UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kymmenes jaosto)
24 päivänä lokakuuta 2024 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajansuoja – Direktiivi 93/13/ETY – Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot – 2 artiklan b alakohta – Kuluttajan käsite – Ulkomaanvaluuttaan indeksoitu kiinnelainasopimus – Luonnollinen henkilö, joka on hankkinut asuinhuoneiston, joka on tarkoitus antaa vuokralle
Asiassa C‑347/23 [Zabitoń] (i),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Sąd Okręgowy w Warszawie (Varsovan alueellinen tuomioistuin, Puola) on esittänyt 8.5.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 2.6.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
LB ja
JL
vastaan
Getin Noble Bank S.A.,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kymmenes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja D. Gratsias, neljännen jaoston puheenjohtaja I. Jarukaitis ja tuomari Z. Csehi (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: A. M. Collins,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        LB ja JL, edustajanaan W. Budzewski, adwokat,
–        Puolan hallitus, asiamiehenään B. Majczyna,
–        Portugalin hallitus, asiamiehinään C. Alves, P. Barros da Costa ja I. Gameiro,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään U. Małecka, I. Rubene ja N. Ruiz García,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29) 2 artiklan b alakohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat yhtäältä LB ja JL ja toisaalta Getin Noble Bank S.A. ja joka koskee vaatimusta sellaisten kuukausierien takaisinmaksusta, jotka on maksettu ulkomaanvaluuttaan indeksoidun kiinnelainasopimuksen perusteella.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Direktiivin 93/13 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”tehokkaampi kuluttajansuoja voidaan saavuttaa ottamalla käyttöön yhdenmukaiset kohtuuttomia ehtoja koskevat säännöt; näitä sääntöjä on sovellettava kaikkiin elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisiin sopimuksiin; tämän vuoksi tämän direktiivin ulkopuolelle jätetään erityisesti työsopimukset, perintöoikeuksia koskevat sopimukset, perhelainsäädännön oikeuksia koskevat sopimukset sekä yhtiöiden perustamista ja yhtiöjärjestystä koskevat sopimukset”.
4        Kyseisen direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
b)      ’kuluttajalla’ jokaista luonnollista henkilöä, joka tämän direktiivin kattamia sopimuksia tehdessään ei harjoita ammatti- tai liiketoimintaa;
c)      ’elinkeinonharjoittajalla’ jokaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka tämän direktiivin kattamia sopimuksia tehdessään harjoittaa joko julkisen tai yksityisen alan ammatti- tai liiketoimintaa.”
Puolan oikeus
5        Pääasiassa sovellettavassa versiossaan 23.4.1964 annetun siviililain (ustawa – Kodeks cywilny) (Dz. U. 16, nro 93) (jäljempänä siviililaki) 221 §:ssä ”kuluttajaksi” määritellään ”luonnollinen henkilö, joka tekee elinkeinonharjoittajan kanssa oikeustoimen, joka ei suoraan liity hänen ammatti- tai liiketoimintaansa”.
6        Siviililain 431 §:n mukaan elinkeinonharjoittaja on sellainen 331 §:n 1 momentissa tarkoitettu luonnollinen henkilö, oikeushenkilö tai organisaatioyksikkö, joka harjoittaa omissa nimissään ammatti- tai liiketoimintaa.
7        Siviililain 3851 §:n 1 ja 2 momentin sanamuoto on seuraava:
”1.      Kuluttajan kanssa tehdyn sopimuksen ehdot, joista ei ole neuvoteltu erikseen, eivät sido kuluttajaa, jos niissä määrätään kuluttajan oikeuksista ja velvollisuuksista hyvän tavan vastaisesti ja jos ne loukkaavat ilmeisellä tavalla hänen etujaan (kielletyt sopimusehdot). Tämä säännös ei koske ehtoja, joissa määritetään osapuolten olennaiset velvoitteet, mukaan luettuna hinta tai palkkio, jos ne on muotoiltu yksiselitteisesti.
