Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
esitatud 18. detsembril 2025(1)
Kohtuasi C‑280/25 [Lin II](i)
Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Oradea
kriminaalasi
versus
M. G. D.,
menetluses osalesid:
Statul român – Agenţia Naţională de Administrare Fiscală prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca,
prin AdministraţiaJudeţeană a Finanţelor Publice Satu Mare
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumeenia kassatsioonikohus))
Eelotsusemenetlus – Euroopa Liidu finantshuvide kaitse – ELTL artikli 325 lõige 1 – Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse konventsioon – Artikli 2 lõige 1 – Kohustus võidelda liidu finantshuve kahjustavate pettuste vastu hoiatavate ja tõhusate meetmetega – Mõiste „suur pettus“ – Kriminaalvastutuse aegumistähtaeg – Süsteemne karistamata jäämise oht – Põhiõiguste kaitse – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõige 1 – Süütegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõte – Karistusseaduse ootuspärasuse ja täpsuse nõue – Leebema karistusseaduse (lex mitior) tagasiulatuva kohaldamise põhimõte – Põhiõiguste kaitse riigisisene standard – Lin I karistuse kohaldamine – Liidu õiguse esimuse põhimõtte piirid – Jõustunud kohtuotsused, millel on seadusjõud – Kriminaalvastutuse aegumise juhud, mis toimusid enne kohtuotsust Lin I ja mida ei ole jõustunud kohtuotsusega tunnustatud – Riigisisene põhimõte, mille kohaselt on leebema karistusseaduse kohaldamisel lex tertia keelatud – Karistamata jäämise süsteemse ohu kriteeriumi prognoositavuse ja täpsuse puudumine
1.        Kohtuotsuses Lin(2) tõlgendas Euroopa Kohus ELTL artikli 325 lõiget 1 ja Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse konventsiooni(3) artikli 2 lõiget 1 järgmiselt:
„[…] [L]iikmesriigi kohtud ei ole kohustatud jätma kohaldamata selle liikmesriigi konstitutsioonikohtu otsuseid, millega on kriminaalasjades aegumistähtaja katkemise aluseid reguleeriv riigisisene õigusnorm tunnistatud õigusvastaseks süütegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõtte rikkumise tõttu, nagu see on kaitstud riigisiseses õiguses, arvestades sellest tulenevaid karistusseaduse ootuspärasuse ja täpsuse nõudeid, isegi kui nende kohtuotsuste tagajärg on see, et märkimisväärne hulk kriminaalasju, sealhulgas Euroopa Liidu finantshuve kahjustavaid suuri pettusi puudutavad kohtuasjad, lõpetatakse kriminaalvastutuse aegumise tõttu.
Seevastu tuleb kõnealuseid liidu õigusnorme tõlgendada nii, et
selle liikmesriigi kohtud on kohustatud jätma kohaldamata leebema karistusseaduse (lex mitior) tagasiulatuva kohaldamise põhimõtet puudutava riigisisese kaitsestandardi, mis võimaldab seada kahtluse alla – sh jõustunud kohtuotsuste vastu suunatud kaebustes – sellistes kohtuasjades kriminaalvastutuse aegumistähtaja katkemise menetlustoimingute tõttu, mis tehti enne sellist õigusvastasuse tuvastamist.
2.        Nüüd pöördub Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumeenia kassatsioonikohus) kolleegium (edaspidi „kriminaalkolleegium“) Euroopa Kohtu poole ja märgib, et tal on mõningaid raskusi kohtuotsuse Lin I kohaldamisel, mille sisu kohta on eelotsuse küsimused esitatud.
I.      Õiguslik analüüs
A.      Liidu õigusnormid
3.        Käesolevas eelotsusemenetluses on kohaldatavad ka kohtuotsuses Lin I korratud liidu õigusnormid (see tähendab finantshuvide kaitse konventsiooni ja direktiivi (EL) 2017/1371(4) asjaomased sätted).
