62024CJ0742
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kymmenes jaosto)
15 päivänä tammikuuta 2026 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto – Turvapaikkapolitiikka – Direktiivi 2013/33/EY – 15 artiklan 1 kohta – Pääsy työmarkkinoille kansainvälistä suojelua hakevana henkilönä – Työmarkkinoille pääsyä koskevan hakemuksen hylkääminen – Hylkäämisen syy – Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelyssä aiheutunut viive, joka johtuu osittain hakijasta
Asiassa C‑742/24 [Havvitt] (
i
),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Supreme Court (ylin tuomioistuin, Irlanti) on esittänyt 23.10.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 24.10.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
International Protection Appeals Tribunal,
Minister for Justice,
Irlanti ja
Attorney General
vastaan
LK,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kymmenes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. Passer (esittelevä tuomari) sekä tuomarit D. Gratsias ja B. Smulders,
julkisasiamies: J. Richard de la Tour,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Irlanti, Minister for Justice ja Attorney General, asiamiehinään M. Browne, Chief State Solicitor, C. Aherne, A. Burke ja A. Joyce, avustajinaan N. J. Travers, SC, ja P. Leonard, BL,
–
L.K., edustajinaan C. Power, SC, H. Burgess, BL, ja G. Daly, solicitor,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään A. Azéma ja M. Debieuvre,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vaatimuksista 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/33/EU (EUVL 2013, L 180, s. 96) 15 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä kansainvälistä suojelua hakeva LK ja toisaalta International Protection Appeals Tribunal (kansainvälistä suojelua koskevien asioiden ylioikeus, Irlanti), Minister for Justice (oikeusministeri, Irlanti), Irlanti ja Attorney General (valtionasiamies, Irlanti) ja jossa on kyse sellaisen päätöksen laillisuudesta, jolla LK:n hakemus työmarkkinoille pääsystä on hylätty siitä syystä, että viive, joka on aiheutunut tehtäessä ensimmäisen asteen päätöstä hänen kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksestaan (jäljempänä ensimmäisen asteen päätös), on johtunut hänestä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2013/32/EU
3
Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU (EUVL 2013, L 180, s. 60) 6 artiklan, jonka otsikko on ”Pääsy menettelyyn”, 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”– – kansainvälistä suojelua koskeva hakemus katsotaan jätetyksi, kun asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat vastaanottaneet hakijan jättämän lomakkeen tai virallisen raportin, jos kansallisessa lainsäädännössä niin säädetään.”
Direktiivi 2013/33
4
Direktiivin 2013/33 3 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin kolmansien maiden kansalaisiin ja kansalaisuudettomiin henkilöihin, jotka hakevat kansainvälistä suojelua jäsenvaltioiden alueella – –”
5
Kyseisen direktiivin 15 artiklan, jonka otsikko on ”Työllistäminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että hakijat pääsevät työmarkkinoille viimeistään yhdeksän kuukauden kuluttua kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tekopäivästä, jos toimivaltainen viranomainen ei ole tehnyt ensimmäistä päätöstä eikä viive johdu hakijasta.”
Irlannin oikeus
6
Direktiivin 2013/33 säännökset on saatettu osaksi Irlannin oikeusjärjestystä Euroopan yhteisöistä (vastaanotto-olosuhteet) annetulla vuoden 2018 asetuksella (European Communities (Receptions Conditions) Regulations 2018; S.I. nro 230/2018; jäljempänä vuoden 2018 asetus) 30.6.2018 alkaen.
7
Kyseisen asetuksen 11 §:n 3 ja 4 momentissa, joilla pannaan täytäntöön direktiivin 2013/33 15 artiklan 1 kohta, säädetään seuraavaa:
”3.   Hakija voi tehdä hakemuksen työmarkkinoille pääsemiseksi
– –
b)
aikaisintaan kahdeksan kuukauden kuluttua [kansainvälistä suojelua koskevan] hakemuksensa jättämisestä.
