveznosti posvetovanja ter razdelitev pristojnosti med organi države članice izdajateljice in države članice izvršiteljice.
II. Dejansko stanje v sporu o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
8.
BHM je 24. novembra 2023 izdalo odločbo, s katero je osebi BC, bolgarskemu državljanu, naložilo denarno kazen v višini 350 EUR (v nadaljevanju: odločba z dne 24. novembra 2023) zaradi kršitve več določb Bundesstrassen Mautgesetz 2002 (zakon o cestnini za zvezne ceste) (
4
) z dne 16. julija 2002. Ta odločba je postala pravnomočna 12. januarja 2024.
9.
BHM se je za namene priznanja in izvršitve odločbe z dne 24. novembra 2023 obrnilo na Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji) kot pristojni organ za izvršitev na podlagi Okvirnega sklepa 2005/214.
10.
Iz spremnega potrdila (
5
) k tej odločbi, posredovanega temu sodišču, je razvidno, da je bila zadeva v glavni stvari predmet pisnega postopka in da je bila oseba BC skladno z avstrijsko zakonodajo osebno ali prek pooblaščenega zastopnika obveščena o pravici, da izpodbija odločbo, in o rokih za takšno pravno sredstvo ter da v predpisanem roku ni vložila pravnega sredstva. Temu potrdilu je priložena odločba z dne 24. novembra 2023 v bolgarščini in nemščini, v kateri so navedeni kršitev, naložena globa, vrsta pravnega sredstva zoper to globo in rok za njegovo vložitev, in sicer dva tedna. Iz tega, kako je ta odločba napisana, je razvidno, da je bila poslana, da bi bila vročena osebi, ki ji je bila naložena sankcija.
11.
Vendar navedeno potrdilo vsebuje tudi navedbo „brez potrdila o dostavi“.
12.
Predložitveno sodišče iz te navedbe sklepa, da ni dokazov za to, da je bila odločba z dne 24. novembra 2023 dejansko vročena osebi BC. Poleg tega je to sodišče v postopku za priznanje in izvršitev te odločbe ugotovilo, da je oseba BC bolgarskim občinskim organom prijavila dva naslova: „stalni naslov“, ki je tisti, ki je naveden v potrdilu in v navedeni odločbi, in „trenutni naslov“. Vendar naj oseba BC ne bi bila dosegljiva na nobenem od teh dveh naslovov in naj prav tako ne bi bila v stiku z odvetnikom, ki ji je bil postavljen po uradni dolžnosti.
13.
Ta odvetnik nasprotuje priznanju in izvršitvi odločbe z dne 24. novembra 2023, pri čemer zlasti poudarja, da ta odločba ni bila vročena osebi BC in da ta ni mogla uveljavljati pravice do vložitve pravnega sredstva zoper navedeno odločbo.
14.
Ker ni dokaza, da je bila oseba BC ustrezno obveščena o odločbi z dne 24. novembra 2023, in ker je predložitveno sodišče ugotovilo, da ta oseba ne stanuje na naslovu, na katerega je bila ta odločba poslana, to sodišče meni, da se uporablja člen 7(2)(g) Okvirnega sklepa 2005/214. Oseba BC naj namreč ne bi bila osebno ali prek pooblaščenega zastopnika obveščena o odločbi z dne 24. novembra 2023 in o svoji pravici do vložitve pravnega sredstva zoper to odločbo.
15.
Poleg tega to, da v potrdilu ni informacij o dejanski vročitvi te odločbe, po mnenju predložitvenega sodišča pomeni tudi, da ni bil spoštovan člen 20(3) tega okvirnega sklepa (
6
), kar zadeva pravico do obveščenosti o obdolžitvah, ki jo ima oseba, ki ji je bila naložena sankcija, na podlagi člena 6(3) Direktive 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku (
7
), in kar zadeva pravico do udeležbe na morebitnem sojenju po pisni fazi postopka, ki jo ima oseba, ki ji je bila naložena sankcija, na podlagi člena 8(6) Direktive (EU) 2016/343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku (
8
).
16.
Vendar ker je razlog za zavrnitev iz člena 7(2)(g) Okvirnega sklepa 2005/214 fakultativen, predložitveno sodišče meni, da ima izbiro med dvema možnostma. Prvič, lahko naj bi zavrnilo priznanje in izvršitev odločbe z dne 24. novembra 2023, s čimer naj bi se ogrozil mehanizem pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah in naj bi se podpirala nekaznovanost. Drugič, to odločbo naj bi lahko priznalo in izvršilo, s čimer naj bi kršilo pravice, ki jih ima oseba BC na podlagi prava Unije.
17.
Zato se predložitveno sodišče sprašuje, ali bi bilo za upoštevanje vseh varovanih interesov mogoče uporabiti tretjo pot, pri čemer bi se najprej zagotovila pravica osebe, ki ji je bila naložena sankcija, do vložitve pravnega sredstva in do osebne udeležbe v nadaljnjem postopku, nato pa bi se odločba o naložitvi denarne kazni priznala, če ne bi bila razveljavljena po tem, ko bi ta oseba eventualno vložila pravno sredstvo.
18.
Natančneje, to sodišče predlaga, da bi sodelovalo z organom, ki je izdal to odločbo, da bi se osebi, ki ji je bila naložena sankcija, zagotovila pravica do pravnega sredstva, glede na to, da je bila tej osebi ta pravica odvzeta, ker ji navedena odločba ni bila dejansko vročena.
19.
V praksi bi pristojni organ države članice izvršiteljice navezal stik s pristojnim organom države članice izdajateljice in ga vprašal, ali ima oseba, ki ji je bila naložena sankcija, glede na to, da odločba o naložitvi denarne kazni ni bila pravilno vročena, pravico do vložitve pravnega sredstva zoper to odločbo, in sicer bodisi kot začetno pravno sredstvo, če ta organ meni, da rok za vložitev pravnega sredstva še ni začel teči, bodisi zaradi vrnitve v prejšnje stanje.