B.      Rumeenia õigus
1.      Kriminaalõigusnormid
4.        Kohtuotsuses Lin I on käsitletud ka vaidlusele kohaldatavaid Rumeenia õigusnorme (Rumeenia põhiseadus, 1968. aasta karistusseadustik, mida on muudetud 1996. aastal(5); 2009. aasta karistusseadustik(6), mida on muudetud 30. mai 2022. aasta
kiireloomulise määrusega
nr 71(7); kriminaalmenetluse seadustik(8) ning seadus nr 241/2005(9)).
2.      Rumeenia kohtupraktika aegumise kohta kriminaalasjades enne kohtuotsust Lin I(10)
a)      Konstitutsioonikohtu otsus nr 297/2018
5.        Curtea Constituțională (Rumeenia konstitutsioonikohus) hindas 26. aprilli 2018. aasta kohtuotsuses nr 297/2018, mis avaldati 25. juunil 2018, vastuväidet vastuolu kohta põhiseadusega ja nõustus, et kriminaalvastutuse aegumistähtaja kulgemise katkemine menetluses mis tahes menetlustoimingu tegemise korral, nagu oli ette nähtud 2009. aasta karistusseadustiku artikli 155 lõikes 1, on põhiseadusega vastuolus.
6.        Konstitutsioonikohtu hinnangul ei olnud see 2009. aasta karistusseadustiku säte ootuspärane ning rikkus süütegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõtet, kuna väljend „mis tahes menetlustoiming“ hõlmas ka toiminguid, millest kahtlustatavat või süüdistatavat ei teavitata. Seetõttu ei saanud ta teada, et aegumistähtaeg on katkenud ja et kulgema on hakanud tema kriminaalvastutusele võtmise uus aegumistähtaeg.(11)
7.        Rumeenia seadusandja ei muutnud 2009. aasta karistusseadustiku artikli 155 lõiget 1 konstitutsioonikohtu ette nähtud viisil ning üldkohtutes tekkis kriminaalvastutuse aegumistähtaegade kulgemise katkemise kohta ebaühtlane kohtupraktika.
b)      Konstitutsioonikohtu otsus nr 358/2022
8.        Konstitutsioonikohus nõustus 26. mai 2022. aasta kohtuotsuses nr 358/2022, mis avaldati 9. juunil 2022, uue põhiseadusvastasuse vastuväitega ja leidis, et 2009. aasta karistusseadustiku artikli 155 lõige 1 on vastuolus põhiseadusega.
9.        Konstitutsioonikohus leidis, et:
–        seadusandja ei viinud – nagu on nõutud põhiseaduse artikli 147 lõikes 1 – kohtuotsusega nr 297/2018 põhiseadusega vastuolus olevaks tunnistatud sätted põhiseadusega kooskõlla ega reguleerinud juhtumeid, mil kriminaalvastutuse aegumistähtaja kulgemine katkeb;
–        kuna seadusandja ei muutnud õigusnorme, ei olnud kohtutel võimalik kriminaalvastutuse aegumise katkemise põhjusi ise kindlaks määrata. 2009. aasta karistusseadustiku artikli 155 lõike 1 kohaldamine ei olnud selge ega prognoositav, millest tekkis ebaühtlane kohtupraktika. Kehtiva õigusraamistikuga ei olnud antud vajalikke õigusnorme karistusseadustiku artikli 155 lõike 1 prognoositavaks kohaldamiseks pärast kohtuotsust nr 297/2018;
–        järelikult ei olnud Rumeenia positiivses õiguses ette nähtud ühtegi kriminaalvastutuse aegumistähtaja katkemise juhtumit alates kohtuotsuse nr 297/2018 avaldamise kuupäevast kuni seadusandja sellise õigustloova akti jõustumiseni, millega reguleeritakse sõnaselgelt selle tähtaja kulgemise katkemise põhjuseid.(12)
