62022CC0337
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
TAMARY ĆAPETA
přednesené dne 10. dubna 2025 (
1
)
Věc C‑337/22 P
Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
proti
Nowhere Co. Ltd
„Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Nařízení (ES) č. 207/2009 – Článek 8 odst. 4 – Starší práva – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Přihláška obrazové ochranné známky APE TEES – Vystoupení Spojeného království z Unie – Zánik staršího práva na konci přechodného období – Vyřízení námitek výhradně s ohledem na okamžik, kdy je rozhodnutí vydáno“
I. Úvod
1.
Projednávaná věc se týká kasačního opravného prostředku podaného proti rozsudku Tribunálu ze dne 16. března 2022, Nowhere v. EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139, dále jen „napadený rozsudek“). Tribunál v napadeném rozsudku zrušil rozhodnutí Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), který měl za to, že po skončení přechodného období po vystoupení Spojeného království z Evropské unie již starší práva této země nemohou být základem pro námitky proti zápisu ochranné známky Evropské unie, přestože bylo uvedené řízení zahájeno v době, kdy ještě uvedená země byla členským státem Evropské unie, a proto „pouze z tohoto důvodu“ (
2
) zamítl jako neopodstatněné námitky založené na starších právech Spojeného království.
2.
EUIPO s tímto konstatováním nesouhlasil a podal kasační opravný prostředek. V rámci jeho jediného důvodu EUIPO tvrdí, že Tribunál při formulaci tohoto závěru nesprávně vyložil čl. 8 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 (
3
). S tímto tvrzením nesouhlasím.
II. Skutečnosti předcházející sporu v projednávané věci
A.
Námitkové řízení před EUIPO
3.
Skutečnosti předcházející žalobě v projednávané věci jsou vylíčeny v bodech 1 až 15 napadeného rozsudku. Pro účely této analýzy je nutno připomenout následující.
4.
Dne 30. června 2015 podal Junguo Ye (dále jen „J. Ye“) přihlášku ochranné známky pro následující obrazové označení (dále jen „napadená ochranná známka“):
5.
Dne 8. března 2016 společnost Nowhere Co. Ltd (dále jen „Nowhere“), žalobkyně v prvním stupni, podala na základě článku 41 nařízení č. 207/2009 námitky proti zápisu uvedené ochranné známky, které byly založeny mimo jiné na následujících třech starších nezapsaných obrazových ochranných známkách užívaných v obchodním styku zejména ve Spojeném království:
6.
Námitkové oddělení námitky žalobkyně zamítlo v listopadu 2017 a druhý odvolací senát EUIPO zamítl odvolání žalobkyně v říjnu 2018.
7.
V návaznosti na žalobu na neplatnost podanou k Tribunálu proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu z října 2018 uvedený senát dne 17. července 2019 zrušil své rozhodnutí. Z uvedeného důvodu Tribunál konstatoval, že již není důvodné o žalobě rozhodnout (
4
).
8.
O půlnoci 31. prosince 2020 skončilo přechodné období stanovené v článku 126 Dohody o vystoupení (
5
).
9.
Rozhodnutím ze dne 10. února 2021 druhý odvolací senát odvolání společnosti Nowhere zamítl. V relevantní části sporného rozhodnutí se uvádí, že:
„24
Po vystoupení Spojeného království z Evropské unie a skončení platnosti Dohody o vystoupení ke dni 31. prosince 2020 již práva, která případně existují ve Spojeném království, nepředstavují právní základ podle čl. 8 odst. 2 nařízení o ochranné známce EU [z roku 2009] pro účely řízení na základě relativních důvodů, jako jsou uvedeny v čl. 8 odst. 1 písm. b), čl. 8 odst. 4[…] a čl. 8 odst. 5 nařízení.
25
Z toho vyplývá, že se již nelze dovolávat mezinárodního zápisu s vyznačením Spojeného království č. 996157 a mezinárodního zápisu s vyznačením Spojeného království č. 871962 na základě čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení o ochranné známce EU [z roku 2009].
26
Ten, kdo podal námitky, se nemůže dovolávat neoprávněného užívání označení na základě anglického práva ve smyslu čl. 8 odst. 4 nařízení o ochranné známce EU [z roku 2009].