20.
Na prvem mestu, če bi pristojni organ države članice izdajateljice odgovoril pritrdilno in po potrebi navedel rok, v katerem lahko ta oseba vloži pravno sredstvo, bi pristojni organ države članice izvršiteljice lahko z vsemi sredstvi, ki mu jih dopušča nacionalno pravo, navedeni osebi pravilno vročil odločbo o naložitvi denarne kazni, pri čemer bi jo obvestil o tem roku za vložitev pravnega sredstva. Razlog za zavrnitev priznanja in izvršitve, določen v členu 7(2)(g) Okvirnega sklepa 2005/214, se potem ne bi več uporabljal.
21.
Pristojni organ države članice izvršiteljice bi lahko prekinil postopek, v katerem bi odločal, in počakal na odločitev o pravnem sredstvu, ki bi ga vložila oseba, ki ji je bila naložena sankcija. Če ta oseba ne bi vložila pravnega sredstva oziroma bi bilo to pravno sredstvo zavrnjeno, bi to povzročilo, da ne bi bilo več ovir za priznanje in izvršitev odločbe o naložitvi denarne kazni.
22.
Na drugem mestu, če bi pristojni organ države članice izdajateljice pristojnemu organu države članice izvršiteljice odgovoril, da ni več možnosti za vložitev pravnih sredstev, bi ta organ lahko bil primoran uporabiti razlog za zavrnitev priznanja in izvršitve, določen v členu 7(1)(g) Okvirnega sklepa 2005/214.
23.
Po mnenju predložitvenega sodišča bi ta pristop zagotovil večjo učinkovitost sodelovanja med pristojnimi organi držav članic in hkrati obvaroval pravice, ki jih imajo osebe, ki jim je naložena sankcija, na podlagi prava Unije. Tak pristop naj bi bil tudi skladen z načelom vzajemnega priznavanja. (
9
)
24.
To sodišče pojasnjuje, da bolgarsko pravo pristojnemu organu države članice izvršiteljice nalaga, da zadevno osebo obvesti o odločbi o naložitvi denarne kazni in jo nato zasliši. (
10
) Dalje, bolgarsko pravo temu organu omogoča, da od organa, ki je izdal to odločbo, zahteva dodatne informacije, ne da bi določalo meje v zvezi z obsegom take zahteve. (
11
) Poleg tega bolgarsko pravo pristojnemu bolgarskemu sodišču nalaga, da se posvetuje s tem organom, preden zavrne priznanje odločbe o naložitvi denarne kazni. (
12
)
25.
Poleg tega bolgarsko pravo pristojnemu bolgarskemu sodišču nalaga, da obvesti osebo, ki ji je bila naložena sankcija, o njenih pravicah v nacionalnem postopku za priznanje odločbe o naložitvi denarne kazni. (
13
) Čeprav predložitveno sodišče pojasnjuje, da ta obveznost ni namenjena uporabi v postopku za izrek sankcije, ki je bil v državi članici izdajateljici že izveden, je po njegovi presoji navedeno obveznost mogoče razlagati široko. Tako naj bi pristojni organ države članice izvršiteljice na podlagi izrecne prošnje organa, ki je izdal odločbo o naložitvi denarne kazni, osebo, ki ji je bila naložena sankcija, lahko obvestil o pravicah, ki jih ima v postopku izdaje te odločbe, zlasti o možnostih za vložitev pravnega sredstva zoper navedeno odločbo.
26.
Predložitveno sodišče v podporo rešitvi, ki jo predlaga, omenja sodno prakso Sodišča, iz katere izhaja, da člen 6 Direktive 2012/13 ne nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero začne dvotedenski rok za vložitev ugovora zoper kaznovalni nalog teči od vročitve tega naloga pooblaščencu osebe, zoper katero je bil ta nalog izdan, če ima ta oseba po tem, ko se je z njim seznanila, dejansko na voljo dvotedenski rok za vložitev ugovora zoper ta nalog, glede na primer po postopku za vrnitev v prejšnje stanje ali med njim. (
14
) Predložitveno sodišče namreč navaja, da ima v tem položaju obsojena oseba pravico predlagati in doseči vrnitev v prejšnje stanje. Po mnenju tega sodišča bi se lahko mehanizem, ki ga predlaga, izkazal za dovolj učinkovit, če avstrijski organi menijo, da bi lahko avstrijsko pravo razlagali tako ali podobno.
27.
Predložitveno sodišče pojasnjuje še, da ker je Sodišče v zvezi z Direktivo 2012/13 že navedlo, da ta ne ureja vprašanja podrobnih pravil, v skladu s katerimi morajo biti informacije o obdolžitvi sporočene obdolžencu, (
15
) nič ne nasprotuje temu, da pristojni organ države članice izvršiteljice pomaga pristojnemu organu države članice izdajateljice pri obveznem obveščanju osebe, ki ji je bila naložena sankcija.
28.
Poleg tega naj bi Sodišče priznalo, da obstaja možnost, da je obdolženec o obtožbi zoper njega obveščen šele v fazi izvršbe pravnomočne sodne odločbe, pri čemer je poudarek na uveljavljanju pravice do obrambe po tej obvestitvi. (
16
)
29.
Vendar se predložitveno sodišče sprašuje, ali je vloga, ki bi jo tako lahko imel pristojni organ države članice izvršiteljice pri zagotavljanju informacij osebi, ki ji je bila naložena sankcija, združljiva z Okvirnim sklepom 2005/214.
30.
