62001CC0221_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Tässä EY 226 artiklan nojalla nostetussa kanteessa komissio vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut televiestinnän yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi 30 päivänä kesäkuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/33/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kaikkia tämän direktiivin ja erityisesti sen 7 artiklan 5 kohdan, 9 artiklan 3 kohdan sekä 14 artiklan 1 ja 2 kohdan noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.
Direktiivi 97/33/EY
2. Direktiivillä 97/33/EY "annetaan säädöspuitteet yhteisön televerkkojen yhteenliittämisen ja erityisesti palvelujen yhteentoimivuuden turvaamiseksi ja yleispalvelujen tarjoamisen varmistamiseksi avoimilla ja kilpailulle avoimilla markkinoilla, ja se koskee niiden ehtojen yhdenmukaistamista, jotka liittyvät yleisten televerkkojen ja yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen avoimeen ja tehokkaaseen yhteenliittämiseen sekä niiden käyttöön".
3. Tämän kanteen kannalta direktiivin 97/33/EY olennaiset kohdat ovat seuraavat. Asiaan liittyvät erityiset säännökset on esitetty myöhemmin kanneperusteiden yksityiskohtaisen tarkastelun yhteydessä.
4. Direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on poistettava kaikki mahdolliset rajoitukset, jotka estävät luvan saaneita teleorganisaatioita neuvottelemasta niiden välisistä yhteenliittämissopimuksista. Asianomaisten osapuolten on sovittava keskenään yhteenliittämisen järjestelyistä noudattaen direktiivin säännöksiä ja perustamissopimuksen kilpailusääntöjä.
5. Direktiivin 4 artiklan mukaan luvan saaneilla teleorganisaatioilla on oikeus ja, kun tuohon ryhmään kuuluvat organisaatiot sitä pyytävät, velvollisuus neuvotella yhteenliittämisestä keskenään.
6. Direktiivin 5 artiklan mukaan teleorganisaatiot voivat tietyissä tapauksissa jakaa keskenään yleispalveluvelvoitteiden kustannukset.
7. Direktiivin 7 artiklassa määritellään yhteenliittämismaksuja ja kustannuslaskentajärjestelmiä koskevat periaatteet, joita on sovellettava 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuihin merkittävässä markkina-asemassa oleviin teleorganisaatioihin.
8. Direktiivin 9 artiklassa määritellään kansallisten sääntelyviranomaisten yleiset velvollisuudet.
9. Direktiivin 10 artiklassa säädetään yhteenliittämisen kannalta olennaisista vaatimuksista, jotka koskevat verkkotoimintojen turvallisuutta, verkon toimintakyvyn ylläpitoa, palvelujen yhteentoimivuutta ja tietosuojaa.
10. Direktiivin 12 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot varmistavat kaikille yleisesti saatavilla oleville telepalveluille riittävän määrän numeroita ja numerointialueita.
11. Direktiivin 14 artiklassa edellytetään, että tietyissä direktiivin artikloissa yksilöidyt tiedot julkaistaan tai että tiedot ovat kiinnostuneiden osapuolten käytettävissä pyynnöstä.
12. Direktiivin 23 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot saattavat direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 31.12.1997 mennessä ja että ne ilmoittavat tästä komissiolle viipymättä.
Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
13. Belgian viranomaiset ilmoittivat 13.1.1998 päivätyllä kirjeellään komissiolle 19.12.1997 annetusta laista, jolla oli tarkoitus panna täytäntöön direktiivi 97/33/EY.
14. Komissio lähetti 6.8.1998 Belgian viranomaisille EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan (josta on tullut EY 226 artikla) nojalla virallisen huomautuksen ja ilmoitti Belgian viranomaisille, että ilmoitetulla lainsäädännöllä ei asianmukaisesti panna täytäntöön kaikkia direktiivin 97/33/EY säännöksiä.
15. Belgian viranomaiset ilmoittivat 8.9.1998 päivätyllä kirjeellään komissiolle uudesta lainsäädännöstä, jolla pannaan täytäntöön direktiivin säännökset. Belgian viranomaiset vastasivat viralliseen huomautukseen 12.10.1998 päivätyllä kirjeellään.
