62020CJ0700_RES
Věc C‑700/20
London Steam-Ship Owners’ Mutual Insurance Association Limited
v.
Kingdom of Spain
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Commercial Court)]
Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 20. června 2022
„Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v občanských a obchodních věcech – Nařízení (ES) č. 44/2001 – Uznání rozhodnutí vydaného v jiném členském státě – Důvody pro neuznání – Článek 34 bod 3 – Rozhodnutí neslučitelné s dřívějším rozhodnutím vydaným v řízení mezi týmiž stranami v dožádaném členském státě – Podmínky – Dodržení ustanovení a základních cílů nařízení (ES) č. 44/2001 dříve vydaným rozhodnutím přebírajícím znění rozhodčího nálezu – Článek 34 bod 1 – Uznání zjevně v rozporu s veřejným pořádkem dožádaného členského státu – Podmínky“
Justiční spolupráce v občanských věcech – Příslušnost a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech – Nařízení č. 44/2001 – Oblast působnosti – Vyloučené věci – Rozhodčí řízení – Uznávání a výkon rozhodčího nálezu vnitrostátním soudem – Rozhodnutí přebírající znění rozhodčího nálezu – Otázka spadající do oblasti použitelného vnitrostátního a mezinárodního práva – Vyloučení z oblasti působnosti
[Úmluva ze dne 27. září 1968, čl. 1 odst. 4; nařízení Rady č. 44/2001, čl. 1 odst. 2 písm. d)]
(viz body 43–45, 47)
Justiční spolupráce v občanských věcech – Příslušnost a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech – Nařízení č. 44/2001 – Uznávání a výkon rozhodnutí – Pojem rozhodnutí – Rozhodnutí přebírající znění rozhodčího nálezu – Zahrnutí – Podmínky – Ověření dodržování základních ustanovení a cílů nařízení č. 44/2001 – Absence – Rozhodnutí, které nemůže bránit uznání rozhodnutí vydaného soudem v jiném členském státě
(Nařízení Rady č. 44/2001, bod 16 odůvodnění, články 27, 32 a čl. 34 bod 3)
(viz body 48–50, 53–57, 71–73, výrok 1)
Justiční spolupráce v občanských věcech – Příslušnost a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech – Nařízení č. 44/2001 – Příslušnost ve věcech pojištění – Cíle – Ochrana slabé strany
(Nařízení Rady č. 44/2001, čl. 34 bod 3)
(viz body 59–62)
Justiční spolupráce v občanských věcech – Příslušnost a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech – Nařízení č. 44/2001 – Překážka věci zahájené – Žaloba s totožnými stranami sporu, stejným základem a předmětem – Povinnost prohlášení nepříslušnosti ze strany soudu, u něhož bylo řízení zahájeno později – Podmínky
(Nařízení Rady č. 44/2001, článek 27)
(viz body 64, 68, 69)
Justiční spolupráce v občanských věcech – Příslušnost a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech – Nařízení č. 44/2001 – Uznávání a výkon rozhodnutí – Důvody pro odmítnutí – Porušení veřejného pořádku dožádaného státu – Pojem – Překážka věci pravomocně rozsouzené, která je spojena s dřívějším rozhodnutím – Rozhodnutí přebírající znění rozhodčího nálezu – Nepoužitelnost čl. 34 bodu 3 nařízení č. 44/2001 na toto rozhodnutí – Vyloučení
(Nařízení Rady č. 44/2001, čl. 34 body 1 a 3)
(viz body 77–80, výrok 2)
Shrnutí
V návaznosti na ztroskotání ropného tankeru Prestige u španělského pobřeží v roce 2002, které způsobilo významné škody na životním prostředí, bylo ve Španělsku zahájeno trestní řízení zejména proti veliteli tohoto plavidla.
V rámci tohoto řízení uplatnilo několik právnických osob, mezi nimi španělský stát, občanskoprávní nároky proti veliteli a vlastníkům plavidla Prestige a proti London P&I Clubu, pojistiteli odpovědnosti za plavidlo a odpovědnosti vlastníků plavidla. Všichni tito odpůrci byli španělskými soudy shledáni občanskoprávně odpovědnými. Usnesením o výkonu rozhodnutí ze dne 1. března 2019 stanovil Audiencia Provincial de A Coruña (provinciální soud v A Coruña) částky, které měl každý navrhovatel, včetně španělského státu, právo požadovat od příslušných odpůrců.