To sodišče namreč navaja, da ta okvirni sklep ne vsebuje napotkov v tem smislu. Zlasti ugotavlja, da postopek posvetovanja iz člena 7(3) navedenega okvirnega sklepa zadeva pridobivanje nekaterih informacij in se ne nanaša na dejanja, katerih cilj je obvestitev, do katere doslej ni prišlo.
31.
V teh okoliščinah je Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„Ali je mogoče obveznost priznanja iz člena 6 Okvirnega sklepa 2005/214, pravico do posvetovanja iz člena 7(3) [tega o]kvirnega sklepa in načelo preprečevanja nekaznovanosti razlagati tako, da izvršitvenemu organu, če je ugotovil, da je podan fakultativen razlog za zavrnitev iz člena 7(2)(g)[…] [navedenega o]kvirnega sklepa, podeljujejo pristojnost:
(a)
da se v skladu s členom 7(3) [tega o]kvirnega sklepa posvetuje z odreditvenim organom, da bi ugotovil, ali ima oseba, ki ji je bila naložena sankcija, v tem trenutku možnost vložiti ugovor zoper odločbo o naložitvi denarne kazni ali globe;
(b)
da v primeru pritrdilnega odgovora vroči odločbo o naložitvi denarne kazni ali globe osebi, ki ji je bila naložena sankcija, in jo pouči o pravici do vložitve ugovora;
(c)
da počaka na odločitev o morebitnem ugovoru in jo upošteva pri svoji vsebinski odločitvi?“
32.
Pisno stališče je predložila Evropska komisija.
III. Analiza
33.
Predložitveno sodišče mora odločiti o priznanju in izvršitvi odločbe o naložitvi denarne kazni na podlagi Okvirnega sklepa 2005/214. To sodišče izhaja iz ugotovitve, da se fakultativni razlog za zavrnitev priznanja in izvršitve, določen v členu 7(2)(g) tega okvirnega sklepa, lahko uporabi zaradi protislovnih navedb v potrdilu iz člena 4 navedenega okvirnega sklepa. Tako lahko navedeno sodišče bodisi zavrne priznanje in izvršitev take odločbe bodisi jo prizna in izvrši kljub tej ugotovitvi.
34.
Vendar bi predložitveno sodišče, preden odloči, želelo izvedeti, ali je Okvirni sklep 2005/214 mogoče razlagati tako, da mu kot pristojnemu organu države članice izvršiteljice omogoča, da popravi napako, ki je bila storjena pri vročitvi zadevne odločbe in lahko privede do uporabe fakultativnega razloga za zavrnitev priznanja in izvršitve, določenega v členu 7(2)(g) tega okvirnega sklepa. To sodišče se zlasti sprašuje o načinih in obsegu pomoči, ki jo lahko nudi pristojnemu organu države članice izdajateljice, da ta razlog ne bi bil več podan.
A.
Prvo vprašanje za predhodno odločanje
35.
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem Sodišču v bistvu predlaga, naj odloči, ali je treba člen 6 ter člen 7(2)(g) in (3) Okvirnega sklepa 2005/214 razlagati tako, da se lahko obveznost posvetovanja s pristojnim organom države članice izdajateljice, ki je naložena pristojnemu organu države članice izvršiteljice, preden se ta lahko odloči zavrniti priznanje in izvršitev odločbe o naložitvi denarne kazni, v primeru pisnega postopka nanaša na obstoj možnosti, da oseba, ki ji je bila naložena sankcija, vloži pravno sredstvo zoper to odločbo v skladu z zakonodajo države članice izdajateljice.
1. Dopustnost
36.
Komisija meni, da je to vprašanje hipotetično in zato nedopustno. Navaja, da se je pristojni organ države članice izvršiteljice v skladu s členom 7(3) Okvirnega sklepa 2005/214 dolžan posvetovati s pristojnim organom države članice izdajateljice, preden se odloči zavrniti priznanje in izvršitev odločbe o naložitvi denarne kazni. Predložitveno sodišče pa naj bi že ugotovilo obstoj razloga za zavrnitev priznanja in izvršitve, določenega v členu 7(2)(g) tega okvirnega sklepa, česar naj ne bi moglo storiti, dokler se ne posvetuje s pristojnim organom države članice izdajateljice. Iz tega razloga Komisija dvomi o upoštevnosti prvega vprašanja, dokler ne pride do posvetovanja s tem organom.
37.
V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je v okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, ki ga določa člen 267 PDEU, le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločitev, pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve iz postopka v glavni stvari presodi potrebo po izdaji predhodne odločbe, da bi lahko izdalo sodbo, in tudi upoštevnost vprašanj, ki jih predloži Sodišču. Zato je Sodišče načeloma dolžno odločiti, če se predložena vprašanja nanašajo na razlago prava Unije. (
17
)
38.
Iz tega sledi, da za vprašanja o razlagi prava Unije, ki jih postavi nacionalno sodišče v pravnem in dejanskem okviru, za opredelitev katerega je samo odgovorno in katerega pravilnost ni predmet presoje Sodišča, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko zavrne odločanje o predlogu nacionalnega sodišča samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na postavljena vprašanja dalo koristne odgovore. (
18
)
39.
V obravnavanem primeru se mi zdi, da iz pojasnil, ki jih je predložitveno sodišče zagotovilo v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, jasno izhaja, da želi s prvim vprašanjem dobiti pojasnila glede predmeta in obsega obveznosti posvetovanja s pristojnim organom države članice izdajateljice, ki je določena v členu 7(3) Okvirnega sklepa 2005/214, da bi se po izvedbi tega posvetovanja lahko opredelilo do morebitne uporabe razloga za zavrnitev priznanja in izvršitve iz člena 7(2)(g) tega okvirnega sklepa. Tega vprašanja zato po mojem mnenju ni mogoče šteti za nedopustnega.
