Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
RIMVYDASA NORKUSA,
predstavljeni 15. januarja 2026(1)
Zadeva C-657/24
Kyberg Pharma Vertriebs-GmbH
proti
Schutzverband gegen Unwesen in der Wirtschaft eV
(predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija))
„ Predhodno odločanje – Približevanje zakonodaj – Prehranska varnost – Zdravstvene trditve – Posebni pogoji uporabe – Obveznosti glede označevanja – Prehransko dopolnilo, ki se pisno oglašuje “
1.        Ta zadeva se nanaša na razlago pravil o označevanju in oglaševanju živil, natančneje prehranskih dopolnil, ki jih morajo spoštovati nosilci živilske dejavnosti, ki želijo na svojih izdelkih navesti zdravstvene trditve. Predložitveno sodišče s svojima vprašanjema Sodišče poziva, naj odloči, prvič, ali morajo biti obvezni podatki, ki morajo biti navedeni ob teh zdravstvenih trditvah, v skladu s temi pravili navedeni zgolj pri označevanju živil, in drugič, ali pojem „označevanje“ zajema pojem „oglaševanje“, zlasti v pisni obliki.
I.      Pravni okvir
2.        V okviru obravnavane zadeve so upoštevni uvodna izjava 17, člen 2(a), člen 6(2) in (3), člen 7, prvi odstavek, in člen 8 Direktive 2002/46/ES,(2) člen 2(a) Direktive 2006/114/ES,(3) uvodne izjave od 1 do 4, 9, 10, 19, člen 1(1) in (2), člen 2(1)(d), (2), točka 1, in (5), členi od 3 do 7 in členi od 10 do 17 Uredbe (ES) št. 1924/2006,(4) uvodna izjava 10, člen 1(1) in (2), člen 2(1)(g), člen 7, zadnji odstavek, člen 14(1), člen 53(1) in (2) Uredbe (EU) št. 1169/2011(5) ter točka 2 Priloge k Izvedbenemu sklepu 2013/63/EU.(6)
II.    Dejansko stanje v postopku v glavni stvari, vprašanji za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
3.        Družba Kyberg Pharma v obliki kapsul, ki med drugim vsebujejo glukomannan (konjak manan), trži prehransko dopolnilo (v nadaljevanju: zadevni izdelek), na katerega embalaži je izpostavljen pomen raznolike in uravnotežene prehrane ter zdravega načina življenja.
4.        Družba Kyberg Pharma je leta 2020 v tiskanih medijih objavila oglas za promocijo zadevnega izdelka, pri tem pa med drugim navedla naslednji trditvi: „Zdravo izgubljanje teže“ in „Glukomanan v okviru nizkokalorične prehrane prispeva k izgubi teže“. Med strankama iz postopka v glavni stvari ni sporno, da ta oglas ne vsebuje navedbe iz prejšnje točke teh sklepnih predlogov.
5.        Schutzverband gegen Unwesen in der Wirtschaft eV, poklicno združenje nemškega prava, katerega naloga je v skladu z njegovim statutom boj proti nelojalni konkurenci, je – ker morajo biti po njegovem mnenju ob teh trditvah navedeni podatki iz člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006 – pri
Landgericht München (deželno sodišče v Münchnu, Nemčija) vložilo tožbo, s katero je med drugim predlagalo, da se družbi Kyberg Pharma naloži, naj ob zagroženi denarni kazni preneha v gospodarskem prometu in v oglaševalske namene promovirati zadevnega izdelka z navajanjem zdravstvenih trditev, ki so predmet postopka v glavni stvari, brez omenjanja pomena raznolike in uravnotežene prehrane ter zdravega načina življenja.
6.        Ker je Landgericht München (deželno sodišče v Münchnu) tej tožbi ugodilo, je družba Kyberg Pharma zoper sodbo vložila pritožbo pri Oberlandesgericht München (višje deželno sodišče v Münchnu), ki je bila s sodbo z dne 20. julija 2023 zavrnjena.
7.        Družba Kyberg Pharma je zoper sodbo Oberlandesgericht München (višje deželno sodišče v Münchnu) vložila revizijo pri Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija), ki je predložitveno sodišče.
8.        Predložitveno sodišče meni, da je uspeh tožbe, o kateri odloča, odvisen od tega, ali je treba člen 10(2) Uredbe št. 1924/2006 razlagati tako, da je družba Kyberg Pharma svojo obveznost navedbe podatkov v skladu s to določbo izpolnila s tem, da je podatke iz te določbe navedla na embalaži zadevnega izdelka, ali pa bi morala družba Kyberg Pharma te podatke navesti tudi v oglasu za promocijo svojega izdelka.
9.        V teh okoliščinah je Bundesgerichtshof prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1. Ali je treba člen 10(2) Uredbe (ES) št. 1924/2006 razlagati tako, da pojem ‚označevanje‘ živila zajema tudi pisno oglaševanje živila, tako da uporaba zdravstvene trditve pri pisnem oglaševanju pomeni, da je treba obveznosti navedbe podatkov, določene v tej določbi, izpolniti pri oglaševanju?
2. Ali je treba člen 10(2) Uredbe [št. 1924/2006] razlagati tako, da je treba obveznosti navedbe podatkov, ki v skladu s to določbo obstajajo pri uporabi zdravstvenih trditev v oglaševanju živila, izpolniti pri oglaševanju živila tudi, kadar označevanje živila vsebuje potrebne podatke?“
10.      Predložitvena odločba z dne 26. septembra 2024 je v sodno tajništvo Sodišča prispela 9. oktobra 2024. Pisna stališča sta predložili stranki iz postopka v glavni stvari ter Evropska komisija. Sodišče je v skladu s členom 76(2) Poslovnika Sodišča odločilo, da se ustna obravnava ne opravi.
III. Analiza
A.      Uvodne ugotovitve
11.      Po mojem mnenju je za boljše razumevanje vprašanj, postavljenih v tej zadevi, pred začetkom pravne analize koristno navesti nekaj uvodnih ugotovitev.
12.      V zvezi s tem je treba opozoriti, da bo analiza temeljila na predpostavki, ki jo je predložitveno sodišče uporabilo v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, da je zadevni izdelek živilo v obliki prehranskega dopolnila.
13.      Prvič, glede na tehničnost ureditve, ki se uporablja za to zadevo, je treba na kratko opisati upoštevni pravni okvir.
