62015CC0354
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MICHAL BOBEK
8 päivänä syyskuuta 2016 (
1
)
Asia C‑354/15
Andrew Marcus Henderson
vastaan
Novo Banco, SA
(Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunal da Relação de Évora (Évoran muutoksenhakutuomioistuin, Portugali))
”Oikeudellinen yhteistyö siviili- ja kauppaoikeuden alalla — Asetus N:o 1393/2007 — Oikeudenkäyntiasiakirjojen ja muiden asiakirjojen tiedoksianto — Tiedoksiannot postitse — Kirjattu kirje, johon on liitetty vastaanottotodistus — Vastaava todistus — Oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksianto kolmannelle — Asetuksen N:o 1393/2007 liitteessä II oleva lomake”
I Johdanto
1.
Portugalilainen pankki pani vireille oikeusprosessin Irlannissa asuvaa velallista vastaan. Oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksiannossa ilmeni kolme ongelmaa. Ensinnäkään vastaanottotodistusta ei palautettu portugalilaiselle tuomioistuimelle. Toiseksi tiedoksi annettu asiakirja otettiin väitetysti vastaan velallisen asuinpaikassa mutta kolmannen toimesta. Kolmanneksi tiedoksi annettuun asiakirjaan ei ollut liitetty asetuksen (EY) N:o 1393/2007 (
2
) liitteeseen II sisältyvää vakiolomaketta (jäljempänä liitteessä II oleva lomake), jossa vastaanottajalle olisi pitänyt ilmoittaa hänen oikeudestaan kieltäytyä vastaanottamasta tiedoksi annettavaa asiakirjaa.
2.
Pääasiassa edellä kuvatun asiakirjan tiedoksiantoa pidettiin tästä huolimatta pätevänä kolmesta syystä. Ensinnäkin kansallisen tuomioistuimen pyynnöstä Portugalin postilaitos vahvisti tuomioistuimelle lähettämässään kirjeessä päivämäärän ja ajankohdan, jona asiakirja annettiin Irlannissa. Toiseksi kansallinen tuomioistuin katsoi, että kolmannen toimesta tapahtunut tiedoksiannon vastaanottaminen synnytti olettaman tiedoksiannosta vastaanottajalle ja ettei olettamaa ollut kumottu. Kolmanneksi kansallisen tuomioistuimen mukaan se ongelmallinen seikka, ettei tiedoksiannossa käytetty liitteessä II olevaa lomaketta, korjaantui sillä, ettei vastaanottaja esittänyt väitettä liitteessä II olevan lomakkeen puuttumisesta tähän tarkoitukseen kansallisessa lainsäädännössä säädetyssä määräajassa.
3.
Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, täyttävätkö tiedoksiantoa riita-asiassa koskevat kyseiset kansalliset säännökset asetuksen N:o 1393/2007 edellytykset.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Unionin oikeus
4.
Asetuksen N:o 1393/2007 johdanto-osan toisen perustelukappaleen mukaan ”sisämarkkinoiden moitteeton toiminta edellyttää siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa jäsenvaltioiden välillä lähetettävien oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannon parantamista ja nopeuttamista”.
5.
Johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa taas muun muassa todetaan, että ”yksityisoikeudellisia asioita koskevien tuomioistuinmenettelyjen tehokkuus ja nopeus edellyttävät, että oikeudenkäynti- ja muita asiakirjoja voidaan lähettää suoraan ja nopeita keinoja hyväksikäyttäen jäsenvaltioiden nimeämien paikallisten yksiköiden välillä”.
6.
Asetuksen N:o 1393/2007 8 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä 8 artiklan 4 kohdan kanssa, säädetään velvollisuudesta liittää tiedoksi annettaviin oikeudenkäyntiasiakirjoihin liitteessä II oleva lomake myös silloin, kun tiedoksianto tapahtuu postitse. Liitteessä II olevan lomakkeen tarkoituksena on ilmoittaa vastaanottajalle, että tämä voi kieltäytyä vastaanottamasta tiedoksi annettavaa asiakirjaa tiedoksiannon yhteydessä tai palauttamalla asiakirjan viikon kuluessa, jollei se ole joko laadittu jollakin seuraavista kielistä tai jollei mukana ole käännöstä jollekin seuraavista kielistä: a) kieli, jota vastaanottaja ymmärtää; tai b) vastaanottavan jäsenvaltion virallinen kieli tai, jos jäsenvaltiossa on useita virallisia kieliä, sen paikkakunnan virallinen kieli tai jokin sen paikkakunnan virallisista kielistä, missä tiedoksianto tapahtuu.
7.
Saman artiklan 3 kohdassa säädetään, että ”jos vastaanottaja on kieltäytynyt vastaanottamasta asiakirjaa 1 kohdan mukaisesti, asiakirjan tiedoksianto voidaan oikaista toimittamalla vastaanottajalle tämän asetuksen säännösten mukaisesti asiakirja ja sen käännös jollekin 1 kohdassa tarkoitetuista kielistä. Siinä tapauksessa asiakirjan tiedoksiantopäivä on päivä, jona asiakirja ja sen käännös toimitetaan tiedoksi vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti. Jos asiakirja on kuitenkin jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti annettava tiedoksi tietyn ajan kuluessa, määräytyy hakijaan nähden noudatettava tiedoksiantopäivä 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti määritettävän alkuperäisen asiakirjan tiedoksiantopäivän mukaan”.
