Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)
5 päivänä helmikuuta 2026(*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Turvapaikkapolitiikka – Direktiivi 2013/32/EU – Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevat yhteiset menettelyt – 33 artikla – Tutkimatta jättämisen perusteet – 38 artikla – Turvallisen kolmannen maan käsite – Täytäntöönpanoedellytykset – Hakijan ja asianomaisen kolmannen maan välinen yhteys – Arviointiperusteet – Arviointimenetelmät – 46 artikla – Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla
Asiassa C‑718/24 [Aleb](i),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Administrativen sad Sofia-grad (Sofian hallintotuomioistuin, Bulgaria) on esittänyt 9.10.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 22.10.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
NP
vastaan
Predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Jürimäe (esittelevä tuomari), unionin tuomioistuimen presidentti K. Lenaert, joka hoitaa toisen jaoston tuomarin tehtäviä, sekä tuomarit F. Schalin, M. Gavalec ja Z. Csehi,
julkisasiamies: J. Richard de la Tour,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        NP, edustajanaan T. A. Iliev, advokat,
–        Bulgarian hallitus, asiamiehinään S. Ruseva ja T. Tsingileva,
–        Puolan hallitus, asiamiehinään B. Majczyna ja D. Lutostańska,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään A. Azéma, M. Debieuvre ja I. Zaloguin,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU (EUVL 2013, L 180, s. 60) 33 artiklan 2 kohdan c alakohdan sekä 38 artiklan, luettuina yhdessä kyseisen direktiivin johdanto-osan 46 perustelukappaleen kanssa, tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Syyrian kansalainen NP ja Predsedatel na Darzhavna agetntsia za bezhantsite (Bulgarian kansallisen pakolaisviraston, jäljempänä DAB, johtaja) ja jossa on kyse sen päätöksen laillisuudesta, jolla johtaja hylkäsi NP:n kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2011/95/EU
3        Vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU (EUVL 2011, L 337, s. 9) 2 artiklan f alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
f)      ’henkilöllä, joka voi saada toissijaista suojelua’, kolmannen maan kansalaista tai kansalaisuudetonta henkilöä, jolle ei voida myöntää pakolaisasemaa mutta jonka suhteen on esitetty merkittäviä perusteita uskoa, että jos hänet palautetaan alkuperämaahansa tai kansalaisuudettoman henkilön ollessa kyseessä entiseen pysyvään asuinmaahansa, hän joutuisi todelliseen vaaraan kärsiä 15 artiklassa määriteltyä vakavaa haittaa, ja jota 17 artiklan 1 ja 2 kohta ei koske ja joka on kykenemätön tai sellaisen vaaran johdosta haluton turvautumaan sanotun maan suojaan – –”
4        Direktiivin 15 artiklan c alakohdan sanamuoto on seuraava:
”Vakavalla haitalla tarkoitetaan seuraavia:
– –
c)      siviilihenkilön henkeä tai ruumiillista koskemattomuutta uhkaava vakava ja henkilökohtainen vaara, joka johtuu mielivaltaisesta väkivallasta kansainvälisen tai maan sisäisen aseellisen selkkauksen yhteydessä.”
Direktiivi 2013/32
5        Direktiivin 2013/32 18, 43, 44 ja 46 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(18)      On sekä jäsenvaltioiden että kansainvälistä suojelua hakevien edun mukaista, että kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset ratkaistaan mahdollisimman nopeasti, tämän kuitenkaan rajoittamatta asianmukaisen ja perusteellisen tutkinnan suorittamista.
– –
(43)      Jäsenvaltioiden olisi tutkittava kaikki hakemukset sisällöllisesti eli arvioitava, voidaanko asianomaista hakijaa pitää henkilönä, joka voi saada kansainvälistä suojelua direktiivin [2011/95] mukaisesti, ellei tässä direktiivissä säädetä toisin, erityisesti silloin, kun voidaan kohtuudella olettaa, että toinen valtio suorittaa tutkinnan tai antaa riittävän suojelun. Jäsenvaltioita ei pitäisi etenkään velvoittaa arvioimaan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen sisältöä silloin, kun ensimmäinen turvapaikkamaa on myöntänyt hakijalle pakolaisaseman tai muutoin riittävän suojelun ja hakija otetaan takaisin tähän maahan.
(44)      Jäsenvaltioille ei olisi asetettava velvoitetta arvioida kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta sisällöllisesti silloin, kun hakijan voidaan kohtuudella olettaa hakevan suojelua kolmannesta maasta, johon hänellä on kansallisessa lainsäädännössä tarkoitettu riittävä yhteys, ja on perusteita katsoa, että hakija otetaan kyseiseen maahan tai otetaan takaisin kyseiseen maahan. Jäsenvaltioiden olisi toimittava tämän mukaisesti vain silloin, jos asianomainen hakija olisi turvassa kyseisessä kolmannessa maassa. Jotta vältetään hakijoiden edelleen liikkuminen, olisi laadittava yhteiset periaatteet, joiden mukaisesti jäsenvaltiot voivat katsoa tai määrittää kolmannen maan turvalliseksi.
– –
(46)      Kun jäsenvaltiot soveltavat turvallisen maan käsitteitä tapauskohtaisesti tai määrittävät maat turvallisiksi hyväksymällä asiaa koskevia luetteloita, niiden olisi otettava huomioon muun muassa Euroopan turvapaikka-asioiden tukiviraston [(EASO)] perustamisesta 19 päivänä toukokuuta 2010 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 439/2010 [(EUVL 2010, L 132, s. 11)] tarkoitetut suuntaviivat ja käsikirjat sekä alkuperämaata koskevat tiedot ja toimet, mukaan lukien EASOn menetelmät alkuperämaita koskevien raporttien laatimiseksi, sekä asiaankuuluvat YK:n pakolaisasiain päävaltuutetun suuntaviivat.”
6        Direktiivin II luku, jonka otsikko on ”Perusperiaatteet ja takeet”, sisältää direktiivin 6–30 artiklan.
7        Mainitun direktiivin III luku, jonka otsikko on ”Ensimmäiseen päätökseen liittyvät menettelyt”, sisältää direktiivin 31–43 artiklan.
8        Direktiivin 2013/32 32 artiklassa, jonka otsikko on ”Perusteettomat hakemukset”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltiot voivat katsoa hakemuksen perusteettomaksi vain, jos määrittävä viranomainen on todennut, että hakijalla ei ole edellytyksiä kansainvälisen suojelun saamiseksi direktiivin [2011/95] nojalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 27 artiklan soveltamista.
2.      Perusteettomia hakemuksia koskevissa tapauksissa, joihin pätee jokin 31 artiklan 8 kohdassa mainituista olosuhteista, jäsenvaltiot voivat kansallisen lainsäädännön nojalla katsoa hakemuksen ilmeisen perusteettomaksi.”
9        Direktiivin 2013/32 33 artiklassa, jonka otsikkona on ”Hakemukset, joilta puuttuvat tutkittavaksi ottamisen edellytykset”, säädetään seuraavaa:
”1.      Niiden tapausten lisäksi, joissa hakemusta ei [kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] asetuksen (EU) N:o 604/2013 [(EUVL 2013, L 180, s. 31)] mukaisesti tutkita, jäsenvaltiot eivät ole velvollisia tutkimaan, voidaanko hakijaa pitää henkilönä, joka voi saada kansainvälistä suojelua direktiivin [2011/95] mukaisesti, kun hakemukselta katsotaan puuttuvan tutkittavaksi ottamisen edellytykset tämän artiklan mukaisesti.