c)      Kassatsioonikohtu otsus 67/2022
10.      Kassatsioonikohus asus 25. oktoobri 2022. aasta kohtuotsuses 67/2022 (edaspidi „kohtuotsus 67/2022“), mis avaldati 28. novembril 2022, järgmistele seisukohtadele:
–        aegumise katkemise normid on karistusõiguse (olulised) materiaalõigusnormid. Nende ajalise kohaldamise seisukohast kehtib nende suhtes 2009. aasta karistusseadustiku artiklis 3 ette nähtud karistusseaduse tagasiulatuva jõu puudumise põhimõte, välja arvatud leebemate sätete puhul vastavalt Rumeenia põhiseaduse artikli 15 lõikes 2 ja eespool viidatud karistusseadustiku artiklis 5 ette nähtud lex mitior’i põhimõttele;
–        ajavahemikus 25. juunist 2018 (kuupäev, mil avaldati põhiseaduslikkuse järelevalve kohtuotsuse nr 297/2018, mida täpsustati põhiseaduslikkuse järelevalve kohtuotsusega nr 358/2022) kuni 30. maini 2022 ei olnud 2009. aasta karistusseadustiku artikli 155 lõikes 1 ette nähtud ühtegi kriminaalvastutuse aegumistähtaja kulgemise katkemise põhjust;
–        kohus, kes lahendab põhiseaduslikkuse järelevalve menetluses tehtud otsuste nr 297/2018 ja nr 358/2022 toimel põhinevat erakorralist tühistamiskaebust, ei või kriminaalvastutuse aegumist uuesti läbi vaadata, kui apellatsioonikohus on põhiseaduslikkuse järelevalve kohtu kriminaalmenetluse lõpetamise aluse toimet arutanud ja hinnanud otsusest nr 358/2022 varasemas menetluses.
3.      Kohtuotsusele Lin I järgnenud Rumeenia kohtupraktika
11.      Kassatsioonikohus tegi kahes laiendatud kohtukoosseisus(13) 17. juuni 2024. aasta kohtuotsuse nr 37 (edaspidi „kohtuotsus 37/2024“) ja 16. septembri 2024. aasta kohtuotsuse nr 16 (edaspidi „kohtuotsus 16/2024“), milles ta analüüsis kohtuotsuse Lin I mõju käesoleva eelotsusetaotluse esemeks olevale küsimusele.
12.      Käsitlen mõlema kõrgeima kohtu otsuse sisu põhjalikumalt edaspidi, kuid nendega on vastuolus see, kui Rumeenia kohtud jätavad kõrvale riigisisese kohtupraktika, milles on käsitletud lexmitior’i põhimõtte kohaldamist kriminaalvastutuse aegumistähtaja arvestamise katkemisele.
II.    Faktilised asjaolud, kohtuvaidlus ja eelotsuse küsimused
13.      Kriminaalmenetluse asjaolud, nagu need on esitatud eelotsusetaotluses, olid sisuliselt järgmised.
14.      Ajavahemikul 3. maist 2012 kuni 23. jaanuarini 2014 esitas M. G. D. kahe äriühingu juhatuse liikmena ja üksnes kuritegelikul eesmärgil korduvalt ja teadlikult B. V‑le, kes oli samas menetluses kaassüüdistatav, 12 fiktiivsete ostudega seotud arvet.
15.      B. V. kirjendas arved teise äriühingu raamatupidamises, et vähendada maksubaasi ja põhjustada kahju riigieelarvele. Riigieelarvele põhjustatud kahju oli 268 536 Rumeenia leud (59 304 eurot), millest käibemaks moodustas 163 656 leud (36 142 eurot).
16.      Tribunalul Bihor (Bihori esimese astme kohus, Rumeenia) mõistis 24. veebruaril 2022 M. G. D. süüdi maksupettusest osavõtu eest.
17.      Curtea de Apel Oradea (Oradea apellatsioonikohus, Rumeenia) rahuldas 21. märtsil 2024 M. G. D. apellatsioonkaebuse, mis oli esitatud esimese astme kohtu otsuse peale.
