Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
18 päivänä joulukuuta 2025 (1)
Asia C‑280/25 [Lin II] (i)
Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Oradea
Rikosoikeudenkäynti, jossa
vastaajana on
M. G. D.
ja jossa asian käsittelyyn osallistuu
Statul român – Agenţia Naţională de Administrare Fiscală prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca, prin Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Satu Mare
(Ennakkoratkaisupyyntö – Înalta Curte de Casație şi Justiție (ylin tuomioistuin, Romania))
Ennakkoratkaisupyyntö – Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaaminen – SEUT 325 artiklan 1 kohta – Taloudellisten etujen suojaamista koskeva yleissopimus – 2 artiklan 1 kohta – Velvollisuus torjua unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvia petoksia ennalta ehkäisevillä ja tehokkailla toimenpiteillä – Törkeän petoksen käsite – Rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisaika – Rankaisemattomuuden systeeminen riski – Perusoikeuksien suoja – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohta – Rikosoikeudellinen laillisuusperiaate – Rikoslain ennakoitavuuden ja täsmällisyyden vaatimukset – Lievemmän rikoslain taannehtivan soveltamisen periaate (lex mitior) – Perusoikeuksien suojaa koskeva kansallinen taso – Tuomion Lin I soveltaminen – Unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen rajat – Lopulliset lainvoimaiset kansalliset tuomiot – Ennen tuomion Lin I antamista tapahtunut rikosoikeudellisen vastuun vanheneminen, jota ei ole vahvistettu lopullisella tuomiolla – Kansallinen periaate, jolla kielletään lex tertian synnyttäminen lievempää rikoslakia sovellettaessa – Rankaisemattomuuden systeemistä riskiä koskevan arviointiperusteen ennakoimattomuus ja epätäsmällisyys
1.        Tuomiossa Lin(2) unionin tuomioistuin tulkitsi SEUT 325 artiklan 1 kohtaa ja taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen(3) 2 artiklan 1 kohtaa seuraavasti:
”– – jäsenvaltion tuomioistuinten ei ole jätettävä soveltamatta tämän jäsenvaltion perustuslakituomioistuimen ratkaisuja, joilla on todettu pätemättömäksi rikosasioissa sovellettavan vanhentumisajan katkeamisperusteita koskeva kansallinen säännös rikosoikeudellisen laillisuusperiaatteen vastaisena, sellaisena kuin tämä periaate on turvattu kansallisessa oikeudessa, siltä osin kuin on kyse siinä asetetuista rikoslain ennakoitavuuden ja täsmällisyyden vaatimuksista, vaikka näiden ratkaisujen seurauksena huomattavan monien rikosasioiden, myös unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvia törkeitä petoksia koskevien asioiden, käsittely lopetetaan rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisen perusteella.
Sen sijaan kyseisiä unionin oikeuden määräyksiä on tulkittava siten, että
tämän jäsenvaltion tuomioistuinten on jätettävä soveltamatta lievemmän rikoslain taannehtivan soveltamisen periaatetta koskeva kansallinen standardi, jonka perusteella tällaisissa asioissa voidaan kyseenalaistaa, myös lainvoimaisiin tuomioihin kohdistuvan muutoksenhaun yhteydessä, rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisajan katkaiseminen ennen kyseistä pätemättömyyden toteamista toteutetuilla prosessitoimilla”.
2.        Yksi Înalta Curte de Casație şi Justițien (ylin tuomioistuin, Romania) rikosasioiden jaoston (jäljempänä rikosasioiden jaosto) ratkaisukokoonpanoista on kääntynyt unionin tuomioistuimen puoleen ja tuonut esiin joitakin ongelmia, joita sen mukaan liittyy ennakkoratkaisukysymysten kohteena olevan tuomion Lin I soveltamiseen.
I       Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
3.        Tuomiossa Lin I toistettuja unionin oikeussääntöjä (eli taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen määräyksiä ja direktiivin (EU) 2017/1371(4) säännöksiä) sovelletaan myös tässä ennakkoratkaisupyynnössä.
B       Romanian oikeus
1.     Rikoslainsäädäntö
4.        Tuomiossa Lin I toistetaan myös nyt käsiteltävään asiaan sovellettavat Romanian oikeuden (Romanian perustuslaki, vuoden 1968 rikoskoodeksi, sellaisena kuin se on muutettuna vuonna 1996,(5) vuoden 2009 rikoskoodeksi,(6) sellaisena kuin se on muutettuna 30.5.2022 annetulla asetuksella nro 71,(7) rikosprosessikoodeksi(8) ja laki nro 241/2005(9)) säännökset.
2.     Tuomion Lin I antamista edeltänyt Romanian oikeuskäytäntö, joka koskee rikosasioiden vanhentumista(10)
a)     Perustuslakituomioistuimen tuomio nro 297/2018
5.        Perustuslakituomioistuin hyväksyi 26.4.2018 antamassaan tuomiossa nro 297/2018, joka julkaistiin 25.6.2018, perustuslainvastaisuutta koskevan väitteen ja totesi perustuslain vastaiseksi sen, että rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisaika katkeaa silloin, kun toteutetaan mikä tahansa asian menettelytoimi, kuten vuoden 2009 rikoskoodeksin 155 §:n 1 momentissa säädettiin.
6.        Perustuslakituomioistuimen mukaan kyseinen vuoden 2009 rikoskoodeksin säännös ei ollut ennakoitavissa ja loukkasi rikosoikeudellista laillisuusperiaatetta, koska siinä käytetyllä ilmauksella ”kaikki asian menettelytoimet” tarkoitettiin myös toimia, joita ei anneta tiedoksi epäillylle tai syytetylle. Tämä esti kyseistä henkilöä saamasta tietoa siitä, että vanhentumisaika oli katkennut ja että hänen rikosoikeudellisen vastuunsa uusi vanhentumisaika oli alkanut kulua.(11)
7.        Romanian lainsäätäjä ei toteuttanut toimenpiteitä vuoden 2009 rikoskoodeksin 155 §:n 1 momentin mukauttamiseksi perustuslakituomioistuimen määräämällä tavalla, joten yleisissä tuomioistuimissa muodostunut rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisaikojen katkeamista koskeva oikeuskäytäntö ei ollut yhdenmukaista.
b)     Perustuslakituomioistuimen tuomio nro 358/2022
8.        Perustuslakituomioistuin hyväksyi 26.5.2022 antamassaan tuomiossa nro 358/2022, joka julkaistiin 9.6.2022, uuden perustuslain vastaisuutta koskevan väitteen ja totesi vuoden 2009 rikoskoodeksin 155 §:n 1 momentin olevan perustuslain vastainen.
9.        Perustuslakituomioistuin huomautti seuraavaa:
–        Lainsäätäjä ei ollut toteuttanut perustuslain 147 §:n 1 momentissa edellytettyjä toimenpiteitä saattaakseen perustuslain mukaisiksi tuomiossa nro 297/2018 perustuslain vastaisiksi todetut säännökset ja säätääkseen tapauksista, joissa rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisaika katkeaa.
–        Ilman tällaisia lainsäädännöllisiä toimenpiteitä oikeusviranomaiset eivät voineet itse määrittää perusteita, joiden johdosta rikosoikeudellisen vastuun vanhentuminen katkeaa. Tämän seurauksena vuoden 2009 rikoskoodeksin 155 §:n 1 momentin soveltamisessa oli epäselvyyksiä eikä sitä voitu ennakoida, jolloin oikeuskäytännöstä tuli epäyhtenäistä. Voimassa olevaan oikeudelliseen kehykseen ei sisältynyt tarvittavia lainsäädännöllisiä osatekijöitä, jotta rikoskoodeksin 155 §:n 1 momentin soveltamista olisi voitu ennakoida tuomion nro 297/2018 antamisen jälkeen.
–        Näin ollen Romanian positiivisessa oikeudessa ei säädetty lainkaan tapauksista, joissa rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisaika katkeaa, tuomion nro 297/2018 julkaisemispäivästä alkaen siihen saakka, kunnes sellainen lainsäätäjän sääntelytoimi, jolla säännellään nimenomaisesti kyseisen määräajan katkaisemista koskevia perusteita, tuli voimaan.(12)
c)     Ylimmän tuomioistuimen tuomio nro 67/2022
10.      Ylin tuomioistuin on 25.10.2022 antamassaan tuomiossa nro 67/2022 (jäljempänä tuomio nro 67/2022), joka julkaistiin 28.11.2022, todennut seuraavaa:
–        Vanhentumisajan katkeamista koskevat säännöt ovat (aineellisen) rikosoikeuden sääntöjä. Ajallisen soveltamisensa kannalta ne kuuluvat vuoden 2009 rikoskoodeksin 3 §:ssä säädetyn rikoslain taannehtivuuskiellon periaatteen alaan, lukuun ottamatta Romanian perustuslain 15 §:n 2 momenttiin ja vuoden 2009 rikoskoodeksin 5 §:ään perustuvan lex mitior ‑periaatteen mukaisia lievempiä säännöksiä.
–        Vuoden 2009 rikoskoodeksin 155 §:n 1 momentissa ei 25.6.2018 (perustuslakituomioistuimen tuomion nro 297/2018, sellaisena kuin sitä on täsmennetty perustuslakituomioistuimen tuomiolla nro 358/2022, julkaisupäivä) ja 30.5.2022 välisenä aikana säädetty rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisajan katkeamisperusteista.
–        Tuomioistuin, jossa tehdään ylimääräisessä muutoksenhaussa perustuslakituomioistuimen tuomioiden nro 297/2018 ja nro 358/2022 oikeusvaikutuksiin perustuva tuomion purkuhakemus, ei voi tarkastella uudelleen rikosoikeudellisen vastuun vanhentumista, kun toisen asteen tuomioistuin on käsitellyt ja tutkinut rikosoikeudellisen menettelyn kyseisen päättymisperusteen olemassaolon perustuslakituomioistuimen tuomiota nro 358/2022 edeltäneessä menettelyssä.
3.     Tuomion Lin I jälkeen annettu Romanian oikeuskäytäntö
11.      Ylin tuomioistuin on kahdessa laajennetussa kokoonpanossa(13) antanut 17.6.2024 tuomion nro 37 (jäljempänä tuomio nro 37/2024) ja 16.9.2024 tuomion nro 16 (jäljempänä tuomio nro 16/2024), joissa se arvioi tuomion Lin I vaikutusta nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön kohteeseen.
12.      Nämä kaksi ylimmän tuomioistuimen tuomiota ovat esteenä sille, että Romanian tuomioistuimet jättävät soveltamatta kansallista oikeuskäytäntöä, joka koskee lex mitior ‑periaatteen soveltamista rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisajan katkeamiseen, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta siihen, että käsittelen jäljempänä kyseisten tuomioiden sisältöä.
II     Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
13.      Rikosoikeudenkäynnin tosiseikat, sellaisina kuin ne toistetaan ennakkoratkaisupyynnössä, olivat olennaisin osin seuraavat.
14.      M.G.D., joka oli 3.5.2012–23.1.2014 kahden liikeyrityksen johtajana, antoi toistuvasti ja yhden rikollisen suunnitelman perusteella B.V:lle, joka on syytettynä samassa menettelyssä, 12 kuvitteellisiin hankintoihin perustuvaa laskua.
15.      B.V. kirjasi laskut toisen liikeyrityksen kirjanpitoon veron perusteen alentamiseksi ja vahingon aiheuttamiseksi valtion talousarviolle. Valtion talousarviolle aiheutunut vahinko oli 268 536 Romanian leuta (RON) (59 304 euroa), josta arvonlisäveron määrä oli 163 656 RON (36 142 euroa).
16.      Tribunalul Bihor (Bihorin alioikeus, Romania) tuomitsi M.G.D:n 24.2.2022 teoista, joista häntä syytettiin, osallisuudesta veronkiertoa koskevaan rikokseen.
17.      Curtea de Apel Oradea (Oradean ylioikeus, Romania) hyväksyi 21.3.2024 M.G.D:n ensimmäisessä oikeusasteessa annetusta tuomiosta tekemän valituksen.