2.      Jäsenvaltiot voivat katsoa kansainvälistä suojelua koskevalta hakemukselta puuttuvan tutkittavaksi ottamisen edellytykset ainoastaan, jos:
– –
c)      jokin muu maa, joka ei ole jäsenvaltio, katsotaan 38 artiklan mukaisesti hakijan kannalta turvalliseksi kolmanneksi maaksi;
– – ”
10      Direktiivin 38 artiklan, jonka otsikko on ”Turvallisen kolmannen maan käsite”, 1 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltiot voivat soveltaa turvallisen kolmannen maan käsitettä vain, jos toimivaltaiset viranomaiset ovat vakuuttuneita siitä, että kansainvälistä suojelua hakevaa kohdellaan asianomaisessa kolmannessa maassa seuraavien periaatteiden mukaisesti:
a)      hakijan henki tai vapaus ei ole uhattuna hänen rotunsa, uskontonsa, kansallisuutensa, tiettyyn yhteiskuntaryhmään kuulumisensa tai poliittisten mielipiteidensä vuoksi;
b)      direktiivissä [2011/95] määritellyn vakavan haitan vaaraa ei ole;
c)      noudatetaan [pakolaisten oikeusasemaa koskevan yleissopimuksen, joka allekirjoitettiin 28.7.1951 Genevessä (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, nide 189, s. 137, nro 2545 (1954)) ja joka tuli voimaan 22.4.1954 ja jota täydennettiin pakolaisten oikeusasemaa koskevalla pöytäkirjalla, joka tehtiin 31.1.1967 New Yorkissa ja joka tuli voimaan 4.10.1967 (jäljempänä Geneven yleissopimus),] mukaista palauttamiskiellon periaatetta;
d)      noudatetaan kieltoa poistaa hakija maasta, jos tällä rikottaisiin kansainvälisen oikeuden mukaista oikeutta suojeluun kidutukselta tai julmalta, epäinhimilliseltä tai halventavalta kohtelulta; ja
e)      on olemassa mahdollisuus hakea pakolaisasemaa ja saada pakolaiseksi tunnustettuna Geneven yleissopimuksen mukaista suojelua.
2.      Turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltamisessa on noudatettava kansallisessa oikeudessa vahvistettuja sääntöjä, joihin kuuluvat:
a)      säännöt, joiden mukaan hakijan ja asianomaisen kolmannen maan välillä on oltava yhteys, jonka perusteella hakijan olisi kohtuullista matkustaa tähän maahan;
b)      säännöt menettelyistä, joita noudattaen toimivaltaiset viranomaiset voivat vakuuttua siitä, että turvallisen kolmannen maan käsitettä voidaan soveltaa tiettyyn maahan tai tiettyyn hakijaan. Näihin menettelyihin on kuuluttava asianomaisen maan turvallisuuden tapauskohtainen arviointi yksittäisen hakijan kannalta ja/tai maiden määrittäminen kansallisella tasolla yleensä turvallisiksi;
c)      kansainvälisen oikeuden mukaiset säännöt, joiden nojalla voidaan yksilöllisesti tutkia, onko asianomainen kolmas maa turvallinen tietyn hakijan kannalta ja joiden nojalla hakija voi vähintään kiistää turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltamisen sillä perusteella, että asianomainen kolmas maa ei ole turvallinen hänen henkilökohtaisessa tilanteessaan. Hakijalla on myös oltava mahdollisuus riitauttaa a alakohdassa tarkoitettu hakijan ja kolmannen maan välinen yhteys.
3.      Pannessaan täytäntöön yksinomaan tähän artiklaan perustuvan päätöksen jäsenvaltioiden on:
a)      ilmoitettava asiasta hakijalle; ja
b)      annettava hänelle asiakirja, jossa kolmannen maan viranomaisille ilmoitetaan kyseisen maan kielellä, että hakemuksen sisältöä ei ole tutkittu.
4.      Jos kolmas maa ei salli kyseisen hakijan saapua alueelleen, jäsenvaltioiden on varmistettava, että hän pääsee menettelyyn II luvun perusperiaatteiden ja takeiden mukaisesti.”
11      Direktiivin 2013/32 V luku, jonka otsikko on ”Muutoksenhakumenettelyt”, sisältää 46 artiklan, jonka otsikko puolestaan on ”Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin”. Kyseisen artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että hakijoilla on oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa muutoksen hakemiseksi:
a)      päätökseen, joka koskee heidän tekemäänsä kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta, mukaan lukien:
i)      päätös hakemuksen katsomisesta perusteettomaksi pakolaisaseman ja/tai toissijaisen suojeluaseman suhteen;
ii)      päätös hakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumisesta 33 artiklan 2 kohdan perusteella;
– –
3.      Edellä olevan 1 kohdan noudattamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että tehokkaat oikeussuojakeinot sisältävät sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen ex nunc ‑tutkimisen kaikilta osin, mukaan lukien tarvittaessa kansainvälisen suojelun tarpeen tutkiminen direktiivin [2011/95] mukaisesti, ainakin muutoksenhakumenettelyissä ensimmäisessä oikeusasteessa. ”
Bulgarian oikeus
ZUB
12      Turvapaikka- ja pakolaislain (Zakon za ubezhishteto i bezhantsite; DV nro 54, 31.5.2002), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä ZUB), 9 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Humanitaarinen asema myönnetään ulkomaalaiselle, joka ei täytä pakolaisaseman myöntämisen edellytyksiä ja joka ei voi tai ei halua saada suojelua alkuperämaaltaan, koska hän voi joutua todelliseen vaaraan kärsiä vakavaa haittaa, kuten:
1)      kuolemanrangaistus tai teloitus; tai
2)      kidutus tai epäinhimillinen tai halventava rangaistus tai kohtelu; tai
3)      siviilihenkilön henkeä tai ruumiillista koskemattomuutta uhkaava vakava vaara, joka johtuu mielivaltaisesta väkivallasta kansainvälisen tai maan sisäisen aseellisen selkkauksen yhteydessä. ”
13      ZUB:n 13 §:n 1 momentin 14 kohdassa sekä sen 4 ja 5 momentissa säädetään seuraavaa:
”(1)      Ulkomaalaisen kansainvälistä suojelua koskeva hakemus hylätään selvästi perusteettomana, jos 8 §:n 1 ja 9 momentissa tai 9 §:n 1, 6 ja 8 momentissa säädetyt edellytykset eivät täyty ja jos ulkomaalainen
– –
14.      tulee turvallisesta kolmannesta maasta, edellyttäen, että hänet otetaan takaisin tähän valtioon;
– –
(4)      Edellä 1 momentin 14 kohdassa tarkoitettu seikka voi olla itsenäinen peruste hylätä hakemus selvästi perusteettomana ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
1.      ulkomaalaisen ja asianomaisen kolmannen maan välillä on olemassa yhteys, joka oikeuttaa hänen paluunsa kyseiseen maahan, kun kyseisen maan turvallisuutta asianomaisen kolmannen maan kansalaisen kannalta on tutkittu tapauskohtaisesti;
2.      ulkomaalaiselle toimitetaan asiakirja turvallisen kolmannen maan kielellä, jotta kyseisen kolmannen maan viranomaisille voidaan ilmoittaa, että hänen hakemuksensa sisältöä ei ole tutkittu.
(5)      Jos ulkomaalaista ei päästetä turvallisen kolmannen maan alueelle, hänelle myönnetään pääsy kansainvälisen suojelun myöntämistä koskevaan menettelyyn Bulgariassa.”
14      ZUB:n 98 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”(1)      DAB:n johtaja voi ulkoasiainministerin suostumuksella tarvittaessa toimittaa ministerineuvostolle kansalliset luettelot turvallisista alkuperämaista ja turvallisista kolmansista maista.
(2)      Hyväksyessään luettelot ministerineuvosto viittaa muista Euroopan unionin jäsenvaltioista, [EASO:sta], [UNHCR:stä], Euroopan neuvostosta ja muista kansainvälisistä järjestöistä peräisin oleviin tietolähteisiin ja ottaa huomioon sen, missä määrin valtio tarjoaa suojelua vainoa ja epäinhimillistä tai halventavaa kohtelua vastaan, kun huomioon otetaan
1.      maan asiaa koskevat lait ja asetukset ja niiden soveltamistapa
2.      ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetussa yleissopimuksessa tai kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevassa kansainvälisessä yleissopimuksessa [jonka Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokous hyväksyi 16.12.1966 ja joka tuli voimaan 23.3.1976] tai Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen 10.12.1984 hyväksymässä [ja 26.6.1987 voimaan tulleessa] kidutuksen ja muun julman, epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen vastaisessa yleissopimuksessa taattujen oikeuksien ja vapauksien kunnioittaminen
3.      se, noudattaako kyseinen maa [Geneven yleissopimuksen] mukaista palauttamiskiellon periaatetta
4.      tehokas oikeussuojajärjestelmä näiden oikeuksien ja vapauksien loukkaamista vastaan.”
