UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)
15 päivänä kesäkuuta 2023 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Ympäristö – Direktiivi 92/43/ETY – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Erityisten suojelutoimien alueet – 6 artiklan 3 kohta – Suunnitelman tai hankkeen ennakkoarviointi sen määrittämiseksi, onko tarpeen arvioida asianmukaisesti suunnitelman tai hankkeen vaikutuksia erityisten suojelutoimien alueeseen – Perustelut – Toimenpiteet, jotka voidaan ottaa huomioon – Asuntorakentamista koskeva hanke – Menettelyllinen itsemääräämisoikeus – Vastaavuus‑ ja tehokkuusperiaatteet – Menettelysäännöt, joiden mukaan oikeudenkäynnin kohde määräytyy kanteen nostamisen hetkellä esitettyjen kanneperusteiden perusteella
Asiassa C‑721/21,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka High Court (ylempi piirituomioistuin, Irlanti) on esittänyt 4.10.2021 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 26.11.2021, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Eco Advocacy CLG
vastaan
An Bord Pleanála,
jossa asian käsittelyyn osallistuvat
Keegan Land Holdings,
An Taisce – The National Trust for Ireland ja
ClientEarth AISBL,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Prechal sekä tuomarit M. L. Arastey Sahún, F. Biltgen, N. Wahl ja J. Passer (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: hallintovirkamies C. Strömholm,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 27.10.2022 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Eco Advocacy CLG, edustajinaan O. Clarke ja A. O’Connell, solicitors, O. Collins, SC, ja C. Lenaghan, BL,
–        An Bord Pleanála, edustajinaan D. Browne, BL, B. Foley, SC, sekä B. Magee ja J. Moore, solicitors,
–        An Taisce – The National Trust for Ireland ja ClientEarth AISBL, edustajinaan J. Kenny, BL, ja F. Logue, solicitor,
–        Irlannin hallitus, asiamiehinään M. Browne, A. Joyce ja M. Tierney, avustajinaan A. Carroll, BL, P. Gallagher, SC, ja B. Kennedy, SC,
–        Italian hallitus, asiamiehenään G. Palmieri, avustajanaan G. Palatiello, avoccato dello Stato,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään C. Hermes ja M. Noll‑Ehlers,
kuultuaan julkisasiamiehen 19.1.2023 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee erityisesti tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/92/EU (EUVL 2012, L 26, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 16.4.2014 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2014/52/EU (EUVL 2014, L 124, s. 1) (jäljempänä direktiivi 2011/92), 4 artiklan 2–5 kohdan ja liitteen III ja luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY (EYVL 1992, L 206, s. 7) 6 artiklan 3 kohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Eco Advocacy CLG ja An Bord Pleanála (kaavoitusasioiden valituslautakunta, Irlanti) ja joka koskee viimeksi mainitun myöntämän rakennusluvan pätevyyttä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 92/43
3        Direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kaikki suunnitelmat tai hankkeet, jotka eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia, mutta ovat omiaan vaikuttamaan tähän alueeseen merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, on arvioitava asianmukaisesti sen kannalta, miten ne vaikuttavat alueen suojelutavoitteisiin. Alueelle aiheutuvien vaikutusten arvioinnista tehtyjen johtopäätösten perusteella ja jollei 4 kohdan säännöksistä muuta johdu, toimivaltaiset kansalliset viranomaiset antavat hyväksyntänsä tälle suunnitelmalle tai hankkeelle vasta varmistuttuaan siitä, että suunnitelma tai hanke ei vaikuta kyseisen alueen koskemattomuuteen, ja kuultuaan tarvittaessa kansalaisia.”
Direktiivi 2011/92
4        Direktiivin 2011/92 4 artiklan 2–5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.      Jollei 2 artiklan 4 kohdassa säädetystä muuta johdu, jäsenvaltioiden on määritettävä liitteessä II lueteltujen hankkeiden osalta, arvioidaanko tämä hanke 5–10 artiklan mukaisesti. Jäsenvaltioiden on määritettävä tämä:
a)      tapauskohtaisesti selvittämällä;
tai
b)      jäsenvaltioiden asettamien raja‑arvojen tai valintaperusteiden avulla.
Jäsenvaltiot voivat päättää molempien a ja b alakohdassa tarkoitettujen menettelyjen soveltamisesta.
3.      Tutkittaessa hankkeita tapauskohtaisesti tai vahvistettaessa raja‑arvoja tai valintaperusteita 2 kohdan soveltamiseksi on otettava huomioon liitteessä III vahvistetut asiaa koskevat olennaiset arviointiperusteet. Jäsenvaltiot voivat asettaa raja‑arvoja tai valintaperusteita sen määrittämiseksi, milloin hankkeille ei tarvitse tehdä 4 ja 5 kohdan mukaista määritystä eikä ympäristövaikutusten arviointia, ja/tai raja‑arvoja tai valintaperusteita sen määrittämiseksi, milloin hankkeille on joka tapauksessa tehtävä ympäristövaikutusten arviointi ilman, että tehtäisiin 4 ja 5 kohdan mukainen määritys.