18.      M.G.D:tä vastaan vireille pantu rikosoikeudenkäynti lopetettiin 21.3.2024 annetulla tuomiolla sen jälkeen, kun oli katsottu, että rikosoikeudellisen vastuun, joka koski hänen osallisuuttaan veronkiertoa koskevaan jatkuvaan rikokseen, josta säädetään lain nro 241/2005 9 §:n 1 momentin c kohdassa, vanhentumisaika oli umpeutunut.(14)
19.      Syyttäjänvirasto on tehnyt 21.3.2024 annetusta tuomiosta kassaatiovalituksen. Se väittää valituksessaan, ettei rikosoikeudenkäynnin lopettaminen ole asianmukaista, koska asiaan voitiin soveltaa tuomiota Lin I(15) eikä rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisaika näin ollen ollut umpeutunut.(16)
20.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että vaikka tuomio, josta on tehty kassaatiovalitus, on annettu tuomion Lin I jälkeen, siinä sovelletaan lievemmän rikoslain soveltamista koskevaa kansallista standardia, kuten ylin tuomioistuin oli tuomiossa nro 67/2022 itse todennut ja kansallisia tuomioistuimia sitovissa tuomioissa nro 37/2024 ja nro 16/2024 (ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kokoonpanosta poikkeavissa kokoonpanoissa) vahvistanut.
21.      Tässä yhteydessä ylimmän tuomioistuimen rikosasioiden jaosto esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Kun tulkitaan ja sovelletaan SEUT 325 artiklaa, [taloudellisten etujen suojaamista koskevan] yleissopimuksen 1 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, 2 artiklaa ja 9 artiklaa sekä [Euroopan unionin] perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 49 artiklaa, jos kansallisessa lainsäädännössä ei ole säännöstä, jolla vahvistetaan vähimmäismäärä, jonka ylittyessä kyseessä katsotaan olevan [unionin] taloudellisia etuja vahingoittava törkeä petos, onko unionin oikeuden määräyksiä ja säännöksiä tulkittava siten, että petosta pidetään törkeänä vain, jos se koskee yli 50 000 euron määrää?
2)      Jos edellä esitettyyn kysymykseen vastataan kieltävästi, onko SEU 2 artiklan, SEU 4 artiklan 2 ja 3 kohdan, SEUT 2 artiklan 2 kohdan, SEUT 325 artiklan 1 kohdan ja [taloudellisten etujen suojaamista koskevan] yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohdan, sellaisina kuin niitä on tulkittu tuomiossa 24.7.2023, [Lin I], sekä perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan, 52 artiklan 3 kohdan ja 53 artiklan määräyksiä tulkittava siten, että arvonlisäveroa (ALV) koskevissa rikosoikeudellisissa menettelyissä kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta suojaa koskevaa kansallista sääntöä, joka liittyy lex mitior ‑periaatteeseen sellaisena kuin se ilmenee kyseisen jäsenvaltion ylimmän tuomioistuimen sitovasta oikeuskäytännöstä ja jonka mukaan prosessitoimet, jotka on toteutettu ennen rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisaikoja koskevien kansallisten säännösten kumoamista, eivät katkaise vanhentumista, kun:
a)      tämän kansallisen säännön soveltamatta jättäminen olisi vastoin perustuslaillista kieltoa soveltaa lex tertiaa;
b)      kyseistä kansallista oikeuskäytäntöä sovellettaessa voitaisiin katsoa, että rikosoikeudellisen vastuun yleinen vanhentumisaika oli umpeutunut ennen tuomion [Lin I] antamista;
c)      tämän kansallisen säännön soveltamatta jättämisestä unionin oikeuden nojalla seuraisi se, että perusoikeuskirjassa vahvistettujen perusoikeuksien suoja ei olisi vastaava tai vertailukelpoinen Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklassa taatun suojan kanssa;
d)      kansallisessa lainsäädännössä ei ole vahvistettu erityisiä perusteita, joiden nojalla jäsenvaltion tuomioistuin voi etukäteen arvioida, aiheuttaako tämän kansallisen säännön soveltaminen systeemisen riskin siitä, että Euroopan unionin taloudellisia etuja vahingoittavat törkeät petokset jäävät rankaisematta?”
III  Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
22.      Ennakkoratkaisupyyntö kirjattiin saapuneeksi unionin tuomioistuimeen 10.4.2025. Se on käsitelty nopeutetussa menettelyssä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklan mukaisesti.
23.      Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Romanian hallitus ja Euroopan komissio. Molemmat osallistuivat 7.10.2025 pidettyyn istuntoon.
IV     Asian arviointi
A       Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
24.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, että jos kansallisessa lainsäädännössä ei ole oikeussääntöä, jolla vahvistetaan vähimmäismäärä, jonka ylittävää unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvaa petosta voidaan pitää törkeänä, onko arvonlisäveropetosta pidettävä törkeänä ainoastaan silloin, kun se koskee yli 50 000 euron määrää.
25.      Unionin oikeussäännöt, joita kansallinen tuomioistuin pyytää tulkitsemaan perusoikeuskirjan 49 artiklassa vahvistetun rikosoikeudellisen laillisuusperiaatteen kannalta, ovat SEUT 325 artikla ja taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 1 artiklan 1 kohta, 2 artikla ja 9 artikla.
1.     SEUT 325 artikla
26.      SEUT 325 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan suojaamaan unionin taloudellisia etuja petolliselta menettelyltä ja muulta laittomalta toiminnalta toimenpiteillä, jotka ovat tehokkaita ja joilla on ennalta ehkäisevä vaikutus.(17) Kyseisen määräyksen mukaan rangaistavuus ei koske vain törkeitä petoksia, ja siinä viitataan ilman muita määritteitä vain unionin taloudellisia etuja vahingoittaviin petoksiin.
27.      Toistan, että SEUT 325 artiklassa ei mainita törkeän petoksen käsitettä, joka kuitenkin sisältyy taloudellisten etujen suojaamista koskevaan yleissopimukseen (2 artikla).
28.      SEUT 325 artiklan tulkinta ei siis anna mitään nimenomaista vastausta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäiseen kysymykseen.
2.     Taloudellisten etujen suojaamista koskeva yleissopimus
29.      Taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 1 artiklassa määritellään, mitä sopimuksessa tarkoitetaan unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvalla petoksella.
30.      Taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 2 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet säätääkseen 1 artiklassa tarkoitetut teot tehokkain, suhteellisin ja vakuuttavin seuraamuksin rikoksina rangaistaviksi käsittäen ainakin törkeissä petostapauksissa vankeusrangaistukset, joista voi seurata tekijän luovuttaminen.
31.      Saman artiklan mukaan (taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 2 artiklan 1 ja 2 kohta)
”1.      – – törkeänä petoksena pidetään jokaisen jäsenvaltion vahvistamaa vähimmäismäärää koskevaa petosta. Tätä vähimmäismäärää ei saa vahvistaa 50 000:ta [euroa] suuremmaksi.
2.      Kun on kyseessä vähäisempi petos, jossa on kysymys 4 000:ta [euroa] pienemmästä summasta ja johon ei jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan liity erityisiä raskauttavia asianhaaroja, jäsenvaltio voi säätää 1 kohdassa määrätystä poikkeavia seuraamuksia”.
32.      Unionin tuomioistuin on todennut, että taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohta on muotoiltu selvin ja täsmällisin sanamuodoin eikä siihen liity mitään ehtoja, joten sillä on välitön oikeusvaikutus.(18)
33.      Näin ollen unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten erottelu eri ryhmiin perustuu taloudellisten etujen suojaamista koskevaan yleissopimukseen. Sen 2 artiklassa määrätään seuraavaa:
–        Vähäisempinä petoksina pidetään niitä petoksia, jossa on kysymys 4 000:ta euroa pienemmästä summasta ja joihin ei liity erityisiä raskauttavia asianhaaroja. Jäsenvaltiot voivat määrätä kyseisistä vähäisemmistä petoksista hallinnollisia seuraamuksia, mutta ne voivat myös vapaasti määrätä niistä rikosoikeudellisia seuraamuksia.
–        Muissa kuin vähäisissä petoksissa, jotka eivät kuitenkaan välttämättä myöskään ole törkeitä, on kyse 4 000:ta euroa suuremmasta summasta, ja niihin liittyy erityisiä seikkoja. Jäsenvaltioiden on rangaistava niistä tehokkain ja ennalta ehkäisevin rikosoikeudellisin seuraamuksin.
–        Törkeissä petoksissa on kyse 4 000:ta euroa suuremmasta summasta, niihin liittyy erityisiä raskauttavia asianhaaroja ja niistä aiheutuu unionin taloudellisille eduille ”jokaisen jäsenvaltion vahvistamaa vähimmäismäärää” vastaavaa vahinkoa. Tätä vähimmäismäärää ei saa vahvistaa 50 000:ta euroa suuremmaksi. Jäsenvaltioiden on määrättävä törkeistä petoksista tehokkaita ja ennalta ehkäiseviä rikosoikeudellisia seuraamuksia, jotka käsittävät vankeusrangaistukset, joista voi seurata tekijän luovuttaminen.
34.      Taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 9 artiklassa määrätään, että yleissopimus ei estä jäsenvaltioita antamasta kansallisia säännöksiä, joiden mukaan unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvista petoksista määrätään ankarampia seuraamuksia.
35.      Jäsenvaltiot voivat siis päättää määrätä vankeusrangaistuksia mihin tahansa ryhmään kuuluvista petoksista. Ne voivat myös luokitella törkeiksi unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvat petokset, joissa on kyse enintään 50 000 euron summasta, tai yksinkertaisesti olla määrittämättä minkäänlaista kynnysarvoa.(19)
36.      Rikosoikeudellisten seuraamusten käyttöönotto unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi kuuluu SEUT 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun unionin ja jäsenvaltioiden jaettuun toimivaltaan.(20)
37.      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on tosin osittain viitattu unionin taloudellisiin etuihin kohdistuviin törkeisiin petoksiin sen vuoksi, että on haluttu korostaa unionin oikeuden ensisijaisuutta sellaisiin kansallisiin säännöksiin nähden, jotka vaikeuttivat kyseisten petosten rankaisemista.(21) Muissa ratkaisuissa on kuitenkin mainittu vain petokset ilman muita määritteitä.(22)
38.      Mielestäni nämä erot eivät ole merkittäviä, ja ne johtuvat ennakkoratkaisukysymysten esittämiseen johtaneissa riita-asioissa kyseessä olevien petollisten toimien tyypistä ja määrästä.
39.      Edellä esitetyn perusteella jäsenvaltiot voivat unionin oikeuden mukaan määrittää vapaasti törkeän petoksen käsitteen edellyttäen, että jos ne vahvistavat sen määrällisen kynnysarvon perusteella, kunkin jäsenvaltion vahvistama vähimmäismäärä ei saa ylittää 50 000:ta euroa.
3.     Romanian lainsäädäntö
40.      Romania on antanut kansallista lainsäädäntöä, jossa asiakirja-aineistosta ilmenevien tietojen mukaan on hyväksytty taloudellisten etujen suojaamista koskevassa yleissopimuksessa annettu mahdollisuus rangaista ankarammin unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvista petoksista.
41.      Lain nro 241/2005 9 §:n 1 momentissa, sellaisena kuin se oli voimassa 23.1.2014, luetellaan veropetosrikoksia merkitsevien toimien ryhmät, joista määrätään vankeusrangaistus aiheutuneen vahingon määrästä riippumatta.
42.      Lain nro 241/2005 9 §:n 2 ja 3 momentissa vahvistetaan aiheutettujen vahinkojen vähimmäiskynnysarvot, mutta vain vankeusrangaistusten vähimmäis- ja enimmäismäärien korottamista varten.
43.      Romanian lainsäädännöllinen ratkaisu vaikuttaa SEUT 325 artiklan ja taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen mukaiselta.
44.      Koska sellaista kansallista säännöstä ei ole annettu, jossa vahingolle asetettaisiin vähimmäiskynnysarvo, kansallisten tuomioistuinten on ratkaistava, täyttyvätkö edellytykset, joiden nojalla tehtyjä petoksia pidetään yleisen kansallisen lainsäädännön mukaisesti törkeinä. Näihin edellytyksiin voivat kuulua rikoksen jatkuvuus,(23) rikoksen uusiminen, petoksen järjestäytyneisyyden aste, osallistuminen rikollisryhmän tai rikollisjärjestön toimintaan ja petoksen suuruus.
4.     Petoksen luokittelu pääasiassa
45.      Nyt käsiteltävässä asiassa valtion talousarviolle aiheutunut vahinko oli yhteensä 268 536 RON (59 304 euroa), josta arvonlisäveron määrä oli 163 656 RON (36 142 euroa).