27
Pokud jde o taková uplatněná starší práva, musí být námitky zamítnuty již pouze z tohoto důvodu.“
B.
Řízení před Tribunálem
10.
Dne 21. května 2021 podala společnost Nowhere k Tribunálu žalobu na základě článku 263 SFEU.
11.
Tribunál napadeným rozsudkem sporné rozhodnutí zrušil. Vyhověl prvnímu bodu návrhových žádání jediného žalobního důvodu znějícího na zrušení, vycházejícího z porušení čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, a zamítl druhý bod návrhových žádání znějící na změnu sporného rozhodnutí (
6
).
C.
Řízení před Soudním dvorem
12.
Usnesením ze dne 16. listopadu 2022 Soudní dvůr kasační opravný prostředek uznal přijatelným. Měl za to, že návrh EUIPO pro daný účel právně dostačujícím způsobem prokazuje, že kasační opravný prostředek nastoluje otázky významné pro jednotu, soulad a další vývoj unijního práva (
7
).
13.
Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 21. března 2023 byl povolen vstup Spolkové republiky Německo do řízení jako vedlejší účastnice na podporu návrhových žádání EUIPO.
14.
Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 27. dubna 2023 byl povolen vstup International Trademark Association (dále jen „INTA“) jako vedlejšího účastníka na podporu návrhových žádání EUIPO (
8
).
15.
Kasačním opravným prostředkem ze dne 23. května 2022 se EUIPO domáhá, aby Soudní dvůr zrušil napadený rozsudek, zamítl žalobu v prvním stupni a uložil společnosti Nowhere náhradu nákladů řízení.
16.
Ve své kasační odpovědi podané dne 21. ledna 2023 společnost Nowhere navrhuje, aby Soudní dvůr kasační opravný prostředek zamítl a uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
17.
Důkazním opatřením ze dne 2. července 2024 vyzval Soudní dvůr účastníky řízení, aby se vyjádřili k účinkům rozsudku ze dne 20. června 2024, EUIPO v. Indo European Foods (C‑801/21 P, EU:C:2024:528). Ve svých odpovědích společnost Nowhere a EUIPO v podstatě uvádějí, že se uvedený rozsudek netýká meritorní otázky dotčené v projednávané věci, ale zabývá se pouze otázkou právního zájmu na pokračování v řízení.
III. Analýza
A.
Jak rozumět napadenému rozsudku
18.
Napadený rozsudek je nutno vykládat ve světle časové osy projednávané věci.
19.
Připomínám, že přihláška napadené ochranné známky byla podána J. Yeem dne 30. června 2015. Krátce poté podala společnost Nowhere námitky na základě čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, tedy existence staršího práva, které by vedlo ke konfliktu s ochrannou známkou, jejíž zápis je požadován. Společnost Nowhere v námitkách tvrdila, že je majitelkou nezapsané ochranné známky užívané ve Spojeném království v obchodním styku, jejíž význam není pouze místní.
20.
Účinkem námitek proti zápisu je odložení zápisu ochranné známky do doby, než EUIPO o těchto námitkách rozhodne.
21.
Jakmile však EUIPO námitky s konečnou platností vyřídí (
9
), dojde k zápisu ochranné známky se zpětnou účinností ke dni podání přihlášky (
10
).
22.
Když EUIPO dne 10. února 2021 ve sporném rozhodnutí s konečnou platností námitky společnosti Nowhere zamítl, uplynulo již téměř sedm let ode dne podání přihlášky k zápisu (
11
).
23.
Ochranná známka dotčená v projednávané věci tak byla zapsána se zpětnou účinností k 30. červnu 2015, kdy byla původně podána přihláška k jejímu zápisu (
12
).
24.
Při vydávání svého rozhodnutí ze dne 10. února 2021 přihlížel EUIPO ke skutečnosti, že v období od 30. června 2015 do 31. prosince 2020 nemohlo k žádnému konfliktu dojít, neboť od konce přechodného období (tj. od půlnoci 31. prosince 2020) všechna starší práva Spojeného království přestala být právy chráněnými v Unii, na nichž by mohly být založeny námitky v rámci řízení o ochranné známce Evropské unie.
25.
Tribunál tuto logiku v napadeném rozsudku odmítl. Uvedený soud v podstatě uvedl následující odůvodnění.
