62022CC0255
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
ATHANASIOSA RANTOSA,
predstavljeni 6. junija 2024 (
1
)
Zadeva C‑255/22 P
Orlen S.A., nekdanja Polski Koncern Naftowy Orlen S.A., nekdanja Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A.
proti
Evropski komisiji
„Pritožba – Konkurenca – Člen 102 PDEU – Člen 54 Sporazuma EGP – Zloraba prevladujočega položaja – Trgi plina v srednji in vzhodni Evropi – Člen 9(1) Uredbe (ES) št. 1/2003 – Sklep Komisije, s katerim individualne zaveze, ki jih predlaga podjetje, postanejo zavezujoče – Ničnostna tožba – Ustreznost zavez glede na pomisleke glede konkurence, navedene v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah – Narava nadzora sodišča Unije – Odpoved Komisije, da zahteva zaveze glede nekaterih prvotnih pomislekov – Obveznost obrazložitve – Cilji energetske politike Unije – Člen 194 PDEU – Načelo energetske solidarnosti – Uporaba“
I. Uvod
1.
S to pritožbo družba Orlen S.A. (v nadaljevanju: Orlen ali pritožnica), ki je pravna naslednica družbe Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A., predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 2. februarja 2022, Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Komisija (Zaveze družbe Gazprom) (T‑616/18, EU:T:2022:43, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to sodišče zavrnilo njeno tožbo za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2018) 3106 final z dne 24. maja 2018 v zvezi s postopkom na podlagi člena 102 PDEU in člena 54 Sporazuma EGP (zadeva AT.39816 – Dobava plina strankam v srednji in vzhodni Evropi) (
2
) (v nadaljevanju: sporni sklep). S tem sklepom so postale zavezujoče zaveze, ki sta jih predložili družbi Gazprom PJSC in Gazprom export LLC (v nadaljevanju skupaj: Gazprom), in se je končal upravni postopek, ki ga je vodila Komisija, ki je z vidika prepovedi zlorabe prevladujočega položaja iz člena 102 PDEU preučila skladnost nekaterih ravnanj družbe Gazprom, ki vplivajo na plinski sektor v nekaterih državah srednje in vzhodne Evrope (v nadaljevanju: države SVE), in sicer v Bolgariji, Češki republiki, Estoniji, Latviji, Litvi, na Madžarskem, Poljskem in na Slovaškem.
2.
Hkrati je družba Overgas Inc., intervenientka na prvi stopnji v podporo družbi Orlen (v nadaljevanju: intervenientka in vlagateljica nasprotne pritožbe), vložila nasprotno pritožbo, s katero prav tako predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe.
3.
Ta zadeva daje Sodišču priložnost, da razvije svojo sodno prakso v zvezi s spori, ki so posledica sklepov, s katerimi na podlagi člena 9 Uredbe (ES) št. 1/2003 zaveze podjetij postanejo zavezujoče. (
3
) Čeprav se v tej zadevi Sodišču odpira že znana problematika sodnega nadzora nad sklepi, ki jih je Komisija sprejela na področju konkurenčnega prava in zlasti na podlagi tega člena 9, z vidika načela sorazmernosti, se v njej odpirajo tudi novejša vprašanja, in sicer, prvič, skladnosti sklepa, sprejetega na podlagi navedenega člena 9, z načelom energetske solidarnosti iz člena 194 PDEU in, drugič, postopkovnih pravil o vsebini obvestil o ugotovitvah o možnih kršitvah, zlasti glede morebitnega neobstoja obrazložitve tega, da se odstopi od enega ali več očitkov med postopkom, ki je pripeljal do sprejetja sklepa na podlagi člena 9 te uredbe.
4.
Na zahtevo Sodišča se ti sklepni predlogi osredotočajo na analizo tretjega dela prvega pritožbenega razloga ter na drugi in tretji pritožbeni razlog, ki se v bistvu nanašajo na obe zgoraj omenjeni problematiki. V teh sklepnih predlogih bom prav tako podal nekatera pojasnila o razlagi pojma „očitna napaka pri presoji“, ki je v središču prvega dela tretjega pritožbenega razloga pritožnice in drugega razloga nasprotne pritožbe.
II. Pravni okvir
5.
Člen 9(1) Uredbe št. 1/2003, naslovljen „Zaveze“, določa:
„Kadar namerava Komisija sprejeti odločbo, ki zahteva odpravo kršitve, in zadevna podjetja ponudijo zaveze, da bodo upoštevala skrbi, ki jih je v predhodni oceni izrazila Komisija, lahko Komisija z odločbo spremeni te zaveze v zavezujoče za podjetja. Takšna odločba je lahko časovno omejena in zaključuje, da ni več vzrokov za ukrepanje Komisije.“
III. Dejansko stanje
6.
Dejansko stanje in vsebina spornega sklepa sta navedena v točkah od 1 do 36 izpodbijane sodbe in ju je za namene teh omejenih sklepnih predlogov mogoče povzeti, kot sledi.
A.
Upravni postopek
7.
Komisija je med letoma 2011 in 2015 sprejela več ukrepov, da bi preiskala delovanje trgov plina v srednji in vzhodni Evropi. Natančneje, na podlagi členov 18 in 20 Uredbe št. 1/2003 je poslala zahteve po informacijah različnim udeležencem na trgu, med drugim družbi Gazprom in nekaterim njenim strankam, med katerimi je tudi pritožnica, ter opravila preglede, tudi v prostorih pritožnice leta 2011. (
4
)
8.
Komisija je v tem okviru 31. avgusta 2012 formalno začela postopek, da bi v skladu s členom 11(6) Uredbe št. 1/2003 in členom 2 Uredbe št. 773/2004 (
5
) sprejela sklep na podlagi poglavja III Uredbe št. 1/2003.
9.
Komisija je 22. aprila 2015 v skladu s členom 10 Uredbe št. 773/2004 družbi Gazprom poslala obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah (v nadaljevanju: Obvestilo), v katerem je najprej ugotovila, da ima družba Gazprom prevladujoč položaj na nacionalnih trgih veleprodajne dobave plina višje v prodajni verigi v zadevnih državah SVE ter da je zlorabljala ta položaj z izvajanjem protikonkurenčne strategije, namenjene razdrobitvi in izolaciji teh trgov ter s tem preprečevanju prostega pretoka plina v nasprotju s členom 102 PDEU.
10.
Po mnenju Komisije strategija družbe Gazprom zajema tri sklope protikonkurenčnih ravnanj, ki so vplivala na njene stranke v zadevnih državah SVE in njihove pogodbe, sklenjene z družbo Gazprom.
11.
Prvič, družba Gazprom naj bi določila ozemeljske omejitve v teh pogodbah o dobavi plina s trgovci na debelo in z nekaterimi industrijskimi odjemalci v zadevnih državah SVE, ki naj bi izhajale iz pogodbenih klavzul, ki prepovedujejo izvoz z ozemlja dobave ali nalagajo uporabo dobavljenega plina na določenem ozemlju. Poleg tega naj bi družba Gazprom uporabljala druge ukrepe, ki preprečujejo čezmejne tokove plina.
12.
Drugič, te ozemeljske omejitve naj bi družbi Gazprom omogočale, da je izvajala nelojalno politiko določanja cen v petih zadevnih državah SVE, in sicer v Bolgariji, Estoniji, Latviji, Litvi in na Poljskem, s tem, da je določala cene, ki so bile pretirane zaradi tega, ker naj bi bile precej višje od ravni njenih stroškov ali nekaterih cen, ki se štejejo za referenčne cene.
13.
Tretjič, družba Gazprom naj bi, kar zadeva Bolgarijo in Poljsko, svoje dobave plina pogojevala s pridobitvijo nekaterih zagotovil trgovcev na debelo glede infrastrukture za prenos plina. Ta zagotovila naj bi se nanašala na eni strani na naložbe bolgarskega trgovca na debelo v projekt plinovoda Južni tok in na drugi strani na to, da poljski trgovec na debelo, to je pritožnica, pristane na okrepitev nadzora družbe Gazprom nad upravljanjem poljskega odseka plinovoda Yamal, to je enega od glavnih tranzitnih plinovodov na Poljskem (v nadaljevanju: očitki Yamal).
14.
Družba Gazprom je 29. septembra 2015 odgovorila na Obvestilo, pri čemer je izpodbijala pomisleke Komisije glede konkurence, nato pa je bila v skladu s členom 12 Uredbe št. 773/2004 zaslišana na obravnavi 15. decembra 2015. Družba Gazprom je 14. februarja 2017, čeprav je še naprej izpodbijala pomisleke glede konkurence iz Obvestila, na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003 predložila uradni predlog zavez (v nadaljevanju: prvotne zaveze), ki je sledil neformalnim predlogom zavez.
15.
Komisija je 16. marca 2017, da bi zbrala pripombe zainteresiranih strank o prvotnih zavezah, objavila sporočilo v skladu s členom 27(4) Uredbe št. 1/2003, ki je vsebovalo povzetek zadeve AT.39816 in bistveno vsebino prvotnih zavez.
16.
Družba Gazprom je 15. marca 2018 po prejemu nezaupnih različic pripomb zainteresiranih strank glede prvotnih zavez predložila spremenjen predlog zavez (v nadaljevanju: končne zaveze).
17.
