62024CO0475
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kuudes jaosto)
12 päivänä marraskuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Verotus – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Direktiivi 2006/112/EY – 168 artikla – Arvonlisäveron vähennysoikeus – Euroopan unionin perusoikeuskirja – 47 artikla – Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin – 50 artikla – Ne bis in idem ‑periaate – Luonnollisiin henkilöihin kohdistuvan rikosoikeudellisen menettelyn lopettaminen ilman jatkotoimenpiteitä – Verovelvollisena toimivaa yhtiötä koskeva hallinnollinen menettely – Rikosoikeudellisen menettelyn aikana kerätyn näytön tutkiminen – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Vastaus, joka on selvästi johdettavissa oikeuskäytännöstä
Asiassa C‑475/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Curtea de Apel Constanţa (Constanţan ylioikeus, Romania) on esittänyt 9.4.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 3.7.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Fashion TV RO SRL ja
Maestro SPRL
vastaan
Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța ja
Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Activitatea de Inspecţie Fiscală,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja I. Ziemele, varapresidentti T. von Danwitz (esittelevä tuomari), joka hoitaa kuudennen jaoston tuomarin tehtäviä, ja tuomari A. Kumin,
julkisasiamies: D. Spielmann,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Fashion TV RO SRL, edustajanaan T. Chiuariu,
–
Romanian hallitus, asiamiehinään R. Antonie, E. Gane ja L. Ghiţă,
–
Tšekin hallitus, asiamiehinään L. Březinová, M. Smolek ja J. Vláčil,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään A. Armenia ja T. Isacu de Groot,
kuultuaan julkiasiamies D. Spielmannia,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1; jäljempänä arvonlisäverodirektiivi), Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 ja 50 artiklan sekä oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Fashion TV RO SRL (jäljempänä Fashion TV) ja Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Serviciul Soluționare Contestații – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța (Galațin alueellinen julkisesta taloudesta vastaava pääosasto – oikaisuvaatimusten käsittelystä vastaava yksikkö – Constanțan piirikunnan verohallintoviranomainen, Romania) ja Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Activitatea de Inspecție Fiscală (Galațin alueellinen julkisesta taloudesta vastaava pääosasto – Constanțan piirikunnan verohallintoviranomainen – verotarkastusyksikkö, Romania) ja jossa on kyse sellaisen arvonlisäveron vähennysoikeuden epäämisestä, jonka Fashion TV väittää maksaneensa tavaroiden hankinnan yhteydessä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Arvonlisäverodirektiivin 167 artiklassa säädetään, että vähennysoikeus syntyy, kun vähennyskelpoista veroa koskeva verosaatava syntyy.
4
Kyseisen direktiivin 168 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Siltä osin kuin tavaroita ja palveluja käytetään verovelvollisen verollisiin liiketoimiin, verovelvollisella on oikeus siinä jäsenvaltiossa, jossa tämä suorittaa kyseiset liiketoimet, vähentää verosta, jonka tämä on velvollinen maksamaan[,] seuraavat määrät:
a)
arvonlisävero, joka on kyseisen jäsenvaltion alueella maksettava tai maksettu tavaroista tai palveluista, jotka toinen verovelvollinen on luovuttanut tai luovuttaa tälle;
– –”
5
Mainitun direktiivin 178 artiklan a alakohdassa säädetään, että verovelvollisella, joka haluaa käyttää direktiivin 168 artiklan a alakohdassa tarkoitettua vähennysoikeutta, on oltava hallussaan samassa direktiivissä säädettyjen vaatimusten mukaisesti laadittu lasku.
Romanian oikeus
6
Rikosprosessikoodeksin (Codul de procedură penală) 6 §:ssä, jonka otsikko on ”Ne bis in idem”, säädetään seuraavaa:
”Ketään ei voida syyttää tai tuomita rikoksesta, mikäli hän on jo saanut lainvoimaisen rikostuomion samasta teosta, vaikka tekoa olisi luonnehdittu oikeudellisesti toisella tavalla.”
7
Kyseisen lain 335 §:ssä, jonka otsikko on ”Tutkinnan jatkaminen, kun rikosoikeudellinen menettely aloitetaan uudelleen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Mikäli myöhemmin ilmenee, että olosuhdetta, jonka nojalla rikosoikeudellisen menettelyn lopettamista koskeva päätös on tehty, ei ole, päätöksen tehnyttä syyttäjää ylemmässä virka-asemassa oleva syyttäjä kumoaa määräyksen ja määrää menettelyn aloitettavaksi uudelleen. Lain 317 §:n säännöksiä sovelletaan vastaavasti.
2.   Mikäli tulee esiin uusia tosiseikkoja tai olosuhteita, joista käy ilmi, että olosuhdetta, jonka nojalla rikosoikeudellisen menettelyn lopettamista koskeva päätös tehtiin, ei enää ole, syyttäjä kumoaa määräyksen ja määrää menettelyn aloitettavaksi uudelleen.