26.
Zaprvé vysvětlil, že existence relativního důvodu pro zamítnutí zápisu „musí být posuzována k okamžiku podání přihlášky ochranné známky Evropské unie, proti níž jsou námitky podány“ (
13
).
27.
Zadruhé měl uvedený soud za to, že skutečnost, že zmíněná starší práva Spojeného království mohla ztratit po dni podání přihlášky ochranné známky Evropské unie status ochranné známky zapsané v členském státě, je v zásadě irelevantní. Důležité bylo, že přihláška přihlašované ochranné známky byla podána před uplynutím přechodného období, takže starší práva Spojeného království mohla opravňovat k podání námitek (
14
). Z uvedeného důvodu měl odvolací senát při svém posouzení tato starší práva zohlednit, a nikoli tak neučinit „pouze z důvodu, že v okamžiku přijetí sporného rozhodnutí již přechodné období uplynulo“ (
15
).
28.
Zatřetí měl Tribunál za to, že vzhledem k tomu, že zápis ochranné známky Evropské unie je platný ode dne podání přihlášky, a nikoli až od konečného zamítnutí případných námitek, by „mohl existovat [konflikt] v období ode dne podání přihlášky ochranné známky Evropské unie do uplynutí přechodného období“ (
16
). V projednávané věci by se jednalo o období od 30. června 2015 do 31. prosince 2020, tedy období, které ve výše uvedeném grafu označuji jako „období potenciálního konfliktu“.
29.
S ohledem na uvedené překrývání Tribunál vysvětlil, že „[j]e přitom obtížné pochopit, proč by měla být žalobkyni odepřena ochrana jejích nezapsaných starších […] ochranných známek užívaných v obchodním styku ve Spojeném království i během tohoto období, zejména pokud jde o možné užívání přihlášené ochranné známky, o níž má za to, že koliduje s prvně uvedenými ochrannými známkami. Proto je rovněž třeba uznat, že žalobkyně má oprávněný zájem na úspěchu svých námitek, pokud jde o toto období“ (
17
).
30.
Nevidím důvod, proč by se měl Tribunál v tomto odůvodnění dopustit nesprávného posouzení.
31.
Je možné, byť o této otázce EUIPO nerozhodoval, že v okamžiku, kdy byla přihláška ochranné známky Evropské unie podána, byla Nowhere majitelkou starších práv ve Spojeném království.
32.
Vzhledem k tomu, že taková práva jsou považována za předměty vlastnictví, a tvoří tak součást systému nenarušené hospodářské soutěže (
18
), znamená získání ochrany v rámci systému ochranných známek Evropské unie, že jsou jejímu majiteli přiznána určitá výlučná práva (
19
).
33.
Jedním z těchto práv je i monopolizace tohoto označení pro určité výrobky a služby (
20
).
34.
Prostřednictvím relativních důvodů pro zamítnutí zápisu přiznává článek 8 nařízení č. 207/2009 majiteli ochranné známky EU právo chránit tuto ochrannou známku proti přihlašovaným ochranným známkám v rámci námitkového řízení (
21
).
35.
V projednávané věci existovala s ohledem na potenciální existenci staršího práva též hrozba koexistence, a tudíž konfliktu, mezi existujícím právem (jehož majitelkou byla společnost Nowhere) a přihlašovanou ochrannou známkou (jejímž přihlašovatelem byl J. Ye), pokud by k zápisu mělo dojít k 30. červnu 2015.
36.
Jak konstatoval Tribunál, přičemž EUIPO toto konstatování nezpochybnil, tato možnost koexistence a konfliktu trvala až do konce přechodného období, tedy do 31. prosince 2020 (
22
).
37.
Důvodem totiž je, jak vysvětluje sám EUIPO, že teprve od uvedeného dne přestala starší práva Spojeného království společnosti Nowhere vyvolávat účinky v rámci Unie (
23
).
38.
Skutečnost, že v okamžiku, kdy EUIPO vyřídil námitky cestou sporného rozhodnutí, již starší práva společnosti Nowhere ve Spojeném království nemohla plnit svou základní funkci (
24
), a sice odlišovat výrobky uvedené společnosti od výrobků jiného původu, je ve vztahu k době před 31. prosincem 2020 irelevantní (
25
).