Komisija je 24. maja 2018 sprejela sporni sklep, ki so mu bile priložene končne zaveze. S tem sklepom je odobrila navedene zaveze in jih razglasila za zavezujoče ter tako končala upravni postopek, pri čemer je ugotovila, da ni več razlogov za ukrepanje Komisije v zvezi z morebitnimi zlorabami, ki so bile prvotno ugotovljene v Obvestilu.
B.
Sporni sklep
18.
Komisija je v spornem sklepu najprej predstavila predhodno oceno ravnanj družbe Gazprom, nato pa predstavila prvotne zaveze, rezultate tržnega preizkusa in končne zaveze. Nato je predstavila svojo oceno končnih zavez in razloge, iz katerih je menila, da so te zadovoljive z vidika njenih pomislekov glede konkurence.
1. Predhodna ocena zadevnih ravnanj
19.
Na prvem mestu, kar zadeva predhodno oceno zadevnih ravnanj, je Komisija v oddelku 4 spornega sklepa upoštevne trge opredelila kot nacionalne trge veleprodajne dobave plina višje v prodajni verigi. V zvezi s tem je ugotovila tudi, da ima družba Gazprom prevladujoč položaj na upoštevnih trgih v zadevnih državah SVE.
20.
Komisija je menila, da je družba Gazprom z izvajanjem protikonkurenčne strategije, katere namen je bil preprečiti prosti pretok plina v zadevnih državah SVE in s tem izolirati upoštevne trge teh držav, morda zlorabila svoj prevladujoči položaj, s čimer je kršila člen 102 PDEU. Natančneje, menila je, da ta strategija zajema tri skupine protikonkurenčnih ravnanj, ki v bistvu ustrezajo pomislekom glede konkurence, opredeljenim v Obvestilu. (
6
)
21.
Kar zadeva očitke Yamal, je Komisija – medtem ko so v okviru tržnega preizkusa nekatere zainteresirane stranke poudarile neobstoj zavez, namenjenih odpravi teh očitkov – v točki 138 obrazložitve spornega sklepa ocenila, da se njeni predhodni pomisleki glede konkurence po dodatni preiskavi niso potrdili. Na eni strani je navedla, da je poljski regulatorni urad za energetiko sklenil, da je neodvisni operater prenosnega sistema za poljski odsek plinovoda Yamal izvajal odločilen nadzor nad odločitvami o naložbah, ki se nanašajo na ta odsek, in nad njihovim izvajanjem, in da družba Gazprom ni mogla blokirati odločitev o tem plinovodu. Na drugi strani je Komisija poudarila medvladno naravo odnosov med strankami, ki delujejo v plinskem sektorju na Poljskem, zlasti glede gradnje in upravljanja poljskega odseka plinovoda Yamal, in ugotovila, da je lahko ta okoliščina v veliki meri določala ravnanje zadevnih strank.
2. Vsebina končnih zavez
22.
Na drugem mestu, vsebino končnih zavez, ki so priložene spornemu sklepu in naj bi odpravile pomisleke Komisije glede konkurence, je mogoče povzeti, kot sledi.
23.
Prvič, kar zadeva zaveze, ki se nanašajo na pomisleke v zvezi z ozemeljskimi omejitvami, se je družba Gazprom v bistvu najprej zavezala, da bo iz pogodb o dobavi plina, sklenjenih s strankami, ki imajo sedež v zadevnih državah SVE, odstranila vse določbe, s katerimi se, neposredno ali posredno, prepoveduje ali ovira prosti pretok plina med temi državami. Poleg tega se je družba Gazprom, da bi omogočila pretok plina med Bolgarijo in baltskimi državami na eni strani ter drugimi državami SVE na drugi strani, kljub infrastrukturni izolaciji prvonavedenih, zavezala sprejeti ukrepe, s katerimi bi zadevnim strankam omogočila, da izrazijo zahtevo, da se pogodbene količine plina, ki se dobavljajo na nekatera mesta dobave na Madžarskem, Poljskem in Slovaškem, v celoti ali delno dobavijo na drugo mesto dobave v Bolgariji ali baltskih državah. Družba Gazprom je po tržnem preizkusu v končnih zavezah med drugim izboljšala svoj predlog v zvezi s spremembo mest dobave.
24.
Drugič, kar zadeva zaveze, ki se nanašajo na pomisleke glede cen, se je družba Gazprom zavezala, da bo uvedla nove klavzule ali spremenila obstoječe klavzule v pogodbah z zadevnimi strankami v Bolgariji, Estoniji, Latviji, Litvi in na Poljskem.
25.
Tretjič, kar zadeva zaveze v zvezi s pomisleki glede konkurence, ki se nanašajo na pogojevanje dobave plina po določeni ceni s pridobitvijo zagotovila bolgarskega trgovca na debelo glede naložb v projekt plinovoda Južni tok, se je družba Gazprom zavezala, da bo bolgarskim partnerjem, ki sodelujejo v tem projektu, omogočila, da se iz njega umaknejo, ne da bi od njih zahtevala prevzem civilne odgovornosti in vračilo popustov na cene plina, ki jih je odobrila v zameno za njihovo sodelovanje v navedenem projektu.
3. Ocena končnih zavez in njihovo izvajanje
26.
Tretjič in zadnjič, kar zadeva oceno končnih zavez, navedenih v spornem sklepu, in njihovo izvajanje, je Komisija v bistvu ugotovila, da so končne zaveze učinkovite in potrebne za odpravo njenih pomislekov glede konkurence ter da niso nesorazmerne, pri čemer je navedla, da je v zvezi s tem upoštevala razvoj dogodkov na trgih plina od vročitve Obvestila. Komisija se je zato odločila, da končne zaveze na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003 razglasi za zavezujoče.
C.
Pritožba v zvezi z očitki Yamal
27.
Pritožnica je vzporedno z upravnim postopkom, ki ga je sprožila Komisija in v katerem je bil sprejet sporni sklep, 9. marca 2017 na podlagi člena 5 Uredbe št. 773/2004 vložila pritožbo v zvezi z domnevnimi zlorabami družbe Gazprom. (
7
) Ta ravnanja, ki so se v veliki meri prekrivala s pomisleki v zvezi s konkurenco, ki so bili izraženi že v Obvestilu, so se med drugim nanašala na trditve glede zlorab družbe Gazprom v zvezi s poljskim odsekom plinovoda Yamal.
28.
Komisija je, ker je menila, da je sporni sklep odpravil pomisleke pritožnice in da so bile v njem upoštevane njene pripombe v okviru tržnega preizkusa, opravljenega v zadevi AT.40497, 17. aprila 2019 sprejela Sklep C(2019) 3003 final o zavrnitvi pritožbe (Zadeva AT.40497 – Poljske cene plina).
29.
Pritožnica je 25. junija 2019 pri Splošnem sodišču vložila tožbo zoper ta sklep o zavrnitvi pritožbe, ki je bila vpisana pod opravilno številko T‑399/19.
IV. Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
30.
Pritožnica je 15. oktobra 2018 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti spornega sklepa. V utemeljitev svoje tožbe je navedla šest tožbenih razlogov, pri čemer so se v bistvu prvi trije nanašali na kršitev člena 9 Uredbe št. 1/2003 v povezavi s členom 102 PDEU in načelom sorazmernosti, ker naj bi Komisija storila očitno napako pri presoji, ko je sprejela nezadostne in neustrezne končne zaveze, četrti pa se je nanašal na kršitev člena 194(1) PDEU v povezavi s členom 7 PDEU, ker naj bi bil sporni sklep v nasprotju s cilji energetske politike Unije in ker naj Komisija ne bi upoštevala negativnega vpliva tega sklepa na evropski trg dobave plina. Peti tožbeni razlog se je nanašal na to, da je Komisija diskriminirala med strankami družbe Gazprom, dejavnimi v državah članicah zahodne Evrope, in strankami, ki delujejo v zadevnih državah SVE. Šesti tožbeni razlog se je nanašal na to, da Komisija ni upoštevala cilja člena 9 Uredbe št. 1/2003 in omejitev svojih pooblastil pri vodenju upravnega postopka.
31.
Splošno sodišče je 2. februarja 2022 izdalo izpodbijano sodbo, s katero je zavrnilo vse te tožbene razloge in posledično ničnostno tožbo v celoti.
V. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
32.
Pritožnica je 8. aprila 2022 vložila pritožbo zoper izpodbijano sodbo. Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi in sporni sklep razglasi za ničen; podredno, zadevo vrne Splošnemu sodišču, da odloči v skladu s sodbo Sodišča, in Komisiji naloži plačilo stroškov tega postopka in stroškov postopka pred Splošnim sodiščem.
33.
Pritožnica v utemeljitev svoje pritožbe navaja štiri pritožbene razloge: prvi se nanaša na kršitev člena 9 Uredbe št. 1/2003, drugi na kršitev načela energetske solidarnosti, določenega v členu 194 PDEU v povezavi s členom 9 te uredbe, tretji na kršitev člena 9(1) te uredbe, ker je Splošno sodišče napačno razlagalo pojem „očitna napaka pri presoji“, ko je preučilo presojo zapletenih ekonomskih in tehničnih vprašanj, ki se nanašajo na analizo ustreznosti zavez, s strani Komisije, in četrti na kršitev člena 9(2) te uredbe, zaradi katere je Splošno sodišče napačno menilo, da Komisija ni storila očitne napake pri presoji v zvezi z ustreznostjo zavez.
34.
Komisija, ki jo podpira družba Gazprom, predlaga, naj se pritožba zavrne in pritožnici naloži plačilo stroškov. Družba Overgas in Republika Poljska pa predlagata, naj Sodišče ugodi pritožbi.