4.      Kun jäsenvaltiot päättävät vaatia määritystä liitteessä II lueteltujen hankkeiden osalta, hankkeen toteuttajan on annettava tietoja sen ominaisuuksista ja todennäköisesti merkittävistä ympäristövaikutuksista. Yksityiskohtainen luettelo annettavista tiedoista on liitteessä II A. Hankkeen toteuttajan on otettava tarvittaessa huomioon unionin muun lainsäädännön kuin tämän direktiivin nojalla toteutetuista muista asiaa koskevista ympäristövaikutusten arvioinneista saatavilla olevat tulokset. Hankkeen toteuttaja voi myös antaa kuvauksen hankkeen ominaisuuksista ja/tai toimenpiteistä, joilla pyritään välttämään tai ehkäisemään jotakin sellaista, joka olisi muutoin voinut olla merkittävä haitallinen ympäristövaikutus.
5.      Toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä määritys hankkeen toteuttajan 4 kohdan mukaisesti antamien tietojen perusteella ottaen tarvittaessa huomioon unionin muun lainsäädännön kuin tämän direktiivin nojalla toteutettujen, ympäristövaikutuksista tehtyjen alustavien todentamisten tai arviointien tulokset. Määritystä koskeva päätös on julkistettava ja siinä on
a)      niissä tapauksissa, joissa päätetään vaatia ympäristövaikutusten arviointia, ilmoitettava pääasialliset syyt, miksi tällaista arviointia vaaditaan, ja viitattava asiaa koskeviin liitteessä III lueteltuihin arviointiperusteisiin; tai
b)      niissä tapauksissa, joissa päätetään olla vaatimatta ympäristövaikutusten arviointia, ilmoitettava pääasialliset syyt, miksi tällaista arviointia ei vaadita, ja viitattava asiaa koskeviin liitteessä III lueteltuihin arviointiperusteisiin, sekä hankkeen toteuttajan ehdotuksesta ilmoitettava hankkeen mahdollisista ominaisuuksista ja/tai toimenpiteistä, joilla pyritään välttämään tai ehkäisemään jotakin sellaista, joka olisi muutoin voinut olla merkittävä haitallinen ympäristövaikutus.”
5        Direktiivin 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisen oikeusjärjestelmän mukaisesti siihen yleisöön kuuluville, jota asia koskee ja:
– –
on mahdollisuus saattaa tuomioistuimessa tai muussa laillisesti perustetussa riippumattomassa ja puolueettomassa elimessä tähän direktiiviin sisältyvien yleisön osallistumista koskevien säännösten soveltamisalaan kuuluvien päätösten, toimien tai laiminlyöntien asiasisällön taikka niihin liittyvien menettelyjen laillisuus uudelleen tutkittavaksi.
2.       Jäsenvaltioiden on määritettävä, missä vaiheessa moite päätöksiä, toimia tai laiminlyöntejä vastaan voidaan esittää.
– –
4.      – –
[Muutoksenhakumenettelyn tuomioistuimessa] on oltava oikeudenmukainen, tasapuolinen ja nopea, eikä se saa olla niin kallis, että se olisi esteenä menettelyyn osallistumiselle.
– –”
6        Mainitun direktiivin liitteessä III luetellaan perusteet sen määrittämiseksi, onko direktiivin liitteessä II luetelluista hankkeista tehtävä ympäristövaikutusten arviointi.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
7        Pääasian oikeusriita koskee 320 asunnon rakentamishanketta Charterschool Landissa (Trim, Meathin kreivikunta, Irlanti) direktiivin 92/43 nojalla nimetyn Boyne‑joen ja Blackwater‑joen erityisten suojelutoimien alueen (IE0002299) sekä luonnonvaraisten lintujen suojelusta 30.11.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/147/EY (EUVL 2010, L 20, s. 7) nojalla nimetyn Boyne‑joen ja Blackwater‑joen erityisen suojelualueen (IE0004232) läheisyydessä.
8        Useiden epävirallisten yhteydenottojen jälkeen virallinen kaavoitushakemus kyseistä hanketta varten jätettiin 8.7.2020.
9        Mainittu hanke on suunniteltu siten, että kohteen operatiivisessa vaiheessa pintavaluntavesi kerätään maanalaisiin laimennussäiliöihin. Ne toimivat yhdessä soveltuvien virtauksensäätölaitteiden kanssa, jotka asennetaan kunkin laimennussäiliön poistoputkeen. Kaikkien säiliöiden tuloputkeen asennetaan luokan 1 erotin pintavaluntaveden käsittelemiseksi ja mahdollisten epäpuhtauksien poistamiseksi ennen veden päätymistä säiliöön ja sieltä maaperään. Vedet johdetaan noin 100 metrin päässä kyseessä olevasta rakennushankkeesta etelään sijaitsevaan puroon, joka on Boyne‑joen sivujoki.
10      Rakennuslupahakemuksesta ovat esittäneet huomautuksia muun muassa An Taisce – National Trust for Ireland, joka on kansalaisjärjestö, ja Meath County Council (Meathin kreivikunnan neuvosto, Irlanti), jotka esittivät useita epäilyksiä hankkeen mahdollisista vaikutuksista tämän tuomion 7 kohdassa tarkoitettuihin alueisiin ja erityisesti Boyne‑joen veden laatuun ja asianomaisiin suojeltuihin lajeihin.
11      Kaavoitusasioiden valituslautakunta hyväksyi mainitun hankkeen ja myönsi haetun rakennusluvan 27.10.2020 tekemällään päätöksellä katsoen valituslautakunnan tarkastajan 6.10.2020 päivätyn raportin perusteella, ettei direktiivin 2011/92 mukaista ympäristövaikutusten arviointia eikä direktiivin 92/43 mukaista asianmukaista arviointia ollut tarpeen tehdä.
