62023CJ0785
PRESUDA SUDA (deseto vijeće)
19. lipnja 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost – Direktiva 2006/112/EZ – Oslobođenja koja se odnose na određene aktivnosti od javnog interesa – Članak 132. – Javne poštanske službe – Direktiva 97/67/EZ – Članak 12. – Pružatelj univerzalne poštanske usluge – Pojmovi ‚javna poštanska služba’ i ‚usluga od javnog interesa’”
U predmetu C‑785/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Varhoven administrativen sad (Vrhovni upravni sud, Bugarska), odlukom od 18. prosinca 2023., koju je Sud zaprimio 19. prosinca 2023., u postupku
Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno‑osiguritelna praktika” Sofija pri Centralno upravlenie na Nacionalna agencija za prihodite
protiv
„Bulgarian posts” EAD,
uz sudjelovanje:
Varhovna administrativna prokuratura,
SUD (deseto vijeće),
u sastavu: D. Gratsias, predsjednik vijeća, E. Regan (izvjestitelj) i B. Smulders, suci,
nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
tajnik: R. Stefanova‑Kamisheva, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 24. siječnja 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno‑osiguritelna praktika” Sofija pri Centralno upravlenie na Nacionalna agencija za prihodite, M. Bakalova i E. Pavlova,
–
za „Bulgarian posts” EAD, V. D. Gerdzhikov i M. Peneva, advokati,
–
za Europsku komisiju, M. Herold, M. Ilkova i J. Szczodrowski, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 132. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.) i članka 12. Direktive 97/67/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga (SL 1998., L 15, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 53.), kako je izmijenjena Direktivom 2008/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. veljače 2008. (SL 2008., L 52, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 214. i ispravak SL 2015., L 225, str. 49.) (u daljnjem tekstu: Direktiva 97/67).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno‑osiguritelna praktika” Sofija pri Centralno upravlenie na Nacionalna agencija za prihodite (direktor Direkcije za žalbe i praksu na području poreza i socijalnog osiguranja u Sofiji pri Središnjoj upravi Nacionalne agencije za javne prihode, Bugarska) (u daljnjem tekstu: porezna uprava) i društva „Bulgarian posts” EAD u vezi s poreznim rješenjem o naknadnom utvrđivanju poreza na dodanu vrijednost (PDV) u pogledu tog društva za porezno razdoblje od 1. siječnja do 31. prosinca 2015.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2006/112
3
Glava IX. Direktive 2006/112, naslovljena „Izuzeća”, sadržava, među ostalim, poglavlje 2., naslovljeno „Izuzeća koja se odnose na određene aktivnosti od javnog interesa”, u kojem se nalazi članak 132. te direktive, koji predviđa:
„1.   Države članice dužne su izuzeti sljedeće transakcije:
(a)
isporuk[e] usluga koju obavljaju javne poštanske službe osim putničkog prijevoza i telekomunikacijskih usluga i isporuk[e] robe koj[e] [su] s time povezan[e];
[…]”
Direktiva 97/67
4
Uvodnom izjavom 15. Direktive 97/67 propisuje se:
„budući da odredbe ove Direktive koje se odnose na pružanje univerzalnih usluga ne dovode u pitanje pravo operatora univerzalnih usluga da s korisnicima ugovaraju pojedinačne ugovore”.
5
Člankom 2. te direktive određuje se:
„Za potrebe ove direktive:
1.
‚poštanske usluge’: usluge koje uključuju prikupljanje, razvrstavanje, prijevoz i dostavu poštanskih pošiljaka;
1.a)
‚pružatelj poštanskih usluga’: poduzeće koje pruža jednu ili više poštanskih usluga;
[…]
13.
‚pružatelj univerzalne usluge’: državni ili privatni pružatelj poštanskih usluga koji pruža univerzalnu poštansku uslugu ili njezine dijelove u državi članici, čiji je identitet u skladu s člankom 4. prijavljen [Europskoj komisiji];
[…]
17)
‚korisnik’: svaka pravna ili fizička osoba koja koristi poštanske usluge, kao pošiljatelj ili primatelj poštanske pošiljke;
[…]
19.
‚osnovni zahtjevi’: opći negospodarski razlozi koji mogu potaknuti državu članicu da odredi uvjete za isporuku poštanskih usluga. Ti razlozi su povjerljivost prepiske, sigurnost mreže u vezi s prijevozom opasnog tereta, poštovanje uvjeta zapošljavanja i programa socijalne sigurnosti koji su utvrđeni zakonima, uredbama, odredbama i/ili kolektivnim ugovorima o kojima je postignut dogovor između nacionalnih socijalnih partnera u skladu sa zakonom Zajednice i nacionalnim zakonom, te kada je to opravdano, zaštita podataka, zaštita okoliša i regionalno planiranje. Zaštita podataka može obuhvaćati zaštitu osobnih podataka, povjerljivosti informacija koje se prenose ili pohranjuju, te zaštitu privatnosti.
20.
‚usluge pružene po jedinstvenoj tarifi’: poštanske usluge za koje je tarifa utvrđena općim uvjetima pružatelja univerzalne usluge.”
6
U članku 3. navedene direktive određuje se:
„1.   Države članice osiguravaju pravo korisnika na univerzalne usluge, uključujući i stalno pružanje poštanskih usluga određene kvalitete na svim dijelovima svog državnog područja, uz prihvatljive cijene za sve korisnike.
[…]
3.   Države članice poduzimaju mjere kako bi osigurale da je univerzalna usluga zajamčena najmanje pet radnih dana u tjednu, osim u prilikama ili zemljopisnim uvjetima koji se smatraju izvanrednima i da uključuje najmanje:
–
jedno prikupljanje,
–
jednu dostavu na kućnu adresu ili u prostore svake fizičke ili pravne osobe, ili iznimno, pod uvjetima, koje je odredilo nacionalno regulatorno tijelo, jednu dostavu na određeno mjesto.
Sve iznimke ili odstupanja koja sukladno ovom stavku odobre nacionalna regulatorna tijela moraju se priopćiti Komisiji i svim nacionalnim regulatornim tijelima.
4.   Svaka država članica donosi potrebne mjere kako bi osigurala da univerzalne usluge obuhvaćaju barem slijedeće mogućnosti:
–
prikupljanje, razvrstavanje, transport i distribuciju poštanskih pošiljaka do dva kilograma,
–
prikupljanje, razvrstavanje, transport i distribuciju poštanskih pošiljaka do 10 kilograma,
–
usluge preporučene i vrijednosne pošte.
5.   Nacionalna regulatorna tijela mogu povećati ograničenje težine poštanskih paketa univerzalne usluge koja obuhvaća pakete čija težina ne prelazi 20 kilograma i može utvrditi posebne aranžmane za dostavu od vrata do vrata takvih paketa.
Bez obzira na ograničenja težine univerzalne usluge koja obuhvaća pakete, a koje utvrđuje država članica, države članice moraju osigurati da su poštanski paketi koji su primljeni iz drugih država članica i koji teže do 20 kilograma dostavljeni unutar njihovog područja.