15      ZUB:n 99 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Ulkomaalainen, joka on tehnyt kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, voi kumota olettaman 98 §:ssä tarkoitetussa luettelossa mainitun maan turvallisuudesta.”
16      ZUB:n täydentävien säännösten 1 §:n 9 momentti sisältää seuraavan määritelmän:
”’Turvallisella kolmannella maalla’ tarkoitetaan muuta maata kuin alkuperämaata, jossa kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tehnyt ulkomaalainen on oleskellut ja jossa
a)      hakijan henki tai vapaus ei ole uhattuna hänen rotunsa, uskontonsa, kansallisuutensa, tiettyyn yhteiskuntaryhmään kuulumisensa tai poliittisten mielipiteidensä vuoksi
b)      hakija on suojattu palauttamiselta sellaisen valtion alueelle, jossa häntä vainotaan ja uhataan hänen oikeuksiensa osalta
c)      hakija ei ole vaarassa joutua vainotuksi tai kärsimään vakavaa haittaa, kuten kidutusta, epäinhimillistä tai halventavaa kohtelua tai rangaistusta
d)      hakijalla on mahdollisuus hakea pakolaisasemaa ja, jos se myönnetään, saada kansainvälistä suojelua pakolaisena
e)      kun on riittävästi perusteita uskoa, että hänet päästetään tämän valtion alueelle.”
Päätös nro 247
17      Turvallisten alkuperämaiden luettelon ja suojelun hakijoiden kannalta turvallisten kolmansien maiden luettelon hyväksymisestä 3.4.2024 annetun Bulgarian tasavallan ministerineuvoston päätöksen N:o 247 (jäljempänä päätös nro 247) 2 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Hyväksytään luettelo kolmansista maista, jotka ovat turvallisia [kansainvälisen] suojelun hakijoiden kannalta, liitteen 2 mukaisesti: – – Aasia: Bangladeshin kansantasavalta, Iranin islamilainen tasavalta; Kaakkois-Eurooppa: Turkin tasavalta.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
18      NP, joka on ilman huoltajaa oleva alaikäinen Syyrian kansalainen, jätti 2.11.2023 kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen Bulgariassa.
19      NP väitti 1.12.2023 pidetyssä haastattelussa asuneensa Aleppon maakunnassa (Syyria) ja lähteneensä sieltä 2–3 kuukautta aikaisemmin kahden veljensä kanssa sodan vuoksi. NP jäi Turkkiin noin kuukaudeksi ennen kuin hän tuli laittomasti Bulgarian alueelle. Hänen veljensä jäivät Turkkiin, jossa asuivat myös kolme hänen sisartaan puolisoidensa kanssa.
20      DAB:n johtaja hylkäsi NP:n hakemuksen 18.6.2024 tekemällään päätöksellä ja epäsi häneltä sekä pakolaisaseman että humanitaarisen aseman. Hän katsoi, että vaikka NP ei täyttänyt edellytyksiä, jotta häntä voitaisiin pitää pakolaisena edellytyksiä, hän oli maan sisäisen aseellisen selkkauksen ja Syyrian mielivaltaisen väkivallan vuoksi alttiina henkeensä tai ruumiilliseen koskemattomuuteensa kohdistuvalle todelliselle vaaralle. DAB:n johtaja katsoi kuitenkin, että Turkin tasavalta on ”turvallinen kolmas maa”, johon NP voi sijoittautua turvallisesti. NP on nimittäin asunut Turkin alueella kuukauden ajan vaarantamatta turvallisuuttaan, ja useat hänen sisaruksistaan asuivat siellä edelleen. Hänellä olisi ollut laillinen mahdollisuus ilmoittautua Turkin viranomaisille ja laillistaa oleskelunsa, mitä hän ei ollut tehnyt. DAB:n johtaja päätteli tässä yhteydessä julkisesti saatavilla olevista lähteistä kerätyistä tiedoista, että Turkin hallitus antoi tilapäistä suojelua Syyriasta peräisin oleville kansalaisuudettomille henkilöille ja pakolaisille, jotka olivat saapuneet Turkkiin Syyriassa 28.4.2011 jälkeen tapahtuneiden tapahtumien vuoksi. Tämän suojelun saajia suojataan hänen mukaansa pakkopalauttamiselta Syyriaan. Lisäksi heidän perustarpeensa tyydytetään.
21      NP nosti Administrativen sad Sofia-gradissa, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, kanteen 18.6.2024 tehdyn päätöksen kumoamiseksi.
22      Vastauksena ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämään tietopyyntöön DAB:n johtaja ilmoitti tälle, että DAB sovelsi ensinnäkin päätöstä nro 247, jonka mukaan Turkin tasavaltaa pidettiin turvallisena kolmantena maana. Toiseksi hän totesi, ettei DAB ollut kehittänyt menetelmiä direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti. Kolmanneksi hän myönsi, ettei NP:lle ollut nimenomaisesti ilmoitettu mahdollisuudesta riitauttaa turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltaminen hänen osaltaan tai hänen ja asianomaisen kolmannen maan välisen yhteyden olemassaolosta.
23      Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo tarpeelliseksi saada selvennystä turvallisen kolmannen maan käsitettä koskevien direktiivin 2013/32 säännösten tulkintaan. Kyseisen direktiivin 38 artiklaa ei nimittäin ole saatettu kokonaisuudessaan osaksi Bulgarian oikeusjärjestystä, ja tätä käsitettä sovelletaan eri tavoin kansallisella tasolla.
24      Tarkemmin sanottuna ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii ensinnäkin, sallitaanko kyseisen direktiivin säännöksissä kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkääminen mainitun käsitteen mukaisesti direktiivin III luvun mukaisessa tavanomaisessa menettelyssä, kun toimivaltainen viranomainen on tämän hakemuksen asiasisällön tutkimisen yhteydessä todennut, että hakija täyttää toissijaisen suojeluaseman saamisen edellytykset. Se täsmentää, että Varhoven administrativen sadin (ylin hallintotuomioistuin, Bulgaria) oikeuskäytännössä sallitaan tällainen käytäntö.
25      Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa säädettyjä turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltamisedellytyksiä. Se toteaa yhtäältä, että kyseisen direktiivin 38 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on kehitettävä ja otettava käyttöön ”menettelyjä” sen varmistamiseksi, että tätä käsitettä voidaan soveltaa tiettyyn maahan tai hakijaan. Se pohtii, voidaanko silloin, kun kansallisessa oikeudessa ei säädetä tällaisista menettelyistä, kuten pääasiassa, kyseistä käsitettä soveltaa tarvittaessa julkisesti saatavilla olevista lähteistä peräisin olevien tietojen ja päätöksen nro 247 kaltaisen täytäntöönpanovallan toimen perusteella. Toisaalta kyseinen tuomioistuin toteaa, että Bulgarian oikeudessa ei säädetä perusteista, joiden nojalla voitaisiin katsoa, että hakijan ja asianomaisen kolmannen maan välillä on yhteys, jonka perusteella hakijan olisi kohtuullista siirtyä tähän maahan, ja että myöskään direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ei täsmennetä näitä perusteita. Se pohtii näin ollen, velvoitetaanko tässä säännöksessä jäsenvaltiot säätämään tällaisista perusteista kansallisessa lainsäädännössään.
26      Lopuksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää täsmennyksiä vaaditusta tuomioistuinvalvonnasta. Direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on annettava hakijalle mahdollisuus riitauttaa tuomioistuimessa hänen ja hänen kannaltaan turvallisena pidetyn kolmannen maan välinen yhteys. Bulgarian oikeudessa ei kuitenkaan säädetä tällaisesta tuomioistuinvalvonnasta. Kyseinen tuomioistuin pohtii siis, onko sen turvallisen kolmannen maan käsitteeseen perustuvasta päätöksestä nostetun kanteen tutkimisen yhteydessä todettava olevansa toimivaltainen ja tutkittava tällaisen yhteyden olemassaolo kyseisen säännöksen perusteella.