8.
Asetuksen N:o 1393/2007 9 artikla koskee tiedoksiantopäivää. Sen 1 kohdan mukaan, luettuna yhdessä 3 kohdan kanssa, tiedoksi annettavan asiakirjan tiedoksiantopäivä on lähtökohtaisesti päivä, jona tiedoksianto tapahtuu vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.
9.
Saman artiklan 2 kohdassa säädetään, että ”jos asiakirja on kuitenkin jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti annettava tiedoksi tietyn ajan kuluessa, määräytyy hakijaan nähden noudatettava tiedoksiantopäivä tuon jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti”.
10.
Asetuksen N:o 1393/2007 14 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltio saa toimittaa oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksiantoja lähettämällä ne toisessa jäsenvaltiossa asuville henkilöille suoraan postitse kirjattuna kirjeenä vastaanottotodistusta tai vastaavaa käyttäen.”
11.
Asetuksen 19 artikla koskee oikeuteen saapumatta jättävää vastaajaa. Sen 1 kohdassa säädetään merkityksellisin osin seuraavaa: ”Jos haaste tai vastaavanlainen asiakirja on ollut lähetettävä toiseen jäsenvaltioon tiedoksiantoa varten tämän asetuksen säännösten mukaisesti eikä vastaaja ole tullut saapuville, tuomioistuin ei saa tehdä päätöstä asiassa ennen kuin on selvitetty, että
– –
ja että – – tiedoksianto tai antaminen on tapahtunut riittävän ajoissa, jotta vastaaja on voinut ryhtyä vastaamaan.”
B Kansallinen oikeus
12.
Portugalin siviiliprosessilain (Código de Processo Civil, jäljempänä CCP) 230 §:n mukaan kirjattuna kirjeenä, johon on liitetty saantitodistus, toimitettu tiedoksianto katsotaan suoritetuksi sinä päivänä, jona saantitodistus on allekirjoitettu, ja sitä pidetään tiedoksi annettuna sille henkilölle, jolle tiedoksianto on osoitettu, myös silloin, kun vastaanottotodistuksen on allekirjoittanut kolmas. Oletuksena on, että kirje on toimitettu vastaanottajalle asianmukaisesti, ellei vastaanottaja toisin osoita.
13.
CCP:n 365 §:n 3 momentin ja 293 §:n 2 momentin nojalla turvaamistoimimenettelyissä puolustautumisoikeuksien käyttämiselle asetettu määräaika on kymmenen päivää. CCP:n 366 §:n 3 momentissa täsmennetään, että tätä määräaikaa pidennetään etäisyyksien perusteella kymmenellä päivällä.
14.
Jos tiedoksiannettuihin asiakirjoihin ei ole liitetty liitteessä II olevaa lomaketta, Portugalin lainsäädännön ja oikeuskäytännön mukaan kyseessä on olennaisen menettelymääräyksen laiminlyönti, minkä seurauksena tiedoksianto on pätemätön CCP:n 191 §:n 1 momentin nojalla.
15.
Saman pykälän 2 momentissa säädetyn mukaisesti olennaisen menettelymääräyksen laiminlyöntiin perustuvaa pätemättömyyttä koskevan väitteen esittämiselle asetettu määräaika on sama kuin puolustautumisoikeuksien käytölle asetettu määräaika eli tässä tapauksessa 20 päivää tiedoksiantamisen ajankohdasta. Pätemättömyyden katsotaan korjaantuvan, jos sen toteamista ei vaadita mainitun määräajan kuluessa.
III Tosiseikat, asian käsittelyn vaiheet ja ennakkoratkaisukysymykset
16.
Novo Banco, SA (vastapuoli) teki vuonna 2008 Andrew Marcus Hendersonin (valittaja) kanssa kaksi rahoitusleasingsopimusta liiketiloista Portimãon kunnassa Portugalissa. Valittaja ei maksanut maalis- ja elokuulta 2012 erääntyneitä liiketilojen vuokria, eikä hän ole maksanut myöskään sen jälkeen erääntyneitä vuokria. Vastapuoli irtisanoi tämän jälkeen molemmat sopimukset.
17.
Valittaja kieltäytyi luovuttamasta kiinteistöjä. Vastapuoli pani Portugalissa vireille valittajaa vastaan oikeudenkäyntimenettelyn, jossa se vaati muun muassa turvaamistoimena kiinteistöjen luovutusta.
18.
Valittaja asui asian vireillepanoajankohtana Irlannissa. Menettelyn aloittava asiakirja annettiin ilmeisesti tiedoksi valittajan osoitteeseen Irlannissa lähetetyllä kirjatulla kirjeellä.
19.