39.
Bez ohledu na zánik těchto starších práv ve Spojeném království v době před 31. prosincem 2020 stále platilo, že kdyby byla zapsána, mohl vzhledem k nevyřešené potenciální koexistenci dvou chráněných označení v Unii vzniknout
konflikt, který by trval značně dlouhou dobu.
40.
Uvedená otázka možnosti konfliktu není ani zdaleka jen teoretická. Jak jsem již totiž vysvětlila a jak správně podotkl Tribunál (
26
), k zápisu ochranné známky Evropské unie dochází ode dne podání přihlášky.
41.
V uvedeném okamžiku však ochranná známka společnosti Nowhere možná ještě stále existovala, a mohlo tedy dojít ke konfliktu mezi ní a napadenou ochrannou známkou.
42.
Přestože tedy čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 vyžaduje, aby bylo posouzení možnosti vzniku konfliktu prováděno v okamžiku, kdy EUIPO určí, zda jsou splněny všechny podmínky pro podání námitek (
27
), což bylo v projednávané věci dne 10. února 2021, neznamená to, že EUIPO může opomíjet skutečnost, že – před uvedeným dnem, ale mezi okamžikem podání přihlášky ochranné známky Evropské unie a dnem, kdy EUIPO vyřídí námitky proti zápisu – mohl existovat konflikt, který by byl bránil zápisu uvedené ochranné známky, kdyby byl EUIPO vydal své rozhodnutí v uvedeném okamžiku (
28
).
43.
Z výše uvedených důvodů Tribunál správně konstatoval, že EUIPO nemůže jednoduše zamítnout námitky, které případně po dobu více než pěti let splňovaly podmínky, pouze z toho důvodu, že v okamžiku koncipování konečného rozhodnutí EUIPO o uvedených námitkách již dotčená práva zanikla.
44.
Takový přístup by měl totiž za následek, že by chráněnému označení byla upřena ochrana během doby, kdy může plnit svou základní funkci, tedy odlišovat výrobky nebo služby majitele ochranné známky od výrobků nebo služeb jiného původu – byť uvedené označení tuto funkci později ztratilo.
45.
Naopak, pokud by byla taková argumentace dovedena do krajnosti, znamenalo by to, že konflikt dvou označení by mohl existovat po celou dobu mezi podáním přihlášky ochranné známky Evropské unie a konečným rozhodnutím EUIPO, a přesto by nebylo námitkám vyhověno, pokud by starší označení den před vydáním uvedeného rozhodnutí zaniklo. Podle mého názoru je obtížné sladit takovou logiku s právy na monopolizaci, která jsou přiznána nařízením č. 207/2009.
46.
To neznamená, že EUIPO nemohl tyto námitky automaticky zamítnout pro období po skončení přechodného období, tedy pro období od 1. ledna 2021.
47.
Jak jsem se snažila zdůraznit v grafu v úvodu tohoto oddílu, v tomto období nemohl vzniknout žádný konflikt z důvodu zásady teritoriality, i kdyby EUIPO zjistil, že mezi napadenou ochrannou známkou a ochrannou známkou společnosti Nowhere existoval konflikt v minulosti.
48.
Pokud tedy EUIPO nezkoumal období před 31. prosincem 2020, mohl o statusu námitek rozhodnout pouze pro období od 1. ledna 2021. Ochranná známka J. Yea tudíž mohla být zapsána od uvedeného dne, aniž by musel EUIPO přihlížet k době tomuto dni předcházející.
49.
S ohledem na články 51 a 52 nařízení 2017/1001 však podle všeho není možné „změnit“ okamžik, k němuž dojde k zápisu ochranné známky v případě, že EUIPO námitky zamítne.
50.
Z uvedených ustanovení tak patrně vyplývá, že EUIPO musí ve skutečnosti námitkám vyhovět a zápis přihlášené ochranné známky zamítnout, pokud konstatuje, že během období koexistence dvou chráněných označení vznikl konflikt. V projednávané věci by to znamenalo, že EUIPO měl zápis ochranné známky J. Yea zamítnout, pokud zjistil, že uvedená ochranná známka kolidovala v období od 30. června 2015 do 31. prosince 2020 se starším právem společnosti Nowhere.