27      Tässä tilanteessa Administrativen sad Sofia-grad päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1.      Onko mahdollista olettaa, että kun direktiivin [2013/32] 46 perustelukappaletta ja 33 artiklan 2 kohdan c alakohtaa tulkitaan laajasti yhdessä [saman direktiivin] 38 artiklan kanssa, näissä säännöksissä määritettyjä sääntöjä, joiden nojalla kansainvälistä suojelua koskevalta hakemukselta voidaan katsoa puuttuvan tutkittavaksi ottamisen edellytykset ja jotka koskevat [mainitun direktiivin] 38 artiklassa tarkoitettua turvallisen kolmannen maan käsitettä, on kyseisen direktiivin III luvun mukaisessa menettelyssä sovellettava saman direktiivin II luvussa esitettyjen perusperiaatteiden ja takeiden mukaisesti, toisin sanoen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen aineellisen tutkimisen yhteydessä?
2)      Onko direktiivin [2013/32] 46 perustelukappaletta ja [33] artiklan 2 kohdan c alakohtaa, luettuina yhdessä direktiivin 38 artiklan kanssa, tulkittava siten, että sellainen ZUB:n 75 §:n 2 momentin kaltainen kansallinen säännös ja sellainen kansallinen hallinto- ja oikeuskäytäntö ovat hyväksyttäviä, joiden mukaan aineellisesti tutkittu kansainvälistä suojelua koskeva hakemus voidaan hylätä, vaikka sitä ei katsota ilmeisen perusteettomaksi tai vaikka siltä ei katsota puuttuvan tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, jo pelkästään sillä perusteella, että hakijalla on mahdollisuus turvautua turvallisen kolmannen maan tarjoamaan suojeluun, ilman että kansallisessa oikeudessa on määritetty direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu menettely ja sovellettu sitä, ja kun hallintoviranomainen katsoo, että hakijan alkuperämaassa on meneillään aseellinen selkkaus ja direktiivin 2011/95 15 artiklan c alakohdassa asetetut edellytykset täyttyvät?
3)      Onko direktiivin [2312/32] 38 artiklan 2 kohdan b alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 46 perustelukappaleen kanssa, tulkittava siten, että hallintoviranomainen, joka tutkii kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta aineellisesti, saa soveltaa turvallisen kolmannen maan käsitettä tiettyyn valtioon ja tiettyyn hakijaan jo pelkästään julkisista lähteistä saatavien tietojen ja toimeenpanevan elimen (valtioneuvoston) sellaisen päätöksen pohjalta, jonka mukaan tietty kolmas maa on turvallinen kolmas maa, vaikka kansallisessa oikeudessa ei ole säädetty kyseisessä säännöksessä tarkoitetusta menettelystä, jota soveltamalla hallintoviranomainen tulisi vakuuttuneeksi siitä, että turvallisen kolmannen maan käsitettä voidaan soveltaa tiettyyn valtioon ja tiettyyn hakijaan?
4)      Onko direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on kansallisessa oikeudessaan ehdottomasti säädettävä perusteista, joiden täyttyessä voidaan olettaa, että hakijan ja kyseisen kolmannen maan välillä on yhteys, jonka perusteella hakijan olisi kohtuullista siirtyä tähän maahan?
5)      Onko direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan c alakohtaa, jossa säädetään hakijan mahdollisuudesta riitauttaa hänen ja turvalliseksi määritetyn kolmannen maan välinen [kyseisen direktiivin 38 artiklan 2 kohdan] a alakohdassa tarkoitettu yhteys tuomioistuimessa, tulkittava siten, että jos ei ole sellaista kansallista oikeussääntöä, jossa säädetään, että hakijan ja kyseisen kolmannen maan välisestä yhteydestä tehdyn olettaman lainmukaisuus on tutkittava tuomioistuimessa, sen tuomioistuimen, joka käsittelee hallinnollisesta päätöksestä, jolla hakijalta evätään kansainvälinen suojelu sillä perusteella, että hänen kannaltaan tietty kolmas maa on turvallinen, nostettua kannetta, on todettava olevansa toimivaltainen ja ratkaistava, onko hallintoviranomaisen olettama tällaisesta yhteydestä tehty lainmukaisesti?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys
28      Ensinnäkin voidaan huomauttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklalla luotu menettely on unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisen yhteistyön väline, jonka avulla unionin tuomioistuin esittää kansallisille tuomioistuimille ne unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joita ne tarvitsevat ratkaistakseen niiden käsiteltäviksi saatetut asiat (ks. määräys 26.1.1990, Falciola, C‑286/88, EU:C:1990:33, 7 kohta ja tuomio 15.4.2021, Belgian valtio (Siirtopäätöksen tekemisen jälkeiset seikat), C‑194/19, EU:C:2021:270, 21 kohta).
29      Niin ikään vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tässä yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tämän vuoksi tarvittaessa muotoiltava uudelleen sille esitetty kysymys (ks. tuomio 17.7.1997, Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, 22 ja 23 kohta; tuomio 28.11.2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, 18 kohta ja tuomio 3.6.2025, Kinsa, C‑460/23, EU:C:2025:392, 34 kohta).
30      Tämän oikeuskäytännön valossa ensimmäistä ja toista kysymystä, jotka ovat olennaisilta osiltaan päällekkäisiä, on tarkasteltava yhdessä. Siltä osin kuin toisessa kysymyksessä viitataan turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltamista koskevien menettelyiden määrittelyyn kansallisessa oikeudessa, se on lisäksi päällekkäinen näitä menettelyitä koskevan kolmannen kysymyksen kanssa. Tätä näkökohtaa ei näin ollen ole tarpeen käsitellä toisen kysymyksen yhteydessä.
31      Ensimmäinen ja toinen kysymys on näin ollen ymmärrettävä siten, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, onko direktiivin 2013/32 33 artiklan 2 kohdan c alakohtaa ja 38 artiklaa tulkittava siten, että yhtäältä kyseisen direktiivin 33 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädettyä tutkimatta jättämisen perustetta on välttämättä sovellettava kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen asiakysymyksen tutkimisen yhteydessä ja että toisaalta aineellisesti tutkittu hakemus voidaan hylätä ilman, että sitä todetaan selvästi perusteettomaksi tai että se jätetään tutkimatta, sillä perusteella, että kolmatta maata pidetään hakijan kannalta turvallisena kolmantena maana, vaikka toimivaltainen viranomainen on todennut, että kyseinen hakija täyttää direktiivissä 2011/95 säädetyt kansainvälisen suojelun myöntämisedellytykset.
32      Tässä yhteydessä on muistutettava, että direktiivin 2013/32 33 artiklan 1 kohdan mukaan on niin, että niiden tapausten lisäksi, joissa hakemusta ei asetuksen N:o 604/2013 mukaisesti tutkita, jäsenvaltiot eivät ole velvollisia tutkimaan, voidaanko hakijaa pitää henkilönä, joka voi saada kansainvälistä suojelua direktiivin 2011/95 mukaisesti, kun hakemukselta katsotaan puuttuvan tutkittavaksi ottamisen edellytykset kyseisen artiklan mukaisesti. Tältä osin direktiivin 2013/32 33 artiklan 2 kohdassa luetellaan tyhjentävästi tilanteet, joissa jäsenvaltiot voivat katsoa kansainvälistä suojelua koskevalta hakemukselta puuttuvan tutkittavaksi ottamisen edellytykset (tuomio 19.3.2019, Ibrahim ym., C‑297/17, C‑318/17, C‑319/17 ja C‑438/17, EU:C:2019:219, 76 kohta ja tuomio 19.3.2020, Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Tompa), C‑564/18, EU:C:2020:218, 29 kohta).
33      Näihin tilanteisiin kuuluu kyseisen direktiivin 33 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaan tilanne, jossa kolmatta maata pidetään direktiivin 38 artiklan nojalla hakijan kannalta turvallisena kolmantena maana.