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
8
Fashion TV tuottaa elokuvia, videoita ja televisio-ohjelmia. Vuosina 2014 ja 2015 kyseiseen yhtiöön kohdistettiin verotarkastus, jonka päätteeksi sen todettiin verotuspäätöksellä olevan velvollinen maksamaan veronlisäystä, muun muassa arvonlisäveroa korkoineen, sekä veronkorotusta ja viivästysseuraamuksia 416360 Romanian leuta (RON) (n. 81340 euroa) arvonlisäveron jälkiverona.
9
Veroviranomainen katsoi, että edellytykset Fashion TV:n tavaroiden hankinnoista väitetysti maksaman arvonlisäveron vähentämiselle eivät täyttyneet, koska arvonlisävero oli vähennetty sellaisten laskujen perusteella, jotka laatineita tavarantoimittajia ei ollut koskaan rekisteröity arvonlisäverovelvollisiksi tai ei ollut rekisteröity arvonlisäverovelvollisiksi laskujen laatimispäivänä, sellaisten laskujen perusteella, jotka laatineiden tavarantoimittajien tunnistenumero ei vastannut yhtäkään Romanian veroviranomaisen tietokannoissa olevaa yhtiötä tai vastasi toista yhtiötä, sellaisten laskujen perusteella, jotka laatineet tavarantoimittajat oli todettu kyseisenä ajankohtana toimintansa lopettaneiksi, sekä sellaisten laskujen perusteella, jotka koskivat liiketoimia, joita kyseiset tavarantoimittajat eivät olleet hyväksyneet.
10
Verotuspäätöksen tekemisen jälkeen Romanian veroviranomainen saattoi 11.8.2015 asian Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanțan (Constanțan ylioikeuden yhteydessä toimiva syyttäjänvirasto, Romania) käsiteltäväksi selvittääkseen, olivatko tämän määräyksen edellisessä kohdassa esitetyt tosiseikat rikoksia. Tässä tarkoituksessa kahta luonnollista henkilöä eli Fashion TV:n johtajaa DX:ää ja sen kirjanpitäjää JC:tä vastaan pantiin vireille rikosoikeudellinen menettely sellaisten aihetodisteiden perusteella, joiden mukaan kyseiset luonnolliset henkilöt olivat syyllistyneet veropetokseen sisällyttämällä fiktiiviset liiketoimet ja laskut kyseisen yhtiön kirjanpitoon ja arvonlisäveroilmoituksiin. Nämä syytetoimet kuitenkin lopetettiin ilman jatkotoimia 31.1.2023 annetulla määräyksellä lähinnä sillä perusteella, ettei rikosta osoitettu tapahtuneen ja että vanhentumisaika oli päättynyt.
11
Samaan aikaan Fashion TV riitautti verovelvollisen ominaisuudessaan verotuspäätöksen Tribunalul Constanţassa (Constanţan alioikeus, Romania), joka hylkäsi sen kanteen perusteettomana. Kyseinen tuomioistuin katsoi muun muassa, että Romanian veroviranomaisen arviointi perustui objektiivisiin seikkoihin, jotka koskivat niiden liiketoimien fiktiivisyyttä, joihin oli vedottu, eikä Fashion TV ollut esittänyt vastanäyttöä.
12
Fashion TV valitti alioikeuden tuomiosta Curtea de Apel Constanțaan (Constanțan ylioikeus, Romania), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Tämän valituksen ratkaisemiseksi kyseinen tuomioistuin aikoo täydentää veroasian asiakirja-aineistossa olevaa näyttöä lisäämällä siihen rikosoikeudellisen menettelyn yhteydessä kerätyn näytön. Fashion TV vastustaa tätä menettelytapaa sillä perusteella, että mainitun menettelyn aikana kerätyn näytön tutkiminen loukkaisi tutkinnan lopettamisesta annettuun määräykseen liittyvää oikeusvoimaa, ne bis in idem ‑periaatetta, oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin sekä oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita.
13
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii tältä osin selvittämään, voiko veroasioissa toimivaltainen tuomioistuin tarkistaa vai onko sen jopa tarkistettava, onko arvonlisäverodirektiivissä vähennysoikeuden käyttämiselle säädettyjä aineellisia ja muodollisia edellytyksiä noudatettu, muun muassa tutkimalla aikaisempien rikosoikeudellisten menettelyiden yhteydessä kerättyä näyttöä, vai ovatko päinvastoin perusoikeuskirjan 47 ja 50 artikla sekä oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteet esteenä tällaiselle tutkinnalle, mistä seuraa, että veroasiaa koskeva tuomioistuinmenettely on päätettävä verovelvollisen hyväksi.