46.      Kun otetaan huomioon oikeudenkäynnin kohteena olevien tosiseikkojen luonne ja niiden vaikutukset,(24) ne voivat lähtökohtaisesti täyttää SEUT 325 artiklassa ja taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun petoksen tunnusmerkistön.(25)
47.      Taloudellisten etujen suojaamista koskevassa yleissopimuksessa tarkoitettu petoksen käsite(26) kattaa tulot, jotka ovat peräisin unionin sääntöjen mukaisesti määritetyn yhdenmukaisen arvonlisäverokannan soveltamisesta. Sillä, että arvonlisäveroa ei kanneta suoraan unionin lukuun, ei ole merkitystä.(27) Lisäksi on otettava huomioon petoksen kokonaismäärä, koska sen vaikutusta unionin ja jäsenvaltion talousarvioihin on vaikea määrittää tarkasti.(28)
48.      Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen arvioinnista muuta johdu, kaikki näyttää viittaavan siihen, että
–        vahingon kokonaismäärä (toisin sanoen ei pelkästään unionin taloudellisille eduille aiheutuneen vahingon määrä) ylittää taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 2 artiklan 2 kohdassa määrätyn 50 000 euron kynnysarvon, jonka perusteella petos voidaan luokitella törkeäksi
–        petollinen menettely oli järjestäytynyttä ja sitä jatkettiin lähes kahden vuoden ajan
–        tämäntyyppisestä rikoksesta määrättiin tosiseikkojen tapahtuma-aikana sovelletussa Romanian oikeudessa vankeusrangaistus.
49.      Unionin oikeuden kannalta mikään ei estä sitä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo kyseisten seikkojen ja kansallisen oikeuden mukaisesti arvioimiensa lisäseikkojen (esimerkiksi rikoksen uusiminen, osallistuminen rikollisjärjestön toimintaan) perusteella rikoksen täyttävän unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvan törkeän petoksen tunnusmerkistön.
5.     Välipäätelmä
50.      Todettakoon yhteenvetona, että SEUT 325 artiklan 1 kohtaa ja taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 1, 2 ja 9 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltiot voivat katsoa unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvan petoksen olevan törkeä myös silloin, kun sen määrä ei ylitä 50 000:ta euroa.
B       Toinen ennakkoratkaisukysymys
51.      Toisen ennakkoratkaisukysymyksen sanamuoto on monimutkainen.
52.      Muodollisesti kansallinen tuomioistuin pyytää SEU 2 artiklan ja SEU 4 artiklan 2 ja 3 kohdan, SEUT 2 artiklan 2 kohdan ja SEUT 325 artiklan 1 kohdan, taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohdan sekä perusoikeuskirjan 49 artiklan, 52 artiklan 3 kohdan ja 53 artiklan tulkintaa.
53.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko mainittuja määräyksiä tulkittava ”– – siten, että arvonlisäveroa (ALV) koskevissa rikosoikeudellisissa menettelyissä kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta suojaa koskevaa kansallista sääntöä, joka liittyy lex mitior ‑periaatteeseen sellaisena kuin se ilmenee – – jäsenvaltion ylimmän tuomioistuimen sitovasta oikeuskäytännöstä”.
54.      Toiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastaamiseksi on ennen kaikkea kiinnitettävä huomiota tuomion Lin I vuoksi Romaniassa syntyneeseen tilanteeseen. Tarkastellessani kyseistä tilannetta tämän osan 1 kohdassa
–        viittaan ratkaisuehdotukseeni Lin I (2 kohta)
–        käsittelen vaikeuksia, joita aiheutuu tuomion Lin I soveltamisesta vanhentuneisiin rikoksiin riippumatta siitä, onko niistä annettu lainvoimainen tuomio (3 kohta)
–        käsittelen ongelmia, joita aiheutuu sellaisen kansallisen periaatteen soveltamisesta, jolla kielletään lex tertian synnyttäminen (4 kohta), ja
–        pohdin lopuksi sen kriteerin ennakoitavuutta ja täsmällisyyttä, joka tuomion Lin I mukaan mahdollistaa suojaa koskevan kansallisen standardin soveltamatta jättämisen (5 kohta).
1.     Tuomion Lin I vuoksi Romaniassa syntynyt tilanne
55.      Tuomio Lin I annettiin 24.7.2023. Kuten edellä jo esitin, unionin tuomioistuin totesi siinä seuraavaa:
–        Rikoslain ennakoitavuutta koskeva kansallinen suojastandardi (joka perustuu perustuslakituomioistuimen tuomioon nro 297/2018) ja lievemmän rikoslain taannehtivan soveltamisen periaatetta koskeva kansallinen suojastandardi (joka perustuu ylimmän tuomioistuimen tuomioon nro 67/2022) saattoivat aiheuttaa systeemisen riskin siitä, että Euroopan unionin taloudellisia etuja vahingoittaviin törkeisiin petoksiin syyllistyneet jäävät rankaisematta.
–        Molemmat standardit ovat lähtökohtaisesti ristiriidassa SEUT 325 artiklan 1 kohdan ja taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 1 ja 2 artiklan kanssa. Niiden antamat takeet menivät perusoikeuskirjan 49 artiklassa suojattuja oikeuksia ja sen vuoksi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklaa pidemmälle. Kansallisilla tuomioistuimilla ei kuitenkaan ole velvollisuutta jättää soveltamatta ensiksi mainittuun standardiin liittyviä perustuslakituomioistuimen tuomioita.
56.      Tuomiossa Lin I nimittäin hyväksyttiin tuomion M.A.S ja M.B. ennakkotapauksen mukaisesti unionin oikeuden ensisijaisuutta koskeva ulkoinen rajoitus: romanialaiset tuomioistuimet eivät olleet velvollisia jättämään soveltamatta perustuslakituomioistuimen tuomioissa nro 297/2018 ja nro 358/2022 vahvistettua kansallista oikeuskäytäntöä huolimatta siitä systeemisestä riskistä, että unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvista törkeistä petoksista ei määrätä rangaistuksia, siinä määrin kuin kyseiset tuomiot perustuvat kansallisessa oikeudessa turvattuun rikosoikeudelliseen laillisuusperiaatteeseen, josta johtuvat rikoslain ennakoitavuuden ja täsmällisyyden vaatimukset.
57.      Tuomiossa Lin I ei kuitenkaan hyväksytty kyseistä ulkoista rajoitusta, joka koski SEUT 325 artiklan 1 kohdan ja taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 1 ja 2 artiklan ensisijaisuutta lex mitior ‑periaatteen mukaiseen kansalliseen standardiin nähden. Siinä todettiin, että jäsenvaltion tuomioistuinten on jätettävä soveltamatta lievemmän rikoslain (lex mitior) taannehtivan soveltamisen periaatetta koskeva kansallinen standardi, jonka perusteella tällaisissa asioissa voidaan kyseenalaistaa, myös lainvoimaisiin tuomioihin kohdistuvan muutoksenhaun yhteydessä, rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisajan katkaiseminen ennen kyseistä pätemättömyyden toteamista toteutetuilla prosessitoimilla.
58.      Unionin tuomioistuin vahvisti tuomion Lin I oikeuskäytännön kahdella 9.1.2024 annetulla määräyksellä.(29)
59.      Ylin tuomioistuin (ainakaan jotkin sen kokoonpanoista) ei vaikuta hyväksyvän tuomion Lin I oikeuskäytäntöä, joka liittyy lievemmän rikoslain taannehtivaa soveltamista koskevan kansallisen standardin soveltamatta jättämiseen. Tämä varauksellisuus ilmenee lähinnä sen tuomioista nro 37/2024 ja nro 16/2024, joiden sisältöä tarkastelen seuraavaksi.
a)     Ylimmän tuomioistuimen tuomio nro 37/2024
60.      Kyseisessä tuomiossa ylin tuomioistuin toteaa, että Romanian oikeudessa rikosoikeudellisen vastuun vanhentuminen – jota ei voida erottaa sen katkeamisesta – on aineellisen oikeuden instituutio, johon sovelletaan muun muassa lex mitior ‑periaatetta. Tällä perusteella se katsoo seuraavaa:
–        Kansallinen suojastandardi, joka koskee lievemmän rikoslain taannehtivan soveltamisen periaatetta myös rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisen katkeamisen osalta, konkretisoi rikosoikeudellista laillisuusperiaatetta sellaisena kuin siitä on määrätty Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklassa ja perusoikeuskirjan 49 artiklassa, ja takaa laajemman suojan, jonka soveltaminen on ensisijaista.
–        Tuomiossa Lin I kansallisille tuomioistuimille asetettu velvoite takaa suojan tason, joka ei ole vastaava tai vertailukelpoinen Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklassa taatun suojan kanssa. Arvioidessaan kansallisten säännösten yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa unionin taloudellisten etujen suojan alalla unionin tuomioistuin otti huomioon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamat tiedot ja selitykset, jotka heijastivat puutteellisesti ja osittain virheellisesti oikeudellista tilannetta, joka johtui kansallisista tuomioista, jotka liittyivät rikosoikeudelliseen laillisuusperiaatteeseen ja perustuslakituomioistuimen tuomioiden vaikutuksiin.
–        Tuomion nro 67/2022 soveltamatta jättäminen merkitsisi sekä rikosoikeudellista laillisuusperiaatetta koskevan perusoikeuden, sellaisena kuin se ilmenee kansallisesta oikeusjärjestyksestä, että oikeusvarmuuden loukkaamista, ja se loisi edellytykset lainsäädännön soveltamisen eriyttämiselle ajan kuluessa rikoksen luonteen mukaan riippuen siitä, onko kyseessä unionin taloudellisiin etuihin kohdistuva rikos vai jokin muu rikos.
b)     Ylimmän tuomioistuimen tuomio nro 16/2024
61.      Kyseisessä tuomiossa ylin tuomioistuin toteaa seuraavaa:
–        Menettelyasiakirjat, jotka on annettu ennen 25.6.2018 (päivä, jona perustuslakituomioistuimen tuomio nro 297/2018 julkaistiin Monitorul Oficial al Românieissa) katkaisevat rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisen riippumatta vahingon suuruudesta ja ilman, että on tarpeen arvioida konkreettisesti systeemistä riskiä rikosten jäämisestä rankaisematta, kaikissa tapauksissa, jotka koskevat Euroopan unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvia rikoksia ja korruptiorikoksia, vain jos lievempi rikoslaki, joka on vahvistettu yleisesti perustuslakituomioistuimen 6.5.2014 antaman tuomion nro 265 (jäljempänä perustuslakituomioistuimen tuomio nro 265/2014) mukaisesti, on rikoskoodeksi tai rikosoikeudellisia säännöksiä sisältävä erityislainsäädäntö sellaisena kuin se oli voimassa 1.2.2014–24.6.2018 välisenä aikana.(30)
–        Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tuomioistuimilla on toimivalta määrittää ja soveltaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen määräyksiä ja asian kannalta merkityksellistä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöä, joka koskee luovuttamattomien oikeuksien tulkintaa, kun mainittujen oikeuksien osalta on ristiriitaisuuksia perusoikeuskirjan mukaisen suojan tason, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen antaman suojan tason välillä siten, että edellinen on jälkimmäistä alempi.
–        Rikosoikeudellinen laillisuusperiaate, lievemmän rikoslain taannehtiva soveltaminen ja ankaramman rikoslain taannehtimattomuus kuuluvat jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen perustuvien luovuttamattomien oikeuksien luokkaan.
–        Siltä osin kuin on kyse lievemmän rikoslain soveltamisen mekanismista kansallisessa lainsäädännössä, perustuslakituomioistuin on todennut (perustuslakituomioistuimen tuomio nro 265/2014), että on välttämätöntä soveltaa yleisesti lievempää rikoslakia, mikä tarkoittaa, että peräkkäisistä laeista on valittava konkreettisen arvioinnin kriteerin perusteella yksi ainoa sovellettavissa oleva rikoslaki, joka on näistä lievin.
–        Vain näissä olosuhteissa voidaan välttää erilainen oikeudellinen kohtelu rikosten konkurrenssin tapauksessa (esimerkiksi kun rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisen katkeamiselle on olemassa syitä arvonlisäveropetosten tapauksessa, mutta samalla tällaisia syitä ei ole olemassa yhteisöveroa koskevien petosten osalta, koska jälkimmäiset eivät liity unionin talousarvioon) tai kaksoisstandardin luominen perusoikeuksien alalla, mikä voisi johtaa laittoman rangaistuksen määräämiseen.
–        Näin ollen myös tuomion Lin I antamisen jälkeen on niin, että jotta voidaan määrittää, mitkä prosessitoimet katkaisevat vanhentumisen ennen 25.6.2018, romanialaisten tuomioistuinten on yleisesti ottaen määritettävä lievin rikoslaki ja vältettävä lex tertian soveltamista.