Po uplatnění uvedených občanskoprávních nároků před španělskými soudy zahájil však London P&I Club ve Spojeném království rozhodčí řízení s cílem určit, že na základě rozhodčí doložky obsažené v pojistné smlouvě uzavřené s vlastníky plavidla Prestige je Španělské království povinno uplatnit své nároky v rámci tohoto rozhodčího řízení, a nikoli ve Španělsku, a že jeho odpovědnost jako pojistitele nemůže být v žádném případě vůči Španělskému království uplatněna. Pojistná smlouva totiž stanovila, že v souladu s ustanovením bez návrhu (zaplať, aby bylo zaplaceno) musí pojištěný nejprve zaplatit dlužnou náhradu škody poškozenému, než bude moci vymáhat svou částku od pojistitele. Rozhodčí soud uvedenému návrhu vyhověl s ohledem na to, že se na smlouvu vztahuje anglické právo. Na návrh, který podal London P&I Club na základě vnitrostátního zákona o rozhodčím řízení (
1
), povolil dne 22. října 2013 High Court of Justice (
2
) výkon rozhodčího nálezu na území státu a ve stejný den vydal rozsudek přebírající znění tohoto rozhodčího nálezu. Odvolání podané Španělským královstvím proti tomuto povolení výkonu bylo zamítnuto.
Španělské království se posléze na základě článku 33 nařízení č. 44/2001 (
3
) domáhalo uznání usnesení o výkonu vydaného provinciálním soudem v A Coruña ze dne 1. března 2019 ve Spojeném království a bylo mu vyhověno. London P&I Club nicméně podal proti tomuto uznání odvolání u High Court of Justice.
Soudní dvůr, k němuž posledně uvedený soud podal žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, zejména upřesnil podmínky, za kterých může rozsudek vydaný soudem členského státu a přebírající znění rozhodčího nálezu představovat rozhodnutí ve smyslu čl. 34 bodu 3 nařízení č. 44/2001 (
4
), jež může v tomto členském státě bránit uznání rozhodnutí vydaného soudem v jiném členském státě.
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr rozhodl, že na rozsudek ve znění rozhodčího nálezu se vztahuje vynětí rozhodčího řízení stanovené nařízením č. 44/2001 (
5
) a že se na něj nemůže vztahovat vzájemné uznávání mezi členskými státy a nemůže se pohybovat v rámci soudního prostoru Unie v souladu s ustanoveními uvedeného nařízení.
I přesto může být takový rozsudek považován za rozhodnutí ve smyslu čl. 34 bodu 3 téhož nařízení, které může v členském státě, v němž bylo vydáno, bránit uznání rozhodnutí vydaného soudem v jiném členském státě, pokud je toto rozhodnutí s tímto rozsudkem neslučitelné. Pojem „rozhodnutí“ je totiž v nařízení č. 44/2001 definován široce. Kromě toho čl. 34 bod 3 tohoto nařízení sleduje zvláštní cíl, a to ochranu integrity vnitrostátního právního řádu členského státu a zajištění toho, aby jeho společenský řád nebyl narušen povinností uznávat rozsudek vydaný v jiném členském státě, který je neslučitelný s rozhodnutím vydaným jeho vlastními soudy v řízení mezi týmiž stranami.
Jinak je tomu však v případě, kdy byl rozhodčí nález, jehož znění tento rozsudek přebírá, vydán za okolností, které by neumožnily v souladu se základními ustanoveními a cíli nařízení č. 44/2001 vydat soudní rozhodnutí spadající do působnosti tohoto nařízení.
Všechny cíle sledované uvedeným nařízením se totiž odrážejí v zásadách, které jsou základem soudní spolupráce ve věcech občanských v rámci Unie, mezi něž patří zejména právní jistota pro jednotlivce, řádný výkon spravedlnosti, minimalizace rizika souběžných řízení, jakož i vzájemná důvěra ve výkon spravedlnosti. Kromě toho vzájemná důvěra ve výkon spravedlnosti v rámci Unie, na níž jsou založena pravidla v oblasti uznávání soudních rozhodnutí stanovená tímto nařízení, se nevztahuje na rozhodnutí přijatá rozhodčími soudy ani na soudní rozhodnutí, která přebírají jejich znění.
Soudní dvůr však konstatuje, že obsah rozhodčího nálezu dotčeného ve věci v původním řízení nemohl být předmětem soudního rozhodnutí spadajícího do působnosti nařízení č. 44/2001 bez toho, aby byla porušena dvě základní pravidla tohoto nařízení, a to relativní účinek rozhodčí doložky obsažené v pojistné smlouvě a překážka věci zahájené.