14
Curtea de Apel Constanța on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Edellyttävätkö käsiteltävänä olevan asian kaltaisessa tilanteessa, jossa verovelvollisen lailliselle edustajalle annettiin veropetosta koskevan rikosoikeudellisen menettelyn lopettamista koskeva määräys sillä perusteella, että tekoa ei ole tapahtunut eikä ole näyttöä siitä, että verovelvollisen laillinen edustaja olisi syyllistynyt rikokseen, ja syyteoikeus on samalla vanhentunut, [perusoikeuskirjan] 47 ja 50 artikla, yleinen oikeusvarmuuden periaate ja luottamuksensuojan periaate ne bis in idem ‑periaatteen soveltamista, minkä seurauksena verovelvollista koskeva verotusmenettely lopetetaan, vai salliiko tai jopa edellyttääkö [arvonlisäverodirektiivissä] tunnustettu veropetosten, veron kiertämisen ja muiden väärinkäytösten estämisen tavoite, että siviilituomioistuin, jossa on vireillä kanne verovelvollista itseään koskevan verotuspäätöksen kumoamiseksi, tutkii, täyttyvätkö [arvonlisäverodirektiivissä] säädetyt aineelliset ja muodolliset edellytykset vähennysoikeuden käyttämiselle, muun muassa tutkimalla rikosoikeudellisen menettelyn yhteydessä esitetyn näytön?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
15
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tällä kysymyksellään lähinnä, onko arvonlisäverodirektiivin 168 artiklaa, kun sitä luetaan perusoikeuskirjan 47 ja 50 artiklan sekä oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden valossa, tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu arvonlisäveron vähennysoikeuden käyttämistä koskeva oikeusriita, on tarkistettava, onko asianomainen verovelvollinen noudattanut kyseisessä direktiivissä vahvistettuja aineellisia ja muodollisia edellytyksiä, ja erityisesti tutkittava näyttö, joka on kerätty sellaisen aikaisemman rikosoikeudellisen menettelyn yhteydessä, joka kohdistuu kyseisestä verovelvollisesta erillisiin henkilöihin, vai onko kyseistä säännöstä tulkittava siten, että nämä artiklat ja periaatteet ovat päinvastoin esteenä tällaiselle tutkinnalle etenkin silloin, kun rikosoikeudellinen menettely on lopetettu ilman jatkotoimia.
Tutkittavaksi ottaminen
16
Romanian hallitus väittää, ettei ennakkoratkaisukysymystä voida ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei esitä täsmällisiä syitä, joiden vuoksi se katsoo, että ennakkoratkaisukysymyksessä tarkoitettujen tiettyjen periaatteiden ja oikeussääntöjen tulkinta on tarpeen pääasian ratkaisemiseksi.
17
Romanian hallitus, Tšekin hallitus ja Euroopan komissio väittävät lisäksi, ettei perusoikeuskirjan 50 artiklaa voida soveltaa pääasian olosuhteisiin.
18
Tästä on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkinnalla ei ole mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos ongelma on luonteeltaan hypoteettinen tai jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 3.4.2025, Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
19
Lisäksi on todettava, että ennakkoratkaisupyynnön sisältöä koskevat vaatimukset mainitaan selvästi unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklassa, josta ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen oletetaan SEUT 267 artiklaan perustuvassa yhteistyössä olevan tietoinen ja jota sen on tunnollisesti noudatettava. Näiden vaatimusten, jotka mainitaan Euroopan unionin tuomioistuimen kansallisille tuomioistuimille ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä antamien suositusten (EUVL 2019, C 380, s. 1) 15 kohdassa, mukaan ennakkoratkaisupyyntöön on sisällytettävä ”yhteenveto pääasian oikeudenkäynnin kohteesta ja asiaa koskevista tosiseikoista, siten kuin ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ne todennut, tai ainakin selostus niistä tosiseikoista, joihin kysymykset perustuvat”, ”asiassa mahdollisesti sovellettaviksi tulevien kansallisten säännösten sisältö ja tarvittaessa asiaan liittyvä kansallinen oikeuskäytäntö” ja ”selostus niistä syistä, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkinnasta tai pätevyydestä, sekä ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen toteama yhteys kyseisten säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavan kansallisen lainsäädännön välillä” (tuomio 3.4.2025, Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, 22 kohta).
Perusoikeuskirjan 50 artikla
20
Perusoikeuskirjan 50 artiklasta on aluksi muistutettava, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaiset menettelyt, jotka koskevat arvonlisäveroon liittyviä rikkomuksia ja joilla pyritään varmistamaan kyseisen veron oikea kantaminen ja estämään veropetoksia, ovat arvonlisäverodirektiivin soveltamista ja siten perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua unionin oikeuden soveltamista. Kansallisen oikeuden säännökset, joilla säännellään tällaisia menettelyjä, kuuluvat siis perusoikeuskirjan soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio 5.4.2017, Orsi ja Baldetti, C‑217/15 ja C‑350/15, EU:C:2017:264, 16 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
21
On kuitenkin myös muistutettava unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jonka mukaan perusoikeuskirjan 50 artiklassa taatun ne bis in idem ‑periaatteen soveltaminen edellyttää ensinnäkin sitä, että kyseessä olevat seuraamukset tai menettelyt kohdistuvat samaan henkilöön. Kyseisen artiklan sanamuodosta ilmenee, että siinä kielletään saman henkilön syytteeseen paneminen tai rankaiseminen rikosoikeudellisesti useamman kuin yhden kerran samasta rikoksesta (ks. vastaavasti tuomio 5.4.2017, Orsi ja Baldetti, C‑217/15 ja C‑350/15, EU:C:2017:264, 17 ja 18 kohta).
