Soud: Nejvyšší soud 
Datum rozhodnutí: 10/10/2017 
Spisová značka: 20 Cdo 1270/2017 
ECLI: ECLI:CZ:NS:2017:20.CDO.1270.2017.1 
Typ rozhodnutí: USNESENÍ 
Heslo: Vykonatelnost rozhodnutí 
Dotčené předpisy: čl. 34 odst. 1 Nařízení () č. 44/2001 
čl. 34 odst. 2 Nařízení () č. 44/2001 
Kategorie rozhodnutí: B EU 
 
 
20 Cdo 1270/2017-117 
 
U S N E S E N Í 
 
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedkyně JUDr. Miroslavy Jirmanové, Ph.D., a soudců JUDr. 
Zbyňka Poledny a JUDr. Karla Svobody, Ph.D., v exekuční věci oprávněné BERTINO DOMENICO & F. s. n. c., DIČ: 
IT00083630830, se sídlem Via Roma, c/da Masseria, Saponara (ME), CAP 98047, Italská republika, zastoupené Mgr. 
Denisou Šmídovou, advokátkou se sídlem v Brně, Kobližná 53/24, proti povinné TEKOO spol. s r. o., se sídlem v 
Uherském Brodě, U Korečnice 2340, identifikační číslo osoby 41601513, zastoupené JUDr. Danou Berkovou, advokátkou se 
sídlem v Uherském Brodě, Rolnická 2190, o 16 085,24 EUR s příslušenstvím, vedené u Okresního soudu v Uherském 
Hradišti pod sp. zn. 12 EXE 14/2015, o dovolání oprávněné proti usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 18. 3. 2016, č. j. 
20 Co 286/2015-80, takto: 
 
Usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 18. 3. 2016, č. j. 20 Co 286/2015-80, se ruší a věc se vrací Krajskému soudu v 
Brně k dalšímu řízení.  
O d ů v o d n ě n í : 
 
Okresní soud v Uherském Hradišti usnesením ze dne 20. 3. 2015, č. j. 12 EXE 14/2015-32, prohlásil za vykonatelné na území 
České republiky cizozemské rozhodnutí - příkaz Soudu v Messině v Itálii (Tribunale Civile di Messina) R. G. 4067/2008, ze 
dne 26. 6. 2008.  
 
Krajský soud dovoláním napadeným rozhodnutím usnesení soudu prvního stupně změnil tak, že návrh, aby citované 
cizozemské rozhodnutí bylo prohlášeno za vykonatelné na území České republiky, zamítl. Současně uložil oprávněné zaplatit 
povinné k rukám její zástupkyně na nákladech odvolacího řízení 3 600 Kč. Uvedl, že oprávněná předložila jedno vyhotovení 
cizozemského exekučního titulu, které splňuje podmínky nezbytné pro uznání jeho pravosti, a rovněž osvědčení o jeho 
vykonatelnosti vydané za použití standardního formuláře uvedeného v příloze V (čl. 53 odst. 2) nařízení Rady (ES) č. 
44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních 
věcech (dále též jen „Nařízení Brusel I“). Odvolací soud po doplnění dokazování vyšel ze zjištění, že exekuční titul byl 
povinné doručen prostřednictvím Okresního soudu v Uherském Hradišti dne 23. 10. 2008. Povinná dle předloženého 
originálu podacího lístku ze dne 28. 11. 2008 osvědčujícího podání expresní zásilky příslušenému soudu v Messině dodržela 
40-ti denní lhůtu pro podání odvolání proti rozhodnutí soudu. Skutečnost, že zásilka se jí vrátila jako nedoručená zpět dne 5. 
1. 2009, nelze přikládat k tíži povinné. Povinná již následující den 6. 1. 2009 zaslala opětovné odvolání včetně překladu do 
italštiny, v němž na své předchozí podání upozornila. Druhé podání se zpět nevrátilo. Výsledek odvolacího řízení, resp. další 
postup italského soudu stran podaného opravného prostředku, není povinné ani odvolacímu soudu znám. Odvolací soud pak 
dospěl k závěru, že s odkazem na čl. 34 odst. 2 Nařízení Brusel I příkaz italského soudu nelze prohlásit za vykonatelný, 
neboť italské řízení v předmětné věci vykazuje závažné vady v rovině ústavněprávní a v rovině porušení práva povinné na 
spravedlivý proces. 
 