6.   Minimalne i maksimalne dimenzije zadanih poštanskih pošiljaka jednake su onima utvrđenima u odgovarajućim odredbama koje je donijela Svjetska poštanska unija.
7.   Univerzalne poštanske usluge definirane u ovom članku obuhvaćaju i nacionalne i međunarodne usluge.”
7
Članak 5. stavak 1. druga alineja te direktive glasi:
„Svaka država članica poduzima mjere kako bi osigurala da pružatelji univerzalnih usluga zadovoljavaju slijedeće zahtjeve:
[…]
–
da se korisnicima nude identične usluge pod usporedivim uvjetima.”
8
Člankom 12. Direktive 97/67 određuje se:
„Države članice donose mjere kako bi osigurale da su tarife za svaku uslugu, koja je dio univerzalne usluge, u skladu sa sljedećim načelima:
–
cijene su dostupne i moraju svakom korisniku, bez obzira na njihov geografski položaj, a s obzirom na posebne uvjete u državi, omogućiti pristup ponuđenim uslugama. Države članice mogu zadržati ili uvesti pružanje besplatne poštanske usluge za slijepe i slabovidne osobe,
–
cijene su rentabilne i nude potporu za pružanje univerzalne usluge. Ako je to potrebno zbog javnog interesa, države članice mogu odlučiti da na svojem cjelokupnom području i/ili izvan granica primjenjuju jedinstvenu tarifu za usluge pružene po pojedinačnoj tarifi i druge poštanske pošiljke,
–
primjena jedinstvene tarife ne isključuje pravo jednog ili više pružatelja univerzalne usluge da sklopi individualne sporazume o cijeni s korisnicima,
–
tarife su transparentne i nediskriminirajuće,
–
kad god pružatelji univerzalne usluge koriste posebne tarife, na primjer za usluge za poduzeća, za pošiljatelje masovne pošte ili za konsolidirane pošte od [različitih] korisnika, moraju poštovati načela transparentnosti i nediskriminacije za tarife i s njima povezanim uvjetima. Tarife se zajedno s njima povezanim uvjetima jednako primjenjuju između različitih trećih stranaka kao i između trećih stranaka i pružatelja univerzalne usluge koji nude jednakovrijedne usluge. Svaka takva tarifa na raspolaganju je korisnicima, posebno individualnim korisnicima te malim i srednjim poduzećima, koji šalju poštu pod istim uvjetima.”
Bugarsko pravo
ZDDS
9
Članak 49. točka 2. Zakona za danak varhu dobavenata stojnost (Zakon o porezu na dodanu vrijednost), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: ZDDS), predviđa da je pružanje univerzalnih poštanskih usluga pod uvjetima i na način predviđen Zakon za poštenskite uslugi (Zakon o poštanskim uslugama) (u daljnjem tekstu: ZPU) izuzeta usluga.
Uredba o provedbi Zakona o porezu na dodanu vrijednost
10
Članak 43. stavak 2. Pravilnika za prilagane na Zakona za danak varhu dobavenata stojnost (Uredba o provedbi Zakona o porezu na dodanu vrijednost), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, određuje:
„Univerzalna poštanska usluga u smislu članka 49. točke 2. [ZDDS‑a] je univerzalna poštanska usluga u smislu odjeljka I. poglavlja 4. [ZPU‑a].”
ZPU
11
Članak 15. ZPU‑a u verziji primjenjivoj u glavnom postupku glasi kako slijedi:
„(1) [Komisijata za regulirane na saobštenijata (Regulatorno povjerenstvo za komunikacije, Bugarska) (u daljnjem tekstu: Regulatorno povjerenstvo)] uređuje pružanje poštanskih usluga u skladu s ovim zakonom i:
[…]
7.
utvrđuje standarde, u skladu bugarskim i europskim standardima koji su na snazi, koji se odnose na kvalitetu univerzalne poštanske usluge i učinkovitost usluge te osigurava, o vlastitom trošku, da njihovu provedbu svaku godinu ocjenjuje neovisna organizacija;
[…]
20.
dogovara cijene za pružanje pristupa mreži poštanskog operatera koji podliježe obvezama pružanja univerzalnih poštanskih usluga;
21.
na obrazložen pisani zahtjev ministra prometa, informacijskih tehnologija i komunikacija pruža informacije potrebne za vođenje državne politike u području poštanskih usluga.
[…]”
12
U skladu s člankom 21. stavkom 1. tog zakona, u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku:
„Poštanski operatori osiguravaju da korisnici imaju jednak pristup pristupnim točkama za korištenje poštanskih usluga i obvezno utvrđuju opće uvjete ugovora s potrošačima. Potpisivanje pojedinačnih ugovora s potrošačima nije potrebno.”
13
Članak 24. navedenog zakona, u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, glasi:
„Univerzalnu poštansku uslugu obavlja poštanski operator kojemu je zakonom propisana obveza pružanja te usluge na cijelom državnom području posredstvom poštanske mreže koju organizira i kojom upravlja.”
14
Članak 32. istog zakona u verziji primjenjivoj u glavnom postupku određuje:
„Univerzalna poštanska usluga je usluga koja se pruža neprekidno tijekom određenog radnog vremena i čija je kvaliteta u skladu sa standardima navedenima u članku 15. stavku 1. točki 7., po pristupačnim cijenama, uz mogućnost svakog korisnika na državnom području zemlje da se njome koristi neovisno o svojoj zemljopisnoj lokaciji.”
15
U skladu s člankom 33. stavkom 1. ZPU‑a, u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku:
„Univerzalna poštanska usluga pruža se svaki radni dan, najmanje 5 dana tjedno […]”
16
Članak 34. stavak 1. tog zakona, u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, predviđa:
„Univerzalna poštanska usluga obuhvaća sljedeće vrste poštanskih usluga:
1.
primanje, prijevoz i dostavu nacionalnih i međunarodnih poštanskih pošiljaka kako slijedi:
a)
pismovne pošiljke, do 2 kg;
b)
male pakete, do 2 kg;
[…]
d)
tiskane materijale, do 5 kg;
e)
pošiljke za slijepe i slabovidne osobe, do 7 kg;
2.
primanje, prijevoz i dostavu domaćih i međunarodnih poštanskih paketa do 20 kg;
[…]
4.
dodatne usluge ‚preporučene’ i ‚vrijednosne’ pošiljke.”
17
Članak 36. stavci 1. i 2. navedenog zakona, u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, glasi kako slijedi:
„(1)   Poštanske pošiljke i poštanski paketi iz članka 34. dostavljaju se: u poštanski sandučić primatelja na odredišnoj adresi; u poštanske urede; u druge jedinice poštanske mreže; na mjesta ili u objekte koje dogovaraju poštanski operatori i korisnici.
(2)   Uvjeti dostave poštanskih pošiljaka i paketa iz stavka 1. utvrđuju se općim pravilima koja utvrđuje [Regulatorno povjerenstvo].”
18
U skladu s člankom 38. istog zakona, u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku:
„Neuniverzalne poštanske usluge uključuju:
1.
primanje, prijevoz i dostavu tiskanica;
2.
hibridne poštanske usluge;
3.
ekspresne poštanske usluge;
4.
poštanske novčane naloge.”