22
Nyt käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että syytetoimet on aloitettu kahta luonnollista henkilöä eli DX:ää ja JC:tä kohtaan, jotka ovat oikeudellisesti erillisiä pääasiassa kyseessä olevasta verovelvollisesta eli Fashion TV:stä. Kuten Tšekin ja Romanian hallitukset sekä komissio ovat kirjallisissa huomautuksissaan perustellusti todenneet, ne bis in idem -periaatteen soveltamisedellytys, jonka mukaan kyseessä olevien seuraamusten ja menettelyiden on kohdistuttava ”samaan henkilöön”, ei näytä täten täyttyvän. Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa sillä, että DX:ää ja JC:tä syytettiin teoista, jotka he tekivät Fashion TV:n laillisina edustajina. Näin ollen perusoikeuskirjan 50 artiklaa ei ilmeisesti voida soveltaa pääasiaan (ks. analogisesti tuomio 5.4.2017, Orsi ja Baldetti, C‑217/15 ja C‑350/15, EU:C:2017:264, 22, 23 ja 26 kohta).
23
Tässä yhteydessä on muistutettava, että kun niitä unionin oikeuden säännöksiä tai määräyksiä, joita ennakkoratkaisukysymys koskee, ei voida soveltaa pääasiassa eikä niillä ole siten merkitystä pääasian ratkaisemisen kannalta, on katsottava, että pyydetty ennakkoratkaisu ei ole tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi antaa ratkaisunsa, ja että tämä kysymys on siten jätettävä tutkimatta tältä osin (ks. vastaavasti tuomio 3.4.2025, Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
24
Tästä seuraa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen nyt käsiteltävässä asiassa esittämä kysymys on tämän johdosta jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee perusoikeuskirjan 50 artiklaa.
Oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteet
25
On muistutettava, että oikeusvarmuuden periaate, jota luottamuksensuojan periaate täydentää, edellyttää yhtäältä, että oikeussäännöt ovat selviä ja täsmällisiä, ja toisaalta, että niiden soveltaminen on yksityisten ennakoitavissa, erityisesti, jos niistä voi aiheutua epäedullisia seurauksia. Tämä periaate edellyttää muun muassa, että kyseessä olevan säännöstön perusteella ne, joita asia koskee, voivat saada selville tarkasti, minkä laajuisia siinä niille asetetut velvoitteet ovat, ja saada yksiselitteisesti tiedon oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan ja ryhtyä niiden johdosta asianmukaisiin toimenpiteisiin (ks. vastaavasti tuomio 27.6.2024, Prysmian Cabluri şi Sisteme, C‑168/23, EU:C:2024:557, 40 kohta ja tuomio 4.10.2024, Liettua ym. v. parlamentti ja neuvosto (Liikkuvuuspaketti), C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 158 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26
Luottamuksensuojan periaatteeseen voi vedota vain yksityinen, jolle hallintoviranomaisen toiminnan vuoksi on syntynyt perusteltuja odotuksia, jotka perustuvat sen antamiin toimivaltaisista ja luotettavista lähteistä peräisin oleviin täsmällisiin, ehdottomiin ja yhtäpitäviin vakuutteluihin (tuomio 27.6.2024, Prysmian Cabluri şi Sisteme, C‑168/23, EU:C:2024:557, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27
Jäsenvaltioiden on noudatettava näitä periaatteita unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla. Tältä osin jäsenvaltioiden oikeussäännöt on muotoiltava yksiselitteisesti siten, että henkilöillä, joita asia koskee, on mahdollisuus selvästi ja täsmällisesti tuntea oikeutensa ja velvollisuutensa ja että kansallisilla tuomioistuimilla on mahdollisuus varmistaa niiden noudattaminen (ks. vastaavasti tuomio 11.1.2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 45 ja 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsee Fashion TV:n esittämät väittämät, joiden mukaan DX:ään ja JC:hen kohdistetun rikosoikeudellisen menettelyn aikana kerätyn näytön tutkiminen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevassa veroasian oikeudenkäynnissä voisi loukata kyseisten luonnollisten henkilöiden osalta annetun asian käsittelyn lopettamista koskevan määräyksen oikeusvoimaa.