16. Komissio katsoi edelleen, ettei Belgia ollut asianmukaisesti pannut direktiiviä täytäntöön, ja lähetti 15.4.1999 Belgian kuningaskunnalle EY 226 artiklan nojalla perustellun lausunnon, jossa todettiin, että komission näkemyksen mukaan Belgian lainsäädäntö ei ole direktiivin tiettyjen säännösten mukainen.
17. Belgian viranomaiset ilmoittivat komissiolle uudesta lainsäädännöstä kirjeillään, jotka oli päivätty 26.4.1999, 21.6.1999 (vastaus perusteltuun lausuntoon), 18.10.1999 ja 10.12.1999.
18. Vaikka kyseisellä lainsäädännöllä osittain korjattiin komission esittämät puutteet, komissio kaikesta huolimatta katsoi edelleen, että Belgia ei ollut asianmukaisesti pannut täytäntöön direktiiviä 97/33/EY eikä erityisesti sen 7 artiklan 5 kohtaa, 9 artiklan 3 kohtaa sekä 14 artiklan 1 ja 2 kohtaa. Tämän johdosta komissio on nostanut kyseessä olevan kanteen.
Direktiivin 7 artiklan 5 kohtaa koskeva kanneperuste
19. Direktiivin 7 artiklan otsikkona on "Yhteenliittämismaksujen ja kustannuslaskentajärjestelmien periaatteet". artiklaa sovelletaan organisaatioihin, jotka ovat kansallisen sääntelyviranomaisen ilmoituksen mukaan merkittävässä markkina-asemassa.
20. Direktiivin 7 artiklan 5 kohdan mukaan komission on laadittava suositukset, jotka koskevat kustannuslaskentamenetelmiä ja erillistä kirjanpitoa yhteenliittämisessä. Toisen alakohdan kahden viimeisen virkkeen olennainen sisältö on tältä osin seuraava:
"Kustannuslaskentamenetelmän noudattamista tarkastaa kansallinen sääntelyviranomainen tai muu toimivaltainen elin - - . Noudattamista koskeva lausunto julkaistaan vuosittain."
21. Komissio esittää käsityksenään, että Belgian asianomaiseen lainsäädäntöön ei sisälly säännöstä menettelystä, jolla kustannuslaskentamenetelmän noudattamista tarkastettaisiin, eikä liioin säännöstä kyseisen menettelyn noudattamista koskevan lausunnon julkaisemisesta.
22. Belgia vetoaa vastineessaan Belgian lainsäädännön tarjoamiin keinoihin ja nimeää useita säännöksiä, joilla Institut belge des services postaux et des télécommunicationsille (Belgian sääntelyviranomainen, jäljempänä Instituutti) on annettu yleisiä toimivaltuuksia. Vastauskirjelmässään Belgia kuitenkin myöntää, että sen lainsäädännössä ei ole säännöstä 7 artiklan 5 kohdassa edellytetystä kustannuslaskentamenetelmän noudattamisen tarkastamisesta, ja Belgia ilmoittaa yhteisöjen tuomioistuimelle aikovansa poistaa kyseisen puutteen pian annettavalla uudella lainsäädännöllä.
23. Edellä esitetystä seuraa, että komission vaatimukset on hyväksyttävä.
Direktiivin 9 artiklan 3 kohta
24. Direktiivin 9 artiklan otsikko on "Kansallisten sääntelyviranomaisten yleiset velvollisuudet".
25. Direktiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan kansallisten sääntelyviranomaisten on "kannustettava riittävään yhteenliittämiseen kaikkien käyttäjien hyväksi ja turvattava se käyttämällä vastuutaan tavalla, joka on taloudellisesti mahdollisimman tehokas ja loppukäyttäjille mahdollisimman hyödyllinen". Kansallisten sääntelyviranomaisten on erityisesti otettava huomioon useita direktiivissä yksilöityjä seikkoja, kuten tarve edistää kilpailulle avoimia markkinoita, tarve varmistaa yhdenmukaistettujen eurooppalaisten telemarkkinoiden oikeudenmukainen ja asianmukainen kehitys sekä syrjimättömyyden (mukaan lukien yhdenvertainen pääsy) ja suhteellisuuden periaatteet.