14.      Uredba št. 1924/2006 se v skladu s členom 1(2) uporablja za prehranske in zdravstvene trditve pri komercialnem obveščanju v zvezi z živili, namenjenimi končnemu potrošniku, tudi prehranskimi dopolnili, kar izhaja iz člena 2(1)(b) te uredbe v povezavi s členom 2(a) Direktive 2002/46.
15.      Namen Uredbe št. 1924/2006, ki določa posebna pravila, ki jih je treba upoštevati pri uporabi prehranskih in zdravstvenih trditev v zvezi z živili, namenjenimi potrošnikom, je bil sprva dopolniti Direktivo 2000/13/ES(7), ki je vsebovala splošne določbe glede označevanja.(8) Navedena direktiva je bila razveljavljena z Uredbo št. 1169/2011(9), s katero je bila z enim aktom kodificirana in poenostavljena zakonodaja s področja označevanja živil in nasploh obveščanja potrošnikov o živilih.(10) Zato je treba pri razlagi Uredbe št. 1924/2006 – ki je v delu, v katerem so trditve, na katere se nanaša, vključno s prehranskimi dopolnili, podatki o živilih, dopolnilni pravni akt – upoštevati Uredbo št. 1169/2011.
16.      K temu je treba dodati, da za prehranska dopolnila glede na njihove posebnosti velja tudi posebna pravna ureditev, uvedena z Direktivo 2002/46. V zvezi s tem Uredba št. 1169/2011 v členu 29(1)(a) določa, da se pravila o podatkih, ki jih je treba navesti v označbi hranilne vrednosti iz te uredbe, ne uporabljajo za prehranska dopolnila. Ti podatki se namreč navedejo v skladu s členom 8 Direktive 2002/46. Navedene pravne akte pa je treba razlagati tako, da se dopolnjujejo, razen če določajo izrecno izjemo v zvezi z uporabo drugih pravil o označevanju in zagotavljanju informacij o živilih.(11)
17.      Drugič, pojasniti je treba posebnosti teh trditev glede na podatke, ki jih vsebujejo.
18.      V členu 2(2), točka 1, Uredbe št. 1924/2006 je trditev splošno opredeljena kot „vsako sporočilo ali predstavitev, ki ni obvezna v okviru zakonodaje Skupnosti ali nacionalne zakonodaje, vključno s slikovno predstavitvijo, grafično predstavitvijo ali predstavitvijo s simboli v kakršni koli obliki, s katero se navaja, domneva ali namiguje, da ima živilo posebne lastnosti“. Ko sem navedene opredelitve bral povezano, so mojo pozornost posebej pritegnili naslednji elementi. Trditev je predvsem fakultativna (ali tudi neobvezna) informacija o posebnih lastnostih živila. Z drugimi besedami, nosilec živilske dejavnosti ta podatek zagotovi izključno prostovoljno, zakonodaja Unije tega ne nalaga.(12)
19.      Zdravstvene trditve, na katere se nanaša obravnavana zadeva, so v členu 2(2)(5) Uredbe št. 1924/2006 opredeljene kot „vsak[a] trditev, ki navaja, domneva ali namiguje, da obstaja povezava med kategorijo živil, živilom ali eno od njegovih sestavin na eni strani in zdravjem na drugi strani“. Po mnenju Sodišča gre za širok pojem.(13)
20.      Glede na navedeno pojasnilo in zaradi boljšega razumevanja okvira vprašanj, postavljenih v obravnavani zadevi, se mi zdi posebej pomemben še en element, ki posredno izhaja iz zgoraj navedenih opredelitev, in sicer čemu so te trditve namenjene. V zvezi s tem je že iz pripravljalnega gradiva za Uredbo št. 1924/2006 razvidno, da je zakonodajalec Unije – čeprav je priznal, da razvoj uporabe trditev ugodno vpliva na posredovanje informacij potrošnikom – upošteval, da se trditve uporabljajo tudi v trženjske namene.(14)
21.      Poleg tega številni viri ugotavljajo, da se že več let krepijo določeni trendi, zlasti precejšnja prizadevanja nosilcev živilske dejavnosti, da bi potrošnike opozorili na svoje izdelke, ki imajo določene prehranske ali zdravstvene prednosti, pri tem pa se skušajo razlikovati od svojih konkurentov ali celo poudariti svoje prehranske inovacije.(15)
22.      V zvezi s tem je v uvodni izjavi 19 Uredbe št. 1924/2006 potrjeno, da lahko prehranske in zdravstvene trditve živilom zagotovijo pozitivno podobo in da lahko ta živila vplivajo na prehranske navade in skupno količino zaužitih hranil. Tudi Sodišče je ugotovilo, da navedene trditve usmerjajo prehransko izbiro potrošnikov.(16)
23.      Zato je mogoče ugotoviti, da je Uredba št. 1924/2006 predvsem pomemben pravni akt, ki ureja uporabo trditev – med drugim zdravstvenih – za promocijo živil pri potrošnikih. Ne glede na to, da je navedena uredba pomembno orodje za varstvo potrošnikov, pa je njen namen tudi ustvarjanje enakih konkurenčnih pogojev v živilski industriji(17) in torej uravnoteženje teh dveh različnih ciljev z uvedbo pravil, v skladu s katerimi se te trditve lahko uporabljajo.
24.      Da bi bile trditve, na katere se nanaša Uredba št. 1924/2006, dovoljene, morajo namreč izpolnjevati splošne pogoje iz poglavja II te uredbe. Zdravstvene trditve, na katere se nanaša obravnavana zadeva, morajo prav tako izpolnjevati posebne pogoje iz poglavja IV navedene uredbe.(18) Člen 10(2) Uredbe št. 1924/2006, za razlago katerega v obravnavani zadevi prosi predložitveno sodišče, je v zadnjenavedenem poglavju, ki ga je treba v nadaljevanju analizirati v okviru vprašanj za predhodno odločanje.
B.      Vprašanji za predhodno odločanje
25.      Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem za predhodno odločanje sprašuje, kaj obsega pojem „označevanje“ živila v smislu člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006. Natančneje gre v delu, v katerem navedeno sodišče sprašuje, ali pojem „označevanje“ zajema tudi „oglaševanje“ v pisni obliki, za razmejitev teh dveh pojmov v zakonodaji, ki ureja zdravstvene trditve.