–        Koska kyseessä on aineellisen rikosoikeuden instituutio, rikosoikeudellisen vastuun vanhentuminen on yksi kriteereistä, jotka on otettava huomioon sovellettaessa yleisesti ottaen lievintä rikoslakia, ja sitä on arvioitava perustuslakituomioistuimen tuomiolla nro 265/2014 luodun mekanismin yhteydessä.
–        Koska rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisajat ovat kuluneet ilman katkeamisen mahdollisuutta 25.6.2018–30.5.2022 välisenä aikana, perustuslakituomioistuimen oikeuskäytännön soveltamatta jättäminen johtaisi siihen, että rikosoikeudellinen vastuu aktivoituisi sovellettavien vanhentumisaikojen päätyttyä uudelleen myöhemmän, ankaramman rikoslain nojalla, mikä johtaisi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklan 1 kappaleen rikkomiseen.
2.     Asiassa Lin I annettu ratkaisuehdotus(31)
62.      Ei olisi asianmukaista toistaa laajasti ratkaisuehdotuksessa Lin I esitettyjä toteamuksia, joista unionin tuomioistuin oli eri mieltä.
63.      Kyseisessä ratkaisuehdotuksessa ehdotetun tulkinnan mukaisesti perusoikeuskirjan 49 artiklalla olisi unionin oikeuden ensisijaisuudelle asetettuna rajoituksena suojattu se, että romanialaiset tuomioistuimet soveltaisivat lievimpänä rikoslakina rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisaikojen katkeamista koskevissa perustuslakituomioistuimen ja ylimmän tuomioistuimen tuomioissa tulkittua lakia.
64.      Samaan tulokseen olisi päästy ulottamalla tuomion M.A.S. ja M.B. oikeuskäytäntö koskemaan tuomiota Lin I, toisin sanoen asettamalla lex mitior ‑periaatteen mukaista suojan tasoa koskevan kansallisen standardin (perusoikeuskirjan 49 artiklan mukaista tasoa korkeampi taso) soveltaminen etusijalle SEUT 325 artiklaan nähden, jotta perusoikeuksille taataan maksimaalinen suoja unionin taloudellisille eduille törkeissä petostapauksissa annettavaan suojaan nähden.
65.      Unionin tuomioistuimelle tarjoutuu nyt mahdollisuus (joka sen mielestäni pitäisi käyttää) tarkastella uudelleen tuomion Lin I osaa, joka koskee lex mitior ‑periaatteen mukaista korkeampaa suojan tasoa koskevan kansallisen standardin soveltamatta jättämistä.
66.      Lojaalius, jota julkisasiamiesten on osoitettava unionin tuomioistuinta kohtaan, velvoittaa heidät tuomaan esiin jo annetussa tuomiossa havaitut heikot kohdat, jotta tuomio voidaan joko selittää paremmin (jopa ratkaisuehdotuksesta poikkeavalla tavalla) ja antaa tuomioistuinmenettelyssä vastaus, joka herättää mahdollisimman vähän arvostelua,(32) tai tuomiota voidaan lieventää (jopa oikaista), kuten tosiasiassa tapahtui tuomion M.A.S. ja M.B. osalta sitä edeltäneeseen tuomioon Taricco nähden ylimpien kansallisten tuomioistuinten kanssa käydyn vuoropuhelun yhteydessä.
67.      Tällä perusteella katson, että erityisesti kahta tuomion Lin I osaa on selitettävä tarkemmin.
68.      Ensimmäinen niistä koskee tuomion Lin I 108 kohdassa esitettyä toteamusta: ”unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että rikosasian vanhentumista koskevat säännöt eivät kuulu perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio [Taricco], 54–57 kohta)”.
69.      Tuomion Taricco kyseisistä kohdista ei kuitenkaan voida tyhjentävästi päätellä, että rikosasian vanhentumista koskevat säännöt jäävät perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle. Jos unionin tuomioistuin haluaa edelleen sulkea kyseiset säännöt mainitun määräyksen soveltamisalan ulkopuolelle, sen on löydettävä siihen vankemmat perusteet.
70.      Toinen osa, joka nähdäkseni edellyttää joko tarkempaa selittämistä tai mieluiten oikaisua, koskee sen systeemisen riskin kasvamista, että unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvat vakavat rikokset jäävät rankaisematta, mikä on lievemmän rikoslain taannehtivaa soveltamista koskevan kansallisen standardin keskeinen hylkäämisperuste. Seuraavassa esittämistäni syistä tämä peruste tuottaa runsaasti vaikeuksia.(33)
71.      Julkisasiamiehenä minun on joka tapauksessa tarkasteltava olettamusta siitä, että unionin tuomioistuin pysyttää tuomioon Lin I perustuvan oikeuskäytännön, ja arvioitava niitä esteitä, joita ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa sen soveltamiselle Romaniassa.
3.     Tuomion Lin I soveltaminen vanhentuneisiin rikoksiin
72.      Toisen ennakkoratkaisukysymyksen b alakohdassa kansallinen tuomioistuin lähtee siitä olettamuksesta, että ”kansallista oikeuskäytäntöä sovellettaessa – – rikosoikeudellisen vastuun yleinen vanhentumisaika oli umpeutunut ennen tuomion Lin [I] antamista”.
73.      Jos rikosoikeudellisen vastuun vanhentuminen tapahtui ylimmän tuomioistuimen tuomion nro 67/2022 mukaisesti ennen tuomion Lin I antamista, voiko tämä viimeksi mainittu seikka vaikuttaa jo vanhentuneita rikoksia koskeviin rikosoikeudellisiin menettelyihin? Tähän vastaamiseksi on tutkittava, onko rikosoikeudellisen vastuun vanhentuminen todettu lainvoimaisella tuomiolla, jolla on oikeusvoimavaikutus.
a)     Lainvoimaiset tuomiot, joilla on oikeusvoimavaikutus
74.      Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden kunnioittaminen ei merkitse sitä, että jäsenvaltioilla olisi velvollisuus säätää erityisistä muutoksenhakukeinoista, joiden avulla lainvoimaisella tuomiolla päätetty menettely voidaan aloittaa uudelleen tulkintaa koskevan ennakkoratkaisutuomion seurauksena.
75.      Unionin oikeudessa ei edellytetä sitä, että kansallisen lainkäyttöelimen olisi lähtökohtaisesti purettava lainvoimainen ratkaisu ottaakseen huomioon asian kannalta merkityksellisen unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkinnan, jonka unionin tuomioistuin on antanut kyseisen ratkaisun antamisen jälkeen.(34)
76.      Lainvoiman periaate varmistaa sekä oikeusrauhan ja oikeussuhteiden vakauden että hyvän lainkäytön. Tästä johtuen oikeussuojakeinojen käytön tai näitä oikeussuojakeinoja varten säädettyjen määräaikojen umpeenkulumisen jälkeen lainvoimaisiksi tulleita tuomioistuinten ratkaisuja ei voida enää saattaa kyseenalaisiksi.(35)
77.      Unionin oikeudessa ei edellytetä, että kansallisen tuomioistuimen olisi jätettävä soveltamatta kansallisia menettelysääntöjä, joiden perusteella tuomioistuinratkaisu on lainvoimainen, vaikka siten olisi mahdollista lopettaa unionin oikeuden vastainen kansallinen tilanne.(36)
78.      Silloin, kun unioni ei ole antanut asiasta säännöksiä, on jäsenvaltioiden asiana antaa sisäisessä oikeusjärjestyksessään lainvoiman periaatteen soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt jäsenvaltioiden menettelyllisen autonomian nojalla mutta kuitenkin noudattaen vastaavuus- ja tehokkuusperiaatetta.(37)
79.      Tämän oikeuskäytännön mukaisesti ja jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kansallista oikeutta koskevasta arvioinnista muuta johdu, katson, ettei tuomion Lin I soveltaminen voi johtaa ennen kyseistä tuomiota annettujen lainvoimaisten tuomioistuinratkaisujen kumoamiseen. Tämä oikeudellinen mahdottomuus ulottuu (ennen tuomion Lin I antamista) annettuihin lainvoimaisiin tuomioihin, joita annettaessa sovellettiin lex mitior ‑periaatteen mukaista korkeampaa suojan tasoa koskevaa kansallista standardia, vaikka se johtaa siihen, että unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvat vakavat rikokset jäävät rankaisematta.
80.      Nähdäkseni nyt käsiteltävässä asiassa ei ole kyse mistään poikkeustapauksesta, jossa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä asetetaan unionin oikeussääntöjen ensisijaisuus etusijalle kansallisten lainvoimaisten tuomioiden oikeusvoimavaikutukseen nähden. Velvollisuus kunnioittaa kansallisten lainvoimaisten tuomioiden oikeusvoimavaikutusta menee siis unionin oikeussääntöjen ensisijaisuuden periaatteen noudattamisen edelle.(38)
b)     Tuomiot, jotka eivät ole lainvoimaisia
81.      Rikosoikeudellisen vastuun vanhentuminen nyt käsiteltävässä asiassa todetaan toisen oikeusasteen tuomiossa, josta on tehty kassaatiovalitus.
82.      Unionin tuomioistuin on tulkinnut perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdassa käytettyä lainvoimaisen tuomion käsitettä itsenäisesti.(39) Näin ollen tuomiota ei voida pitää lainvoimaisena silloin, kun siihen voidaan kohdistaa varsinainen muutoksenhakukeino eli mikä tahansa muutoksenhakukeino, joka on osa prosessin tavanomaista kulkua ja joka merkitsee sellaisenaan menettelyvaihetta, johon jokaisen asianosaisen on kohtuudella varauduttava.(40)
83.      Määritelmän mukaan rikostuomio, josta tehtävä kassaatiovalitus voidaan ottaa tutkittavaksi ja josta se on tehty määräajassa, ei ole lainvoimainen. Ylin tuomioistuin voisi siis lähtökohtaisesti soveltaa tuomiota Lin I tarvitsematta kunnioittaa oikeusvoimavaikutusta, jota – toistan – valitusasiassa annetulla tuomiolla ei ole.
84.      On kuitenkin selvitettävä, mitä tapahtuu, kun veropetos on tehty paljon ennen tuomion Lin I antamista (tässä tapauksessa vuosina 2012–2014) ja toisen asteen tuomioistuin toteaa vuonna 2024, että rikosoikeudellinen vastuu oli vanhentunut sellaisen katkeamattoman kahdeksan vuoden määräajan kuluessa, jolloin sovellettiin lex mitior ‑periaatteen mukaista kansallista suojastandardia. Edellytetäänkö tuomiossa Lin I tässä tilanteessa rikosoikeudellisen vastuun uudelleen aktivoitumista.
85.      Vastaukseni tähän kysymykseen on kieltävä, kuten jäljempänä esitän.
86.      Voitaisiin väittää, että SEUT 325 artikla ja taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 1 ja 2 artikla velvoittavat Romaniaa niiden voimaantulosta alkaen (edellinen tuli voimaan 1.12.2009 ja jälkimmäinen 1.1.2008) ja että tuomiossa Lin I tulkitaan kyseysiä määräyksiä taannehtivasti.
87.      Vastaavasti ylimmän tuomioistuimen tuomiosta 67/2022 ilmenevä lex mitior ‑periaatteen mukainen romanialainen suojastandardi olisi ristiriidassa unionin oikeussääntöjen kanssa siitä alkaen, kun kyseiset oikeussäännöt (joilla on välitön oikeusvaikutus) tulivat voimaan Romanian osalta. Unionin oikeuden ensisijaisuuden perusteella rikosoikeudellisen vastuun törkeistä arvonlisäveropetoksista katsottaisiin edelleen olevan olemassa silloin, kun kyseiset petokset olisivat vanhentuneet lex mitior ‑periaatteen mukaisen romanialaisen standardin soveltamisen aikana ennen tuomion Lin I antamista ilman, että (vanhentuminen) olisi todettu lainvoimaisessa tuomiossa.
88.      Katson kuitenkin, että tämä tulkinta on hylättävä perusoikeuskirjan 49 artiklan yhteydessä perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan mukaisesti sovellettavan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella.
89.      Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on todennut seuraavaa:
–        Rikosoikeudellisen vastuun uudelleen vahvistaminen vanhentumisajan umpeutumisen jälkeen on ristiriidassa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklassa määrättyjen laillisuutta (nullum crimen, nulla poena sine lege) ja ennakoitavuutta koskevien perusperiaatteiden kanssa.