26. Direktiivin 9 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
"Edellä 1 kohdassa tarkoitettuihin päämääriin pyrittäessä kansalliset sääntelyviranomaiset voivat milloin tahansa omasta aloitteestaan - ja kumman tahansa osapuolen pyynnöstä niillä on velvollisuus - puuttua asiaan määrittääkseen ne seikat, jotka on sisällytettävä yhteenliittämissopimukseen, tai asettaa erityisehtoja, joita yhden tai useamman tällaisen sopimuksen osapuolen on noudatettava. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat erityistapauksissa vaatia muutoksia jo tehtyihin yhteenliittämissopimuksiin varmistaakseen perustelluissa tapauksissa tehokkaan kilpailun ja/tai käyttäjille tarkoitettujen palvelujen yhteentoimivuuden."
27. Komissio esittää käsityksenään, että täytäntöönpanoa koskevassa Belgian lainsäädännössä ei ole säännöstä siitä, että kansalliset sääntelyviranomaiset voisivat puuttua neuvotteluihin "milloin tahansa omasta aloitteestaan", kuten edellä mainitussa säännöksessä edellytetään.
28. Belgia vetoaa puolustuksenaan ensiksikin kahteen yleissäännökseen 21.3.1991 annetussa tiettyjen julkisten yritysten uudistamista koskevassa laissa. Lain 75 §:n 3 momentin mukaan Instituutilla on "yleinen velvollisuus valvoa ja tarkkailla" kyseisen lain tiettyjen säännösten noudattamista. Lain 79 a §:n 1 momentin mukaan Instituutti voi hoitaessaan sille määrättyjä tehtäviä "kerätä kaiken tarvittavan tiedon yrityksiltä ja yritysten yhteenliittymiltä". Belgia esittää käsityksenään, että kyseisillä säännöksillä annetaan sääntelyviranomaiselle yleinen oikeus milloin tahansa puuttua asiaan, jos laissa asetettuja velvoitteita tai täytäntöönpanoa koskevan lainsäädännön yleisiä tavoitteita ei noudateta.
29. Belgia vetoaa toiseksi muihinkin 9 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanoa koskeviin säännöksiin, jotka se on esittänyt perusteltuun lausuntoon antamassaan vastauksessa. Kyseiset säännökset ovat 21.3.1991 annetun lain, sellaisena kuin se on muutettuna, 109 b §:n 4 ja 5 momentti sekä 20.4.1999 tehdyn kuninkaan päätöksen 8 ja 12 §, joissa vahvistetaan määräajat ja yleiset periaatteet, joita sovelletaan yhteenliittämissopimusten tekemistä koskeviin kaupallisiin neuvotteluihin, yhteenliittämisen viitetarjouksen julkaisemistapaan sekä yhteenliittämissopimukseen sisällytettäviin sopimusehtoihin.
30. Kyseisen 21.3.1991 annetun lain, sellaisena kuin se on muutettuna, 109 b §:n 4 momentin 1 kohdassa edellytetään, että jokainen merkittävässä markkina-asemassa oleva organisaatio julkaisee yhteenliittämistarjouksen.
31. Saman momentin 5 ja 6 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Instituutti voi määrätä, että yhteenliittämistarjoukseen on tehtävä muutoksia, joiden se katsoo olevan tarjouksen kannalta välttämättömiä.
Jos yleisiä televerkkoja ylläpitävät tai yleisesti saatavilla olevia telepalveluja tarjoavat organisaatiot eivät ole yhteenliittäneet televerkkojaan tai palveluitaan ja jos Instituutti katsoo, että tällainen yhteenliittäminen on välttämätöntä käyttäjien edun kannalta, Instituutti voi vaatia yhteenliittämisen toteuttamista. Tällaisessa tapauksessa Instituutti määrää yhteenliittämisen ehdot, jollei osapuolten sopimuksenteko-oikeutta koskevasta tämän pykälän 5 momentista muuta johdu."