35.
Družba Overgas je 3. avgusta 2022 vložila nasprotno pritožbo, s katero Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi in Komisiji naloži plačilo stroškov. Komisija, ki jo podpira družba Gazprom, Sodišču predlaga, naj zavrne nasprotno pritožbo in družbi Overgas naloži plačilo stroškov te pritožbe. Pritožnica pa Sodišču predlaga, naj ugodi nasprotni pritožbi, kar zadeva njen prvi pritožbeni razlog, in razveljavi izpodbijano sodbo.
VI. Analiza
36.
V obravnavani zadevi gre predvsem za problematiko sodnega nadzora nad sklepi, ki jih je Komisija sprejela na področju konkurenčnega prava, in zlasti tistih, ki so bili sprejeti na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003. Natančneje, na podlagi preučitve pritožbenih razlogov in razlogov nasprotne pritožbe bo Sodišče odločalo o treh glavnih problematikah:
–
prva se nanaša na razmerje med načelom energetske solidarnosti iz člena 194 PDEU in sklepom, sprejetim na podlagi člena 9 te uredbe, da bi se odgovorilo na pomisleke v zvezi s kršitvijo člena 102 PDEU (B);
–
druga se nanaša na postopkovno obravnavo Obvestila v postopku na podlagi člena 9 navedene uredbe, ki načeloma ne zahteva njegovega obstoja (C);
–
tretja se nanaša na intenzivnost sodnega nadzora sodišča Unije v zvezi s sklepi Komisije, sprejetimi na podlagi člena 9 iste uredbe, (
8
) in posledično na način razlage pojma „očitna napaka pri presoji“ (D).
37.
Pred analizo prvih dveh problematik, ki sta predmet teh ciljno usmerjenih sklepnih predlogov, (
9
) se mi zdi koristno na kratko spomniti na pravni okvir, v katerega je umeščen sodni nadzor v zvezi s sklepi, sprejetimi na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003, in podati naslednje uvodne ugotovitve (A).
A.
Uvodne ugotovitve
38.
Na prvem mestu je treba spomniti, da mehanizem, ki ga uvaja člen 9 Uredbe št. 1/2003, temelji na razlogih ekonomičnosti postopka in je namenjen zagotavljanju učinkovite uporabe pravil o konkurenci s hitrejšim odpravljanjem pomislekov glede konkurence, ki jih je opredelila Komisija, namesto da bi se uradno ugotovila kršitev. (
10
) V nasprotju s sklepi, sprejetimi na podlagi člena 7 te uredbe (katerih namen je odpraviti ugotovljeno kršitev), Komisija v postopku, urejenem s členom 9 navedene uredbe, nima obveznosti, da ugotovi in opredeli kršitev, saj je njena vloga omejena na preizkus in morebitno sprejetje predlaganih zavez s strani zadevnih podjetij glede na pomisleke glede konkurence, ki jih je opredelila v svoji predhodni oceni, in glede na cilje, za katere si prizadeva. (
11
)
39.
Na drugem mestu je treba poudariti, da ima Komisija v okviru sprejetja zavez na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003, kadar se od nje zahteva, da izvede prospektivno analizo, pri kateri mora upoštevati številne ekonomske dejavnike, da bi ocenila ustreznosti zavez, ki jih ponudi zadevno podjetje, široko diskrecijsko pravico. (
12
) Merilo, primerno glede na pomisleke Komisije, kot so bili navedeni v njeni predhodni oceni, je torej, ali so zaveze zadostne za ustrezno odpravo navedenih pomislekov, ne da bi Komisija morala sama iskati manj omejevalne ali zmernejše rešitve od predloženih zavez. (
13
)
40.
Na tretjem mestu je treba navesti, da je v zvezi z naravo in obsegom sodnega nadzora na tem področju iz ustaljene sodne prakse Sodišča razvidno, da je to, da ima Komisija polje proste presoje na ekonomskem področju za uporabo pravil konkurence in zlasti člena 9 Uredbe št. 1/2003, razlog, da je nadzor nad sklepom Komisije na področju zavez s strani sodišča Unije omejen, če ni očitne napake pri presoji. (
14
) Iz tega izhaja, da sodišče Unije v okviru nadzora, ki ga opravi nad takimi zapletenimi gospodarskimi položaji, presoje Komisije ne more nadomestiti s svojo presojo. (
15
)
41.
Vendar kot je Sodišče večkrat poudarilo v okviru področij, pri katerih je potrebna zapletena presoja, kot je konkurenčno pravo, diskrecijska pravica Komisije ne pomeni, da mora sodišče Unije opustiti nadzor nad razlago, ki jo v zvezi z gospodarskimi podatki poda ta institucija. (
16
) V skladu z načeli, ki izhajajo iz te sodne prakse Sodišča, mora sodišče Unije med drugim preveriti ne le dejansko pravilnost navedenih dokazov, njihovo zanesljivost in koherentnost, ampak tudi, ali ti dokazi vsebujejo vse ustrezne podatke, ki jih je treba upoštevati pri presoji kompleksnega položaja, in ali lahko utemeljijo iz njih izvedene sklepe. (
17
)
42.
Iz tega izhaja, da sodni nadzor nad sklepi, ki jih je Komisija sprejela na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003, torej temelji na tem, da sodišče Unije preveri, ali zaveze zadostujejo za odpravo pomislekov Komisije glede konkurence ob upoštevanju okoliščin primera, in sicer teže pomislekov glede konkurence, njihovega obsega in interesov tretjih oseb. (
18
)
43.
Na četrtem mestu in nazadnje je treba poudariti, da je sodna praksa Sodišča na tem področju razmeroma omejena (
19
) in se nanaša predvsem na analizo ustreznosti in zadostnosti zavez, zlasti z vidika načela sorazmernosti, (
20
) ter na upoštevanje in varstvo interesov tretjih oseb pri sprejemanju zavez s strani Komisije. (
21
)
B.
Povezava med načelom energetske solidarnosti iz člena 194 PDEU in sklepom, sprejetim na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003 (tretji del prvega pritožbenega razloga in drugi pritožbeni razlog)
44.
Pritožnica v tretjem delu prvega pritožbenega razloga in drugem pritožbenem razlogu, ki ju je treba preučiti skupaj, Splošnemu sodišču očita, da je pri nadzoru presoje Komisije glede ustreznosti zavez napačno uporabilo pravo, ker ni upoštevalo ciljev člena 194 PDEU, vključno zlasti z načelom energetske solidarnosti.
45.
Po mnenju pritožnice je Splošno sodišče tako kot Komisija napačno razlagalo člen 194 PDEU, to je v nasprotju z razlago, ki jo je sprejelo Sodišče v sodbi z dne 15. julija 2021, Nemčija/Poljska (C‑848/19 P, EU:C:2021:598; v nadaljevanju: sodba Nemčija/Poljska), in je tej določbi odvzelo polni učinek v zvezi z ukrepi, ki jih sprejme Komisija za izvajanje tako ciljev konkurenčnega prava v širšem smislu kot tudi ciljev, povezanih s pravilnim delovanjem energetskega trga Unije.
46.
V tem okviru je treba preučiti, ali je Splošno sodišče s svojim ravnanjem napačno uporabilo pravo, kot zatrjuje pritožnica. Preden se opredelim do analize Splošnega sodišča, se mi zdi koristno podati nekaj predhodnih ugotovitev o členu 194 PDEU in o interakciji te določbe z analizo konkurence, ki jo mora Komisija opraviti v okviru člena 9 Uredbe št. 1/2003.
1. Načelo energetske solidarnosti in njegova interakcija s konkurenčnim pravom
47.
Najprej je treba spomniti, da je v skladu s členom 7 PDEU Unija dolžna skrbeti za usklajenost različnih politik in dejavnosti ob upoštevanju vseh svojih ciljev in v skladu z načelom prenosa pristojnosti.
48.
Poudariti je treba, prvič, da člen 194 PDEU v odstavku 1 našteva glavne cilje energetske politike Unije, vključno s ciljem energetske solidarnosti. (
22
) V zvezi s tem je iz sodbe Nemčija/Poljska razvidno, da načelo energetske solidarnosti temelji na vseh ciljih iz člena 194(1), od (a) do (d), PDEU, ki jih želi energetska politika Unije doseči z njihovim združevanjem in zagotavljanjem njihove koherentnosti, (
23
) in jih zajema ter da je treba akte, ki jih sprejmejo institucije Unije, vključno s tistimi, ki jih je Komisija sprejela na podlagi te politike, razlagati in njihovo zakonitost presojati glede na načelo energetske solidarnosti. (
24
)
49.
V tej sodbi je Sodišče v točki 69 prav tako pojasnilo, da „morajo institucije Unije in države članice načelo energetske solidarnosti […] upoštevati pri vzpostavitvi ali delovanju notranjega trga, zlasti trga zemeljskega plina, pri čemer morajo zagotoviti zanesljivost oskrbe z energijo v Uniji, kar ne pomeni le, da se soočijo z izrednimi razmerami, ko te nastanejo, ampak tudi, da sprejmejo ukrepe za preprečevanje kriznih razmer. Za to je treba oceniti, ali obstajajo tveganja za energetske interese držav članic in Unije, zlasti za zanesljivost oskrbe z energijo“.
50.