51.
Jak Tribunál vysvětlil v bodě 43 napadeného rozsudku, v takovém případě „by další účastník řízení před odvolacím senátem mohl podat ihned po uplynutí přechodného období novou přihlášku k zápisu přihlašované ochranné známky, která by již v žádném případě nekolidovala se staršími nezapsanými ochrannými známkami, pokud byly užívány v obchodním styku ve Spojeném království“.
52.
Z toho vyplývá, že EUIPO mohl zamítnout námitky společnosti Nowhere a ochrannou známku J. Yea zapsat k 30. červnu 2015, tj. okamžiku, kdy J. Ye podal přihlášku ochranné známky Evropské unie, pouze v případě, že by byl tento úřad rozhodl, že před 31. prosincem 2020 neexistovala možnost vzniku konfliktu.
B.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
53.
Meritorní část kasačního opravného prostředku EUIPO je založena na jediném důvodu vycházejícím z porušení čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009.
54.
EUIPO konkrétně tvrdí, že Tribunál v bodech 25 až 31 a 33 až 46 napadeného rozsudku vyložil uvedené ustanovení tak, že ukládá EUIPO povinnost zohlednit existenci relativního důvodu pro zamítnutí zápisu pouze ke dni podání přihlášky ochranné známky Evropské unie. Uvedený soud tak údajně zaměnil okamžiky, jimiž se řídí použitelné hmotné právo, s okamžiky upravujícími existenci relativního důvodu pro zamítnutí zápisu. Kromě toho Tribunál tím, že požadoval, aby EUIPO zohlednil případné období koexistence v dotčených námitkách, nezohlednil důsledky vyplývající z vystoupení Spojeného království z Unie a z konce přechodného období, a to v rozporu se zásadou teritoriality.
55.
Společnost Nowhere s těmito argumenty v podstatě nesouhlasí.
56.
Mám za to, že se EUIPO dopouští zásadně nesprávného výkladu napadeného rozsudku.
57.
Zaprvé v žádném z bodů citovaných EUIPO nevykládá Tribunál čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 tak, že vyžaduje zohlednění toliko dne podání přihlášky. Rovněž tak v těchto bodech nespatřuji žádné „nové obecné pravidlo právní povahy“, jak tvrdí EUIPO, podle kterého by události, které nastaly po dni podání přihlášky, měly být považovány za irelevantní pro výsledek námitkového řízení.
58.
V bodech 28 a 29 napadeného rozsudku totiž Tribunál pouze upřesňuje, že jak použitelné hmotné právo upravující relativní důvod pro zamítnutí zápisu, tak existence kolidující ochranné známky musí být zásadně posuzovány ke dni podání přihlášky. Tribunál však tímto konstatováním pouze určuje právo použitelné na dotčené konkrétní skutkové okolnosti (
29
) a způsob určení přednosti mezi kolidujícími ochrannými známkami (
30
).
59.
Tribunál se tudíž nedopustil nesprávného posouzení ani v bodech 30 a 31 napadeného rozsudku, když vyvodil nezbytné důsledky vyplývající z těchto parametrů, aby dospěl k závěru, že je v zásadě irelevantní, že bylo sporné rozhodnutí přijato až po uplynutí přechodného období, pokud starší práva Spojeného království uplatněná v námitkách byla skutečně užívána v obchodním styku ve Spojeném království před tímto okamžikem.
60.
Na rozdíl od tvrzení EUIPO navíc platí, že v bodech 32 až 42 a 46 napadeného rozsudku není podán výklad čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, kterým by byla EUIPO uložena povinnost zohlednit výlučně okamžik podání námitek proti přihlášce ochranné známky Evropské unie. Tribunál v těchto bodech naopak pouze odmítl argumenty EUIPO, podle nichž by znění, kontext a účel čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 ve skutečnosti EUIPO umožňovaly ovlivnit výsledek jinak platných námitek tím, že by své konečné rozhodnutí o uvedených námitkách vyhotovil až v okamžiku, kdy již uplatňované starší právo nemohlo bránit zápisu přihlašované ochranné známky. Jak jsem vysvětlila v oddíle III části A tohoto stanoviska, vzhledem k důsledkům, k nimž by takový výklad zastávaný EUIPO vedl, byl výklad uvedeného čl. 8 odst. 4 provedený Tribunálem zcela odůvodněný.