12      Pääasian valittaja valitti tästä päätöksestä ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen, joka hylkäsi 27.5.2021 antamallaan tuomiolla (jäljempänä 27.5.2021 annettu tuomio) useita kyseisestä valituksesta esitettyjä väitteitä ja hylkäsi valituksen siltä osin kuin se perustui kansalliseen oikeuteen ja tiettyihin unionin oikeuden näkökohtiin.
13      Valitusperusteista, joista kyseinen tuomioistuin ei ole vielä lausunut, on todettava, että ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että valittaja väittää niissä muun muassa ensinnäkin, että 27.10.2020 tehdyssä päätöksessä ei mainita nimenomaisesti, missä asiakirjoissa kaavoitusasioiden valituslautakunnan päättely esitetään siltä osin kuin on kyse sen päätöksestä olla vaatimatta direktiivissä 2011/92 tarkoitettua ympäristövaikutusten arviointia ja direktiivissä 92/43 tarkoitettua asianmukaista arviointia, toiseksi, että kyseinen valituslautakunta ei ole vastannut Meathin kreivikunnan neuvoston ja An Taisce – The National Trust for Irelandin huomautuksissaan esittämiin epäilyihin, ja kolmanneksi, että tämä valituslautakunta ei tutkinut nimenomaisesti ja yksitellen direktiivin 2011/92 liitteessä III olevia arviointiperusteita. Lisäksi kyseinen tuomioistuin toteaa valituslautakunnan katsoneen, että kyseessä oleva kestävän kuivatuksen järjestelmä ei ollut lieventävä toimenpide vaan pääasiassa kyseessä olevien asuinrakentamista koskevien hankkeiden vakiomuotoinen erityispiirre.
14      Edellä mainitusta 27.5.2021 annetusta tuomiosta ilmenee kuitenkin, että pääasian valittaja esitti edellisessä kohdassa mainitut ensimmäisen ja kolmannen väitteen ensimmäisen kerran ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa.
15      Tässä tilanteessa High Court (ylempi piirituomioistuin, Irlanti) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Seuraako unionin oikeuden ensisijaisuuden ja/tai vilpittömän yhteistyön yleisestä periaatteesta joko yleisesti tai erityisesti ympäristölainsäädännön yhteydessä, että jos osapuoli riitauttaa hallintotoimen pätevyyden viittaamalla nimenomaisesti tai implisiittisesti unionin oikeuden tiettyyn välineeseen muttei täsmennä, mitä kyseisen välineen säännöksiä on rikottu tai mihin tulkintaan täsmälleen viitataan, kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä, on tutkittava valitus tai se voi tutkia valituksen huolimatta siitä, että kansallisissa menettelysäännöissä edellytetään kyseisten nimenomaisten rikkomisten esittämistä osapuolen kirjallisissa huomautuksissa?
2)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, seuraako direktiivin 2011/92 4 artiklan 2, 3, 4 ja/tai 5 kohdasta ja/tai liitteestä III ja/tai kyseisestä direktiivistä luettuna oikeusvarmuuden periaatteen ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan mukaisen hyvän hallinnon periaatteen valossa, että jos toimivaltainen viranomainen päättää, ettei rakennuslupahakemus kuulu ympäristövaikutusten arviointimenettelyn piiriin, päätökseen olisi sisällyttävä nimenomainen, erillinen ja/tai täsmällinen toteamus siitä, missä asiakirjoissa toimivaltaisen viranomaisen perustelut tarkasti ottaen esitetään?
3)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, seuraako direktiivin 2011/92 4 artiklan 2, 3, 4 ja/tai 5 kohdasta ja/tai liitteestä III ja/tai kyseisestä direktiivistä luettuna oikeusvarmuuden periaatteen ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan mukaisen hyvän hallinnon periaatteen valossa, että jos toimivaltainen viranomainen päättää, ettei rakennuslupahakemus kuulu ympäristövaikutusten arviointimenettelyn piiriin, toimivaltainen viranomainen on velvollinen esittämään nimenomaisesti direktiivin liitteessä III olevien kaikkien kohtien ja alakohtien tarkastelun siltä osin kuin nämä kohdat ja alakohdat ovat mahdollisesti merkityksellisiä hankkeen kannalta?
4)      Onko direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että kun sovelletaan periaatetta, jonka mukaan sen määrittämiseksi, onko suunnitelmaa tai hanketta myöhemmin arvioitava asianmukaisesti sen kannalta, miten se vaikuttaa kyseiseen alueeseen, selvitysvaiheessa ei ole asianmukaista ottaa huomioon toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on välttää suunnitelman tai hankkeen haitalliset vaikutukset alueeseen tai vähentää niitä, ja jäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella [ei ole oikeutta] ottaa huomioon suunnitelman tai hankkeen erityispiirteitä, joihin liittyy epäpuhtauksien poistamista, joka voi vähentää eurooppalaiseen alueeseen kohdistuvia haitallisia vaikutuksia, yksinomaan sillä perusteella, että näitä erityispiirteitä ei ole tarkoitettu lieventämistoimenpiteiksi, vaikka niillä onkin tällainen vaikutus, ja että ne olisivat sisältyneet hankkeeseen tai suunnitelmaan vakiona riippumatta siitä, onko niillä jonkinlainen vaikutus kyseiseen eurooppalaiseen alueeseen?
5)      Onko direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että jos asiantuntijaelinten esittämistä kysymyksistä tai ilmaisemista huolenaiheista huolimatta jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on vakuuttunut selvitysvaiheessa siitä, ettei asianmukaista arviointia tarvita, viranomaisen on esitettävä täsmälliset ja yksityiskohtaiset perustelut, joilla voidaan hälventää kaikki perustellut tieteelliset epäilyt töiden vaikutuksista kyseiseen eurooppalaiseen alueeseen ja joilla nimenomaisesti ja tapauskohtaisesti hälvennetään jokainen tältä osin yleisön osallistumismenettelyn kuluessa esille tuotu huolenaihe?