26.      Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem za predhodno odločanje sprašuje, kaj obsegajo obveznosti navedbe podatkov iz člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006 in zlasti, ali je treba te obveznosti spoštovati pri oglaševanju, če so izpolnjene že pri označevanju zadevnega živila.
27.      Z drugimi besedami, vprašanji za predhodno odločanje se nanašata na obseg obveznosti navedbe podatkov. Zato ju je treba obravnavati skupaj. Ker pa je obseg pojma „označevanje“ upošteven po tem, ko se določi obseg obveznosti navedbe podatkov iz člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006, je to pravno analizo po mojem mnenju smiselno začeti z obsegom obveznosti navedbe podatkov.
1.      Obseg obveznosti navedbe podatkov
28.      Iz besedila in gramatikalne strukture člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006 izhaja, da ta člen spoštovanje obveznosti navedbe podatkov, med drugim pri oglaševanju živila, pogojuje z neobstojem označevanja pri tem živilu.
29.      Člen 10(2) Uredbe št. 1924/2006 namreč v prvem delu stavka – torej „[z]dravstvene trditve se dovolijo le, če so pri označevanju navedeni [...] naslednji podatki“ – določa, da je treba pri označevanju upoštevati obveznost navedbe podatkov. Samo če tega označevanja ni, je treba obveznosti navedbe podatkov izpolniti tam, kjer je to navedeno v drugem delu stavka, in sicer „ali, če to ne obstaja, pri predstavljanju in oglaševanju“. To, da je spoštovanje obveznosti navedbe podatkov, med drugim pri oglaševanju živila, pogojeno z neobstojem označevanja, je izraženo z besedno zvezo „če to ne obstaja“.
30.      Besedne zveze „če to ne obstaja“ iz člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006 po mojem mnenju zaradi prirednega veznika „ali“ pred njo ni mogoče razlagati tako, da je obveznost navedbe podatkov pri označevanju in zlasti pri oglaševanju alternativna, sicer bi bila navedena besedna zveza brez vsakršnega logičnega pomena. Ta priredni veznik je namreč treba glede na besedno zvezo „če to ne obstaja“, ki mu sledi, obravnavati kot izključujoč, torej da gre za navajanje podatkov iz tega člena 10(2) bodisi pri označevanju, bodisi pri predstavljanju, bodisi pri oglaševanju živil.(19)
31.      Je pa treba ugotoviti – kar ugotavlja tudi predložitveno sodišče –, da se jezikovne različice člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006 razlikujejo glede uporabe prirednih veznikov v drugem delu stavka. Tako je v francoski različici („la présentation du produit ou de la publicité faite pour celui-ci“) med izrazoma „présentation“ in „publicité“ uporabljen priredni veznik „ali“, kar kaže na to, da imajo nosilci živilske dejavnosti pri izpolnjevanju obveznosti navedbe podatkov, kadar na živilu ni označevanja, določeno polje proste presoje. Zato bi morali biti podatki iz člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006 navedeni bodisi pri predstavljanju bodisi pri oglaševanju tega živila.
32.      Nasprotno pa je med drugim v nemški („die Aufmachung der Lebensmittel und die Lebensmittelwerbung“), angleški („the presentation and advertising“), španski („en la presentación y la publicidad“) in litovski („pateikime ir reklamoje“)(20) jezikovni različici med izrazoma „predstavljanje“ in „oglaševanje“ uporabljen priredni veznik „in“. Ta veznik torej kaže na to, da morajo biti obvezne navedbe, če ni označevanja, ki bi jih vsebovalo, navedene tako pri predstavljanju kot pri oglaševanju izdelka.
33.      Čeprav je treba priznati, da je jezikovna razlika očitna, pa vseeno ni odločilna, saj je v besedilu člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006 ne glede na jezikovno različico v prvem delu stavka navedeno, da obveznost navedbe podatkov v zvezi z navajanjem zdravstvenih trditev velja predvsem za označevanje živila. Če takega označevanja ni, pa morajo biti te obveznosti, med drugim pri oglaševanju živila, izpolnjene v skladu z drugim delom stavka te določbe. Uporaba prirednih veznikov „in“ oziroma „ali“ pred izrazom „oglaševanje“ v različnih jezikovnih različicah ne vpliva na dejstvo, da ta izraz spada v drugi del stavka, ki ga je treba upoštevati le, če označevanja pri živilu ni. V postopku v glavni stvari pa pri zadevnem izdelku nesporno obstaja oznaka, na kateri je obvezna navedba o pomenu raznolike in uravnotežene prehrane ter zdravega načina življenja. Neobstoj te navedbe se namreč proizvajalcu očita samo pri oglaševanju navedenega izdelka, ki spada v drugi del stavka.
34.      V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pa se besedilo določbe prava Unije, ki se uporablja v eni od jezikovnih različic, vsekakor ne more uporabljati kot edina podlaga za razlago te določbe oziroma glede tega ne more imeti prednosti pred drugimi jezikovnimi različicami. Določbe prava Unije je treba namreč razlagati in uporabljati enotno, ob upoštevanju različic v vseh jezikih Unije. Če se med jezikovnimi različicami besedila zakonodaje Unije pojavijo razhajanja, je treba zadevno določbo razlagati glede na sobesedilo in cilj ureditve, katere del je.(21) Sobesedilo in namen Uredbe št. 1924/2006 pa po mojem mnenju potrjujeta jezikovno razlago člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006, po kateri je treba obveznosti navedbe podatkov spoštovati primarno pri označevanju živila, samo če tega ni, pa med drugim pri oglaševanju tega živila.
35.      Glede konteksta, v katerega so umeščene obveznosti navedbe podatkov iz člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006, je treba navesti naslednje.
36.      Kot v predlogu za sprejetje predhodne odločbe poudarja predložitveno sodišče, je v uvodni izjavi 4 Uredbe št. 1924/2006 resda navedeno, da bi se morala ta uredba „uporabljati za vse prehranske in zdravstvene trditve pri komercialnem obveščanju, vključno z, med drugim, splošnim oglaševanjem živil in promocijskimi kampanjami, kakor so tiste, ki jih v celoti ali deloma podpirajo javni organi“. V zvezi s tem je treba dodati, da člen 1(2) navedene uredbe določa tudi, da njeno področje uporabe zajema „komercialn[o] obveščanj[e], in sicer označevanj[e], predstavljanj[e] ali oglaševanj[e] živil“.