29
Mainittu tuomioistuin ei kuitenkaan selitä, millä tavoin tällainen tutkinta johtaisi oikeusvarmuuden periaatteen tai luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen Fashion TV:n osalta tämän verovelvollisen ominaisuudessa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei myöskään ilmoita, miltä osin asian kannalta merkitykselliset Romanian oikeuden säännökset eivät olisi selviä, täsmällisiä tai ennakoitavia, eikä se viittaa mihinkään Romanian veroviranomaisen Fashion TV:lle antamiin vähennysoikeutta koskeviin vakuutteluihin, jotka liittyvät tutkinnan lopettamista koskevaan määräykseen. Kyseinen tuomioistuin ei tältä osin esitä yhteyttä, jonka se väittää olevan yhtäältä oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden ja toisaalta pääasiassa sovellettavan kansallisen lainsäädännön välillä.
30
Näiden periaatteiden osalta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä kysymys ei siten ole tämän määräyksen 19 kohdassa mainittujen vaatimusten mukainen. Tästä seuraa, että myös tämä kysymys on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee mainittuja periaatteita.
31
Näin ollen mainittuun kysymykseen on vastattava ainoastaan siltä osin kuin se koskee arvonlisäverodirektiivin 168 artiklaa, kun sitä luetaan perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa.
Asiakysymys
32
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artiklan mukaan on niin, että jos ennakkoratkaisukysymykseen annettava vastaus on selvästi johdettavissa oikeuskäytännöstä tai jos ennakkoratkaisukysymykseen annettavasta vastauksesta ei ole perusteltua epäilystä, unionin tuomioistuin voi esittelevän tuomarin ehdotuksesta ja julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa päättää ratkaista asian perustellulla määräyksellä.
33
Tätä artiklaa on sovellettava nyt käsiteltävässä asiassa.
34
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan verovelvollisen oikeus vähentää siitä arvonlisäverosta, jonka maksamiseen se on velvollinen, arvonlisävero, joka sen on maksettava tai jonka se on maksanut sille luovutetuista tavaroista tai suoritetuista palveluista, on yhteisen arvonlisäverojärjestelmän perusperiaate. Unionin tuomioistuin on toistuvasti todennut, että arvonlisäverodirektiivin 167 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa säädetty vähennysoikeus kuuluu erottamattomasti arvonlisäverojärjestelmään eikä sitä lähtökohtaisesti voida rajoittaa, jos verovelvolliset, jotka haluavat käyttää vähennysoikeutta, noudattavat vähennysoikeudelle asetettuja aineellisia ja muodollisia vaatimuksia tai edellytyksiä (tuomio 11.1.2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35
Arvonlisäveron vähentämistä koskevien aineellisten vaatimusten tai edellytysten osalta arvonlisäverodirektiivin 168 artiklan a alakohdasta ilmenee, että vähennysoikeuden saamiseksi yhtäältä asianomaisen on oltava kyseisessä direktiivissä tarkoitettu verovelvollinen ja toisaalta verovelvollisen täytyy käyttää tavaroita tai palveluja, joihin vähennysoikeuden käyttämiseksi vedotaan, myöhemmässä vaihdannan vaiheessa verollisiin liiketoimiinsa ja toisen verovelvollisen on pitänyt luovuttaa nämä tavarat tai palvelut aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa. Arvonlisäveron vähennysoikeuden käyttöä koskevista ehdoista, jotka rinnastuvat muodollisiin vaatimuksiin tai edellytyksiin, on todettava, että arvonlisäverodirektiivin 178 artiklan a alakohdassa säädetään, että verovelvollisella on oltava hallussaan samassa direktiivissä säädettyjen vaatimusten mukaisesti laadittu lasku (tuomio 11.1.2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36
Vähennysoikeuden aineelliset edellytykset täyttyvät vain, jos se tavaroiden luovutus tai palvelujen suoritus, jota lasku koskee, on tosiasiallisesti toteutunut. Todistustaakan osalta on tältä osin todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan arvonlisäveron vähennysoikeutta vaativan verovelvollisen on osoitettava, että se täyttää vähennyksen tekemiseen vaadittavat edellytykset. Veroviranomaiset voivat siten vaatia verovelvollista esittämään niiden tarpeelliseksi katsomat todisteet sen arvioimiseksi, voidaanko vaadittu vähennys myöntää. Mainittujen todisteiden arvioinnista on todettava, että kansallisen tuomioistuimen on tehtävä se kansallisen oikeuden todistelusäännösten mukaisesti arvioimalla kokonaisvaltaisesti kunkin yksittäistapauksen tosiseikkoja ja olosuhteita (ks. vastaavasti tuomio 11.1.2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 34 kohta ja tuomio 12.12.2024, Weatherford Atlas Gip, C‑527/23, EU:C:2024:1024, 36 ja 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37