Saantitodistusta ei kuitenkaan palautettu kansalliselle tuomioistuimelle. Kansallinen tuomioistuin esitti tästä syystä tietopyynnön Portugalin postilaitokselle (Correios, Telégrafos e Telefonos, jäljempänä CTT). CTT:n vastauskirjeessä vahvistettiin, että ”kohdevaltio Irlannin postilaitoksen ylläpitämien tietorekisterien perusteella” tiedoksiannon sisältänyt kirje oli toimitettu vastaanottajalle 22.7.2014. CTT:n kirjeeseen oli liitetty jäljennökset Irlannin postilaitoksen lähetysten seurantajärjestelmän asianomaisesta merkinnästä, josta ilmenivät tiedoksi annetun asiakirjan lähetystunnus, viivakoodi ja käsittelyhistoria, joka sisälsi toimitusajan ja ‑paikan sekä toimituksen vastaanottaneen henkilön nimen ja allekirjoituksen. Lähetyksen vastaanottaneen henkilön allekirjoitus oli ”A. Henderson”. (
3
)
20.
Tiedoksiantoon ei ollut liitetty liitteessä II olevaa lomaketta.
21.
Valittaja ei esittänyt väitettä Portugalin lainsäädännössä säädetyssä määräajassa. Näin ollen vastapuolen hakema turvaamistoimi myönnettiin.
22.
Valittaja teki turvaamistoimesta annetusta ratkaisusta valituksen ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen ja vaati määräystä uuden tiedoksiannon antamisesta hänelle. Hänen mukaansa alkuperäinen tiedoksianto ei tapahtunut sovellettavien menettelymääräysten mukaisesti. Valittaja huomautti, ettei saantitodistusta ollut palautettu tuomioistuimelle. Hän myös tähdensi, ettei ollut osoitettu, kuka tosiasiallisesti vastaanotti tiedoksiannon. Valittaja riitautti lisäksi liitteessä II olevan lomakkeen puuttumisen, minkä vuoksi hän ei saanut tietoa oikeudestaan kieltäytyä vastaanottamasta tiedoksi annettavaa asiakirjaa, koska tiedoksianto tapahtui ainoastaan portugalin kielellä, jota hän ei ymmärrä. Valittaja väitti, että tiedoksiannon mukana olisi pitänyt olla käännös englannin tai iirin kielellä, jotka ovat ainoat Irlannissa suoritettavien tiedoksiantojen kielinä hyväksytyt kielet.
23.
Ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen tehty valitus hylättiin. Sen jälkeen valittaja haki samassa tuomioistuimessa muutosta toisessa oikeusasteessa annettuun ratkaisuun ja katsoi, että se on Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön vastainen, mainitsematta kuitenkaan mitään tiettyä oikeustapausta.
24.
Tässä tilanteessa Tribunal da Relação de Évora (Évoran muutoksenhakutuomioistuin, Portugali) lykkäsi asian käsittelyä ja esitti unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Voiko portugalilainen tuomioistuin, jossa käsitellään toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa asuvaa kansalaista vastaan nostettua siviilioikeudellista kannetta ja joka on määrännyt kyseisessä asiassa tiedoksiannon suoritettavaksi mainitulle kansalaiselle kirjattuna kirjeenä, johon on liitetty saantitodistus, pitää mainitun asetuksen [(EY) N:o 1393/2007] ja sen taustalla olevien periaatteiden perusteella, kun saantitodistusta ei ole palautettu, kyseistä tiedoksiantoa suoritettuna kirjeen vastaanottajan asuinvaltion postilaitoksen antaman sellaisen asiakirjan perusteella, joka vahvistaa, että saantitodistusta käyttäen lähetetty kirjattu kirje on toimitettu vastaanottajalle?
2)
Onko Portugalin siviiliprosessilain 230 §:n soveltaminen ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetussa tilanteessa vastoin asetusta ja sen taustalla olevia periaatteita?
3)
Onko Portugalin siviiliprosessilain 191 §:n 2 momentin soveltaminen nyt käsiteltävässä asiassa vastoin asetusta ja sen taustalla olevia periaatteita?”
25.
Kirjallisia huomautuksia esittivät Alankomaiden, Portugalin ja Espanjan hallitukset sekä Euroopan komissio. Portugalin hallitus ja komissio esittivät suulliset lausumansa 7.7.2016 pidetyssä istunnossa.
IV Asian tarkastelu
26.
Tarkastelen tässä ratkaisuehdotuksessa ensin merkityksellisiä näyttövaatimuksia, joita asetuksessa N:o 1393/2007 asetetaan sen todistamiselle, että oikeudenkäyntiasiakirjan tiedoksianto postitse on tapahtunut (jäljempänä A osa). Seuraavaksi keskityn siihen, onko vastaanottajan asuntoon tehty tiedoksianto, jonka kolmas on vastaanottanut, yhteensopiva asetuksen kanssa (jäljempänä B osa). Lopuksi vastaan kysymykseen siitä, voiko se, ettei liitteessä II olevaa lomaketta ollut tiedoksi annettujen asiakirjojen mukana, korjaantua sillä, ettei tästä ole esitetty väitettä säädetyssä määräajassa (jäljempänä C osa).
