62024CJ0554
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
22. ledna 2026 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Články 259, 260 a 279 SFEU – Splnění povinností vyplývajících pro členský stát z usnesení místopředsedkyně Soudního dvora o nařízení předběžných opatření – Povinnost platit denní penále až do splnění povinností vyplývajících z usnesení – Nepřijetí opatření nezbytných k vyhovění usnesení a nezaplacení penále – Vyškrtnutí věci samé – Inkaso pohledávek vyplývajících z nezaplacení penále započtením – Žaloba na neplatnost“
Ve věci C‑554/24 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 14. srpna 2024,
Polská republika, zástupci: B. Majczyna, jako zmocněnec,
účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
přičemž další účastnicí řízení je:
Evropská komise, zástupci: J. Estrada de Solà, K. Herrmann a O. Verheecke, jako zmocněnci,
žalovaná v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (první senát),
ve složení: F. Biltgen (zpravodaj), předseda senátu, I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni a M. Bošnjak, soudci,
generální advokátka: J. Kokott,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 10. července 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Kasačním opravným prostředkem se Polská republika domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 29. května 2024, Polsko v. Komise (T‑200/22 a T‑314/22, dále jen „napadený rozsudek“, EU:T:2024:329), kterým Tribunál zamítl její žaloby proti rozhodnutím Evropské komise ze dne 7. a 8. února 2022, 16. a 31. března 2022, jakož i ze dne 16. května 2022 (dále společně jen „sporná rozhodnutí“), jimiž Komise inkasovala započtením částky dlužné Polskou republikou z titulu denního penále uloženého místopředsedkyní Soudního dvora v usnesení ze dne 20. září 2021, Česká republika v. Polsko (C‑121/21 R, dále jen „usnesení ze dne 20. září 2021“, EU:C:2021:752), a dále zrušení sporných rozhodnutí.
Právní rámec
Smlouva o FEU
2
Článek 259 SFEU stanoví:
„Má-li členský stát za to, že jiný členský stát nesplnil povinnost, která pro něj vyplývá ze Smluv, může věc předložit Soudnímu dvoru Evropské unie.
Dříve než členský stát podá proti jinému členskému státu žalobu pro údajné nesplnění povinnosti, která pro něj vyplývá ze Smluv, předloží věc Komisi.
Komise vydá odůvodněné stanovisko poté, co umožní zúčastněným státům, aby si navzájem předložily písemná i ústní vyjádření.
Nevydá-li Komise takové stanovisko ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí věc byla předložena, může být věc předložena Soudnímu dvoru Evropské unie i bez stanoviska Komise.“
3
Článek 260 SFEU stanoví:
„1.   Shledá-li Soudní dvůr Evropské unie, že členský stát nesplnil povinnost, která pro něj vyplývá ze Smluv, je tento stát povinen přijmout opatření, která vyplývají z rozsudku Soudního dvora Evropské unie.
2.   Má-li Komise za to, že dotyčný členský stát nepřijal opatření, která vyplývají z rozsudku Soudního dvora Evropské unie, může předložit věc Soudnímu dvoru Evropské unie poté, co poskytla tomuto státu příležitost se vyjádřit. Navrhne paušální částku nebo penále, jež je dotyčný členský stát povinen zaplatit, ve výši, kterou považuje za přiměřenou okolnostem.
Shledá-li Soudní dvůr Evropské unie, že dotyčný členský stát nevyhověl jeho rozsudku, může mu uložit zaplacení paušální částky nebo penále.
Článek 259 není tímto postupem dotčen.
[…]“
4
Článek 279 SFEU stanoví:
„Soudní dvůr Evropské unie může ve věcech, které mu byly předloženy, nařídit nezbytná předběžná opatření.“
Statut Soudního dvora Evropské unie
5
Článek 36 statutu Soudního dvora Evropské unie stanoví:
„Rozsudky musí být odůvodněny. […]“
6
Článek 39 čtvrtý pododstavec statutu Soudního dvora Evropské unie stanoví:
„Rozhodnutí vydané předsedou nebo jeho zástupcem má pouze předběžnou povahu a nepředjímá rozhodnutí Soudního dvora ve věci samé.“
Jednací řád Soudního dvora
7
Článek 147 jednacího řádu Soudního dvora, nadepsaný „Dohoda o smírném řešení“, v odstavci 1 stanoví:
„Dohodnou-li se účastníci řízení ještě před rozhodnutím Soudního dvora na řešení svého sporu a oznámí-li Soudnímu dvoru, že upouštějí od všech svých nároků, nařídí předseda vyškrtnutí věci z rejstříku a rozhodne o nákladech řízení v souladu s ustanoveními článku 141, přičemž přihlédne k případným návrhům účastníků řízení, které k tomu směřují.“
8
Článek 160 tohoto jednacího řádu, nadepsaný „Návrh na odklad provádění či nuceného výkonu nebo na předběžná opatření“, stanoví:
„1.   Návrh na odklad provádění aktu orgánu podle článku 278 SFEU a článku 157 SESAE je přípustný pouze tehdy, napadl-li navrhovatel tento akt u Soudního dvora žalobou.
2.   Návrh na kterékoli z ostatních předběžných opatření podle článku 279 SFEU je přípustný pouze tehdy, je-li podán účastníkem řízení ve věci, kterou Soudní dvůr projednává, a souvisí-li s touto věcí.
3.   Návrhy uvedené v předcházejících odstavcích musí označit předmět sporu, okolnosti, které dokládají naléhavost, jakož i skutkové i právní důvody, které prima facie odůvodňují nařízení navrhovaných předběžných opatření.
[…]“
9
Článek 162 uvedeného jednacího řádu stanoví:
„1.   O návrhu se rozhoduje usnesením s odůvodněním, které nelze napadnout opravným prostředkem. Usnesení se neprodleně doručí účastníkům řízení.
2.   Výkon usnesení může být podmíněn tím, že navrhovatel složí jistotu, přičemž výše a podmínky složení jistoty se určí s přihlédnutím k okolnostem.