19
Članak 66. ZPU‑a u verziji primjenjivoj u glavnom postupku određuje:
„(1) Cijene po vrsti usluga obuhvaćenih univerzalnom poštanskom uslugom utvrđuju se i primjenjuju u skladu s pravilima utvrđenima u uredbi Vijeća ministara. Nacrt uredbe priprema [Regulatorno povjerenstvo].
(2) Pravila iz stavka 1. uvjetovana su poštovanjem sljedećih načela:
1.
istovjetne cijene za istovjetne usluge na cijelom državnom području;
2.
jednakost između korisnika;
3.
pristupačnost cijena;
4.
uzimanje u obzir troškova pružanja usluga;
5.
povezanost s kvalitetom usluge;
6.
osiguranje ekonomski opravdane dobiti u skladu s donesenom politikom ulaganja;
7.
stvaranje uvjeta za poticanje potrošnje;
8.
uzimanje u obzir visine cijena na međunarodnim tržištima, u mjeri u kojoj to dopuštaju nacionalne okolnosti;
9.
oglašavanje cijena.
(3) Uredbom iz stavka 1. utvrđuju se uvjeti i postupak u skladu s kojima poštanski operator koji ima obvezu pružanja univerzalne poštanske usluge može pregovarati o cijenama po vrstama usluga koje su obuhvaćene univerzalnom poštanskom uslugom, osim onih koje su formirane na temelju zakona, poštujući pritom načela oglašavanja i jednakog postupanja.”
Dodatne odredbe ZPU‑a
20
Dopalnitelni razporedbi kam ZPU (dopunske odredbe ZPU‑a), u verziji primjenjivoj na glavni predmet, predviđaju:
„§ 1 Za potrebe ovog zakona primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
‚primanje poštanskih pošiljaka’ znači djelatnost poštanskih operatera koja se sastoji od primitka poštanskih pošiljaka koje su pošiljatelji predali u pristupnim točkama.
[…]
4.
‚pristupna točka’ znači fiksni ili mobilni poštanski ured, poštansku agenciju ili vanjski poštanski šalter u kojem pošiljatelji predaju ili u kojima operator prima poštanske pošiljke i poštanske novčane naloge, kao i poštanske sandučiće i druge uređaje za javnu uporabu koji se nalaze na mjestima dostupnima pošiljateljima.
[…]
18.
„ekspresna poštanska usluga” znači poštanska usluga s dodanom vrijednošću u odnosu na univerzalnu poštansku uslugu. Ekspresna poštanska usluga jamči, osim bržeg i pouzdanijeg primanja, prijevoz i dostavu pošiljaka osobno primatelju, te pružanje svih ili dijela sljedećih dodatnih usluga:
a)
prikupljanje na pošiljateljevoj adresi;
b)
dostavu do određenog datuma;
c)
mogućnost promjene odredišta ili primatelja tijekom prijevoza;
d)
slanje potvrde pošiljatelju o uručivanju njegove pošiljke;
e)
praćenje pošiljke;
f)
personalizirane usluge korisnicima i pružanje usluga ‚à la carte’ (fakultativno) na način i u trenutku u kojem se zahtijevaju (‚na zahtjev’ i ‚ugovorno’).
[…]
28.
‚fiksni poštanski ured’ je osnovni element poštanske mreže, uspostavljen u zasebnom prostoru, u kojem sve usluge obuhvaćene univerzalnom poštanskom uslugom, neuniverzalnim poštanskim uslugama i drugim komercijalnim djelatnostima obavljaju službenici poštanskog operatora putem tehnološki međusobno povezanih radnih mjesta.
29.
‚mobilni poštanski ured’ je element poštanske mreže koji je uspostavljen u prostoru u specijaliziranim prijevoznim sredstvima u kojima službenici pružaju sve poštanske usluge u okviru univerzalne poštanske usluge na više mjesta u skladu s određenom rutom i voznim redom.
30.
‚poštanska agencija’ znači radno mjesto u mjestu bez fiksnog poštanskog ureda uspostavljena u zasebnom prostoru u kojem službenik određenog poštanskog operatera pruža određene poštanske usluge.
31.
‚vanjski poštanski šalter’ je radno mjesto uspostavljeno za pružanje poštanskih usluga u prostoru u kojem se nude i druge vrste javnih usluga. Pravo na pružanje poštanskih usluga dodjeljuje se na temelju ugovora s određenim poštanskim operaterom.
[…]”
Uredba o utvrđivanju pravila za utvrđivanje i primjenu cijene univerzalne poštanske usluge
21
Odjeljak II. Naredbe za opredeljane na pravila za obrazuvane i prilagane na centata na universalnata poštenska usluga (Uredba o utvrđivanju pravila za određivanje i provedbu cijene univerzalne poštanske usluge), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, naslovljen „Pravila za utvrđivanje cijena prema vrstama univerzalnih poštanskih usluga”, sadržava članak 4., čiji stavak 1. određuje:
„Cijene prema vrsti univerzalne poštanske usluge utvrđuju se na temelju troškova pružanja usluga koji proizlaze iz primjene sustava podjele troškova u skladu s aktima Svjetske poštanske unije.”
22
Članak 14. te uredbe u verziji primjenjivoj u glavnom postupku glasi kako slijedi:
„(1)
Operator koji podliježe obvezi pružanja univerzalne poštanske usluge može s korisnicima pregovarati o cijenama koje su različite od onih utvrđenih na temelju odjeljka II.
(2)
Cijene iz stavka 1. su javne, ne smiju biti niže od troškova pružanja svake vrste usluga i utvrđuju se primjenjujući popuste na cijenu po vrsti univerzalne poštanske usluge u skladu s uvjetima koje ispunjavaju korisnici i koje je unaprijed odredio operator koji ima obvezu pružanja univerzalne poštanske usluge.
(3)
Operator koji podliježe obvezi pružanja univerzalne usluge objavljuje cijene navedene u stavku 1. i uvjete njihove primjene u skladu sa stavkom 2., poštujući pritom načelo jednakog postupanja prema korisnicima pri sklapanju ugovora za njihovu primjenu.
(4)
Operator koji podliježe obvezi pružanja univerzalne poštanske usluge dostavlja [Regulatornom povjerenstvu] računovodstvene podatke o prihodima, rashodima i broju pošiljaka koji proizlaze iz izvršenja ugovora iz stavka 3. Podaci se dostavljaju prema vrsti univerzalne poštanske usluge zajedno sa zahtjevom za naknadu nepoštenog financijskog opterećenja koje proizlazi iz pružanja univerzalne poštanske usluge iz članka 29.a stavka 1. [ZPU‑a].
(5)
Operator koji podliježe obvezi pružanja univerzalne poštanske usluge [Regulatornom povjerenstvu] dostavlja ovjerene preslike ugovora iz stavka 3., kao i njihove izmjene i dopune, u roku od 14 dana od dana njihova sklapanja.”