Drugič, iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da je treba cilje, ki jim sledijo druge določbe PDEU, upoštevati – če tako zahtevajo okoliščine – v okviru uporabe členov 101 in 102 PDEU. Analiza konkurence tako nalaga, da se pri presoji omejevanja konkurence upošteva kontekst in preučijo učinki glede na dejanske pogoje delovanja trga ob upoštevanju vseh ustreznih dejavnikov v zvezi s tem. (
25
)
51.
Tretjič, v zvezi s postopkom, v skladu s katerim je treba ravnati na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003, ni mogoče izključiti, da mora Komisija v okviru predhodne ocene, kadar tako zahtevajo okoliščine zadeve, upoštevati cilje, ki se uresničujejo z drugimi določbami Pogodbe DEU, zlasti za začasno ugotovitev, da niso bila kršena pravila konkurence. (
26
)
52.
V okviru te zadeve je Sodišče pozvano, naj potrdi, ali je tako tudi v primeru, ko ne gre za ugotovitev problematičnega ravnanja z vidika konkurenčnega prava, temveč za preučitev zavez s strani Komisije in za način, na katerega je treba upoštevati pomisleke, ki niso povezani s konkurenčnim pravom, kot v tem primeru načela in cilji, ki se uresničujejo s členom 194 PDEU, v analizi Komisije, ki pripelje do sprejetja zavez na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003.
2. Upoštevanje člena 194 PDEU v okviru sklepa, sprejetega na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003
53.
Na prvem mestu je treba poudariti, da je Splošno sodišče v zvezi s sodnim nadzorom nad obveznostmi sledilo klasičnemu modelu presoje, ki izhaja iz sodne prakse Sodišča in je opisan v točkah od 40 do 42 teh sklepnih predlogov, pri čemer je v točki 420 izpodbijane sodbe opozorilo, da je vloga Komisije (in a fortiori vloga sodišča Unije pri preverjanju, ali je bila storjena očitna napaka pri presoji) zagotoviti, da zaveze zadostujejo za ustrezno upoštevanje pomislekov glede konkurence, ob upoštevanju okoliščin zadeve, in sicer teže teh pomislekov, njihovega obsega in interesov tretjih oseb. (
27
)
54.
Na drugem mestu, čeprav se Splošno sodišče v točki 420 izpodbijane sodbe pri analizi zavez, ki jih je prevzela družba Gazprom, ni izrecno sklicevalo na načelo energetske varnosti, je izrecno navedlo, da zaveze, prevzete po postopku na podlagi člena 9(1) Uredbe št. 1/2003, „ne sme[jo] privesti do izida, ki bi bil v nasprotju s posebnimi določbami Pogodb“. (
28
) Iz tega sledi, da je Splošno sodišče tako po eni strani odločilo, da je diskrecijska pravica Komisije omejena z obveznostjo ravnanja v skladu z določbami Pogodbe DEU in splošnimi načeli prava Unije, po drugi strani pa je priznalo pristojnost Komisije, da preveri, ali zaveze kot take kršijo druge določbe Pogodbe, vključno s členom 194(1) PDEU.
55.
Na tretjem mestu je treba je ugotoviti, da je Splošno sodišče v točki 422 izpodbijane sodbe odločilo, da Komisiji, ki je menila, da so bile zaveze, ki jih je dala družba Gazprom, zadostne in ustrezne glede na ugotovljene pomisleke glede konkurence, „zaradi upoštevanja ciljev energetske politike Unije ni bilo treba dodatno raziskati ravnanj družbe Gazprom niti od te družbe zahtevati, naj sprejme bolj zavezujoče zaveze“. To sodišče je tako sklenilo, da v obravnavani zadevi „[z] morebitnim upoštevanjem teh ciljev pri uporabi pravil Unije o konkurenci ni mogoče upravičiti naložitve takih pozitivnih obveznosti Komisiji“.
56.
S tem stališčem se strinjam.
57.
Dejstvo, da je diskrecijska pravica Komisije omejena z njeno obveznostjo, da ravna v skladu z določbami Pogodb, se namreč v bistvu odraža v obveznosti te institucije, kadar ta ukrepa v skladu s postopkom iz člena 9(1), Uredbe št. 1/2003, da preveri, ali zaveze, ki jih namerava sprejeti in za katere meni, da bodo verjetno ustrezno odpravile njene pomisleke glede konkurence, ne kršijo drugih določb Pogodbe DEU, vključno – v obravnavanem primeru – s členom 194 PDEU.
58.
Iz tega sledi, da Komisija ne bi mogla sprejeti zavez, ki bi lahko pomenile kršitev člena 194 PDEU in bi tako ogrozile cilje, ki se uresničujejo z načelom energetske solidarnosti ali zanesljivostjo oskrbe z energijo v Uniji, kljub dejstvu, da bi te zaveze lahko odpravile pomisleke Komisije glede konkurence na zadevnem trgu. (
29
) Vendar to ne pomeni, da bi bila Komisija, ki deluje kot regulator konkurence v okviru postopka iz Uredbe št. 1/2003, pristojna, da naloži neodvisne obveznosti, ki presegajo obveznosti, katerih namen je odpraviti težave s konkurenco, ugotovljene med njeno preiskavo (in ki bi bili motivirani z drugimi politikami, in ne s politiko konkurenčnega prava), tako da bi na tej podlagi zahtevala bolj zavezujoče zaveze.
59.
Splošno sodišče v točki 422 izpodbijane sodbe, ne da bi torej napačno uporabilo pravo, ni hotelo uporabe načela energetske solidarnosti s strani Komisije izenačiti s tem, da se tej instituciji naložijo pozitivne obveznosti, ki presegajo obseg očitkov družbi Gazprom, ali z naložitvijo bolj zavezujočih obveznosti.
60.
V zvezi s tem je treba poudariti, da se zdi, da pritožnica s tem, ko je tako v okviru pritožbe kot tudi na obravnavi priznala, da načela energetske solidarnosti ni mogoče enačiti z nalaganjem pozitivnih obveznosti, ki presegajo pristojnosti Komisije na področju politike konkurence, ne izpodbija stališča Splošnega sodišča iz točke 422 izpodbijane sodbe. Pritožnica sicer opozarja, da Komisija in Splošno sodišče nista upoštevala načela energetske solidarnosti iz člena 194(1) PDEU, vendar ne navaja jasno, kako sporni sklep ali izpodbijana sodba ne upoštevata posebnih ciljev energetske politike Unije niti kako zaveze kršijo to določbo ali so kot take v nasprotju z načelom energetske varnosti. Ta stranka namreč zgolj opozarja na pomen tega načela in ugotavlja, da bi ga morala Komisija in Splošno sodišče upoštevati pri preučitvi zavez družbe Gazprom, pri tem pa ni določila analitičnega okvira in natančne razlage, ki bi jo morala sprejeti Komisija, niti kako bi to lahko pripeljalo do sklepa, ki bi se razlikoval od tistega, do katerega sta prišla Komisija ali Splošno sodišče.
61.
Splošno sodišče je v točkah 423 in 424 izpodbijane sodbe, prav tako ne da bi napačno uporabilo pravo, ugotovilo, da sporni sklep in te zaveze ne nasprotujejo temu, da bi institucije Unije ali države članice z drugimi ukrepi odgovorile na težave, ki jih je navedla pritožnica. (
30
) Nič ne preprečuje institucijam Unije ali nacionalnim regulativnim organom, ki imajo poleg tega na področju energetske politike pristojnosti, vzporedne s pristojnostmi Komisije, in ki so zato per definitionem najprimernejši, da posredujejo, da bi spremenili zakonodajo v tem sektorju ali, odvisno od primera, zagotovili spoštovanje posebnih predpisov na področju energetike. (
31
)
62.
Na četrtem in zadnjem mestu, očitek pritožnice, da Splošno sodišče ni sankcioniralo Komisije, ker ni dovolj obrazložila spornega sklepa glede vprašanja njegove skladnosti s členom 194(1) PDEU, je treba prav tako zavrniti. Tako v nasprotju s trditvami pritožnice dejstva, da se ta institucija ni izrecno sklicevala na člen 194 PDEU in na cilje, ki se uresničujejo s to določbo, ni mogoče razlagati tako, da ta institucija ni hotela upoštevati področja energetike oziroma da ga ni upoštevala. Kot je Splošno sodišče v točki 427 izpodbijane sodbe pravilno poudarilo, ni mogoče pričakovati, da bo Komisija sistematično navedla razloge, iz katerih je sklep skladen z vsemi posebnimi določbami Pogodb, ki so morda povezane z dejanskim in pravnim okvirom tega akta, pri čemer niso njegova pravna podlaga.
63.
Glede na navedeno predlagam, da se tretji del prvega pritožbenega razloga in drugi pritožbeni razlog zavrneta kot neutemeljena.
C.
Postopkovna obravnava Obvestila v okviru postopka iz člena 9 Uredbe št. 1/2003
64.
Druga problematika, ki jo je treba obravnavati na zahtevo Sodišča v teh ciljno usmerjenih sklepnih predlogih, se nanaša na postopkovno obravnavo Obvestila v okviru postopka iz člena 9 Uredbe št. 1/2003 glede na ugotovitve Splošnega sodišča v zvezi s tem, ki jih je treba na kratko omeniti.
1. Pristop Splošnega sodišča
65.