3.   V usnesení může být určen den, jímž předběžné opatření pozbývá účinků. Není-li takový den určen, pozbývá předběžné opatření účinků vyhlášením rozsudku, jímž se končí řízení.
4.   Usnesení má pouze předběžnou povahu a nikterak nepředjímá rozhodnutí Soudního dvora v hlavním řízení.“
10
Článek 163 jednacího řádu stanoví:
„Usnesení může být na návrh účastníka řízení v důsledku změny okolností kdykoli změněno nebo zrušeno.“
Skutečnosti předcházející sporu
11
Dne 26. února 2021 podala Česká republika na základě článku 259 SFEU žalobu na určení, že Polská republika tím, že rozšířila a prodloužila těžbu hnědého uhlí v povrchovém dole Turów (Polsko), který se nachází v blízkosti hranic České republiky a Spolkové republiky Německo, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z unijního práva (věc C‑121/21).
12
Souběžně podala Česká republika na základě článku 279 SFEU návrh na předběžné opatření, kterým se domáhala, aby bylo Polské republice nařízeno bezodkladně pozastavit těžbu hnědého uhlí v dole Turów do vydání rozsudku Soudního dvora ve věci samé.
13
Usnesením ze dne 21. května 2021, Česká republika v. Polsko (C‑121/21 R, dále jen „usnesení ze dne 21. května 2021“, EU:C:2021:420), místopředsedkyně Soudního dvora tomuto návrhu na předběžné opatření vyhověla a nařídila Polské republice, aby bezodkladně pozastavila těžbu v uvedeném dole až do vyhlášení rozsudku, kterým bude skončeno řízení ve věci C‑121/21.
14
Vzhledem k tomu, že Česká republika měla za to, že Polská republika usnesení ze dne 21. května 2021 nevyhověla, podala dne 7. června 2021 na základě článku 279 SFEU nový návrh na předběžné opatření směřující k tomu, aby bylo tomuto členskému státu uloženo platit do rozpočtu Unie denní penále ve výši 5 milionů eur do doby, kdy uvedený členský stát splní povinnosti vyplývající z tohoto usnesení.
15
Dne 29. června 2021 podala Polská republika na základě článku 163 jednacího řádu návrh na zrušení usnesení ze dne 21. května 2021.
16
Usnesením ze dne 20. září 2021 místopředsedkyně Soudního dvora zamítla návrh Polské republiky na zrušení usnesení ze dne 21. května 2021 a uložila tomuto členskému státu, aby Komisi zaplatil denní penále ve výši 500000 eur, a to ode dne oznámení usnesení ze dne 20. září 2021 do doby, kdy uvedený členský stát splní povinnosti vyplývající z usnesení ze dne 21. května 2021.
17
Dne 19. října 2021 požádala Komise polské orgány, aby předložily důkazy o pozastavení těžby hnědého uhlí v dole Turów. Vzhledem k tomu, že Polská republika takové důkazy nepředložila, zaslala Komise v období od 5. listopadu 2021 do 8. března 2022 tomuto členskému státu žádosti o platbu částek splatných z titulu denního penále, vždy po uplynutí období třiceti kalendářních dnů.
18
Dne 3. února 2022 uzavřely Česká republika a Polská republika dohodu o ukončení sporu, který vedl k věci C‑121/21 (dále jen „dohoda o smírném řešení“).
19
Dne 4. února 2022 oznámily oba členské státy Soudnímu dvoru, že v návaznosti na dohodu o smírném řešení upouštějí od všech svých nároků ve věci C‑121/21, a polské orgány požádaly Komisi, aby ukončila vymáhání penále uloženého usnesením ze dne 20. září 2021.
20
Usnesením ze dne 4. února 2022, Česká republika v. Polsko (Důl Turów) (C‑121/21, dále jen „usnesení ze dne 4. února 2022“, EU:C:2022:82), byla věc C‑121/21 vyškrtnuta z rejstříku Soudního dvora.
21
Téhož dne podala Polská republika na základě článku 163 jednacího řádu návrh na zrušení usnesení ze dne 20. září 2021.
22
Dne 11. února 2022 polské orgány znovu požádaly Komisi, aby ukončila vymáhání penále uloženého Soudním dvorem v tomto usnesení.
23
V odpovědi na dopisy ze dne 4. a 11. února 2022 Komise dne 22. února 2022 sdělila, že dokud nebude usnesení ze dne 20. září 2021„zrušeno“, má v úmyslu pokračovat ve vymáhání částek dlužných ke dni 3. února 2022.
24
Usnesením ze dne 19. května 2022, Česká republika v. Polsko (Důl Turów) (C‑121/21 R-RAP, dále jen „usnesení ze dne 19. května 2022“, EU:C:2022:408), místopředseda Soudního dvora návrh Polské republiky na zrušení usnesení ze dne 20. září 2021 zamítl. Bod 26 tohoto usnesení zní: „[v] dané věci tedy ode dne 4. února 2022, kdy bylo vydáno usnesení předsedy Soudního dvora, Česká republika v. Polsko (Důl Turów) (C‑121/21 […] EU:C:2022:82), o vyškrtnutí věci C‑121/21 z rejstříku Soudního dvora, již není Polská republika povinna bezodkladně pozastavit těžbu hnědého uhlí v dole Turów. Stejně tak musí být uložení povinnosti tomuto členskému státu zaplatit Komisi penále ve výši 500000 eur denně až do pozastavení této těžby považováno za neplatné od tohoto data“.
25
Poté, co Komise vyzvala Polskou republiku k platbě částek dlužných ke dni 3. února 2022, navýšených o úroky z prodlení, a oznámila, že v případě nezaplacení přistoupí k inkasu uvedených částek započtením podle čl. 101 odst. 1 a článku 102 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046 ze dne 18. července 2018, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie a mění nařízení (EU) č. 1296/2013, (EU) č. 1301/2013, (EU) č. 1303/2013, (EU) č. 1304/2013, (EU) č. 1309/2013, (EU) č. 1316/2013, (EU) č. 223/2014 a (EU) č. 283/2014 a rozhodnutí č. 541/2014/EU a zrušuje nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 (Úř. věst. 2018, L 193, s. 1, dále jen „finanční nařízení“), rozhodla o započtení částek dlužných z titulu penále uloženého Soudním dvorem v usnesení ze dne 20. září 2021. Rozhodnutími ze dne 7. a 8. února 2022, jakož i ze dne 16. a 31. března 2022 započetla částky dlužné za období od 20. září 2021 do 17. ledna 2022 a rozhodnutím ze dne 16. května 2022 započetla částky dlužné za období od 18. ledna 2022 do 3. února 2022 včetně. Částka takto inkasovaná započtením činí přibližně 68500000 eur.
Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
26
Návrhy došlými kanceláři Tribunálu dne 19. dubna a 25. května 2022 podala Polská republika dvě žaloby na základě článku 263 SFEU, jimiž se domáhá zrušení jednak rozhodnutí ze dne 7. a 8. února 2022 a ze dne 16. a 31. března 2022 a jednak rozhodnutí ze dne 16. května 2022.
27
Na podporu žalob na neplatnost vznesla Polská republika dva totožné žalobní důvody, z nichž první vychází z porušení čl. 101 odst. 1 a článku 102 finančního nařízení ve spojení s článkem 98 tohoto nařízení a druhý z porušení článku 296 SFEU, jakož i čl. 41 odst. 2 písm. c) a článku 47 Listiny základních práv Evropské unie.
28
V napadeném rozsudku Tribunál tyto dva žalobní důvody zamítl jako neopodstatněné, a tudíž zamítl žaloby v plném rozsahu.
29
Pokud jde konkrétně o důsledky vyškrtnutí věci C‑121/21 na denní penále uložené Polské republice, Tribunál v bodě 40 napadeného rozsudku v podstatě uvedl, že usnesení ze dne 4. února 2022 vůbec nezmiňuje předběžná opatření stanovená usnesením ze dne 21. května 2021, ani toto penále uložené na základě článku 279 SFEU, že návrh Polské republiky na zrušení usnesení ze dne 20. září 2021 byl zamítnut usnesením ze dne 19. května 2022 a že z bodu 26 posledně uvedeného usnesení výslovně vyplývá, že uložení povinnosti Polské republice zaplatit Komisi penále ve výši 500000 eur denně až do pozastavení těžby hnědého uhlí v dole Turów musí být považováno za neplatné ode dne 4. února 2022, takže toto penále přestalo k tomuto dni vyvolávat účinky.
30
V bodě 41 napadeného rozsudku Tribunál konstatoval, že uvedené penále ve skutečnosti běželo od data doručení usnesení ze dne 20. září 2021 do data vyškrtnutí věci C‑121/21 z rejstříku Soudního dvora, a v bodě 42 tohoto rozsudku v podstatě rozhodl, že i když vyškrtnutí této věci mělo zajisté vliv na dobu trvání penále, nemělo za následek zánik povinnosti Polské republiky zaplatit částku dlužnou z titulu téhož penále, přičemž jakýkoli jiný závěr by zpochybnil účel denního penále, jímž je zajistit účinné uplatňování unijního práva, jež je neoddělitelně spjato s hodnotou právního státu, která je zakotvena v článku 2 SEU.
31
Tribunál měl za to, že argumenty Polské republiky nemohou tento závěr zpochybnit.
32
V první řadě v bodě 44 napadeného rozsudku připomněl, že proti usnesení ze dne 20. září 2021 nelze podat opravný prostředek, a nelze jej tedy se zpětnou účinností zrušit.
33
Ve druhé řadě měl Tribunál v reakci na argument Polské republiky, podle kterého většina vnitrostátních právních řádů stanoví, že nařízená předběžná opatření přestávají se zpětnou účinností vyvolávat účinky, stane-li se hlavní řízení bezpředmětným, za to, že odkaz na vnitrostátní procesní pravidla je irelevantní, jelikož v projednávané věci musí být legalita sporných rozhodnutí posouzena pouze z hlediska pravidel unijního práva. V tomto ohledu Tribunál v bodě 45 tohoto rozsudku upřesnil, že tento členský stát připustil, že procesní pravidla členských států nejsou pro unijní soudy závazná, a v bodě 46 uvedeného rozsudku uvedl, že i za předpokladu, že v některých vnitrostátních právních řádech přestanou předběžná opatření nařízená před vydáním konečného rozhodnutí se zpětnou účinností vyvolávat účinky, stane-li se hlavní řízení bezpředmětným, toto konstatování nestačí k prokázání, že tato procesní pravidla jsou součástí ústavních tradic společných členským státům a mohla by být z tohoto důvodu součástí unijního právního řádu jakožto pramen práva.
34
Ve třetí řadě Tribunál v bodě 47 napadeného rozsudku odmítl argumentaci, podle které pokračování ve vymáhání denního penále navzdory vyškrtnutí věci C‑121/21 jde nad rámec jediného cíle tohoto penále, a sice zajistit účinnost rozsudku ve věci samé. V tomto ohledu konstatoval, že v projednávané věci je cílem denního penále uloženého na základě článku 279 SFEU nejen zajistit účinnost tohoto rozsudku ve věci samé, nýbrž rovněž zajistit dodržení předběžných opatření nařízených usnesením ze dne 21. května 2021 a odradit Polskou republiku od toho, aby oddalovala uvedení svého jednání do souladu s tímto usnesením. V bodě 48 napadeného rozsudku Tribunál v podstatě dodal, že argumentace Polské republiky nemůže být přijata, jelikož by zbavila mechanismus penále uloženého na základě článku 279 SFEU veškeré podstaty, neboť by vedla k akceptování toho, že povinná strana záměrně neplní povinnost vyhovět předběžným opatřením nařízeným v řízení o předběžném opatření až do ukončení řízení ve věci samé, což by ohrozilo účinnost unijního práva.
35
Tribunál nepřijal ani dva další argumenty, které Polská republika v souvislosti s důsledky vyškrtnutí věci C‑121/21 předložila, a v bodě 51 napadeného rozsudku rozhodl, že Komise nijak neporušila články 101 a 102 finančního nařízení ve spojení s článkem 98 tohoto nařízení.