37.      Kot pa izhaja iz zgoraj navedenih določb Uredbe št. 1924/2006, se to nanaša na zdravstvene trditve kot take. Na tej podlagi je mogoče sklepati, da enako velja tudi za pravila v zvezi s podatki, ki morajo biti navedeni ob teh trditvah. Kot je namreč določeno v členu 10(1) te uredbe, morajo biti zdravstvene trditve, da bi bile odobrene, skladne s splošnimi zahtevami iz poglavja II, naslovljenega „Splošna načela“, in s posebnimi zahtevami iz poglavja IV, naslovljenega „[z]dravstvene trditve“. Natančneje, te trditve morajo biti odobrene v skladu z navedeno uredbo in navedene na seznamih dovoljenih trditev iz členov 13 in 14, ki se nanašata na „[z]dravstvene trditve razen tistih, ki zadevajo zmanjšanje tveganja za bolezni“, in na „[t]rditve v zvezi z zmanjšanjem tveganja za bolezen“. Z drugimi besedami, gre za pogoje v zvezi s samimi zdravstvenimi trditvami in ne podatki, ki morajo biti navedeni poleg njih, predvsem pa ne za to, kje morajo biti taki podatki obvezno navedeni. Prav to pa je torej po mojem mnenju razlika med, na eni strani, posebnimi pravili iz člena 10(1) Uredbe št. 1924/2006, ki se nanašajo na zdravstvene trditve, in na drugi strani posebnimi pravili iz člena 10(2) te uredbe v zvezi s podatki, ki morajo biti za to, da se te trditve lahko dovolijo, navedeni poleg njih.
38.      Poleg tega člen 10(4) Uredbe št. 1924/2006 izrecno določa možnost sprejetja smernic za izvajanje tega člena. Zato je po mojem mnenju Izvedbeni sklep 2013/63 pomemben element pri kontekstualni razlagi člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006.
39.      Priloga k Izvedbenemu sklepu 2013/63 pa izrecno določa, da je treba v skladu s členom 10(2) Uredbe št. 1924/2006 pri označevanju živil, na katera se nanaša zdravstvena trditev, navesti obvezne podatke. Če pa označevanja ni, se obvezni podatki vključijo kot del oglaševanja in predstavitve živila.(22) To je namreč mogoče pojasniti s cilji Uredbe št. 1924/2006 in drugih pravnih aktov v zvezi z označevanjem živil, med drugim zlasti Uredbe št. 1169/2011, ki jo Uredba št. 1924/2006 dopolnjuje. Ti pravni akti zagotavljajo pravilno delovanje notranjega trga ob istočasnem zagotavljanju visoke ravni varstva potrošnikov, tako da se potrošnikom dajo na voljo potrebni podatki o živilih, na podlagi katerih se lahko ti ozaveščeno odločajo o nakupih.(23)
40.      Predložitveno sodišče dvomi, da je cilj visoke ravni varstva – zlasti v zvezi z živili, ki se tržijo na spletu – mogoče doseči, če pri oglaševanju le-teh niso navedeni obvezni podatki.
41.      V zvezi s tem je treba poudariti, da Uredba št. 1924/2006 ne vsebuje določb o dovoljevanju navajanja zdravstvenih trditev na živilih glede na to, kje se prodajajo, torej na fizičnem prodajnem mestu ali na daljavo. Pravila o odobritvi se namreč uporabljajo zaradi sporočenih informacij, torej vsakokrat, ko se pri komercialnem obveščanju v zvezi z živilom pojavi določena prehranska ali zdravstvena trditev, živilo kot tako pa je namenjeno končnemu potrošniku.(24) Sicer pa je za prehransko izbiro potrošnika ob popolnem poznavanju dejstev pomembno, da so mu obvezni podatki na voljo pred nakupom.
42.      V tem smislu je torej treba, med drugim, razlagati pravila v zvezi z razpoložljivostjo in umeščenostjo obveznih podatkov ter pravila o prodaji na daljavo iz člena 12 in člena 14 Uredbe št. 1169/2011, ki so omenjena v točki 2.1.(b) priloge k Izvedbenemu sklepu 2013/63. Natančneje, člen 12 Uredbe št. 1169/2011 določa načelo, da mora imeti potrošnik pred izbiro vedno na voljo obvezne informacije o živilu. V skladu s členom 14 te uredbe morajo biti pri prodaji na daljavo te informacije prikazane na podpornem gradivu za prodajo na daljavo ali zagotovljene z drugimi ustreznimi sredstvi, ki jih opredeli nosilec živilske dejavnosti. Ta posebna ureditev se uporablja tudi, kadar se na daljavo prodajajo živila, na katerih so navedene zdravstvene trditve.
43.      V zvezi s tem je v točki 2.1.(b) priloge k Izvedbenemu sklepu 2013/63 dodano, da kadar je pri prodaji živil z zdravstvenimi trditvami na daljavo dostop do označevanja omejen,(25) morajo biti obvezni podatki vključeni tudi v predstavitev in oglaševanje teh živil. Iz zgoraj navedenih določb pa jasno izhaja, da se te nanašajo na posebnosti prodaje na daljavo, česar ni mogoče samodejno razširiti na kakršno koli prodajo živil, na katerih so navedene zdravstvene trditve. Zato ta primer ne more spremeniti splošne ureditve obveznosti navedbe podatkov iz člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006.
44.      Spomniti je treba, da potrošnike zanima povezava med prehrano in zdravjem ter izbira ustrezne prehrane, ki ustreza potrebam posameznika.(26) V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je označevanje eden od pomembnih načinov obveščanja potrošnikov. „Ustrezno označevanje lahko [namreč] tudi usmeri potrošnike v pravo smer glede sprejetja zdrave prehrane in olajša pozitivno [...] izbiro“(27) za njihovo zdravje. Zato je po oceni zakonodajalca zaradi višje ravni varstva potrošnikov na področju prehrane označevanje tisto, prek katerega je treba potrošnikom posredovati bistvene podatke o živilih.(28) Oglaševanje je namreč zgolj drugotnega pomena, da se nadomesti odsotnost označevanja in bistvenih podatkov v zvezi z živili, ki morajo biti pred nakupom navedeni na označbah.
