EUROOPA KOHTU OTSUS22. oktoober 1987(*)Ühenduse
institutsiooni õigusakti kehtetuse tuvastamise pädevuse puudumine
siseriiklikul kohtul – Imporditollimaksu tollivormistusjärgse
sissenõudmise otsuse kehtivusKohtuasjas 314/85_mille
esemeks on Euroopa Kohtule EMÜ asutamislepingu artikli 177 alusel
esitatud Finanzgericht Hamburg’i (Saksamaa Liitvabariik)
eelotsusetaotlus nimetatud kohtus pooleliolevas vaidluses järgmiste
poolte vahel:Foto-Frost, asukoht Ammersbek_jaHauptzollamt Lübeck-Ost_eelotsuse
tegemiseks EMÜ asutamislepingu artikli 177, nõukogu 24. juuli
1979. aasta määruse nr 1697/79 impordi- või
eksporditollimaksude maksmist nõudvale tolliprotseduurile suunatud kauba
eest tasumata jäänud impordi- või eksporditollimaksude
tollivormistusjärgse sissenõudmise kohta (EÜT 1979, L 197,
lk 1) artikli 5 lõike 2 ning Saksamaa sisekaubandust ja
sellega seotud probleeme käsitleva 25. märtsi 1957. aasta
protokolli tõlgendamise küsimuses, samuti 6. mail 1983 Saksamaa
Liitvabariigile adresseeritud otsuse kehtivuse küsimuses, milles
komisjon konkreetsel üksikjuhul leidis, et imporditollimaks tuleb
tollivormistusjärgselt sisse nõuda_EUROOPA KOHUS_koosseisus:
president A. J. Mackenzie Stuart, kodade esimehed
G. Bosco, J. C. Moitinho de Almeida ja
G. C. Rodríguez Iglesias, kohtunikud T. Koopmans,
U. Everling, K. Bahlmann, Y. Galmot, R. Joliet,
T. F. O’Higgins ja F. Schockweiler_kohtujurist: G. F. Mancini_kohtusekretär: asekohtusekretär J. A. Pompe_arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:–        Foto-Frost,
põhikohtuasja hageja, esindaja: advokaat H. Heemann, Hamburg, keda
abistas ekspert H. Frost_–        Saksamaa Liitvabariigi Valitsus, esindaja: M. Seidel_–        Euroopa Ühenduste Komisjon, esindaja: õigustalituse töötaja J. Sack, arvestades kohtuistungi ettekannet, mida on täiendatud 16. detsembri 1986. aasta suulise menetluse järel_olles 19. mai 1987. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku_on teinud järgmiseotsuse1        Finanzgericht
Hamburg esitas 29. augusti 1985. aasta määrusega, mis saabus
Euroopa Kohtusse 18. oktoobril 1985, EMÜ asutamislepingu artikli
177 alusel mitu küsimust, mis puudutavad esiteks EMÜ asutamislepingu
artikli 177, impordi- ja eksporditollimaksude tollivormistusjärgset
sissenõudmist käsitleva nõukogu 24. juuli 1979. aasta määruse
nr 1697/79 (EÜT L 197, lk 1) artikli 5 lõike 2 ja
Saksamaa sisekaubandust ja sellega seotud probleeme käsitleva
25. märtsi 1957. aasta protokolli tõlgendamist ning teiseks seda,
kas 6. mail 1983 Saksamaa Liitvabariigile adresseeritud otsus,
milles komisjon konkreetsel üksikjuhul leidis, et imporditollimaks tuleb
tollivormistusjärgselt sisse nõuda, on kehtiv.2        Nimetatud
küsimused kerkisid vaidluses, mille raames Ammersbekis (Saksamaa
Liitvabariik) asutatud fototarvete importija, eksportija ja hulgimüüja
(edaspidi „Foto-Frost”) nõuab Hauptzollamt Lübeck-Ost’i
imporditollimaksu tollivormistusjärgset sissenõudmist käsitleva sellise
maksuotsuse tühistamist, mis on välja antud pärast seda, kui komisjon
6. mail 1983 Saksamaa Liitvabariigile adresseeritud otsuses leidis,
et imporditollimaksu sissenõudmisest loobumine on lubamatu.3        Tollimaksu
sissenõudmine oli seotud Saksa Demokraatlikust Vabariigist pärit
prismabinoklite importimisega Saksamaa Liitvabariiki Foto-Frosti poolt
ja nende vabasse ringlusse suunamisega. Foto-Frost ostis binoklid Taani
ja Ühendkuningriigi ettevõtjatelt, kes saatsid need talle ühenduse
välistransiidiprotseduuri alusel Taanis ja Madalmaades asuvatest
tolliladudest.4        Kõigepealt
lubas pädev tolliasutus kaubad imporditollimaksuvabalt sisse vedada
põhjendusega, et need pärinesid Saksa Demokraatlikust Vabariigist.