2.      Jos jokin sopimusehto ei 1 momentin mukaan sido kuluttajaa, muut sopimusehdot jäävät osapuolia sitoviksi.”
8        Siviililain 3852 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Sitä, ovatko sopimusehdot hyvän tavan mukaisia, arvioidaan sopimuksen tekoajankohtana vallinneen tilanteen perusteella ottaen huomioon sopimuksen sisältö, sopimuksen tekemiseen liittyvät olosuhteet ja muut sopimukseen, johon arvioinnin kohteena olevat määräykset sisältyvät, liittyvät sopimukset.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
9        Vuonna 2008 pääasian kantajat eli LB ja JL olivat Lontoossa (Yhdistynyt kuningaskunta) asuva aviopari, joka ei harjoittanut liiketoimintaa. LB oli rikospoliisi ja JL koulun rehtori.
10      Kyseisenä vuonna pääasian kantajat tekivät Getin Noble Bankin oikeudellisen edeltäjän kanssa Sveitsin frangiin (CHF) indeksoidun kiinnelainasopimuksen, jonka mukaan laina oli vaihtuvakorkoinen ja se maksettaisiin takaisin Puolan zlotyina (PLN) (jäljempänä kiinnelainasopimus).
11      Pääasian kantajat tekivät kiinnelainasopimuksen hankkiakseen Varsovassa (Puola) sijaitsevan asuinhuoneiston, joka oli tarkoitus antaa vuokralle. Vuokrilla oli ensisijaisesti tarkoitus maksaa takaisin kyseisen kiinnelainasopimuksen kuukausierät. Pääasian kantajat eivät antaneet vuokralle muita huoneistoja.
12      Suunnitelman toteuttamiseksi pääasian kantajat käyttivät JP:n palveluja. Kiinteistöalalla toimivasta JP:stä, joka harjoittaa ammattitoimintaansa Puolassa, tuli heidän valtuutettunsa ja hän edusti heitä kiinnelainasopimuksen, asuinhuoneiston hankintasopimuksen, asuinhuoneiston vuokrasopimuksen ja vuokralaisille suoritettavia palveluja koskevan sopimuksen tekemisessä.
13      Vuonna 2019 pääasian kantajat olivat maksaneet koko kiinnelainansa takaisin ja he olivat myyneet asuinhuoneiston.
14      Pääasian kantajat nostivat 27.12.2019 kanteen Sąd Okręgowy w Warszawiessa (Varsovan alueellinen tuomioistuin, Puola), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, ja vaativat, että heille maksetaan takaisin kaikki summat, jotka oli maksettu kiinnelainasopimuksen täyttämiseksi. He väittivät, että kiinnelainasopimuksessa on kohtuuttomia ehtoja, minkä vuoksi se on pätemätön.
15      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tästä, että kiinnelainasopimuksen ehdot, joiden mukaan laina on indeksoitu Sveitsin frangin kurssiin ja joissa vahvistetaan kiinnelainasopimuksen pääkohde, ovat kohtuuttomia, koska niistä ei ole neuvoteltu erikseen, niitä ei ole laadittu selkeällä ja ymmärrettävällä kielellä ja ne ovat lojaliteettiperiaatteen vastaisia aiheuttaen täten pääasian kantajien vahingoksi huomattavan epätasapainon osapuolten kiinnelainasopimuksesta johtuvien oikeuksien ja velvollisuuksien välille.
16      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii kuitenkin, onko pääasian kantajat mahdollista luokitella direktiivissä 93/13 tarkoitetuiksi kuluttajiksi. Jos tähän vastataan myöntävästi, asiassa sovelletaan direktiivin 93/13 säännöksiä, jolloin kyseinen tuomioistuin voisi todeta, että kiinnelainasopimus on pätemätön.
17      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa tämän osalta, että asuinhuoneiston vuokralle antamisella tavoitellaan voittoa, mikä on liiketoiminnan harjoittamisen päätarkoitus.