4.   Minister [for Justice and Equality] [(oikeus- ja tasa-arvoministeri, Irlanti)] voi myöntää hakijalle 3 momentin nojalla tehdystä hakemuksesta luvan [päästä työmarkkinoille], jos
a)
yhdeksän kuukautta on kulunut [kansainvälistä suojelua koskevasta] hakemuksesta eikä hakijan suojelua koskevasta hakemuksesta ole kyseiseen päivään mennessä tehty ensimmäisen asteen päätöstä, jollei 6 momentista muuta johdu, ja
b)
edellä a kohdassa tarkoitetun tilanteen ei voida katsoa johtuvan kokonaan tai osittain hakijasta.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
8
Georgian kansalainen LK haki 2.9.2019 kansainvälistä suojelua Irlannissa ja väitti, että häneen kohdistuu vakavan haitan todellinen vaara, jos hänet palautetaan alkuperämaahansa.
9
International Protection Office (kansainvälistä suojelua koskevista asioista vastaava virasto, Irlanti; jäljempänä IPO) päätti järjestää LK:n kanssa 16.9.2019 haastattelun, josta ei kuitenkaan ilmoitettu LK:lle. LK otti yhteyttä sosiaaliavustajaansa, joka järjesti 12.12.2019 haastattelun IPO:n kanssa. LK sai kyseisen haastattelun aikana täytettäväkseen georgiankielisen kansainvälistä suojelua koskevan kyselylomakkeen (jäljempänä IPO 2 ‑kyselylomake), joka oli määrä täyttää ja palauttaa 6.1.2020 mennessä.
10
IPO myönsi LK:lle neljä kertaa määräajan pidennystä 24.8.2020 saakka, jotta LK:n olisi helpompaa vastata IPO 2 ‑kyselylomakkeeseen. Määräaikaa pidennettiin 7.1.2020 ensimmäisen kerran 5.2.2020 saakka, jolloin LK:lla ei vielä ollut asianajajaa avustamassa häntä. Ohjeiden saamista varten nimetty asianajaja pyysi toisen kerran määräajan pidennyksiä, jotka myönnettiin 5.2. ja 20.2.2020. Koska LK ei puhu englantia, georgialaisen kääntäjän palvelut olivat näet tarpeen, jotta LK voisi täyttää IPO 2 ‑kyselylomakkeen asianajajan avustamana. Kolmas määräajan pidentämistä koskeva pyyntö, joka aluksi hylättiin, hyväksyttiin 16.3.2020, ja määräaikaa pidennettiin 1.5.2020 saakka covid‑19‑pandemian puhkeamisen ja paikan päällä tarjottujen käännöspalvelujen järjestämiseen liittyvien vaikeuksien vuoksi. Tämä määräajan pidennys myönnettiin kaikille kansainvälistä suojelua hakeville henkilöille. Määräajan pidentämistä pyydettiin neljännen ja viimeisen kerran 17.7.2020, ja määräaikaa pidennettiin 24.8.2020 saakka. LK osallistui 5.8.2020 tapaamiseen asianajajansa kanssa kääntäjän läsnä ollessa, ja täytetty IPO 2 ‑kyselylomake toimitettiin IPO:lle 25.8.2020.
11
Samanaikaisesti LK haki 20.6.2020 Labour Market Access Unitilta (työmarkkinoille pääsystä vastaava yksikkö, Irlanti; jäljempänä LMAU) vuoden 2018 asetuksen 11 §:n 3 momentin nojalla lupaa päästä työmarkkinoille.
12
LMAU hylkäsi tämän hakemuksen 28.8.2020 siitä syystä, että ensimmäisen asteen päätöksen tekemisessä aiheutunut viive oli johtunut LK:sta. LMAU mainitsi myös, ettei LK ollut palauttanut IPO 2 ‑kyselylomaketta.
13
LK pyysi 11.9.2020 tämän hylkäämisen uudelleentarkastelua. Oikeusministeriössä tältä osin toimivaltainen virkamies vahvisti 2.12.2020 tehdyllä päätöksellä hakemuksen hylkäämisen ja katsoi, että ensimmäisen asteen päätöksen tekemisessä aiheutuneen viiveen voitiin katsoa johtuneen LK:sta, koska LK ei ollut saapunut 16.9.2019 järjestettyyn haastatteluun eikä palauttanut IPO 2 ‑kyselylomaketta kohtuullisessa ajassa.