–        Kun vanhentumisaika umpeutuu kansallisen oikeuden mukaisesti siten, että rikosoikeudellinen vastuu on poissuljettu, Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artikla on esteenä kyseiseen rikokseen liittyvien uusien oikeustoimien vireillepanolle ilman asianmukaista oikeusperustaa. Päinvastainen näkemys merkitsisi sen hyväksymistä, että rikoslakia sovellettaisiin taannehtivasti syytetyn vahingoksi.(41)
–        Euroopan ihmisoikeussopimuksessa ei edellytetä sopimuspuolina olevien valtioiden jättävän huomiotta sovellettavaa vanhentumisaikaa ja näin ollen uudelleen vahvistavan umpeutunutta vanhentumisaikaa. On joitakin tilanteita, joissa rikosoikeudellista menettelyä ei ole mahdollista aloittaa uudelleen, ja yksi niistä on se, että tällainen menettely on päättynyt kansallisessa lainsäädännössä säädetyn vanhentumisajan umpeuduttua. Menettelyn uudelleen aloittaminen aiheuttaa oikeusvarmuutta koskevia ongelmia ja loukkaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklassa taattuja puolustautumisoikeuksia.(42)
–        Rikoksen vanhentumattomuus edellyttää riittävän selkeää ja ennustettavaa oikeusperustaa,(43) joka voi sisältyä sekä kansalliseen että kansainväliseen oikeuteen.(44)
90.      Tuomion Lin I soveltaminen johtaa tosiasiallisesti siihen, että vanhentumisajat, jotka Romanian oikeuden mukaan – sellaisena kuin sen ylimmät tuomioistuimet sitä tulkitsevat – olivat umpeutuneet, alkavat kulua uudelleen. Vastaavasti se johtaa ennen tuomion Lin I antamista tehtyjä ja jo vanhentuneita arvonlisäveropetoksia koskevien syytetoimien aktivoitumiseen uudelleen.
91.      Sanotun vaikuttamatta siihen, että tuomiota Lin I, kuten kaikkia unionin tuomioistuimen tuomioita, on noudatettava, sitä tuskin voidaan pitää riittävän selkeänä ja ennakoitavana oikeusperustana(45) ylimmän tuomioistuimen tuomiossa 67/2022 vahvistettujen rikosoikeudellisen vastuun vanhentumista koskevien sääntöjen soveltamatta jättämiselle.(46)
92.      Tämä välipäätelmä on mahdollista tehdä useista syistä, kun otetaan huomioon se, että tuomiossa Lin I
–        ei todeta vanhentumattomiksi unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvia törkeitä arvonlisäveropetoksia(47)
–        todettiin, ettei ole mahdollista vedota lex mitior ‑periaatteen mukaiseen Romanian suojastandardiin (joka on korkeampi kuin unionin oikeuden mukainen suojastandardi), käyttäen sanamuotoa, jota olisi selkeytettävä. Lisäksi kyseinen toteamus perustui olettamaan, jossa ei kansallisten tuomioistuinten mukaan oteta asianmukaisesti huomioon kansallista oikeutta, koska kansallisessa suojastandardissa, joka liittyy lievemmän rikoslain taannehtivaa soveltamista koskevaan lex mitior ‑periaatteeseen myös vastuun vanhentumisen katkeamisen osalta, konkretisoituu erottamattomalla tavalla rikosoikeudellinen laillisuusperiaate
–        on päädytty toisistaan poikkeaviin tulkintoihin, kuten ylimmän tuomioistuimen tuomioissa nro 37/2024 ja nro 16/2024 sekä tässä ennakkoratkaisupyynnössä korostetaan. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että jopa Romanian ylimmässä tuomioistuimessa on edelleen tuomion Lin I soveltamista koskevia merkittäviä erimielisyyksiä sen mukaan, minkä ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen kokoonpanon ratkaistavaksi asia on saatettu(48)
–        poiketaan tuomiossa M.A.S. ja M.B. vahvistetusta periaatteesta, joka koskee rikosasian vanhentumista koskevia sääntöjä Italiassa. Lex mitior ‑periaatetta koskevan Romanian standardin soveltamatta jättäminen mahdollistaa sen, että tietyille henkilöille määrätään sellaisia rikosoikeudellisia seuraamuksia, joilta he olisivat välttyneet, jos kansallista standardia olisi sovellettu, kuten Italiassa tapahtui(49)
–        todetaan (kuten oli tuomion M.A.S. ja M.B. valossa loogista), että unionin oikeuden ensisijaisuutta koskevaa ulkoista rajoitusta sovelletaan rikosoikeudellisen laillisuusperiaatteen osalta, mutta sitä jätetään samanaikaisesti soveltamatta lex mitior ‑periaatteen osalta. Viimeksi mainittua periaatetta ei kuitenkin ylimmän tuomioistuimen mukaan voida erottaa rikosoikeudellisesta laillisuusperiaatteesta Romaniassa
–        arvioitiin ensin, että molempien kansallisten standardien soveltamisesta aiheutui systeeminen rankaisematta jäämisen riski, ja todettiin, että viimeksi mainittu (lex mitior ‑periaatteeseen liittyvä standardi) aiheutti mainitun riskin jatkumisen pidempään.(50) Käytettävissä olevat tilastot eivät kuitenkaan näytä toteen tätä tietoa. Ylimmän tuomioistuimen mukaan rikosoikeudellisen laillisuusperiaatteen vaikutus on sama molempien kansallisten standardien ja myös rankaisemattomuuden riskin tapauksessa.
93.      Tuomion Lin I ennakoimattomuus, joka koskee lex mitior ‑periaatteen mukaisen kansallisen standardin soveltamista rikoksen vanhentumisen katkeamiseen, käy entistäkin paremmin ilmi, kun otetaan huomioon, että se perustuu olettamaan siitä, että vanhentumiseen liittyviä sääntöjä pidetään prosessioikeuden eikä aineellisen rikosoikeuden sääntöinä. Tällainen olettamus ei kuitenkaan perustu unionin oikeuteen,(51) ja se on päinvastoin ristiriidassa Romanian ylimpien tuomioistuinten Romanian osalta antaman vakiintuneen oikeuskäytännön kanssa.
94.      Nyt käsiteltävän asian tosiseikkojen ajankohtana unionin lainsäätäjä ei vielä ollut yhdenmukaistanut arvonlisäverorikoksiin sovellettavaa vanhentumisjärjestelmää.(52) Näin ollen jäsenvaltiot saattoivat vapaasti säätää, että niiden oikeusjärjestyksessä rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisen (mukaan lukien sen katkeaminen) käsittely kuului aineellisen rikosoikeuden alaan. Toistan, että Romanian ylimmät tuomioistuimet ovat todenneet näin.
95.      Tästä syystä unionin tuomioistuimen päätös katsoa, että rikosoikeudellisen vastuun vanhentumista koskevat säännöt ovat luonteeltaan prosessuaalisia,(53) osoittautui ristiriitaiseksi tuomiossa Taricco, ja sitä oli täsmennettävä tuomiossa M.A.S. ja M.B. Kuten edellä jo totesin, viimeksi mainitussa tuomiossa hyväksyttiin unionin oikeuden ensisijaisuutta koskeva rajoitus sen jälkeen, kun Italian oikeuden vanhentumissäännöt oli todettu luonteeltaan aineellisiksi.(54)
96.      Muissa tapauksissa unionin tuomioistuin on itse todennut unionin oikeussäännöissä säädetyn vanhentumisen luonteeltaan aineelliseksi eikä prosessuaaliseksi. Näin ollen unionin tuomioistuin totesi tuomiossa Volvo ja DAF Trucks seuraavaa: ”– – prosessuaalisista määräajoista poiketen vanhentumisaika, joka johtaa kanneoikeuden lakkaamiseen, liittyy aineelliseen oikeuteen, koska se vaikuttaa asianomaisen henkilön subjektiivisen oikeuden käyttämiseen, sillä tämä ei enää voi tehokkaasti vedota tähän oikeuteensa tuomioistuimessa”.(55) Tästä syystä se piti direktiivin 2014/104(56) 10 artiklaa (”Vanhentumisajat”) luonteeltaan aineellisena eikä prosessuaalisena.
97.      Näin ollen totean unionin oikeussäännöistä, joihin toisessa ennakkoratkaisukysymyksessä viitataan, seuraavaa:
–        Niissä ei edellytetä, että lainvoimaisia rikostuomioita, joilla on oikeusvoimavaikutus ja joissa on katsottu, että rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisaika oli umpeutunut ennen tuomion Lin I antamista, tarkastellaan uudelleen lievemmän rikoslain periaatteen mukaisen kansallisen suojastandardin perusteella.
–        Ne eivät ole esteenä lievemmän rikoslain mukaisen kansallisen suojastandardin soveltamiselle ennen tuomion Lin I antamista tehtyihin rikoksiin, siltä osin kuin kyseinen tuomio ei ole selkeä ja ennakoitava oikeusperusta rikosoikeudellisen vastuun vahvistamiseksi uudelleen sellaisten rikosten osalta, jotka romanialaiset tuomioistuimet ovat todenneet vanhentuneiksi ratkaisulla, joka ei kuitenkaan ole lainvoimainen.
4.     Lex tertian soveltamista koskeva kielto
98.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa (toisen ennakkoratkaisukysymyksen a alakohdassa), että ”[kielto] soveltaa lex tertiaa [on perustuslaillinen]”.
99.      Tämän toteamuksen perusteella ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko lex mitior ‑periaatteeseen liittyvää kansallista suojastandardia jätettävä soveltamatta silloin, kun sen soveltamatta jättäminen on ristiriidassa lex tertiaa koskevan perustuslaillisen kiellon kanssa.(57)
100. Perustuslakituomioistuimen tuomion nro 265/14 nojalla lievemmän rikoslain taannehtivassa soveltamisessa on noudatettava kokonaisvaltaista eikä eriytettyä vertailumenetelmää. Näin ollen silloin, kun useat peräkkäiset oikeudelliset järjestelmät seuraavat toisiaan
–        on valittava se laki, joka kokonaisuutena arvioiden on syytetylle edullisin, ja sovellettava sitä
–        ei sen sijaan ole sallittua yhdistellä eri aikoina voimassa olleiden lakien edullisia säännöksiä siten, että synnytetään tuomioistuinteitse lex tertia, mikä merkitsisi, että tuomareille annetaan mahdollisuus laatia rikoslain säännöksiä Romanian perustuslain 61 §:n vastaisesti
–        edullisimman rikoslain määrittelyssä on otettava huomioon tiettyjä seikkoja, kuten muun muassa rangaistusten tyyppi ja taso, syytteeseenpanon edellytykset, rikosoikeudellisesta vastuusta vapautumisen syyt, raskauttavien, lieventävien tai syyllisyyden poissulkevien seikkojen vaikutus sekä rikokseen osallistumista, rikoksen yritystä ja rikoksen uusimista koskevat säännöt.(58)
101. Jos olen ymmärtänyt oikein, lex tertiaa koskevalla kiellolla estetään se, että kansalliset tuomioistuimet tilanteissa, joissa useat oikeudelliset järjestelmät seuraavat toisiaan, sekoittavat yhden järjestelmän osia (esimerkiksi rikosten ja rangaistusten määrittelyä koskevia osia) toisen järjestelmän osien (esimerkiksi rikosoikeudellisen vastuun vanhentumista koskevien sääntöjen) kanssa. Näin pyritään välttämään se, että tuomioistuimet ikään kuin laativat lievimmän rikoslain.
102. Vastauksissaan unionin tuomioistuimen kysymyksiin, jotka koskivat tätä kieltoa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi, että sovellettaessa tuomiota Lin I lievin rikoslaki olisi seurausta useiden eri aikoina voimassa olleiden lakien säännösten yhdistämisestä. Romanian hallitus vahvisti tämän toteamuksen istunnossa.
103. Näin ollen 1.1.2016 tehdyn törkeän arvonlisäveropetoksen tapauksessa, johon sovelletaan Romanian oikeudessa kymmenen vuoden vanhentumisaikaa, vanhentumisen katkeamiseen sovelletaan peräkkäin seuraavia:
–        Vuoden 2009 rikoskoodeksin 155 §:n 1 momentin mukainen järjestelmä, joka oli voimassa siihen saakka, kunnes se todettiin pätemättömäksi perustuslakituomioistuimen tuomiolla nro 297/2018. Kyseisen järjestelmän mukaisesti vanhentuminen katkesi minkä tahansa prosessitoimen toteuttamisen johdosta riippumatta siitä, annettiinko se tiedoksi syytetylle.