Najprej je treba spomniti, da je Komisija v tej zadevi sprva začela postopek na podlagi členov 101 in 102 PDEU zaradi domnevne kršitve zadnjenavedenega člena s strani družbe Gazprom na trgih s plinom v srednji in vzhodni Evropi, kar je pomenilo pošiljanje Obvestila. (
32
) V tej zadevi je družba Gazprom zaradi vročitve tega obvestila Komisiji predlagala zaveze na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003. Prav tako je treba poudariti, da končne zaveze, odobrene s spornim sklepom, ne vsebujejo sklicevanja na očitke Yamal, od katerih je Komisija, čeprav so bili sprva navedeni v Obvestilu, med postopkom odstopila, ker njeni predhodni pomisleki glede konkurence niso bili potrjeni. (
33
)
66.
V tožbi pred Splošnim sodiščem je pritožnica, ki jo je podpirala Republika Poljska, Komisiji očitala, da je odstopila od očitkov Yamal in – posledično – da ni zavez v zvezi s tem očitki. (
34
) Ti stranki sta poleg tega menili, da bi morala Komisija v nasprotju s pristopom, ki ga je uporabila, utemeljiti to, da ni zavez(e) v zvezi z očitki Yamal.
67.
Čeprav je Splošno sodišče zavrnilo tožbo pritožnice v zvezi z utemeljenostjo odstopa od prvotnih očitkov v zvezi s plinovodom Yamal in neobstojem zavez(e) v zvezi s temi očitki, ker je menilo, da Komisija ni storila očitne napake pri presoji v zvezi s tem, je v točki 83 izpodbijane sodbe ugotovilo, da „je bila Komisija v nasprotju s tem, kar trdi, v okoliščinah obravnavane zadeve in zlasti ob neobstoju spremenjene predhodne ocene, v skladu s členom 9 Uredbe št. 1/2003 dolžna imeti razloge, ki upravičujejo neobstoj zaveze, s katero se odpravljajo očitki Yamal“. (
35
) Vendar je Splošno sodišče v točki 85 izpodbijane sodbe odločilo, da je Komisija izpolnila svojo obveznost obrazložitve, saj je v točki 138 spornega sklepa navedla razloge, zakaj ni naložila zaveze, s katero bi se odpravili očitki Yamal.
68.
Komisija sicer izpodbija razlago Splošnega sodišča v zvezi s tem, vendar trdi, da napaka, ki jo je storilo to sodišče, ne more povzročiti niti delne razveljavitve izpodbijane sodbe, saj se napaka nanaša le na obrazložitev sodbe, njen izrek pa temelji na drugih pravnih preudarkih. Zato bi bilo treba po potrebi zgolj nadomestiti obrazložitev v ustreznem obsegu.
2. Splošna pravila, ki urejajo postopkovno obravnavo Obvestila v okviru Uredbe št. 1/2003
69.
Na prvem mestu je treba spomniti, da je Obvestilo formalna faza preiskav Komisije o domnevnih kršitvah pravil konkurenčnega prava Unije pred sprejetjem sklepa o ugotovitvi obstoja kršitve teh pravil. V okviru upravnega postopka, določenega z Uredbo št. 1/2003, je Obvestilo procesno in pripravljalno dejanje, ki opredeljuje predmet upravnega postopka, ki ga je uvedla Komisija, s katerim ta pisno obvesti zadevno podjetje o zadevah, ki jim Komisija nasprotuje. (
36
)
70.
Pošiljanje Obvestila kot predhodna faza v postopku nikakor ne vpliva na izid preiskave, ki jo vodi Komisija. V naravi Obvestila je torej, da je začasno in da se lahko spremeni med oceno, ki jo Komisija opravi pozneje na podlagi pripomb, ki ji jih v odgovor predložijo stranke, in drugih dejanskih ugotovitev. Iz tega izhaja, da Komisija ni vezana na presojo dejstev ali pravno presojo iz Obvestila in da lahko zato povsem svobodno odstopi od nekaterih očitkov, ki jih zato per definitionem ni mogoče več izpodbijati. (
37
)
71.
Poleg tega je treba poudariti, da je od sodbe IBM/Komisija (
38
) ustaljena sodna praksa Sodišča, da Obvestila zaradi njegove narave in pravnih učinkov ni mogoče šteti za sklep v smislu člena 263 PDEU, zoper katerega je mogoče vložiti ničnostno tožbo. (
39
) Iz te sodne prakse namreč izhaja, da akte ali odločbe, ki so lahko predmet ničnostne tožbe, pomenijo le ukrepi, ki dokončno določijo stališče institucije na koncu zadevnega postopka, ne pa tudi vmesni ukrepi, katerih cilj je pripraviti končno odločbo, tako da lahko samo končni ukrepi povzročijo zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese podjetij, na katere se nanaša ta preiskava. (
40
)
72.
Na drugem mestu je treba v zvezi z zadevnimi pravicami strank, udeleženih v upravnem postopku, ki ga vodi Komisija na podlagi člena 102 PDEU, poudariti, da mora Komisija sicer spoštovati pravice tretjih oseb, vendar se ta postopek nanaša predvsem na podjetje, proti kateremu se vodi preiskava, ki je poleg tega edini naslovnik Obvestila [in nato končnega sklepa]. Obvestilo tako pomeni temeljno procesno jamstvo, katerega namen je obvestiti to stranko o očitkih zoper njo, da lahko uveljavlja svojo pravico do obrambe. (
41
)
73.
Čeprav je torej treba poslati dodatno obvestilo, kadar namerava Komisija upoštevati nove očitke, ki niso bili zajeti v prvotnem Obvestilu, da se zagotovi in zaščiti pravica do obrambe zadevnega podjetja, tako da se mu omogoči, da uradno odgovori na nove predložene dokaze, (
42
) pa v nasprotnem primeru, ko namerava Komisija odstopiti od enega ali več očitkov, taka obveznost ne obstaja. (
43
) Poleg tega Komisiji v svojem končnem sklepu ni treba navesti razlogov za to, da je odstopila od očitkov, navedenih v prvotnem Obvestilu. (
44
)
3. Postopkovna obravnava Obvestila v okviru postopka iz člena 9 Uredbe št. 1/2003
74.
V zvezi s postopkom zavez člen 9(1) Uredbe št. 1/2003 določa, da morajo biti zaveze, ki jih ponudijo stranke, take, da bodo upoštevale skrbi, ki so v predhodni oceni Komisije.
75.
Splošno sodišče je v točki 79 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je v obravnavani zadevi Obvestilo izpolnjevalo zahteve za predhodno oceno, (
45
) in v točki 83 te sodbe menilo, da mora Komisija, če ni spremenjene predhodne ocene, ki bi potrdila, da je odstopila od očitkov Yamal, v skladu s členom 9(1) Uredbe št. 1/2003 navesti, zakaj ni zavez v zvezi s temi očitki. (
46
)
76.
Čeprav člen 9 Uredbe št. 1/2003 dejansko vzpostavlja povezavo med zavezami in predhodno oceno, ki jo je opravila Komisija, v delu, v katerem naj bi zaveze odpravile pomisleke, navedene v tej oceni, pa ostaja dejstvo, da se zdi, da je pristop, ki ga zagovarja Splošno sodišče, težko združljiv tako z besedilom Uredbe št. 1/2003 (
47
) kot tudi s sodno prakso Sodišča v zvezi s pravico do izjave, navedeno v točki 73 teh sklepnih predlogov.
77.
Če bi Komisiji naložili obveznost, da naslovniku sklepa o zavezah med vročitvijo Obvestila in sprejetjem končnega sklepa pošlje dodaten dokument, bi bilo to, kot trdi Komisija, preveč formalistično, če bi bilo v tem dokumentu zgolj navedeno, da je Komisija odstopila od nekega očitka. Poleg tega, da taka pobuda ne bi bila potrebna za zagotovitev procesnih pravic zadevnega podjetja, ne bi bila niti v njegovem interesu. (
48
) Drugačna razlaga člena 9 Uredbe št. 1/2003 bi tudi postavila pod vprašaj opredelitev Obvestila kot pripravljalnega dokumenta, čeprav je po svoji naravi začasen, in bi obstajala nevarnost, da bi postopek v zvezi z zavezami v določenih okoliščinah zastaral, kar priznava tudi samo Splošno sodišče v točkah 81 in 82 izpodbijane sodbe. (
49
)
78.
Poleg tega iz sodne prakse Sodišča v zvezi s pravico do izjave, navedene v točkah 72 in 73 teh sklepnih predlogov, izhaja, da se ne zahteva dodatna obrazložitev, zakaj Komisija nazadnje v končnem sklepu ni ohranila nekaterih očitkov, ki jih je pred tem izrazila v Obvestilu. Obveznost obrazložitve, ki jo ima Komisija v zvezi s sklepi, sprejetimi na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003, od nje zahteva le, da jasno in nedvoumno navede dejanske okoliščine in pravne premisleke, na podlagi katerih je ugotovila, da zaveze zadostujejo za odpravo pomislekov glede konkurence, ki jih je imela na koncu upravnega postopka, ki se je končal s sprejetjem njenega končnega sklepa, ne da bi ji bilo treba pojasniti morebitne razlike v primerjavi z začasnimi presojami v Obvestilu. (
50
)
79.
Prav tako je treba poudariti, da neobstoj spremenjene predhodne ocene in obrazložitve Komisije, zakaj je odstopila od očitka Yamal ter zakaj ni zavez v zvezi s temi zadnjimi očitki, ne more vplivati na procesne pravice tretjih oseb. (
51
)
80.
