62009CC0087_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Uvod
1. Amtsgericht Schorndorf (občinsko sodišče v Schorndorfu, Nemčija) je z odločbo z dne 25. februarja 2009, ki jo je Sodišče prejelo 2. marca 2009, Sodišču v predhodno odločanje na podlagi člena 234 ES predložilo vprašanji glede razlage člena 3 Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. maja 1999 o nekaterih vidikih prodaje potrošniškega blaga in z njim povezanih garancij (v nadaljevanju: Direktiva).(2)
2. Predlog je bil podan v postopku, ki ga je I. Putz sprožila zoper družbo Medianess Electronics GmbH (v nadaljevanju: Medianess Electronics) in se nanaša na nakup pomivalnega stroja, za katerega se je izkazalo, da ima napake, zaradi česar je I. Putz odstopila od prodajne pogodbe in zahtevala vračilo kupnine zaradi vrnitve pomivalnega stroja z napako.
3. Nacionalno sodišče želi s predloženimi vprašanji v bistvu izvedeti, ali mora v skladu z določbami člena 3 Direktive, kadar se pri potrošniškem izdelku z napako, kakršen je pomivalni stroj v obravnavani zadevi, z zamenjavo vzpostavi skladnost s pogodbo, prodajalec nositi stroške odklopa izdelka z napako in stroške vgradnje novega izdelka brez napak.
4. Problematika, poudarjena v obravnavani zadevi, se delno prekriva s tisto iz zadeve št. C‑65/09,(3) v kateri bom prav tako danes predstavil sklepne predloge.
II – Pravni okvir
A – Pravo Skupnosti
5. Direktiva je bila sprejeta na podlagi člena 95 ES. V njeni uvodni izjavi 1 je navedeno, da mora v skladu s členom 153(1) in (3) ES Evropska skupnost z ukrepi, ki jih sprejme po členu 95 ES, prispevati k doseganju visoke ravni varstva potrošnikov.
6. Uvodna izjava 10 Direktive določa, da „morajo imeti potrošniki v primeru neskladnosti blaga s pogodbo pravico zahtevati neodplačno vzpostavitev skladnosti blaga s pogodbo, pri čemer lahko izbirajo med popravilom ali zamenjavo blaga, v nasprotnem primeru pa morajo imeti pravico do znižanja kupnine ali odstopa od pogodb“.
7. V uvodni izjavi 11 Direktive je navedeno:
„Ker lahko potrošnik od prodajalca najprej zahteva popravilo ali zamenjavo blaga, razen če bi bila ta sredstva nemogoča ali nesorazmerna; ker je treba objektivno določiti, ali je sredstvo nesorazmerno; ker je sredstvo nesorazmerno, če v primerjavi z drugim sredstvom povzroči nesorazmerne stroške; ker je pri določitvi nesorazmernosti stroškov odločilno, ali so stroški znatno višji kakor pri drugem sredstvu.“
8. Člen 3 Direktive z naslovom „Pravice potrošnika“ določa:
„1. Prodajalec je odgovoren potrošniku za vsako neskladnost s pogodbo, ki obstaja v času dobave blaga.
2. V primeru neskladnosti ima potrošnik pravico zahtevati neodplačno vzpostavitev skladnosti blaga s pogodbo, in sicer popravilo ali zamenjavo v skladu z odstavkom 3, ali zahtevati znižanje kupnine ali odstop od pogodbe glede tega blaga v skladu z odstavkoma 5 in 6.
3. Potrošnik lahko od prodajalca najprej zahteva neodplačno popravilo ali neodplačno zamenjavo blaga, razen če je to nemogoče ali nesorazmerno.
Sredstvo šteje za nesorazmerno, če v primerjavi z drugim sredstvom prodajalcu povzroči nesprejemljive stroške, […]
Vsako popravilo ali zamenjava mora biti opravljeno v razumnem roku in brez znatnih neprijetnosti za potrošnika, pri čemer se upoštevata vrsta blaga in namen, za katerega je potrošnik blago zahteval.
4. Pojem ‚neodplačno‘ v odstavkih 2 in 3 zajema vse stroške, potrebne za vzpostavitev skladnosti s pogodbo, zlasti stroške pošiljanja, dela in materiala.
5. Potrošnik lahko zahteva ustrezno znižanje kupnine ali odstopi od pogodbe:
– če potrošnik ni upravičen niti do popravila niti do zamenjave, ali
– če prodajalec ni uporabil sredstva v razumnem roku, ali
– če prodajalec ni uporabil sredstva brez znatnih neprijetnosti za potrošnika.