Kontrolli tulemusena leidis kesktolliasutus Hauptzollamt Lübeck-Ost, et
Saksa tollialaste õigusaktide alusel tuleb tasuda tollimaks. Tolliasutus
ei pidanud siiski õigeks asuda tollimaksu tollivormistusjärgselt sisse
nõudma, sest Foto-Frost vastas nõuetele, mis on esitatud nõukogu määruse
nr 1697/79 artikli 5 lõikes 2, mille kohaselt võib
„pädev asutus […] jätta impordi- või eksporditollimaksu
tollivormistusjärgselt sisse nõudmata, kui see jäi saamata pädeva
asutuse enda vea tõttu, mida heauskselt toiminud ja kõiki tema
tollideklaratsiooni suhtes kehtivate õigusaktide sätteid järginud
kohustatud isik ei oleks saanud mõistlikult avastada”.
Eelotsusetaotlusest ilmneb Hauptzollamt’i seisukoht, et Foto-Frost oli
täitnud tollideklaratsiooni nõuetekohaselt ning võimatu oli eeldada, et
ta vea avastab, sest teised tolliasutused olid samasuguste varasemate
tehingute puhul leidnud, et tollimaksu ei ole vaja tasuda.5        Kuna
tasumata tollimaksu summa ületas 2000 eküüd, siis ei olnud
Hauptzollamt’il eespool nimetatud nõukogu määruse nr 1697/79
artikli 5 lõike 2 rakenduseeskirjad kehtestanud nõukogu
20. juuni 1980. aasta määruse nr 1573/80 (EÜT L 161,
lk 1) kohaselt õigust ise otsustada, et see maks jääb
tollivormistusjärgselt sisse nõudmata. Seetõttu palus Saksamaa
Liitvabariigi rahandusminister Hauptzollamt’i taotlusel, et komisjon
eespool viidatud määruse nr 1573/80 artikli 6 alusel
otsustaks, kas kõnealusest tollimaksu tollivormistusjärgsest
sissenõudmisest võib loobuda.6        Komisjon
saatis 6. mail 1983 Saksamaa Liitvabariigile otsuse, et
sissenõudmisest ei või loobuda. Ta põhistas oma otsust sellega, et
„asjaomased tolliasutused ei eksinud Saksamaa-sisest kaubandust
reguleerivate õigusnormide kohaldamisel, vaid üksnes aktsepteerisid ilma
seda viivitamatult vaidlustamata importija esitatud deklaratsioonides
sisalduva teabe; selline teguviis [...] ei takista kõnealustel asutustel
hiljem maksu korrigeerimist, mis on sõnaselgelt ette nähtud nõukogu
24. juuli 1979. aasta direktiivi 79/695/EMÜ kauba vabasse
ringlusse lubamise protseduuride harmoneerimise kohta (EÜT L 205,
lk 19) artiklis 10”. Ta leidis, et „ühtlasi oli importijal
võimalik vaagida kõnealuste imporditoimingute asjaolusid, lähtudes
Saksamaa-sisest kaubandust reguleerivatest sätetest, mille kohaldamist
ta taotles; seega oleks ta võinud avastada iga nende sätete kohaldamisel
tehtud vea; pealegi on tuvastatud, et importija ei järginud kõiki
tollideklaratsiooni suhtes kehtivate õigusaktide sätteid”.7        Nimetatud
otsuse põhjal tegi Hauptzollamt maksuotsuse tollimaksu
tollivormistusjärgse sissenõudmise kohta, mille Foto-Frost vaidlustas
põhikohtuasjas.8        Foto-Frost
palus Finanzgericht Hamburg’il peatada maksuotsuse täitmine.