45.      Spoštovanje obveznosti navedbe podatkov pri označevanju in – samo če tega ni – med drugim pri oglaševanju, je mogoče pojasniti tudi s praktičnega vidika. Čeprav je namreč res, da se oglaševanje lahko pojavi na prodajnih mestih živil in torej do določene mere blizu tem živilom,(29) se običajno ne dojema kot sredstvo za posredovanje informacij v bližini živil. Namen oglaševanja je resda opozoriti na zadevni izdelek, obenem pa je tudi orodje za vplivanje na vedenje potrošnikov in njihovo izbiro, še preden od blizu neposredno spoznajo samo živilo. Po enaki logiki, torej da se oglaševanju omogoči doseganje cilja spodbujanja nakupov, in v skladu s ciljem Uredbe št. 1924/2006 – ki ni samo zagotavljanje visoke ravni varstva potrošnikov, ampak tudi ohranjanje učinkovitega delovanja notranjega trga –, je po mojem mnenju povsem razumljivo, da nosilcem živilske dejavnosti pri oglaševanju ni treba izpolnjevati obveznosti navedbe podatkov iz člena 10(2) te uredbe, ker so zahtevane informacije navedene na označbi, ki je načeloma blizu živila.(30)
46.      Zato je treba po mojem mnenju obveznosti navedbe podatkov v smislu člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006 spoštovati pri označevanju živil, pri – med drugim – oglaševanju živil pa le, če označevanja ni.
47.      Po navedeni opredelitvi obsega obveznosti navedbe podatkov na podlagi člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006 je treba v nadaljevanju preizkusiti, ali pojem „označevanje“ živil v smislu navedenega člena zajema pojem „oglaševanje“, zlasti pisno, tako da spoštovanje obveznosti pri označevanju predpostavlja tudi navajanje podatkov iz navedenega člena pri tem oglaševanju.
2.      Razmejitev pojmov „označevanje“ in „oglaševanje“
48.      V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 10(2) Uredbe št. 1924/2006, ki – kot izhaja iz njegovega naslova – določa posebne pogoje za uporabo zdravstvenih trditev, ne opredeljuje pojmov „označevanje“ in „oglaševanje“. V skladu s tem členom, v katerem so našteti pogoji za odobritev navajanja zdravstvenih trditev, take trditve niso dovoljene, razen če so podatki iz navedenega člena navedeni pri označevanju ali, če to ne obstaja, med drugim pri oglaševanju izdelka. Zaradi uporabe besedne zveze „če to ne obstaja“ je zato mogoče sklepati, da sta navedena pojma med seboj v podrednem razmerju.(31)
49.      Poleg tega je treba člen 10(2) Uredbe št. 1924/2006 razlagati v povezavi s členom 2(1)(d) te uredbe. Ta določba se sklicuje na opredelitev pojma „označevanje“ iz Direktive 2000/13, kar je treba trenutno razumeti kot sklicevanje na opredelitev iz Uredbe št. 1169/2011. V skladu z navedeno opredelitvijo pomeni „označevanje“ vse navedbe, podatke, trgovska imena, blagovne znamke, slikovno gradivo ali simbole v zvezi z živilom, ki se namestijo na kakršno koli vrsto embalaže, dokument, obvestilo, označbo, obroček ali vratno etiketo, ki spremlja ali se nanaša na takšno živilo.(32) Gre za široko opredelitev s številnimi vizualnimi elementi, prek katerih se posredujejo podatki o živilu, in katerih prisotnost na različnih nosilcih podatkov, ki so priloženi živilu ali ga omenjajo, je pogoj za opredelitev označevanja v smislu člena 2(1)(d) Uredbe št. 1924/2006 v povezavi s členom 2(2)(j) Uredbe št. 1169/2011.
50.      Nasprotno pa Uredba št. 1924/2006 „oglaševanja“ ne opredeljuje niti se ne sklicuje na opredelitev le-tega v kakšnem drugem pravnem aktu. Ker pa ta uredba dopolnjuje Uredbo št. 1169/2011, je pojem „oglaševanje“, na katerega se zadnjenavedena uredba sklicuje, po mojem mnenju eden od elementov, ki se uporabljajo pri jezikovni razlagi člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006.(33)
51.      V skladu s členom 2(1)(g) Uredbe št. 1169/2011 je treba v zvezi s pravili o zagotavljanju podatkov o živilih potrošnikom uporabljati opredelitev „oglaševanja“ iz Direktive 2006/114, in sicer da gre za „kakršno koli obliko predstavitve v zvezi s trgovsko, poslovno, obrtno dejavnostjo ali svobodno poklicno dejavnostjo, katere namen je spodbujanje prodaje blaga ali storitev, vključno z nepremičninami, pravicami in obveznostmi“(34). Sodišče je v zvezi s tem že navedlo, da se lahko oglaševanje glede na to posebej široko opredelitev pojavlja v zelo različnih oblikah in da nikakor ni omejeno na klasične oblike oglaševanja.(35)
52.      Ob tem se postavlja vprašanje, ali glede na tako široki opredelitvi „označevanja“ in „oglaševanja“ obstaja možnost delnega prekrivanja oglaševanja z označevanjem, pa čeprav le v zvezi eno od oblik oglaševanja, in sicer pisnim oglaševanjem. V zvezi s tem po mojem mnenju takega sklepanja ne podpira jezikovna razlaga člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006 v povezavi s členom 2(1)(d) te uredbe in členom 2(1)(g) Uredbe št. 1169/2011. Ugotoviti je namreč treba, da na eni strani opredelitev pojma „oglaševanje“ iz prejšnje točke zajema vse oblike sporočanja, med drugim tudi pisno oglaševanje. Z drugimi besedami, nič v besedilu navedenih členov ne kaže na to, da bi bilo mogoče določeno obliko oglaševanja obravnavati drugače kot druge, ker se na primer morda prekriva z drugimi opredelitvami iz te uredbe.
53.      Na drugi strani pa s sklepanjem, da pojem „označevanje“ zajema pisno obliko oglaševanja, ne bi bili upoštevani bistveni elementi opredelitve teh dveh pojmov. V zakonodajni opredelitvi označevanja je namreč poudarjen značaj več elementov, ki se nanašajo
na živilo, in umeščenost teh elementov. V zakonodajni opredelitvi „oglaševanja“ pa je poudarjen pomen namena oglaševanja.