Pokud jde o relativní účinek rozhodčí doložky obsažené v pojistné smlouvě, nelze ujednání o příslušnosti sjednané mezi pojistitelem a pojistníkem uplatnit vůči poškozenému, jemuž byla způsobena škoda krytá pojištěním a který chce podat přímou žalobu z titulu deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti proti pojistiteli u soudu místa, v němž nastala škodná událost, nebo u soudu místa, kde má bydliště. Z toho důvodu by neměl na základě takové rozhodčí doložky převzít pravomoc jiný soud než ten, u kterého již byla podána přímá žaloba, aby byl zaručen cíl sledovaný nařízením č. 44/2001, a to ochrana poškozených vůči dotčenému pojistiteli. Tento cíl by byl přitom ohrožen, pokud by rozhodnutí ve znění rozhodčího nálezu, ve kterém se rozhodčí soud prohlásil příslušným na základě takové rozhodčí doložky, mohlo představovat relevantní „rozhodnut[í] vydan[é] v řízení mezi týmiž stranami v členském státě, v němž se o uznání žádá“, ve smyslu čl. 34 bodu 3 uvedeného nařízení.
Pokud jde o překážku věci zahájené, okolnosti charakterizující obě původní řízení, ve Španělsku a ve Spojeném království, odpovídají přesně situaci, kdy je soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, povinen bez návrhu přerušit řízení až do doby, než se určí příslušnost soudu, který řízení zahájil jako první, a poté, jakmile je tato příslušnost určena, se prohlásí za nepříslušný ve prospěch tohoto soudu (
6
). Ke dni zahájení rozhodčího řízení již totiž probíhalo řízení před španělskými soudy. Toto řízení se týkalo zejména stejných účastníků řízení, a to jmenovitě španělského státu a London P&I Clubu, a občanskoprávní nároky uplatněné před španělskými soudy již byly posledně jmenovanému oznámeny. Mimoto tato řízení měla tentýž předmět a tentýž důvod, a sice případnou odpovědnost London P&I Club vůči španělskému státu. Soudní dvůr proto dospěl k závěru, že soudu, jemuž byla věc předložena za účelem vydání rozsudku přebírajícího znění rozhodčího nálezu, přísluší ověřit, zda jsou dodržována základní ustanovení a cíle nařízení č. 44/2001, aby zabránil jejich obcházení. Takové obcházení představuje dokončení rozhodčího řízení v rozporu s relativním účinkem rozhodčí doložky obsažené v pojistné smlouvě a s pravidly týkajícími se překážky věci zahájené. Vzhledem k tomu, že k tomuto ověření před dotyčnými soudy Spojeného království však nedošlo, nemůže rozsudek přebírající znění rozhodčího nálezu ve sporu v původním řízení bránit uznání rozhodnutí vydaného v jiném členském státě.
Soudní dvůr byl ještě tázán, zda za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, může alternativně překážka uznání usnesení o výkonu provinciálního soudu v A Coruña ze dne 1. března 2019 ve Spojeném království vyplývat z čl. 34 bodu 1 nařízení č. 44/2001 (
7
). Soudní dvůr rozhodl, že toto ustanovení neumožňuje odmítnout uznání nebo výkon rozhodnutí vydaného v jiném členském státě z důvodu rozporu s veřejným pořádkem na základě toho, že toto rozhodnutí nerespektuje zásadu překážky věci pravomocně rozsouzené, která se pojí s rozsudkem přebírajícím znění rozhodčího nálezu. Unijní normotvůrce totiž upravil otázku překážky věci rozsouzené, která se pojí k dříve vydanému rozhodnutí, taxativně v čl. 34 bodech 3 a 4 tohoto nařízení.
(
1
) – Arbitration Act 1996 (zákon o rozhodčím řízení z roku 1996).
(
2
) – High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Commercial Court) [Vyšší soud (Anglie a Wales), Queen’s Bench Division (obchodní senát), Spojené království], (dále jen „High Court of Justice“).
(
3
) – Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42).
(
4
) – Podle čl. 34 bodu 3 nařízení č. 44/2001 se rozhodnutí neuzná, pokud je neslučitelné s rozhodnutím vydaným v řízení mezi týmiž stranami v členském státě, v němž se o uznání žádá.
(
5
) – Článek 1 odst. 2 písm. d) nařízení č. 44/2001.
(
6
) – V souladu s článkem 27 nařízení č. 44/2001.
(
7
) – Podle tohoto ustanovení se rozhodnutí neuzná, je-li uznání zjevně v rozporu s veřejným pořádkem členského státu, v němž se o uznání žádá.