14
LK teki tästä hylkäämisestä International Protection Appeals Tribunaliin valituksen, joka hylättiin 3.3.2021 annetulla ratkaisulla.
15
Tämän jälkeen LK haki International Protection Appeals Tribunalin ratkaisuun muutosta High Courtilta (ylempi piirituomioistuin, Irlanti). Kyseinen tuomioistuin katsoi 9.6.2022 antamassaan tuomiossa, että International Protection Appeals Tribunalin päätelmä, jonka mukaan ensimmäisen asteen päätöksen tekemisessä aiheutuneen viiveen voitiin katsoa johtuneen LK:sta tai jonka mukaan LK ei ollut tehnyt yhteistyötä hakemuksensa käsittelyssä, oli epäjohdonmukainen ja ristiriitainen, ja kumosi kyseisen ratkaisun.
16
Tästä tuomiosta valitettiin Supreme Courtiin (ylin tuomioistuin, Irlanti), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
17
Kyseinen tuomioistuin katsoo, ettei minkäänlaisen viiveen voida katsoa johtuneen LK:sta ajanjaksolla, joka alkoi 2.9.2019, jolloin LK haki kansainvälistä suojelua, ja joka kesti siihen saakka, kunnes kohtuullinen aika oli kulunut ajankohdasta 28.1.2020, jolloin Legal Aid Board (oikeusapulautakunta, Irlanti) nimesi hänelle asianajajan avustamaan häntä valmistelemaan vastauksensa IPO 2 ‑kyselylomakkeeseen.
18
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa kuitenkin, että vaikka LK:lle myönnettiin uudelleen määräajan pidennyksiä 5. ja 20.2.2020 tähän kyselylomakkeeseen vastaamiseksi, kyselylomaketta ei 4.3.2020 ollut vieläkään täytetty. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että kaikille kansainvälistä suojelua hakeville henkilöille myönnettiin 16.3.2020 uusi määräajan pidennys ainoastaan covid‑19‑pandemian puhkeamisen ja siitä johtuvien rajoitusten vuoksi, minkä ansiosta LK sai lisäaikaa 1.5.2020 saakka. Kyseisenä ajankohtana LK ei kuitenkaan ollut vieläkään palauttanut IPO 2 ‑kyselylomaketta, ja LK pyysi uutta määräajan pidennystä vasta 17.7.2020.
19
Kyseinen tuomioistuin katsoo, ettei sillä, että IPO suostui myöntämään useita määräajan pidennyksiä, ole merkitystä, koska kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta ei voitu käsitellä siitä syystä, ettei LK ollut toimittanut tarvittavia tietoja asianmukaisesti täytetyssä IPO 2 ‑kyselylomakkeessa.
20
Se katsoo, että vaikka huomioon otetaan covid‑19‑pandemia, sille, miksi IPO 2 ‑kyselylomakkeen palauttaminen LK:n toimesta on viivästynyt, ei ole annettu tyydyttävää selitystä.
21
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa LK:n 20.6.2020 hakemasta luvasta päästä työmarkkinoille, ettei LK ollut kyseisenä ajankohtana toimittanut IPO:lle tietoja, jotka olivat tarpeen hänen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa käsittelemiseksi. Se katsoo tältä osin, että jos IPO 2 ‑kyselylomake olisi palautettu ajoissa, mikään ei viittaa siihen, ettei LK:n kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta olisi voitu käsitellä direktiivin 2013/33 15 artiklan 1 kohdassa mainitussa yhdeksän kuukauden määräajassa, joka alkoi kulua 2.9.2019.
22
Kyseisen tuomioistuimen mielestä voitaisiin katsoa, että LK:n kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelyssä aiheutunut viive johtui kokonaisuudessaan LK:sta, koska hänen hakemustaan ei voitu käsitellä siitä syystä, että hän ei tehnyt yhteistyötä IPO:n kanssa. Sen mukaan on kuitenkin niin, että osan 2.9.2019 jälkeen tapahtuneesta viiveestä ei voida katsoa johtuvan LK:sta.