Oprávněná v dovolání namítá, že rozhodnutí odvolacího soudu spočívá na nesprávném právním posouzení věci. Přípustnost 
dovolání spatřuje v tom, že dovolací soud dosud neřešil otázku „posouzení aplikace vnitrostátních právních předpisů procesní 
povahy cizího státu (v tomto případě Italské republiky) na civilněprávní, resp. vykonávací či exekuční v České republice, ve 
světle nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v 
občanských a obchodních věcech“. Uvedla, že v řízení před cizozemskými soudy je nutno plně respektovat vnitrostátní 
procesněprávní úpravu konkrétního státu a její závazná pravidla, v daném případě právní úpravu Italské republiky. 
Předpisem, kterým se řídí nalézací řízení vedené před Tribunale Civile di Messina, je Codice di Procedura Civile (v překladu 
Zákoník civilního procesu), vydaný pod č. 1443 dne 28. 10. 1940, ve znění pozdějších předpisů. Ustanovení č. 82 a násl. 
tohoto předpisu stanoví povinnost právního zastoupení stran před soudy všech stupňů, přičemž výjimku činí bagatelní věci 
před tzv. smírčím soudcem (o tento případ se v posuzované věci nejedná). Odvolání, pokud by nebylo učiněno advokátem 
oprávněným k zastupování před italskými soudy, by bylo nutno odmítnout. Odvolání by bylo nutno odmítnout rovněž s 
ohledem na právní úpravu ustanovení č. 645 Codice di Procedura Civile. Odvolání je totiž nutno nejprve doručit přímo 
protistraně, resp. jejímu právnímu zástupci, a teprve následně předložit soudu spolu s dokladem o splnění výše uvedené 
povinnosti. Protože tento postup nebyl dodržen, nemohlo odvolání povinné vyvolat řádné právní účinky. Oprávněná rovněž 
uvedla, že výše uvedená tvrzení nebyla povinna dříve uvést, nejedná se tedy o případná nová tvrzení v dovolacím řízení.
Zjištění obsahu relevantních právních předpisů bylo povinností odvolacího soudu. Navrhla proto, aby dovolací soud usnesení 
odvolacího soudu zrušil a věc mu vrátil k dalšímu řízení.  
 
Nejvyšší soud dovolání projednal a rozhodl o něm podle zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění účinném od 1. 
1. 2014 (srovnej část první, čl. II, bod 2. zákona č. 293/2013 Sb.), dále též jen „o. s. ř.“, a po zjištění, že dovolání bylo podáno 
včas, oprávněnou osobou, účastníkem řízení, řádně zastoupeným advokátem, se nejprve zabýval přípustností dovolání.  
 
Není-li stanoveno jinak, je dovolání přípustné proti každému rozhodnutí odvolacího soudu, kterým se odvolací řízení končí, 
jestliže napadené rozhodnutí závisí na vyřešení otázky hmotného nebo procesního práva, při jejímž řešení se odvolací soud 
odchýlil od ustálené rozhodovací praxe dovolacího soudu nebo která v rozhodování dovolacího soudu dosud nebyla vyřešena 
nebo je dovolacím soudem rozhodována rozdílně anebo má-li být dovolacím soudem vyřešená právní otázka posouzena jinak 
(§ 237 o. s. ř.). 
 
Rozhodnutí odvolacího soudu spočívá na řešení právní otázky, zda jsou v projednávané věci dány překážky pro uznání 
cizozemského soudního rozhodnutí za vykonatelné na území České republiky ve smyslu článku 34 Nařízení Brusel I či 
nikoli. Předpoklady nezbytnými pro řešení uvedené právní otázky se dovolací soud v těchto souvislostech nezabýval (nebyla 
dosud v rozhodovací činnosti dovolacího soudu vyřešena), dovolání je tedy podle ustanovení § 237 o. s. ř. přípustné.  
 