Standardi koji se odnose na kvalitetu univerzalne poštanske usluge i učinkovitost usluge
23
Normativi za kačestvo na universalnata poštenska usluga i efikasnostta na obslužvane (Standardi kvalitete univerzalne poštanske usluge i učinkovitosti usluga), u verziji primjenjivoj na glavni postupak, doneseni su Odlukom Regulatornog povjerenstva br. 655 od 14. srpnja 2011., koja je objavljena u DV‑u br. 64 od 19. kolovoza 2011.
24
U skladu s člankom 8. tih standarda, u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, naslovljenim „Standardi kvalitete za redovito preuzimanje poštanskih pošiljaka i poštanskih paketa”:
„Mjesto
Dani u tjednu
Broj dnevnih preuzimanja
Sofija
od ponedjeljka do petka
2
Sofija
subota i nedjelja
1
s RSTS‑om
od ponedjeljka do subote
1
bez RSTS‑a
od ponedjeljka do petka
1
[Napomena: RSTS – centar za razmjenu i razvrstavanje]”
25
Članak 9. navedenih standarda, u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, naslovljen „Standardi kvalitete za redovnu dostavu poštanskih pošiljaka i paketa”, glasi:
„Mjesto
Dani u tjednu
Broj dostava po danu
Sofija
od ponedjeljka do subote
2
s RSTS‑om
od ponedjeljka do subote
1
bez RSTS‑a
od ponedjeljka do petka
1”
Glavni postupak i prethodna pitanja
26
Bulgarian posts je društvo osnovano u skladu s bugarskim pravom koje je nositelj individualne licence za pružanje univerzalne poštanske usluge na cijelom bugarskom državnom području.
27
To je društvo, kao pružatelj univerzalne poštanske usluge, obveznik PDV‑a te u obavljanju svoje gospodarske djelatnosti obavlja transakcije koje daju pravo na odbitak PDV‑a.
28
Tijekom poreznog nadzora utvrđeno je da je društvo Bulgarian posts, tijekom razdoblja koje sud koji je uputio zahtjev nije precizirao, navelo da su određene pružene usluge, s obzirom na to da su dio univerzalne poštanske usluge, oslobođene od PDV‑a, u smislu ZDDS‑a.
29
Međutim, prema službi koja je provela porezni nadzor, usluge o kojima je riječ nisu se mogle smatrati dijelom univerzalne poštanske usluge. Naime, neke od njih nisu bile obuhvaćene definicijom te usluge koja je navedena u ZPU‑u u njegovoj verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku. Druge usluge predviđene su ugovorima koji uključuju odredbe kojima se, s jedne strane, nastoje uzeti u obzir posebne potrebe kupaca o kojima je riječ, kao što su mjesto prikupljanja pošiljaka, mjesto dostave, učestalost prikupljanja, radno vrijeme i, s druge strane, na njih se primjenjuju niže cijene od onih koje je odobrilo Regulatorno povjerenstvo.
30
Slijedom toga, 3. kolovoza 2021. služba koja je provela porezni nadzor donijela je ispravljeno porezno rješenje kojim se društvu Bulgarian posts nalaže plaćanje dodatnog iznosa PDV‑a, uvećanog za kamate.
31
Društvo Bulgarian posts podnijelo je tužbu protiv tog rješenja Administrativen sadu Sofija‑grad (Upravni sud u Sofiji, Bugarska), koji ju je prihvatio i poništio navedeno rješenje.
32
Prema mišljenju tog suda, činjenica da se pošiljke prikupljaju izvan pristupnih točaka, u skladu s posebnim pravilima i osobito po cijeni nižoj od cijene koju je odobrilo regulatorno povjerenstvo, nisu elementi na temelju kojih se može utvrditi priroda predmetnih poštanskih usluga. Suprotno tomu, iz činjenice da se velik dio tih usluga pružao javnopravnim tijelima kako bi im se omogućilo da ispune svoju zadaću javne usluge, moglo bi se zaključiti da navedene usluge nisu bile namijenjene zadovoljavanju posebnih potreba tih tijela i da se stoga na njih može primijeniti sustav oslobođenja predviđen člankom 49. točkom 2. ZDDS‑a.
33
U kasacijskom postupku protiv prvostupanjske presude porezna uprava podnijela je žalbu Vrhoven administrativen sadu (Vrhovni upravni sud, Bugarska), sudu koji je uputio zahtjev. Taj potonji sud smatra da, iako određene presude Suda koje se odnose na pružanje univerzalne poštanske usluge sadržavaju elemente relevantne za rješavanje spora koji se pred njim vodi, okolnosti o kojima je riječ u tim presudama ipak su različite od onih iz spora koji se pred njim vodi, tako da one ne omogućuju da riješi sva pitanja koja se pred njim pojavljuju.
34
Konkretno, sud koji je uputio zahtjev ističe da usluga koju pruža društvo Bulgarian posts nije istovjetna onoj o kojoj je riječ u presudi od 16. listopada 2019., Winterhoff i Eisenbeis (C‑4/18 i C‑5/18, EU:C:2019:860), a koja se odnosi na službenu dostavu pismena sudova i upravnih tijela na temelju posebnih odredbi njemačkog prava. Slijedom toga, pita se u kojoj je mjeri rješenje iz te presude relevantno za rješenje spora koji se pred njim vodi, s obzirom na to da pojedinačni ugovori koje je društvo Bulgarian posts sklopilo nisu sklopljeni isključivo s javnopravnim tijelima i njihov predmet nije dostava sudskih i upravnih pismena.
35
Međutim, sud koji je uputio zahtjev ističe da iz presude od 23. travnja 2009., TNT Post UK (C‑357/07, EU:C:2009:248) proizlazi da oslobođenje od PDV‑a iz članka 13. slova A stavka 1. točke (a) Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet – zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena porezna osnovica (SL 1977., L 145, str. 1.), čiji je tekst preuzet u članku 132. Direktive 2006/112, nije primjenjivo na isporuku usluga koju obavljaju javne poštanske službe koje nisu izričito isključene iz područja primjene te odredbe, neovisno o njihovoj inherentnoj prirodi. Doista, u toj je presudi pojašnjeno da usluge koje pruža takav pružatelj i čiji su uvjeti pojedinačno dogovoreni ne mogu biti oslobođene od poreza jer te usluge po samoj svojoj prirodi ispunjavaju posebne potrebe korisnika o kojima je riječ.
36
U tom kontekstu, sud koji je uputio zahtjev pita se može li se smatrati da isporuke poštanskih usluga o kojima je riječ u postupku koji se pred njim vodi ispunjavaju posebne potrebe korisnika o kojima je riječ i proizlazi li iz toga da one ne mogu biti oslobođene zbog toga što ugovori sklopljeni pojedinačno za pružanje tih usluga predviđaju jedan ili više sljedećih uvjeta:
–
cijene usluga niže su od onih koje je za pružanje univerzalne poštanske usluge odobrilo Regulatorno povjerenstvo i nije dokazano da pokrivaju troškove njihova pružanja;
–
cijene usluga utvrđuju se primjenom popusta koji nije određen u skladu s javno dostupnim uvjetima u pogledu dobivanja takvih popusta;
–
prikupljanje i dostava poštanskih pošiljaka obavlja se na adresi klijenta;
–
učestalost prikupljanja poštanskih pošiljaka veća je od predviđene donje granice ispod koje učestalost prikupljanja i dostave ne smije pasti, u skladu s člankom 33. stavkom 2. ZPU‑a, u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, te je veća od propisanih standarda kvalitete univerzalne poštanske usluge i učinkovitosti usluge;
–
predviđeno je i dodatno prikupljanje, na zahtjev klijenta, izvan prethodno dogovorenog vremena;
–
u dijelu pojedinačno sklopljenih ugovora dogovoreno je da će do primitka poštanskih pošiljaka doći i nakon radnog vremena poštanskih ureda za određene gradove.
