62020TJ0177_RES
Zadeva T‑177/20
Erwin Leo Himmel
proti
Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino
Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 2. junija 2021
„Znamka Evropske unije – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Evropske unije Hispano Suiza – Prejšnja besedna znamka Evropske unije HISPANO SUIZA – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001)“
Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Merila presoje
(Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b))
(Glej točke od 38 do 42.)
Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Podobnost med zadevnimi proizvodi ali storitvami – Merila presoje – Poslovna praksa
(Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b))
(Glej točke od 44 do 46, od 51 do 56 in 61.)
Povzetek
G. A. R. Monfort je pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) vložil zahtevo za registracijo besedne znamke Evropske unije Hispano Suiza za avtomobile. E. L. Himmel je vložil ugovor zoper registracijo te znamke iz razloga, da obstaja verjetnost zmede zaradi njegove prejšnje znamke Evropske unije HISPANO SUIZA, registrirane za ure in kronometrske instrumente ter za oblačila, obutev in pokrivala.
EUIPO je ta ugovor zavrnil, zato je E. L. Himmel vložil tožbo pri Splošnem sodišču.
Splošno sodišče je v sodbi razveljavilo odločbo EUIPO in pojasnilo merila za presojo podobnosti proizvodov ali storitev v okviru člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 (
1
), tako da je razsodilo, da je obstoj poslovne prakse lahko upoštevno merilo za to preučitev.
Presoja Splošnega sodišča
Najprej, Splošno sodišče je opozorilo na sodbo Sodišča Canon (
2
), v skladu s katero je treba za primerjavo med proizvodi ali storitvami, na katere se nanašata nasprotujoči si znamki, upoštevati vse upoštevne dejavnike, ki označujejo razmerje med njimi, zlasti njihovo naravo, namen, uporabo in konkurenčnost oziroma komplementarnost. Glede na ubeseditev, ki jo je uporabilo Sodišče, je Splošno sodišče poudarilo, da ta seznam meril ni izčrpen in da je bil poleg tega na podlagi sodne prakse Splošnega sodišča in Sodišča dopolnjen z drugimi merili, med katerimi so običajno poreklo zadevnih proizvodov, njihovi distribucijski kanali ali okoliščina, da promocijo proizvodov zagotavljajo iste specializirane revije.
Tako v skladu z ugotovitvami Splošnega sodišča ni izključeno, da so lahko pri presoji podobnosti proizvodov ali storitev na splošno ter proizvodov v obravnavanem primeru upoštevna druga merila od tistih, ki jih je EUIPO navedel v svoji odločbi, in sicer – poleg meril iz sodbe Canon – tudi distribucijski kanali in identičnost prodajnih mest. Zato je Splošno sodišče ugotovilo, da je EUIPO napačno uporabil pravo, ker je načeloma izključil presojo podobnosti proizvodov glede na merilo poslovnih praks. Splošno sodišče je poleg tega poudarilo, da je bilo to merilo – zlasti okoliščina, da se proizvodi in storitve pogosto tržijo skupaj ali da potrošniki štejejo za običajno, da se proizvodi tržijo pod isto znamko – v njegovi sodni praksi pri presoji podobnosti proizvodov ali storitev že upoštevano.
Dalje, Splošno sodišče je ugotovilo, da okoliščina, da se neko merilo šteje za upoštevno pri presoji iz člena 8(5) Uredbe št. 207/2009, ne pomeni nujno, da to merilo ni upoštevno pri uporabi odstavka 1(b) navedenega člena.
Poleg tega je Splošno sodišče poudarilo, prvič, da je vsako od meril, razvitih v sodni praksi – ne glede na to, ali gre za eno od prvotnih meril ali za merila, ki so bila dodana – le eno od meril, drugič, da so ta merila avtonomna in, tretjič, da je mogoče, da podobnost med nasprotujočimi si proizvodi ali storitvami temelji le na enem od teh meril. (
3
) Prav tako, čeprav mora EUIPO upoštevati vse upoštevne dejavnike, ki označujejo razmerje med zadevnimi proizvodi, lahko spregleda dejavnike, ki niso upoštevni za razmerje med njimi.
Glede na navedeno je Splošno sodišče sklenilo, da je lahko obstoj določene poslovne prakse upoštevno merilo za preizkus podobnosti med proizvodi ali storitvami v okviru člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009.
Nazadnje, Splošno sodišče je, ker EUIPO pri presoji podobnosti med zadevnimi proizvodi ni preučil upoštevnosti in vpliva merila poslovne prakse, ugotovilo, da se o tem vprašanju ne more izreči. Splošno sodišče je zato zaradi napačne uporabe prava s strani EUIPO in zaradi neobstoja obrazložitve izpodbijane odločbe v zvezi z upoštevanjem meril običajnega porekla proizvodov in distribucijskih kanalov to odločbo razveljavilo.
(
1
)	Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije (UL 2009, L 78, str. 1), kakor je bila spremenjena.
(
2
)	Sodba z dne 29. septembra 1998, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, točka 23).
(
3
)	Glede na sodbo z dne 21. januarja 2016, Hesse/UUNT (C‑50/15 P, EU:C:2016:34, točka 23).