[…]“
9. Člen 8 Direktive z naslovom „Nacionalno pravo in minimalno varstvo“ določa:
„1. Pravice, ki izhajajo iz te direktive, se izvršujejo brez poseganja v druge pravice, ki jih lahko potrošnik uveljavlja po nacionalnih predpisih o pogodbeni ali nepogodbeni odgovornosti.
2. Države članice lahko na področju, ki ga ureja ta direktiva, sprejmejo ali ohranijo strožje določbe, ki so združljive s Pogodbo, da zagotovijo višjo raven varstva potrošnikov.“
B – Nacionalno pravo
10. Če ima blago napako, daje člen 437 nemškega civilnega zakonika (Bürgerliches Gesetzbuch, v nadaljevanju: BGB) kupcu te pravice:
„Če ima blago napako, lahko kupec pod pogoji iz naslednjih določb in kolikor ni drugače določeno:
1. zahteva nadomestno izpolnitev na podlagi člena 439;
2. odpove pogodbo […] ali zniža kupnino na podlagi člena 441;
3. zahteva odškodnino […] ali povračilo nepotrebnih stroškov […]“
11. Člen 439 BGB z naslovom „Nadomestna izpolnitev“, s katerim je bil v nemško pravo prenesen člen 3 Direktive, določa:
„1. Kupec lahko kot nadomestno izpolnitev po svoji izbiri zahteva odpravo napake ali dobavo blaga brez napake.
2. Prodajalec nosi stroške, potrebne za nadomestno izpolnitev, zlasti stroške prevoza, potne stroške ter stroške dela in materiala.
3. Ne glede na člen 275(2) in (3) lahko prodajalec zavrne način nadomestne izpolnitve, ki ga je izbral kupec, če bi bil ta mogoč le tako, da bi zaradi njega nastali nesorazmerni stroški. Pri tem se upoštevajo zlasti vrednost, ki bi jo imelo blago, če bi bilo brez napake, pomen napake in vprašanje, ali bi se drug način nadomestne izpolnitve lahko opravil, ne da bi bil pri tem kupec v občutno slabšem položaju. Pravica kupca je v tem primeru omejena na druge načine nadomestne izpolnitve; kar pa ne vpliva na pravico prodajalca, da pod pogoji iz prvega stavka zavrne tudi te nadomestne izpolnitve.
4. Če prodajalec zaradi nadomestne izpolnitve dobavi stvar brez napake, lahko od kupca zahteva vrnitev stvari z napako v skladu s členi od 346 do 348.“
III – Dejansko stanje, postopek in predloženi vprašanji
12. I. Putz, kot potrošnica, je prek spleta pri družbi Medianess Electronics, prodajalcu, naročila nov pomivalni stroj iz nerjavečega jekla Bomann GSP 627 IX po ceni 367 EUR, skupaj s stroški plačila ob dobavi v višini 9,52 EUR. Dogovorjena je bila dobava do vrat I. Putz. V skladu s tem je družba Medianess Electronics 25. aprila 2008 dobavila izdelek, kupnina pa je bila plačana ob dobavi.
13. Potem ko so I. Putz v njenem bivališču vgradili pomivalni stroj, je postala napaka očitna in I. Putz se je pritožila prodajalcu. Monter, pooblaščen s strani prodajalca, je ugotovil, da ni šlo za napako pri vgradnji, ampak za napako v napravi.
14. Kot navaja predložitveno sodišče ni sporno, da odprava napake ni mogoča, zato bi se kot nadomestna izpolnitev pogodbe lahko upoštevala le zamenjava izdelka z napako. Prav tako ni dokaza o krivdi prodajalca.
15. Ko sta se stranki pogodbe dogovorili za zamenjavo izdelka z napako, je I. Putz prek elektronske pošte z dne 13. junija 2008 od družbe Medianess Electronics zahtevala, naj poleg dobave pomivalnega stroja brez napake odklopi napravo z napako v njeni kuhinji in priključi novo, kar je družba Medianess Electronics z elektronsko pošto z dne 17. junija 2008 zavrnila.
16. Ker družba Medianess Electronics ni odgovorila na drugo zahtevo v zvezi s tem, je I. Putz odstopila od prodajne pogodbe in s tožbo v postopku v glavni stvari zahtevala vračilo kupnine v zameno za vrnitev pomivalnega stroja z napako.
17. Predložitveno sodišče navaja, da lahko kupec v skladu z upoštevnimi določbami BGB odpove pogodbo in zahteva vračilo kupnine, če ima dobavljeno blago napake in je kupec prodajalcu neuspešno določil rok za nadomestno izpolnitev, razen izjemoma, če to ni nujno, ker je na primer prodajalec resno in dokončno zavrnil izpolnitev pogodbenih obveznosti.