Návrhová žádání účastnic řízení o kasačním opravném prostředku
36
Kasačním opravným prostředkem Polská republika navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil v celém rozsahu napadený rozsudek;
–
zrušil sporná rozhodnutí;
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.
37
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zamítl kasační opravný prostředek jako zjevně neopodstatněný a
–
uložil Polské republice náhradu nákladů řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
38
Na podporu kasačního opravného prostředku uplatňuje Polská republika dva důvody, z nichž první vychází z porušení článku 279 SFEU a druhý z porušení článku 36 statutu Soudního dvora Evropské unie.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z porušení článku 279 SFEU
39
První důvod kasačního opravného prostředku uplatněný Polskou republikou se dělí na čtyři části. Vzhledem k tomu, že se argumenty předložené na podporu první až třetí části překrývají, je třeba tyto části zkoumat společně.
K první až třetí části prvního důvodu kasačního opravného prostředku
– Argumentace účastnic řízení
40
V první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku Polská republika Tribunálu vytýká, že nesprávně vyložil zásadu akcesorické a prozatímní povahy řízení o předběžných opatřeních ve vztahu k řízení ve věci samé a upřednostnil zásadu účinnosti unijního práva před zásadou ochrany zájmů účastníka řízení, který nařízení předběžných opatření navrhl. Přístup přijatý v bodech 42 a 47 napadeného rozsudku totiž vede k tomu, že předběžným opatřením spočívajícím v uložení povinnosti zaplatit denní penále je přiznána autonomní povaha v rozsahu, v němž tato opatření slouží jiným zájmům, než pro které jsou ukládána „běžná“ předběžná opatření. Článek 279 SFEU přitom neumožňuje přijmout předběžná opatření mající autonomní povahu tohoto typu. Vzhledem ke své povaze nemůže mít předběžné opatření spočívající v uložení denního penále jiný cíl než ten, který vyplývá z článku 279 SFEU, a sice zajistit účinnost budoucího rozsudku ve věci samé. Předběžné opatření spočívající v uložení takového penále rovněž sleduje cíl ochrany zájmů účastníka řízení, který toto předběžné opatření navrhl.
41
Je pravda, že v bodě 47 napadeného rozsudku Tribunál rozhodl, že cíl penále zajistit dodržování předběžných opatření musí být postaven na roveň cíli, kterým je zajistit účinnost rozsudku ve věci samé. Závěr, ke kterému Tribunál dospěl na základě svých úvah, má však odlišný účinek, jelikož Tribunál upřednostnil první z těchto cílů před druhým. Polská republika má za to, že stane-li se usnesení o předběžných opatřeních uložených v „hlavním“ řízení bezpředmětným z důvodu vyškrtnutí věci, s níž je řízení o předběžných opatřeních spojeno, stane se bezpředmětným i „doplňující“ předběžné opatření, v projednávané věci uložení denního penále. Odpadnutí důvodu, pro který byla předběžná opatření nařízena, tedy zbavuje jakékoli opodstatněnosti jejich další provádění.
42
Zásada účinnosti unijního práva, která se s ohledem na napadený rozsudek týká usnesení ze dne 20. září 2021, tj. sekundárního prvku ve vztahu k usnesení ze dne 21. května 2021, kterým byla uložena hlavní předběžná opatření spočívající v okamžitém pozastavení těžby hnědého uhlí v dole Turów, nemůže převážit nad obecnou zásadou, na níž jsou založena opatření přijatá na základě článku 279 SFEU, a sice zásadou jejich dočasné a akcesorické povahy ve vztahu k rozhodnutí ve věci samé. V bodě 42 napadeného rozsudku Tribunál nezohlednil prvořadou funkci předběžných opatření, která vychází ze zásady akcesorické a prozatímní povahy řízení o předběžných opatřeních ve vztahu k řízení ve věci samé.
43
V druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku Polská republika Tribunálu vytýká, že porušil zásadu prozatímní a akcesorické povahy opatření ukládaných na základě článku 279 SFEU tím, že použil výklad, který brání v navrácení majetkových práv účastníkovi řízení po skončení řízení ve věci samé.
44
V tomto ohledu Polská republika tvrdí, že z ustálené judikatury vyplývá, že finanční újma nemůže být s výjimkou mimořádných okolností považována za nenapravitelnou nebo jen stěží napravitelnou, neboť obvykle může být později předmětem finančního vyrovnání. Je věcí soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních, aby určil, zda lze po skončení řízení ve věci samé navrátit účastníku řízení jeho majetková práva, a v souladu s čl. 162 odst. 2 jednacího řádu podmínit výkon usnesení o nařízení předběžných opatření složením jistoty navrhovatelem. Tato možnost slouží k zajištění toho, aby v případě úspěchu žalovaného v řízení ve věci samé mohla být jeho majetková práva navrácena. Přístup Tribunálu v napadeném rozsudku přitom vede k tomu, že je uložené denní penále nezvratné.
45
Polská republika dále tvrdí, že úvaha uvedená v bodě 42 napadeného rozsudku, podle níž vyškrtnutí věci v řízení ve věci samé nemá za následek, že předběžná opatření spočívající v povinnosti zaplatit penále, zaniknou s účinkem ex tunc, nemá žádnou oporu v článku 279 SFEU. Pokračování ve vymáhání této povinnosti neutralizuje účinky skončení řízení po vyškrtnutí věci samé z rejstříku Soudního dvora. Výklad použitý Tribunálem v napadeném rozsudku přitom neumožňuje napravit účinky předběžných opatření, jejichž negativní účinky pro povinnou stranu přetrvávají bez ohledu na výsledek věci samé. Takový výklad má za následek, že pohledávky vzniklé z povinnosti zaplatit denní penále dotčené v projednávané věci nemohou být vráceny, a zejména nemohou být předmětem žádného nároku na náhradu škody.