Vähennysoikeus voidaan tässä tilanteessa evätä verovelvolliselta, jos asiassa voidaan objektiivisten seikkojen perusteella osoittaa, että siihen vedotaan vilpillisesti tai sitä käytetään väärin. On nimittäin palautettava mieleen, että veropetosten, veronkierron ja mahdollisten väärinkäytösten estäminen on päämäärä, joka on arvonlisäverodirektiivissä tunnustettu ja johon siinä rohkaistaan, ja että unionin tuomioistuin on toistuvasti todennut, että unionin oikeuden oikeussääntöihin ei saada vedota vilpillisesti tai niitä ei saada käyttää väärin. Näin ollen on niin, että vaikka vähennysoikeuden aineelliset edellytykset täyttyisivät, kansallisten viranomaisten ja tuomioistuinten tehtävänä on evätä kyseinen oikeus, jos asiassa voidaan objektiivisten seikkojen perusteella osoittaa, että kyseiseen oikeuteen vedotaan vilpillisesti tai sitä käytetään väärin (tuomio 11.1.2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Vähennysoikeuden epääminen on poikkeus sen perusperiaatteen soveltamisesta, jonka kyseinen oikeus muodostaa, joten veroviranomaisten on oikeudellisesti riittävällä tavalla näytettävä toteen ne objektiiviset seikat, joiden perusteella voidaan katsoa, että verovelvollinen on syyllistynyt arvonlisäveropetokseen tai että verovelvollinen tiesi tai sen olisi pitänyt tietää, että liiketoimi, johon se on vedonnut vähennysoikeuden perusteena, oli osa tällaista petosta. Kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on sitten tutkia, ovatko veroviranomaiset osoittaneet tällaisten objektiivisten seikkojen olemassaolon (tuomio 11.1.2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39
Tässä yhteydessä on mainittava, että koska unionin oikeudessa ei ole säädetty todistelusta arvonlisäveropetoksia koskevissa asioissa, verohallinnon on esitettävä näyttö tällaisista objektiivisista seikoista kansallisessa oikeudessa säädettyjen sääntöjen mukaisesti. Tällaisilla säännöillä ei kuitenkaan saada rajoittaa unionin oikeuden tehokkuutta, ja niiden on oltava unionin oikeudessa – erityisesti perusoikeuskirjassa – taattujen oikeuksien mukaisia (tuomio 24.2.2022, SC Cridar Cons, C‑582/20, EU:C:2022:114, 36 kohta ja tuomio 11.1.2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40
Unionin tuomioistuin onkin näin katsonut, ettei unionin oikeus ole näiden edellytysten täyttyessä esteenä muun muassa sille, että veroviranomaiset voivat arvonlisäverotukseen liittyvää väärinkäytöstä selvittäessään käyttää hallinnollisessa menettelyssä todisteita, jotka on saatu samanaikaisesti vireillä olevassa verovelvollista koskevassa kansallisessa rikosoikeudellisessa menettelyssä, jota ei ole vielä päätetty, kunhan ne kunnioittavat unionin oikeudessa ja erityisesti perusoikeuskirjassa taattuja oikeuksia. Lisäksi se on todennut, että tämän saman varauksen huomioon ottaen veroviranomaisten on arvonlisäveropetoksen olemassaolon toteamisesta varten voitava tukeutua menettelyissä, joita ei vielä ole päätetty ja jotka eivät koske verovelvollista, hankittuihin todisteisiin tai todisteisiin, jotka on kerätty liitännäisissä menettelyissä, joissa verovelvollinen ei ole asianosaisena (ks. vastaavasti tuomio 24.2.2022, SC Cridar Cons, C‑582/20, EU:C:2022:114, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41
Yhtäältä puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaate, joka on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin yleinen oikeusperiaate, jota on sovellettava aina kun hallinto aikoo tehdä henkilöä koskevan tälle vastaisen päätöksen, on yksi tällainen unionin oikeudessa taattu oikeus. Tämän periaatteen nojalla henkilöillä, joiden etuihin heille osoitetut päätökset vaikuttavat tuntuvasti, on annettava tilaisuus esittää asianmukaisesti kantansa niistä seikoista, joiden perusteella hallinto aikoo tehdä päätöksensä. Tämä velvoite koskee jäsenvaltioiden viranomaisia, kun ne toteuttavat toimenpiteitä, jotka kuuluvat unionin oikeuden soveltamisalaan, vaikka sovellettavassa unionin lainsäädännössä ei säädettäisikään nimenomaisesti tällaisesta muodollisuudesta (ks. vastaavasti tuomio 16.10.2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, 39 kohta ja tuomio 13.6.2024, C (Maksukyvyttömyysmenettelyn ja likvidaatiomenettelyn selvittäjät), C‑696/22, EU:C:2024:499, 104–106 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
42
Puolustautumisoikeuksien periaatetta sovelletaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa jäsenvaltio kohdistaa verovelvollisiin verotarkastusmenettelyn noudattaakseen unionin oikeuden soveltamisesta johtuvaa velvoitetta toteuttaa kaikki lainsäädännölliset ja hallinnolliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että arvonlisävero kannetaan täysimääräisesti sen alueella, sekä petosten torjumiseksi (ks. vastaavasti tuomio 13.6.2024, C (Maksukyvyttömyysmenettelyn ja likvidaatiomenettelyn selvittäjät), C‑696/22, EU:C:2024:499, 107 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43