23
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii näin ollen sitä, miten on määritettävä, kenestä LK:n kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelyssä aiheutuneen viiveen muodostavat eri osatekijät johtuvat. Se huomauttaa tältä osin, ettei direktiivissä 2013/33 ole mitään mainintaa siitä, millainen käyttäytyminen voi merkitä viivettä, joka johtuu kansainvälistä suojelua hakevasta henkilöstä.
24
Se pohtii myös sitä, tarkoittaako – ja missä määrin – ilmaisun ”johtuvan – – osittain” lisääminen vuoden 2018 asetukseen sitä, ettei Irlanti ole saattanut direktiiviä 2013/33 asianmukaisesti osaksi kansallista oikeusjärjestystään, kun otetaan huomioon harkintavalta, joka jäsenvaltioilla on kyseisen direktiivin täytäntöönpanossa.
25
Tässä tilanteessa Supreme Court päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Unionin tuomioistuin totesi [14.1.2021 annetussa] tuomiossa [The International Protection Appeals Tribunal ym. (C‑322/19 ja C‑385/19, EU:C:2021:11)], että direktiivissä [2013/33] ei ole mitään mainintaa siitä, millainen käyttäytyminen voi merkitä kyseisen direktiivin 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua viivettä, joka johtuu kansainvälistä suojelua hakevasta henkilöstä. Kun tarkastellaan sitä, minkälainen käyttäytyminen voi merkitä hakijasta johtuvaa viivettä, onko asianmukaista ottaa huomioon se seikka, ettei [LK:n] kaltainen hakija ole kyseisen direktiivin 15 artiklassa säädettyä yhdeksän kuukauden määräaikaa pidemmän ajan toimittanut mitään tietoja (vastaamalla kyselylomakkeeseen)?
2)
Käsittääkö direktiivin [2013/33] 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu viiveen käsite ainoastaan viiveen, joka johtuu kokonaan ja yksinomaan kansainvälistä suojelua hakevasta henkilöstä, vai käsittääkö se minkä tahansa muun kuin merkityksettömän viiveen, jonka voidaan katsoa johtuvan hakijasta tai jonka voidaan katsoa merkitsevän sitä, ettei hakija tee yhteistyötä?
3)
Olosuhteissa, joissa kansainvälistä suojelua hakevan henkilön vastuulla on merkittävä ja selittämätön viive ja myös valtio itse on myötävaikuttanut viiveeseen, johon ovat myötävaikuttaneet lisäksi covid‑19‑pandemiasta johtuvan kaltaiset ulkoiset tekijät, voidaanko osan kokonaisviiveestä katsoa ’[johtuvan] hakijasta’ direktiivin [2013/33] tarkoituksessa, vai onko minkä tahansa hakemuksen käsittelyssä ilmenneen viiveen johduttava yksinomaan hakijasta?
4)
Tarkoittaako ilmaisun ’johtuvan – – osittain’ lisääminen [vuoden 2018 asetuksen] 11 §:n 4 momentin b kohtaan sitä, ettei Irlanti ole saattanut direktiiviä [2013/33] asianmukaisesti osaksi kansallista oikeusjärjestystä, kun otetaan huomioon harkintavalta, joka jäsenvaltioilla on siinä, miten ne päättävät panna kyseisen direktiivin täytäntöön, ja olosuhteissa, joissa kyseisen ilmaisun lisääminen ei ilmeisestikään johda siihen, että unionin oikeusjärjestyksessä vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
26
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljällä kysymyksellään unionin tuomioistuimelta, miten direktiivin 2013/33 15 artiklassa tarkoitettua ilmaisua ”viive[, joka ei] johdu hakijasta”, on tulkittava.