32. 109 b §:n 5 momentin 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Instituutti voi vaatia jo tehtyjen sopimusten muuttamista, jos tämä on välttämätöntä kilpailunedellytysten tasapuolisuuden tai yhteentoimivuuden varmistamiseksi."
33. Edellä mainittu 20.4.1999 tehty kuninkaan päätös koskee kaupallisia yhteenliittämisneuvotteluita. Päätöksen 8 §:ssä säädetään, että jos osapuolet eivät ole päässeet sopimukseen edellisessä pykälässä säädetyn määräajan loppuun mennessä, ne voivat yhdessä tai yksin pyytää, että Chambre pour l'interconnexion, l'accès spécial et les utilisations partagées (yhteenliittämistä, erityistä verkkoon pääsyä ja yhteiskäyttöä käsittelevä jaosto) puuttuu asiaan. Päätöksen 12 §:ssä säädetään, että jos osapuolet eivät onnistu yhteenliittämissopimuksen tekemisessä, sen osapuolen, jolle pyyntö yhteenliittämissopimuksen tekemisestä oli osoitettu, tulee laatia yhteenliittämistarjous; Instituutti voi päättää muuttaa kyseistä tarjousta siinä tarkoituksessa, että osapuolet pääsisivät sopimukseen.
34. Komissio katsoo edelleen, että edellä mainitut säännökset eivät anna sääntelyviranomaisille mahdollisuutta puuttua neuvotteluihin "milloin tahansa omasta aloitteestaan", kuten direktiivin 9 artiklan 3 kohdassa edellytetään.
35. Hyväksyn komission näkemyksen tältä osin. Direktiivin 9 artiklan 3 kohdan sanamuodon perusteella on ilmeistä, että kyseisen säännöksen mukaan kansallisilla sääntelyviranomaisilla tulee olla valtuus puuttua käynnissä oleviin yhteenliittämissopimuksen tekemiseen johtaviin neuvotteluihin. Yhteisön lainsäätäjä selvästi tarkasteli asiaa siten, että kyseinen valtuus tuli pitää erillään oikeudesta vaatia muutoksia jo tehtyihin yhteenliittämissopimuksiin. Kansallinen lainsäädäntö, johon Belgia vetoaa, tuntuu sen sijaan antavan joko hyvin yleisen valvontavaltuuden, jota mielestäni ei voida pitää kaupallisiin neuvotteluihin puuttumista koskevan erityisen valtuuden asianmukaisena täytäntöönpanona, tai sitten erityisen valtuuden puuttua sellaisessa asiayhteydessä, joka ei täysin vastaa 9 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua.
36. Kuten komissio esittää, 109 b §:n 5 momentin 2 kohta koskee ainoastaan jo tehtyjä sopimuksia, eikä se salli viranomaisten puuttuvan yhteenliittämissopimuksen tekemiseen johtaviin neuvotteluihin. Lain 109 b §:n 4 momentti koskee ainoastaan Belgian lain vaatimusta, jonka mukaan merkittävässä markkina-asemassa olevien organisaatioiden tulee julkaista niin sanottu viitetarjous - kuten direktiivin 7 artiklan 3 kohdassa edellytetään - toimimaan perustana myöhemmille neuvotteluille. Tuota viitetarjousta Instituutti voi muuttaa. Kyseinen oikeus on kuitenkin pidettävä erillään Instituutin oikeudesta puuttua mihin tahansa yhteenliittämistä koskeviin neuvotteluihin. Kuninkaan päätöksen 8 §:ää sovelletaan ainoastaan, jos osapuolet pyytävät neuvotteluihin puuttumista, ja 12 §:ää sovelletaan ainoastaan, jos osapuolet eivät ole onnistuneet yhteenliittämissopimuksen tekemisessä.