–        Perustuslakituomioistuimen ja ylimmän tuomioistuimen oikeuskäytäntöön perustuva järjestelmä, jota sovellettiin 25.6.2018–30.5.2022. Sen mukaan Romanian oikeudessa ei ollut perusteita rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisajan katkeamiselle. Se, ettei näitä katkeamisperusteita ollut, ulottuu lievempänä rikoslain säännöksenä taannehtivasti ennen vuotta 2018 tehtyihin tekoihin.
–        Järjestelmä, joka perustuu vuoden 2009 rikoskoodeksin 155 §:n 1 momentin muuttamiseen asetuksella nro 71/2022 ja jota on sovellettu 30.5.2022 alkaen. Sen nojalla syytetylle tiedoksi annetut prosessitoimet katkaisevat vanhentumisen.
104. Tässä esimerkissä törkeään arvonlisäveropetokseen sovellettaisiin erilaisia rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisen katkeamista koskevia järjestelmiä, jotka tuomion Lin I mukaista kriteeriä noudatettaessa pitäisi yhdistää. Sitä vastoin lex mitior ‑periaatteen mukainen romanialainen suojastandardi johtaa siihen, että myös kaikkiin prosessitoimiin, jotka toteutettiin 1.1.2016–30.5.2022, sovelletaan yksinomaan edullisempaa vanhentumisen katkeamista koskevaa järjestelmää.
105. Tuomion Lin I soveltaminen johtaisi näin ollen lex tertian syntymiseen lievimmän rikoslain määrittelyä varten. Näin ei tapahtuisi noudatettaessa ylimmän tuomioistuimen tuomioissa nro 67/2022, nro 16/2024 ja nro 37/2024 tekemää ratkaisua.
106. Mielestäni siinäkään tapauksessa, että edellä kuvaamani olisi seurausta tuomion Lin I soveltamisesta, periaate, joka kieltää lex tertian soveltamisen lex mitiorin määrittämiseksi, ei eroa merkittävästi korkeammasta kansallisesta suojastandardista, jota olen jo tarkastellut tuomiossa Lin I.
107. Vaikka unionin tuomioistuin ei tuomiossa Lin I noudattanut tuomion M.A.S. ja M.B. ennakkotapausta eikä hyväksynyt sitä, että romanialaiset tuomioistuimet noudattaisivat korkeampaa kansallista suojastandardia lex mitiorin osalta, ei mielestäni ole perusteltua muuttaa tätä oikeuskäytäntölinjaa, jotta noudatettaisiin perustuslain vaatimusta välttää lex tertia.
108. Lex tertiaa koskeva kielto on nimittäin vain yksi kansallisista säännöistä (tosin perustuslain tasoinen), jotka Romaniassa sisältyvät syytetyn kannalta lievempien rikoslakien taannehtivan soveltamisen periaatteen täytäntöönpanoon. Tämä periaate hylätään kokonaisuudessaan tuomiossa Lin I, kun siinä todetaan, että romanialaisten tuomioistuinten on jätettävä soveltamatta vastaavaa kansallista suojastandardia, jotta vältetään unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten rankaisematta jäämisen riski.
109. Unionin taloudellisiin etuihin kohdistuviin petoksiin (tuomion Lin I mukaisesti) sovellettavan vanhentumisjärjestelmän ja muita rikoksia koskevan vanhentumisjärjestelmän välisestä erilaisesta kohtelusta on todettava, että sitä varmasti on. Se merkitsee, että syytettyyn sovellettaisiin erilaisia rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisen katkeamista koskevia sääntöjä sen mukaan, onko kyse esimerkiksi arvionlisäveroon vai yhteisöveroon liittyvistä rikoksista.
110. Tästä erosta on kuitenkin todettava seuraavaa:
–        Yhtäältä se ei edellytä lex tertian soveltamista lex mitior ‑periaatteen osalta, vaan se perustuu unionin oikeuden, erityisesti SEUT 325 artiklan, soveltamisalaan.
–        Toisaalta se merkitsee, että veropetoksiin, joihin ei sovelleta SEUT 325 artiklaa, sovelletaan lievemmän rikoslain periaatteen mukaista Romanian suojastandardia.
5.     Rankaisemattomuuden systeeminen riski: laajuus ja epävarmuus
111. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lähtee siitä olettamuksesta, että kansallisessa oikeudessa ei säädetä erityisistä perusteista sille, että tuomioistuin voi arvioida tuomiossa Lin I tarkoitetun (toisen ennakkoratkaisukysymyksen d alakohta) rankaisemattomuuden systeemisen riskin.
112. Tuomiossa Lin I unionin tuomioistuin katsoi, että perustuslakituomioistuimen tuomioista nro 297/2018 ja nro 358/2022 sekä ylimmän tuomioistuimen tuomiosta nro 67/2022 seuraava oikeudellinen tilanne ”merkitsee systeemistä riskiä siitä, ettei unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvista törkeistä petoksista määrätä rangaistuksia, erityisesti tapauksissa, joiden monimutkaisuus vaatii poliisi- ja syyttäjäviranomaisilta pidempää tutkintaa”.(59)
113. Se lisäsi, että tällaiseen tilanteeseen ”– – sisältyy luonnostaan riski siitä, ettei useista unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvista törkeistä petoksista voida määrätä rangaistuksia tämän [(vanhentumista koskevan)] määräajan päättymisen vuoksi, erityisesti tapauksissa, joiden monimutkaisuus vaatii – – pidempää tutkintaa”.(60)
114. Kuten voidaan todeta, unionin tuomioistuin määritti itse tuomiossa Lin I, että ylimpien kansallisten tuomioistuinten oikeuskäytännön soveltaminen merkitsi törkeisiin petoksiin syyllistyneiden osalta rankaisemattomuuden systeemistä riskiä unionin taloudellisten etujen vahingoksi. Näin ollen Romanian tuomioistuinten ei tarvitse enää tehdä tätä arviointia soveltaessaan tuomiota Lin I, vaan ne voivat pitää sitä itsestään selvänä.
115. Enemmän ongelmia aiheuttaa erottelu, jonka unionin tuomioistuin tekee a) rikoslain ennakoitavuutta koskevan Romanian oikeuskäytännön soveltamisesta aiheutuvan rankaisemattomuuden systeemisen riskin ja b) lex mitior ‑periaatteeseen liittyvän saman riskin välille.(61)
116. Tätä erottelua(62) koskeva unionin tuomioistuimen päättely johtaa siihen, että unionin oikeuden ensisijaisuus, yhtenäisyys ja tehokkuus vaarantuvat vain jälkimmäisessä tapauksessa (toisin sanoen, jos kansallinen tuomioistuin noudattaa lex mitior ‑periaatteen mukaista kansallista standardia ennen 25.6.2018 toteutettujen prosessitoimien osalta).
117. Toisin sanoen tuomiossa Lin I sallitaan systeeminen rankaisemattomuuden riski sellaisten unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien törkeiden petosten osalta, joihin on syyllistytty 25.6.2018–30.5.2022, kun se johtuu rikoslain ennakoitavuutta koskevan kansallisen suojastandardin soveltamisesta, mutta ei hyväksytä mainittua riskiä, kun se ulotetaan koskemaan 25.6.2018 edeltäviä tapauksia, joissa sovelletaan lex mitior ‑periaatteen mukaista kansallista suojastandardia (saman rikosoikeudellisen laillisuusperiaatteen toista osatekijää).
118. Nähdäkseni tuomiossa Lin I ei esitetä riittäviä perusteita sen osoittamiseksi, miksi systeeminen rankaisemattomuuden riski on erilainen sen mukaan, sovelletaanko kansallista vai muunlaista standardia.
119. Ensinnäkin lex mitior ‑periaatteen mukaisella kansallisella suojastandardilla on rajallinen vaikutus rikosoikeudellisen vastuun poistamiseen. Se ei johda unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien törkeiden petosten rangaistavuuden poistamiseen. Sillä pelkästään vältetään rikosasian vanhentumisen katkeaminen 1.2.2014–25.6.2018 ja jatketaan taannehtivasti 25.6.2018–30.5.2022 sovellettua järjestelmää, joka vahvistettiin tuomiossa Lin I.
120. Nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisissa tapauksissa valitusasiassa annetulla tuomiolla, jossa sovelletaan lex mitior ‑periaatteen mukaista kansallista standardia, on todettu toisen syytetyn (rikokseen osallinen, jonka osalta vanhentumisaika on kahdeksan vuotta) rikosoikeudellinen vastuu umpeutuneeksi, mutta toisen ei (rikoksen tekijä, jonka osalta vanhentumisaika on kymmenen vuotta). Lex mitior ‑periaatteen mukainen kansallinen standardi kohdistuu taannehtivasti yksinomaan siihen, ettei prosessitoimia, jotka voivat katkaista vanhentumisen, ole toteutettu, mutta – toistan – sillä ei poisteta törkeiden arvonlisäveropetosten rangaistavuutta eikä lyhennetä vanhentumisaikaa niiden syytteeseenpanon osalta.
121. Toiseksi rankaisemattomuuden riskin kasvaminen sen vuoksi, että lex mitior ‑periaatteen mukaista kansallista suojastandardia sovelletaan yhdessä laillisuusperiaatteen soveltamiseen liittyvän kansallisen standardin kanssa, vaikuttaa pikemminkin oletukselta kuin todetulta tosiseikalta, seuraavista syistä:
–        Ei tiedetä varmasti niiden rikokseen syyllistyneiden määrää, jotka ovat hyötyneet siitä, ettei rikosoikeudellisen vastuun vanhentuminen katkennut 25.6.2018–30.5.2022, mikä sallitaan tuomiossa Lin I rikoslain ennakoitavuuden turvaamisen vuoksi.
–        Ei myöskään tiedetä todellista vaikutusta, jonka lex mitior ‑periaatteen soveltaminen 25.6.2018 edeltäviä tapauksia koskevan rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisen katkeamiseen aiheuttaa; tuomion Lin I mukaan kyseisen periaatteen soveltaminen merkitsee unionin oikeuden yhtenäisyyden, ensisijaisuuden ja tehokkuuden vaarantumista.
122. Romanian hallituksen istunnossa esittämät tiedot – vaikka niitä ei ole jaoteltu tyhjentävästi – viittaavat siihen, että veropetoksia koskevia rikosoikeudellisia menettelyjä lopetettiin vuosina 2014–2025 lievemmän lain soveltamiseen perustuvan rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisen vuoksi erittäin vähän. Ne eivät tue pelkoa siitä, että tämäntyyppiseen toimintaan liittyy systeeminen rankaisemattomuuden riski.
123. Tuomiossa M.A.S. ja M.B. unionin tuomioistuin lausui rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisaikojen muuttamisesta Italiassa. Se totesi, että kansallisen tuomioistuimen on tarkistettava, johtaako tätä asiaa koskevien kansallisten sääntöjen soveltamatta jättäminen unionin tuomioistuimen tuomion vaikutuksesta ”epävarmaan tilanteeseen [kansallisessa] oikeusjärjestyksessä sovellettavan vanhentumisjärjestelmän määrittelemisen osalta niin, että aiheutuisi ristiriita sovellettavan lain täsmällisyyden periaatteen kanssa”.(63)
124. Unionin tuomioistuimen tuomiosta aiheutuneen epävarmuuden vuoksi todettiin kuitenkin, ettei kansallisen tuomioistuimen tarvinnut jättää soveltamatta siinä kyseessä olevia säännöksiä. Tätä samaa oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa tuomioon Lin I niiden unionin taloudellisia etuja vahingoittavien petosten osalta, joita Romaniassa tehtiin ennen 25.6.2018.
125. Tuomion Lin I johdosta syntynyt tilanne nimittäin johtaa romanialaisissa tuomioistuimissa epävarmuuteen (sovellettaessa lex mitior ‑periaatteen mukaista kansallista suojastandardia), joka on rinnastettavissa Italiassa tuomion Taricco soveltamisesta aiheutuneeseen epävarmuuteen. Tästä seuraa, että myös tämän seikan vuoksi on perusteltua hyväksyä unionin oikeuden ensisijaisuutta koskeva ulkoinen rajoitus samalla tavoin kuin unionin tuomioistuin hyväksyi sen tuomiossa M.A.S. ja M.B.