Finanzgericht rahuldas selle taotluse põhjendusega, et kõnealused
tehingud tundusid kuuluvat Saksamaa sisekaubandusse ja olid seetõttu
Saksamaa sisekaubandust käsitleva protokolli kohaselt tollimaksust
vabastatud.9        Seejärel
esitas Foto-Frost Finanzgericht Hamburg’ile põhinõude tühistada
maksuotsus tollivormistusjärgse sissenõudmise kohta. Finanzgericht
leidis, et komisjoni 6. mai 1983. aasta otsuse kehtivus on
kaheldav, kuna antud juhul on täidetud kõik nõukogu määruse
nr 1697/79 artikli 5 lõikes 2 sätestatud nõuded, mis
võimaldavad jätta tollimaksu tollivormistusjärgselt sisse nõudmata. Kuna
vaidlustatud maksuotsus põhines komisjoni otsusel, leidis
Finanzgericht, et ta saab selle tühistada vaid siis, kui ühenduse otsus
on samuti kehtetu. Seetõttu esitas Finanzgericht Euroopa Kohtule
järgmised neli eelotsuse küsimust:„1. Kas
siseriiklik kohus võib kontrollida komisjoni 20. juuni
1980. aasta määruse (EMÜ) nr 1573/80 (EÜT L 161,
lk 1) artikli 6 alusel tehtud komisjoni otsuse kehtivust
selles osas, mis puudutab imporditollimaksu tollivormistusjärgselt sisse
nõudmata jätmist nõukogu 24. juuli 1979. aasta määruse (EMÜ)
nr 1697/79 (EÜT L 197, lk 1) artikli 5 lõike 2
alusel ja seisukohta, et otsus jätta imporditollimaks
tollivormistusjärgselt sisse nõudmata ei ole põhjendatud, ning kas
siseriiklik kohus võib tema menetluses oleva kohtuasja raames vastuolus
komisjoni eespool viidatud otsusega vajaduse korral leida, et tollimaks
ei kuulu tollivormistusjärgselt sissenõudmisele?2.
Kui siseriiklikul kohtul ei ole õigust komisjoni otsuse kehtivust
kontrollida, kas siis komisjoni 6. mai 1983. aasta otsus
(viide REC 3/83) on kehtiv?3. Kui
siseriiklikul kohtul on õigus komisjoni otsuse kehtivust kontrollida,
kas siis määruse (EMÜ) nr 1697/79 artikli 5 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et see volitab tegema kaalutlusotsust, mille üle
siseriiklik kohus võib teostada üksnes piiratud kontrolli eesmärgiga
teha kindlaks, kas otsusega on ületatud pädevuse piire, mida tuleb
vajaduse korral täpsustada, ilma et siseriiklik kohus saaks ise
kaalutlusõigust kasutada, või volitab nimetatud säte vastu võtma õiglast
meedet, mille seaduslikkust siseriiklik kohus võib igas suhtes
kontrollida?4. Kui tollimaksu
sissenõudmisest ei ole määruse (EMÜ) nr 1697/79 artikli 5
lõike 2 kohaselt lubatud loobuda, kas siis Saksa Demokraatlikust
Vabariigist pärit kaubad, mis on toodud Saksamaa Liitvabariiki mõne muu
liikmesriigi kaudu ühenduse välistransiidiprotseduuri alusel, kuuluvad
Saksamaa sisekaubandust ja sellega seotud probleeme käsitleva
25. märtsi 1957. aasta protokolli kohaselt Saksamaa
sisekaubandusse, mistõttu nende kaupade importimisel Saksamaa
Liitvabariiki ei kohaldata tollimaksu ega impordi käibemaksu, või tuleb
nimetatud maksud sisse nõuda samadel alustel nagu kolmandatest riikidest
importimise korral, nii et esiteks nõutakse kooskõlas asjakohaste
tollialaste õigusaktidega sisse ühenduse tollimaks ja teiseks
käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamist käsitleva
ühenduse kuuenda direktiivi artikli 2 lõike 2 kohaselt impordi
käibemaks?”10      Asjaolude
ja kohaldatavate ühenduse õigusnormide täpsem kirjeldus ning