37. Belgia tuntuu vastauskirjelmässään myöntävän, että sen lainsäädännöllä ei asianmukaisesti panna täytäntöön direktiivin 9 artiklan 3 kohtaa, ja se esittää liitteenä kuninkaan päätöksen luonnoksen, jolla 20.4.1999 tehtyä kuninkaan päätöstä muutetaan lisäämällä siihen uusi 7 a §, jossa Belgian mukaan toistetaan sanatarkasti direktiivin sanamuoto.
38. Edellä esitetystä seuraa, että komission vaatimukset on hyväksyttävä.
Direktiivin 14 artiklan 1 ja 2 kohta
39. Direktiivin 14 artiklan, jonka otsikko on "Tietojen julkaiseminen ja saatavuus", olennainen sisältö on seuraava:
"1. Edellä 7 artiklan 3 kohdassa, 9 artiklan 2 kohdassa, 10 artiklassa sekä 12 artiklan 4 kohdassa yksilöityjen tietojen osalta kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että ajan tasalla olevaa tietoa julkaistaan asianmukaisesti, jotta siitä kiinnostuneet osapuolet saavat sen helposti käyttöönsä. Asianomaisen jäsenvaltion virallisessa lehdessä on oltava viittaus tapaan, jolla tämä tieto julkaistaan.
2. Edellä 4 artiklan 1 kohdassa, 5 artiklan 3 kohdassa, 5 artiklan 5 kohdassa, 6 artiklan c alakohdassa ja 9 artiklan 3 kohdassa yksilöityjen tietojen osalta kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että ajan tasalla olevaa, kyseisissä artikloissa tarkoitettua erityistä tietoa on pyynnöstä kiinnostuneiden osapuolten käytettävissä korvauksetta normaaleina työaikoina. Asianomaisen jäsenvaltion virallisessa lehdessä on oltava viittaus siihen, milloin ja missä tiedot ovat käytettävissä."
40. Komissio esittää kannekirjelmässään, että Belgia ei ole noudattanut toisaalta 14 artiklan 1 kohdan ja siihen liittyvien 7 artiklan 3 kohdan, 9 artiklan 2 kohdan, 10 artiklan ja 12 artiklan 4 kohdan mukaisia velvoitteitaan, eikä toisaalta 14 artiklan 2 kohdan ja siihen liittyvän 9 artiklan 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan.
41. Vastauksessaan komissio hyväksyy, että Belgian vastineessa esitetyn selvityksen valossa 7 artiklan 3 kohtaa ja 9 artiklan 3 kohtaa koskevaa tilannetta voidaan pitää tyydyttävänä. Komissio jatkaa kuitenkin kannettaan 9 artiklan 2 kohdan, 10 artiklan sekä 12 artiklan 4 kohdan osalta, joita ei mainittu vastineessa.
Direktiivin 9 artiklan 2 kohta
42. Direktiivin 9 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Kansallisen sääntelyviranomaisen etukäteen asettamat yleiset ehdot on julkaistava 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
Erityisesti liitteessä II esitettyjen organisaatioiden yhteenliittämisen osalta kansalliset sääntelyviranomaiset
- voivat asettaa ennakkotietoja liitteessä VII olevassa 1 osassa luetelluilla aloilla,
- ovat velvollisia edistämään liitteessä VII olevassa 2 osassa mainittujen seikkojen sisällyttämistä yhteenliittämissopimuksiin."
43. Vastauskirjelmässään Belgia katsoo, että direktiivin 14 artiklan 1 kohta ja siihen liittyvä 9 artiklan 2 kohta on pantu täytäntöön 20.4.1999 tehdyllä kuninkaan päätöksellä ja erityisesti sen 17-21 §:llä.