Oikeus tulla kuulluksi eli oikeus, jolla jokaiselle taataan tilaisuus esittää hallintomenettelyn aikana asianmukaisella ja tehokkaalla tavalla kantansa ennen sellaisen päätöksen tekemistä, joka saattaa vaikuttaa hänen intresseihinsä epäedullisesti, kuuluu erottamattomana osana puolustautumisoikeuksien kunnioittamiseen. Tämä oikeus merkitsee muun muassa sitä, että hallintoviranomaiset kiinnittävät kaiken tarvittavan huomion asianomaisen näin esittämiin huomautuksiin tutkimalla huolella ja puolueettomasti kaikki käsiteltävän asian kannalta merkitykselliset seikat ja erittelemällä päätöksensä perustelut; velvollisuus perustella päätös niin yksityiskohtaisesti ja konkreettisesti, että asianomainen ymmärtää syyt päätökseen, jolla hänen hakemuksensa on hylätty, on siis seuraus puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteesta (ks. vastaavasti tuomio 16.10.2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, 41 ja 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44
Toisaalta on otettava huomioon myös perusoikeuskirjan 47 artikla, jossa taataan tuomioistuinvalvonnan tehokkuus. Kyseisen artiklan mukaan jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on oltava mainitussa artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa. Jokaisella on oikeus muun muassa saada asiansa käsitellyksi oikeudenmukaisessa oikeudenkäynnissä (ks. vastaavasti tuomio 16.10.2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, 60 kohta).
45
Prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaate, joka on erottamaton osa niiden oikeuksien tehokasta oikeussuojaa, joihin yksityiset voivat vedota unionin oikeuden perusteella ja joka on vahvistettu perusoikeuskirjan 47 artiklassa, merkitsee, koska se on menettelyn kontradiktorisuuden periaatteen tavoin välttämätön seuraus oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin käsitteestä, velvollisuutta tarjota kullekin asianosaiselle kohtuullinen mahdollisuus esittää asiansa, myös todisteensa, sellaisten edellytysten vallitessa, jotka eivät saata tätä vastapuoltaan selvästi epäedullisempaan asemaan (tuomio 16.10.2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
46
Tämän periaatteen tarkoituksena on turvata oikeudenkäynnin asianosaisten välinen prosessuaalinen tasapaino takaamalla asianosaisten oikeuksien ja velvollisuuksien yhdenvertaisuus muun muassa asian selvittämistä ja kontradiktorista näkemystenvaihtoa tuomioistuimessa koskevien sääntöjen sekä näiden asianosaisten muutoksenhakuoikeuden osalta. Oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan oikeuteen liittyvien vaatimusten täyttämiseksi asianosaisten on saatava tieto sellaisista tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista, jotka ovat oikeudenkäyntimenettelyn tuloksen kannalta ratkaisevia, ja niillä on oltava tilaisuus vaihtaa näkemyksiään näistä kontradiktorisesti (tuomio 16.10.2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, 62 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
47
Tältä osin perusoikeuskirjan 47 artiklalla taattu tuomioistuinvalvonnan tehokkuus edellyttää, että unionin oikeuden soveltamiseksi tehdyn päätöksen lainmukaisuutta valvovan tuomioistuimen on voitava selvittää, onko kyseisen päätöksen perustana olleet todisteet hankittu ja onko niitä käytetty unionin oikeudessa ja erityisesti perusoikeuskirjassa taattuja oikeuksia loukaten (ks. vastaavasti tuomio 16.10.2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
48
Perusoikeuskirjan 47 artiklalla taatun tuomioistuinvalvonnan tehokkuus edellyttää täten myös, että veroviranomaisten tekemästä arvonlisäveron oikaisupäätöksestä tehtyä valitusta käsittelevällä tuomioistuimella on toimivalta tarkistaa, että sellaisessa liitännäisessä menettelyssä, jossa verovelvollinen ei ollut asianosaisena, kerättyjä todisteita, joita käytettiin tämän päätöksen perusteena, ei ole hankittu unionin oikeudessa ja erityisesti perusoikeuskirjassa taattuja oikeuksia loukaten (ks. vastaavasti tuomio 16.10.2019, Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49
Nyt käsiteltävässä asiassa tämän määräyksen 34–38 kohdassa mainitun vakiintuneen oikeuskäytännön valossa veroasioissa toimivaltaisen tuomioistuimen, jonka on tarkasteltava oikeutta vähentää arvonlisävero, jonka Fashion TV väittää maksaneensa hankinnoistaan, on siis selvitettävä, täyttyvätkö vähennysoikeuden käyttämisen edellytykset, ja tutkittava sille esitetty näyttö asiaa koskevien kansallisen oikeuden sääntöjen mukaisesti ja arvioitava tällä perusteella kokonaisvaltaisesti kaikkia käsiteltävään asiaan liittyviä tosiseikkoja ja olosuhteita.