18. Vendar pa kupec prodajalcu ustrezen rok za nadomestno izpolnitev veljavno določi le, če zahteva tisto, do česar je bil upravičen, saj v nasprotnem primeru odpoved pogodbe ni mogoča, z določenimi izjemami, ki v obravnavani zadevi ne veljajo.
19. Rešitev obravnavane zadeve je zato po mnenju predložitvenega sodišča odvisna od tega, ali je bila I. Putz upravičena zahtevati, naj prodajalec odklopi napravo z napako (problem, poudarjen v drugem predloženem vprašanju) in vgradi novo napravo (problem, poudarjen v prvem predloženem vprašanju), oziroma zahtevati, naj prodajalec nosi ustrezne stroške.
20. V zvezi s tem predložitveno sodišče opozarja, da prodajalec na podlagi nemškega prava, zlasti člena 439(1) BGB, v okviru nadomestne izpolnitve ni zavezan, da vgradi izdelek brez napake ali nosi ustrezne stroške, kljub odgovornosti, tudi če je kupec pred odkritjem napake izdelek z napako pravilno vgradil in ga povezal z drugo stvarjo.
21. Vendar pa je na podlagi nemškega prava sporno, ali je prodajalec v okviru nadomestne izpolnitve v takem primeru neodvisno od njegove krivde zavezan, da izdelek z napako odklopi ali nosi ustrezne stroške. V nasprotju s stališčem, ki je bilo do sedaj prevladujoče, Bundesgerichtshof sedaj, kot kaže, meni, da bi kupec lahko imel tak zahtevek – le – na podlagi razlage zadevnih nacionalnih določb v skladu z Direktivo, zaradi česar je sodišče to vprašanje predložilo Sodišču v zadevi C‑65/09.
22. Ker Sodišče verjetno ne bo odgovorilo na to vprašanje, saj ga je Bundesgerichtshof postavilo v odvisnosti od odgovora na drugo predloženo vprašanje, Amtsgericht Schorndorf postavlja to vprašanje tudi v obravnavani zadevi.
23. Glede na opisano dejansko stanje je Amtsgericht, kot sodišče zadnje stopnje v tej zadevi, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1. Ali je treba določbe člena 3(2) in (3), tretji pododstavek, Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. maja 1999 o nekaterih vidikih prodaje potrošniškega blaga in z njim povezanih garancij razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonski ureditvi, ki določa, da prodajalcu pri vzpostavitvi skladnosti izdelka s pogodbo z zamenjavo ni treba nositi stroškov vgradnje naknadno dobavljenega izdelka v stvar, kadar je potrošnik potrošniški izdelek, ki ni v skladu s pogodbo, vgradil v skladu z njegovo vrsto in namenom, če vgradnja ni bila prvotno določena s pogodbo kot obveznost?
2. Ali je treba določbe člena 3(2) in (3), tretji pododstavek, Direktive razlagati tako, da mora prodajalec pri vzpostavitvi skladnosti izdelka s prodajno pogodbo z zamenjavo nositi stroške odklopa potrošniškega izdelka, ki ni v skladu s pogodbo, iz stvari, kadar je potrošnik pravilno vgradil potrošniški izdelek?“
IV – Pravna presoja (4)
A – Uvodne ugotovitve
24. Pravni problem, ki naj bi ga Sodišče obravnavalo v tej zadevi, je klasično vprašanje pogodbenega prava oziroma, natančneje, prava prodaje blaga, že odkar so rimski pravniki, kot na primer Julijan in Ulpijan, razpravljali o pravnih posledicah prodaje živine „z napako“ na antičnih trgih, in sicer vprašanje obsega odgovornosti prodajalca za dobavo blaga z napako ali – z vidika varovanja kupca – vprašanje, katera sredstva bi morala biti na voljo kupcu, kadar mu je bilo dobavljeno blago, ki ni bilo v skladu s kupoprodajno pogodbo.
25. Kot kaže, in to ne le na podlagi stališč strank v obravnavanem postopku, se številne nacionalne zakonodaje držav članic na tem področju, ki v mnogo primerih pri njihovi uporabi v praksi sicer vodijo k podobnim posledicam in primerljivim ravnem pravnega varstva, dejansko med seboj pomembno razlikujejo – vsekakor v svojih tradicionalnih različicah, kakršne so bile pred uskladitvijo.(5) Te razlike se ne nanašajo le na elemente uporabljenih pravnih pojmov, pogojev in opredelitev, ampak tudi, na splošnejši ravni, na strukturo sredstev, to je tako na obliko sredstev, predvidenih za kršitve pogodbe, na razmerje in hierarhijo med temi sredstvi ter vlogo odškodnine v tej strukturi ali v povezavi z njo, kot tudi na razmejitev med pogodbenimi in nepogodbenimi zahtevki, ki bi lahko nastali zaradi dobave blaga, ki ni v skladu s pogodbo.