44. Kyseisen kuninkaan päätöksen 17-20 § muodostaa kyseisen päätöksen 2 luvun 2 osan. Päätöksen 2 luvun otsikko on "Yhteenliittämisen viitetarjouksen julkaiseminen", ja 2 osan otsikko on "Viitetarjouksen julkaiseminen". Päätöksen 17 §:ssä edellytetään, että merkittävässä markkina-asemassa olevat organisaatiot julkaisevat ilmoituksen Instituutin antamasta yhteenliittämisen viitetarjousta koskevasta hyväksymisestä. Päätöksen 18 §:n mukaan kyseinen julkaiseminen tulee toteuttaa vuosittain ennen joulukuun 30 päivää. Päätöksen 19 §:n mukaan yhteenliittämisen viitetarjouksen tulee olla julkinen ja maksuton, ja 20 §:n mukaan yhteenliittämisen viitetarjouksen tulee periaatteessa olla voimassa julkaisuvuotta seuraavan kalenterivuoden ajan.
45. Kuninkaan päätöksen 21 § on päätöksen 3 luvussa, jonka otsikko on "Tekniset ja taloudelliset ehdot". Kyseisessä pykälässä esitetään tekniset ja taloudelliset vähimmäisehdot, jotka tulee sopia yhteenliittämisopimuksissa 21.3.1991 annetun lain 109 b §:n 5 momentin mukaisesti.
46. Lain 109 b §:n 5 momentin 1 kohdan tältä osin merkityksellisessä osassa säädetään seuraavaa:
"Yhteenliittämistä koskee asianomaisten osapuolten välinen yhteenliittämissopimus. Kyseisellä sopimuksella määrätään yhteenliittämisen tekniset ja taloudelliset ehdot. Kuninkaan tulee Instituuttia kuultuaan antaa kuninkaan päätös, jossa määritellään yhteenliittämissopimukseen sisällytettävät vähimmäisehdot. - - "
47. 20.4.1999 tehdyn kuninkaan päätöksen esitöissä (Rapport au Roi) ehdot jaetaan kolmeen laajaan kategoriaan: ensiksikin verkkoinfrastruktuuria ja tarjottavia palvelumuotoja koskevat tekniset ehdot, toiseksi oikeudelliset tai sopimuksenvaraiset ehdot, sekä kolmanneksi taloudelliset ja kaupalliset ehdot. Ehdoissa toistetaan lähes kokonaisuudessaan direktiivin liitteessä VII oleva 2 osa, jossa on direktiivin 9 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaisesti lueteltu "Muut kysymykset, joiden sisällyttämistä yhteenliittämissopimuksiin on edistettävä".
48. Komissio väittää, että kuninkaan päätöksen 17-21 §:ssä edellytetään Instituutin antaman yhteenliittämisen viitetarjousta koskevan hyväksymisen julkaisemista, mutta että minkäänlainen julkaisu- tai ilmoitusmenettely ei koske sääntelyviranomaisen etukäteen asettamia yleisiä ehtoja, vaikka direktiivin 9 artiklan 2 kohdassa edellytetään niiden julkaisemista.
49. Mielestäni vaikuttaa siltä, että kuninkaan päätöksen 17-20 §:ää koskeva komission väite on oikea. Kyseisen 21.3.1991 annetun lain 109 b §:n 5 momentin valossa tarkasteltuna kuninkaan päätöksen 21 §:ssä sen sijaan luetellaan kansallisen sääntelyviranomaisen etukäteen asettamat yleiset ehdot direktiivin 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
50. Direktiivin 14 artiklan 1 kohdassa edellytetään kansallisten sääntelyviranomaisten varmistavan, että 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut tiedot "julkaistaan asianmukaisesti, jotta niistä kiinnostuneet osapuolet saavat ne helposti käyttöönsä", minkä lisäksi edellytetään, että "asianomaisen jäsenvaltion virallisessa lehdessä on oltava viittaus tapaan, jolla tämä tieto julkaistaan".
51. Belgia väittää, että koska Belgian lainsäädäntö itsessään julkaistaan Moniteur belgessä, 14 artiklan 1 kohdassa säädetty julkaisuvaatimus tulee täytetyksi.