2. Vsebinska presoja
40.
Uvodoma je treba opozoriti, da je – kot to izhaja zlasti iz členov 1 in 6 ter uvodnih izjav 1 in 2 Okvirnega sklepa 2005/214 – cilj tega okvirnega sklepa vzpostaviti učinkovit mehanizem za čezmejno priznavanje in izvrševanje pravnomočnih odločb, s katerimi je fizični ali pravni osebi naložena denarna kazen zaradi storitve ene od kršitev, navedenih v njegovem členu 5. (
19
)
41.
Namen tega okvirnega sklepa je namreč brez harmonizacije kazenskih zakonodaj držav članic zagotoviti izvršitev denarnih kazni v teh državah na podlagi načela vzajemnega priznavanja. (
20
)
42.
Ker se z načelom vzajemnega priznavanja, na katerem temelji sistematika Okvirnega sklepa 2005/214, na podlagi člena 6 tega okvirnega sklepa zahteva, da morajo države članice načeloma brez nadaljnjih formalnosti priznati odločbo o naložitvi denarne kazni, ki je bila posredovana v skladu s členom 4 tega okvirnega sklepa, in nemudoma ukreniti vse potrebno za njeno izvršbo, je treba razloge za zavrnitev priznanja ali izvršbe take odločbe razlagati ozko. (
21
)
43.
V zvezi s temi razlogi so v členu 7 navedenega okvirnega sklepa v odstavkih 1 in 2 izrecno našteti razlogi za nepriznanje in neizvršitev odločb, ki spadajo na njegovo področje uporabe.
44.
Poleg tega v skladu s členom 3 Okvirnega sklepa 2005/214 ta ne more povzročiti spremembe obveznosti spoštovanja temeljnih pravic in temeljnih pravnih načel, kakor so določeni v členu 6 PEU. Zaradi tega člen 20(3) tega okvirnega sklepa določa tudi, da lahko pristojni organ države članice izvršiteljice zavrne priznanje in izvršitev odločbe o naložitvi denarne kazni v primeru kršitev temeljnih pravic ali temeljnih pravnih načel, opredeljenih v členu 6 PEU. (
22
)
45.
Zato lahko pristojni organi države izvršiteljice, če je potrdilo iz člena 4 Okvirnega sklepa 2005/214, ki je priloženo odločbi o naložitvi denarne kazni, razlog za domnevo, da so bili kršeni temeljne pravice ali temeljna pravna načela iz člena 6 PEU, zavrnejo priznanje in izvršitev take odločbe, kadar obstaja eden od razlogov za zavrnitev priznanja in izvršitve, ki so našteti v členu 7(1) in (2) tega okvirnega sklepa, ter na podlagi njegovega člena 20(3). (
23
)
46.
Tako se lahko naslovniki odločbe, ki spada na področje uporabe Okvirnega sklepa 2005/214, sklicujejo na temeljne pravice, določene zlasti v členu 47, drugi odstavek, in členu 48(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, organi držav članic pa morajo zato zagotoviti spoštovanje teh pravic. (
24
)
47.
Predložitveno sodišče se v predlogu za sprejetje predhodne odločbe osredotoča na člen 7(2)(g) Okvirnega sklepa 2005/214, v skladu s katerim lahko pristojni organ v državi članici izvršiteljici priznanje ali izvršbo odločbe zavrne, če glede na potrdilo iz člena 4 tega okvirnega sklepa zadevna oseba v pisnem postopku v skladu s pravom države članice izdajateljice ni bila osebno ali prek zastopnika, pooblaščenega v skladu z nacionalnim pravom, obveščena o pravici, da izpodbija odločbo, in o rokih za takšno pravno sredstvo.
48.
Sodišče je navedlo, da Okvirni sklep 2005/214 ne določa konkretnega načina, na katerega mora biti naslovnik odločbe v smislu člena 1(a) tega okvirnega sklepa, s katerim mu je naložena denarna kazen, o njej obveščen. (
25
) Po mnenju Sodišča je zakonodajalec Unije s tem, da je napotil na zakonodajo držav članic, tem prepustil odločitev o tem, kako zadevno osebo obvestiti o pravici do vložitve pravnega sredstva, o roku, da to stori, ter o tem, kdaj začne tak rok teči, pod pogojem, da je vročitev učinkovita in da je zagotovljeno spoštovanje pravice do učinkovitega sodnega varstva in izvrševanja pravice do obrambe. (
26
)
49.
V tem okviru je Sodišče opozorilo, da spoštovanje pravice do učinkovitega sodnega varstva ne zahteva le jamstva dejanskega in učinkovitega prejema odločb, torej njihovo vročitev njihovemu naslovniku, temveč tudi, da taka vročitev tem omogoča natančno seznanitev z razlogi, na katerih temelji odločba, sprejeta proti njim, ter pravnimi sredstvi proti taki odločbi in v ta namen določenim rokom, da lahko učinkovito branijo svoje pravice in se ob polnem poznavanju zadeve odločijo, ali je navedeno odločbo koristno izpodbijati pred sodiščem. (
27
)
50.
V primeru dvomov, ki tako kot v obravnavani zadevi lahko izhajajo iz navedb v potrdilu iz člena 4 Okvirnega sklepa 2005/214, ki so morda videti protislovne, mora pristojni organ države članice izvršiteljice glede na okoliščine zadeve preveriti, ali je bila zadevna oseba v skladu z zakonodajo države članice izdajateljice dejansko obveščena o svoji pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku, da to stori. (
28
) To preverjanje je treba opraviti pri pristojnem organu države članice izdajateljice po postopku iz člena 7(3) tega okvirnega sklepa.
51.
