Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (kolmas koda)
26. märts 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Kaubamärgid – Direktiiv 2008/95/EÜ – Artikli 3 lõike 1 punkt g – Kaubamärgi registreerimisest keeldumise või kaubamärgi tühiseks tunnistamise põhjused – Kaubamärk, mis võib oma olemuse tõttu avalikkust eksitada – Luksusnahktooted – Kaubamärk, mis sisaldab arvu, mida asjaomane avalikkus tajub ettevõtja asutamise aastana – Ammu möödunud aastaarvu põhjal tehtav viide pikaajalisele oskusteabele, mis annab asjaomasele kaubale kvaliteedimärgi ja prestiižse kuvandi – Eksitav märge kauba omaduste kohta
Kohtuasjas C‑412/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Cour de cassationi (Prantsusmaa kassatsioonikohus) 5. juuni 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 10. juunil 2024, menetluses
Fauré Le Page Maroquinier SAS,
Fauré Le Page Paris SAS
versus
Goyard ST-Honoré SAS,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja president C. Lycourgos, kohtunikud O. Spineanu‑Matei, S. Rodin (ettekandja), N. Piçarra ja N. Fenger,
kohtujurist: N. Emiliou,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Fauré Le Page Maroquinier SAS ja Fauré Le Page Paris SAS, esindaja: avocat E. de Lamaze,
–        Goyard ST‑Honoré SAS, esindaja: avocat M. Le Guerer,
–        Prantsuse valitsus, esindajad: B. Dourthe, T. Stéhelin ja E. Timmermans,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: C. Auvret ja P. Němečková,
olles 27. novembri 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2008, L 299, lk 25) artikli 3 lõike 1 punkti g tõlgendamist.
2        Taotlus on esitatud kohtuvaidluses ühelt poolt Fauré Le Page Maroquinier SASi ja Fauré Le Page Paris SASi ning teiselt poolt Goyard ST‑Honoré SASi vahel ning see puudutab Fauré le Page Paris’le kuuluva kahe riigisisese kaubamärgi kehtivust, kuivõrd need on väidetavalt eksitavad.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3        Direktiiv 2008/95 tunnistati kehtetuks ja asendati alates 15. jaanuarist 2019 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2015. aasta direktiiviga (EL) 2015/2436 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2015, L 336, lk 1). Arvestades põhikohtuasja asjaolude asetleidmise kuupäeva, on selle kohtuasja suhtes siiski kohaldatav määrus nr 2008/95.
4        Direktiivi 2008/95 artikli 3 „Kaubamärgi andmisest keeldumise või kaubamärgi tühiseks tunnistamise põhjused“ lõike 1 punktis g on ette nähtud:
„Järgmisi ei registreerita kaubamärgina ja kui nad on registreeritud, võib need tühiseks tunnistada:
[…]
g)      kaubamärke, mis võivad oma olemuse tõttu üldsust eksitada näiteks kaupade või teenuste laadi, kvaliteedi või geograafilise päritolu osas“.
Prantsuse õigus
5        Intellektuaalomandi seadustiku (code de la propriété intellectuelle) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artikli L.711‑3 punktis c sätestatud:
„Kaubamärgi või kaubamärgi osana ei või kasutusele võtta tähist, mis:
[…]
c)      mis võib üldsust eksitada eelkõige kauba või teenuse laadi, kvaliteedi või geograafilise päritolu osas.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
6        Prantsuse õiguse alusel asutatud äriühing Maison Fauré Le Page, kes tegeles alates 1716. aastast Pariisis (Prantsusmaa) relvade, laskemoona ja nahast aksessuaaride ostmise ja müügiga, lõpetati 27. novembril 1992 ning sellega anti äriühingu Maison Fauré Le Page vara üle tema ainuaktsionärist
äriühingule Saillard.