34      Direktiivin 2013/32 33 artiklan 2 kohdan a alakohdan sanamuodostakin ilmenee näin ollen, että jäsenvaltiot eivät ole velvollisia tutkimaan, voidaanko hakijaa pitää henkilönä, joka voi saada kansainvälistä suojelua direktiivin 2011/95 mukaisesti, kun kolmatta maata pidetään hakijan kannalta turvallisena kolmantena maana (ks. analogisesti tuomio 22.2.2022, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Perheen yhtenäisyys – Jo myönnetty suojelu), C‑483/20, EU:C:2022:103, 28 ja 24 kohta).
35      Tämä tulkinta vastaa direktiivin 2013/32 33 artiklan 2 kohdan tavoitetta, joka on – kuten kyseisen direktiivin 43 perustelukappaleesta ilmenee – keventää jäsenvaltioiden velvollisuutta tutkia kaikki kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset, sillä siinä määritellään tilanteet, joissa hakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten katsotaan puuttuvan (tuomio 17.3.2016, Mirza, C‑695/15 PPU, EU:C:2016:188, 43 kohta; tuomio 19.3.2020, Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Tompa), C‑564/18, EU:C:2020:218, 30 kohta ja tuomio 18.6.2024, Saksan liittotasavalta (Pakolaisaseman myöntämispäätöksen vaikutus), C‑753/22, EU:C:2024:524, 50 kohta).
36      Tästä seuraa, että direktiivin 2013/32 33 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetyn tutkimatta jättämisen perusteen tutkimisen on tapahduttava ennen hakemuksen asiasisällön tutkimista, eikä sitä siis välttämättä tarvitse suorittaa tässä tutkinnassa. Tämä tulkinta on sitäkin oikeampi, kun otetaan huomioon direktiivin 18 perustelukappaleessa korostettu tavoite, jonka mukaan muiden muassa kansainvälistä suojelua hakevien edun mukaisesti tällaista suojelua koskevat hakemukset on ratkaistava mahdollisimman nopeasti, tämän kuitenkaan rajoittamatta asianmukaisen ja perusteellisen tutkinnan suorittamista (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2024, Elliniko Symvoulio gia tous Prosfyges ja Ypostirixi Prosfygon sto Aigaio, C‑134/23, EU:C:2024:838, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37      Koska direktiivissä 2013/32 ei ole päinvastaisia säännöksiä, edellä esitetyt seikat merkitsevät vastaavasti sitä, että kansainvälistä suojelua koskeva hakemus voidaan jättää tutkimatta tämän direktiivin 33 artiklan 2 kohdassa mainitulla perusteella tilanteessa, jossa kansainvälisen suojelun myöntämisen edellytykset ehkä täyttyvät, jopa sen jälkeen, kun asiaa käsittelevä viranomainen on tutkinut suojelun tarpeen aineellisesti.
38      Direktiivin 2013/32 33 artiklan asiayhteys tukee tämän tuomion 36 ja 37 kohdassa esitettyä tulkintaa.
39      Tässä yhteydessä on korostettava, että tätä artiklaa, joka koskee tapauksia, joissa kansainvälistä suojelua koskeva hakemus jätetään tutkimatta, edeltää direktiivin 32 artikla, joka koskee perusteettomia hakemuksia. Direktiivin 32 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat katsoa hakemuksen perusteettomaksi vain, jos määrittävä viranomainen on todennut, että hakijalla ei ole edellytyksiä kansainvälisen suojelun saamiseksi direktiivin 2011/95 nojalla. Lisäksi direktiivin 2013/32 32 artiklan 2 kohdan mukaan hakemusta voidaan pitää ilmeisen perusteettomana, jos kyse on 31 artiklan 8 kohdassa mainituista olosuhteista, kansallisen lainsäädäntönsä nojalla. Nämä tilanteet eivät koske mainitun direktiivin 33 artiklan 2 kohdassa mainittuja tutkimatta jättämisen perusteita.
40      Direktiivin 2013/32 32 ja 33 artiklasta yhdessä luettuina ilmenee siten unionin lainsäätäjän yksiselitteinen tahto tehdä selvä ero kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkimatta jättämisen perusteiden ja tällaisen hakemuksen aineellisten hylkäämisperusteiden välillä. Tämä erottelu toistetaan lisäksi kyseisen direktiivin 46 artiklan 1 kohdan a alakohdan i ja ii alakohdassa, jotka koskevat oikeutta tehokkaaseen oikeussuojakeinoon sellaisia päätöksiä vastaan, joilla kansainvälistä suojelua koskeva hakemus todetaan perusteettomaksi, ja sellaisia päätöksiä vastaan, joilla tällainen hakemus jätetään tutkimatta.
41      Tästä seuraa, että direktiivin 2013/32 32 artiklan mukaisesti hakemus voidaan tarvittaessa hylätä perusteettomana tai ilmeisen perusteettomana vasta sen jälkeen, kun kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on tutkittu sisällöllisesti. Kyseisen direktiivin 33 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tutkimatta jättämisen perusteen soveltaminen voi sitä vastoin johtaa ainoastaan hakemuksen tutkimatta jättämiseen, ja näin on riippumatta hakemuksen tutkimisesta.
42      Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevista kansalliseen oikeuteen liittyvistä seikoista näyttää ilmenevän, että ZUB:n 13 §:n 1 momentin 14 kohdassa säädetään kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisestä ”ilmeisen perusteettomana” sillä perusteella, että ulkomaalainen ”tulee turvallisesta kolmannesta maasta”, eli direktiivin 2013/32 33 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta tutkimatta jättämisen perusteesta direktiivin 32 ja 33 artiklasta johtuvien vaatimusten vastaisesti. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, joka yksin on toimivaltainen lausumaan kansallisesta oikeudesta, tehtävänä on kuitenkin tarkistaa, onko asia näin.
43      Kaiken edellä esitetyn johdosta ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava siten, että direktiivin 2013/32 33 artiklan 2 kohdan c alakohtaa ja 38 artiklaa on tulkittava siten, että
–        direktiivin 2013/32 33 artiklan 2 kohdan c alakohdassa mainittua tutkimatta jättämisen perustetta ei ole välttämätöntä soveltaa tutkittaessa aineellisesti kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta
–        aineellisesti tutkittu hakemus voidaan jättää tutkimatta sillä perusteella, että kolmas maa katsotaan hakijan kannalta turvalliseksi kolmanneksi maaksi, vaikka toimivaltainen viranomainen on todennut, että kyseinen hakija täyttää direktiivissä 2011/95 säädetyt kansainvälisen suojelun myöntämisedellytykset. Tällainen hakemus voidaan sitä vastoin hylätä perusteettomana tai ilmeisen perusteettomana vain direktiivin 2013/32 32 artiklassa säädetyin edellytyksin, eikä sitä missään tapauksessa voida hylätä perusteettomana viimeksi mainitun direktiivin 33 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetyn tutkimatta jättämisen perusteen nojalla.
Kolmas ja neljäs kysymys
Alustavia huomautuksia:
44      Kolmas ja neljäs kysymys koskevat direktiivin 2013/32 38 artiklan tulkintaa, ja on aluksi todettava, että siitä ilmenee, että direktiivin 33 artiklan 2 kohdan c alakohdan yhteydessä turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltaminen edellyttää mainitun 38 artiklan 1–4 kohdassa säädettyjen edellytysten noudattamista.
45      Erityisesti on todettava ensinnäkin, että direktiivin 2013/32 38 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset ovat saaneet varmuuden siitä, että asianomainen kolmas maa noudattaa kyseisessä säännöksessä nimenomaisesti mainittuja periaatteita.