V zvezi s tem je treba poudariti, da je v okviru upravnega postopka, ki je pripeljal do spornega sklepa, samo družbo Gazprom mogoče opredeliti kot „zadevno stranko“ v smislu Uredbe št. 1/2003, vsi drugi, vključno s pritožnico, pa imajo le procesne pravice, ki so bolj omejene od pravic „zainteresirane tretje osebe“. (
52
) Kot je Splošno sodišče poudarilo v točki 78 izpodbijane sodbe, je namreč edini naslovnik predhodne ocene iz člena 9 Uredbe št. 1/2003 (bodisi v obliki obvestila bodisi drugega dokumenta) podjetje, ki je predmet preiskave Komisije, in ta ocena je podlaga za presojo, ali je primerno predlagati ustrezne zaveze za odpravo težav s konkurenco, ki jih je ugotovila Komisija, in ji omogoča, da te zaveze natančneje opredeli. (
53
) Poleg tega, kot je pravilno poudarilo Splošno sodišče v točki 137 izpodbijane sodbe, v uredbah št. 1/2003 in št. 773/2004 ni nobene določbe, ki bi Komisiji nalagala, da formalno obvesti zainteresirane tretje osebe, kadar med postopkom odstopi od določenih očitkov zoper zadevno podjetje.
81.
V zvezi z upravnim postopkom, ki je pripeljal do sprejetja spornega sklepa, je treba tudi ugotoviti, da je Komisija posredovala nezaupno različico Obvestila pritožnici, ki je bila kot zainteresirana stranka zaslišana tudi v postopku tržnega preizkusa iz člena 27(4) Uredbe št. 1/2003, pri čemer je bil ta preizkus pogoj, da je Komisija lahko s sklepom določila, da so zaveze zavezujoče. (
54
) Pritožnica je poleg tega izpodbijala sporni sklep na podlagi člena 263 PDEU, vključno z odstopom od očitkov Yamal in neobstojem zavez v zvezi s tem. (
55
)
82.
Okoliščina, da je Obvestilo v obravnavani zadevi izpolnjevalo zahteve za predhodno oceno v smislu člena 9 Uredbe št. 1/2003, ne more postaviti pod vprašaj zgornjih ugotovitev. Nobena določba te uredbe niti poleg tega razlaga, ki jo je podalo Sodišče v zvezi s tem, namreč ne upravičuje tega, da se Obvestilo obravnava različno glede na to, ali je podlaga za sklep, sprejet na podlagi člena 7 ali na podlagi člena 9 navedene uredbe. (
56
)
83.
Ne glede na te premisleke Komisiji nič ne preprečuje, da če meni, da je to glede na posebne okoliščine zadeve potrebno, navede razloge, zakaj se je odločila odstopiti od očitka in zakaj ni zavez v zvezi s tem očitkom, kot je storila v točkah 184 in 185 spornega sklepa. Čeprav taka obveznost ne izhaja izrecno iz uredb št. 1/2003 ali št. 773/2004 niti iz sodne prakse Sodišča na tem področju, bi lahko načelo dobrega upravljanja, kot ga je Komisija poudarila na obravnavi, upravičilo tak pristop glede na posebnosti vsake zadeve. (
57
)
84.
Glede na zgornje premisleke je treba ugotoviti, da je pristop, za katerega se je v točki 83 izpodbijane sodbe zavzelo Splošno sodišče in v skladu s katerim bi morala Komisija pred sprejetjem končnega sklepa (tudi če je odstopila od očitka) spremeniti obseg Obvestila, ki izpolnjuje zahteve za predhodno oceno, oziroma po potrebi obrazložiti, zakaj je odstopila od očitkov, ki niso vključeni v končno odločbo, napačen.
85.
V zvezi s tem je treba spomniti, da če obrazložitev odločbe Splošnega sodišča vsebuje kršitev prava Unije, vendar je izrek te odločbe utemeljen z drugimi pravnimi razlogi, taka kršitev ne more povzročiti razveljavitve te odločbe in je treba, če so izpolnjeni določeni pogoji, obrazložitev nadomestiti. (
58
) V tem smislu je treba poudariti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso predlog za nadomestitev obrazložitve dopusten, kadar gre za obrambo proti razlogu, ki ga navede pritožnica. (
59
) Pritožnica v okviru tretjega pritožbenega razloga trdi, da je odstop od očitkov Yamal prispeval k obstoju očitne napake pri presoji Komisije, ki je Splošno sodišče ni sankcioniralo, tako da obstaja zadostna povezava med tem pritožbenim razlogom in predlogom za nadomestitev obrazložitve, ki ga je podala Komisija, da ga je treba sprejeti v tej zadevi.
86.
Nazadnje je treba poudariti, da je treba pri sodnem nadzoru, katerega namen je presoditi, ali je Komisija pravilno sprejela, da zaveze odpravljajo pomisleke, ki jih je izrazila, upoštevati pomisleke, ki jih Komisija še vedno ima ob sprejetju sklepa, s katerim se konča postopek, in ne pomislekov, od katerih je morda odstopila po zaslišanju zadevnega podjetja in seznanitvi z njegovim stališčem v zvezi s tem. (
60
) Iz tega izhaja, da v nasprotju s trditvijo pritožnice pomislekov glede konkurence, kot so navedeni v Obvestilu, ni mogoče uporabiti kot merilo za preverjanje zakonitosti sklepa Komisije (vključno s sklepom na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003). Kot je pojasnjeno v točkah od 69 do 73 teh sklepnih predlogov, bi bila druga razlaga, in sicer da je Komisija vezana na svoje predhodne pomisleke, izražene v Obvestilu, v nasprotju s pravico naslovnika do izjave, zlasti pa s samo funkcijo člena 9 Uredbe št. 1/2003.
87.
Zato je treba zavrniti večino utemeljitve pritožnice v podporo prvima dvema deloma prvega pritožbenega razloga in njenemu tretjemu pritožbenemu razlogu, ki temeljijo na napačni predpostavki, da je treba ustreznost zavez, ki jih je predložila družba Gazprom, presojati glede na pomisleke glede konkurence, ki jih je Komisija opredelila v Obvestilu.
D.
Nadzor Splošnega sodišča nad obstojem očitne napake pri presoji (prvi del tretjega pritožbenega razloga)
88.
Pritožnica v prvem delu tretjega pritožbenega razloga navaja, da je Splošno sodišče zaradi neobstoja celovite analize ustreznosti zavez napačno razlagalo pojem „očitna napaka pri presoji“. Po njenem mnenju Splošno sodišče ni opravilo celovite presoje, prvič, vseh okoliščin zadeve, zlasti različnih zavez in očitkov zoper njih, neodvisno od posamične analize vsake od njih, in drugič, kumulativnega učinka vseh nepravilnosti (ali neočitnih napak), ki jih je Splošno sodišče samo preverilo v okviru sodnega nadzora ustreznosti zavez.
89.
Na prvem mestu je treba spomniti, da mora pritožnica, ki predlaga razglasitev ničnosti sklepa, ki ga je Komisija sprejela na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003, dokazati, da je Komisija storila očitno napako pri presoji. (
61
) Pritožnica sicer zgolj abstraktno trdi, da bi celovita analiza pripeljala do rezultata, ki bi bil drugačen od tega, do katerega je prišlo Splošno sodišče, vendar je dejstvo, da pritožnica tega ne dokaže, predvsem pa ne dokaže, da je Splošno sodišče storilo očitno napako pri presoji. (
62
)
90.
Na drugem mestu je treba poudariti, da v nasprotju s trditvami pritožnice iz spornega sklepa in izpodbijane sodbe ne izhaja, da bi se Komisija ali Splošno sodišče vzdržala celovite analize zavez, ki jih je prevzela družba Gazprom.
91.
Najprej je treba opozoriti, da je celovit pristop Komisije k preučitvi zavez razviden iz točk od 160 do 164 obrazložitve spornega sklepa. Nato je treba v zvezi s tem pojasniti, da odločitev te institucije, da podrobno predstavi sorazmernost vsake zaveze v razmerju do pomislekov, ki jih je imela, ne postavlja pod vprašaj njenega celovitega pristopa. Glede na različna protikonkurenčna ravnanja, ki jih je ugotovila Komisija, ter zapleteno in tehnično naravo zadevnih trgov Komisiji dejansko ni mogoče očitati, da si je prizadevala odpraviti protikonkurenčno strategijo družbe Gazprom tako, da je postopno izvajala ukrepe, s katerimi je posebej odpravila vsako od teh ravnanj, da bi onemogočila navedeno strategijo. (
63
) To ne pomeni, da se je Komisija na ta način odpovedala celoviti analizi.
92.
Enako velja za Splošno sodišče, saj je iz točk od 195 do 202 oziroma od 310 do 319 izpodbijane sodbe razvidno, da je opravilo celovito presojo tako tarifnih zavez kot zavez v zvezi s ozemeljskimi omejitvami. Natančneje, glede zavez v zvezi z dostavnimi mesti (ki so del zavez v zvezi z ozemeljskimi omejitvami) je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče, potem ko je v točkah od 322 do 397 izpodbijane sodbe zavrnilo očitke pritožnice, družbe Overgas, Republike Litve in Republike Poljske glede njihove učinkovitosti in sorazmernosti, v točki 398 izpodbijane sodbe odločilo, da ti očitki, tudi če se obravnavajo skupaj, ne bi pripeljali do ugotovitve očitne napake.
93.
V nasprotju s kritikami pritožnice, da je Splošno sodišče napačno presodilo, da rezultat celovite analize ne more biti drugačen od tistega, ki izhaja iz analize vsakega od očitkov posebej, pristopu Splošnega sodišča ni mogoče očitati napačne uporabe prava.