7        Fauré Le Page Paris on Prantsuse õiguse alusel asutatud äriühing, mis on alates 14. oktoobrist 2009 kantud Pariisi äriregistrisse. 29. oktoobril 2009 omandas ta Saillard’ilt Prantsuse kaubamärgi Fauré Le Page, mille registreerimistaotluse oli viimati nimetatud äriühing esitanud 5. juunil 1989 muu hulgas kaupadele: „külmrelvad; tulirelvad ja nende osad; laskemoon; lõhkeaine; laskmistoed; kotid; nahk ja tehisnahk; kohvrid ja reisikastid“.
8        Fauré Le Page Paris esitas 17. juunil 2011 taotluse registreerida kaks Prantsuse kaubamärki, mis sisaldasid täpsustust „Fauré Le Page Paris 1717“ muu hulgas kaupadele „nahk ja tehisnahk; reisikohvrid ja ‑kastid; reisikotid; käekotid“.
9        Prantsuse õiguse alusel asutatud äriühing Goyard ST‑Honoré, kes toodab ja turustab reisi- ja nahkkaupu, esitas 26. oktoobril 2012 äriühingute Fauré Le Page Paris ja Fauré Le Page Maroquinier (edaspidi koos „äriühingud Fauré Le Page“) kui kaubamärkide Fauré Le Page Paris 1717 kasutajate vastu hagi, nõudes nende kaubamärkide väidetavalt eksitava olemuse tõttu nende kaubamärkide tühistamist.
10      Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus, Prantsusmaa) jättis 4. oktoobri 2016. aasta otsusega rahuldamata apellatsioonkaebuse, mille äriühing Goyard ST‑Honoré oli esitanud esimese astme kohtu otsuse peale, millega jäeti tema nõuded rahuldamata.
11      Cour de cassation (Prantsusmaa kassatsioonikohus) tühistas 27. juuni 2018. aasta kohtuotsusega selle kohtuotsuse.
12      Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) tunnistas tagasi saadetud kohtuasja läbi vaadates 23. novembri 2021. aasta otsuses vaidlusalused kaubamärgid tarbija eksitamise suure
tõenäosuse tõttu tühiseks.
13      Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) asus selles kohtuotsuses seisukohale, et vaidlustatud kaubamärkides kasutatud sõnad „Paris 1717“ viitavad Maison Fauré Le Page’i asutamise kohale ja kuupäevale ning võivad avalikkuse silmis osutada sellele, et äritegevus on jätkunud alates 1717. aastast ning et algse ettevõtja oskusteave on Fauré Le Page Paris’le edasi antud, mis aga kujutab asjaomase avalikkuse silmis endast nende kaubamärkidega tähistatud kaupade kvaliteedimärki. Nimetatud kohus märkis lisaks, et Maison Fauré Le Page oli lõpetanud relvade, laskemoona ja aksessuaaride ostu- ja müügitegevuse 1992. aastal, mistõttu 2009. aastal asutatud äriühing Fauré Le Page Paris ei jätkanud algse ettevõtja tegevust. Nimetatud kohus lisas, et keskmise tarbija jaoks on luksusnahktoodete – nagu on äriühingute Fauré Le Page turustatav kaup –
puhul väga vana oskusteabe kasutamine ostuotsuse tegemisel määrav tegur.
14      Äriühingud Fauré Le Page esitasid selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Cour de cassationile, kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
15      Eelotsusetaotluse esitanud
kohtus väidavad äriühingud Fauré Le Page eelkõige, et selleks, et kaubamärki saaks pidada eksitavaks, peab see tarbijat eksitama vastava kaubamärgiga tähistatud kaupade või teenuste, mitte selle omaniku omaduste osas. Vaidlustatud kaubamärkides ei ole aga kirjeldatud ühtegi nende kaubamärkidega tähistatud nahktoodete eriomadust, vaid need annavad parimal juhul edasi üldist kvaliteediideed, mistõttu ei saa neid pidada eksitavaks direktiivi 2008/95 artikli 3 lõike 1 punkti g tähenduses, mis on Prantsuse õigusesse üle võetud intellektuaalomandi seadustiku artikli L‑711‑3 punktiga c.