61.
Zadruhé, pokud jde o údajné porušení zásady teritoriality, je nutno podotknout, že v bodech 25 až 27 napadeného rozsudku Tribunál pouze vysvětlil, že Dohoda o vystoupení neobsahuje žádné ustanovení, které by upravovalo výsledek řízení o námitkách, které byly podány před koncem přechodného období, ale rozhodnuto o nich bylo až po skončení tohoto období (
31
). Toto konstatování není samo o sobě v rozporu se zásadou teritoriality.
62.
Kromě toho Tribunál tím, že uznal, že námitky mohly být v určitém okamžiku před koncem přechodného období legitimně založeny na starších právech Spojeného království, totiž nevyložil čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 tak, že v rozporu se zásadou teritoriality může zahrnovat práva pocházející z území mimo Unii, což by byl ostatně výklad nesprávný.
63.
Naopak v bodech 31 a 42 napadeného rozsudku Tribunál pouze uvedl, že s ohledem na účel námitkového řízení nebyl EUIPO oprávněn – od samého počátku a bez meritorního posouzení – odmítnout tvrzení společnosti Nowhere, že její starší práva v období od 30. června 2015 do 31. prosince 2020 kolidovala s ochrannou známkou J. Yea, a bránila tak jejímu zápisu, a toto odmítnutí odůvodnit pouze okamžikem, kdy bylo sporné rozhodnutí přijato.
64.
Z výše uvedené tak vyplývá, že Soudnímu dvoru navrhuji, aby jediný důvod kasačního opravného prostředku EUIPO zamítl jako neopodstatněný.
IV. K nákladům řízení
65.
Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že navrhuji kasační opravný prostředek EUIPO zamítnout jako neopodstatněný, mám za to, že je důvodné rozhodnout, že EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Nowhere jak v řízení v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.
66.
Podle čl. 140 odst. 1 a 3 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 jednacího řádu, nesou německá vláda a INTA vlastní náklady řízení.
V. Závěry
67.
Ve světle výše uvedených úvah navrhuji, aby Soudní dvůr:
„1)
zamítl kasační opravný prostředek jako neopodstatněný;
2)
potvrdil rozsudek ze dne 16. března 2022, Nowhere v. EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139);
3)
rozhodl, že Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Nowhere Co. Ltd jak v řízení v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku, a
4)
rozhodl, že německá vláda a International Trademark Association ponesou vlastní náklady řízení.“
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – V tomto smyslu viz rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 10. února 2021, R 2474/2017-2 (dále jen „sporné rozhodnutí“), bod 27.
(
3
) – Nařízení ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1).
(
4
) – Viz usnesení ze dne 18. prosince 2019, Nowhere v. EUIPO – Junguo Ye (APE TEES) (T‑12/19, nezveřejněné, EU:T:2019:907, výrok).
(
5
) – Dohoda o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii (Úř. věst. 2019, C 384 I, s. 1) (dále jen „Dohoda o vystoupení“).
(
6
) – Napadený rozsudek, body 47 až 49.
(
7
) – Usnesení ze dne 16. listopadu 2022, EUIPO v. Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2022:908).
(
8
) – Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 27. dubna 2023, EUIPO v. Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2023:409).
(
9
) – Viz čl. 51 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. 2017, L 154, s. 1), který stanoví, že ochranná známka se zapíše po vyřízení námitek. Podotýkám, že s ohledem na okamžik vydání sporného rozhodnutí se procesní aspekty projednávané věci řídí nařízením 2017/1001; ex multis viz rozsudek ze dne 8. listopadu 2016, BSH v. EUIPO (C‑43/15 P, EU:C:2016:837, bod 2).
(
10
) – Článek 52 nařízení 2017/1001 stanoví, že „[d]oba platnosti zápisu ochranné známky EU je deset let ode dne podání přihlášky. Zápis může být […] obnoven, a to vždy na období deseti let“.
(
11
) – V tomto ohledu nemohu ponechat bez povšimnutí, že v bodě 27 sporného rozsudku Tribunál konkrétně zdůraznil, že správní spis EUIPO „neobsahuje žádný dokument z období téměř 18 měsíců, které uplynulo od doručení rozhodnutí o zrušení účastníkům řízení před odvolacím senátem dne 22. srpna 2019 do přijetí sporného rozhodnutí dne 10. února 2021“.