46      Toiseksi direktiivin 38 artiklan 2 kohdan mukaan turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltamisessa on noudatettava kansallisessa oikeudessa vahvistettuja sääntöjä. Näihin sääntöihin on sisällyttävä muun muassa ensinnäkin säännöt, joiden mukaan kansainvälistä suojelua hakevan henkilön ja asianomaisen kolmannen maan välillä on oltava sellainen yhteys, että hakijan siirtäminen tähän maahan on kohtuullista. Toiseksi niihin on sisällyttävä säännöt menettelyistä, joita noudattaen toimivaltaiset viranomaiset voivat vakuuttua siitä, että turvallisen kolmannen maan käsitettä voidaan soveltaa tiettyyn maahan tai tiettyyn kansainvälisen suojelun hakijaan; näihin menettelyihin on kuuluttava asianomaisen maan turvallisuuden tapauskohtainen arviointi yksittäisen hakijan kannalta ja/tai maiden määrittäminen kansallisella tasolla yleensä turvallisiksi. Kolmanneksi niihin on sisällyttävä kansainvälisen oikeuden mukaisia menettelyjä, joissa sallitaan tapauskohtainen tutkinta sen määrittämiseksi, onko asianomainen kolmas maa turvallinen tietylle kansainvälisen suojelun hakijalle, ja joiden nojalla kyseinen hakija voi riitauttaa sekä turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltamisen hänen henkilökohtaisessa tilanteessaan että hänen ja kyseisen maan välisen yhteyden olemassaolon.
47      Kolmanneksi on todettava, että direktiivin 2013/32 38 artiklan 4 kohdassa velvoitetaan tämän riitauttamismahdollisuuden lisäksi jäsenvaltiot, jotka panevat täytäntöön yksinomaan turvallisen kolmannen maan käsitteeseen perustuvan päätöksen, ilmoittamaan asiasta hakijalle ja antamaan hänelle asiakirja, jossa kolmannen maan viranomaisille ilmoitetaan kyseisen maan kielellä, että hakemuksen sisältöä ei ole tutkittu. Jos kolmas maa ei salli kyseisen hakijan saapua alueelleen, jäsenvaltioiden on varmistettava, että hän pääsee menettelyyn tämän direktiivin II luvun perusperiaatteiden ja takeiden mukaisesti.
48      Direktiivin 2013/32 38 artiklassa säädetyt edellytykset ovat kumulatiivisia, joten kyseisen direktiivin 33 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädettyä tutkimatta jättämisen perustetta ei voida soveltaa, jos jokin näistä edellytyksistä ei täyty (tuomio 19.3.2020, Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Tompa), C‑564/18, EU:C:2020:218, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49      Näiden alustavien huomautusten valossa on tarkasteltava ensin neljättä ja sitten kolmatta kysymystä, jotka koskevat direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan a ja b alakohtaa.
Neljäs kysymys
50      Neljännellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, onko direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on säädettävä kansallisessa oikeudessaan perusteista, joiden perusteella voidaan katsoa, että kansainvälisen suojelun hakijan ja asianomaisen kolmannen maan välillä on yhteys.
51      Kuten tämän tuomion 46 kohdassa muistutetaan, tässä säännöksessä säädetään, että turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltamiseen sovelletaan kansallisessa lainsäädännössä vahvistettuja sääntöjä, joiden mukaan kansainvälistä suojelua hakevan henkilön ja asianomaisen kolmannen maan välillä on sellainen yhteys, että hakijan siirtäminen tähän maahan on kohtuullista.
52      Mainitusta säännöksestä, luettuna lisäksi direktiivin 2013/32 44 perustelukappaleen valossa, ilmenee näin ollen, että jäsenvaltioiden on määriteltävä kansallisessa lainsäädännössään vaadittava yhteys kansainvälisen suojelun hakijan ja turvallisen kolmannen maan välillä. Tätä varten ja koska kyseisessä direktiivissä ei määritellä mitenkään yhteyden käsitettä, jäsenvaltioiden on määritettävä merkitykselliset perusteet tällaisen yhteyden määrittämiseksi.
53      Tältä osin kyseisestä 44 perustelukappaleesta ilmenee myös, että tämän yhteyden on oltava riittävä, jotta hakijan siirtäminen kyseiseen maahan on kohtuullista (ks. vastaavasti tuomio 19.3.2020, Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Tompa), C‑564/18, EU:C:2020:218, 46 kohta).
54      Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin on lisäksi katsonut, että se, että kansainvälisen suojelun hakija on kulkenut kolmannen maan alueen kautta, ei yksinään voi olla pätevä syy katsoa, että kyseinen hakija voisi kohtuudella palata tähän maahan (ks. vastaavasti tuomio 19.3.2020, Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Tompa), C‑564/18, EU:C:2020:218, 47 kohta).
55      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava, määritelläänkö Bulgarian oikeudessa direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu ”yhteys”, kun otetaan huomioon, että ZUB:n täydentävien säännösten 1 momentin 9 kohdasta näyttää ilmenevän, että Bulgarian oikeudessa määritetään tällaisen yhteyden olemassaolo kriteerillä, joka koskee kansainvälisen suojelun hakijan ”oleskelua” asianomaisessa kolmannessa maassa. Jos näin on, kyseisen tuomioistuimen on vielä ratkaistava, onko – kun otetaan huomioon kaikki asianomaisen hakijan mahdollista aikaisempaa oleskelua kyseessä olevassa kolmannessa maassa luonnehtivat olosuhteet, kuten tämän oleskelun kesto ja syyt sekä se, että hakijan lähiomaiset oleskelevat tässä kolmannessa maassa – tällainen oleskelu riittävää, jotta voidaan katsoa, että mainitun hakijan ja mainitun kolmannen maan välillä on sellainen yhteys, jonka perusteella hakija voisi kohtuudella palata tähän maahan.
56      Edellä esitetyn perusteella neljänteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on säädettävä kansallisessa oikeudessaan perusteista, joiden perusteella voidaan katsoa, että kansainvälisen suojelun hakijan ja asianomaisen kolmannen maan välillä on yhteys, ja on huomattava, että tämän yhteyden on oltava riittävä, jotta hakijan siirtäminen tähän maahan on kohtuullista.
Kolmas kysymys
57      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että määrittävä viranomainen voi soveltaa turvallisen kolmannen maan käsitettä sellaisten tietojen perusteella, jotka ovat peräisin julkisesti saatavilla olevista lähteistä, ja toimeenpanovallan käyttäjän sellaisen päätöksen perusteella, jossa vahvistetaan luettelo turvallisista kolmansista maista, ilman, että kansallisessa oikeudessa määritellään tässä säännöksessä tarkoitettuja ”menetelmiä”.
58      Ensinnäkin, kuten tämän tuomion 46 kohdassa muistutetaan, direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan b alakohdassa asetetaan turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltamisen edellytykseksi kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut säännöt, jotka koskevat toimivaltaisten viranomaisten soveltamia menetelmiä sen varmistamiseksi, että tätä käsitettä voidaan soveltaa tiettyyn maahan tai tiettyyn kansainvälisen suojelun hakijaan. Näihin menettelyihin on kuuluttava asianomaisen maan turvallisuuden tapauskohtainen arviointi yksittäisen hakijan kannalta ja/tai maiden määrittäminen kansallisella tasolla yleensä turvallisiksi.
59      Kyseisen säännöksen sanamuodosta ja erityisesti viittauksesta kansalliseen oikeuteen sekä kyseisen säännöksen toiseen virkkeeseen sisältyvästä ilmaisusta ”ja/tai” ilmenee näin ollen, että siinä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus valita turvallisen kolmannen maan käsitteen, joka niiden on määriteltävä kansallisessa oikeudessaan, eri soveltamismenetelmien välillä. Näin ollen on ilmeistä, että jäsenvaltiot voivat lähtökohtaisesti säätää joko maan turvallisuuden tapauskohtaisesta tutkimisesta kaikkien kansainvälistä suojelua hakevien osalta tai niiden maiden määrittämisestä, joita pidetään yleisesti turvallisina, tai näiden kahden menetelmän yhdistelmästä.