16      Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et cour d’appel de Paris’ (Pariisi apellatsioonikohus) tõlgendus, mille kohaselt on eksitav kaubamärgina taotletava tähise edastatav valeteave selle kaubamärgiga tähistatud kaupu või teenuseid turustava ettevõtja kohta, millest keskmine tarbija järeldab, et need kaubad või teenused on eriti kvaliteetsed või prestiižsed, võib olla direktiivi 2008/95 artikli 3 lõike 1 punktiga g kooskõlas.
17      Lisaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kaubamärgi eksitav laad ei piirdu eksitava sõnumiga, mis puudutab üksnes selle kaubamärgiga tähistatud kaupade või teenuste omadusi, vaid võib tuleneda ka kaubamärgiomanikust ettevõtja enda omadustest, eelkõige kaubamärgi vanusest, kuna tarbija võib selliselt edastatud ebaõige teabe põhjal järeldada, et vastava kaubamärgiga tähistatud kaubal on teatavad omadused või prestiiž, mis võivad tema ostuotsust mõjutada.
18      Eelotsusetaotluse esitanud tuletas sellega seoses meelde, et 23. aprilli 2009. aasta kohtuotsuse Copad (C‑59/08, EU:C:2009:260, punktid 24–26) kohaselt ei hinnata prestiižse kauba kvaliteeti, lähtudes üksnes selle materiaalsetest omadustest, vaid ka teatavast hõngusest ja prestiiži kuvandist, millest tuleneb, et seda kaupa
tajutakse luksuslikuna.
19      Lisaks, kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus tunnistab, et 30. märtsi 2006. aasta kohtuotsust Emanuel (C‑259/04, EU:C:2006:215) võib tõlgendada nii, et kaubamärk ei ole avalikkust eksitav, kui sellega edasi antav väidetavalt vale teave puudutab kaupa valmistavat ettevõtjat, mitte kaupa kui sellist, märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kõnealune otsus käsitles konkreetset juhtumit, kus kaubamärk koosnes autori nimest, mistõttu ei saa Euroopa Kohtu kõnealuses otsuses esitatud kaalutlusi tingimata laiendada selle kohtuasja asjaoludest kaugemale.
20      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul nähtub Cour d’appel de Paris’ (Pariisi apellatsioonikohus) hinnangust, et äriühingute Fauré Le Page turustatav kaup kuulub luksusnahktoodete sektorisse, et asjaomane avalikkus tajub vaidlustatud kaubamärke nii, et need viitavad ekslikult kaubamärgiomaniku mitme sajandi pikkusele tegutsemisele selles sektoris, ning et selliselt edastatud ebaõige teave võib mõjutada tarbijate otsust nimetatud kaubamärgiga tähistatud kaupa osta, kuna luksusnahktoodete tarbijad peavad eriti oluliseks tooteid turustava ettevõtte ajalugu ja pikaajalist tegevust ning järeldavad sellest, et need tooted on eriti kvaliteetsed või prestiižsed.
21      Neil asjaoludel otsustas Cour de cassation (kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [direktiivi 2008/95] artikli 3 lõike 1 punkti g tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgis esinev väljamõeldud aastaarvu märge, mis annab ebaõiget teavet kaupade tootja vanuse, usaldusväärsuse ja oskusteabe ning seega kaupade mittemateriaalsete omaduste kohta, kujutab endast tarbija tegelikku eksitamist või piisavalt suurt eksitamise tõenäosust?