46
Ve třetí části prvního důvodu kasačního opravného prostředku, která směřuje proti bodům 47 a 48 napadeného rozsudku, má Polská republika za to, že Tribunál použil výklad článku 279 SFEU, který mění předběžné opatření spočívající v povinnosti zaplatit denní penále na samostatné opatření mající povahu sankce. Článek 279 SFEU přitom nepřiznává soudci příslušnému pro rozhodování o předběžných opatřeních pravomoc ukládat sankce. Jelikož vymáhání povinnosti vyplývající z usnesení o předběžném opatření, které se stalo bezpředmětným, již zjevně nemůže sledovat preventivní cíl, plní zjevně represivní účel spočívající v sankcionování povinné strany za to, že se této povinnosti zprostila.
47
Ostatně cíl spočívající v zajištění účinného uplatňování unijního práva, jež je neoddělitelně spjato se zásadou právního státu zakotvenou v článku 2 SEU, uvedený v bodech 32 a 42 napadeného rozsudku, nemůže odůvodnit výklad článku 279 SFEU, k němuž dospěl Tribunál, jelikož tento cíl lze účinně sledovat v rámci řízení o nesplnění povinnosti zahájeného na základě článku 258 SFEU a provádět prostřednictvím sankcí stanovených v čl. 260 odst. 2 SFEU.
48
Komise má za to, že tyto tři části prvního důvodu kasačního opravného prostředku jsou neopodstatněné, a musí být tedy zamítnuty.
– Závěry Soudního dvora
49
Je třeba připomenout, že účelem vymáhání povinnosti členského státu splnit předběžná opatření přijatá soudcem příslušným pro rozhodování o předběžných opatřeních formou uložení penále pro případ nesplnění povinností z nich vyplývajících je zajistit účinné uplatňování unijního práva, jež je neoddělitelně spjato s hodnotou právního státu, která je zakotvena v článku 2 SEU a na které je Unie založena (usnesení ze dne 20. listopadu 2017, Komise v. Polsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 102).
50
Rozsah řízení o předběžných opatřeních podle článku 279 SFEU je sice v důsledku své akcesorické povahy k řízení ve věci samé a prozatímní povahy opatření, která lze v jeho rámci přijmout, omezený, avšak zároveň se vyznačuje řadou pravomocí přiznaných soudci příslušnému pro rozhodování o předběžných opatřeních proto, aby mohl zaručit plnou účinnost rozhodnutí, jímž se skončí řízení (usnesení ze dne 20. listopadu 2017, Komise v. Polsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 103).
51
Soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních, který má za to, že okolnosti dané věci vyžadují k zajištění účinnosti navrhovaných předběžných opatření přijetí dodatečných opatření, má mimo jiné pravomoc stanovit na základě článku 279 SFEU, že členskému státu se pro případ, že by nesplnil povinnosti vyplývající z nařízených předběžných opatření, uloží penále (usnesení ze dne 20. listopadu 2017, Komise v. Polsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 104).
52
Vidina uložení penále v podobných případech totiž přispívá k odrazení daného členského státu od nesplnění povinností vyplývajících z nařízených předběžných opatření a tak zvyšuje jejich účinnost, potažmo zajišťuje plnou účinnost rozhodnutí, jímž se skončí řízení, takže bezezbytku spadá do cíle článku 279 SFEU (usnesení ze dne 20. listopadu 2017, Komise v. Polsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 105).
53
Z judikatury uvedené v bodech 49 až 52 tohoto rozsudku vyplývá, že uložení denního penále soudcem příslušným pro rozhodování o předběžných opatřeních pro případ, že členský stát nesplní hlavní předběžné opatření, které vůči němu bylo nařízeno, musí být považováno za doplňující předběžné opatření určené k zajištění plné účinnosti jak usnesení, kterým bylo uloženo hlavní předběžné opatření, tak konečného rozhodnutí, které má být vydáno, a tím účinného uplatňování unijního práva.
54
Pokud jde o argument Polské republiky, podle kterého je třeba v oblasti předběžných opatření přiznat zásadě účinnosti unijního práva stejnou váhu jako zásadě ochrany zájmů účastníka řízení, který předběžná opatření navrhl, je třeba uvést, že je pravda, že v souladu s čl. 160 odst. 3 jednacího řádu přísluší navrhovateli, aby navrhl předběžná opatření, která považuje za nezbytná, a prokázal, že jsou splněny podmínky pro jejich nařízení. Nic to však nemění na tom, že v takové věci, jako je věc, která je základem projednávaného sporu, není denní penále placeno účastníku řízení, který jeho uložení požadoval, s cílem nahradit tomuto účastníku řízení škodu za to, že protistrana nedodržela hlavní předběžná opatření uložená soudcem příslušným pro rozhodování o předběžných opatřeních na základě článku 279 SFEU. Toto penále se platí do rozpočtu Unie, což prokazuje, že jeho cílem je zajistit účinné uplatňování unijního práva v obecném zájmu.
55
Soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních se mimo jiné poté, co je mu doručen daný návrh, musí ujistit, že opatření, která hodlá nařídit, jsou pro dosažení jejich účelu dostatečně účinná, a v rámci širokého prostoru pro uvážení, který mu přiznává článek 279 SFEU, přijmout, a to i bez návrhu, jakékoli doplňující opatření s cílem zaručit účinnost jím nařizovaných předběžných opatření (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 20. listopadu 2017, Komise v. Polsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, body 98 a 99). Jakmile tedy soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních přijme rozhodnutí, kterým se ukládá předběžné opatření, ať hlavní či akcesorické povahy, účastník řízení, který toto předběžné opatření navrhl, již nemůže návrh měnit směrem do minulosti, nýbrž pouze do budoucna.
56
Výklad, podle kterého mohou účastníci sporu žádat o změnu nebo zrušení předběžného opatření, které bylo navrženo a nařízeno na základě článku 279 SFEU, pouze s účinky do budoucna, a nikoli do minulosti, je podpořen jak článkem 163, tak článkem 162 jednacího řádu.