Ensimmäinen, toinen ja kolmas kysymys
27
Kolmella ensimmäisellä kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta lähinnä sitä, onko direktiivin 2013/33 15 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se, että kansainvälistä suojelua hakeva henkilö ei ole kyseisessä säännöksessä säädettyä yhdeksän kuukauden määräaikaa pidemmän ajan toimittanut mitään tietoja, joiden perusteella toimivaltaiset viranomaiset voivat tutkia hänen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa, merkitsee kyseisessä säännöksessä tarkoitettua hakijasta johtuvaa viivettä, ja koskeeko tämä hakijasta johtuva viive vain sitä viivettä tai sitä osaa viiveestä, joka johtuu yksinomaan kyseisestä hakijasta, vai koskeeko se myös viivettä, jonka syyt ovat monenlaisia eli jotka johtuvat sekä kyseisen hakijan käyttäytymisestä että jäsenvaltiosta ja/tai ulkoisista tekijöistä.
28
On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityspiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimen on siten lähtökohtaisesti ratkaistava ne (tuomio 6.10.2021, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Koska direktiivin 2013/33 15 artiklan 1 kohdassa säädetty yhdeksän kuukauden määräaika alkaa kulua kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen jättämisestä, nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö perustuu välttämättä olettamaan, jonka mukaan LK:n kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on jätetty direktiivin 2013/32 6 artiklan 4 kohdan tarkoituksessa 2.9.2019. Unionin tuomioistuimen on tutkittava ensimmäinen, toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys tämän tosiseikkoja koskevan olettaman perusteella, jonka paikkansapitävyyden selvittäminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä.
30
Direktiivin 2013/33 15 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jos toimivaltainen viranomainen ei ole tehnyt ensimmäisen asteen päätöstä yhdeksän kuukauden kuluessa kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen jättämisestä, hakijan on – tarvitsematta odottaa enää pidempään – voitava saada lupa päästä vastaanottavan jäsenvaltion työmarkkinoille, jollei viive kyseisen hakemuksen käsittelyssä johdu hakijasta. Kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan 23 perustelukappaleesta ilmenee, hakijoiden pääsyllä työmarkkinoille edistetään heidän riippumattomuuttaan ja vähennetään suuria eroavaisuuksia jäsenvaltioiden käytännöissä.
31
Tätä säännöstä tulkittaessa on muistutettava unionin tuomioistuimen jo todenneen, että on tärkeää ottaa huomioon direktiivillä 2013/32 käyttöön otetut kansainvälisen suojelun myöntämistä koskevat yhteiset menettelysäännöt ja että kyseisen direktiivin 31 artiklan 3 kohdasta ilmenee, että kansainvälistä suojelua hakevan henkilön tekemän hakemuksen käsittelyssä aiheutunut viive johtuu hakijasta silloin, kun tämä ei täytä direktiivin 13 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan. Viimeksi mainitun artiklan mukaan hakijalla on kuitenkin velvollisuus tehdä toimivaltaisten viranomaisten kanssa yhteistyötä henkilöllisyytensä ja muiden vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU (EUVL 2011, L 337, s. 9) 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen seikkojen eli ikänsä, taustansa, myös asiaankuuluvien omaisten taustan, kansalaisuutensa tai kansalaisuuksiensa, aikaisemman tai aikaisempien asuinmaidensa ja ‑paikkojensa, aikaisempien turvapaikkahakemuksien, matkareittinsä, matkustusasiakirjojensa sekä kansainvälisen suojelun hakemisen syiden toteamiseksi. Unionin tuomioistuin on myös täsmentänyt, että hakijalla oleva yhteistyövelvollisuus edellyttää sitä, että tämä toimittaa vaaditut selvitykset ja tarvittaessa pyydetyt selitykset ja tiedot mahdollisuuksien mukaan (tuomio 14.1.2021, The International Protection Appeals Tribunal ym., C‑322/19 ja C‑385/19, EU:C:2021:11, 76 ja 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Unionin tuomioistuin on lisäksi todennut, että direktiivin 2013/32 13 artiklan mukaan jäsenvaltiot voivat myös asettaa hakijalle sellaisia muita velvoitteita, jotka ovat hänen hakemuksensa käsittelyn kannalta tarpeen ja joiden mukaan muun muassa hänen on ilmoittauduttava toimivaltaisille viranomaisille tai tultava paikalle määrättynä ajankohtana ja määrättyyn paikkaan, ilmoitettava viranomaisille asuinpaikkansa tai annettava viranomaisten tutkia hänet, ottaa hänestä valokuva ja tallentaa hänen lausuntonsa (tuomio 14.1.2021, The International Protection Appeals Tribunal ym., C‑322/19 ja C‑385/19, EU:C:2021:11, 78 kohta).