37
U tim je okolnostima Vrhoven administrativen sad (Vrhovni upravni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li usluge koje pruža nositelj licencije za pružanje univerzalne poštanske usluge na državnom području Republike Bugarske na temelju pojedinačnih ugovora s korisnicima poštanskih usluga smatrati uslugama koje u smislu članka 132. iz poglavlja 2. glave IX. Direktive [2006/112] pruža ‚javna poštanska služba’ i koje su ‚od javnog interesa’ ako se tim pojedinačnim ugovorima predviđa da usluga treba ispunjavati jedan odnosno sve uvjete navedene u nastavku, i to: prikupljanje pošiljki izvan pristupnih točaka (prikupljanje i distribucija odvijaju se na adresi nalogodavca); prikupljanje i distribucija odvijaju se u vrijeme koje je unaprijed dogovoreno s nalogodavcima; prikupljanje i distribucija odvijaju se češće nego što je to uređeno zakonom utvrđenim standardima kvalitete univerzalne poštanske usluge i učinkovitosti usluga, pri čemu su predviđena i dodatna prikupljanja izvan radnog vremena poštanskih ureda na zahtjev nalogodavca koja su češća nego što je to izričito predviđeno ugovorom; pružanje usluge po nižoj cijeni od one koju je odobrilo Regulatorno povjerenstvo […] ili s većim popustima od onih koje je odobrilo Regulatorno povjerenstvo?
2.
Proizlazi li iz članka 12. druge alineje Direktive [97/67] da usluge koje pruža osoba koja je nositelj licencije za univerzalnu poštansku uslugu nemaju svojstvo univerzalne poštanske usluge u smislu [te] Direktive ako se u skladu s pojedinačnim ugovorom pružaju po nižoj cijeni od one koja je odobrena za odgovarajuću vrstu univerzalne poštanske usluge te nije dokazano da tako ugovorena cijena pokriva troškove pružanja usluge?
3.
Povređuj[u] li se načel[a] transparentnosti i nediskriminacije utvrđen[a] u članku 12. četvrtoj alineji Direktive [97/67] ako osoba koja je nositelj licencije za pružanje univerzalne poštanske usluge sklapa pojedinačne ugovore za pružanje univerzalne poštanske usluge u kojima predviđa drukčije uvjete pružanja usluge, koji su povoljniji od onih koji su objavljeni i javno dostupni?
4.
U slučaju potvrdnog odgovora na treće pitanje, predstavlja li to razlog da se transakcije ne tretiraju kao oslobođene od poreza u smislu članka 132. Direktive [2006/112]?”
O prethodnim pitanjima
Dopuštenost
38
Društvo Bulgarian posts u biti tvrdi da su prethodna pitanja nedopuštena jer se, s jedne strane, temelje na pogrešnoj pretpostavci, odnosno na tome da je sadržaj ugovora o pružanju poštanskih usluga o kojima je riječ u glavnom postupku i općih uvjeta prodaje razmotrila porezna uprava i tijekom sudskog postupka. S druge strane, budući da je, kao i u predmetu u kojem je donesena presuda od 16. listopada 2019., Winterhoff i Eisenbeis (C‑4/18 i C‑5/18, EU:C:2019:860), velik broj tih ugovora sklopljen s pravosudnim i upravnim tijelima, može se primijeniti tumačenje koje je Sud dao u toj presudi, tako da novo tumačenje članka 132. stavka 1. točke (a) Direktive 2006/112 nije nužno.
39
U tom pogledu treba podsjetiti na to da je, sukladno ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u okviru postupka predviđenog člankom 267. UFEU‑a, koji se temelji na jasnom razdvajanju funkcija između nacionalnih sudova i Suda, nacionalni sud jedini ovlašten utvrditi i ocijeniti činjenice glavnog postupka te tumačiti i primijeniti nacionalno pravo. Isto je tako isključivo na nacionalnom sudu pred kojim se vodi postupak i koji sâm snosi odgovornost za sudsku odluku koju mora donijeti da, ovisno o pojedinostima predmeta, ocijeni kako nužnost tako i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. Slijedom toga, kada se postavljena pitanja odnose na tumačenje prava Unije, Sud je načelno dužan donijeti odluku (presuda od 24. studenoga 2022., Varhoven administrativen sad (Stavljanje izvan snage pobijane odredbe), C‑289/21, EU:C:2022:920, t. 24. i navedena sudska praksa).
40
Stoga, kao prvo, s obzirom na to da je Sud ovlašten samo odlučivati o tumačenju ili valjanosti teksta prava Unije, ne može ispitati točnost činjeničnog okvira koji je taj sud postavio niti odlučivati o osnovanosti tvrdnji pojedinih stranaka kojima osporavaju relevantnost činjenične hipoteze koju je u svojem zahtjevu opisao sud koji je uputio zahtjev (presuda od 29. srpnja 2024., Banco BPN/BIC Português i dr., C‑298/22, EU:C:2024:638, t. 31.).
41
Slijedom toga, nije potrebno odlučiti o očitovanjima društva Bulgarian posts u pogledu pretpostavke na kojoj se temelje prethodna pitanja upućena Sudu.
42
Kao drugo, prema ustaljenoj sudskoj praksi, članak 267. UFEU‑a nacionalnim sudovima daje najširu mogućnost obraćanja Sudu ako smatraju da se u predmetu koji se pred njima vodi pojavljuju pitanja koja zahtijevaju tumačenje ili ocjenu valjanosti odredaba prava Unije. Iz toga proizlazi da, iako postojanje ustaljene sudske prakse o određenom pitanju prava Unije može navesti Sud da donese odluku na temelju članka 99. svojeg Poslovnika, to neće utjecati na dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku ako nacionalni sud u okviru svoje diskrecijske ovlasti odluči Sudu postaviti prethodno pitanje na temelju članka 267. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presude od 26. studenoga 2014., Mascolo i dr., C‑22/13, C‑61/13 do C‑63/13 i C‑418/13, EU:C:2014:2401, t. 48. i 49. i navedenu sudsku praksu te od 1. veljače 2017., Tolley, C‑430/15, EU:C:2017:74, t. 34. i navedenu sudsku praksu).
43
Doista, u ovom slučaju iz spisa kojim Sud raspolaže proizlazi da se, suprotno okolnosti istaknutoj u točki 59. presude od 16. listopada 2019., Winterhoff i Eisenbeis (C‑4/18 i C‑5/18, EU:C:2019:860), koju navodi sud koji je uputio zahtjev, poštanske usluge o kojima je riječ u glavnom postupku ne sastoje isključivo od službene dostave pismena za račun sudova ili upravnih tijela.