Foto-Frosti, Hauptzollamt Lübeck-Ost’i, Saksamaa Liitvabariigi valitsuse
ja komisjoni esitatud märkused sisalduvad kohtuistungi ettekandes. Esimene küsimus11      Finanzgericht
pärib oma esimeses küsimuses, kas tal on õigus tunnistada tühiseks
selline komisjoni otsus, nagu seda on 6. mai 1983. aasta
otsus. Finanzgericht kahtleb nimetatud otsuse kehtivuses, sest ta leiab,
et antud juhul on täidetud kõik määruse nr 1697/79 artikli 5
lõikes 2 sätestatud nõuded, mis võimaldavad jätta tollimaksu
tollivormistusjärgselt sisse nõudmata. Finanzgericht’i hinnangul tuleneb
asutamislepingu artiklis 177 sätestatud Euroopa Kohtu ja
siseriiklike kohtute vahelisest pädevuse jaotusest siiski, et üksnes
Euroopa Kohtul on õigus ühenduse institutsioonide õigusaktide kehtetust
tuvastada.12      Asutamislepingu
artikkel 177 annab Euroopa Kohtule pädevuse teha eelotsuseid, mis
käsitlevad nii asutamislepingu ja ühenduse institutsioonide õigusaktide
tõlgendamist kui ka nende aktide kehtivust. Nimetatud artikli teine lõik
näeb ette, et siseriiklik kohus võib pöörduda sellistes küsimustes
Euroopa Kohtu poole, ja artikli kolmas lõik teeb selle kohustuslikuks
kohtule, kelle otsuste peale ei saa siseriikliku õiguse järgi edasi
kaevata.13      Võimaldades
küll siseriiklikel kohtutel, kelle otsuste peale saab siseriikliku
õiguse järgi edasi kaevata, esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimusi
tõlgendamise või kehtivuse kohta, ei lahenda artikkel 177 küsimust,
kas siseriiklikud kohtud ise on pädevad ühenduse institutsioonide
õigusaktide kehtetust tuvastama.14      Siseriiklikud
kohtud võivad kaaluda ühenduse õigusakti kehtivust ja kui nad leiavad,
et neile akti kehtetuse tõenduseks esitatud poolte väited ei ole
põhjendatud, võivad nad jätta need arvestamata ning otsustada, et akt on
täielikult kehtiv. Niiviisi toimides ei sea nad ühenduse õigusakti
olemasolu kahtluse alla.15      Siseriiklikud
kohtud ei ole seevastu ise pädevad ühenduse institutsioonide õigusakte
tühiseks tunnistama. Nagu rõhutas Euroopa Kohus oma 13. mai
1981. aasta otsuses kohtuasjas 66/80: International Chemical
Corporation (EKL 1981, lk 1191), on artikliga 177 Euroopa
Kohtule antud pädevuse peamine eesmärk tagada ühenduse õiguse
ühetaoline kohaldamine siseriiklikes kohtutes. Ühetaolise kohaldamise
nõuet tuleb eriti rangelt järgida siis, kui on vaidlustatud ühenduse
õigusakti kehtivus. Liikmesriikide kohtute lahkarvamused ühenduse
õigusaktide kehtivuse suhtes võivad ohustada ühenduse õiguskorra ühtsust
ja kahjustada õiguskindlust, mis on põhimõttelise tähtsusega nõue.16      Sama
järelduse tingib vajadus tagada asutamislepinguga kehtestatud õiguste
kohtuliku kaitse süsteemi terviklikkus. Sellega seoses tuleb märkida, et
kehtivuse kontrollimist puudutav eelotsusetaotlus nagu ka
tühistamishagi on ühenduse institutsioonide õigusaktide seaduslikkuse
kontrolli vahendid. Nagu märkis Euroopa Kohus oma 23. aprilli
1986. aasta otsuses kohtuasjas 294/83: Parti écologiste „les
Verts” v. Euroopa Parlament (EKL 1986, lk 1339),
„kehtestab asutamisleping esiteks artiklite 173 ja 184 ning teiseks
artikliga 177 õiguskaitsevahendite ja menetluste täieliku
süsteemi, mis on mõeldud selleks, et usaldada Euroopa Kohtule