26. Ko se pojavijo po samični problemi, povezani z neskladnostjo s pogodbo in z njenimi posledicami, kot je vprašanje odgovornosti prodajalca za stroške odstranitve blaga, neskladnega s pogodbo, ali vgradnje nadomestnega blaga brez napake, ostajajo poleg tega, kot izhaja iz podatkov, ki jih predložilo Amtsgericht, v okviru samo enega pravnega sistema v pravni literaturi negotovosti in različna mnenja glede dejanskih pravic kupca in njihove pravne podlage.
27. Glede na povedano razpravljamo na ravni Evropske unije o vprašanju stroškov odstranitve in vgradnje blaga z napako s posebnega vidika varstva, ki ga potrošnikom daje Direktiva.
28. V zvezi s tem je pomembno opozoriti, da je namen Direktive, kot je tudi navedeno v njeni uvodni izjavi 1 in je Sodišče pravilno poudarilo v sodbi Quelle, zagotoviti visoko raven varstva potrošnika.(6)
29. Po drugi strani je treba upoštevati, da Direktiva ne pomeni ukrepa najmanjše uskladitve vseh vidikov prodaje potrošniškega blaga, ampak le nekaterih. Zato se poskuša z Direktivo, kot izhaja iz njene uvodne izjave 6, približati nacionalno zakonodajo glede prodaje potrošniškega blaga, ki ni v skladu s pogodbo, ne da bi se poseglo v določbe in načela nacionalnega prava, ki urejajo pogodbeno in nepogodbeno odgovornost.
30. V teh okoliščinah in brez izrecne določbe v Direktivi v ta namen, je, kot kaže, edino legitimno vprašanje, ali naj bi odgovornost prodajalca kupcu za „neskladnost s pogodbo“, ki jo ureja Direktiva, vsebovala odgovornost za stroške, kot so stroški odstranitve/odklopa izdelka z napako, kot je sporni pomivalni stroj, ki ga je zadevni potrošnik vgradil po dobavi, in stroške vgradnje nadomestnega izdelka brez napake, tako da lahko potrošnik v skladu s pravico do sredstva „zamenjave“ ali na podlagi druge določbe Direktive od prodajalca zahteva, naj nosi te stroške – stroške, ki bi se v več nacionalnih pravnih sistemih obravnavali kot vprašanje „posredne škode“ in ne kot samo vprašanje izpolnitve z napako.
31. Z vidika namena Direktive, da okrepi varstvo potrošnika, bi se zdelo, da je primeren odgovor na to vprašanje pritrdilen. Vendar pa ni tako preprosto. Kot v vsakem razvitem pravnem sistemu, ki ureja pravice in obveznosti kupca in prodajalca, ki nastanejo zaradi izpolnitve z napako, struktura sredstev iz Direktive ne more biti preprosto v korist le potrošniku ali le prodajalcu, ampak si mora prizadevati doseči pravično ravnotežje med njunimi interesi.(7)
32. Glede na navedeno predložitveno sodišče z vprašanjema, ki ju je primerno obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali se določbe člena 3(2) in (3) Direktive razlagajo tako, da mora prodajalec, kadar se skladnost potrošniškega izdelka, kakršen je sporni pomivalni stroj, ki ga je potrošnik pravilno vgradil in priključil, vzpostavi z zamenjavo, nositi stroške odklopa/odstranitve izdelka z napako in vgradnje/priklopa izdelka brez napake, če prodajalec z zadevno prodajno pogodbo ni zavezan, da vgradi kupljeni izdelek.
B – Bistvene trditve strank
33. V obravnavani zadevi so stališča predložile avstrijska, nemška, belgijska in španska vlada ter Komisija. Avstrijska in nemška vlada ter Komisija so bile tudi zastopane na obravnavi 25. februarja 2010.
34. Avstrijska, nemška in belgijska vlada navajajo, da naj prodajalec na podlagi člena 3 Direktive v primeru, kot je obravnavani, če vgradnja ni del pogodbe, pri zamenjavi izdelka z napako ne bi bil zavezan nositi niti stroškov odstranitve tega izdelka niti stroškov vgradnje novega izdelka brez napak. Na obe predloženi vprašanji bi se moralo torej odgovoriti nikalno.
35. Navedene vlade s trditvami, ki so v bistvenem enake, navajajo, da naj bi bil prodajalec v skladu s členom 2(1) Direktive odgovoren, da dobavi blago, ki je skladno s pogodbo. Zato naj bi bil prodajalec pri neskladnosti blaga s pogodbo, ki naj bi se ugotovila ob dobavi, v skladu s členom 3(2) in (3) Direktive zavezan, da vzpostavi skladnost blaga z napako s pogodbo, to je da pri zamenjavi blaga, dobavi blago, skladno s pogodbo. Njegovih obveznosti naj ne bi bilo mogoče razširiti čez to, da bi, kot se uveljavlja v obravnavanem primeru, vsebovale tudi odklop izdelka z napako in vgradnjo novega izdelka brez napak. Drugače bi bilo, če bi bila vgradnja kupljenega izdelka tudi del pogodbenih obveznosti, dogovorjenih med prodajalcem in potrošnikom.