2.      Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas seda artiklit
tuleb tõlgendada nii, et
a)      kaubamärki võib pidada eksitavaks, kui esineb
tõenäosus, et sellega tähistatud kaupade või teenuste tarbija usub, et selle kaubamärgi omanik on tootnud neid kaupu juba sajandeid, mis annab neile prestiiži kuvandi, kuigi see nii ei ole;
b)      määramaks kindlaks, et tegemist on tarbija tegeliku eksitamise või piisavalt tõsise eksitamise tõenäosusega, millest sõltub kaubamärgi eksitava olemuse tuvastamine, peab kaubamärk kujutama endast selle registreeringuga hõlmatud kaupade või teenuste võimalike omaduste piisavalt spetsiifilist kirjeldust, mille põhjal asjaomane tarbija võib arvata, et kaupadel ja teenustel on tunnuseid, mida neil tegelikult ei ole?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
22      Oma küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2008/95 artikli 3 lõike 1 punkti g tuleb tõlgendada nii, et kui kaubamärk sisaldab arvu, mida asjaomane avalikkus tajub ettevõtja asutamise aastana, ning viitab sellest aastast möödunud pika aja tõttu pikaajalisele oskusteabele, mis annab kaupadele, mille jaoks vastav kaubamärk on registreeritud, kvaliteedimärgi ja prestiižse kuvandi, kuigi sellise ajalise ulatusega oskusteavet ei ole, võib sellest järeldada, et see kaubamärk võib avalikkust asjaomase sätte tähenduses eksitada.
23      Määruse 2008/95 artikli 3 lõike 1 punkti g kohaselt ei registreerita kaubamärgina – ja juhul, kui nad on registreeritud, tühiseks tunnistada – kaubamärke, mis võivad oma olemuse tõttu avalikkust eksitada näiteks kaupade või teenuste laadi, kvaliteedi või geograafilise päritolu osas.
24      Tuleb meelde tuletada, et selleks, et kõnealuse sätte alusel saaks tuvastada, et kaubamärk on registreeritud eksitamise tõenäosusest tulenevat keeldumispõhjust eirates, peab olema tõendatud, et kaubamärgina registreerimiseks esitatud tähis iseenesest tekitab sellise tõenäosuse, kuivõrd selle tähise hilisem haldamine ei ole asjakohane (vt selle kohta 8. juuni 2017. aasta kohtuotsus W. F. Gözze Frottierweberei ja Gözze, C‑689/15, EU:C:2017:434, punktid 55 ja 56).
25      Lisaks eeldab nimetatud sätte alusel tühiseks tunnistamine, et juhtumi asjaolude põhjal tuvastatakse tegelik eksitamine või piisavalt tõsine avalikkuse eksitamise tõenäosus (vt selle kohta 30. märtsi 2006. aasta kohtuotsus Emanuel, C‑259/04, EU:C:2006:215, punkt 47, ning 8. juuni 2017. aasta kohtuotsus W. F. Gözze Frottierweberei ja Gözze, C‑689/15, EU:C:2017:434, punkt 54).
26      Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 33–41 sisuliselt märkis ja nagu nähtub nii direktiivi 2008/95 artikli 3 lõike 1 punkti g sõnastusest, mis sisaldab kaupade või teenuste omaduste näitlikku loetelu, kui ka vastava sätte eesmärgist, milleks on hõlmata kaubamärgina registreeritud või registreerimistaotluse esemeks olevaid olemuslikult eksitavaid tähiseid, peab järeldus, et kaubamärk võib selle sätte tähenduses „üldsust eksitada“, põhinema eksitamisel seoses selle kaubamärgiga tähistatud kaupade või teenuste omadusega. Seetõttu ei saa direktiivi 2008/95 artikli 3 lõike 1 punktis g sätestatud registreerimisest keeldumise ja tühiseks tunnistamise põhjust kohaldada muu hulgas juhtudel, kui asjaomane kaubamärk võib avalikkust eksitada seoses kaubamärgiomaniku teatava omadusega, mitte aga seoses sellega tähistatud kaupade või teenuste omadusega.
27      Kui käesoleval juhul leidis cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 13 –, et tähis, milles on kombineeritud aastaarv ja teatav linnanimi, võib asjaomase avalikkuse silmis viidata kaubamärgiomaniku asutamise kuupäevale ja kohale, ei ole need kaks elementi iseenesest äriühingute Fauré Le Page turustatavate kaupade omadused.