94.
Če namreč Splošno sodišče po posamični in podrobni presoji vsakega očitka, ki so ga navedle stranke, ne ugotovi napake v presoji Komisije in potrdi ustreznost zavez v zvezi s pomisleki glede konkurence, ki jih je imela Komisija, celovita presoja teh zavez ne more pripeljati do rezultata, ki bi se razlikoval od rezultata njihove posamične analize, še manj pa do ugotovitve očitne napake. Iz tega izhaja, da bi očitna napaka pri presoji lahko pojmovno obstajala le, če bi Splošno sodišče ugotovilo neustreznost vsaj ene od zavez, ki jih je sprejela Komisija, tako da bi bile lahko tudi druge zaveze sporne, če bi bilo dokazano, da so med seboj povezane. V obravnavani zadevi pa ni tako.
95.
Na tretjem mestu je treba zavrniti trditev pritožnice, da je Splošno sodišče s tem, da ni upoštevalo kumulativnega učinka vseh napak, ki jih je preučilo pri presoji zavez, napačno uporabilo pravo pri razlagi pojma „očitna napaka pri presoji“.
96.
V zvezi s tem je treba poudariti, da je Splošno sodišče v okviru svoje analize ustreznosti zavez glede dostavnih mest dejansko ugotovilo nekatere nepravilnosti pri presoji teh zavez s strani Komisije, ne da bi ugotovilo, da bi bile te okoliščine lahko take, da bi vplivale na učinkovitost teh zavez. Ugotoviti je treba, da se kritični preudarki v zvezi s presojo Komisije, ki je zlasti v točkah 295, 358 in 362 spornega sklepa, nanašajo bolj na metodološki pristop, ki ga je Komisija uporabila v svoji analizi, kot pa na neustreznost zavez.
97.
Prav tako je treba spomniti, da očitna napaka pri presoji ne pomeni, kot je razvidno iz njenega poimenovanja, obstoja kakršne koli nepravilnosti ali opustitve s strani Komisije, temveč pomeni tako napako, ki lahko doseže določen prag resnosti, da lahko zaradi nje analiza Komisije postane vprašljiva, posledično pa tudi sama zakonitost sklepa, ki ga je sprejela. Iz tega sledi, da se za nadzor nad očitno napako pri presoji ne zahteva, da je analiza Komisije brez kakršne koli nepravilnosti, saj ji je bilo priznano določeno polje proste presoje, če ni bil presežen prag očitne napake. (
64
)
98.
V vsakem primeru, ker je Splošno sodišče ugotovilo, da te nepravilnosti ne postavljajo pod vprašaj ustreznosti zavez ali zakonitosti spornega sklepa, mu ni mogoče očitati, da ni ugotovilo obstoja očitne napake pri presoji. Zato v nasprotju s trditvami družb Orlen in Overgas ni dokazov, ki bi podpirali ugotovitev, da bi kopičenje manjših napak (če se upoštevajo) skupaj povzročilo očitno napako pri presoji.
99.
Glede na navedeno menim, da je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da v zvezi s tem ni prišlo do očitne napake.
VII. Predlog
100.
Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj tretji del prvega pritožbenega razloga, drugi pritožbeni razlog in prvi del tretjega pritožbenega razloga zavrne kot neutemeljene.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	UL 2018, C 258, str. 6. Konsolidirana različica sklepa Komisije (na voljo samo v angleščini) je na voljo na naslednjem naslovu: https://ec.europa.eu/competition/antitrust/cases/dec_docs/39816/39816_10148_3.pdf.
(
3
)	Uredba Sveta z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [101] in [102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205).
(
4
)	Upravni postopek v zvezi s to preiskavo je bil vpisan pod opravilno številko „Zadeva AT.39816 – Dobava plina strankam v srednji in vzhodni Evropi“ (v nadaljevanju: zadeva AT.39816).
(
5
)	Uredba Komisije z dne 7. aprila 2004 v zvezi z vodenjem postopkov Komisije v skladu s členoma [101] in [102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 81).
(
6
)	Glej točke od 10 do 12 teh sklepnih predlogov.
(
7
)	Upravni postopek v zvezi s to preiskavo je bil vpisan pod opravilno številko „Zadeva AT.40497 – Poljske cene plina“.
(
8
)	Problematika intenzivnosti sodnega nadzora v zvezi s sklepi, sprejetimi na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003, z vidika načela sorazmernosti ni predmet teh ciljno usmerjenih sklepnih predlogov.
(
9
)	V teh sklepnih predlogih bo v točkah od 88 do 97 podanih tudi nekaj pojasnil glede razlage pojma „očitna napaka pri presoji“, o katerem se je razpravljalo na obravnavi in je bistvo prvega dela tretjega pritožbenega razloga.
(
10
)	Glej sodbo z dne 29. junija 2010, Komisija/Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2010:377, točka 35; v nadaljevanju: sodba Alrosa).
(
11
)	Glej sodbo Alrosa, točki 40 in 41.
(
12
)	Glej sodbo Alrosa, točka 94.
(
13
)	Glej sodbo Alrosa, točka 61.
(
14
)	Glej sodbo Alrosa, točka 42, in po analogiji sodbo z dne 13. julija 2023, Komisija/CK Telecoms UK Investments (C‑376/20 P, EU:C:2023:561, točka 124).
(
15
)	Glej sodbo Alrosa, točki 60 in 67, in sodbo z dne 11. septembra 2014, CB/Komisija (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, točka 46); in po analogiji na področju koncentracij sodbo z dne 10. julija 2008, Bertelsmann in Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, točka 145).
(
16
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 13. julija 2023, Komisija/CK Telecoms UK Investments (C‑376/20 P, EU:C:2023:561, točka 126), in z dne 10. julija 2014, Telefónica in Telefónica de España/Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, točka 54 in navedena sodna praksa).
(
17
)	Glej v tem smislu sodbe z dne 10. julija 2014, Telefónica in Telefónica de España/Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, točka 54); z dne 6. novembra 2012, Otis in drugi (C‑199/11, EU:C:2012:684, točka 59), in z dne 8. decembra 2011, Chalkor/Komisija (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, točka 54).
(
18
)	Glej sodbo Alrosa, točke od 60 do 67, in sodbo z dne 9. decembra 2020, Groupe Canal +/Komisija (C‑132/19 P, EU:C:2020:1007, točki 121 in 122; v nadaljevanju: sodba Canal +).
(
19
)	Doslej je bilo pred sodišči Unije vloženih le pet zadev, vse pa so izhajale iz tožb tretjih oseb zoper sklepe, ki jih je sprejela Komisija. V tem smislu glej sodbi Alrosa in Canal + ter sodbe z dne 6. februarja 2014, CEEES in Asociación de Gestores de Estaciones de Servicio/Komisija (T‑342/11, EU:T:2014:60); z dne 15. septembra 2016, Morningstar/Komisija (T‑76/14, EU:T:2016:481, v nadaljevanju: sodba Morningstar), in z dne 2. februarja 2022, Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Komisija (Zavrnitev pritožbe) (T‑399/19, EU:T:2022:44).
(
20
)	Glej v tem smislu sodbo Alrosa, točke od 60 do 67.
(
21
)	Glej sodbo Canal +, točki 121 in 122.
(
22
)	Med temi cilji sta zlasti cilja zagotavljanja zanesljivosti oskrbe z energijo v Uniji in spodbujanja medsebojnega povezovanja energetskih omrežij.
(
23
)	Sodba Nemčija/Poljska, točki 43 in 47.
(
24
)	Sodba Nemčija/Poljska, točka 44.
(
25
)	V tem smislu glej sodbi z dne 4. julija 2023, Meta Platforms in drugi (Splošni pogoji za uporabo družbenega omrežja) (C‑252/21, EU:C:2023:537, točka 47 in navedena sodna praksa); z dne 21. februarja 1973, Europemballage in Continental Can/Komisija (6/72, EU:C:1973:22, točka 24), in sklepne predloge generalnega pravobranilca F. G. Jacobsa v zadevi Albany (C‑67/96, C‑115/97 et C‑219/97, EU:C:1999:28, točka 179).
(
26
)	Glej v tem smislu sodbo Canal +, točke od 46 do 54.
(
27
)	V zvezi s tem se Splošno sodišče sklicuje zlasti na točki 40 in 41 sodbe Alrosa ter točko 45 sodbe Morningstar.
(
28
)	Splošno sodišče je pred tem v točki 418 izpodbijane sodbe poudarilo, da „[v] skladu s členom 7 PDEU Unija skrbi za usklajenost različnih politik in dejavnosti ob upoštevanju vseh svojih ciljev […] [, vključno s] cilj[i] iz člena 194(1) PDEU, in sicer zlasti cilja zagotavljanja zanesljivosti oskrbe z energijo v Uniji in spodbujanja medsebojnega povezovanja energetskih omrežij“.
(
29
)	Enako velja tudi v nasprotnem primeru, saj zaveze, ki bi bila v skladu z načelom energetske varnosti, vendar ne bi zadostno in ustrezno odpravila pomislekov glede konkurence, Komisija v okviru postopka iz člena 9 Uredbe št. 1/2003 očitno ne bi mogla sprejeti.
(
30
)	V tem smislu glej tudi uvodno izjavo 13 Uredbe št. 1/2003.