54.      Poleg tega tudi kontekst člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006 in cilji te uredbe govorijo v prid negativnemu odgovoru glede morebitnega prekrivanja zadevnih pojmov.
55.      Kontekst člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006 potrjuje obstoj razmejitve med pojmoma „označevanje“ in „oglaševanje“. Iz te uredbe kot celote namreč izhaja, da ta razlikuje med pojmoma „označevanje“ in „oglaševanje“. Čeprav ta uredba ne opredeljuje pojma „oglaševanje“, na opredelitev pojma „označevanje“ pa se sklicuje, pa ta dva pojma v več členih uporablja na različen način. Člen 1 Uredbe št. 1924/2006, naslovljen „Predmet urejanja in področje uporabe“, namreč v odstavku 2 izrecno določa, da se ta uredba uporablja za „prehranske in zdravstvene trditve pri komercialnem obveščanju, in sicer označevanju, predstavljanju ali oglaševanju živil, namenjenih končnemu potrošniku“. Člen 3 navedene uredbe, naslovljen „[s]plošna načela za vse trditve“, te tri pojme prav tako navaja ločeno, saj določa, da se zdravstvene trditve „lahko uporabljajo pri označevanju, predstavitvi in oglaševanju živil, danih v promet v Skupnosti le, če so skladne z določbami te uredbe“. Ker Uredba št. 1924/2006 dopolnjuje Uredbo št. 1169/2011, pa je poleg tega na podlagi ločene opredelitve pojmov „označevanje“ in „oglaševanje“ v zadnjenavedeni uredbi po mojem mnenju mogoče šteti, da je njuno področje uporabe različno.(36)
56.      Po mojem mnenju koristne elemente za razmislek vsebuje tudi Izvedbeni sklep 2013/63, s katerim je Komisija sprejela smernice za izvajanje posebnih pogojev za zdravstvene trditve iz člena 10 Uredbe št. 1924/2006.(37) Natančneje, v točki 2 njegove priloge, ki se nanaša na „obvezne podatke, ki so priloženi odobrenim zdravstvenim trditvam“, sta pojma „označevanje“ in „oglaševanje“ zaradi njunih namenov obravnavana različno. V skladu s to točko Priloge je namreč namen označevanja dobava živila končnemu potrošniku, pri oglaševanju pa nosilec živilske dejavnosti promovira ponudbo živila.
57.      Iz navedenega izhaja, da je pri označevanju potrošnik opozorjen na določene podatke o živilu, da se pri nakupu tega živila lahko ozaveščeno odloči. Z drugimi besedami, namen označevanja je potrošniku dati na voljo bistvene podatke o živilu, da lahko ozaveščeno sprejme prehransko odločitev.(38)
58.      Nasprotno pa je oglaševanje namenjeno spodbujanju prodaje živila in spodbujanju nakupov. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da se živila lahko oglašujejo v zelo različnih oblikah, med drugim glede na nosilec za razširjanje(39), posredovano sporočilo(40), ciljno javnost in cilj, ki je v bistvu promocija živila, ustvarjanje zanimanja za ponudbo in spodbujanje potrošnikov k nakupu. Resda ni nemogoče, da lahko glede na te različne oblike oglaševanja obstaja določena povezava med označevanjem in oglaševanjem, zlasti glede posredovanih informacij in oblike, v kateri se posredujejo potrošnikom. Vendar je iz zgoraj navedenega konteksta jasno razvidno, da je logika posredovanja informacij pri teh dveh pojmih različna, pri enem je informativna, pri drugem pa oglaševalska. Zato menim, da bi bilo povezovanje teh dveh pojmov na podlagi uporabljenih informacij (informacije o živilu) in oblike posredovanja teh informacij (v tem primeru na pisnem mediju) umetno.
59.      Po mojem mnenju je ta ugotovitev skladna tudi s ciljem Uredbe št. 1924/2006, ki je sicer horizontalen in ni samo cilj te uredbe, za razlago katere je bilo zaprošeno v obravnavani zadevi, ampak tudi drugih pravni aktov, ki se z navedeno uredbo dopolnjujejo, med drugim Uredbe št. 1169/2011.(41)
60.      Namen Uredbe št. 1924/2006 je – kot je navedeno v njenem členu 1(1) v povezavi z njeno uvodno izjavo 1 – zagotoviti učinkovito delovanje notranjega trga ob istočasnem zagotavljanju visoke ravni varstva potrošnikov in s tem da se jim prek dajanja varnih in ustrezno označenih izdelkov v promet olajša izbira. V skladu s sodno prasko je eden glavnih ciljev navedene uredbe tudi varovanje zdravja.(42) Ta cilj je treba po mojem mnenju razlagati tako, da se nanaša na varstvo potrošnika pred napačnimi, znanstveno nedokazanimi ali celo zavajajočimi zdravstvenimi trditvami, ki pa vplivajo na prehranske navade in skupno količino hranil, ki jih ta potrošnik zaužije.(43) Vendar ta cilj ne more razširiti področja uporabe pravil v zvezi z označevanjem na pravila v zvezi z oglaševanjem, saj bi bilo to v nasprotju z voljo zakonodajalca Unije, da obravnavana dva pojma razmeji. Če bi se namreč ta dva pojma po mnenju zakonodajalca Unije prekrivala – pa čeprav le glede označevanja in oglaševanja v pisni obliki –, bi ju zasnoval na enak način in ju ne bi ločeval, kakor je storil v Uredbi št. 1924/2006.
61.      Spomniti je treba tudi na to, da je cilj Uredbe št. 1924/2006 dvodelen, in sicer zagotavljanje učinkovitega delovanja notranjega trga ob istočasnem zagotavljanju visoke ravni varstva potrošnikov.(44) Če bi se obseg pojma „označevanje“ razširil na „oglaševanje“ v pisni obliki, bi se s tem zasenčil, če ne celo ogrozil, prvi od navedenih dveh delov.(45) Splošneje pa bi lahko s tem glede tega nastala pravna negotovost ali bi celo vodilo v absurden rezultat, saj če bi bilo namreč pisno oglaševanje odtlej zajeto s pojmom „označevanje“, ali bi veljalo tudi obratno, torej da bi lahko bilo označevanje zajeto s pojmom „oglaševanje“?