A Vastaanottotodistus tai vastaava
27.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään, voiko kansallinen tuomioistuin asetuksen N:o 1393/2007 nojalla tilanteessa, jossa oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksianto suoritettiin postitse mutta jossa vastaanottotodistusta ei palautettu, ottaa huomioon muita todisteita arvioidakseen tiedoksiannon pätevyyttä. Tarkemmin sanoen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, voidaanko vastaanottotodistus korvata postilaitoksen antamalla asiakirjalla, joka vahvistaa, että kirjattu kirje toimitettiin vastaanottajalle.
28.
Asetuksessa N:o 1393/2007 luetellaan tyhjentävästi tavat, joilla oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksianto voidaan suorittaa. (
4
) Siinä ei vahvisteta mitään arvojärjestystä näiden tapojen välille. (
5
)
29.
Asetuksen 14 artiklan mukaan yksi mahdollisista tiedoksiantotavoista on tiedoksianto postitse. Mainitussa artiklassa kuitenkin pelkästään säädetään, miten tiedoksianto on suoritettava postitse: kirjattuna kirjeenä vastaanottotodistusta tai vastaavaa käyttäen. (
6
) Siinä ei esitetä yksityiskohtaisesti tätä tiedoksiantomenetelmää. Toisin kuin asetuksen N:o 1393/2007 liitteessä I olevissa lomakkeissa (joita käytetään lähettävien ja vastaanottavien viranomaisten väliseen viestintään, kun tiedoksianto suoritetaan niiden välityksellä) (
7
) 14 artiklassa tai missään muussakaan asetuksen N:o 1393/2007 säännöksessä ei täsmennetä, miten vastaanotto on todistettava asetuksen mukaisesti.
30.
Koska 14 artiklassa tai missään muussakaan asetuksen säännöksessä ei täsmennetä vastaanottotodistuksen nimenomaista muotoa, sen yksityiskohdat on määritettävä kansallisessa lainsäädännössä. (
8
)
31.
Asetuksen 14 artiklassa viitataan lisäksi nimenomaisesti mahdollisuuteen käyttää vastaanottotodistusta tai ”vastaavaa”. Toisin sanoen vastaanottotodistus ei ehkä ole edes välttämätön, jos on olemassa muuta asianmukaista ja luotettavaa näyttöä, joka vahvistaa asiakirjan tiedoksiannon vastaanottajalle. (
9
)
32.
Lyhyesti sanottuna 14 artikla on erittäin avoin säännös sen erityisen näyttötavan osalta, jota edellytetään sen osoittamiseksi, että tiedoksianto postitse on suoritettu.
33.
Tätä avoimuutta ja siitä seuraavaa asiakirjojen toimittamisen todistamista koskevien kansallisten käytäntöjen kirjavuutta rajoittavat kuitenkin nähdäkseni asetuksessa N:o 1393/2007 säädetyn järjestelmän toimivuus ja tavoitteet kahdella tavalla. Ensinnäkin vastaanottotodistuksen tai vastaavan nimenomaisen muodon on annettava kansalliselle tuomioistuimelle tarpeeksi näyttönä pidettävä tietoa, jotta se voi arvioida tiedoksiannon pätevyyttä. Toiseksi kansallisen tuomioistuimen on myös voitava varmistua siitä, kunnioitettiinko vastaanottajan menettelyllisiä oikeuksia.
34.
Kun tarkastellaan ensiksi mainittua rajoitusta, vastaanottotodistus on vakiomuotoinen todiste, jota tavallisesti pidetään riittävänä asiakirjojen tiedoksiannon osoittamiseen. Se sisältää yleensä ainakin tietoa tiedoksiannon ajankohdasta ja paikasta ja siitä henkilöstä, jolle asiakirja annettiin tiedoksi. Tämän vastaanottotodistuksen näyttötehtävän ja 14 artiklan sanamuodon avoimuuden – kuten ilmaisun ”vastaava” käyttö osoittaa – perusteella katson kuitenkin, ettei vastaanottotodistus-nimisen asiakirjan puuttuminen automaattisesti tee tiedoksiannosta pätemätöntä. Näin siksi, ettei tällaisen asiakirjan puuttuminen tarkoita, ettei kansallinen tuomioistuin voi määrittää, onko asiakirjat tosiasiallisesti annettu tiedoksi vastaanottajalle. Tuomioistuin voi määrittää sen asiaan liittyvien muiden todisteiden perusteella.
35.
Toisen rajoituksen muodostaa vastaanottajan menettelyllisten oikeuksien suojelu. Unionin tuomioistuin on korostanut, että asiakirjan vastaanottajan puolustautumisoikeudet perustuvat oikeuteen oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin. (
10
) Näiden oikeuksien suojaa ei voida heikentää asetuksen N:o 1393/2007 tavoitteella eli oikeudenkäyntiasiakirjojen ja muiden asiakirjojen toimittamisen tehokkuudella ja nopeudella. (
11
)
36.