6)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, seuraako direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdasta ja/tai kyseisestä direktiivistä luettuna oikeusvarmuuden periaatteen ja perusoikeuskirjan 41 artiklan mukaisen hyvän hallinnon periaatteen valossa, että jos toimivaltainen viranomainen päättää, ettei rakennuslupahakemus kuulu asianmukaista arviointia koskevan menettelyn piiriin, päätökseen olisi sisällyttävä nimenomainen, erillinen ja/tai täsmällinen toteamus siitä, missä asiakirjoissa toimivaltaisen viranomaisen perustelut tarkasti ottaen esitetään?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
16      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy ensimmäisellä kysymyksellään, onko unionin oikeutta tulkittava siten, että kun osapuoli riitauttaa hallintotoimen sen kumoamiseksi viittaamalla vaatimuksensa tueksi nimenomaisesti tai implisiittisesti unionin oikeuden tiettyyn välineeseen muttei täsmennä, mitä kyseisen välineen säännöksiä on rikottu tai mihin tulkintaan täsmälleen viitataan, kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä, on tutkittava valitus tai se voi tutkia valituksen huolimatta siitä, että kansallisissa menettelysäännöissä edellytetään kyseisten nimenomaisten rikkomisten esittämistä valituskirjelmässä.
17      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei toista kyseessä olevaa menettelysääntöä ennakkoratkaisupyynnössään. Tästä pyynnöstä, unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja‑aineistosta ja tässä oikeudenkäynnissä esitetyistä kirjallisista huomautuksista ilmenee kuitenkin, että siinä tarkoitetaan ylimpien tuomioistuinten menettelysääntöjä (Rules of the Superior Courts), joiden mukaan yhtäältä judicial review ‑hakemuksen on perustuttava selostukseen vaatimuksista ja perusteista, joihin nämä vaatimukset perustuvat, ja siinä on mainittava täsmällisesti kukin näistä perusteista ja selostettava kunkin perusteen osalta ne tosiseikat tai tiedot, joihin sen tueksi vedotaan, ja toisaalta valittaja ei voi istunnossa vedota mihinkään muuhun perusteeseen tai vaatimukseen kuin ne, jotka sisältyvät kyseiseen selostukseen.
18      Nyt käsiteltävässä asiassa 27.5.2021 annetusta tuomiosta ilmenee, että pääasian valittaja vetoaa ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa näiden menettelysääntöjen vastaisesti perusteisiin, jotka ovat toisen, kolmannen ja kuudennen kysymyksen taustalla, minkä vuoksi kyseisen tuomioistuimen on jätettävä nämä perusteet tutkimatta, ellei sillä ole unionin oikeuden nojalla velvollisuutta tai oikeutta tutkia niitä.
19      Jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen vastaus, on näin ollen katsottava, että kyseinen tuomioistuin kysyy ensimmäisellä kysymyksellään, onko unionin oikeutta tulkittava siten, että se on esteenä tämän tuomion 17 kohdassa kuvatun kaltaiselle kansalliselle menettelysäännölle.
20      Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 29 ja 30 kohdassa, on niin, että vaikka unionin oikeudessa edellytetään direktiivin 2011/92 11 artiklan ja tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku‑ ja vireillepano‑oikeutta ympäristöasioissa koskevan yleissopimuksen, joka on allekirjoitettu Århusissa 25.6.1998 ja hyväksytty Euroopan yhteisön puolesta 17.2.2005 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2005/370/EY (EUVL 2005, L 124, s. 1), 9 artiklan nojalla, että etenkin ympäristöjärjestöille taataan mahdollisuus tehokkaaseen ja oikeudenmukaiseen uudelleen tutkimista koskevaan menettelyyn, siinä ei kuitenkaan säädetä, miten ja minä ajankohtana asiaa koskevien päätösten, toimien tai laiminlyöntien laillisuuden riitauttamista koskevat perusteet on esitettävä.
21      Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kuitenkin silloin, kun unioni ei ole antanut alaa koskevia säännöksiä, kunkin jäsenvaltion asiana on sisäisessä oikeusjärjestyksessään määrittää toimivaltaiset tuomioistuimet ja antaa menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, kuitenkin siten, että nämä menettelysäännöt eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia vaatimuksia (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että unionin oikeusjärjestyksessä vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate) (tuomio 7.6.2007, van der Weerd ym., C‑222/05–C‑225/05, EU:C:2007:318, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22      Ensinnäkin tehokkuusperiaatteesta on todettava, ettei se oikeuskäytännön mukaan lähtökohtaisesti edellytä kansallisilta tuomioistuimilta sitä, että ne ottaisivat viran puolesta huomioon unionin oikeussääntöjen rikkomista koskevan perusteen, jos niiden olisi tutkiakseen tällaisen perusteen ylitettävä asianosaisten rajaaman riita‑asian kohde ja nojauduttava muihin tosiseikkoihin ja olosuhteisiin kuin niihin, joihin asianosainen, jonka edun mukaista on soveltaa sanottuja oikeussääntöjä, on perustanut vaatimuksensa (tuomio 26.4.2017, Farkas, C‑564/15, EU:C:2017:302, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
23      Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että kansalliset menettelysäännöt, joiden mukaan oikeudenkäynnin kohde määräytyy kanteen nostamisen hetkellä esitettyjen kanneperusteiden perusteella, ovat tehokkuusperiaatteen mukaisia, jos niillä varmistetaan menettelyn moitteeton kulku muun muassa siten, että vältetään uusien perusteiden arviointiin liittyvät viiveet (tuomio 6.10.2021, Consorzio Italian Management ja Catania Multiservizi, C‑561/19, EU:C:2021:799, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
24      Nyt käsiteltävässä asiassa tämän tuomion 17 kohdassa kuvatun kaltaiset menettelysäännöt eivät vaikuta sellaisilta, että pääasiassa kyseessä olevien direktiiveillä 2011/92 ja 92/43 annettujen oikeuksien käyttäminen olisi käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa, vaan ne päinvastoin ovat omiaan edistämään menettelyn moitteetonta kulkua, koska ne edellyttävät, että perusteiden, joihin muutoksenhaussa vedotaan, on oltava riittävän täsmällisiä.