52. Jos - kuten nyt esillä olevassa asiassa - kyseessä oleva tieto, eli tämän kanneperusteen osalta tieto sääntelyviranomaisen etukäteen asettamista yleisistä ehdoista, itsessään julkaistaan asianomaisen jäsenvaltion virallisessa lehdessä, olen samaa mieltä Belgian kanssa siitä, että kyseinen menettely vastaa 14 artiklan 1 kohdassa edellytettyä julkaisemista. Kuten Belgia huomauttaa, olisi absurdia edellyttää, että Moniteur belgessä, jossa tieto julkaistaan, olisi viittaus siihen, että tieto julkaistaan siinä.
53. Edellä esitetyn perusteella katson, että komission kanneperuste, jonka mukaan Belgia ei olisi pannut täytäntöön 14 artiklan 1 kohtaa siltä osin kuin se koskee 9 artiklaa 2 kohtaa, tulee tältä osin hylätä.
Direktiivin 10 artikla
54. Direktiivin 10 artiklan toisessa kohdassa säädetään seuraavaa:
"Jos kansallinen sääntelyviranomainen asettaa yhteenliittämissopimuksessa olennaisiin vaatimuksiin perustuvia ehtoja, nämä ehdot on julkaistava 14 artiklan 1 kohdassa säädetyllä tavalla."
55. Vastauskirjelmässään Belgia vetoaa komission kanssa käymäänsä aikaisempaan kirjeenvaihtoon, jossa ilmeisesti todetaan, että direktiivin 14 artiklan 1 kohta oli 10 artiklaa koskevalta osaltaan pantu täytäntöön kahdella 22.6.1998 tehdyllä kuninkaan päätöksellä, joista ensimmäinen koskee yleisten televerkkojen perustamista ja toiminnan harjoittamista ja joista toisessa määrätään puheensiirtopalvelua koskevista eritelmistä ja lupien myöntämismenettelystä.
56. Molempiin näihin kuninkaan päätöksiin sisältyy säännöksiä, jotka edellyttävät operaattoreiden ryhtyvän yhteenliittämissopimuksissa tarkemmin määriteltäviin toimenpiteisiin, joiden tarkoituksena on varmistaa olennaisten vaatimusten noudattaminen sekä erityisesti (molemmissa päätöksissä) palvelun yhteentoimivuus ja tietosuoja sekä, kun kyseessä on yleinen televerkko, verkkotoimintojen turvallisuus ja verkon toimintakyvyn ylläpito. Molempien päätösten johdanto-osan perustelukappaleissa mainitaan direktiivi sekä Instituutin kannanotto.
57. Kyseisissä kahdessa 22.6.1998 tehdyssä kuninkaan päätöksessä, jotka ilmeisesti ainakin osittain perustuvat Instituutin kannanottoon, säädetään yhteenliittämissopimusten olennaisiin vaatimuksiin perustuvista ehdoista, joten kyseiset päätökset kuuluvat siten direktiivin 10 artiklan soveltamisalaan. Direktiivin 14 artiklan 1 kohdassa edellytetään kansallisten sääntelyviranomaisten varmistavan, että 10 artiklassa tarkoitetut tiedot "julkaistaan asianmukaisesti, jotta [niistä] kiinnostuneet osapuolet saavat [ne] helposti käyttöönsä", minkä lisäksi määrätään, että "asianomaisen jäsenvaltion virallisessa lehdessä on oltava viittaus tapaan, jolla tämä tieto julkaistaan".
58. Belgia esittää käsityksenään, että direktiivin 10 artiklassa tarkoitettu tieto on tuotu julki Belgian lainsäädännössä; koska kyseinen lainsäädäntö itsessään julkaistaan Moniteur belgessä, 14 artiklan 1 kohdan vaatimus tulee täytetyksi.
59. Edellä esitetyn perusteella katson, että kyseinen väite pitää paikkansa ja että komission kanneperuste, jonka mukaan Belgia ei olisi pannut täytäntöön 14 artiklan 1 kohtaa siltä osin kuin se koskee 10 artiklaa, tulee vastaavasti tältä osin hylätä.