Natančneje, zakaj bi imel pojem „označevanje“ prednost pri vključevanju pojma „oglaševanje“, in ne obratno?(46) To je po mojem mnenju še en razlog za sklepanje, da je to prekrivanje umetno, in bi celo instrumentaliziralo pravila, ki jih določa Uredba št. 1924/2006.
62.      Zato menim, da pojem „označevanje“ v smislu člena 10(2) v povezavi s členom 2(1)(d) Uredbe št. 1924/2006 in členom 2(1)(g) Uredbe št. 1169/2011 ne zajema pojma „oglaševanje“, ne glede na obliko zadnjenavedenega.
63.      Iz vseh navedenih razlogov predlagam, da se na prvo in drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba člen 10(2) Uredbe št. 1924/2006 razlagati tako, da nalaga spoštovanje obveznosti navedbe podatkov pri označevanju živil. Pojem „označevanje“ iz tega člena ne zajema pojma „oglaševanje“, ne glede na obliko zadnjenavedenega. Če označevanja ni, je treba obveznosti navedbe podatkov spoštovati, med drugim tudi pri oglaševanju živil.
IV.    Predlog
Na podlagi navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je postavilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija), odgovori:
Člen 10(2) Uredbe (ES) št. 1924/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o prehranskih in zdravstvenih trditvah na živilih, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 1047/2012 z dne 8. novembra 2012
je treba razlagati tako, da
nalaga spoštovanje obveznosti navedbe podatkov pri označevanju živil. Pojem „označevanje“ iz tega člena ne zajema pojma „oglaševanje“, ne glede na obliko zadnjenavedenega. Če označevanja ni, je treba obveznosti navedbe podatkov spoštovati, med drugim tudi pri oglaševanju živil.
1 Jezik izvirnika: francoščina.
2      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 10. junija 2002 o približevanju zakonodaj držav članic o prehranskih dopolnilih (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 490).
3      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o zavajajočem in primerjalnem oglaševanju (UL 2006, L 376, str. 21).
4      Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o prehranskih in zdravstvenih trditvah na živilih (UL 2006, L 404, str. 9, in popravek v UL 2007, L 12, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 1047/2012 z dne 8. novembra 2012 (UL 2012, L 310, str. 36).
5      Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o zagotavljanju informacij o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom, spremembah uredb (ES) št. 1924/2006 in (ES) št. 1925/2006 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Komisije 87/250/EGS, Direktive Sveta 90/496/EGS, Direktive Komisije 1999/10/ES, Direktive 2000/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv Komisije 2002/67/ES in 2008/5/ES in Uredbe Komisije (ES) št. 608/2004 (UL 2011, L 304, str. 18), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2015/2283 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 (UL 2015, L 327, str. 1).
6      Izvedbeni sklep Komisije z dne 24. januarja 2013 o sprejetju smernic za izvajanje posebnih pogojev za zdravstvene trditve iz člena 10 Uredbe (ES) št. 1924/2006 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2013, L 22, str. 25).
7      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 5, str. 75).
8      Uvodna izjava 3 Uredbe št. 1924/2006.
9      Zato je treba v skladu s členom 53 Uredbe št. 1169/2011 vsako sklicevanje na Direktivo 2000/13 v Uredbi št. 1924/2006 šteti kot sklicevanje na prvonavedeno uredbo.
10      Člen 1(2) Uredbe št. 1169/2011.
11      V zvezi s tem je v uvodni izjavi 17 Direktive 2002/46 navedeno, da ta direktiva določa zgolj potrebne dodatne določbe, saj splošne določbe in opredelitve vsebuje Direktiva 2000/13 ter zdaj Uredba št. 1169/2011.
12      Vendar pa je treba ob navajanju teh fakultativnih podatkov obvezno navesti tudi druge podatke, kot določa člen 10(2) Uredbe št. 1924/2006.
13      Glej v tem smislu sodbo z dne 6. septembra 2012, Deutsches Weintor, C-544/10, EU:C:2012:526, točki 35 in 36 (v nadaljevanju: sodba Deutsches Weintor).
14      Predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o prehranskih in zdravstvenih trditvah na živilih [COM(2003)424 final], točka 9).
15      Glej v tem smislu Nihoul, P., Van Nieuwenhuyze, E. L'étiquetage des denrées alimentaires: une pondération réussie entre intérêts contradictoires? Journal de droit européen. letnik 20 (2012), št. 192, str. 237-243. Nedavno glej tudi Posebno poročilo 23/2024 Računskega sodišča, sprejeto 28. novembra 2024, naslovljeno „Označevanje živil v EU – V labirintu oznak se potrošnik zlahka zgubi“ (UL C, C/2024/7194), zlasti točki 7 in 47, v katerem je ugotovljeno, da se prakse označevanja živilskih podjetij, ki iščejo nove načine za privabljanje potrošnikov, nenehno spreminjajo.
16      Sodba Deutsches Weintor, točka 37.
17      Uvodna izjava 2 Uredbe št. 1924/2006.
18      Podroben opis teh splošnih in posebnih pogojev, ki niso navedeni v členu 10(2) Uredbe št. 1924/2006, se mi v okviru obravnavane zadeve ne zdi potreben.
19      Tako razlago po mojem mnenju potrjujejo tudi druge jezikovne različice, na primer angleška („[h]ealth claims shall only be permitted if the following information is included in the labelling, or if no such labelling exists, in the presentation and advertising [...]“) ali litovska („[t]eiginiai apie sveikatingumą leidžiami tik tuo atveju, jei toliau nurodyta informacija yra pateikta etiketėje, o jei etiketės nėra -
pateikime ir reklamoje [...]“).
20      Moj poudarek.
21      Glej sodbo z dne 12. septembra 2019, A in drugi, C-347/17, EU:C:2019:720, točka 38 in navedena sodna praksa.
22      Točka 2.1.(a) in (b) Priloge k Izvedbenemu sklepu 2013/63.
23      Člen 1(1) Uredbe št. 1924/2006 in člen 1(1) Uredbe št. 1169/2011.
24      Člen 1(2) Uredbe št. 1924/2006.