25      Lopuksi on todettava, että vaikka unionin tuomioistuin on katsonut, että tietyillä aloilla ja erityisesti kuluttajansuojan alalla kansalliset tuomioistuimet voivat olla velvollisia arvioimaan viran puolesta, onko asiaa koskevista unionin oikeussäännöistä ilmeneviä vaatimuksia noudatettu (ks. vastaavasti tuomio 21.4.2016, Radlinger ja Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), tällaista vaatimusta, joka on seuraus kyseisille aloille ja asianomaisille unionin oikeussäännöille ominaisista erityispiirteistä kuten tarpeesta korjata kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä vallitsevaa epätasapainoa, ei sitä vastoin voida johtaa nyt käsiteltävässä asiassa tämän tuomion 18 kohdassa mainittujen perusteiden kohteena olevista unionin säännöistä.
26      Toiseksi on niin, että koska unionin tuomioistuimen käytettävissä olevien tietojen mukaan pääasiassa kyseessä olevia menettelysääntöjä sovelletaan riippumatta siitä, koskevatko väitetyt rikkomiset Irlannin oikeutta vai unionin oikeutta, ne eivät myöskään vaikuta vastaavuusperiaatteen vastaisilta.
27      Tämän periaatteen noudattaminen merkitsee toki sitä, että jos menettelyllisiä seikkoja koskevilla kansallisen oikeuden säännöksillä asetetaan tuomioistuimelle velvoite tutkia omasta aloitteestaan peruste, joka koskee kansallisen oikeuden rikkomista, tämän saman velvoitteen on pädettävä samalla tavoin unionin oikeuden rikkomiseen perustuvaan samanluonteiseen perusteeseen. Näin on myös silloin, kun kansallisessa oikeudessa annetaan tuomioistuimelle mahdollisuus viran puolesta tutkia tällainen peruste (tuomio 26.4.2017, Farkas, C‑564/15, EU:C:2017:302, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28      Nyt käsiteltävässä asiassa mikään unionin tuomioistuimen käytettävissä olevaan asiakirja‑aineistoon sisältyvä seikka ei kuitenkaan osoita, että ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella olisi Irlannin oikeuden mukaan tällainen velvollisuus tai tällainen mahdollisuus. Päinvastoin 27.5.2021 annetusta tuomiosta seuraa, että kansallisten tuomioistuinten on Irlannin oikeuden nojalla jätettävä tutkimatta kaikki tämän tuomion 18 kohdassa mainitun kaltaiset perusteet riippumatta siitä, perustuvatko ne unionin oikeuden vai kansallisen oikeuden rikkomiseen, jos niitä ei ole esitetty valituksessa vaaditulla tarkkuudella.
29      Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että unionin oikeutta on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle menettelysäännölle, jonka mukaan yhtäältä judicial review ‑hakemuksen sekä kansallisen oikeuden että unionin oikeuden säännösten kuten direktiivin 2011/92 4 artiklan 2–5 kohdan ja liitteen III tai direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdan perusteella on perustuttava selostukseen vaatimuksista ja niiden perusteista, ja selostuksessa on mainittava täsmällisesti kukin näistä perusteista ja esitettävä kunkin perusteen osalta ne tosiseikat tai tiedot, joihin sen tueksi vedotaan, ja toisaalta muutoksenhakija ei voi istunnossa vedota mihinkään muuhun perusteeseen tai esittää mitään muuta vaatimusta kuin ne, jotka sisältyvät kyseiseen selostukseen.
Toinen, kolmas ja kuudes kysymys
30      Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, ei toiseen, kolmanteen ja kuudenteen kysymykseen ole tarpeen vastata.
Viides kysymys
31      Viidennellä kysymyksellään, joka on tutkittava ennen neljättä kysymystä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy, onko direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että kun jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen päättää, ettei asianmukainen arviointi ole tarpeen, sen on ilmoitettava nimenomaisesti ja yksityiskohtaisesti syyt, joihin se perustaa päätöksensä, jotta voidaan hälventää kaikenlainen perusteltu tieteellinen epäilys suunnitelman tai hankkeen vaikutuksista asianomaiseen alueeseen ja nimenomaisesti ja yksitellen poistaa jokainen tältä osin yleisön osallistumismenettelyn kuluessa esille tuotu huolenaihe.
32      Direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdassa tai missään muussakaan sen säännöksessä ei säädetä vaatimuksista, jotka koskevat kyseisen 6 artiklan 3 kohdan nojalla tehtyjen päätösten perustelemista.