Direktiivin 12 artiklan 4 kohta
60. Direktiivin 12 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että kansallisten numerointisuunnitelmien pääpiirteet ja kaikki niihin myöhemmin tehdyt lisäykset tai muutokset julkaistaan 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ja tätä julkaisemista voidaan rajoittaa ainoastaan kansalliseen turvallisuuteen liittyvistä syistä."
61. Belgia väittää, että kyseinen säännös on asianmukaisesti pantu täytäntöön numerointisuunnitelman hallintaa koskevan 10.12.1997 tehdyn kuninkaan päätöksen 2 §:n 2 momentilla, jossa säädetään seuraavaa:
"Instituutti vastaa numerointisuunnitelmien vahvistamisesta ja niihin tehtävistä lisäyksistä sekä tarvittaessa numerointisuunnitelmien muuttamisesta 3-9 luvun säännösten puitteissa.
Edellisessä kohdassa mainittujen pääpiirteiden tulee olla julkisia ja saatavilla Instituutista pyynnöstä. Instituutin tulee viitata kyseisiin pääpiirteisiin Moniteur belgessä. - - "
62. Belgia selittää, että Moniteur belgessä julkaistussa "viittauksessa" mainitaan, että pääpiirteet julkaistaan Internetissä Instituutin kotisivulla. Belgian näkemyksen mukaan tätä voidaan pitää direktiivin 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna viittauksena "tapaan, jolla tämä tieto julkaistaan".
63. Belgia kuitenkin päättää vastauskirjelmänsä viittaamalla kuninkaan päätöksen luonnokseen, jolla muutetaan 10.12.1997 tehdyn kuninkaan päätöksen 2 §:n 2 momentin toinen kohta siten, että siihen sisällytetään direktiivin 14 artiklan 1 kohdan tarkka sanamuoto. Toisen kohdan toinen virke kuuluisi muutoksen jälkeen "Instituutin tulee julkaista Moniteur belgessä tapa, jolla kyseiset pääpiirteet tullaan julkaisemaan".
64. Tulee muistaa, että 14 artiklan 1 kohdassa määrätään, että kansallisten sääntelyviranomaisten "on varmistettava, että ajan tasalla olevaa tietoa julkaistaan asianmukaisesti, jotta siitä kiinnostuneet osapuolet saavat sen helposti käyttöönsä". Mitään tarkempaa ohjeistusta ei anneta siitä, millä tavalla tieto olisi tarkoitus julkaista, vaikka kyseisen säännöksen mukaan asianomaisen jäsenvaltion virallisessa lehdessä on oltava viittaus tapaan, jolla tämä tieto julkaistaan.
65. Vaikka olen valmis hyväksymään, että julkaiseminen Internetissä on nykyaikaisella televiestintäalalla 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla "asianmukaista", Belgian vastauskirjelmässä esitetystä selvityksestä ei valitettavasti ilmene, mitä tarkkaan ottaen tarkoitetaan Moniteur belgessä julkaistulla "viittauksella" tai onko edes viittaus julkaisemiseen Internetin kotisivulla jo julkaistu; mitään tähän liittyvää todistusaineistoa ei ole liioin esitetty yhteisöjen tuomioistuimelle.
66. Edellä esitetystä seuraa, että komission kanneperuste, jonka mukaan Belgia ei olisi pannut täytäntöön 14 artiklan 1 kohtaa siltä osin kuin se koskee 12 artiklan 4 kohtaa, tulee tältä osin hyväksyä.
Oikeudenkäyntikulut
67. Koska komissio on pääosin voittanut asian, Belgia on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Ratkaisuehdotus
68. Edellä esitetyn perusteella katson, että yhteisöjen tuomioistuimen tulee
1) todeta, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut televiestinnän yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi 30 päivänä kesäkuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/33/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole asianmukaisesti pannut täytäntöön kyseisen direktiivin 7 artiklan 5 kohtaa, 9 artiklan 3 kohtaa sekä 14 artiklan 1 kohtaa;
2) määrätä Belgian kuningaskunta korvaamaan oikeudenkäyntikulut.