36. Vendar pa belgijska vlada podrobneje navaja, da je prodajalec zavezan, da nosi stroške prevoza izdelka, neskladnega s pogodbo.
37. Avstrijska in nemška vlada še poudarjata, da naj bi prodajalec težko predvidel način, na kateri bo potrošnik uporabil izdelek po njegovi dobavi, tudi če bi ga uporabil v skladu z njegovo vrsto in namenom, zato naj bi bili stroški odstranitve izdelka z napako in stroški vgradnje novega izdelka brez napak od primera do primera precej različni, odvisno od volje potrošnika. Vsekakor bi lahko potrošnik zaradi škode, ki mu je nastala zaradi uporabe spornega izdelka z napako, kakršni naj bi bili stroški, ki nastanejo zaradi odstranitve in vgradnje, uveljavljal zahtevek na podlagi nacionalnih predpisov o pogodbeni ali nepogodbeni odgovornosti.
38. Končno, po njunem mnenju obveznosti odstranitve in vgradnje – oziroma da nosi ustrezne stroške – ne izhajata niti iz besedila člena 3(2) in (3) Direktive, ki se nanaša na zamenjavo blaga z napako, niti iz dejstva, da bi morala biti v skladu s členom 3(3) in (4) Direktive zamenjava opravljena „neodplačno“ in „brez znatnih neprijetnosti za potrošnika“. Ti pogoji naj bi se nanašali predvsem na obveznost prodajalca, da dobavi, ponovno, blago brez napake, in naj jih ne bi bilo mogoče razlagati tako, kot da mu nalagajo dodatno obveznost, da nosi stroške odstranitve.
39. Nasprotno pa Komisija in španska vlada zatrjujeta, da bi moral v skladu s členom 3(3) Direktive prodajalec pri zamenjavi izdelka, neskladnega s pogodbo, nositi tudi stroške odstranitve izdelka z napako z njegovega mesta vgradnje in stroške vgradnje novega izdelka brez napake. Zato predlagata, naj se na predloženi vprašanji odgovorilo pritrdilno.
40. Komisija zatrjuje, da se popravilo ali zamenjava izdelka, do katerih je potrošnik upravičen na podlagi člena 3(3) Direktive, vedno nanašata na položaj in okolje, v katerih je izdelek, neskladen s pogodbo, ko se pojavi neskladnost. Iz tega bi izhajalo, da se mora izdelek, s neskladen pogodbo, če je bil v drugo stvar vključen na način, ki je v skladu z njegovo vrsto in namenom, zaradi tega položaja popraviti ali zamenjati. Zato bi se moralo z zamenjavo izdelka kupca postaviti v položaj, v katerem bi bil, če bi mu bil dobavljen izdelek brez napak, kar pomeni, da bi se moral izdelek, neskladen s pogodbo, če bi bilo potrebno, odstraniti in vgraditi izdelek brez napak.
41. Tako razlago naj bi potrjevala tudi uporaba besede „zamenjava“ v členu 3(2) in (3) Direktive.
42. Španska vlada se s stališčem Komisije v bistvu strinja in ob tem navaja, da naj bi bil prodajalec s členom 3 Direktive in visoko ravnjo varstva potrošnikov, ki naj bi jo zagotavljala ta direktiva, zavezan nositi sporne stroške, ki so nastali zato, ker ni dobavil izdelka, skladnega s pogodbo. Sicer bi moral potrošnik te stroške brez svoje krivde nositi dvakrat, s čimer bi utrpel veliko škodo.
43. Končno naj bi imela po mnenju španske vlade taka razlaga podporo v obveznosti, ki naj bi se s členom 3(3) in (4) Direktive nalagala prodajalcu, da izdelek z napako zamenja neodplačno in brez precejšnjih neprijetnosti za potrošnika.
C – Presoja
44. Na začetku moram povedati, da na podlagi dobesedne razlage člena 3(2) in (3) Direktive ni mogoče sklepati, ali pravica potrošnika do „zamenjave“ blaga, ki ni v skladu s pogodbo, zajema pravico, da ta od prodajalca zahteva, naj tak izdelek odstrani in vgradi nadomestni izdelek ali nosi ustrezne stroške.