Vastaanottajan menettelyllisten oikeuksien kunnioittaminen on lisäksi erityisen tärkeää, kun sitä tarkastellaan siviili- ja kauppaoikeuden alalla tehtävää oikeudellista yhteistyötä koskevien muiden säädösten, (
12
) kuten asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (
13
) (jäljempänä uudelleenlaadittu Bryssel I ‑asetus) ja asetuksen (EY) N:o 805/2004, muodostamassa laajemmassa asiayhteydessä. (
14
) Se, onko asiakirja, jolla tuomioistuinmenettely saatetaan vireille, annettu asianmukaisesti tiedoksi, on nimittäin keskeistä tarkasteltaessa myöhemmin sitä, onko sen perusteella annettu tuomio tunnustettava ja pantava täytäntöön, samoin kuin sitä, voidaanko se vahvistaa asetuksessa N:o 805/2004 tarkoitetuksi riitauttamatonta vaatimusta koskevaksi eurooppalaiseksi täytäntöönpanoperusteeksi. (
15
)
37.
Se, onko kahta edellä mainittua rajoitusta kunnioitettu asetuksen N:o 1393/2007 14 artiklassa tarkoitetun vastaanottotodistuksen tai vastaavan yhteydessä, koskee tosiseikkojen arviointia, joka kansallisen tuomioistuimen on tehtävä kunkin yksittäistapauksen konkreettisissa olosuhteissa.
38.
En halua mitenkään ennakoida kansalliselle tuomioistuimelle käsiteltävässä asiassa kuuluvaa arviointia. Koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on kuitenkin nimenomaisesti pyytänyt ensimmäisessä kysymyksessään unionin tuomioistuinta arvioimaan edellä tämän ratkaisuehdotuksen 19 kohdassa kuvatun kansallisen postilaitoksen antaman vahvistuksen merkityksellisyyttä, ehdotan, että jollei kansallisen tuomioistuimen keräämästä lisänäytöstä muuta ilmene, tällaista vahvistusta voitaisiin pitää vastaanottotodistusta ”vastaavana”.
39.
Edellä esitetyn perusteella katson, että asetuksen N:o 1393/2007 14 artiklaa olisi tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin voi muun asiakirjan kuin vastaanottotodistuksen perusteella todeta, että oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksianto vastaanottajalle suoritettiin kyseisen säännöksen mukaisesti. Jotta kyseisiä asiakirjoja voidaan pitää vastaanottotodistusta vastaavina, kansallisen tuomioistuimen on voitava niiden perusteella varmistua siitä, että tiedoksianto on suoritettu vastaanottajalle tavalla, jolla suojataan hänen menettelyllisiä oikeuksiaan.
B Kolmannen vastaanottajan asunnossa allekirjoittama tiedoksianto
40.
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko asetuksen N:o 1393/2007 mukainen sellainen kansallinen säännös, jonka mukaan kauppaoikeudellisessa asiassa tiedoksianto katsotaan suoritetun pätevästi sinä päivänä, jona kolmas allekirjoittaa vastaanottotodistuksen vastaanottajan asunnossa.
41.
On syytä korostaa, että ennakkoratkaisupyynnössä kuvatussa kansallisessa säännöksessä asetetaan tiedoksiantoa koskevan olettaman edellytykseksi pelkästään se, että kolmas on vastaanottanut tiedoksiannon. Käsiteltävän asian tosiseikoista kuitenkin ilmenee, että asiakirjat annettiin tiedoksi kantajan osoitteeseen ja että ne väitetysti allekirjoitti kyseisessä osoitteessa kolmas. Kansallisen tuomioistuimen toinen ennakkoratkaisukysymys koskee siten ymmärtääkseni kansallisen säännöksen, jonka mukaan tiedoksiantoa pidetään pätevänä, jos se on suoritettu kolmannelle vastaanottajan asunnossa, yhteensopivuutta asetuksen N:o 1393/2007 kanssa.
42.
Kuten edellisessä osassa jo pääpiirteittäin esitettiin, asetuksella N:o 1393/2007 ei yhdenmukaisteta postitse tapahtuvan tiedoksiannon yksityiskohtia, vaan siinä ainoastaan edellytetään, että tiedoksianto suoritetaan kirjattuna kirjeenä vastaanottotodistusta tai vastaavaa käyttäen.
43.
Tiedoksiantopäivän määräytymisestä asetuksen N:o 1393/2007 9 artiklassa säädetään, että tiedoksiantopäivä määräytyy jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti. Tarkemmin sanoen tiedoksiantopäivä määräytyy lähtökohtaisesti vastaanottavan jäsenvaltion eli tässä tapauksessa Irlannin lainsäädännön mukaisesti.
44.
Asetukseen N:o 1393/2007 ei kuitenkaan sisälly nimenomaisia säännöksiä kolmannelle suoritetun tiedoksiannon pätevyydestä. Huomautan tältä osin seuraavaa.
45.
Oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksiantoon siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa sovellettavat vaatimukset eivät yleisesti ottaen ole yhtä tiukkoja kuin hallinnollisissa asioissa tai rikosasioissa sovellettavat vaatimukset. Etenkin rikosprosessissa (
16
) voidaan odottaa, että tiedoksianto tapahtuu todellakin henkilökohtaisesti, eikä siihen ole mahdollista soveltaa olettamaa tiedoksiannosta. Käänteisesti jäsenvaltioiden lainsäädäntöön sisältyy monia olettamia tai jopa oikeudellisia fiktioita, jotka koskevat tiedoksiantoa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa. Yleisesti katsotaan, että näillä siviili- tai kauppaoikeudellisiin asioihin liittyvillä olettamilla tai fiktioilla taataan oikeusvarmuuteen liittyvä asianmukainen tasapaino hakijan ja asiakirjan vastaanottajan intressien välillä. (
17
)
46.