Naj v zvezi s tem spomnim, da ta člen določa, da preden pristojni organ v državi članici izvršiteljici med drugim v primerih iz člena 7(2)(g) Okvirnega sklepa 2005/214 odloči, da bo zavrnil priznanje in izvršbo odločbe o naložitvi denarne kazni, se mora na kakršen koli primeren način posvetovati s pristojnim organom v državi članici izdajateljici in ga, kadar je to ustrezno, zaprositi, da mu brez odlašanja posreduje informacije, ki jih potrebuje. Da se zagotovi polni učinek tega okvirnega sklepa in zlasti spoštovanje temeljnih pravic, mora pristojni organ države članice izdajateljice te informacije predložiti. (
29
)
52.
V okviru obravnavane zadeve mora biti obveznost posvetovanja s pristojnim organom države članice izdajateljice, ki jo mora izpolniti pristojni organ države članice izvršiteljice, kadar namerava zavrniti priznanje in izvršitev odločbe o naložitvi denarne kazni, namenjena temu, da se pridobijo elementi, s katerimi je mogoče odpraviti negotovost glede vprašanja, ali je bila ta odločba v skladu z nacionalno zakonodajo države članice izdajateljice dejansko vročena skupaj s poukom o pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku za to.
53.
Da bi se štelo, da je oseba, ki ji je bila naložena sankcija, lahko uveljavljala pravno sredstvo zoper odločbo, s katero ji je bila izrečena denarna kazen, je namreč ta oseba morala biti seznanjena z vsebino te odločbe, za kar je potrebno, da ji je bila ta pravilno vročena.
54.
Poleg tega ugotavljam, da se člen 1(a) Okvirnega sklepa 2005/214 za opredelitev pojma „odločba“ sklicuje med drugim na „dokončno odločbo, s katero je fizični ali pravni osebi naloženo plačilo denarne kazni“ (
30
). Okoliščina, da ta določba zahteva „dokončno“ naravo odločbe o naložitvi denarne kazni, poudarja posebni pomen, ki se pripisuje neizpodbojnosti te odločbe. To nedvomno izključuje odločbe, zoper katere je ali bi lahko bilo vloženo pravno sredstvo. (
31
)
55.
Da bi odločba o naložitvi denarne kazni lahko bila priznana in izvršena v državi članici izvršiteljici, mora biti torej izpolnjen pogoj v zvezi z dokončno oziroma pravnomočno naravo te odločbe. (
32
) Tako v trenutku, ko pristojni organ države članice izdajateljice poda zahtevo za priznanje in izvršitev take odločbe, oseba, ki ji je bila naložena sankcija, ne sme več imeti možnosti za vložitev pravnega sredstva zoper to odločbo.
56.
Poudarjam pa, da v odvisnosti od tega, kar določa zakonodaja države članice izdajateljice, neobvestitev osebe, ki ji je bila naložena sankcija, o njeni pravici do vložitve pravnega sredstva zoper odločbo, s katero ji je bila izrečena denarna kazen, in o roku, da to stori, lahko postavi pod vprašaj dokončno oziroma pravnomočno naravo te odločbe, ker bi bila tej osebi lahko priznana možnost za vložitev pravnega sredstva zoper navedeno odločbo od trenutka, ko je seznanjena s to informacijo, po potrebi po vložitvi predloga za vrnitev v prejšnje stanje. Pojasniti je namreč treba, da bi bil namen takega predloga, ki spada v izključno pristojnost organov države članice izdajateljice, navedeni osebi omogočiti uveljavljanje pravice do vložitve pravnega sredstva po izteku roka, ki ga zakon določa za uveljavljanje te pravice. (
33
)
57.
Glede na njegovo povezanost s pogojem v zvezi z dokončno oziroma pravnomočno naravo odločbe o naložitvi denarne kazni menim, da mora pristojni organ države članice izvršiteljice imeti možnost posvetovati se s pristojnim organom države članice izdajateljice o tem vidiku.
58.
Zato Sodišču predlagam, naj na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba člen 6 ter člen 7(2)(g) in (3) Okvirnega sklepa 2005/214 razlagati tako, da se obveznost posvetovanja s pristojnim organom države članice izdajateljice, ki je naložena pristojnemu organu države članice izvršiteljice, preden se ta lahko odloči zavrniti priznanje in izvršitev odločbe o naložitvi denarne kazni, v primeru pisnega postopka lahko nanaša na obstoj možnosti, da oseba, ki ji je bila naložena sankcija, vloži pravno sredstvo zoper to odločbo v skladu z zakonodajo države članice izdajateljice.
B.
Drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje
59.
Predložitveno sodišče s tema vprašanjema, ki ju je treba po mojem mnenju preučiti skupaj, Sodišču v bistvu predlaga, naj razsodi, ali je treba člen 6 ter člen 7(2)(g) in (3) Okvirnega sklepa 2005/214 razlagati tako, da kadar iz posvetovanja s pristojnim organom države članice izdajateljice izhaja, prvič, da odločba o naložitvi denarne kazni v primeru pisnega postopka ni bila skladno z zakonodajo te države članice vročena skupaj s poukom o pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku za to, ter drugič, da ima oseba, ki ji je bila naložena sankcija, na podlagi zakonodaje navedene države članice še vedno na voljo možnost za vložitev pravnega sredstva zoper to odločbo od trenutka, ko je seznanjena z njo, ima pristojni organ države članice izvršiteljice pooblastilo za to, da vroči navedeno odločbo tej osebi, pri čemer jo obvesti o njeni pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku, da to stori, ter da prekine postopek za priznanje in izvršitev zadevne odločbe do odločitve o morebitnem pravnem sredstvu zoper njo.
60.