45. Čeprav bi se ustrezni pojmi v nekaterih jezikovnih različicah Direktive, kot sta angleška („replacement“) in francoska („remplacement“), načeloma lahko razumeli tako, da zajemajo tudi odstranitev/odklop izdelka z napako in vgradnjo izdelka brez napak, s katerim se prvega zamenja, pa iz drugih različic, vključno z nemško („Ersatzlieferung“) in s slovaško („sa […] nahradí“), izhaja, da se v njih zagovarja nekoliko ožja opredelitev, ki se nanaša bolj na nadomestno dobavo oziroma dobavo nadomestnega izdelka kot pa na celoten skupek dejanj, ki bi imel tehnično za posledico zamenjavo izdelka z napako.
46. Vendar pa se v smiselni oziroma sistematični razlagi člena 3 Direktive po mojem mnenju bolj zagovarja razumevanje, da prodajalčeva odgovornost ne zajema stroškov odstranitve/odklopa izdelka, neskladnega s pogodbo, in še manj stroškov vgradnje nadomestnega izdelka brez napak, vsekakor takrat, kadar vgradnja ni bila del zadevne prodajne pogodbe.
47. V zvezi s tem člen 3(2) Direktive podrobno našteva sredstva, ki jih ima potrošnik na voljo proti prodajalcu pri neskladnosti s pogodbo, namreč popravilo, zamenjavo, znižanje kupnine ali odstop od pogodbe.
48. Natančneje, potrošnik lahko v skladu s strukturo sredstev iz Direktive zahteva od prodajalca najprej vzpostavitev skladnosti blaga z napako s pogodbo s sredstvi, usmerjenimi k izpolnitvi, to je s popravilom in z zamenjavo blaga. Tako se ponovno vzpostavijo izvorne vzajemne obveznosti iz prodajne pogodbe, potrošnik pa ohrani izpolnitev, dogovorjeno s pogodbo. Ker ta rešitev služi glavnemu interesu pogodbenih strank, ji je v skladu z Direktivo dana prednost pred znižanjem kupnine ali odstopom od pogodbe.(8)
49. Za zadnje navedeni, podredni, sredstvi je značilna obojestranska odpoved koristim. Tako je ravnotežje interesov potrošnika in prodajalca, ki ga je prodajalčeva dobava z napako podrla, ponovno vzpostavljeno ali z ustreznim zmanjšanjem potrošnikovih obveznosti– znižanjem kupnine – ali z oprostitvijo obeh strank od obveznosti iz pogodbe, z odstopom od pogodbe.
50. Vsekakor lahko ugotovim, da so v obeh primerih potrošnikove pravice, kot jih razumem sam, omejene z obveznostmi, dogovorjenimi s prodajno pogodbo.
51. To stališče se potrdi, če se upošteva širši smisel člena 3 Direktive.
52. Zgoraj navedene potrošnikove pravice, določene v omenjeni določbi, opredeljujejo obseg – oziroma so posledica – prodajalčeve odgovornosti potrošniku, ki jo ta v skladu s členom 3(1) Direktive prevzame za vsako neskladnost s pogodbo, ki obstaja ob dobavi blaga.
53. Taka opredelitev odgovornosti je očitno ponovitev opisa temeljne obveznosti prodajalca na podlagi kupoprodajne pogodbe iz člena 2(1) Direktive, kot dobave blaga potrošniku, ki je v skladu s prodajno pogodbo.
54. Iz zgoraj omenjenih določb izhaja, da potrošnikove pravice, določene v členu 3 Direktive, temeljijo na pojmu skladnost s pogodbo, zato jih je treba razlagati s sklicevanjem na pravice in obveznosti, kot so določene v izvirni prodajni pogodbi.
55. Z drugimi besedami, namen pravic, ki so potrošnikom dodeljene na podlagi člena 3 Direktive, je, da se odpravijo neskladnosti v primerjavi s tem, kar se je potrošniku izvorno dolgovalo na podlagi prodajne pogodbe, to je priskrbeti potrošniku blago brez napak.
56. Prodajalčeva odgovornost za izpolnitev z napako oziroma, natančneje, njegova odgovornost za napake izdelka, za katerega veljajo sredstva, ki jih Direktiva dodeljuje potrošniku in na podlagi katerih je prodajalec zavezan, da z neodplačnim popravilom ali zamenjavo ponovno vzpostavi (z zamudo) stanje, ki ga je izvorno dolgoval potrošniku, je treba po mojem mnenju razlikovati od morebitne odgovornosti – kot se predlaga v tej zadevi – za pozneje opravljeno delo ali ustrezne stroške, ki so nastali v zvezi z blagom, ki ni v skladu s pogodbo, in po dobavi, ki je navedena v členu 3(1) Direktive, ter po tem, ko ga je potrošnik uporabil.