57
Pokud jde o článek 163 jednacího řádu, je třeba připomenout, že podle judikatury Soudního dvora návrh podaný na základě tohoto ustanovení nesměřuje k tomu, aby soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních vydané usnesení o předběžném opatření zpětně prohlásil za neplatné, ale pouze aby toto usnesení změnil nebo zrušil, přičemž soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních je oprávněn takové usnesení přehodnotit, a to pouze do budoucna, v rámci čehož může skutkové a právní okolnosti, které prima facie odůvodňovaly vydání dotčeného předběžného opatření, případně nově přezkoumat z hlediska okolností existujících ke dni jeho rozhodnutí (usnesení ze dne 19. května 2022, bod 22 a citovaná judikatura). Pokud je však soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních oprávněn takové usnesení přehodnotit pouze do budoucna, je zjevné, že ani úkony účastníků sporu, včetně smírného řešení, nemohou se zpětnou účinností změnit, zneplatnit nebo zrušit usnesení, kterým se taková předběžná opatření ukládají, nebo jeho účinky.
58
Pokud jde o článek 162 jednacího řádu, je nutno konstatovat, že ani toto ustanovení, které stanoví, že usnesení o předběžných opatřeních nelze „napadnout opravným prostředkem“, neumožňuje se zpětnou účinností jakkoli změnit, zneplatnit nebo zrušit předběžná opatření nařízená soudcem příslušným pro rozhodování o předběžných opatřeních.
59
Výše uvedený výklad je mimoto podpořen judikaturou Soudního dvora, z níž vyplývá, že bez ohledu na skutečnost, že denní penále uložené jakožto doplňující předběžné opatření s jediným cílem zajistit dodržení hlavních předběžných opatření je nezvratné, uložení takového penále nemá vliv na rozhodnutí ve věci samé, a spadá tedy do působnosti článku 279 SFEU (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 20. listopadu 2017, Komise v. Polsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, body 106 až 108).
60
Závěr, že uložení takového penále soudcem příslušným pro rozhodování o předběžných opatřeních nemá vliv na rozhodnutí ve věci samé, vychází ze skutečnosti, že toto doplňující předběžné opatření, tj. předmětné denní penále, je uloženo k zajištění dodržování dotčených předběžných opatření, jakož i k zachování plné účinnosti konečného rozhodnutí, které má být vydáno, a tím k zajištění účinného uplatňování unijního práva, jež je neoddělitelně spjato s hodnotou právního státu, která je zakotvena v článku 2 SEU a na které je Unie založena.
61
Výklad uvedený v bodě 54 tohoto rozsudku navíc není vyvrácen argumentem, podle kterého mají předběžná opatření ve vztahu k řízení ve věci samé pouze akcesorickou povahu. Jak totiž vyplývá z bodů 51 a 52 tohoto rozsudku, Soudní dvůr sice uznal, že rozsah řízení o předběžných opatřeních podle článku 279 SFEU je v důsledku své akcesorické povahy k řízení ve věci samé a prozatímní povahy opatření, která lze v rámci řízení o předběžných opatřeních přijmout, omezený, avšak měl za to, že soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních má mimo jiné pravomoc stanovit na základě článku 279 SFEU, že se členskému státu pro případ, že by nesplnil povinnosti vyplývající z nařízených předběžných opatření, uloží penále. Skutečnost, že předběžná opatření mají ve vztahu k řízení ve věci samé akcesorickou povahu, přitom nebrání tomu, aby některá z těchto opatření, přestože se uplatní po omezenou dobu, vyvolala v této době nezvratné účinky, jelikož v souladu s článkem 162 jednacího řádu, aniž je dotčen článek 163 tohoto jednacího řádu, vyvolávají tyto účinky až do dne stanoveného v usnesení, kterým byla uložena, nebo do vydání rozhodnutí, kterým se skončí řízení.
62
Pokud jde o argument Polské republiky, že poté, co s Českou republikou uzavřela dohodu o smírném řešení, se usnesení ze dne 21. května 2021, kterým byla uložena hlavní předběžná opatření, stalo bezpředmětným, takže již nebylo nutné zajistit jeho účinnost prostřednictvím denního penále, a usnesení ze dne 20. září 2021 ukládající toto penále se tedy rovněž stalo bezpředmětným, stačí konstatovat, jak vyplývá z výše uvedených úvah, že účinky doplňujícího předběžného opatření lze zrušit pouze do budoucna a nemohou být zrušeny nebo změněny se zpětnou účinností.
63
Je třeba dodat, že Soudní dvůr rovněž rozhodl, že uložení penále soudcem příslušným pro rozhodování o předběžných opatřeních s cílem zajistit splnění povinností vyplývajících z předběžných opatření nijak nepředjímá budoucí rozhodnutí ve věci samé, takže doplňující opatření spočívající v uložení denního penále pro případ, že členský stát nesplní předběžná opatření, která mu byla nařízena, spadá do působnosti článku 279 SFEU (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 20. listopadu 2017, Komise v. Polsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, body 107 a 108).
64
Na rozdíl od toho, co tvrdí Polská republika, skutečnost, že povinnost zaplatit částku dlužnou z titulu denního penále uloženého v usnesení ze dne 20. září 2021 zůstává navzdory dohodě o smírném řešení zachována, není v rozporu s účelem tohoto penále, kterým je zajistit účinné uplatňování unijního práva. V projednávané věci je totiž nesporné, že až do uzavření dohody o smírném řešení Polská republika nesplnila povinnosti, které jí vyplývaly z hlavních předběžných opatření uložených usnesením ze dne 21. května 2021, ani povinnosti, které jí vyplývaly z doplňujícího předběžného opatření uloženého v usnesení ze dne 20. září 2021, takže tohoto účelu nebylo dosaženo.
65
Pokud jde o argument Polské republiky, že přístup, který Tribunál zaujal v bodech 47 a 48 napadeného rozsudku, znamená, že denní penále má povahu sankce, přestože podle článku 279 SFEU soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních není k ukládání sankcí pravomocný, je třeba připomenout, že Soudní dvůr již rozhodl, že denní penále uložené k zajištění účinnosti příkazu určeného jednomu z účastníků řízení podle článku 279 SFEU nelze považovat za sankci (usnesení ze dne 20. listopadu 2017, Komise v. Polsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 102).