44
Stoga su prethodna pitanja dopuštena.
Meritum
45
Uvodno valja istaknuti da, iako sud u formulaciji prvog pitanja upućuje na „pojedinačno sklopljene” ugovore, iz elemenata spisa kojim Sud raspolaže proizlazi da se tim izrazom upućuje na materijalno postojanje različitih ugovora sklopljenih između društva Bulgarian Posts i svakog od klijenata o kojima je riječ, pri čemu nije isključeno da se takvi ugovori mogu odnositi na usluge obuhvaćene posebnim pravnim uređenjem, niti da su ti ugovori rezultat pojedinačnih pregovora ili da se u njima navode obveze koje su specifične za ugovorni odnos koji se njima uspostavlja.
46
Stoga valja razumjeti da svojim četirima pitanjima, koja valja zajedno razmotriti, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 132. stavak 1. točku (a) Direktive 2006/112, u vezi s člankom 12. drugom i četvrtom alinejom Direktive 97/67, tumačiti na način da mu se protivi to da se na isporuke poštanskih usluga koje u skladu s različitim ugovorima obavlja nositelj individualne licence za pružanje univerzalne poštanske usluge primjenjuje oslobođenje od PDV‑a koje se njime predviđa ako je ispunjen jedan ili svi sljedeći uvjeti:
–
prikupljanje i dostava poštanskih pošiljaka obavlja se na adresi nalogodavca ili u vrijeme koje je s njim unaprijed dogovoreno;
–
usluge se pružaju, a da nije dokazano da ugovorena cijena pokriva trošak usluge;
–
usluge se pružaju pod uvjetima različitima od onih koje je odobrilo nacionalno tijelo koje je u predmetnoj državi članici određeno za uređivanje univerzalne poštanske usluge ili pod uvjetima različitima od onih predviđenih pravilima o univerzalnoj poštanskoj usluzi.
47
U tom pogledu valja podsjetiti na to da su na temelju članka 132. stavka 1. točke (a) Direktive 2006/112 države članice dužne izuzeti od PDV‑a „isporuku usluga koju obavljaju javne poštanske službe […] i isporuku robe koja je s time povezana”.
48
U skladu je s ustaljenom sudskom praksom to da pojmovi iz odredbe prava Unije koja ne sadržava nikakvo izričito upućivanje na pravo država članica radi utvrđivanja svojeg smisla i dosega u pravilu trebaju u cijeloj Uniji imati autonomno i ujednačeno tumačenje, kojom prilikom u obzir treba uzeti tekst te odredbe, njezin kontekst i ciljeve propisa kojeg je ona dio (vidjeti u tom smislu presude od 13. listopada 2022., M2Beauté Cosmetics, C‑616/20, EU:C:2022:781, t. 40. i od 24. listopada 2024., Kwantum Nederland i Kwantum België, C‑227/23, EU:C:2024:914, t. 56.).
49
Kad je riječ o tekstu članka 132. stavka 1. točke (a) Direktive 2006/112, s jedne strane, sintaksa rečenice te odredbe jasno pokazuje da riječi „javne poštanske službe” označavaju tijela koja obavljaju isporuke usluga koje treba osloboditi PDV‑a. Kako bi bile obuhvaćene tekstom navedene odredbe, usluge o kojima je riječ mora izvršavati operator koji se može kvalificirati kao „javna poštanska služba” u organskom smislu tog izraza (vidjeti po analogiji presudu od 23. travnja 2009., TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, t. 27.).
50
S druge strane, uporaba tih riječi podrazumijeva da, za razliku od drugih gospodarskih subjekata, ta tijela podliježu posebnom pravnom uređenju koje uključuje posebne obveze. Naime, razlika između „javnih poštanskih službi” i drugih operatora ne ovisi o prirodi obavljenih usluga, nego o činjenici da su operatori koji obavljaju osnovne poštanske usluge ili njihove dijelove podvrgnuti posebnom pravnom režimu koji sadržava posebne obveze (vidjeti u tom smislu presude od 21. travnja 2015., Komisija/Švedska, C‑114/14, EU:C:2015:249, t. 33. i od 16. listopada 2019., Winterhoff i Eisenbeis, C‑4/18 i C‑5/18, EU:C:2019:860, t. 55.).
51
Kad je riječ o kontekstu u kojem se nalazi članak 132. stavak 1. točka (a) Direktive 2006/112, kao i ciljevima koji se nastoje ostvariti tom odredbom, iz činjenice da se ona nalazi u poglavlju 2., naslovljenom „Izuzeća koja se odnose na određene aktivnosti od javnog interesa”, glave IX. te direktive, može se zaključiti da je cilj izuzeća predviđenih tim člankom 132. promicanje određenih aktivnosti od javnog interesa, poput usluga koje obavljaju javne poštanske službe iz tog članka (vidjeti u tom smislu presudu od 16. listopada 2019., Winterhoff i Eisenbeis, C‑4/18 i C‑5/18, EU:C:2019:860, t. 46.).
52
Taj se opći cilj u poštanskom području odražava u konkretnijem cilju da se po nižoj cijeni ponude poštanske usluge koje ispunjavaju osnovne potrebe stanovništva. U sadašnjem stanju prava Unije taj cilj se u biti podudara s ciljem Direktive 97/67, u kojem se navode zajednička pravila za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Uniji, odnosno da se ponudi univerzalna poštanska usluga (vidjeti u tom smislu presudu od 16. listopada 2019., Winterhoff i Eisenbeis, C‑4/18 i C‑5/18, EU:C:2019:860, t. 49.).
53
Stoga, samo javni ili privatni operatori koji pružaju poštanske usluge kojima se zadovoljavaju osnovne potrebe stanovništva i time u praksi pružaju univerzalnu uslugu ili njezin dio unutar neke države članice, kako je utvrđeno u članku 3. Direktive 97/67, mogu ostvariti pravo na oslobođenje predviđeno člankom 132. stavkom 1. točkom (a) Direktive 2006/112 (vidjeti u tom smislu presudu od 16. listopada 2019., Winterhoff i Eisenbeis, C‑4/18 i C‑5/18, EU:C:2019:860, t. 50.).
54
Stoga, ne može se zaključiti iz članka 132. stavka 1. točke (a) Direktive 2006/112 da su sve isporuke usluga koje su obavile javne poštanske službe i koje nisu izričito isključene iz područja primjene te odredbe oslobođene od PDV‑a, neovisno o njihovoj inherentnoj prirodi (vidjeti po analogiji presudu od 23. travnja 2009., TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, t. 43.).
55
Naime, budući da tekst tog oslobođenja treba tumačiti usko i u skladu s ciljem koji se želi postići navedenom odredbom, oslobođenje iz članka 132. stavka 1. točke (a) Direktive 2006/112 može se primijeniti samo na isporuke usluga kojima se nastoje zadovoljiti osnovne potrebe stanovništva (vidjeti u tom smislu presudu od 23. travnja 2009., TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, t. 44.).