57. Z zadnje navedeno, širšo obliko odgovornosti bi bil prodajalec zavezan, kot je navedla Komisija, da potrošnika postavi v položaj, v katerem bi se znašel v določenem času po dobavi, če bi mu bil dobavljen izdelek brez napake; to bi v obravnavani zadevi pomenilo, da bi ga postavil v položaj, v katerem bi se pomivalni stroj z napako, ki ga je potrošnik vgradil, odklopil iz zadevne stvari in vgradil nov pomivalni stroj brez napak. Taka odgovornost bi se, kot so navedle nekatere stranke, s tem razširila na dejstva in okoliščine, ki so nastali po prehodu tveganja na potrošnika ter so zato odvisne od njegove volje in zlasti od njegove uporabe zadevnega izdelka.
58. Seveda si je mogoče predstavljati, da bi bil prodajalec odgovoren tudi za tako vrsto bolj posrednih posledic svoje izpolnitve z napako ali za škodo, ki iz nje izhaja, kar je pod določenimi pogoji na podlagi nacionalnih pravnih redov kot tudi na primer na podlagi člena 45 Konvencije Združenih narodov o pogodbah o mednarodni prodaji blaga (v nadaljevanju: CISG),(9) kot kaže, tudi dejansko izvedljivo.
59. Zato se lahko, kot je navedla nemška vlada, stroški, ki so potrošniku nastali zaradi odstranitve izdelka z napako ali zato, ker je moral dvakrat nositi stroške vgraditve, to je najprej v zvezi z izdelkom z napako in ponovno v zvezi z nadomestnim izdelkom brez napak, povrnejo na podlagi nemškega odškodninskega prava, vendar pod veljavnimi pogoji, vključno s krivdo.
60. V zvezi z Direktivo moram glede navedenega najprej opozoriti, da njen sistem sredstev zaradi neskladnosti s pogodbo ne zajema nobenega odškodninskega zahtevka, kot ga na primer člen 45(1)(b) CISG ali člen 27 predloga Komisije za Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o potrošnikovih pravicah.(10)
61. Kot drugo bi navedel, da je prav zato, ker delo in stroški, kakršni so sporni v tej zadevi, niso le posledica neskladnosti izdelka s pogodbo, ampak tudi posledica dejanja, ki spada na področje odgovornosti potrošnika, v tem primeru vgradnje pomivalnega stroja z napako, odgovornost prodajalca za te stroške po navadi odvisna od določenih načel vzročnosti, predvidljivosti škode ali morda krivde in ugotovljena s sklicevanjem nanje.
62. Direktiva očitno niti enkrat ne omeni take vrste filtra ali mehanizma.
63. Prav mogoče je, da ima tako nalogo zaradi pogoja, da se „uporabi blago v skladu z njegovo vrsto in namenom“, kot predlaga predložitveno sodišče in potrjuje Komisija. Kot sta opozorili I. Putz in nemška vlada, je navedena zasnova dejansko vendarle precej ohlapna, možnost, da se z njo določi odgovornost prodajalca in omogoči izračun njegovega tveganja, pa resnično omejena.
64. Čeprav se lahko razpon mogoče „normalne“ uporabe zelo definiranega in končanega blaga, kot je na primer računalnik ali miza ali celo pomivalni stroj, popolnoma opredeli in predvidi, je pri bolj preprostem izdelku razpon mogoče „normalne“ uporabe večji. Če je izdelek bližje gradbenemu elementu ali surovemu materialu, so zato nameni, za katere se še vedno lahko uporabi v skladu z njegovo vrsto, številnejši in manj opredeljeni. Zato so lahko med stroški odstranitve enakega izdelka velike razlike.
65. Glede na zgornje navedbe menim, da pravice potrošnika, da lahko od prodajalca zahteva, naj nosi stroške odklopa izdelka z napako in stroške vgradnje nadomestnega izdelka brez napak, ni mogoče razumeti v okviru pravice na podlagi člena 3(2) in (3) Direktive, da se z zamenjavo vzpostavi skladnost izdelka z napako s pogodbo, če prodajalec na podlagi prodajne pogodbe ni bil dolžan vgraditi kupljenega izdelka.
66. Menim tudi, da navedena ugotovitev ni v nasprotju z zahtevo po „neodplačnosti“, ki je na podlagi člena od 3, od (2) do (4), Direktive povezana z dolžnostjo prodajalca, da z zamenjavo vzpostavi skladnost blaga s pogodbo. Ta zahteva opredeljuje pogoje, pod katerimi mora prodajalec ponuditi in izvesti vzpostavitev skladnosti s pogodbo, ki jo dolguje potrošniku, in sicer neodplačno, vendar ne more bistveno razširiti obstoječega sredstva. Podobno pogoj „brez precejšnjih neprijetnosti“ iz člena 3(3), tretji pododstavek, Direktive opredeljuje način, na kateri se mora opraviti vzpostavitev skladnosti s pogodbo, in ne kakšna je njena vsebinska posledica.