66
Denní penále uložené soudcem příslušným pro rozhodování o předběžných opatřeních za účelem zajištění účinného uplatňování usnesení, kterým se ukládají hlavní předběžná opatření, posiluje účinnost těchto opatření tím, že motivuje dotyčný členský stát k ukončení neplnění povinností, které pro něj vyplývají z tohoto usnesení, čímž od okamžiku, kdy bylo uloženo, zaručuje plnou účinnost konečného rozhodnutí, které má být vydáno, jakož i účinné uplatňování unijního práva, jež je neoddělitelně spjato s hodnotou právního státu, která je zakotvena v článku 2 SEU a na které je Unie založena, a nepochybně tedy toto penále spadá do působnosti cíle sledovaného článkem 279 SFEU [v tomto smyslu viz usnesení ze dne 20. listopadu 2017, Komise v. Polsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 105, a rozsudek ze dne 18. prosince 2025, Komise v. Polsko (Přezkum judikatury Soudního dvora ultra vires – Přednost práva Unie), C‑448/23, EU:C:2025:975, bod 130]. Takové denní penále má tedy preventivní, a nikoli represivní povahu.
67
Samotná skutečnost, že dotyčný členský stát před skončením řízení ve věci samé nesplnil povinnosti vyplývající z usnesení, kterým se ukládají hlavní předběžná opatření, ani povinnosti vyplývající z usnesení o doplňujícím předběžném opatření, tedy zaplacení denního penále, jako je tomu v projednávané věci, nemůže znamenat změnu preventivní povahy denního penále uloženého soudcem příslušným pro rozhodování o předběžných opatřeních na základě článku 279 SFEU. Jakýkoli jiný výklad by totiž zpochybnil užitečný účinek tohoto doplňujícího předběžného opatření, neboť by povinné straně umožnil dovolávat se vlastní nečinnosti ke zpochybnění legality přijatého opatření.
68
S ohledem na výše uvedené je třeba mít za to, Tribunál, který v bodě 47 napadeného rozsudku rozhodl, že v projednávané věci je cílem denního penále uloženého na základě článku 279 SFEU nejen zajistit účinnost rozsudku ve věci samé, nýbrž rovněž zajistit dodržení předběžných opatření nařízených usnesením ze dne 21. května 2021 a odradit Polskou republiku od toho, aby oddalovala uvedení svého jednání do souladu s tímto usnesením, a v bodě 48 tohoto rozsudku konstatoval, že argumentace Polské republiky nemůže být přijata, jelikož by zbavila mechanismus penále uloženého na základě článku 279 SFEU veškeré podstaty, použil výklad tohoto článku, který je v souladu s judikaturou Soudního dvora a není stižen nesprávným právním posouzením.
69
Pokud jde o argument Polské republiky, podle kterého Tribunál použil výklad článku 279 SFEU, který brání v navrácení majetkových práv žalovanému po skončení řízení ve věci samé, je nesporné, že po vyškrtnutí věci samé v návaznosti na uzavření dohody o smírném řešení mezi Českou republikou a Polskou republikou nemohla Polská republika v tomto řízení uspět.
70
Pokud jde konečně o argument Polské republiky, podle kterého lze cíl spočívající v zajištění účinného uplatňování unijního práva účinně sledovat v rámci řízení o nesplnění povinnosti zahájeného na základě článku 258 SFEU a provádět prostřednictvím sankcí stanovených v čl. 260 odst. 2 SFEU, je třeba připomenout, že Soudní dvůr rozhodl, že takový výklad systému procesních prostředků v unijním právu obecně a v rámci řízení o předběžných opatřeních zvláště, by narušil cíl tohoto řízení, kterým je zajistit, aby dotyčný členský stát splnil povinnosti vyplývající z předběžných opatření, která mu byla nařízena, a zaručit účinné uplatňování unijního práva, jež je neoddělitelně spjato s hodnotou právního státu, která je zakotvena v článku 2 SEU a na které je Unie založena (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 20. listopadu 2017, Komise v. Polsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 102).
71
Z toho vyplývá, že Tribunál tím, že v bodech 32, 42 a 48 napadeného rozsudku rozhodl, že přijetí přístupu zastávaného Polskou republikou, podle kterého v projednávané věci vyškrtnutí věci samé mělo za následek zánik povinnosti tohoto členského státu zaplatit částku dlužnou z titulu denního penále, které bylo uloženo v usnesení ze dne 20. září 2021, by znamenalo odchýlit se od účelu tohoto penále spočívajícího v zajištění účinného uplatňování unijního práva, jež je neoddělitelně spjato s hodnotou právního státu zakotvenou v článku 2 SEU, použil výklad článku 279 SFEU, který je v souladu s judikaturou Soudního dvora, a nedopustil se nesprávného právního posouzení.
72
První až třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku tedy musí být zamítnuty jako neopodstatněné.
Ke čtvrté části prvního důvodu kasačního opravného prostředku
– Argumentace účastnic řízení
73
Ve čtvrté části prvního důvodu kasačního opravného prostředku, která směřuje proti bodům 40 a 42 napadeného rozsudku, Polská republika Tribunálu vytýká, že nesprávně vyložil usnesení ze dne 19. května 2022, když měl na základě tohoto usnesení za to, že vyškrtnutí věci samé nemělo za následek zánik povinnosti tohoto členského státu zaplatit částku dlužnou z titulu penále. Usnesení ze dne 19. května 2022 se totiž netýkalo retroaktivních účinků ukončení předběžných opatření a není relevantní pro zodpovězení otázky, jaké účinky mělo vyškrtnutí věci samé v řízení C‑121/21 na povinnost Polské republiky zaplatit částku dlužnou z titulu denního penále za období před vyškrtnutím této věci z rejstříku Soudního dvora. Tento členský stát má tedy za to, že Tribunál neměl důvod vyvozovat z usnesení ze dne 19. května 2022 jakýkoli závěr, který by mu umožnil posoudit tuto otázku.