Tako želi predložitveno sodišče izvedeti, ali je Okvirni sklep 2005/214 mogoče razlagati tako, da pristojnemu organu države članice izvršiteljice omogoča, da popravi morebitno napako, ki bi bila storjena pri vročitvi odločbe o naložitvi denarne kazni in ki lahko ta organ privede do tega, da se opre na razlog za zavrnitev priznanja in izvršitve iz člena 7(2)(g) tega okvirnega sklepa. S tega vidika poprave položaja, ki ustreza določbam tega člena in v katerem oseba, ki ji je bila naložena sankcija, ni bila obveščena o svoji pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku, da to stori, predložitveno sodišče zlasti skuša izvedeti, ali in v kolikšnem obsegu lahko pristojnemu organu države članice izdajateljice nudi pomoč v zvezi s tem.
61.
Skratka, navedeno sodišče bi rado izvedelo, kakšno vlogo ima lahko kot pristojni organ države članice izvršiteljice, da bi osebo, ki ji je bila naložena sankcija, obvestilo o njeni pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku, da to stori, kadar je bila prvotna obvestitev, kot je nakazana v potrdilu iz člena 4 Okvirnega sklepa 2005/214, pomanjkljiva.
62.
Uvodoma opozarjam, da se zaradi morebitnega izvajanja razloga za zavrnitev priznanja in izvršitev, določenega v členu 7(2)(g) Okvirnega sklepa 2005/214, želi s posvetovanjem, zahtevanim v členu 7(3) tega okvirnega sklepa, pristojnemu organu države članice izvršiteljice omogočiti, da ob upoštevanju okoliščin zadeve preveri, ali je bila glede na dvome, ki jih vzbujajo navedbe v potrdilu, zadevna oseba skladno z zakonodajo države članice izdajateljice dejansko obveščena o svoji pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku, da to stori. Pristojni organ države članice izdajateljice mora potem pristojnemu organu države članice izvršiteljice zagotoviti potrebne informacije v zvezi s tem.
63.
Če dobljene informacije omogočajo odpravo dvomov, ki jih vzbujajo navedbe v potrdilu, se pristojni organ države članice izvršiteljice ne bo mogel sklicevati na razlog za zavrnitev priznanja in izvršitve, določen v členu 7(2)(g) Okvirnega sklepa 2005/214. Ta organ mora potem v skladu z načelom vzajemnega priznavanja, na katerem temelji sistematika tega okvirnega sklepa, priznati odločbo o naložitvi denarne kazni, ki je bila posredovana v skladu s členom 4 navedenega okvirnega sklepa, ne da bi se zahtevala kakršna koli druga formalnost, in brez odlašanja sprejeti vse ukrepe, potrebne za njeno izvršitev. (
34
)
64.
V obravnavanem primeru moram spomniti, da je po navedbah predložitvenega sodišča iz potrdila iz člena 4 Okvirnega sklepa 2005/214, posredovanega pristojnemu organu države članice izvršiteljice, razvidno, da je bila oseba BC skladno z avstrijsko zakonodajo osebno ali prek pooblaščenega zastopnika obveščena o pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku, da to stori, ter da v predpisanem roku ni vložila pravnega sredstva. Temu potrdilu je priložena odločba z dne 24. novembra 2023 v bolgarščini in nemščini, v kateri so navedeni kršitev, naložena globa, vrsta pravnega sredstva zoper to globo in rok za njegovo vložitev, in sicer dva tedna. Iz tega, kako je ta odločba napisana, je tudi razvidno, da je bila poslana, da bi bila vročena osebi, ki ji je bila naložena sankcija. Ob upoštevanju teh elementov in v skladu z načelom vzajemnega zaupanja bi po mojem mnenju moral pristojni organ države članice izvršiteljice domnevati, da je bila oseba, ki ji je bila naložena sankcija, obveščena o svoji pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku, da to stori, tako da se razlog za zavrnitev priznanja in izvršitve iz člena 7(2)(g) tega okvirnega sklepa ne bi uporabljal, razen če bi se dokazalo nasprotno.
65.
Vendar če posvetovanje s pristojnim organom države članice izdajateljice potrdi dvome pristojnega organa države članice izvršiteljice in torej razkrije, da odločba o naložitvi denarne kazni ni bila skladno z zakonodajo države članice izdajateljice vročena skupaj s poukom o pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku za to, ima ta organ potem na podlagi člena 7(2)(g) Okvirnega sklepa 2005/214 možnost zavrniti priznanje in izvršitev te odločbe.
66.
V primeru, da posvetovanje s pristojnim organom države članice izdajateljice poleg tega pokaže, da bi bila osebi, ki ji je bila naložena sankcija, lahko priznana možnost za vložitev pravnega sredstva zoper odločbo, s katero ji je bila izrečena denarna kazen, od trenutka, ko je seznanjena s to odločbo, po potrebi po vložitvi predloga za vrnitev v prejšnje stanje, je ta organ tisti, ki je pristojen, da glede na primer popravi položaj. (
35
)
67.
Kot je Komisija pravilno navedla v pisnem stališču, nič v Okvirnem sklepu 2005/214 ne nakazuje, da je z njim pristojnemu organu države članice izvršiteljice podeljena pristojnost, da poseže v sporočanje informacij osebi, ki ji je bila naložena sankcija, o njeni pravici do vložitve pravnega sredstva, da bi popravil to, da pristojni organ države članice izdajateljice ni sporočil takih informacij.
68.
Pristojni organ države članice izvršiteljice torej ne sme posegati v pristojnosti pristojnega organa države članice izdajateljice. Ta drugonavedeni organ je tisti, ki mora, potem ko ga je prvonavedeni organ zaprosil za informacije na podlagi člena 7(3) Okvirnega sklepa 2005/214, po potrebi popraviti neobvestitev osebe, ki je predmet odločbe, s katero ji je bila izrečena denarna kazen, o njeni pravici do vložitve pravnega sredstva zoper to odločbo in o roku, da to stori.