67. V zvezi s tem je treba nazadnje obravnavano zadevo razlikovati od sodbe Quelle, v kateri je Sodišče ugotovilo, da zahteva po „neodplačnosti“ preprečuje kakršno koli finančno zahtevo prodajalca v okviru izvršitve njegove obveznosti uskladitve blaga s pogodbo.(11) Zato je na podlagi nadaljnjih razlogov sklenilo, da Direktiva nasprotuje zakonodaji, ki prodajalcu, ki je prodal blago z napako, omogoča, da lahko od potrošnika zahteva nadomestilo za uporabo tega blaga do njegove zamenjave. Obravnavana zadeva se ne nanaša na finančni zahtevek prodajalca proti potrošniku v povezavi z zamenjavo, ampak, nasprotno, na vprašanje, ali lahko potrošnik od prodajalca zahteva, naj kot sestavni del vzpostavitve skladnosti izdelka z napako s pogodbo po neodplačni dobavi novega izdelka brez napake povračilo stroškov odklopa/odstranitve izdelka z napako in stroškov vgradnje izdelka brez napak, ki je bil dobavljen namesto prvega.
68. Glede na zgoraj navedeno bi se moralo na vprašanji, ki jih je predložilo Amtsgericht odgovoriti, da se določbe člena 3(2) in (3) Direktive razlagajo tako, da prodajalec, kadar se skladnost potrošniškega izdelka, kakršen je sporni pomivalni stroj, ki ga je potrošnik vgradil in priključil v skladu z njegovo vrsto in namenom, vzpostavi z zamenjavo, ni dolžan nositi stroškov odklopa/odstranitve izdelka, neskladnega s pogodbo, in vgradnje/priklopa izdelka brez napake, če prodajalec z zadevno prodajno pogodbo ni zavezan, da vgradi kupljeni izdelek.
V – Predlog
69. Zato predlagam, naj Sodišče na predloženi vprašanji odgovori:
Določbi člena 3(2) in (3) Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. maja 1999 o nekaterih vidikih p rodaje potrošniškega blaga in z njim povezanih garancij se morata razlagati tako, da prodajalec, kadar se skladnost potrošniškega izdelka, kakršen je sporni pomivalni stroj, ki ga je potrošnik vgradil in priključil v skladu z njegovo vrsto in namenom, vzpostavi z zamenjavo, ni dolžan nositi stroškov odklopa/odstranitve izdelka, neskladnega s pogodbo, in vgradnje/priklopa izdelka brez napake, če prodajalec z zadevno prodajno pogodbo ni zavezan, da vgradi kupljeni izdelek.
(1) .
(2)  –	UL L 171, str. 12.
(3)  –	Zadeva Gebr. Weber, ki še poteka pred Sodiščem.
(4)  –	Ker so problemi, poudarjeni v obravnavani zadevi, razen vprašanja vgradnje nadomestnega izdelka, skladnega s pogodbo, v bistvenem podobni tistim, poudarjenim v drugem vprašanju, predloženem v zadevi Weber, navedeni v opombi 3, presoja v teh sklepnih predlogih smiselno ustreza presoji v točkah od 43 do 67 mojih sklepnih predlogov v zadevi Weber. Tudi zaradi celovitosti in berljivosti vključujem v te sklepne predloge tudi rahlo spremenjene uvodne ugotovitve tistih sklepnih predlogov.
(5)  –	V zvezi s tem glej tudi predlog za Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o prodaji potrošniškega blaga in z njim povezanimi garancijami (COM(95) 520 konč. – COD 96/0161, UL 1996, C 307, str. 8), obrazložitveni memorandum v I.A.4.
(6)  –	V tem smislu glej sodbo z dne 17. aprila 2008 v zadevi Quelle (C‑404/06, ZOdl., str. I‑2685, točki 30 in 36).
(7)  –	Glede varstva, ki je na podlagi Direktive dano tudi finančnim interesom prodajalca, glej v opombi 6 navedeno sodbo Quelle, točka 42.
(8)  –	Da Direktiva nalaga tako hierarhijo, izhaja iz besedila člena 3(3) Direktive v povezavi z njeno uvodno izjavo 11. Glej tudi v opombi 6 navedeno sodbo Quelle, točka 27.
(9)  –	Konvencija Združenih narodov o pogodbah o mednarodni prodaji blaga je bila sprejeta 11. aprila 1980 in je začela veljati 1. januarja 1988.
(10)  –	COM(2008) 614 konč. – COD 2008/0196.
(11)  –	Navedena v opombi 6, točka 34.