(
31
)	V zvezi s tem je treba poudariti, da so bile na podlagi Direktive 2009/73/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 2003/55/ES (UL 2009, L 211, str. 94) nacionalnim organom podeljene posebne pristojnosti za spodbujanje in zagotavljanje pravilnega delovanja notranjega trga z zemeljskim plinom. Poleg tega, kot je poudarilo Splošno sodišče v točki 424 izpodbijane sodbe, je namen Direktive (EU) 2019/692 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. aprila 2019 o spremembi Direktive 2009/73/ES (UL 2019, L 117, str. 1) med drugim, v skladu z uvodno izjavo 3 te direktive, odpraviti ovire za dokončno oblikovanje notranjega trga z zemeljskim plinom, ki so posledica neuporabe tržnih pravil Unije za prenosne plinovode v tretje države in iz njih pred njenim sprejetjem.
(
32
)	Glej točke od 6 do 13 izpodbijane sodbe.
(
33
)	Glej točko 138 spornega sklepa.
(
34
)	Ta očitek je ponovljen v tretjem pritožbenem razlogu, v katerem pritožnica, ki jo ponovno podpira Republika Poljska, trdi, da je odstop od teh očitkov prispeval k obstoju očitne napake pri presoji Komisije, ki je Splošno sodišče ni sankcioniralo.
(
35
)	Splošno sodišče je poleg tega razsodilo, da je ta napaka „dejansko vsebovana v izreku tega sklepa glede na to, da so ti očitki, čeprav niso zajeti v členu 1, s katerim končne zaveze postanejo zavezujoče, zajeti s členom 2, v katerem je ugotovljeno, da ni več razlogov za ukrepanje v zadevi AT.39816“.
(
36
)	Glej Obvestilo Komisije o dobrih praksah za izvajanje postopkov v zvezi s členoma 101 in 102 PDEU (UL 2011, C 308, str. 6, v nadaljevanju: dobre prakse), zlasti točko 81.
(
37
)	Glej sodbi z dne 10. julija 2008, Bertelsmann in Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, točka 63), in z dne 28. januarja 2021, Qualcomm in Qualcomm Europe/Komisija (C‑466/19 P, EU:C:2021:76, točka 66).
(
38
)	Sodba z dne 11. novembra 1981, IBM/Komisija (60/81, EU:C:1981:264).
(
39
)	Glej sodbo z dne 11. novembra 1981, IBM/Komisija (60/81, EU:C:1981:264, točke od 10 do 12).
(
40
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 11. novembra 1981, IBM/Komisija (60/81, EU:C:1981:264, točka 10).
(
41
)	V zvezi s tem je treba poudariti, da je zakonodajalec Unije pri opredelitvi pravice do izjave v členu 27 Uredbe št. 1/2003 ter v členih 10 in 15 Uredbe št. 773/2004 namenoma uvedel razlikovanje med osebami, ki bi lahko bile v taki ali drugačni obliki vključene v postopek s področja konkurenčnega prava. Pravice strank v upravnem postopku (imenovane tudi „zadevne stranke“) so obsežnejše od pravic tretjih oseb, ki sicer imajo interes glede izida postopka, vendar same ne bodo naslovnice sklepa, ki ga bo sprejela Komisija. Glej v tem smislu sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Adient (C‑441/07 P, EU:C:2009:555, točka 173).
(
42
)	Načeloma enako velja, kadar namerava Komisija bistveno spremeniti dokaze o izpodbijanih kršitvah. Glej v tem smislu dobre prakse, točki 109 in 110.
(
43
)	Taka obveznost namreč ne izhaja niti iz Uredbe št. 1/2003 niti iz dobrih praks, še manj pa iz sodne prakse Sodišča na tem področju.
(
44
)	Glej sodbi z dne 7. januarja 2004, Aalborg Portland in drugi/Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, EU:C:2004:6, točki 192 in 193), in z dne 28. januarja 2021, Qualcomm in Qualcomm Europe/Komisija (C‑466/19 P, EU:C:2021:76, točka 66).
(
45
)	V zvezi s tem je treba opozoriti, da čeprav člen 9 Uredbe št. 1/2003 ne določa formalnih in vsebinskih zahtev, ki jih mora izpolnjevati predhodna ocena, je iz točke 121 dobrih praks razvidno, da ta dokument povzema glavna dejstva zadeve in ugotavlja pomisleke v zvezi s konkurenco, zaradi katerih bi bil potreben sklep, s katerim bi se zahtevalo prenehanje kršitve. Poleg tega je v točki 123 dobrih praks natančno določeno, da lahko v nekaterih primerih Obvestilo izpolnjuje zahteve za predhodno oceno, če vsebuje povzetek glavnih dejstev in oceno ugotovljenih pomislekov v zvezi s konkurenco.
(
46
)	Kljub dejstvu, da je Splošno sodišče v točkah 81 in 82 izpodbijane sodbe spomnilo, da je Obvestilo začasen in pripravljalni dokument, in na posledice, ki iz tega izhajajo glede na sodno prakso v zvezi s pravico do izjave ali obveznostjo obrazložitve.
(
47
)	Nobena določba Uredbe št. 1/2003 namreč ne predvideva spremembe predhodne ocene, ki jo je opravila Komisija, če se ta odloči, da odstopi od očitka; poleg tega se sam pojem „spremenjena predhodna ocena“ ne pojavlja niti v tej uredbi niti v Uredbi št. 773/2004.
(
48
)	Ta družba naj namreč ne bi imela nobenega interesa izpodbijati takega ukrepa.
(
49
)	Splošno sodišče je v točki 81 izpodbijane sodbe pravilno poudarilo, da zahteve, povezane s spoštovanjem načela sorazmernosti, ne morejo pomeniti, da morajo biti vsi pomisleki glede konkurence, ki so navedeni v predhodni oceni, med drugim tudi takrat, ko je taka ocena v obliki Obvestila, nujno odpravljeni z zavezami, ki jih predlagajo zadevna podjetja.
(
50
)	Glej v tem smislu sodbo Morningstar, točki 100 in 101, ter sodbo z dne 28. januarja 2021, Qualcomm in Qualcomm Europe/Komisija (C‑466/19 P, EU:C:2021:76, točka 66), natančneje v zvezi z obveznostjo obrazložitve v okviru postopka iz člena 9 Uredbe št. 1/2003.
(
51
)	V zvezi s tem je treba poudariti, da se zdi, da pristop, ki se zagovarja v točki 83 izpodbijane sodbe, ni obrazložen s preudarki, povezanimi z varstvom pravic tretjih oseb.
(
52
)	Glej sodbo Alrosa, točka 91, in sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Komisija/Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2009:555, točke od 172 do 175).
(
53
)	Glej točko 122 dobrih praks.
(
54
)	Glede tega je treba poudariti, da je Komisija v sporočilu za javnost, priloženem obvestilu o tržnem preizkusu, ki ga je objavila v Uradnem listu Evropske unije v skladu s členom 27(4) Uredbe št. 1/2003, navedla svoj namen, da ne bo sprejela očitkov Yamal glede na elemente preiskave, ki jih je prejela po tem, ko je bilo Obvestilo poslano.
(
55
)	Kot je pojasnjeno v točki 27 teh sklepnih predlogov, je pritožnica vzporedno z upravnim postopkom, ki ga je uvedla Komisija in v katerem je bil izdan sporni sklep, izkoristila tudi možnost, ki jo ima na podlagi člena 5 Uredbe št. 773/2004, da vloži pritožbo, ki se med drugim nanaša na domnevne zlorabe družbe Gazprom v zvezi s poljskim delom plinovoda Yamal.
(
56
)	Kot izhaja iz točk od 69 do 73 teh sklepnih predlogov, Komisiji v okviru postopka, vodenega na podlagi člena 7 Uredbe št. 1/2003, ni treba utemeljiti razlik med Obvestilom in sklepom o ugotovitvi kršitve, s katerim se konča upravni postopek, in zlasti ne obrazložiti, zakaj je odstopila od očitkov, ki so bili prvotno navedeni v Obvestilu, vendar niso bili vključeni v ta sklep.
(
57
)	Komisija je na obravnavi trdila, da ker so jo zainteresirane stranke spraševale o neobstoju zaveze, ki se nanaša na plinovod Yamal, je v skladu z načeloma dobrega upravljanja in preglednosti vključila razloge, zakaj se njeni predhodni pomisleki niso potrdili.
(
58
)	Glej sodbo z dne 18. januarja 2024, Jenkinson/Svet in drugi (C‑46/22 P, EU:C:2024:50, točka 264 in navedena sodna praksa).
(
59
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 27. marca 2019, Canadian Solar Emea in drugi/Svet (C‑236/17 P, EU:C:2019:258, točka 159), in z dne 9. novembra 2017, TV2/Danmark/Komisija (C‑649/15 P, EU:C:2017:835, točka 61 in navedena sodna praksa).
(
60
)	Skratka, izpodbijani akt je dejansko sklep, sprejet na podlagi člena 9(1) Uredbe št. 1/2003, in ne Obvestilo.
(
61
)	Glej sodbo z dne 28. januarja 2021, Qualcomm in Qualcomm Europe/Komisija (C‑466/19 P, EU:C:2021:76, točka 107).
(
62
)	Zdi se namreč, da si pritožnica z nekaterimi argumenti pod pretvezo obstoja očitne napake pri presoji dejansko prizadeva za ponovno preučitev ugotovljenega dejanskega stanja.
(
63
)	Glej v tem smislu točko 309 izpodbijane sodbe.
(
64
)	Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Poiaresa Madura v zadevi Arcelor Atlantique in Lorraine in drugi (C‑127/07, EU:C:2008:292, točka 37).