institutsioonide õigusaktide seaduslikkuse kontrollimine”.17      Kuna
artikkel 173 annab Euroopa Kohtule ainupädevuse ühenduse
institutsiooni õigusakti tühistada, siis on süsteemi terviklikkuse
seisukohast nõutav, et kui selline akt on vaidlustatud siseriiklikus
kohtus, on selle kehtetuse tuvastamise õigus samuti vaid Euroopa Kohtul.18      Samuti
tuleb rõhutada, et just Euroopa Kohtul on parimad eeldused ühenduse
õigusaktide kehtivuse üle otsustamiseks. Euroopa Majandusühenduse Kohtu
põhikirja käsitleva protokolli artikli 20 alusel on ühenduse
institutsioonil, kelle akt on vaidlustatud, õigus osaleda menetluses
Euroopa Kohtus, et kaitsta kõnealuse akti kehtivust. Lisaks võib Euroopa
Kohus nimetatud protokolli artikli 21 teise lõigu alusel nõuda
ühenduse institutsioonidelt, mis ei ole kohtumenetluse pooled, kogu
teavet, mida kohus peab menetluses vajalikuks.19      Tuleb
lisada, et teatud asjaoludel, kui menetlus on seotud hagi tagamise
abinõude kohaldamisega, võib osutuda vajalikuks kõrvalekaldumine
põhimõttest, mille kohaselt siseriiklik kohus ei ole pädev ühenduse
õigusaktide kehtetust tuvastama, kuid sellele ei ole siseriikliku kohtu
küsimuses siiski viidatud.20      Seega
tuleb esimesele küsimusele vastata, et siseriiklik kohus ei ole pädev
ühenduse institutsioonide õigusaktide kehtetust tuvastama. Teine küsimus21      Teine
ja kolmas küsimus on esitatud lähtudes eeldusest, et vaidlusalustelt
tehingutelt tuleb tasuda tollimaks. Finanzgericht soovib oma teise
küsimusega teada, kas juhul, kui ainult Euroopa Kohus on pädev
kontrollima komisjoni otsuse kehtivust, on nimetatud otsus kehtiv.22      Tuleb
märkida, et määruse nr 1697/79 artikli 5 lõikes 2 on
sätestatud kolm konkreetset tingimust, mis peavad olema täidetud, et
pädev asutus saaks jätta tollimaksu tollivormistusjärgselt sisse
nõudmata. Sätet tuleb seega tõlgendada nii, et kui kõik need tingimused
on täidetud, on kohustatud isikul õigus sellele, et maksu sisse ei
nõuta.23      Edasi
tuleb kaaluda, kas määruse nr 1697/79 artikli 5 lõikes 2
sätestatud kolm tingimust on antud juhul täidetud. Seoses kehtivuse
kontrollimist käsitleva eelotsusetaotlusega võib Euroopa Kohus
kontrollida ühenduse õigusakti aluseks olevaid asjaolusid ja nendel
põhinevaid ühenduse institutsiooni õiguslikke järeldusi, mis on
väidetavalt ebaõiged.24      Eespool
viidatud sättes sisalduva esimese tingimuse kohaselt peab tollimaksu
sissenõudmata jätmine olema pädeva asutuse enda eksimuse tagajärg.
Sellega seoses tuleb tagasi lükata komisjoni argument, mille kohaselt
tolliasutused ei eksinud, vaid andsid, nagu neil oli eespool viidatud
nõukogu direktiivi 79/695/EMÜ artikli 10 alusel õigus teha, üksnes
esialgse hinnangu, mille kohaselt Foto-Frosti deklaratsioonides esitatud
andmed olid õiged. Kui tollimaks on arvutatud tollideklaratsioonis
esitatud kontrollimata andmete põhjal, võib viimati nimetatud sätte
kohaselt teha deklaratsiooni suhtes järelkontrolli ja arvutatud
tollimaksu summat korrigeerida. Käesoleval juhul, nagu komisjon
tunnistas oma märkustes ja vastuses Euroopa Kohtu esitatud küsimusele,
sisaldas Foto-Frosti deklaratsioon kõiki asjakohaste õigusnormide
kohaldamiseks vajalikke faktilisi andmeid ja need andmed olid õiged.