33      On kuitenkin huomautettava ensinnäkin, että hyvää hallintoa koskeva oikeus, siltä osin kuin se ilmentää erästä unionin oikeuden yleistä periaatetta, asettaa vaatimuksia, joita jäsenvaltioiden on noudatettava, kun ne soveltavat unionin oikeutta. Näihin vaatimuksiin kuuluva kansallisten viranomaisten velvollisuus perustella päätöksensä on erityisen tärkeä, koska sen ansiosta päätöksen adressaatit kykenevät puolustamaan oikeuksiaan parhaissa mahdollisissa olosuhteissa ja päättämään kaikista asiaan vaikuttavista seikoista tietoisena, onko heidän etujensa mukaista nostaa päätöksestä kanne. Perusteleminen on tarpeen myös, jotta tuomioistuimet voivat tutkia näiden päätösten laillisuuden (ks. vastaavasti tuomio 9.11.2017, LS Customs Services, C‑46/16, EU:C:2017:839, 39 ja 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34      Toiseksi on todettava, että direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdassa säädetään arviointimenettelystä, jonka tarkoituksena on taata ennakkovalvonnan avulla, että suunnitelma tai hanke, joka ei liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellinen mutta joka on omiaan vaikuttamaan tähän alueeseen merkittävästi, hyväksytään vain, jos se ei vaikuta alueen koskemattomuuteen (tuomio 29.7.2019, Inter‑Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen, C‑411/17, EU:C:2019:622, 117 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35      Tässä 6 artiklan 3 kohdassa erotetaan siinä säädetyssä arviointimenettelyssä kaksi vaihetta.
36      Ensimmäisessä vaiheessa, jota kyseisen säännöksen ensimmäinen virke koskee, jäsenvaltioiden edellytetään arvioivan asianmukaisesti suunnitelman tai hankkeen vaikutukset suojeltuun alueeseen, kun on todennäköistä, että suunnitelma tai hanke vaikuttaa kyseiseen alueeseen merkittävästi. Säännöksen toisessa virkkeessä tarkoitetussa toisessa vaiheessa, joka seuraa asianmukaista arviointia, rajoitetaan tällaisen suunnitelman tai hankkeen hyväksymistä siten, että suunnitelma tai hanke ei saa vaikuttaa kyseisen alueen koskemattomuuteen, jollei direktiivin 92/43 6 artiklan 4 kohdasta muuta johdu (tuomio 29.7.2019, Inter‑Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen, C‑411/17, EU:C:2019:622, 119 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37      Tästä on todettava ensinnäkin, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että suunnitelman tai hankkeen vaikutusten asianmukaista arviointia koskevan vaatimuksen, josta säädetään direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdassa, edellytyksenä on todennäköisyys tai riski, että suunnitelma tai hanke vaikuttaa kyseiseen alueeseen merkittävästi. Erityisesti ennalta varautumisen periaatteen perusteella on katsottu, että tällainen riski on olemassa, kun alaa koskevan parhaan tieteellisen tiedon perusteella ei voida sulkea pois, että kyseessä oleva suunnitelma tai hanke voi vaikuttaa tätä aluetta koskeviin suojelutavoitteisiin. Riskiä on arvioitava erityisesti alueen, jota tämä suunnitelma tai hanke koskee, ominaisuuksien ja erityisten ympäristöolosuhteiden valossa (tuomio 29.7.2019, Inter‑Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen, C‑411/17, EU:C:2019:622, 134 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38      Toiseksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan suunnitelmasta tai hankkeesta aiheutuvien vaikutusten asianmukainen arviointi merkitsee lisäksi sitä, että alaa koskeva paras tieteellinen tieto huomioon ottaen on ennen suunnitelman tai hankkeen hyväksymistä yksilöitävä suunnitelman tai hankkeen kaikki sellaiset näkökohdat, jotka voivat yksinään tai yhdistettyinä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa vaikuttaa suojellun alueen suojelutavoitteisiin. Toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat hyväksyä toiminnan vasta varmistuttuaan siitä, ettei se vaikuta haitallisesti kyseisen alueen koskemattomuuteen. Näin on silloin, kun ei ole olemassa mitään tieteelliseltä kannalta perusteltua epäilyä tällaisten vaikutusten aiheutumatta jäämisestä (tuomio 29.7.2019, Inter‑Environnement Wallonie ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen, C‑411/17, EU:C:2019:622, 120 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39      Oikeuskäytännön mukaan tässä arvioinnissa ei saa olla aukkoja ja siinä pitää olla täydellisiä, täsmällisiä ja lopullisia toteamuksia ja päätelmiä, jotka ovat omiaan hälventämään kaikenlaisen perustellun tieteellisen epäilyn suunniteltujen töiden vaikutuksista asianomaiseen alueeseen (tuomio 25.7.2018, Grace ja Sweetman, C‑164/17, EU:C:2018:593, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 7.11.2018, Holohan ym., C‑461/17, EU:C:2018:883, 49 kohta).
40      Tällainen vaatimus merkitsee sitä, että toimivaltainen viranomainen kykenee asianmukaisen arvioinnin jälkeen esittämään riittävällä tavalla syyt, joiden vuoksi se on saanut ennen luvan myöntämistä varmuuden siitä, että huolimatta mahdollisista kielteisistä lausunnoista minkäänlaista perusteltua tieteellistä epäilyä suunniteltujen töiden ympäristövaikutuksista asianomaiseen alueeseen ei ole (ks. vastaavasti tuomio 7.11.2018, Holohan ym., C‑461/17, EU:C:2018:883, 51 kohta).