60      Siltä osin kuin on erityisesti kyse menetelmästä, jossa säädetään niiden maiden määrittämisestä, joita pidetään yleisesti turvallisina, unionin tuomioistuin on todennut, että direktiivin 2013/32 38 artiklassa, luettuna yhdessä sen 44 ja 46 perustelukappaleen kanssa, sallitaan jäsenvaltion määrittää yleisesti sovellettavalla toimella jokin maa kolmanneksi maaksi, joka on yleisesti turvallinen tietyille kansainvälisen suojelun hakijoille (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2024, Elliniko Symvoulio gia tous Prosfyges ja Ypostirixi Prosfygon sto Aigaio, C‑134/23, EU:C:2024:838, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
61      Lisäksi kyseisen direktiivin johdanto-osan 46 perustelukappaleen mukaan jäsenvaltioiden olisi turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltamiseksi tapauskohtaisesti tai nimeämällä tällaisia maita yleisesti sovellettavilla toimilla otettava huomioon muun muassa operatiiviset suuntaviivat ja käsikirjat sekä alkuperämaata koskevat tiedot ja toimenpiteet, mukaan lukien EASOa seuranneen Euroopan unionin turvapaikkaviraston (EUAA) menetelmät alkuperämaita koskevien raporttien toimittamiseksi sekä UNHCR:n asiaa koskevat ohjeet.
62      Tämä ei-tyhjentävä luettelo tiedoista sisältää tietoja, joille on yhteistä se, että ne ovat julkisesti saatavilla. Näin ollen on katsottava, että jäsenvaltiot voivat turvallisen kolmannen maan käsitettä soveltaessaan ottaa huomioon tietoja, jotka ovat peräisin julkisesti saatavilla olevista lähteistä.
63      Tästä seuraa, että mikään ei lähtökohtaisesti estä määrittävää viranomaista soveltamasta turvallisen kolmannen maan käsitettä sellaisten tietojen perusteella, jotka ovat peräisin julkisesti saatavilla olevista lähteistä, ja toimeenpanovallan käyttäjän sellaisen päätöksen perusteella, jolla laaditaan luettelo turvallisista kolmansista maista kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
64      Toiseksi on kuitenkin otettava huomioon myös direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan c alakohta. Kyseisen säännöksen mukaan jäsenvaltioiden on vahvistettava säännöt, jotka mahdollistavat yksilöllisen tutkinnan sen määrittämiseksi, onko asianomainen kolmas maa turvallinen tietyn kansainvälistä suojelua hakevan henkilön kannalta, ja takaavat hänelle muun muassa mahdollisuuden riitauttaa turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltaminen hänen henkilökohtaisen tilanteensa perusteella sekä se, että hänellä on yhteys kyseiseen kolmanteen maahan (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2024, Elliniko Symvoulio gia tous Prosfyges ja Ypostirixi Prosfygon sto Aigaio, C‑134/23, EU:C:2024:838, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
65      Näin ollen on niin, että vaikka jäsenvaltio päättää direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltamiseen liittyvien menetelmien osalta säätää turvallisten kolmansien maiden määrittämisestä yleisesti sovellettavalla toimella, sen on vielä kyseisen direktiivin 38 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdan mukaisesti määriteltävä menettelyt, joiden mukaisesti arvioidaan tapauskohtaisesti ja asianomaisen kansainvälisen suojelun hakijan erityisistä olosuhteista riippuen, täyttääkö kyseessä oleva kolmas maa edellytykset sille, että sitä voidaan pitää hakijan kannalta turvallisena, ja mainitun hakijan mahdollisuus riitauttaa viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitetun yhteyden olemassaolo (ks. vastaavasti tuomio 19.3.2020, Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Tompa), C‑564/18, EU:C:2020:218, 48 kohta).
66      Edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan b ja c alakohtaa on tulkittava siten, että määrittävä viranomainen voi soveltaa turvallisen kolmannen maan käsitettä sellaisten tietojen perusteella, jotka ovat peräisin julkisesti saatavilla olevista lähteistä, ja toimeenpanovallan käyttäjän sellaisen päätöksen perusteella, jossa vahvistetaan luettelo turvallisista kolmansista maista, edellyttäen, että kansallisessa lainsäädännössä määritellään myös menetelmät, joiden mukaisesti arvioidaan tapauskohtaisesti ja asianomaisen kansainvälisen suojelun hakijan erityisistä olosuhteista riippuen, täyttääkö kyseessä oleva kolmas maa edellytykset sille, että sitä voidaan pitää hakijan kannalta turvallisena, ja mainitun hakijan mahdollisuus riitauttaa direktiivin 38 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetun yhteyden olemassaolo
Viides kysymys
67      Aluksi on muistutettava, että kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuin saattaa joutua ottamaan huomioon sellaisia unionin oikeuden normeja, joihin kansallinen tuomioistuin ei ole ennakkoratkaisukysymyksessään viitannut (ks. tuomio 20.3.1986, Tissier, 35/85, EU:C:1986:143, 9 kohta ja tuomio 1.8.2025, Alace ja Canpelli, C‑758/24 ja C‑759/24, EU:C:2025:591, 44 kohta).
68      Se, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on muodollisesti viitannut kysymyksissään tiettyihin unionin oikeuden säännöksiin tai määräyksiin, ei estä unionin tuomioistuinta esittämästä sille kaikkia unionin oikeuden tulkintaan liittyviä seikkoja, jotka saattavat olla hyödyllisiä pääasian ratkaisun kannalta, poimimalla kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ne unionin oikeutta koskevat seikat, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon riidan kohde (ks. tuomio 29.11.1978, Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, 26 kohta ja tuomio 1.8.2025, Alace ja Canpelli, C‑758/24 ja C‑759/24, EU:C:2025:591, 45 kohta).
69      Nyt käsiteltävässä asiassa on huomattava, että viides kysymys koskee muodollisesti pelkästään direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan c alakohdan tulkintaa. Ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ja itse kysymyksen sanamuodosta ilmenee kuitenkin yksiselitteisesti, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa sillä saada selvennystä sellaisen kansainvälistä suojelua hakevan henkilön, jonka hakemus on hylätty sillä perusteella, että hänen kannaltaan on olemassa turvallinen kolmas maa, tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden seurauksiin.
70      Jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen vastaus, on näin ollen otettava huomioon myös kyseisen direktiivin 46 artiklan 1 ja 3 kohdan säännökset sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklan määräykset, jotka koskevat oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan.
71      Viides kysymys on näin ollen ymmärrettävä siten, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii tällä kysymyksellään selvittämään, onko direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan c alakohtaa sekä 46 artiklan 1 ja 3 kohtaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu muutoksenhaku päätöksestä, jolla kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on hylätty 33 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetun turvallista kolmatta maata koskevan tutkimattajättämisperusteen nojalla, on tarkistettava, onko hakijan ja asianomaisen kolmannen maan välillä mainitun direktiivin 38 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu yhteys, ja onko näin siitä huolimatta, ettei kansallisessa oikeudessa anneta mainitulle tuomioistuimella tällaista toimivaltaa.
72      Tältä osin on muistutettava, että direktiivin 2013/32 46 artiklan 1 kohdassa tunnustetaan kansainvälisen suojelun hakijoille oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa muutoksen hakemiseksi päätöksiin, jotka koskevat heidän tekemiään hakemuksia. Kyseisen direktiivin 46 artiklan 3 kohdassa määritellään tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden ulottuvuus säätämällä, että jäsenvaltioiden, joita direktiivi sitoo, on varmistettava, että tuomioistuin, jossa kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta annettu päätös on riitautettu, suorittaa ”sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen ex nunc ‑tutkimisen kaikilta osin, mukaan lukien tarvittaessa kansainvälisen suojelun tarpeen tutkiminen direktiivin [2011/95] mukaisesti” (tuomio 1.8.2025, Alace ja Canpelli, C‑758/24 ja C‑759/24, EU:C:2025:591, 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
73      Lisäksi unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että direktiivin 2013/32 46 artiklassa tarkoitetun oikeussuojakeinon piirteet on määritettävä perusoikeuskirjan 47 artiklan mukaisesti, jossa toistetaan tehokasta tuomioistuimen antamaa oikeussuojaa koskeva periaate. Unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että perusoikeuskirjan 47 artikla riittää itsessään eikä sitä täydy täsmentää unionin oikeuden tai kansallisen oikeuden säännöksillä, jotta yksityiset saisivat oikeuden, johon he voivat vedota sellaisenaan. Näin ollen asia ei voi olla toisin kyseisen direktiivin 46 artiklan 3 kohdan osalta, luettuna perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa (tuomio 4.10.2024, Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, 86 kohta ja tuomio 1.8.2025, Alace ja Canpelli, C‑758/24 ja C‑759/24, EU:C:2025:591, 77 kohta).