74
Komise uvádí, že je třeba tuto část prvního důvodu kasačního opravného prostředku zamítnout.
– Závěry Soudního dvora
75
Pokud jde o čtvrtou část prvního důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba uvést, jak správně uvedla Polská republika, že Tribunál v bodě 40 napadeného rozsudku výslovně odkázal na bod 26 usnesení ze dne 19. května 2022 a vyvodil z něj, že denní penále uložené v usnesení ze dne 20. září 2021„přestalo vyvolávat účinky ke dni 4. února 2022“. V tomtéž bodě 40 tohoto rozsudku však Tribunál rovněž konstatoval, že usnesení ze dne 4. února 2022 nezmiňuje předběžná opatření stanovená usnesením ze dne 21. května 2021, ani denní penále uložené na základě článku 279 SFEU a že návrh Polské republiky na zrušení usnesení ze dne 20. září 2021 byl usnesením ze dne 19. května 2022 zamítnut.
76
Jak vyplývá z výrazu „tedy“ použitého na začátku bodu 41 napadeného rozsudku, Tribunál na základě tří zjištění uvedených v bodě 40 tohoto rozsudku a připomenutých v předchozím bodě tohoto rozsudku rozhodl, že „[d]enní penále […] ve skutečnosti běželo od data doručení usnesení ze dne 20. září 2021 […] do data vyškrtnutí věci C‑121/21 z rejstříku“.
77
Vzhledem k tomu, že bod 41 napadeného rozsudku, a tedy mezitímní posouzení, které je v něm obsaženo, Polská republika nezpochybňuje, je třeba mít za to, že zjištění obsažená v bodech 40 a 41 tohoto rozsudku postačují k odůvodnění závěru, k němuž Tribunál dospěl v bodě 42 uvedeného rozsudku a podle kterého vyškrtnutí věci samé nemělo za následek zánik povinnosti tohoto členského státu zaplatit částku dlužnou z titulu příslušného penále, přičemž tento závěr vychází pouze částečně z bodu 26 usnesení ze dne 19. května 2022, který Tribunál navíc beze změn převzal v bodě 40 napadeného rozsudku.
78
S ohledem na výše uvedené je třeba rozhodnout, že argumentace uplatněná Polskou republikou na podporu čtvrté části prvního důvodu kasačního opravného prostředku spočívá na nesprávném výkladu bodů 40 a 42 napadeného rozsudku.
79
Čtvrtou část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je tedy třeba zamítnout jako neopodstatněnou.
80
S ohledem na výše uvedené úvahy musí být první důvod kasačního opravného prostředku zamítnut jako neopodstatněný.
Ke druhému důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z porušení článku 36 statutu Soudního dvora Evropské unie
Argumentace účastnic řízení
81
V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku, který je v podstatě namířen proti bodu 46 napadeného rozsudku, Polská republika Tribunálu vytýká, že porušil povinnost uvést odůvodnění, když řádně nevysvětlil důvody, ze kterých odmítl argument, podle něhož vnitrostátní procesní pravidla, která stanoví, že předběžná opatření nařízená před vydáním konečného rozhodnutí přestávají se zpětnou účinností vyvolávat účinky, stane-li se řízení ve věci samé bezpředmětným, jsou součástí ústavních tradic společných členským státům a jako taková mohou být součástí unijního právního řádu jakožto pramen práva.
82
Tribunál totiž poté, co v bodě 45 napadeného rozsudku odmítl argumentaci Polské republiky z důvodu, že legalita sporných rozhodnutí musí být posouzena pouze z hlediska pravidel unijního práva, v bodě 46 tohoto rozsudku prostým konstatováním odmítl argument vycházející z toho, že vnitrostátní ustanovení, jichž se tento členský stát dovolává, mohou být považována za součást unijního právního řádu jakožto pramen práva ve smyslu čl. 6 odst. 3 SEU, aniž určil ustanovení Smluv nebo obecnou zásadu unijního práva, která by takové kvalifikaci bránila. Takové konstatování tedy Polské republice neumožňuje seznámit se s důvody rozhodnutí Tribunálu.
83
Komise má za to, že je třeba tento důvod zamítnout.
Závěry Soudního dvora
84
Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nedostatečného odůvodnění bodu 46 napadeného rozsudku.
85
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora musí z odůvodnění rozsudku jasně a jednoznačně vyplývat úvahy Tribunálu, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí rozhodnutí a Soudní dvůr mohl provést soudní přezkum (rozsudek ze dne 23. ledna 2025, Parlament v. Axa Assurances Luxembourg a další, C‑766/21 P, EU:C:2025:31, bod 80 a citovaná judikatura).
86
V bodě 46 napadeného rozsudku Tribunál rozhodl, že „i za předpokladu, že v některých vnitrostátních právních řádech přestanou předběžná opatření nařízená před vydáním konečného rozhodnutí se zpětnou účinností vyvolávat účinky, stane-li se […] řízení [ve věci samé] bezpředmětným, nemůže toto konstatování stačit k prokázání, že tato procesní pravidla jsou součástí ústavních tradic společných členským státům a mohla by být z tohoto důvodu součástí právního řádu Evropské unie jakožto pramen práva“.
87
Z tohoto odůvodnění přitom jednoznačně vyplývá, že Tribunál měl za to, že v souladu s požadavky na dokazování nemohou být procesní pravidla, kterých se Polská republika dovolává na podporu své argumentace, považována za součást ústavních tradic společných členským státům. Z toho lze dovodit, že napadený rozsudek není, pokud jde o jeho bod 46, nikterak stižen neexistencí nebo nedostatkem odůvodnění.
88
Z toho vyplývá, že druhý důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut jako neopodstatněný.
89
Kasační opravný prostředek je tudíž třeba v plném rozsahu zamítnout.
K nákladům řízení
90
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu platí, že není-li kasační opravný prostředek opodstatněný, rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení.
91
Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě jeho čl. 184 odst. 1, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
92
Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Polská republika neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit, aby nesla vlastní náklady řízení a nahradila náklady řízení vynaložené Komisí.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.
2)
Polská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: polština.