V       Ratkaisuehdotus
126. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Înalta Curte de Casație și Justițien rikosasioiden jaoston ensimmäiseen kysymykseen vastataan seuraavasti:
SEUT 325 artiklan 1 kohtaa ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella tehdyn, Brysselissä 26.7.1995 allekirjoitetun ja 26.7.1995 annettuun neuvoston säädökseen liitetyn Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 1, 2 ja 9 artiklaa
on tulkittava siten, että
jäsenvaltiot voivat pitää törkeänä Euroopan unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvaa petosta, kun sen määrä on enintään 50 000 euroa.
127. Ehdotan myös, että unionin tuomioistuin tarkastelee kansallisten ylimmän oikeusasteen tuomioistuinten ratkaisujen perusteella uudelleen 24.7.2023 annetun tuomion Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606) tulkintoja siltä osin kuin ne koskevat velvollisuutta jättää soveltamatta lievemmän rikoslain taannehtivan soveltamisen periaatetta koskevaa kansallista standardia, ja toteaa, että
SEUT 325 artiklan 1 kohta ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella tehdyn, Brysselissä 26.7.1995 allekirjoitetun ja 26.7.1995 annettuun neuvoston säädökseen liitetyn Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 1, 2 ja 9 artikla
eivät edellytä, että lainvoimaisia rikostuomioita, joilla on oikeusvoimavaikutus ja joissa on katsottu, että rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisaika oli umpeutunut ennen tuomion Lin I antamista, tarkastellaan uudelleen lievemmän rikoslain mukaisen kansallisen suojastandardin perusteella
eivät ole esteenä lievemmän rikoslain mukaisen kansallisen suojastandardin soveltamiselle rikoksiin, jotka on tehty ennen tuomion Lin I antamista, siltä osin kuin kyseinen tuomio ei ole selkeä ja ennakoitava oikeusperusta rikosoikeudellisen vastuun vahvistamiseksi uudelleen sellaisten rikosten osalta, jotka romanialaiset tuomioistuimet olivat todenneet vanhentuneiksi ratkaisulla, joka ei kuitenkaan ole lainvoimainen.
128. Jos unionin tuomioistuin pysyttää kokonaisuudessaan tuomion Lin tulkinnat, Înalta Curte de Casație și Justițien rikosasioiden jaoston toiseen kysymykseen voitaisiin vastata seuraavasti:
Jäsenvaltion tuomioistuimet eivät voi antaa tuomion Lin kanssa ristiriidassa olevia ratkaisuja.
Näin ollen kyseiset tuomioistuimet
ovat velvollisia jättämään soveltamatta lievemmän rikoslain taannehtivan soveltamisen periaatetta koskevaa suojastandardia, eikä tämä velvollisuus muutu sellaisen kansallisen säännön vaikutuksesta, jossa kielletään lex tertian soveltaminen
eivät voi jättää huomiotta sitä, että tuomion Lin I mukaan unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien törkeiden petosten osalta on olemassa systeeminen rankaisemattomuuden riski sovellettaessa lievemmän rikoslain mukaista kansallista suojastandardia, joten kansallisten tuomioistuinten ei ole välttämätöntä arvioida mainitun riskin olemassaoloa kussakin tapauksessa.
1      Alkuperäinen kieli: espanja.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
2      Tuomio 24.7.2023, Lin (C‑107/23, EU:C:2023:606; jäljempänä tuomio Lin I).
3      Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella tehty, Brysselissä 26.7.1995 allekirjoitettu ja 26.7.1995 annettuun neuvoston säädökseen liitetty Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskeva yleissopimus (EYVL 1995, C 316, s. 49; jäljempänä taloudellisten etujen suojaamista koskeva yleissopimus).
4      Unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten torjunnasta rikosoikeudellisin keinoin 5.7.2017 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2017, L 198, s. 29; jäljempänä taloudellisten etujen suojaamista koskeva direktiivi).
5      Rikoskoodeksi, annettu 21.7.1968, julkaistu uudelleen (Codul Penal din 21 iulie 1968, republicat) (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 65, 16.4.1997). Tämä rikoskoodeksi perustuu rikoskoodeksin muuttamisesta annetun lain nro 140/1996 uudelleenlaadittuun toisintoon (Lege nr. 140/1996, pentru modificarea și completarea Codului penal) (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 289, 14.11.1996), ja se oli voimassa 1.2.2014 saakka (jäljempänä vuoden 1968 rikoskoodeksi).
6      Rikoskoodeksin laki nro 286/2009 (Legea nr. 286/2009 privind Codul penal), annettu 17.7.2009 (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 510, 24.7.2009) (jäljempänä vuoden 2009 rikoskoodeksi). Se on ollut voimassa 1.2.2014 alkaen.
7      Rikoskoodeksin lain nro 286/2009 155 §:n 1 momentin muuttamisesta 30.5.2022 annettu asetus nro 71 (Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 71 din 30 mai 2022 pentru modificarea articolului 155 alineatul (1) din Legea nr. 286/2009 privind Codul penal (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 531, 30.5.2022; jäljempänä asetus nro 71/2022).
8      Rikosprosessikoodeksia koskeva laki nro 135/2010 (Legea nr. 135/2010 privind Codul de procedură penală) (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 486, 15.7.2010).
9      Laki nro 241/2005 (Legea nr. 241/2005) (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 672, 27.7.2005), sellaisena kuin se on muutettuna lailla nro 50/2013 (Legea nr. 50/2013) (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 146, 19.3.2013), sellaisena kuin se oli voimassa 23.1.2014.
10      Toistan seuraavissa kohdissa ratkaisuehdotuksessani Lin I (EU:C:2023:532) tuomioista esittämäni seikat. Käytän jäljempänä yleisesti ilmauksia ”ylin tuomioistuin” ja ”perustuslakituomioistuin”.
11      Perustuslakituomioistuin katsoi sitä vastoin, että aiempi lainsäädännöllinen ratkaisu (vuoden 1968 rikoskoodeksin 123 §:n ensimmäinen momentti) täytti perustuslaissa määrätyt ennakoitavuuden edellytykset, koska siinä säädettiin, että ainoastaan sellaisen toimen toteuttaminen, joka lain mukaan oli annettava tiedoksi syytetylle, saattoi katkaista rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisajan.
12      Kyseinen sääntelytoimi hyväksyttiin muutama päivä perustuslakituomioistuimen tuomion nro 358/2022 jälkeen. Vuoden 2009 rikoskoodeksin 155 §:ää muutettiin asetuksella nro 71/2022. Kyseisen pykälän 1 momentissa säädetään nyt seuraavaa: ”rikosoikeudellisen vastuun vanhentuminen katkeaa, kun asiassa tehdään jokin sellainen menettelytoimi, josta on lain mukaan ilmoitettava epäillylle tai syytetylle”.
13      Kyse on edellisen tuomion osalta oikeuskysymysten ratkaisemiseen toimivaltaisesta ja jälkimmäisen tuomion osalta asian yleiseen oikeudelliseen merkitykseen perustuvan valituksen ratkaisemiseen toimivaltaisesta kokoonpanosta.
14      Kyseinen tuomio on ennakkoratkaisupyynnön (8 kohta) mukaan ”lopullinen”, vaikka siinä todetaankin ratkaisusta tehdyn kassaatiovalituksen tutkittavaksi ottamisen perusteiden täyttyvän (6 kohta). Istunnossa selvennettiin, että adjektiivi ”lopullinen” ei ole esteenä kassaatiovalituksen tekemiselle ylemmän oikeusasteen antamasta ratkaisusta.
15      Syyttäjänvirasto vaatii, että tuomiossa Lin I vahvistetun unionin oikeuden tulkinnan sitovuus otetaan huomioon ja että sen seurauksena kassaatiovalitus hyväksytään.
16      Syyttäjäviraston näkemyksen mukaan vanhentumisajan katkaisevia prosessitoimia toteutettiin sekä ennen perustuslakituomioistuimen tuomion nro 297/2018 julkaisemispäivää että perustuslakituomioistuimen tuomion nro 358/2022 julkaisemispäivän jälkeen.
17      Tuomio Lin I, 83 kohta ja tuomio 21.12.2021, Euro Box Promotion ym. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 ja C‑840/19, EU:C:2021:1034, 181 kohta; jäljempänä tuomio Euro Box Promotion).
18      Tuomio Lin I, 96 kohta ja tuomio Euro Box Promotion, 253 kohta.
19      Ks. vastaavasti selittävä muistio yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevasta yleissopimuksesta (EYVL 1997, C 191, s. 1), 3 kohta, 2 artikla: ”Muissa kuin sellaisissa petostapauksissa, joissa on kyseessä kunkin jäsenvaltion vahvistama, enintään 50 000 [euron] suuruinen vähimmäismäärä, yleissopimus jättää jäsenvaltioiden määriteltäväksi oikeuskäytäntönsä mukaisesti tilanteet, joissa tietyn petollisen menettelyn voidaan katsoa täyttävän törkeän petoksen tunnusmerkit. – – Jäsenvaltiot saavat kuitenkin säätää vankeusrangaistuksia myös muista petostapauksista”.
20      Tuomio Lin I, 80 kohta ja tuomio 5.12.2017, M.A.S. ja M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, 43 kohta; jäljempänä tuomio M. A. S. ja M. B.).
21      Tuomio Lin I, 97 kohta, tuomio Euro Box Promotion, 213 kohta; tuomio M.A.S. ja M.B., 39 kohta ja tuomio 5.6.2018, Kolev ym. (C‑612/15, EU:C:2018:392, 76 kohta).
22      Tuomio 8.9.2015, Taricco ym. (C‑105/14, EU:C:2015:555, 58 kohta; jäljempänä tuomio Taricco). Tuomiossa Euro Box Promotion (194, 203, 212 ja 213 kohta) ja 9.1.2024 annetussa määräyksessä Unitatea Administrativ Teritorială Judeţul Braşov (C‑131/23, EU:C:2024:42, 75 ja 85 kohta) ei käytetä korruptiorikoksista määritettä ”törkeä”.
23      Ennakkoratkaisupyyntö, 57 kohta.
24      Syytettyä syytetään osallisuudesta veronkiertoa koskevaan jatkuvaan rikokseen, josta säädetään lain nro 241/2005 9 §:n 1 momentin c kohdassa.
25      Koska rangaistavat teot tapahtuivat vuosina 2012–2014, niihin sovelletaan taloudellisten etujen suojaamista koskevaa yleissopimusta sen vuoksi, että taloudellisten etujen suojaamista koskevaa direktiiviä alettiin soveltaa 6.7.2019.
26      ”Tahallista tekoa tai laiminlyöntiä, joka koskee – – väärien, virheellisten tai puutteellisten ilmoitusten tai asiakirjojen käyttämistä tai esittämistä, josta seuraa, että [unionin] yleiseen talousarvioon tai [unionin] hoidossa oleviin tai sen puolesta hoidettuihin budjetteihin sisältyvät varat vähenevät oikeudettomasti”.
27      Tuomio Taricco, 41 kohta ja tuomio 2.5.2018, Scialdone (C‑574/15, EU:C:2018:295, 37–39 kohta).
28      Tämä ratkaisu on hyväksytty nimenomaisesti taloudellisten etujen suojaamista koskevan direktiivin johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa.
29      Määräys Parchetul de pe lângà Tribunalul Braçov (C‑75/23, EU:C:2024:44) ja määräys Unitatea Administrativ Teritorială Judeţul Braşov (C‑131/23, EU:C:2024:42).
30      Tuomiossa nro 16/2024 ylin tuomioistuin toteaa myös, että ”oikeudenkäyntiasiakirjat, jotka on lain mukaan toimitettava epäillylle tai syytetylle 30.5.2022 jälkeen, katkaisevat rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisajan vain 30.5.2022 alkaen tehtyjen tekojen osalta tai sitä aiemmin tehtyjen tekojen osalta, jos lievempi rikoslaki, joka on vahvistettu yleisesti [perustuslakituomioistuimen tuomion nro 265/2014] mukaisesti, on rikoskoodeksi tai rikosoikeudellisia säännöksiä sisältävä erityislainsäädäntö sellaisena kuin se on ollut voimassa 30.5.2022 alkaen”.
31      Ratkaisuehdotus Lin I (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:532).
32      Ks. tuomioon Lin I kriittisesti suhtautuvasta oikeuskirjallisuudesta Alonso García, R., ”Límites y contra-límites en la aplicación nacional de la CDFUE, y ’preeminencia’ del derecho de la UE (STJUE 24 julio 2023, C‑107/23 PPU, asunto Lin)”, Revista Española de Derecho Europeo, 2024, nro 1, s. 149–167; Caiola, A., ”La continuité d’une évolution jurisprudentielle. À la recherche de l’équilibre entre la protection des intérêts financiers de l’Union européenne et le respect du principe de légalité des délits et des peines”, Revue des affaires européennes, 2023, nro 3, s. 783; Dimitrakopulos, I., ”Statutes of limitations and scope of Article 49 (1) of the EU Charter of Fundamental Rights: weaknesses of the ECJ’s approach in Taricco and Lin”, European Law Review, 2025, nro 2, s. 221–228 ja Bonelli, M., ”Growing pains: Direct effect, primacy and fundamental rights after Lin”, Common Market Law Review, 2024, nro 4, s. 1045–1076.