25      V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je besedilo francoske različice sicer nekoliko dvoumno, saj vsebuje besedilo „le consommateur ayant difficilement accès à ‚l’étiquetage‘“. Vendar je mogoče na podlagi drugih jezikovnih različic te točke 2.1.(b) Priloge k Izvedbenemu sklepu 2013/63 potrditi, da kadar je dostop do označevanja omejen, morajo biti obvezni podatki iz člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006 vključeni v drugo podporno gradivo (glej na primer različice v angleščini: „[m]andatory information shall be available to the consumer before purchase and in the cases of distance selling where access to the ‚labelling‘ is restricted, mandatory information must be included in the presentation and advertising of the food, in the material supporting the distance selling whether this is a website, a catalogue, a leaflet, a letter, etc.“, v španščini: „[l]a información obligatoria estará a disposición del consumidor antes de que se realice la compra y, en el caso de las ventas a distancia en las que el acceso al ‚etiquetado‘ está limitado, la información obligatoria deberá incluirse, en la presentación y la publicidad de los alimentos, en el soporte de la venta a distancia, ya se trate de un sitio web, de un catálogo, de un folleto, de una carta, etc.“ in litovščini: „[p]rivaloma informacija pateikiama vartotojui prieš perkant, o tais nuotolinės prekybos atvejais, kai prieiga prie ‚ženklinimo‘ yra ribota, privaloma informacija turi būti nurodyta ‚pateikime‘ bei ‚reklamoje‘ ir informacinėje medžiagoje, kuria naudojamasi prekiaujant nuotoliniu būdu, kaip antai, tinklalapyje, kataloge, informaciniame lapelyje, rašte ir t. t“).
26      Uvodna izjava 10 Uredbe št. 1169/2011.
27      COM(2006)368 final.
28      Člen 9(1) Uredbe št. 1169/2011.
29      Mislim zlasti na oglasne plakate ob vhodih v supermarkete ali na kataloge, ki jih delijo v teh supermarketih.
30      To ne posega v možnost nosilcev živilske dejavnosti, da te podatke pri oglaševanju navedejo, čeprav tega niso dolžni storiti.
31      Glej po analogiji sodbo z dne 7. julija 2016, Ambisig, C-46/15, EU:C:2016:530, točka 33.
32      Člen 2(2)(j) Uredbe št. 1169/2011.
33      Tako sklepanje po mojem mnenju nalaga pravna varnost in doslednost na področju označevanja živil.
34      Člen 2(a) Direktive 2006/114.
35      Sodba z dne 11. julija 2013, Belgian Electronic Sorting Technology, C-657/11, EU:C:2013:516, točka 35.
36      Opozoriti je treba tudi na to, da je bilo o različnosti pojmov „označevanje“ in „oglaševanje“ posredno mogoče sklepati že na podlagi Direktive 2000/13, ki jo je Uredba št. 1924/2006 dopolnjevala, preden je bila ta direktiva razveljavljena z Uredbo št. 1169/2011. Navedena direktiva je namreč razlikovala med pravili, ki se uporabljajo za enega in drugega od navedenih dveh pojmov (glej v tem smislu sodbo z dne 15. julija 2004, Douwe Egberts, C-239/02, EU:C:2004:445, točka 34).
37      Glej uvodno izjavo 37 in člen 10(4) Uredbe št. 1924/2006.
38      Ne glede na to pa se pri označevanju lahko navedejo tudi podatki, za katere je mogoče šteti, da niso bistveni. S tem mislim na neobvezne informacije, kot so na primer zdravstvene trditve, ki – kot je pojasnjeno zgoraj – so sicer namenjene obveščanju potrošnika, vendar je njihov glavni namen pritegniti njegovo pozornost in ga nazadnje spodbuditi k nakupu. Prav iz zadnjenavedenega razloga pa ne samo, da mora biti njihovo navajanje pri označevanju živila podprto z znanstvenimi podatki (glej člen 5(1)(a) Uredbe št. 1924/2006), ampak morajo biti glede na njihovo promocijsko vlogo ob njih navedeni tudi dodatni podatki iz člena 10(2) Uredbe št. 1924/2006, da se potrošniki zaščitijo pred napačnimi in nedokazanimi informacijami.
39      Na primer pisno oglaševanje v časopisnih oglasih ali na oglasnih panojih, avdiovizualno televizijsko ali radijsko oglaševanje ali digitalno oglaševanje, kar je pogosto na družbenih omrežjih.
40      Na primer glede na ton in namen sporočila, ki sta lahko informativna in se nanašata na značilnosti izdelka, prepričevalna zaradi poudarjanja prednosti izdelka z namenom prepričevanja potrošnika v nakup ali celo čustvena zaradi vzbujanja čustev, ki lahko vplivajo na nakup.
41      V skladu s členom 1(1) Uredbe št. 1169/2011 je njen cilj zagotavljanje visoke ravni varstva potrošnikov v zvezi z informacijami o živilih, ob upoštevanju razlik v razumevanju potrošnikov in njihovih potreb po informacijah, ter hkrati zagotavlja nemoteno delovanje notranjega trga.
42      Sodba z dne 30. januarja 2020, Dr.Willmar Schwabe, C-524/18, EU:C:2020:60, točki 35 in 55 ter navedena sodna praksa.
43      Uvodni izjavi 14
in 19 Uredbe št. 1924/2006.
44      Člen 1(1) Uredbe št. 1924/2006.
45      V zvezi s tem je oglaševanje nedvomno sredstvo za odpiranje tržnih priložnosti glede blaga in storitev na notranjem trgu, v zvezi s katerimi morajo imeti tako potrošniki kot trgovci možnost, da jih čim bolj izkoristijo. Če pa bi bil nosilec živilske dejavnosti zaradi prekrivanja pojmov „označevanje“ in „oglaševanje“ prisiljen opustiti oglaševalsko tehniko, ki je po njegovem mnenju še posebej učinkovita, bi to pomenilo oviranje teh tržnih priložnosti in posledično ogrožalo učinkovito delovanje notranjega trga.
46      Poleg tega pa, ali bi lahko potem nosilci živilske dejavnosti izbirali pravno ureditev, ki se uporablja? Kako bi lahko tako prekrivanje vplivalo na druge pravne akte, ki uporabljajo enake opredelitve? To je samo nekaj primerov praktičnih težav, ki bi jih povzročilo sklepanje, da se pojma „označevanje“ in „oglaševanje“ v pisni obliki prekrivata.