69.
V zvezi s tem že besedilo člena 7(2)(g) Okvirnega sklepa 2005/214 kaže, da je treba osebo, ki ji je bila naložena sankcija, o njeni pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku, da to stori, obvestiti v skladu s pravom države članice izdajateljice. To sklicevanje na zakonodajo države članice izdajateljice izraža dejstvo, da mora za to obveščanje poskrbeti pristojni organ države članice izdajateljice v skladu s svojo zakonodajo. Tako je treba to fazo, povezano s postopkom za naložitev sankcije, ki je urejen z zakonodajo države članice izdajateljice, razlikovati od faze, povezane s postopkom za izvršitev odločbe o naložitvi denarne kazni, ki je, kot je navedeno v členu 9 tega okvirnega sklepa, urejen z zakonodajo države članice izvršiteljice. Skladno z razdelitvijo pristojnosti med pristojnima organoma teh dveh držav članic pristojni organ države članice izvršiteljice nima nobene pristojnosti, da nadomesti pristojni organ države članice izdajateljice s tem, da osebo, ki ji je bila naložena sankcija, sam obvesti o njeni pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku, da to stori.
70.
Naj dodam, da bi v primeru, na katerega se sklicuje predložitveno sodišče, to je tisti, v katerem bi oseba, ki ji je bila naložena sankcija, na podlagi prava države članice izdajateljice imela novo pravico do pravnega sredstva od dejanske seznanitve z odločbo, s katero ji je bila izrečena denarna kazen, in bi izkoristila to pravico, priznanje in izvršitev te odločbe privedla do novega postopka, v katerem bi bilo treba poslati novo potrdilo s posodobljenimi informacijami. To izključuje rešitev, ki jo predlaga to sodišče in v okviru katere bi se prvotni postopek za priznanje in izvršitev te odločbe prekinil do odločitve o morebitnem pravnem sredstvu zoper navedeno odločbo.
71.
Iz tega sledi, da po mojem mnenju v nasprotju s tem, kar predlaga predložitveno sodišče, pristojni organ države članice izvršiteljice na podlagi Okvirnega sklepa 2005/214 nima pooblastila za to, da bi osebi, ki ji je bila naložena sankcija, vročil odločbo, s katero je bila tej izrečena denarna kazen, pri čemer bi jo obvestil o njeni pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku, da to stori, ter da bi prekinil postopek za priznanje in izvršitev te odločbe do odločitve o morebitnem pravnem sredstvu zoper njo.
72.
Na koncu naj pojasnim, da čeprav pristojni organ države članice izvršiteljice nima pooblastila za dejanja, opisana v prejšnji točki teh sklepnih predlogov, bi bilo skladno s ciljem krepitve vzajemnega priznavanja odločb o naložitvi denarnih kazni, da se sodelovanje med organi te države članice in organi države članice izdajateljice po potrebi nadaljuje, da bi oseba, ki ji je bila naložena sankcija, lahko dejansko imela ustrezne informacije. V ta namen bi pristojni organi države članice izdajateljice lahko zaprosili za pomoč pristojne organe države članice izvršiteljice, zlasti če je ta oseba na ozemlju zadnjenavedene države. (
36
)
IV. Predlog
73.
Ob upoštevanju vseh zgornjih preudarkov Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji, Bolgarija), odgovori:
Člen 6 ter člen 7(2)(g) in (3) Okvirnega sklepa Sveta 2005/214/PNZ z dne 24. februarja 2005 o uporabi načela vzajemnega priznavanja denarnih kazni, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009,
je treba razlagati tako, da
1.
se obveznost posvetovanja s pristojnim organom države članice izdajateljice, ki je naložena pristojnemu organu države članice izvršiteljice, preden se ta lahko odloči zavrniti priznanje in izvršitev odločbe o naložitvi denarne kazni, v primeru pisnega postopka lahko nanaša na obstoj možnosti, da oseba, ki ji je bila naložena sankcija, vloži pravno sredstvo zoper to odločbo v skladu z zakonodajo države članice izdajateljice;
2.
kadar iz posvetovanja s pristojnim organom države članice izdajateljice izhaja, prvič, da odločba o naložitvi denarne kazni v primeru pisnega postopka ni bila skladno z zakonodajo te države članice vročena skupaj s poukom o pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku za to, ter drugič, da ima oseba, ki ji je bila naložena sankcija, na podlagi zakonodaje navedene države članice še vedno na voljo možnost za vložitev pravnega sredstva zoper to odločbo od trenutka, ko je seznanjena z njo, pristojni organ države članice izvršiteljice nima pooblastila za to, da bi tej osebi vročil navedeno odločbo, pri čemer bi jo obvestil o njeni pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku, da to stori, ter da bi prekinil postopek za priznanje in izvršitev te odločbe do odločitve o morebitnem pravnem sredstvu zoper njo.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
(
2
)	UL 2005, L 76, str. 16.
(
3
)	UL 2009, L 81, str. 24, v nadaljevanju: Okvirni sklep 2005/214.
(
4
)	BGBl. I, 109/2002.
(
5
)	Glej člen 4 Okvirnega sklepa 2005/214 in Prilogo k njemu.
(
6
)	V skladu s to določbo lahko vsaka država članica, če je potrdilo iz člena 4 Okvirnega sklepa 2005/214 razlog za domnevo, da so bile kršene temeljne pravice ali temeljna pravna načela iz člena 6 PEU, ugovarja priznavanju in izvršbi odločb o naložitvi denarne kazni. V tem položaju se uporabi postopek iz člena 7(3) tega okvirnega sklepa.