56
Konkretno, iz prirode tog cilja proizlazi da se navedeno oslobođenje ne može primijeniti na posebne isporuke usluga koje su odvojive od usluge od javnog interesa, među kojima su i usluge koje ispunjavaju posebne potrebe korisnika o kojima je riječ (presuda od 16. listopada 2019._Winterhoff i Eisenbeis, C‑4/18 i C‑5/18, EU:C:2019:860, t. 47.). Stoga, kako bi bile obuhvaćene tekstom te odredbe, također je potrebno da su predmetne poštanske usluge obuhvaćene pojmom „javne poštanske usluge” u materijalnom smislu koji se tom izrazu daje u članku 132. stavku 1. točki (a) Direktive 2006/112.
57
Stoga se ne može smatrati da su na temelju članka 132. stavka 1. točke (a) Direktive 2006/112 oslobođene od PDV‑a usluge koje pružaju javne poštanske službe, a čiji su uvjeti ispregovarani pojedinačno. Naime, prema samoj svojoj prirodi te usluge ispunjavaju posebne potrebe korisnika o kojima je riječ što je u suprotnosti s ciljem koji se nastoji ostvariti univerzalnom poštanskom uslugom (vidjeti u tom smislu presudu od 16. listopada 2019., Winterhoff i Eisenbeis, C‑4/18 i C‑5/18, EU:C:2019:860, t. 48.).
58
S obzirom na navedeno, za primjenu oslobođenja predviđenog u članku 132. stavku 1. točki (a) Direktive 2006/112 ne zahtijeva se da su predmetne usluge nacionalnim propisom formalno određene kao dio univerzalne poštanske usluge, pod uvjetom da mogu biti određene kao takve. Naime, kvalifikacija određene transakcije prema nacionalnom pravu ne može imati za učinak njezino oporezivanje PDV‑om, dok se na nju primjenjuje oslobođenje od PDV‑a na temelju prava Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 16. listopada 2019., Winterhoff i Eisenbeis, C‑4/18 i C‑5/18, EU:C:2019:860, t. 66.).
59
Slijedom toga, isporuka poštanskih usluga koju pruža operator koji se obvezao osigurati u nekoj državi članici cjelokupnu ili dio univerzalne poštanske usluge može biti oslobođena od PDV‑a na temelju članka 132. stavka 1. točke (a) Direktive 2006/112, pod uvjetom da, zbog obilježja koja su joj svojstvena, ona u svakom slučaju može biti dio te univerzalne poštanske usluge.
60
Članak 3. stavak 1. Direktive 97/67 definira univerzalnu poštansku uslugu na način da se njome osigurava pravo korisnika na univerzalne usluge, uključujući i stalno pružanje poštanskih usluga određene kvalitete na svim dijelovima državnog područja, uz prihvatljive cijene za sve korisnike.
61
S obzirom na to, budući da se u članku 3. stavcima 3. i 4. Direktive 97/67 samo navodi popis usluga koje minimalno moraju biti uključene u univerzalnu poštansku uslugu i da, slijedom toga, države članice mogu proširiti opseg te usluge kako bi u nju uključile druge usluge, osim – u skladu s člankom 3. stavkom 5. te direktive – onih koji se odnose na poštanske pakete težine veće od 20 kilograma, samo se definicija pojma univerzalne poštanske usluge iz članka 3. stavka 1. navedene direktive treba smatrati relevantnom za utvrđivanje može li se na isporuku usluge primijeniti oslobođenje iz članka 132. stavka 1. točke (a) Direktive 2006/112.
62
Konkretno, s obzirom na to da druga i četvrta alineja članka 12. Direktive 97/67, koje sud koji je uputio zahtjev navodi u svojem drugom i trećem pitanju, ne određuju konstitutivne elemente pojma „univerzalna poštanska usluga”, nego određuju tarifna načela čije poštovanje države članice moraju zahtijevati od operatera koji su se obvezali osigurati cijelu ili dio te usluge, činjenica da operator ne poštuje ta načela ne može predmetne usluge lišiti prava na oslobođenje iz članka 132. stavka 1. točke (a) Direktive 2006/112.
63
Kad je riječ o situacijama koje sud koji je uputio zahtjev razmatra u svojim pitanjima, najprije se može istaknuti da on polazi od pretpostavke da isporuke poštanskih usluga o kojima je riječ u glavnom postupku pruža operator koji je nositelj pojedinačne licence pružatelja univerzalne poštanske usluge.
64
Nadalje, valja utvrditi da okolnost da se isporuka poštanskih usluga o kojima je riječ u glavnom postupku obavlja u skladu s različitim ugovorima ne može sama po sebi isključiti da su takve usluge obuhvaćene pojmom „univerzalna poštanska usluga”, kako je definiran u članku 3. stavku 1. Direktive 97/67. Naime, kao što je to već istaknuto u točki 45. ove presude, na temelju postojanja različitih ugovora koje je operator sklopio sa svakim od svojih klijenata ne može se smatrati da te usluge ne mogu biti obuhvaćene posebnim pravnim sustavom niti podrazumijeva da su uzajamne obveze iz tih ugovora rezultat pojedinačnih pregovora, s obzirom na to da svrha formalizacije takvih ugovora može biti dokazivanje da je predmetni klijent prihvatio predmetnu ponudu poštanskih usluga i podsjetiti tog klijenta na važne aspekte tog sustava.
65
Budući da, kao što je to utvrđeno u točki 61. ove presude, države članice mogu u univerzalnu poštansku uslugu uključiti i druge usluge osim onih navedenih u članku 3. stavcima 3. i 4. Direktive 97/67 kao one koje moraju biti minimalno predviđene, te države članice tako mogu propisati da se prikupljanje i dostava poštanskih pošiljaka obavlja na adresi klijenta ili u vrijeme koje je unaprijed dogovoreno s klijentom, pod uvjetom da su takvi uvjeti pružanja poštanskih usluga oni koji su predviđeni za univerzalne poštanske usluge, što je, u glavnom postupku, na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
66
Kad je riječ o okolnosti, koju je istaknuo sud koji je uputio zahtjev, da se poštanske usluge o kojima je riječ u glavnom postupku isporučuju a da pritom nije dokazano da cijena dogovorena između stranaka pokriva njihov trošak, točno je da članak 3. stavak 1. Direktive 97/67 kao uvjet za uključivanje pružanja poštanskih usluga u univerzalnu poštansku uslugu određuje da je ponuda koja se odnosi na te usluge cjenovno pristupačna. Međutim, cjenovna pristupačnost takve ponude ne ovisi o tome pokriva li cijena koja se zahtijeva za takvu uslugu njezin trošak, nego mogu li fizičke ili pravne osobe koje raspolažu ograničenim resursima, s obzirom na životni standard koji prevladava u državi članici o kojoj je riječ, platiti tu cijenu. Slijedom toga, ta okolnost sama po sebi ne može opravdati to da pružanje poštanskih usluga koje, zbog značajki koje su im svojstvene treba smatrati dijelom univerzalne poštanske usluge, bude isključeno iz te univerzalne poštanske usluge.