(
12
) – V tomto smyslu viz body 41 a 42 napadeného rozsudku.
(
13
) – Viz napadený rozsudek, bod 28.
(
14
) – V tomto smyslu viz napadený rozsudek, body 29 a 31.
(
15
) – Viz napadený rozsudek, bod 31.
(
16
) – Viz napadený rozsudek, bod 42.
(
17
) – Viz napadený rozsudek, bod 42.
(
18
) – Viz například rozsudek ze dne 17. října 1990, HAG GF (C‑10/89, EU:C:1990:359, bod 13) (v němž Soudní dvůr vysvětluje, že „právo k ochranné známce představuje […] podstatnou součást systému nenarušené soutěže, jehož zavedení a zachování je cílem Smlouvy. V takovém systému musí podniky být schopny získat si zákazníky kvalitou svých výrobků nebo služeb, což je možné pouze díky existenci rozlišovacích znaků, které umožňují jejich identifikaci. Aby ochranná známka mohla tuto úlohu plnit, musí nabízet záruku, že všechny výrobky, které označuje, byly vyrobeny pod kontrolou jediné společnosti, která nese odpovědnost za jejich kvalitu“).
(
19
) – Viz body 9 a 11 odůvodnění nařízení č. 207/2009.
(
20
) – Viz čl. 9 odst. 1 nařízení č. 207/2009 a v tomto smyslu, ex multis, rozsudky ze dne 6. května 2003, Libertel (C‑104/01, EU:C:2003:244, bod 49) (k pojmu „monopolizace“ poskytnutého práva), a ze dne 25. července 2018, Mitsubishi Shoji Kaisha a Mitsubishi Caterpillar Forklift Europe (C‑129/17, EU:C:2018:594, bod 33) (v němž Soudní dvůr vysvětluje, že zápis ochranné známky EU „opravňuj[e] majitele, aby všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, zakázal, aby v obchodním styku užívaly označení totožné s ochrannou známkou pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro něž je známka zapsána, anebo označení, u něhož z důvodu jeho totožnosti nebo podobnosti s ochrannou známkou a totožnosti či podobnosti výrobků nebo služeb označovaných ochrannou známkou a označením existuje nebezpečí záměny u veřejnosti, včetně nebezpečí asociace označení s ochrannou známkou“).
(
21
) – V tomto smyslu viz bod 8 odůvodnění nařízení č. 207/2009. Obdobně viz též rozsudek ze dne 22. října 2015, BGW (C‑20/14, EU:C:2015:714, bod 26 a citovaná judikatura) [v němž Soudní dvůr vysvětluje, pokud jde o čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 2008, L 299, s. 25), který je zrcadlovým odrazem relativních důvodů pro zamítnutí zápisu podle čl. 8 odst. 1 nařízení č. 207/2009, že uvedené ustanovení „má za cíl ochranu individuálních zájmů majitelů starších ochranných známek, které kolidují s přihlašovaným označením, a zaručuje funkci původu ochranné známky v případě nebezpečí záměny“).
(
22
) – V tomto ohledu, a tedy na rozdíl od názoru, který podle všeho zastává EUIPO, se Tribunál neodchýlil od své judikatury týkající se nutnosti koexistence dvou chráněných označení k tomu, aby byl splněn základní cíl čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009. V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 13. září 2006, MIP Metro v. OHIM – Tesco Stores (METRO) (T‑191/04, EU:T:2006:254, bod 32) [v němž Tribunál vysvětluje, že co se týče „použití ratione temporis [článku 8 a 41 nařízení č. 207/2009], musí tyto dvě ochranné známky koexistovat po určitou dobu. Funkce identifikace původu starší ochranné známky nemůže být ohrožena jinou ochrannou známkou, která je zapsána teprve po uplynutí doby platnosti starší ochranné známky. V případě, že obě ochranné známky po určitou dobu nekoexistují, nemůže k žádné kolizi dojít“).