(
7
)	UL 2012, L 142, str. 1. V skladu s to določbo države članice zagotovijo, da se, najpozneje ob vložitvi obtožnice v preizkus sodišču, podajo podrobne informacije o obdolžitvah, vključno z vrsto in pravno opredelitvijo kaznivega dejanja ter naravo udeležbe obdolžene osebe.
(
8
)	UL 2016, L 65, str. 1. V skladu s to določbo člen 8 te direktive, ki se nanaša na pravico biti navzoč na sojenju, ne posega v nacionalna pravila, ki določajo, da se postopek ali nekatere njegove faze izvajajo pisno, pod pogojem, da je to skladno s pravico do poštenega sojenja.
(
9
)	Predložitveno sodišče se v zvezi s tem sklicuje na sodbo z dne 5. decembra 2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Priznavanje in izvrševanje denarnih kazni) (C‑671/18, EU:C:2019:1054, točke 31, 33 in 44).
(
10
)	Glej člen 16(4) Zakon za priznavane, izpalnenie i izprashtane na aktove za konfiskatsia ili otnemane i reshenia za nalagane na finansovi sanktsii (zakon o priznavanju, izvrševanju in posredovanju odredb o zaplembi in odločb o naložitvi denarnih kazni in glob) (DV št. 15 z dne 23. februarja 2010, v nadaljevanju: zakon o priznavanju).
(
11
)	Glej člen 16(5) zakona o priznavanju.
(
12
)	Glej člen 32(3) zakona o priznavanju.
(
13
)	Glej člen 32(4) zakona o priznavanju.
(
14
)	Glej sodbi z dne 22. marca 2017, Tranca in drugi (C‑124/16, C‑188/16 in C‑213/16, EU:C:2017:228, točke 47, 48 in 51), ter z dne 14. maja 2020, Staatsanwaltschaft Offenburg (C‑615/18, EU:C:2020:376, točki 60 in 77).
(
15
)	Predložitveno sodišče se sklicuje na sodbi z dne 15. oktobra 2015, Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:686, točka 62), in z dne 6. oktobra 2021, Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (C‑338/20, v nadaljevanju: sodba Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, EU:C:2021:805, točka 33).
(
16
)	Predložitveno sodišče se v zvezi s tem sklicuje na sodbo z dne 22. marca 2017, Tranca in drugi (C‑124/16, C‑188/16 in C‑213/16, EU:C:2017:228, točki 47 in 51).
(
17
)	Glej med drugim sodbo z dne 6. oktobra 2021, LU (Izterjava glob za prometne prekrške) (C‑136/20, v nadaljevanju: sodba LU (Izterjava glob za prometne prekrške), EU:C:2021:804, točka 29 in navedena sodna praksa).
(
18
)	Glej med drugim sodbo LU (Izterjava glob za prometne prekrške) (točka 30 in navedena sodna praksa).
(
19
)	Glej zlasti sodbi LU (Izterjava glob za prometne prekrške) (točka 36 in navedena sodna praksa) in Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (točka 22 in navedena sodna praksa).
(
20
)	Glej zlasti sodbi LU (Izterjava glob za prometne prekrške) (točka 37 in navedena sodna praksa) in Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (točka 23 in navedena sodna praksa).
(
21
)	Glej zlasti sodbi LU (Izterjava glob za prometne prekrške) (točka 38 in navedena sodna praksa) in Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (točka 24 in navedena sodna praksa).
(
22
)	Glej zlasti sodbo Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (točka 26 in navedena sodna praksa).
(
23
)	Glej zlasti sodbo Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (točka 27 in navedena sodna praksa).
(
24
)	Glej sodbo Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (točka 30).
(
25
)	Glej sodbo Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (točka 32).
(
26
)	Glej zlasti sodbo Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (točka 33 in navedena sodna praksa).
(
27
)	Glej zlasti sodbo Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (točka 34 in navedena sodna praksa).
(
28
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 5. decembra 2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Priznavanje in izvrševanje denarnih kazni) (C‑671/18, EU:C:2019:1054, točka 42).
(
29
)	Glej zlasti sodbo LU (Izterjava glob za prometne prekrške) (točka 50 in navedena sodna praksa).
(
30
)	Moj poudarek.
(
31
)	Glej po analogiji sodbo z dne 11. marca 2020, SF (Evropski nalog za prijetje – Jamstvo vrnitve v izvršitveno državo) (C‑314/18, EU:C:2020:191, točka 52 in navedena sodna praksa).
(
32
)	V rubriki (g), točka 1, potrdila iz člena 4 Okvirnega sklepa 2005/214 mora pristojni organ države članice izdajateljice navesti datum, ko je odločba o naložitvi denarne kazni postala pravnomočna. V rubriki (h), točka 1(a), tega potrdila mora ta organ odkljukati polje, v katerem je navedeno, da je ta odločba dokončna.
(
33
)	Glej po analogiji sodbo z dne 7. julija 2016, Lebek (C‑70/15, EU:C:2016:524, točka 42).
(
34
)	Glej sodbo z dne 5. decembra 2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Priznavanje in izvrševanje denarnih kazni) (C‑671/18, EU:C:2019:1054, točka 43).
(
35
)	V takih okoliščinah je treba razmisliti o možnosti, da država članica izdajateljica zahteva ustavitev izvršitve na podlagi člena 12 Okvirnega sklepa 2005/214.
(
36
)	Komisija v zvezi s tem omenja možnost, da pristojni organi države članice izdajateljice vložijo zaprosilo za medsebojno pravno pomoč na podlagi člena 5 Konvencije o medsebojni pravni pomoči v kazenskih zadevah med državami članicami Evropske unije, pripravljene na podlagi člena 34 Pogodbe o Evropski uniji z aktom Sveta z dne 29. maja 2000 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 8, str. 205).