Siitä, ettei asetuksessa N:o 1393/2007 säädetä kolmannen henkilön vastaanottamasta tiedoksiannosta ja että sen 9 artiklassa viitataan jäsenvaltioiden lainsäädäntöön, voidaan päätellä, ettei asetus sinänsä ole välttämättä esteenä tällaiselle tiedoksiannolle.
47.
Asetuksen N:o 1393/2007 19 artiklan 1 kohdan b alakohta tukee lisäksi välillisesti väitettä siitä, ettei asetus ole esteenä tiedoksiannolle kolmannelle. Mainitussa 19 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään vaatimuksista ja takeista, joita on noudatettava, jos vastaaja on jättänyt saapumatta oikeuteen. Siinä täsmennetään, että tuomioistuin ei saa antaa ratkaisua tällaista vastaajaa koskevassa asiassa ennen kuin on selvitetty esimerkiksi, että asiakirja on tosiasiallisesti annettu vastaajalle tai vastaajan asuntoon. (
18
)
48.
Vaikka asetukseen N:o 1393/2007 ei sisälly yleistä tiedoksiantoa koskevaa säännöstä, on selvää, että 19 artiklan 1 kohdan b alakohdassa (samaan tapaan kuin muissa unionin oikeuden välineissä, joissa vahvistetaan menettelysääntöjä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa) (
19
) annetaan mahdollisuus asiakirjojen tiedoksi antamiseen kolmannelle, edellyttäen että asiakirjat annetaan tiedoksi vastaajan asuntoon.
49.
Näistä syistä katson, ettei asetus N:o 1393/2007 sinänsä estä oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksiannon pätevyyttä, jos tiedoksiannon vastaanottaa kolmas henkilö vastaanottajan asunnossa. Tähän liittyy kuitenkin kaksi tärkeää edellytystä.
50.
Kuten komissio osuvasti huomautti istunnossa, ensinnäkin tiedoksianto vastaanottajan asuntoon tarkoittaa, että asiakirja on toimitettava vastaanottajan nimenomaiseen asuntoon. Siten esimerkiksi asiakirjan antaminen henkilölle kerrostalossa ei riitä, vaan asiakirja on annettava tietyn asunnon kynnyksellä.
51.
Toiseksi vastaanottotodistus on allekirjoitettava vastaanottajan asunnossa ja allekirjoittajan on oltava täysi-ikäinen henkilö, jonka voidaan kohtuudella olettaa varmistavan, että vastaanottaja tosiasiallisesti saa tiedoksi annetun asiakirjan. Näin on nähdäkseni esimerkiksi silloin, kun kyseessä on sukulainen tai henkilö, joka asuu vakituisesti vastaanottajan kanssa samassa asunnossa, tai muu täysi-ikäinen henkilö, jolla on luottamuksellinen suhde vastaanottajaan.
52.
Katson näin ollen, että asetusta N:o 1393/2007 olisi tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan oikeudenkäyntiasiakirjan tiedoksiantoa pidetään suoritettuna vastaanottajalle, jos sen allekirjoittaa kolmas henkilö, edellyttäen että asiakirja annetaan vastaanottajan asunnossa täysi-ikäiselle henkilölle, jonka voidaan kohtuudella olettaa välittävän sen vastaanottajalle.
C Liitteessä II olevan lomakkeen puuttuminen
53.
Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selventämään, voidaanko asetuksen N:o 1393/2007 mukaisena pitää kansallista säännöstä, jonka mukaan liitteessä II olevan lomakkeen puuttuminen tekee oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksiannosta pätemättömän, jos pätemättömyys voi kuitenkin korjaantua siinä tapauksessa, ettei vastaanottaja esitä väitettä liitteessä II olevan lomakkeen puuttumisesta säädetyssä määräajassa. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kyseinen säännös on CCP:n 191 §:n 2 momentti.
54.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan liitteessä II oleva lomake on tiedoksiannon välttämätön osatekijä. Lomakkeen tarkoituksena on taata, että vastaaja voi käyttää oikeuttaan kieltäytyä vastaanottamasta tiedoksi annettua asiakirjaa, jos asetuksen N:o 1393/2007 8 artiklan 1 kohdassa säädetyt kielivaatimukset eivät täyty. Unionin tuomioistuin on myös huomauttanut, ettei asetukseen N:o 1393/2007 sisälly poikkeuksia lomakkeen II käyttöön. Se on lisäksi todennut hyvin selvästi, että jos lomaketta ei ole liitetty tiedoksi annettavaan asiakirjaan, se on lähetettävä vastaanottajalle. (
20
)
55.
Unionin tuomioistuin esitti nämä päätelmät tapauksessa, jossa oli kyse asetuksen N:o 1393/2007 4 artiklan mukaisesta tiedoksiannosta eli asianomaisten jäsenvaltioiden lähettävien ja vastaanottavien viranomaisten välisestä tiedoksiannosta. Asetuksen 8 artiklan 4 kohdan perusteella on kuitenkin selvää, että liitteessä II olevan lomakkeen käyttöä koskevia sääntöjä sovelletaan postitse tapahtuviin tiedoksiantoihin.