18      Sen mukaan on kuitenkin myös mahdollista katsoa, että kun lainanottaja saa kiinnelainan yhden ainoan vuokralle annettavaksi tarkoitetun huoneiston ostamiseksi, lainanottaja ei harjoita ammatti- tai liiketoimintaa, minkä vuoksi tällaista lainanottajaa on pidettävä direktiivin 93/13 2 artiklan b alakohdassa tarkoitettuna kuluttajana.
19      Kun otetaan huomioon asianomaisen toiminnan pienimuotoisuus, se ei nimittäin täytä liiketoiminnan tunnusmerkkejä. Koska pääasian kantajat olivat lisäksi kiinnelainasopimuksen tekemisen aikaan työsopimussuhteessa eivätkä toimineet ammattimaisesti kiinteistöalalla, huoneistojen vuokralle antaminen ei ollut heille tärkeä ammatillinen tavoite eikä sen ollut myöskään tarkoitus olla heidän pääasiallinen tulonlähteensä, vaan se oli sijoitusmuoto, joka ei sellaisenaan liittynyt liiketoimintaan. Se, että lainanottajaa pidettäisiin kuluttajana pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, vastaisi paremmin direktiivin 93/13 päämäärää, joka on kuluttajien suojelu kohtuuttomilta sopimusehdoilta.
20      Tässä tilanteessa Sąd Okręgowy w Warszawie on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko direktiivin [93/13] 2 artiklan b ja c alakohtaa tulkittava siten, että luonnollista henkilöä, joka tekee kiinnelainasopimuksen vuokralle annettavaksi tarkoitetun (buy-to-let) asuinhuoneiston hankinnan rahoittamiseksi, on pidettävä kyseisessä direktiivissä tarkoitettuna kuluttajana?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
21      Kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 93/13 2 artiklan b alakohtaa tulkittava siten, että luonnollinen henkilö, joka tekee kiinnelainasopimuksen yhden ainoan asuinhuoneiston hankkimiseksi tarkoituksenaan antaa se vuokralle, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun kuluttajan käsitteen soveltamisalaan.
22      Aluksi on muistutettava, että kuten direktiivin 93/13 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan, kohtuuttomia ehtoja koskevia yhtenäisiä sääntöjä on kyseisessä perustelukappaleessa lueteltuja poikkeuksia lukuun ottamatta sovellettava ”kaikkiin sopimuksiin”, jotka on tehty elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan, sellaisina kuin ne on määritelty kyseisen direktiivin 2 artiklan b ja c alakohdassa, välillä (tuomio 8.6.2023, YYY. (Kuluttajan käsite), C‑570/21, EU:C:2023:456, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
23      Kyseisen 2 artiklan b alakohdan mukaan ”kuluttajalla” tarkoitetaan jokaista luonnollista henkilöä, joka kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvia sopimuksia tehdessään ei harjoita ammatti- tai liiketoimintaa. Lisäksi 2 artiklan c alakohdan mukaan ”elinkeinonharjoittajalla” tarkoitetaan jokaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka direktiivin soveltamisalaan kuuluvia sopimuksia tehdessään harjoittaa joko julkisen tai yksityisen alan ammatti- tai liiketoimintaa.