28      Samas, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 20, leidis see kohus samuti, et need kaubad kuuluvad luksusnahktoodete sektorisse, et asjaomane avalikkus tajub vaidlustatud kaubamärke nii, et need viitavad ekslikult nende omaniku mitme sajandi pikkusele tegevusele asjaomases sektoris, ning et selliselt edastatud ekslik teave võib mõjutada tarbijate otsust osta nende kaubamärkidega tähistatud kaupa, kuna luksusnahktoodete tarbijad peavad oluliseks tooteid turustava ettevõtja ajalugu ja pikaajalist tegevust ning järeldavad sellest, et need tooted on eriti kvaliteetsed ja prestiižsed.
29      Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 43 sisuliselt märkis, võib sellise arvu lisamine kaubamärgile, mida asjaomane avalikkus tajub ettevõtja asutamise aastana, vastavalt olukorrale viidata spetsiifilisele oskusteabele, mis on vastava kaubamärgiga tähistatud kauba kvaliteedimärk ja toetab prestiiži kuvandit. Kuna kauba kvaliteet on üks direktiivi 2008/95 artikli 3 lõike 1 punktis g näitena nimetatud omadustest ja see omadus võib luksuskaupade valdkonnas tuleneda ka kauba teatavast hõngusest ja prestiižsest kuvandist (vt selle kohta 23. aprilli 2009. aasta kohtuotsus Copad, C‑59/08, EU:C:2009:260, punkt 24), siis võib tegeliku eksitamise või piisavalt tõsise avalikkuse eksitamise tõenäosuse olemasolu selle sätte tähenduses tuvastada, kui sellise ajalise ulatusega oskusteave ning sellega seostatud ning sellest tulenevad kvaliteedimärk ja prestiiži kuvand puuduvad.
30      Riigisisese kohtu ülesanne on kõiki käesoleva juhtumi asjaolusid arvestades hinnata, kas asjaomane avalikkus tajub arvu, mis on märgitud nendes kaubamärkides, mille kehtetuks tunnistamist taotletakse, ettevõtja asutamise aastana ja viitab sellisele spetsiifilisele oskusteabele nagu pikaajaline oskusteave, mis annab kaubale, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, kvaliteedimärgi ja prestiiži kuvandi. Sellega seoses tuleb liikmesriigi kohtul analüüsida iga kaubamärki tervikuna, võttes eelkõige arvesse seda, et lisaks arvule 1717 esineb ka sõna „Paris“, ning sõnumit, mida need asjaomasele avalikkusele edastavad.
31      Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2008/95 artikli 3 lõike 1 punkti g tuleb tõlgendada nii, et kui kaubamärk sisaldab arvu, mida asjaomane avalikkus tajub ettevõtja asutamise aastana, ning viitab sellest aastast möödunud pika aja tõttu pikaajalisele oskusteabele, mis annab kaupadele, mille jaoks vastav kaubamärk on registreeritud, kvaliteedimärgi ja prestiižse kuvandi, kuigi sellise ajalise ulatusega oskusteavet ei ole, võib sellest järeldada, et kaubamärk võib avalikkust asjaomase sätte tähenduses eksitada.
Kohtukulud
32      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 3 lõike 1 punkti g
tuleb tõlgendada nii, et
kui kaubamärk sisaldab arvu, mida asjaomane avalikkus tajub ettevõtja asutamise aastana, ning viitab sellest aastast möödunud pika aja tõttu pikaajalisele oskusteabele, mis annab kaupadele, mille jaoks vastav kaubamärk on registreeritud, kvaliteedimärgi ja prestiižse kuvandi, kuigi sellise ajalise ulatusega oskusteavet ei ole, võib sellest järeldada, et kaubamärk võib avalikkust asjaomase sätte tähenduses eksitada.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: prantsuse.