56.
Tästä seuraa, että jos liitteessä II olevaa lomaketta ei liitetä postitse tiedoksi annettaviin menettelyn aloittaviin asiakirjoihin, se on annettava vastaanottajalle viipymättä. Katson näin ollen, ettei liitteessä II olevan lomakkeen puuttuminen voi korjaantua sen määräajan umpeutumisella, jonka aikana tiedoksi annetun asiakirjan vastaanottaja ei esittänyt väitettä lomakkeen puuttumisesta.
57.
Liitteessä II olevan lomakkeen tarkoituksena on varmistaa, että vastaanottajan puolustautumisoikeuksia kunnioitetaan, ilmoittamalle hänelle oikeudesta kieltäytyä vastaanottamasta tiedoksi annettavaa asiakirjaa, jos asetuksen N:o 1393/2007 8 artiklan 1 kohdassa säädetyt kielivaatimukset eivät täyty. Jos asianmukainen käännös puuttuu, vastaanottaja ei välttämättä ymmärrä lainkaan tiedoksi annettua asiakirjaa.
58.
Jos liitteessä II oleva lomake puuttuu tällaisessa tilanteessa, vastaanottaja ei välttämättä tiedä oikeudestaan kieltäytyä vastaanottamasta tiedoksi annettavaa asiakirjaa. Tiedon puute voi korjaantua vain siten, että annetaan puuttuvat tiedot, ei tosiaankaan pelkällä ajan kulumisella. Näin ollen loogisesti ei voida tehdä menettelyä koskevia päätelmiä siitä, ettei vastaanottaja esittänyt väitettä liitteessä II olevan lomakkeen puuttumisesta määräajassa, sillä vastaanottaja ei välttämättä ollut edes tietoinen mahdollisuudestaan esittää väitettä.
59.
On syytä lisätä, että velvoitetta antaa liitteessä II oleva lomake tiedoksi sovelletaan kaikissa tilanteissa riippumatta siitä, ymmärtääkö vastaanottaja kieltä, jolla tiedoksi annettavat asiakirjat on laadittu. Vasta kun tiedoksianto on suoritettu moitteettomasti (siis siten, että se sisältää liitteessä II olevan lomakkeen), toimivaltainen tuomioistuin voi arvioida, oliko vastaanottajan mahdollinen kieltäytyminen vastaanottamasta asiakirjaa perusteltu vai ei. (
21
)
60.
Katson näin ollen, että asetus N:o 1393/2007 on esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan saman asetuksen liitteessä II olevan lomakkeen puuttumisesta johtuva tiedoksiannon sääntöjenvastaisuus voi korjaantua sen määräajan umpeutumisella, jonka kuluessa vastaanottaja olisi voinut esittää väitteen lomakkeen puuttumisesta mutta ei näin tee. Lomakkeen puuttuminen voidaan korjata ainoastaan antamalla lomake tiedoksi vastaanottajalle asetuksen N:o 1393/2007 sovellettavien säännösten mukaisesti.
V Ratkaisuehdotus
61.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunal da Relação de Évoran ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys:
Oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (’asiakirjojen tiedoksianto’) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000 kumoamisesta 13.11.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1393/2007 14 artiklaa olisi tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin voi muun asiakirjan kuin vastaanottotodistuksen perusteella todeta, että oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksianto vastaanottajalle suoritettiin kyseisen säännöksen mukaisesti. Jotta kyseisiä asiakirjoja voidaan pitää vastaanottotodistusta vastaavina, kansallisen tuomioistuimen on voitava niiden perusteella varmistua siitä, että tiedoksianto on suoritettu vastaanottajalle tavalla, jolla suojataan hänen menettelyllisiä oikeuksiaan.
Toinen ennakkoratkaisukysymys:
Asetusta N:o 1393/2007 olisi tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan oikeudenkäyntiasiakirjan tiedoksiantoa pidetään suoritettuna vastaanottajalle, jos sen allekirjoittaa kolmas henkilö, edellyttäen että asiakirja annetaan vastaanottajan asunnossa täysi-ikäiselle henkilölle, jonka voidaan kohtuudella olettaa välittävän sen vastaanottajalle.
Kolmas ennakkoratkaisukysymys:
Asetus N:o 1393/2007 on esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan saman asetuksen liitteessä II olevan lomakkeen puuttumisesta johtuva tiedoksiannon sääntöjenvastaisuus voi korjaantua sen määräajan umpeutumisella, jonka kuluessa vastaanottaja olisi voinut esittää väitteen lomakkeen puuttumisesta mutta ei näin tee. Lomakkeen puuttuminen voidaan korjata ainoastaan antamalla lomake tiedoksi vastaanottajalle asetuksen N:o 1393/2007 sovellettavien säännösten mukaisesti.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (’asiakirjojen tiedoksianto’) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000 kumoamisesta 13.11.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2007, L 324, s. 79).
(
3
)	Valittajan etunimi on Andrew.