33
Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelyssä aiheutuneen viiveen voidaan siis katsoa johtuvan hakijasta silloin, kun tämä ei ole tehnyt yhteistyötä toimivaltaisten kansallisten viranomaisten kanssa (tuomio 14.1.2021, The International Protection Appeals Tribunal ym., C‑322/19 ja C‑385/19, EU:C:2021:11, 79 kohta).
34
Näin ollen se, ettei hakija toimita mitään tietoja, joiden perusteella toimivaltaiset viranomaiset voivat tutkia hänen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa, sellaisen ajanjakson ajan, joka on pidempi kuin kyseisen hakemuksen jättämisestä laskettava yhdeksän kuukauden määräaika, merkitsee yhteistyön täydellistä laiminlyömistä, joka oikeuttaa sen, ettei hakija voi saada pääsyä työmarkkinoille direktiivin 2013/33 15 artiklan 1 kohdan nojalla kyseisen ajanjakson päätyttyä. Tästä yhteistyön täydellisestä laiminlyömisestä seuraa siis, ettei kyseisen säännöksen mukainen yhdeksän kuukauden enimmäismääräaika ole voinut alkaa kulua.
35
Toisin kuin yhteistyön täydellisellä puuttumisella direktiivin 2013/33 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhdeksän kuukauden enimmäisajan kuluessa sillä, että hakija laiminlyö yhteistyön tekemisen tämän määräajan tietyllä aikavälillä, ei kuitenkaan voi olla tällaista seurausta.
36
Tällaisessa tilanteessa hakijan hakemuksen käsittelyssä aiheutuneesta viiveestä on näet seurattava ainoastaan kyseisen yhdeksän kuukauden määräajan pidentäminen sen aikavälin verran, jonka ajan tämä viive on aiheutunut siitä, ettei kyseinen hakija ole tehnyt yhteistyötä, jotta voidaan määrittää se ajankohta, josta lähtien hakijalla on oikeus saada lupa päästä työmarkkinoille, jos ensimmäisen asteen päätöstä ei ole tehty. Kyseessä olevan määräajan pidentämisessä ei sitä vastoin voida ottaa huomioon niitä kyseiseen määräaikaan sisältyviä aikavälejä, joilla kyseinen viive on johtunut yksinomaan muista syistä kuin hakijan käyttäytymisestä.
37
Nyt käsiteltävässä tapauksessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii kuitenkin sitä, voidaanko sellaisen viiveen katsoa johtuvan kansainvälistä suojelua hakevasta henkilöstä, jonka syyt ovat monenlaisia, eli niiden voidaan katsoa johtuvan sekä hakijasta että vastaanottavasta jäsenvaltiosta tai pandemian kaltaisista ulkoisista tekijöistä.
38
Unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmenee tältä osin, että pääasian taustalla oleviin tosiseikkoihin liittyy tällaisia tilanteita erityisesti päivämäärän 28.1.2020 jälkeen, jolloin oikeusapulautakunta nimesi asianajajan avustamaan LK:ta valmistelemaan tämän vastausta IPO 2 ‑kyselylomakkeeseen; ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, ettei ajan kulumisen voida ennen kyseistä päivämäärää missään tapauksessa katsoa johtuvan LK:sta.