Neil asjaoludel ei avastatud Saksa tolliasutuse korraldatud
tollivormistusele järgnenud kontrollimisel ühtki uut fakti. Järelikult
oli tegemist tolliasutuse enda veaga asjassepuutuvate õigusnormide
esialgsel kohaldamisel, mille tulemusena jäi kaupade importimisel
tollimaks sisse nõudmata.25      Teise
tingimuse järgi peab kohustatud isik olema toiminud heauskselt, mis
tähendab, et ta ei oleks saanud tolliasutuse viga avastada. Selle kohta
tuleb meenutada, et Finanzgericht Hamburg’i spetsialiseerunud kohtunikud
andsid täitmise peatamist käsitlevas 22. septembri
1983. aasta määruses hinnangu, et on ülimalt kaheldav, et kõnealust
liiki tehingutelt tuleb tasuda tollimaks. Finanzgericht leidis, et
sellised toimingud tunduvad kuuluvat Saksamaa sisekaubandusse ja on
seetõttu seda kaubandust käsitleva protokolli alusel tollimaksust
vabastatud. Ta märkis siiski, et niihästi Euroopa Kohtu kui ka
siseriiklike kohtute praktikat arvestades on olukord ebakindel. Neil
asjaoludel ei saa mõistlikult eeldada, et äriühing Foto-Frost oleks
võinud avastada tolliasutuse eksimuse. Tal ei olnud vähimatki põhjust
eksimust kahtlustada, sest samasuguste varasemate tehingute puhul oli ta
tollimaksu tasumisest vabastatud.26      Kolmanda
tingimuse kohaselt peab kohustatud isik olema järginud kõiki tema
tollideklaratsiooni suhtes kehtivaid õigusakte. Selles punktis tuleb
tõdeda, et Euroopa Kohtu küsimusele vastates möönis komisjon ise
vastupidiselt oma 6. mai 1983. aasta otsusele, et Foto-Frost
on täitnud tollideklaratsiooni nõuetekohaselt. Kohtutoimiku materjalides
ei anna miski alust arvata, et see nii ei ole.27      Eelnevast
tuleneb, et kõik määruse nr 1697/79 artikli 5 lõikes 2
sätestatud tingimused olid antud juhul täidetud. Seega oli Foto-Frostil
õigus sellele, et kõnealust tollimaksu tollivormistusjärgselt sisse ei
nõuta.28      Neil
asjaoludel on Saksamaa Liitvabariigile 6. mail 1983 adresseeritud
otsus, milles komisjon konkreetsel üksikjuhul leidis, et
imporditollimaks tuleb tollivormistusjärgselt sisse nõuda, kehtetu. Kolmas küsimus29      Finanzgericht
küsib oma kolmandas küsimuses juhuks, kui ta on ise pädev komisjoni
otsust tühiseks tunnistama, kas määruse nr 1697/79 artikli 5
lõike 2 kohaldamine sõltub kaalutlusotsusest, mida siseriiklik
kohus võib kontrollida üksnes võimu kuritarvitamise suhtes (Ermessensfehler), või sõltub see õiglasest meetmest, mis on igas suhtes kontrollitav.30      Esimese ja teise küsimuse vastuseid arvestades ei ole kolmandale küsimusele vaja vastata. Neljas küsimus 31      Neljas
küsimus on esitatud juhuks, kui eelmiste küsimuste vastustest ei
tulene, et Foto-Frostil on õigus sellele, et maksu
tollivormistusjärgselt sisse ei nõuta. Finanzgericht küsis, kas sellisel
juhul kuuluvad kõnealused tehingud Saksamaa sisekaubandusse Saksamaa
sisekaubandust käsitleva protokolli tähenduses, mis tema arvates
tähendab seda, et need on tollimaksuvabad.32      Esimese ja teise küsimuse vastuseid arvestades ei ole neljandale küsimusele vaja vastata. Kohtukulud33      Euroopa
Kohtule märkusi esitanud Saksamaa Liitvabariigi ja Euroopa Ühenduste
Komisjoni kulusid ei hüvitata. Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on
käesolev menetlus siseriiklikus kohtus poolelioleva asja üks staadium,
otsustab kulude jaotuse siseriiklik kohus.Esitatud põhjendustest lähtudesEUROOPA KOHUS_vastuseks Finanzgericht Hamburg’i 29. augusti 1985. aasta määrusega esitatud küsimustele, otsustab:1.      Siseriiklik kohus ei ole pädev ühenduse institutsioonide õigusaktide kehtetust tuvastama.2.      Saksamaa
Liitvabariigile 6. mail 1983 adresseeritud otsus, milles komisjon
konkreetsel üksikjuhul leidis, et imporditollimaks tuleb
tollivormistusjärgselt sisse nõuda, on kehtetu.Mackenzie StuartBoscoMoitinho de AlmeidaRodríguez IglesiasKoopmansEverlingBahlmannGalmotJolietO’Higgins SchockweilerKuulutatud avalikul kohtuistungil 22. oktoobril 1987 Luxembourgis.Kohtusekretär       President A. J. Mackenzie Stuarti eestP. Heim       G. Bosco             presidendi ülesannetes * Kohtumenetluse keel: saksa.