(
4
)	Tuomio 19.12.2012, Alder (C‑325/11, EU:C:2012:824, 30–32 kohta).
(
5
)	Ks. tuomio 9.2.2006, Plumex (C‑473/04, EU:C:2006:96, 22 kohta). Kyseinen tuomio koski oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa 29.5.2000 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1348/2000 (EYVL 2000, L 160, s. 37), joka oli asetuksen N:o 1393/2007 edeltäjä.
(
6
)	Tämä merkitsee muutosta asetukseen N:o 1348/2000 verrattuna. Asetuksen N:o 1348/2000 14 artiklassa (jossa myös säädettiin mahdollisuudesta suorittaa tiedoksianto postitse) ei täsmennetty erityistä postitusmenetelmää, jolla asiakirjat oli annettava tiedoksi.
(
7
)	Ks. asetuksen N:o 1393/2007 4 artiklan 3 kohta, 6 artiklan 1, 3 ja 4 kohta, 7 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 10 artiklan 1 kohta.
(
8
)	Tähän sisältyvät sovellettavat kansainväliset vaatimukset, kuten Maailman postiliiton vahvistamat vaatimukset.
(
9
)	Kuten komissio toteaa kirjallisissa huomautuksissaan, 14 artiklan sanamuoto ei ole täysin selvä (etenkään siltä osin kuin kyse on sen sanamuodosta eri virallisilla kielillä) sen suhteen, viittaako ilmaus ”vastaava” ainoastaan ”vastaanottotodistukseen” vai koko lähettämistapaan ”kirjattuna kirjeenä vastaanottotodistusta – – käyttäen”. Tämä kysymys ei kuitenkaan ole merkityksellinen käsiteltävän asian kannalta, koska molemmissa tapauksissa tavoitteena on vastaanottotodistusta vastaava näyttö, joka osoittaa, että tiedoksianto vastaanottajalle tapahtui.
(
10
)	Taataan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevan yleissopimuksen 6 artiklan 1 kohdassa. Ks. määräys 28.4.2016, Alta Realitat (C‑384/14, EU:C:2016:316, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 31.5.2016, Gankin ym. v. Venäjä (CE:ECHR:2016:0531JUD000243006, 28 ja 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
11
)	Ks. asetuksen N:o 1393/2007 johdanto-osan toinen ja kuudes perustelukappale. Ks. tuomio 16.9.2015, Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603, 30 ja 31 kohta) ja tuomio 19.12.2012, Alder (C‑325/11, EU:C:2012:824, 34–36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. vastaavasti tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetusta neuvoston asetuksesta (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1) tuomio 7.7.2016, Lebek (C‑70/15, EU:C:2016:524, 33 ja 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
12
)	Tuomio 8.5.2008, Weiss und Partner (C‑14/07, EU:C:2008:264, 50 kohta).
(
13
)	Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2012, L 351, s. 1).
(
14
)	Riitauttamattomia vaatimuksia koskevan eurooppalaisen täytäntöönpanoperusteen käyttöönotosta 21.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2004, L 143, s. 15).
(
15
)	Ks. asetuksesta (EY) N:o 44/2001 Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 23.5.2016, Avotinš v. Latvia (CE:ECHR:2016:0523JUD001750207, erityisesti 113–125 kohta).
(
16
)	Ks. vastaavasti tuomio 24.5.2016, Dworzecki (C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346), joka koskee eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehtyä neuvoston puitepäätöstä 2002/584/YOS (EYVL 2002, L 190, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (EUVL 2009, L 81, s. 24).
(
17
)	Asetuksessa N:o 1393/2007 otetaan myös huomioon hakijan tilanne, kuten 8 artiklan 3 kohdan viimeinen virke osoittaa. Ks. vastaavasti tuomio 16.9.2015, Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603, 33 kohta).
(
18
)	Kursivointi tässä. Vaihtoehtoisesti ratkaisu asiassa voidaan antaa, kun asiakirja on annettu tiedoksi sillä tavalla kuin vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään siellä laadittujen asiakirjojen tiedoksi antamisesta sen alueella oleville henkilöille (19 artiklan 1 kohdan a alakohta). Lisäksi kummassakin näistä tapauksista on selvitettävä, että tiedoksianto tai antaminen on tapahtunut riittävän ajoissa, jotta vastaaja on voinut ryhtyä vastaamaan.
(
19
)	Asetuksen N:o 805/2004 14 artiklan 1 kohdan a alakohta on tästä toinen esimerkki. Kyseinen säännös koskee sitä erityistapausta, jossa tiedoksiantoon ei liity vastaanottotodistusta, ja siinä säädetään mahdollisuudesta suorittaa tiedoksianto velallisen kotiosoitteessa henkilölle, joka asuu samassa taloudessa kuin velallinen tai työskentelee siellä. Kursivointi tässä.
(
20
)	Tuomio 16.9.2015, Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603, 45, 55, 72 ja 76 kohta).
(
21
)	Ks. vastaavasti määräys 28.4.2016, Alta Realitat (C‑384/14, EU:C:2016:316, 75 ja 76 kohta) ja tuomio 16.9.2015, Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603, 54 kohta).