41      Tällaiset perusteluvaatimukset on täytettävä myös silloin, kun – kuten nyt käsiteltävässä asiassa – toimivaltainen viranomainen hyväksyy hankkeen, jolla voi olla vaikutuksia suojeltuun alueeseen, vaatimatta direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua asianmukaista arviointia.
42      Tästä seuraa, että vaikka unionin oikeudessa ei velvoiteta toimivaltaista viranomaista – sen päättäessä hyväksyä tällaisen hankkeen kyseisessä säännöksessä tarkoitettua asianmukaista arviointia vaatimatta – vastaamaan tällaisen päätöksen perusteluissa yksitellen kaikkiin oikeudellisiin seikkoihin ja tosiseikkoihin, jotka asianomaiset ovat tuoneet esiin hallinnollisessa menettelyssä, kyseisen viranomaisen on kuitenkin ilmoitettava riittävällä tavalla syyt, joiden perusteella se on ennen tällaisen luvan myöntämistä voinut saada varmuuden siitä, että kaikki perustellut tieteelliset epäilyt hankkeen mahdollisista merkittävistä vaikutuksista kyseiseen alueeseen on suljettu pois, huolimatta mahdollisesti esitetyistä vastakkaisista näkemyksistä ja niissä mahdollisesti ilmaistuista kohtuullisista epäilyistä.
43      Edellä esitetyn perusteella viidenteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että vaikka jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ei ole – päättäessään hyväksyä suunnitelman tai hankkeen, joka on omiaan vaikuttamaan tämän direktiivin nojalla suojeltuun alueeseen, kyseisessä säännöksessä tarkoitettua asianmukaista arviointia vaatimatta – velvollinen vastaamaan tällaisen päätöksensä perusteluissa yksitellen kaikkiin hallinnollisen menettelyn aikana esiin tuotuihin oikeudellisiin seikkoihin ja tosiseikkoihin, kyseisen viranomaisen on kuitenkin ilmoitettava riittävällä tavalla syyt, joiden perusteella se on ennen tällaisen luvan myöntämistä voinut saada varmuuden siitä, että kaikki perustellut tieteelliset epäilyt hankkeen mahdollisista merkittävistä vaikutuksista kyseiseen alueeseen on suljettu pois, huolimatta mahdollisesti esitetyistä vastakkaisista näkemyksistä ja niissä mahdollisesti esiintuoduista kohtuullisista epäilyistä.
Neljäs kysymys
44      Neljännellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy, onko direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että sen määrittämiseksi, onko tarpeen toteuttaa asianmukainen arviointi suunnitelman tai hankkeen vaikutuksista tämän direktiivin nojalla suojeltuun alueeseen, voidaan ottaa huomioon suunnitelman tai hankkeen erityispiirteitä, joihin liittyy epäpuhtauksien poistamista ja jotka voivat siten vähentää suunnitelmasta tai hankkeesta tähän alueeseen kohdistuvia haitallisia vaikutuksia, kun nämä erityispiirteet ovat sisältyneet hankkeeseen tai suunnitelmaan vakiona riippumatta siitä, onko niillä jonkinlainen vaikutus kyseiseen suojelualueeseen.
45      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kyseinen tuomioistuin esittää tämän kysymyksen erityisesti 12.4.2018 annetun tuomion People Over Wind ja Sweetman (C‑323/17, EU:C:2018:244) valossa. Se pohtii erityisesti sitä, oliko kaavoitusasioiden valituslautakunnalla oikeus ottaa kyseisen tuomion valossa huomioon tämän tuomion 9 kohdassa kuvatut toimenpiteet päättäessään olla vaatimatta pääasiassa kyseessä olevan hankkeen tämän tuomion 7 kohdassa tarkoitettuihin alueisiin kohdistuvien vaikutusten asianmukaista arviointia.
46      Tältä osin on todettava, että unionin tuomioistuin on katsonut 12.4.2018 antamansa tuomion People Over Wind ja Sweetman (C‑323/17, EU:C:2018:244) 40 kohdassa, että direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että määritettäessä sitä, onko myöhemmin tarpeen tehdä asianmukainen arviointi suunnitelman tai hankkeen vaikutuksista asianomaiseen alueeseen, selvitysvaiheessa ei ole asianmukaista ottaa huomioon toimenpiteitä, joilla pyritään välttämään kyseisen suunnitelman tai hankkeen haitalliset vaikutukset asianomaiseen alueeseen tai vähentämään niitä.
47      Unionin tuomioistuin on todennut samassa tuomiossa muun muassa, että se, että toimenpiteet, joilla pyritään välttämään suunnitelman tai hankkeen haitalliset vaikutukset kyseiseen alueeseen tai vähentämään niitä, otetaan huomioon tarkasteltaessa tarvetta tehdä asianmukainen arviointi, tarkoittaa lähtökohtana olevan, että on todennäköistä, että alueeseen vaikutetaan merkittävästi ja että tällainen arviointi on siis tehtävä, ja tätä päätelmää tukee se, että täydellistä ja tarkkaa arviointia toimenpiteistä, joilla voidaan välttää mahdolliset merkittävät vaikutukset asianomaiseen alueeseen tai vähentää niitä, ei pidä tehdä selvitysvaiheessa vaan nimenomaan asianmukaisen arvioinnin vaiheessa. Lisäksi unionin tuomioistuin on katsonut, että tällaisten toimenpiteiden huomioon ottaminen jo selvitysvaiheessa olisi omiaan vaarantamaan yleisesti direktiivin 92/43 tehokkaan vaikutuksen ja erityisesti arviointivaiheen, koska viimeksi mainittu vaihe menettäisi kohteensa ja koska olisi olemassa vaara siitä, että kyseinen arviointivaihe, joka on kuitenkin mainitussa direktiivissä säädetty olennainen tae, kierretään (ks. vastaavasti tuomio 12.4.2018, People Over Wind ja Sweetman, C‑323/17, EU:C:2018:244, 35–37 kohta).