39
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa lisäksi päivämäärää 28.1.2020 myöhemmän ajanjakson osalta, että vaikka viiveen ei voida katsoa johtuvan LK:sta siltä osin kuin on kyse kohtuullisesta ajasta, jonka LK tarvitsee voidakseen täyttää IPO 2 ‑kyselylomakkeen, tätä kyselylomaketta ei kuitenkaan 4.3.2020 ollut vieläkään palautettu IPO:lle, vaikka LK:lle oli myönnetty lisäaikaa 5.2. ja 20.2.2020. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa lisäksi, että kaikille kansainvälistä suojelua hakeville henkilöille myönnettiin 16.3.2020 uusi määräajan pidennys ainoastaan covid‑19‑pandemian puhkeamisen ja siitä johtuvien rajoitusten vuoksi, minkä ansiosta LK sai lisäaikaa 1.5.2020 saakka. Se esittää kuitenkin, että kyseisenä päivämääränä kyseistä kyselylomaketta ei ollut vieläkään palautettu IPO:lle ja että uutta määräajan pidennystä pyydettiin vasta 17.7.2020 eli kaksi ja puoli kuukautta myöhemmin ja määräaikaa pidennettiin 24.8.2020 saakka. Tämän jälkeen LK osallistui 5.8.2020 tapaamiseen asianajajansa ja kääntäjänsä kanssa ja palautti täytetyn IPO 2 ‑kyselylomakkeen 25.8.2020.
40
Tältä osin on korostettava, että se, että viiveen katsotaan johtuvan kansainvälistä suojelua hakevasta henkilöstä, edellyttää, että kaikkien yksittäistapauksen merkityksellisten seikkojen valossa osoitetaan, että hakijan käyttäytymisen ja todetun viiveen välillä on syy-yhteys, joten hakijan voidaan katsoa olevan vastuussa ainoastaan viiveistä, jotka johtuvat hänestä. Tästä seuraa, että kun kyse on viiveestä, jonka syiden osoitetaan olevan monenlaisia, on voitava määrittää se osa tästä viiveestä, jonka voidaan katsoa johtuvan kyseisestä hakijasta.
41
Jos tällainen määrittäminen on mahdollista, vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen ei tule ottaa huomioon koko sitä aikaväliä, jonka kuluminen selittyy monenlaisilla syillä, vaan sen on otettava huomioon se osa tästä aikavälistä, joka johtuu kansainvälistä suojelua hakevasta henkilöstä, pidentääkseen kyseisen osan verran direktiivin 2013/33 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua yhdeksän kuukauden määräaikaa, jonka päätyttyä hakijalla on oikeus päästä työmarkkinoille ja josta lähtien jäsenvaltio laiminlyö velvollisuutensa, jos se epää häneltä luvan tähän.
42
Tällaisella tulkinnalla voidaan varmistaa tasapaino yhtäältä hakijan – jos ensimmäisen asteen päätöstä ei ole tehty direktiivin 2013/33 15 artiklan 1 kohdassa säädetyssä yhdeksän kuukauden määräajassa – työmarkkinoille pääsemistä koskevan oikeuden ja toisaalta sen vastaanottavan jäsenvaltion intressien välillä, jota ei voida moittia siitä, ettei pääsyä työmarkkinoille ole annettu kyseisen määräajan päätyttyä, jos kyseinen hakija on osittain vastuussa siitä, ettei ensimmäisen asteen päätöstä ole tehty mainitussa määräajassa.
43
Ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 2013/33 15 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että viive, jonka voidaan katsoa johtuvan kansainvälistä suojelua hakevasta henkilöstä kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla, ei kata pelkästään sitä viivettä tai sitä osaa viiveestä, joka johtuu yksinomaan tästä hakijasta, vaan se kattaa myös, kun kyseessä on aikaväli, jonka kuluminen selittyy monenlaisilla syillä, joiden voidaan alun perin katsoa johtuvan sekä kyseisen hakijan käyttäytymisestä että vastaanottavasta jäsenvaltiosta ja/tai muun muassa pandemian kaltaisista ulkoisista tekijöistä, kyseisen aikavälin sen osan, joka kaikkien yksittäistapauksen olosuhteiden valossa johtuu hakijasta.