74      Tältä osin on korostettava, että silloinkin, kun kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkimatta jättämisestä tehtyyn päätökseen haetaan muutosta, tällaista muutoksenhakua käsittelevän tuomioistuimen on suoritettava direktiivin 2013/32 46 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu ex nunc ‑tutkinta kaikilta osin (tuomio 19.3.2020, Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Tompa), C‑564/18, EU:C:2020:218, 66 kohta). Kuten unionin tuomioistuin on jo todennut, lauseenosassa ”mukaan lukien tarvittaessa kansainvälisen suojelun tarpeen tutkiminen direktiivin [2011/95] mukaisesti” käytetty ilmaisu ”tarvittaessa” korostaa sitä, ettei tutkinnan, joka tuomioistuimella on velvollisuus suorittaa kaikilta osin ja ex nunc, tarvitse välttämättä kohdistua kansainvälisen suojelun tarvetta koskevaan asiakysymykseen vaan se voi siis kohdistua kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiin, jos se on kansallisen oikeuden mukaan mahdollista direktiivin 2013/32 33 artiklan 2 kohdan mukaisesti (tuomio 25.7.2018, Alheto, C‑585/16, EU:C:2018:584, 115 kohta ja tuomio 19.3.2020, Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Tompa), C‑564/18, EU:C:2020:218, 67 kohta).
75      Tässä yhteydessä on erityisesti niin, että kun on kyse muutoksenhausta päätökseen, jolla kansainvälistä suojelua koskeva hakemus jätetään tutkimatta direktiivin 2013/32 33 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetun turvallista kolmatta maata koskevan tutkimatta jättämisen perusteen nojalla, tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi tällainen muutoksenhaku on saatettu, on sille kuuluvan kattavan ja ajantasaistetun tutkinnan yhteydessä tarkistettava muun muassa, voidaanko asianomaista kolmatta maata pitää asianomaiselle kansainvälisen suojelun hakijalle turvallisena kolmantena maana (ks. vastaavasti tuomio 19.3.2020, Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Tompa), C‑564/18, EU:C:2020:218, 68 kohta).
76      Mainitun tuomioistuimen on tätä tarkastaessaan tutkittava erittäin perusteellisesti se, täyttyvätkö kaikki tällaisten tutkimatta jättämisen perusteiden soveltamiselle asetetut kumulatiiviset edellytykset, kuten edellytykset, joista säädetään direktiivin 2013/32 38 artiklassa, ja kehotettava tarvittaessa määrittävää viranomaista toimittamaan kaikki sellaiset asiakirjat ja tosiseikkoja koskevat tiedot, joilla voi olla merkitystä asiassa, sekä hankittava ennen ratkaisunsa antamista varmuus siitä, että hakijalla on ollut tilaisuus henkilökohtaisesti tuoda esiin näkemyksensä siitä, voidaanko tutkimatta jättämisen perustetta soveltaa hänen henkilökohtaiseen tilanteeseensa (ks. vastaavasti tuomio 25.7.2018, Alheto, C‑585/16, EU:C:2018:584, 121 ja 124 kohta ja tuomio 19.3.2020, Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Tompa), C‑564/18, EU:C:2020:218, 69 kohta).
77      Direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetun yhteyden olemassaolo on yksi näistä kumulatiivisista edellytyksistä. Lisäksi kyseisen direktiivin 38 artiklan 2 kohdan c alakohdassa edellytetään, että jokaisella kansainvälisen suojelun hakijalla, jonka hakemus on hylätty sillä perusteella, että hänen osaltaan turvallinen kolmas maa, on oikeus riitauttaa hänen ja kyseisen kolmannen maan välinen yhteys ensin mainitun säännöksen mukaisesti.
78      Pääasian osalta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siis tutkittava muun muassa, onko NP:n ja Turkin tasavallan välillä yhteys. Kun otetaan huomioon tämän tuomion 73 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, kyseisen tuomioistuimen on suoritettava tämä tutkinta siinäkin tapauksessa, että – kuten se toteaa ennakkoratkaisupyynnössä – Bulgarian oikeudessa ei anneta sille tällaista toimivaltaa.
79      Edellä esitetyn perusteella viidenteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan c alakohtaa sekä 46 artiklan 1 ja 3 kohtaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu muutoksenhaku päätöksestä, jolla kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on hylätty direktiivin 33 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetun turvallista kolmatta maata koskevan tutkimatta jättämisen perusteen nojalla, on tarkistettava, onko hakijan ja asianomaisen kolmannen maan välillä direktiivin 38 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu yhteys, ja näin on siitä huolimatta, ettei kansallisessa oikeudessa anneta sille tällaista toimivaltaa.
Oikeudenkäyntikulut
80      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU 33 artiklan 2 kohdan c alakohtaa ja 38 artiklaa
on tulkittava siten, että
–        direktiivin 2013/32 33 artiklan 2 kohdan c alakohdassa mainittua tutkimatta jättämisen perustetta ei ole välttämätöntä soveltaa tutkittaessa aineellisesti kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta
–        aineellisesti tutkittu hakemus voidaan jättää tutkimatta sillä perusteella, että kolmas maa katsotaan hakijan kannalta turvalliseksi kolmanneksi maaksi, vaikka toimivaltainen viranomainen on todennut, että kyseinen hakija täyttää vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU säädetyt kansainvälisen suojelun myöntämisedellytykset. Tällainen hakemus voidaan sitä vastoin hylätä perusteettomana tai ilmeisen perusteettomana vain direktiivin 2013/32 32 artiklassa säädetyin edellytyksin, eikä sitä missään tapauksessa voida hylätä perusteettomana viimeksi mainitun direktiivin 33 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetyn tutkimatta jättämisen perusteen nojalla.
2)      Direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan a alakohtaa
on tulkittava siten, että
jäsenvaltioiden on säädettävä kansallisessa oikeudessaan perusteista, joiden perusteella voidaan katsoa, että kansainvälisen suojelun hakijan ja asianomaisen kolmannen maan välillä on yhteys, ja on huomattava, että tämän yhteyden on oltava riittävä, jotta hakijan siirtäminen kyseiseen maahan on kohtuullista.
3)      Direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan b ja c alakohtaa
on tulkittava siten, että
määrittävä viranomainen voi soveltaa turvallisen kolmannen maan käsitettä sellaisten tietojen perusteella, jotka ovat peräisin julkisesti saatavilla olevista lähteistä, ja toimeenpanovallan käyttäjän sellaisen päätöksen perusteella, jossa vahvistetaan luettelo turvallisista kolmansista maista, edellyttäen, että kansallisessa lainsäädännössä määritellään myös menetelmät, joiden mukaisesti arvioidaan tapauskohtaisesti ja asianomaisen kansainvälisen suojelun hakijan erityisistä olosuhteista riippuen, täyttääkö kyseessä oleva kolmas maa edellytykset sille, että sitä voidaan pitää hakijan kannalta turvallisena, ja mainitun hakijan mahdollisuus riitauttaa direktiivin 38 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetun yhteyden olemassaolo.
4)      Direktiivin 2013/32 38 artiklan 2 kohdan c alakohtaa ja 46 artiklan 1 ja 3 kohtaa, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa,
on tulkittava siten, että
kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu muutoksenhaku päätöksestä, jolla kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on hylätty direktiivin 33 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetun turvallista kolmatta maata koskevan tutkimatta jättämisen perusteen nojalla, on tarkistettava, onko hakijan ja asianomaisen kolmannen maan välillä direktiivin 38 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu yhteys, ja näin on siitä huolimatta, ettei kansallisessa oikeudessa anneta sille tällaista toimivaltaa.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: bulgaria.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.