Po přezkoumání usnesení odvolacího soudu ve smyslu ustanovení § 242 o. s. ř., které provedl bez jednání (§ 243a odst. 1 věta 
první o. s. ř.), Nejvyšší soud dospěl k závěru, že dovolání je i opodstatněné. 
 
Podle článku 34 Nařízení Brusel I rozhodnutí se neuzná, 1. je-li takové uznání zjevně v rozporu s veřejným pořádkem 
členského státu, v němž se o uznání žádá; 2. jestliže žalovanému, v jehož nepřítomnosti bylo rozhodnutí vydáno, nebyl 
doručen návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost v dostatečném předstihu a takovým způsobem, který mu 
umožňuje přípravu na jednání před soudem, ledaže žalovaný nevyužil žádný opravný prostředek proti rozhodnutí, i když k 
tomu měl možnost; 3. je-li neslučitelné s rozhodnutím vydaným v řízení mezi týmiž stranami v členském státě, v němž se o 
uznání žádá; 4. je-li neslučitelné s dřívějším rozhodnutím, které bylo vydáno v jiném členském státě nebo ve třetí zemi v 
řízení mezi týmiž stranami a pro tentýž nárok, pokud toto dřívější rozhodnutí splňuje podmínky nezbytné pro uznání v 
členském státě, v němž se o uznání žádá.  
 
V projednávané věci je exekučním titulem rozhodnutí Soudu v Messině (Tribunale Civile di Messina) v Itálii ze dne 26. 6. 
2008, jímž bylo povinné uloženo zaplatit částku 16 085,24 €, úroky z prodlení, které plynou od vzniku prodlení až do jejich 
skutečného zaplacení, jakož náklady, poplatky a odměny spojené s řízením, které dosahují celkové výše 620 €.  
 
Odvolací soud neuznal předmětné soudní rozhodnutí za vykonatelné na území ČR (s odkazem na čl. 34 odst. 2 Nařízení 
Brusel I) po zjištění, že povinná, ač řádně podala opravný prostředek, nebyla o jeho projednání ani jeho výsledku 
vyrozuměna. Přitom se omezil na konstatování, že výsledek odvolacího řízení, resp. další postup italského soudu stran 
podaného opravného prostředku, není povinné ani odvolacímu soudu znám. 
 
Okolnost, v níž soud shledal překážku pro uznání vykonatelnosti cizozemského rozhodnutí na území našeho státu, je třeba 
nazírat též perspektivou příslušných (zde italských) procesních předpisů členského státu původu. Odvolací soud vycházel z 
potvrzení o podání zásilky (obsahující odvolání) k poštovní přepravě, nezkoumal již ale, zda postup povinné byl v souladu s 
italským procesním právem či nikoli, jaké důsledky vyvolal, jaký byl (měl být) následný postup italského soudu, resp. zda 
zjištěný postup italského soudu měl oporu v italských procesních předpisech či nikoli. Bez těchto zjištění nelze věc řádně 
vyhodnotit a rozhodnout.  
 
Závěr odvolacího soudu, že prohlášení vykonatelnosti brání vady, jež vykazuje řízení před italským soudem, je předčasný a 
jeho rozhodnutí je tudíž nesprávné, proto Nejvyšší soud České republiky jeho rozhodnutí zrušil (§ 243e odst. 1 o. s. ř.) a věc 
vrátil Krajskému soudu v Brně k dalšímu řízení (§ 243e odst. 2 věta první o. s. ř.). 
 
Soudy nižších stupňů jsou vázány právním názorem dovolacího soudu (243g odst. 1 věta první o. s. ř. ve spojení s § 226 odst. 
1 téhož zákona).  
 
O náhradě nákladů řízení, včetně dovolacího řízení, soud rozhodne v novém rozhodnutí o věci (§ 243g odst. 1 věta druhá o. s. 
ř.), případně o nich bude rozhodnuto ve zvláštním režimu [§ 87 a násl. zákona č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a 
exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů]. 
 
Proti tomuto usnesení není přípustný opravný prostředek. 
V Brně dne 10. října 2017 
 
JUDr. Miroslava Jirmanová, Ph.D. 
předsedkyně senátu