(
23
) – Je tomu tak z důvodu zásady teritoriality, která omezuje účinky práv z ochranné známky na území, na kterém jsou chráněna. Viz bod 4 odůvodnění nařízení č. 207/2009 a rozsudek ze dne 29. března 2011, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, bod 114) (popisující zásadu teritoriality jako „základní zásadu práva duševního vlastnictví“). V tomto ohledu viz též stanoviska generální advokátky V. Trstenjak ve věci Budějovický Budvar (C‑482/09, EU:C:2011:46, bod 50) a generálního advokáta N. Jääskinena ve věci Génesis (C‑190/10, EU:C:2011:202, bod 29).
(
24
) – Soudní dvůr již dříve rozhodl, že „[n]eexistuje obecný zájem na poskytnutí veškeré ochrany stanovené [nařízením č. 207/2009] ochranné známce, která neplní svou základní funkci, tedy zaručit spotřebiteli nebo koncovému uživateli totožnost původu dotčeného výrobku či služby a umožnit jim tento výrobek či službu rozlišit bez možnosti záměny od výrobku či služby jiného původu“ (viz rozsudek ze dne 29. dubna 2004, Henkel v. OHIM, C‑456/01 P a C‑457/01 P, EU:C:2004:258, bod 48; v témže smyslu viz rovněž rozsudek ze dne 12. června 2019, Hansson, C‑705/17, EU:C:2019:481, bod 31 a citovaná judikatura).
(
25
) – Aniž bych chtěla předjímat rozhodnutí Soudního dvora ve věci C‑751/22 P, Shopify v. EUIPO, stejná logika platí podle mého názoru i v rámci řízení o prohlášení neplatnosti na základě čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009.
(
26
) – Napadený rozsudek, bod 41.
(
27
) – Viz rozsudek ze dne 29. března 2011, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, bod 94) (v němž Soudní dvůr vysvětluje, že „[k] tomu, aby osoba podávající námitky mohla na základě čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94 zabránit zápisu ochranné známky Společenství, je třeba a stačí, aby ke dni, k němuž [EUIPO] ověřuje, že všechny podmínky námitek jsou splněny, mohla být uplatněna existence staršího práva, které nebylo prohlášeno za neplatné konečným soudním rozhodnutím“).
(
28
) – Jinak by totiž hrozilo, že by byl EUIPO poskytnut „bianco šek“ k tomu, aby ignoroval veškerý vývoj, k němuž dojde po podání námitek proti přihlášce ochranné známky EU, navzdory požadavkům vyplývajícím z pravidla 19 odst. 1 a 2 nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1995, L 303, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 189), a čl. 7 odst. 2 písm. d) nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2018/625 ze dne 5. března 2018, kterým se doplňuje nařízení 2017/1001 a zrušuje nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2017/1430 (Úř. věst. 2018, L 104, s. 1).
(
29
) – Ex multis viz rozsudky ze dne 8. května 2014, Bimbo v. OHIM (C‑591/12 P, EU:C:2014:305, bod 12), a ze dne 18. června 2020, Primart v. EUIPO (C‑702/18 P, EU:C:2020:489, bod 2), citované Tribunálem v bodě 18 napadeného rozsudku (v němž Tribunál konstatoval, že datum podání je rozhodné pro stanovení použitelného hmotného práva a použitelných procesních pravidel).
(
30
) – V tomto ohledu viz rozsudky ze dne 29. března 2011, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, body 166 a 167), ze dne 22. března 2012, Génesis (C‑190/10, EU:C:2012:157, bod 50), a ze dne 21. února 2013, Fédération Cynologique Internationale (C‑561/11, EU:C:2013:91, bod 40) (ve všech uvedených rozsudcích Soudní dvůr konstatoval, že okamžikem vzniku práva přednosti je den podání přihlášky ochranné známky Evropské unie nebo den práva přednosti uplatněného pro příslušnou ochrannou známku).
(
31
) – Pro úplnost lze zdůraznit, že čl. 54 odst. 1 Dohody o vystoupení, který podle jejího článku 185 upravuje úlohu ochranných známek EU od konce přechodného období, stanoví, že od uvedeného okamžiku se vlastník ochranné známky EU automaticky stává držitelem srovnatelného zapsaného a vymahatelného práva ve Spojeném království. Žádná podobná ustanovení však neexistují, pokud jde o starší práva Spojeného království v Evropské unii.