Neljäs kysymys
44
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljännellä kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2013/33 15 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka nojalla kansallinen viranomainen, joka on toimivaltainen myöntämään luvan päästä kyseisen jäsenvaltion työmarkkinoille, voi evätä tällaisen luvan kansainvälistä suojelua hakevalta henkilöltä, jonka samassa jäsenvaltiossa vähintään yhdeksän kuukautta aikaisemmin tekemästä hakemuksesta ei ole vieläkään tehty ensimmäisen asteen päätöstä syistä, joiden voidaan ”osittain” katsoa johtuvan kyseisestä hakijasta.
45
Ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen kysymykseen annetusta vastauksesta seuraa, että kun ensimmäisen asteen päätöksen tekeminen viivästyy, kyseinen jäsenvaltio voi direktiivin 2013/33 15 artiklan 1 kohdan nojalla määrittää, onko kansainvälistä suojelua hakevan henkilön käyttäytymisen ja tämän viiveen välillä syy-yhteys, myös silloin, kun tämä viive johtuu ainoastaan osittain hakijasta, jotta sitä määräaikaa, jonka päättyessä jäsenvaltion on myönnettävä kyseiselle hakijalle pääsy työmarkkinoille, voidaan lykätä kyseisessä säännöksessä säädettyä yhdeksää kuukautta pidemmälle sen aikavälin verran, jonka osalta tämä syy-yhteys on todettu, tai jos viive johtuu monenlaisista syistä, sen osan verran tästä aikavälistä, joka johtuu hakijasta.
46
Neljänteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 2013/33 15 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka nojalla kansallinen viranomainen, joka on toimivaltainen myöntämään luvan päästä työmarkkinoille, voi evätä tällaisen luvan kansainvälistä suojelua hakevalta henkilöltä, jonka tässä jäsenvaltiossa vähintään yhdeksän kuukautta aikaisemmin tekemästä hakemuksesta ei ole vieläkään tehty ensimmäisen asteen päätöstä syistä, joiden voidaan ”osittain” katsoa johtuvan kyseisestä hakijasta, kunhan kyseisen epäämisen perustelemiseksi otetaan huomioon vain se aikaväli, jonka osalta on todettu syy-yhteys hakijan käyttäytymisen ja viiveen aiheutumisen välillä, tai kun kyseessä on aikaväli, jonka kuluminen johtuu monenlaisista syistä, kyseisen aikavälin se osa, joka johtuu hakijasta.
Oikeudenkäyntikulut
47
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vaatimuksista 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/33/EU 15 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
viive, jonka voidaan katsoa johtuvan kansainvälistä suojelua hakevasta henkilöstä kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla, ei kata pelkästään sitä viivettä tai sitä osaa viiveestä, joka johtuu yksinomaan tästä hakijasta, vaan se kattaa myös, kun kyseessä on aikaväli, jonka kuluminen selittyy monenlaisilla syillä, joiden voidaan alun perin katsoa johtuvan sekä kyseisen hakijan käyttäytymisestä että vastaanottavasta jäsenvaltiosta ja/tai muun muassa pandemian kaltaisista ulkoisista tekijöistä, kyseisen aikavälin sen osan, joka kaikkien yksittäistapauksen olosuhteiden valossa johtuu hakijasta.
2)
Direktiivin 2013/33 15 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka nojalla kansallinen viranomainen, joka on toimivaltainen myöntämään luvan päästä työmarkkinoille, voi evätä tällaisen luvan kansainvälistä suojelua hakevalta henkilöltä, jonka tässä jäsenvaltiossa vähintään yhdeksän kuukautta aikaisemmin tekemästä hakemuksesta ei ole vieläkään tehty ensimmäisen asteen päätöstä syistä, joiden voidaan ”osittain” katsoa johtuvan kyseisestä hakijasta, kunhan kyseisen epäämisen perustelemiseksi otetaan huomioon vain se aikaväli, jonka osalta on todettu syy-yhteys hakijan käyttäytymisen ja viiveen aiheutumisen välillä, tai kun kyseessä on aikaväli, jonka kuluminen johtuu monenlaisista syistä, kyseisen aikavälin se osa, joka johtuu hakijasta.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.