50
Tässä yhteydessä sen määrittämiseksi, onko kyse arvonlisäveropetoksesta, tällaisen tuomioistuimen on tarkistettava, onko veroviranomainen näyttänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen ne objektiiviset seikat, joiden perusteella voidaan päätellä, että verovelvollinen on syyllistynyt tällaiseen petokseen tai että se tiesi tai sen olisi pitänyt tietää, että liiketoimi, johon on vedottu vähennysoikeuden perusteena, oli osa arvonlisäveropetosta. Tällaisia objektiivisia tietoja on voitu kerätä muun muassa liitännäisissä menettelyissä, joissa verovelvollinen ei ollut asianosaisena.
51
Näin ollen kyseinen tuomioistuin voi tämän määräyksen 39 ja 40 kohdassa mainitun vakiintuneen oikeuskäytännön valossa tutkia näyttöä, joka on kerätty liitännäisessä menettelyssä, jossa verovelvollinen ei ollut asianosaisena, kuten nyt käsiteltävässä asiassa DX:ään ja JC:hen kohdistuneessa rikosoikeudellisessa menettelyssä. Tältä osin sillä seikalla, että tässä liitännäisessä menettelyssä on annettu näiden luonnollisten henkilöiden osalta menettelyn lopettamista koskeva määräys, ei ole merkitystä eikä sillä voida oikeuttaa sitä, että mainittu tuomioistuin jättää selvittämättä, onko verovelvollinen noudattanut vähennysoikeuden käyttämisen edellytyksiä. Tällaisella seikalla ei myöskään voida perustella sitä, että veroasiaa koskeva tuomioistuinmenettely päätetään verovelvollisen hyväksi ja että verovelvolliselle myönnetään tämä vähennysoikeus ilman, että asiaa käsittelevä tuomioistuin olisi voinut tarkistaa, täyttyvätkö nämä edellytykset.
52
Liitännäisessä rikosoikeudellisessa menettelyssä, joka on johtanut menettelyn lopettamista koskevaan määräykseen ja jossa verovelvollinen ei ollut asianosaisena, saadun näytön tutkinnassa on kuitenkin kunnioitettava unionin oikeudessa ja erityisesti perusoikeuskirjassa taattuja oikeuksia.
53
Kun otetaan huomioon vakiintunut oikeuskäytäntö ja tämän määräyksen 41–52 kohdassa mainitut periaatteet, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on muun muassa varmistuttava siitä, että Romanian veroviranomainen on antanut asianomaiselle verovelvolliselle tilaisuuden esittää hallintomenettelyn aikana asianmukaisella ja tehokkaalla tavalla kantansa ennen vähennysoikeuden epäämistä koskevan päätöksen tekemistä.
54
Esitettyyn kysymykseen on näin ollen vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 168 artiklaa, kun sitä luetaan perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu arvonlisäveron vähennysoikeuden käyttämistä koskeva oikeusriita, on tarkistettava, onko asianomainen verovelvollinen noudattanut kyseisessä direktiivissä vahvistettuja aineellisia ja muodollisia edellytyksiä, ja se voi tätä varten tutkia näyttöä, joka on kerätty sellaisen aikaisemman rikosoikeudellisen menettelyn yhteydessä, joka kohdistuu kyseisestä verovelvollisesta erillisiin henkilöihin, edellyttäen, että tässä tutkinnassa kunnioitetaan unionin oikeudessa ja erityisesti perusoikeuskirjassa taattuja oikeuksia, mukaan lukien prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaate ja puolustautumisoikeudet.
Oikeudenkäyntikulut
55
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on määrännyt seuraavaa:
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 168 artiklaa, kun sitä luetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu arvonlisäveron vähennysoikeuden käyttämistä koskeva oikeusriita, on tarkistettava, onko asianomainen verovelvollinen noudattanut kyseisessä direktiivissä vahvistettuja aineellisia ja muodollisia edellytyksiä, ja se voi tätä varten tutkia näyttöä, joka on kerätty sellaisen aikaisemman rikosoikeudellisen menettelyn yhteydessä, joka kohdistuu kyseisestä verovelvollisesta erillisiin henkilöihin, edellyttäen, että tässä tutkinnassa kunnioitetaan unionin oikeudessa ja erityisesti perusoikeuskirjassa taattuja oikeuksia, mukaan lukien prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaate ja puolustautumisoikeudet.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: romania.