67
Nasuprot tomu, ako pružanje poštanskih usluga ne proizlazi iz provedbe posebnog pravnog sustava kojem podliježu operatori koji u cijelosti ili djelomično osiguravaju univerzalnu poštansku uslugu kada pružaju takvu uslugu, nego se obavlja pod drukčijim i povoljnijim uvjetima od onih koje je odobrilo nacionalno tijelo koje je u državi članici o kojoj je riječ određeno za uređivanje usluga te vrste ili od onih predviđenih pravilima koja se odnose na te usluge, poput, na primjer, mogućnosti prikupljanja pošiljaka na mjestima, u vrijeme, u učestalosti ili po cijeni različitoj od one koju je to tijelo utvrdilo ili koja je propisana navedenim pravilima, treba smatrati da je ta usluga isključena iz prava na oslobođenje od PDV‑a iz članka 132. stavka 1. točke (a) Direktive 2006/112.
68
Naime, iz svake od tih okolnosti može se zaključiti da se, suprotno onomu što se zahtijeva člankom 3. stavkom 1. Direktive 97/67, takva usluga ne pruža „za sve korisnike”, nego da je namijenjena ispunjenju posebnih potreba korisnika o kojima je riječ.
69
Međutim, najprije, iako se uvodnom izjavom 15. Direktive 97/67 pružateljima univerzalnih poštanskih usluga omogućuje da pojedinačno pregovaraju o ugovorima s korisnicima, valja istaknuti da članak 5. stavak 1. druga alineja te direktive izričito predviđa da države članice moraju osigurati da se korisnicima pod usporedivim uvjetima nude identične usluge, tako da tu uvodnu izjavu 15. treba shvatiti kao da se odnosi na pravo pružatelja te usluge da pregovaraju o pojedinačnim ugovorima sa svojim klijentima koji nisu obuhvaćeni navedenom uslugom i stoga se odnose na usluge koje nisu njome obuhvaćene.
70
Nadalje, pravo jednog ili više pružatelja univerzalne poštanske usluge na sklapanje individualnih sporazuma o cijeni s korisnicima, navedeno u članku 12. trećoj alineji Direktive 97/67, ne podrazumijeva da usluge o čijim se uvjetima isporuke pregovaralo, uključujući i cijene, i koje stoga nisu istovjetne onima koje se nude svakom korisniku koji se nalazi u usporedivoj situaciji, treba smatrati obuhvaćenima tom uslugom. Naime, sklapanje individualnih sporazuma o cijeni s korisnicima može biti nužno kada se, među ostalim, u općim uvjetima prodaje, kako ih je odobrilo nacionalno tijelo koje je određeno za uređenje poštanske usluge u državi članici o kojoj je riječ ili koji su predviđeni pravilima koja se odnose na tu uslugu i koji su stoga ponuđeni svima, nude količinski popusti kako bi se korisnici usluge obvezali da će povjeriti određenu količinu pošte u zamjenu za povoljnu cijenu, pri čemu to nužno ne znači da se o tom obujmu i/ili tom popustu pregovaralo samo u korist određenih korisnika.
71
Naposljetku, suprotno onomu što tvrdi društvo Bulgarian Posts, valja naglasiti da tumačenje iz točke 70. ove presude vrijedi i kada se određene poštanske usluge pružaju na zahtjev javnih tijela.
72
Točno je da je Sud u presudi od 16. listopada 2019., Winterhoff i Eisenbeis (C‑4/18 i C‑5/18, EU:C:2019:860, t. 59. do 61.), presudio da se poštanska usluga koja se sastoji od dostave sudskih i upravnih akata i koja je provedena radi izvršenja naloga koje su izdala javna tijela u okviru njihove djelatnosti ne s ciljem zadovoljavanja vlastitih potreba, nego, kako bi se osiguralo dobro sudovanje, treba smatrati izvršenom za račun svih onih na koje se odnosi mogućnost dostave takvih pismena, uključujući njihove adresate i stoga da je pružena svim korisnicima takve ponude usluga u smislu članka 2. točke 17. Direktive 97/67. Na temelju tih razmatranja Sud je zaključio da se prethodno navedene usluge dostave pismena mogu smatrati pruženima „za sve korisnike” u smislu članka 3. stavka 1. te direktive i stoga mogu biti oslobođene od PDV‑a kao isporuke usluga koje obavljaju „javne poštanske službe” na temelju članka 132. stavka 1. točke (a) Direktive 2006/112.
73
Međutim, iz toga se ne može zaključiti da se na pružanje poštanskih usluga koje se isporučuju pod uvjetima različitima i povoljnijima od onih predloženih u općim uvjetima prodaje, kako ih je odobrilo nacionalno tijelo koje je u državi članici o kojoj je riječ određeno za uređenje poštanske usluge ili koji su predviđeni pravilima koja se odnose na tu uslugu, može primijeniti takvo oslobođenje samo zato što se pruža na zahtjev javnog tijela. Na nacionalnom je sudu da po potrebi provjeri može li se smatrati da takva usluga ispunjava uvjet predviđen u članku 3. stavku 1. Direktive 97/67, prema kojem se univerzalna poštanska usluga pruža „za sve korisnike”.
74
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na upućena pitanja valja odgovoriti tako da članak 132. stavak 1. točku (a) Direktive 2006/112, u vezi s člankom 12. drugom i četvrtom alinejom Direktive 97/67, treba tumačiti na način da mu se protivi to da se na isporuku poštanskih usluga, koje u skladu s posebnim ugovorima obavlja nositelj individualne licence za pružanje univerzalne poštanske usluge, primjenjuje oslobođenje od PDV‑a koje taj članak 132. predviđa kada se takve usluge, namijenjene ispunjavanju posebnih potreba osoba o kojima je riječ, ne nude svim korisnicima, pružaju pod uvjetima različitima i povoljnijima od onih koje je odobrilo nacionalno tijelo koje je u državi članici o kojoj je riječ određeno za uređivanje univerzalne poštanske usluge ili pod uvjetima različitima i povoljnijima od onih predviđenih u standardima koji se odnose na tu uslugu.
Troškovi
75
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (deseto vijeće) odlučuje:
Članak 132. stavak 1. točku (a) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, u vezi s člankom 12. drugom i četvrtom alinejom Direktive 97/67/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga, kako je izmijenjena Direktivom 2008/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. veljače 2008.
treba tumačiti na način da mu se:
protivi to da se na isporuku poštanskih usluga, koje u skladu s posebnim ugovorima obavlja nositelj individualne licence za pružanje univerzalne poštanske usluge, primjenjuje oslobođenje od poreza na dodanu vrijednost koje taj članak 132. predviđa kada se takve usluge, namijenjene ispunjavanju posebnih potreba osoba o kojima je riječ ne nude svim korisnicima, pružaju pod uvjetima različitima i povoljnijima od onih koje je odobrilo nacionalno tijelo koje je u državi članici o kojoj je riječ određeno za uređivanje univerzalne poštanske usluge ili pod uvjetima različitima i povoljnijima od onih predviđenih u standardima koji se odnose na tu uslugu.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: bugarski