48      Tällaisten seikkojen vaikutuksena ei kuitenkaan voi olla se, että hankkeen selvitysvaiheessa ei oteta huomioon kaikkia hankkeeseen liittyviä tekijöitä, jotka vähentävät sen haitallisia vaikutuksia kyseiseen alueeseen.
49      Näin ollen silloin, kun tällaisia tekijöitä ei ole sisällytetty hankkeen suunnitteluun tarkoituksena vähentää tämän hankkeen haitallisia vaikutuksia kyseiseen alueeseen vaan kaikilta samantyyppisiltä hankkeilta vaadittuina standardiominaisuuksina, näitä tekijöitä ei voida pitää osoituksena tähän alueeseen kohdistuvien merkittävien haitallisten vaikutusten todennäköisyydestä, toisin kuin on tilanne tämän tuomion 46 ja 47 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden osalta.
50      Jollei tarkistuksista, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on suoritettava, muuta johdu, on ilmeistä, että tämän tuomion 9 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden sisällyttämistä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisten hankkeiden suunnitteluun on yleisesti edellytetty suunnittelusäädöksissä ja että tässä tapauksessa sitä edellytettiin Meath County Development Plan 2013–2019 ‑suunnitelmassa, joka oli lisäksi tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/42/EY (EYVL 2001, L 197, s. 30) mukaisen ympäristöarvioinnin kohteena.
51      Direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohta, tulkittuna ennalta varautumisen periaatteen valossa, ei näin ollen ole esteenä sille, että tällaiset toimenpiteet otetaan huomioon näiden hankkeiden selvitysvaiheessa.
52      Edellä esitetyn perusteella neljänteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että sen määrittämiseksi, onko suunnitelman tai hankkeen vaikutuksista alueeseen tarpeen toteuttaa asianmukainen arviointi, voidaan ottaa huomioon suunnitelman tai hankkeen erityispiirteitä, joihin liittyy epäpuhtauksien poistamista ja jotka voivat siten vähentää suunnitelmasta tai hankkeesta tähän alueeseen kohdistuvia haitallisia vaikutuksia, kun nämä erityispiirteet ovat sisältyneet hankkeeseen tai suunnitelmaan vakiona riippumatta siitä, onko niillä jonkinlainen vaikutus kyseiseen suojelualueeseen.
Oikeudenkäyntikulut
53      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Unionin oikeutta on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle menettelysäännölle, jonka mukaan yhtäältä judicial review ‑hakemuksen sekä kansallisen oikeuden että unionin oikeuden säännösten kuten tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/92/EU, sellaisena kuin se on muutettuna 16.4.2014 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2014/52/EU, 4 artiklan 2–5 kohdan ja liitteen III tai luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY 6 artiklan 3 kohdan perusteella on perustuttava selostukseen vaatimuksista ja niiden perusteista, ja selostuksessa on mainittava täsmällisesti kukin näistä perusteista ja esitettävä kunkin perusteen osalta ne tosiseikat tai tiedot, joihin sen tueksi vedotaan, ja toisaalta muutoksenhakija ei voi istunnossa vedota mihinkään muuhun perusteeseen tai esittää mitään muuta vaatimusta kuin ne, jotka sisältyvät kyseiseen selostukseen.
2)      Direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohtaa
on tulkittava siten, että
vaikka jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ei ole – päättäessään hyväksyä suunnitelman tai hankkeen, joka on omiaan vaikuttamaan tämän direktiivin nojalla suojeltuun alueeseen, kyseisessä säännöksessä tarkoitettua asianmukaista arviointia vaatimatta – velvollinen vastaamaan tällaisen päätöksensä perusteluissa yksitellen kaikkiin hallinnollisen menettelyn aikana esiin tuotuihin oikeudellisiin seikkoihin ja tosiseikkoihin, kyseisen viranomaisen on kuitenkin ilmoitettava riittävällä tavalla syyt, joiden perusteella se on ennen tällaisen luvan myöntämistä voinut saada varmuuden siitä, että kaikki perustellut tieteelliset epäilyt hankkeen mahdollisista merkittävistä vaikutuksista kyseiseen alueeseen on suljettu pois, huolimatta mahdollisesti esitetyistä vastakkaisista näkemyksistä ja niissä mahdollisesti esiintuoduista kohtuullisista epäilyistä.
3)      Direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohtaa
on tulkittava siten, että
sen määrittämiseksi, onko suunnitelman tai hankkeen vaikutuksista alueeseen tarpeen toteuttaa asianmukainen arviointi, voidaan ottaa huomioon suunnitelman tai hankkeen erityispiirteitä, joihin liittyy epäpuhtauksien poistamista ja jotka voivat siten vähentää suunnitelmasta tai hankkeesta tähän alueeseen kohdistuvia haitallisia vaikutuksia, kun nämä erityispiirteet ovat sisältyneet hankkeeseen tai suunnitelmaan vakiona riippumatta siitä, onko niillä jonkinlainen vaikutus kyseiseen suojelualueeseen.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: englanti.