24      Direktiivissä 93/13 siis määritellään ne sopimukset, joihin sitä sovelletaan, sopimuskumppanien aseman perusteella sen mukaan, harjoittavatko ne sopimusta tehdessään ammatti- tai liiketoimintaa vai eivät (tuomio 8.6.2023, YYY. (Kuluttajan käsite), C‑570/21, EU:C:2023:456, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25      Näin ollen asianomaisen henkilön asema kuluttajana on määritettävä toiminnallisen arviointiperusteen perusteella, eli on arvioitava, kuuluuko asianomainen sopimussuhde muuhun kuin ammatti- ja liiketoimintaan. Unionin tuomioistuimella on lisäksi ollut tilaisuus täsmentää, että direktiivin 93/13 2 artiklan b alakohdassa tarkoitettu kuluttajan käsite on objektiivinen, eikä se riipu siitä konkreettisesta asiantuntemuksesta, joka asianomaisella henkilöllä voi olla, tai niistä tiedoista, jotka kyseisellä henkilöllä on todellisuudessa (tuomio 8.6.2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26      Tämän osalta on muistutettava, että kuluttaja on elinkeinonharjoittajaan nähden heikompi osapuoli sekä neuvotteluaseman että tietojen puolesta, mikä johtaa kuluttajan sitoutumaan elinkeinonharjoittajan ennakolta laatimiin sopimusehtoihin ilman, että hän voisi vaikuttaa niiden sisältöön (tuomio 21.3.2019, Pouvin ja Dijoux, C‑590/17, EU:C:2019:232, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27      Unionin tuomioistuin on jo katsonut, että laajalla tulkinnalla direktiivin 93/13 2 artiklan b alakohdassa tarkoitetusta käsitteestä ”kuluttaja” voidaan tarvittaessa turvata kyseisellä direktiivillä kaikille luonnollisille henkilöille, jotka ovat elinkeinonharjoittajaan nähden heikommassa asemassa, annettava suoja (tuomio 8.6.2023, YYY. (Kuluttajan käsite), C‑570/21, EU:C:2023:456, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28      Näissä olosuhteissa direktiivissä 93/13 olevien säännösten pakottavuus ja niihin liittyvät erityiset kuluttajansuojaa koskevat vaatimukset edellyttävät, että etusijalle on asetettava kyseisen direktiivin 2 artiklan b alakohdassa tarkoitetun kuluttajan käsitteen laaja tulkinta direktiivin tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi (tuomio 8.6.2023, YYY. (Kuluttajan käsite), C‑570/21, EU:C:2023:456, 38 kohta).
29      On lisäksi muistutettava, että koska yhteisvelallinen on elinkeinonharjoittajan kanssa tehdyn luottosopimuksen yhteydessä sopimusvelvoitteiden osalta samankaltaisessa asemassa kuin velallinen suhteessa elinkeinonharjoittajaan, jonka kanssa he ovat allekirjoittaneet sopimuksen, ei ole syytä tehdä eroa velallisen ja yhteisvelallisen välillä sen osalta, sovelletaanko direktiiviä 93/13 kyseiseen nimenomaiseen sopimukseen. Näin ollen direktiivin 93/13 2 artiklan b alakohdassa tarkoitetun kuluttajan käsitteen soveltamisalaan kuuluu tällaisen sopimuksen yhteydessä luonnollinen henkilö, joka on yhteisvelallisena, kun hän toimii tarkoituksessa, joka ei kuulu hänen ammatti- tai liiketoimintaansa (ks. vastaavasti tuomio 8.6.2023, YYY. (Kuluttajan käsite), C‑570/21, EU:C:2023:456, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltävänä on sellaista sopimusta koskeva oikeusriita, joka voi kuulua kyseisen direktiivin soveltamisalaan, on tarkistettava kaikkien todisteiden ja etenkin kyseisen sopimuksen sanamuodon perusteella, voidaanko asianomaista henkilöä pitää mainitussa direktiivissä tarkoitettuna kuluttajana. Kansallisen tuomioistuimen on tämän tehdäkseen otettava huomioon kaikki käsiteltävän asian olosuhteet – ja etenkin kyseessä olevan sopimuksen kohteena olevan tavaran tai palvelun luonne –, jotka voivat osoittaa, mihin tarkoitukseen kyseinen tavara tai palvelu on hankittu (tuomio 8.6.2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31      Kun kaksi luonnollista henkilöä tekee kiinnelainasopimuksen rahoittaakseen asuinhuoneiston hankinnan, kansallisen tuomioistuimen on näin ollen vahvistettava – muun muassa kyseisen sopimuksen kohteena olevan omaisuuden luonne huomioiden – ovatko kyseiset luonnolliset henkilöt toimineet ammatti- tai liiketoimintansa yhteydessä vai tarkoituksessa, joka ei liity tällaiseen toimintaan.