33      Bonelli, M., ”Growing pains Direct effect, primacy and fundamental rights after Lin”, Common Market Law Review, 2024, nro 4, s. 1075: ”Whereas the Opinion of the Advocate General suggested opting for a high level of protection of fundamental rights that could ultimately act as a limit to the duty to set aside national case law, the Court opted for a much more primacy-oriented and effectiveness-oriented judgment, with limited consideration for the fundamental rights concerns expressed by the Advocate General. What is regrettable is not necessarily the outcome of the Court’s ruling, especially when one considers that ultimately the Court did accept certain limitations to primacy and effectiveness insofar as it saw the [Romanian Constitutional Court] judgments as expressions of a legitimate higher standard of protection. But rather the problem lies with the limited engagement with the question of how to define the EU standard of fundamental rights protection, and most notably with the lack of explanation of why the Romanian lex mitior standard as expressed in the Cassation Court decision could not be upheld”.
34      Tuomio 9.4.2024, Profi Credit Polska (Lainvoimaisella ratkaisulla päätetyn menettelyn aloittaminen uudelleen) (C‑582/21, EU:C:2024:282, 35 ja 36 kohta; jäljempänä tuomio Profi Credit Polska); tuomio 6.10.2015, Târșia (C‑69/14, EU:C:2015:662, 38 kohta) ja tuomio 10.7.2014, Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, 60 kohta).
35      Tuomio Profi Credit Polska, 37 kohta ja tuomio 17.5.2022, Ibercaja Banco (C‑600/19, EU:C:2022:394, 41 kohta).
36      Tuomio Profi Credit Polska, 38 kohta; tuomio 17.5.2022, Ibercaja Banco (C‑600/19, EU:C:2022:394, 42 kohta); tuomio 2.4.2020, CRPNPAC ja Vueling Airlines (C‑370/17 ja C‑371/18, EU:C:2020:260, 89 kohta); tuomio 11.9.2019, Călin (C‑676/17, EU:C:2019:700, 27 kohta) ja tuomio 6.10.2015, Târșia (C‑69/14, EU:C:2015:662, 29 kohta).
37      Tuomio Profi Credit Polska, 39 ja 40 kohta; tuomio 24.10.2018, XC ym. (C‑234/17, EU:C:2018:853, 21 kohta) ja tuomio 10.7.2014, Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, 54 kohta).
38      Tuomio 2.4.2020, CRPNPAC ja Vueling Airlines (C‑370/17 ja C‑371/18, EU:C:2020:260, 96 ja 97 kohta) ja tuomio 3.9.2009, Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, 29–31 kohta).
39      Tuomio 1.8.2025, Baji Trans (C‑544/23, EU:C:2025:614, 100–107 kohta).
40      Tuomio 1.8.2025, Baji Trans (C‑544/23, EU:C:2025:614, 102 kohta).
41      Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen neuvoa-antava lausunto P16-2021-001 vanhentumisajan soveltamisesta kidutuksen kaltaisten rikosten tutkintaan, tuomitsemiseen ja seuraamuksiin (jäljempänä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen neuvoa-antava lausunto kidutusrikosten vanhentumisesta), 26.4.2022, 77 kohta; Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 18.6.2020, Antia ja Khupenia v. Georgia (CE:ECHR:2020:0618JUD000752310, 38–43 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 22.9.2015, Borcea v. Romania (CE:ECHR:2015:0922DEC005595914, 65 kohta).
42      Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen neuvoa-antava lausunto kidutusrikosten vanhentumisesta, 66 kohta ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 12.3.2019, Taşdemir v. Turkki, ratkaisu nro 52538/09, (CE:ECHR:2019:0312DEC005253809, 14 kohta).
43      Armenian tapauksessa sen rikoskoodeksissa ei säädetty kidutusrikosten vanhentumattomuudesta, vaan tämä johtui kidutuksen ja muun julman, epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen vastaisen YK:n yleissopimuksen ja kidutuksen vastaisen komitean havaintojen ja suositusten soveltamisesta Armenian oikeuteen. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoi edellä mainitussa lausunnossa, että kansallisen tuomioistuimen oli määritettävä, oliko tämän seikan vuoksi olemassa riittävän selkeä ja ennakoitava oikeusperusta, jotta kidutusta voitiin pitää vanhentumattomana rikoksena.
44      Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen neuvoa-antava lausunto kidutusrikosten vanhentumisesta, 78 kohta. Rikoksen luokittelu rikoskoodeksissa vanhentumattomaksi ei edellytä sen yleisen säännön lieventämistä, että vanhentuneesta rikoksesta ei voida asettaa uudelleen syytteeseen, koska se merkitsee rikosoikeudellisen laillisuusperiaatteen loukkaamista. Vanhentumattomuus koskee erityisen vakavia rikoksia, kuten kidutusta, jonka rangaistavuudesta määrätään pakottavissa kansainvälisissä säännöissä. Näissä tapauksissa rikosoikeudellinen vastuu ei vanhene eikä syytettä nosteta myöhemmin uudelleen: rikosoikeudellinen vastuu näistä rikoksista on yksinkertaisesti aina olemassa eikä ajan kuluminen vaikuta siihen.
45      Euroopan ihmisoikeustuomioistuin toteaa mielestäni loogisesti, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklaan perustuva vaatimus, jonka mukaan oikeusperustan on oltava ennakoitava, jotta vanhentuneisiin tekoihin liittyvät syytetoimet aktivoituvat uudelleen, täyttyy silloin, kun on kyse oikeuskäytännössä esitetyistä rikosoikeudellisten säännösten ennakoitavista tulkinnoista. Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 21.10.2013, Del Rio Prada v. Espanja (CE:ECHR:2013:1021JUD004275009, 93, 112, 115 ja 117 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 15.4.2025, Badescu ym. v. Romania (CE:ECHR:2025:0415JUD002219818, 125 kohta). Se katsoo kuitenkin oikeuskäytäntöön perustuvien ennakoimattomien tulkintojen, joissa kovennetaan rikosoikeudellista seuraamusta, rikkovan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklaa; ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 3.12.2019, Parmark ja Bakir v. Turkki (CE:ECHR:2019:1203JUD002242907, 73–77 kohta), jossa se hylkäsi turkkilaisten tuomioistuinten tulkinnan, jossa terrorismirikokseen sisällytettiin moraalinen painostus.
46      Bonelli, M., ”Growing pains: Direct effect, primacy and fundamental rights after Lin”, Common Market Law Review, 2024, nro 4, s. 1046: ”in general, the approach of the Court until Lin had proved difficult to predict and understand”.
47      Unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvaa petosta ei voida verrata kidutusrikokseen, jonka vanhentumattomuus perustuu siihen, että sitä pidetään kansainvälisissä sopimuksissa tunnustettuna kansainvälisen tapaoikeuden periaatteena.
48      Eräät rikosasioiden jaoston ratkaisukokoonpanot vaikuttavat olevan eri mieltä oikeuskysymysten ratkaisemiseen ja asian yleiseen oikeudelliseen merkitykseen perustuvan valituksen ratkaisemiseen toimivaltaisten ylimmän tuomioistuimen laajennettujen kokoonpanojen oikeuskäytännöstä. Epävarmuutta liittyy myös unionin tuomioistuimessa vireillä olevaan asiaan Lin III (C‑496/25).
49      Tuomio M.A.S. ja M.B., 60 kohta ja tuomio Taricco, 53 kohta.
50      Tuomio Lin I, 122 kohta.
51      Se ei myöskään välttämättä perustu Euroopan ihmisoikeussopimukseen. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin oli oikeuskäytännössä taipuvainen pitämään kyseisiä sääntöjä luonteeltaan pikemminkin prosessuaalisina, koska niissä ei määritellä rikoksia ja niistä määrättäviä rangaistuksia vaan ainoastaan asetetaan asian tutkimiselle ennakkoedellytys (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 22.6.2000, Coëme ym. v. Belgia, CE:ECHR:2000:0622JUD003249296, 149 kohta; Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 12.2.2013, Previti v. Italia, CE:ECHR:2013:0212DEC000184508, 80 kohta ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 22.9.2015 Borcea v. Romania, CE:ECHR:2015:0922DEC005595914, 64 kohta). Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on kuitenkin katsonut, että syytetyn tuomitseminen jo vanhentuneesta rikoksesta rikkoo Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklaa, mikä merkitsee, että vanhentumista on pidettävä luonteeltaan aineellisena eikä vain prosessuaalisena (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen neuvoa-antava lausunto kidutusrikosten vanhentumisesta, 72–77 kohta ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 18.6.2020, Antia ja Khupenia v. Georgia, CE:ECHR:2020:0618JUD000752310, 38–43 kohta).
52      Taloudellisten etujen suojaamista koskevan direktiivin 12 artiklalla on myöhemmin yhdenmukaistettu osittain tämäntyyppisiin rikoksiin sovellettavat vanhentumissäännöt, mutta siinäkään ei ole selvitetty, ovatko rikosoikeudellisen vastuun vanhentumista koskevat säännöt luonteeltaan aineellisia vai prosessuaalisia.
53      Tuomio Taricco, 55–57 kohta.
54      Tuomio M. A. S. ja M. B., 45 kohta: ”– – Italian tasavalta saattoi siis vapaasti päättää, että sen oikeusjärjestyksessä vanhentumisjärjestelmä [(arvonlisäverorikoksiin sovellettava vanhentumisjärjestelmä)] kuuluu rikosten ja seuraamusten määrittämistä koskevien sääntöjen tavoin aineellisen rikosoikeuden alaan ja että näin ollen siihen sovelletaan viimeksi mainittujen sääntöjen tavoin rikosoikeudellista laillisuusperiaatetta”.
55      Tuomio 22.6.2022, Volvo ja DAF Trucks (C‑267/20, EU:C:2022:494, 46 kohta).
56      Tietyistä säännöistä, joita sovelletaan jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen johdosta kansallisen lainsäädännön nojalla nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin, 26.11.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/104/EU (EUVL 2014, L 349, s. 1).
57      Unionin tuomioistuin pyysi kansalliselta tuomioistuimelta tiettyjä selvennyksiä tästä istunnossa käsitellystä seikasta.
58      Perustuslakituomioistuimen tuomio nro 265/2014, 31 ja 32 kohta.
59      Tuomio Lin I, 91 kohta.
60      Tuomio Lin I, 94 kohta.
61      Tuomio Lin I, 122 ja123 kohta.
62      Tuomio Lin I, 122 kohta: ”Toisin kuin rikoslain ennakoitavuutta koskeva kansallinen standardi, joka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan merkitsee ainoastaan Curtea Constituționalăn tuomion nro 297/2018 julkaisupäivän 25.6.2018 ja asetuksen nro 71/2002 voimaantulopäivän 30.5.2022 välisenä ajanjaksona toteutettujen prosessitoimien katkaisevan vaikutuksen kumoutumista, lievemmän rikoslain taannehtivan soveltamisen periaatetta koskeva kansallinen standardi merkitsee ainakin joissakin tapauksissa jo ennen 25.6.2018 mutta uuden rikoslain voimaantulon 1.2.2014 jälkeen eli yli neljän vuoden pituisena ajanjaksona toteutettujen prosessitoimien katkaisevan vaikutuksen kumoutumista.”
63      Tuomio M. A. S. ja M. B., 59 kohta: ”– – kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa, johtaako tuomion Taricco 58 kohdassa esitetty toteamus, jonka mukaan kyseessä olevilla rikoslain säännöksillä estetään tehokkaiden ja ennaltaehkäisevien seuraamusten määrääminen huomattavassa määrässä törkeitä petoksia, jotka kohdistuvat unionin taloudellisiin etuihin, epävarmaan tilanteeseen Italian oikeusjärjestyksessä sovellettavan vanhentumisjärjestelmän määrittelemisen osalta niin, että aiheutuisi ristiriita sovellettavan lain täsmällisyyden periaatteen kanssa. Jos näin todellakin on, kansallinen tuomioistuin ei ole velvollinen jättämään soveltamatta kyseessä olevia rikoslain säännöksiä”.