32      Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että pääasian kantajat ovat luonnollisia henkilöitä, joista toinen toimi kiinnelainasopimuksen tekohetkellä rikospoliisina ja toinen koulun rehtorina. He eivät näin ollen harjoittaneet minkäänlaista ammattimaista liiketoimintaa kiinteistöalalla. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee myös, että he tekivät kiinneainasopimuksen rahoittaakseen yhden ainoan Varsovassa sijaitsevan sellaisen asuinhuoneiston hankinnan, joka oli tarkoitus antaa vuokralle, ja että vuokratuloja käytettiin lähinnä lainan kuukausierien maksamiseen. Pääasian kantajat eivät olleet antaneet vuokralle muita huoneistoja.
33      Jollei tarkistuksista, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä, muuta johdu, vaikuttaa näin ollen siltä, että pääasian kantajien kannalta asianomaisen kiinnelainasopimuksen tekemisellä ei ollut ammatillista tarkoitusta, vaan sillä pyrittiin vahvistamaan heidän yksityistä varallisuuttaan, koska kyseisellä lainalla rahoitetun asuinhuoneiston hankkiminen oli heille sijoitusmuoto.
34      Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa sillä perusteella, että pääasian kantajat aikoivat antaa kyseisen asuinhuoneiston vuokralle saadakseen siitä taloudellista etua, eikä sillä perusteella, että he käyttivät asiantuntijan palveluja hankinnan toteuttamiseksi ja vuokraamisen hoitamiseksi.
35      Kuten oikeuskäytännöstä ilmenee, direktiivin 93/13 2 artiklan b alakohdassa tarkoitetun kuluttajan käsitteen tulkitseminen siten, että tämän käsitteen ulkopuolelle jätettäisiin luonnollinen henkilö, joka toimii tarkoituksessa, joka ei kuulu ammatti- tai liiketoimintaan, sillä perusteella, että hän saa tiettyjä taloudellisia etuja, merkitsisi erityisesti sitä, että tässä direktiivissä säädettyä suojaa ei voitaisi varmistaa kaikille luonnollisille henkilöille, jotka ovat elinkeinonharjoittajaan nähden heikommassa asemassa ja jotka käyttävät elinkeinonharjoittajan tarjoamia palveluja muuhun kuin ammatti- tai liiketoimintaan (ks. vastaavasti tuomio 8.6.2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, 53 kohta).
36      Edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 93/13 2 artiklan b alakohtaa on tulkittava siten, että luonnollinen henkilö, joka tekee kiinnelainasopimuksen yhden ainoan asuinhuoneiston hankkimiseksi tarkoituksenaan antaa se vuokralle, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun kuluttajan käsitteen soveltamisalaan, kun kyseinen luonnollinen henkilö toimii tarkoituksessa, joka ei kuulu hänen ammatti- tai liiketoimintaansa. Yksinomaan se, että kyseinen luonnollinen henkilö pyrkii hankkimaan tuloja asuinhuoneiston avulla, ei voi itsessään johtaa siihen, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettua kuluttajan käsitettä ei sovelleta asianomaiseen henkilöön.
Oikeudenkäyntikulut
37      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 2 artiklan b alakohtaa
on tulkittava siten, että
luonnollinen henkilö, joka tekee kiinnelainasopimuksen yhden ainoan asuinhuoneiston hankkimiseksi tarkoituksenaan antaa se vuokralle, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun kuluttajan käsitteen soveltamisalaan, kun kyseinen luonnollinen henkilö toimii tarkoituksessa, joka ei kuulu hänen ammatti- tai liiketoimintaansa. Yksinomaan se, että kyseinen luonnollinen henkilö pyrkii hankkimaan tuloja asuinhuoneiston avulla, ei voi itsessään johtaa siihen, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettua kuluttajan käsitettä ei sovelleta asianomaiseen henkilöön.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: puola.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa menettelyn minkään osapuolen todellista nimeä.