18.      21. märtsi 2024. aasta kohtuotsuse kohaselt tuleb kriminaalmenetlus M. G. D. suhtes lõpetada seepärast, et talle süüks pandavat, seaduse nr 241/2005 artikli 9 lõike 1 punktis c kirjeldatud maksupettusest osavõtu kriminaalvastutuse aegumistähtaeg oli möödunud.(14)
19.      Prokuratuur esitas 21. märtsi 2024. aasta kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse. Ta väidab selles, et kriminaalmenetlust ei tule lõpetada, sest kohaldada tuleb kohtuotsus Lin I(15) ja seega ei olnud kriminaalvastutuse aegumistähtaeg möödunud.(16)
20.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et pärast kohtuotsust Lin I on kassatsioonimenetluses vaidlustatud kohtuotsuses kohaldatud leebema karistusseaduse kohaldamise riigisisest standardit, mille kehtestas kassatsioonikohus ise kohtuotsuses 67/2022 ja mida kinnitati (muudes kohtukoosseisudes kui need, milles esitati eelotsusetaotlus) kohtuotsustes 37/2024 ja 16/2024, mis on liikmesriigi kohtutele siduvad.
21.      Neil asjaoludel esitab kassatsioonikohtu kriminaalkolleegium Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [ELTL] artikli 325, finantshuvide kaitse konventsiooni artikli 1 lõike 1 punkti a, artiklite 2 ja 9 [ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta)] artikli 49 tõlgendamisel ja kohaldamisel olukorras, kus puudub riigisisene õigusnorm, milles oleks ette nähtud miinimumsumma selleks, et [liidu] finantshuve kahjustavat pettust võiks pidada suureks pettuseks, tuleb liidu õigusnorme tõlgendada nii, et pettust peetakse suureks üksnes siis, kui see puudutab üle 50 000 euro suurust summat?
2.      Kui vastus eelmisele küsimusele on eitav, siis kas ELL artiklit 2 ning artikli 4 lõikeid 2 ja 3, ELTL artikli 2 lõiget 2 ja artikli 325 lõiget 1, finantshuvide kaitse konventsiooni artikli 2 lõiget 1 – nagu seda tõlgendas Euroopa Kohus [kohtuotsuses Lin I] – [ning] harta artikli 49 lõiget 1, artikli 52 lõiget 3 ja artiklit 53 tuleb tõlgendada nii, et kriminaalmenetluses, mille ese on [käibemaksu] puudutavad süüteod, peab liikmesriigi kohus jätma kohaldamata lex mitior’i põhimõtte riigisisese kaitsestandardi, mis tuleneb liikmesriigi kassatsioonikohtu siduvast kohtupraktikast; mille kohaselt ei katkesta aegumist menetlustoimingud, mis tehti enne selle riigisisese õigusnormi kehtetuks tunnistamist, ning milles on sätestatud kriminaalvastutuse aegumistähtaegade katkemise alused, kui:
a)      selle riigisisese standardi kohaldamata jätmine on vastuolus keeluga kohaldada lex tertia’t, mis kujutab endast põhiseaduslikku põhimõtet;
b)      nimetatud riigisisese kohtupraktika alusel võib asuda seisukohale, et kriminaalvastutuse aegumise üldine tähtaeg möödus enne kohtuotsuse Lin I tegemist;
c)      selle riigisisese standardi kohaldamata jätmisel liidu õiguse alusel on tagajärg, et tagatakse hartaga ette nähtud põhiõiguste kaitse tase, mis ei ole võrdväärne ega sarnane kaitsega, mis on tagatud Euroopa inimõiguste konventsiooni [edaspidi „EIÕK“] artikliga 7;
d)      riigisiseses õiguses ei ole ette nähtud konkreetseid kriteeriume, mille põhjal saaks liikmesriigi kohus kõigepealt hinnata süstemaatilise karistamata jäämise ohtu, mis kaasneb selle riigisisese standardi kohaldamisega [liidu] finantshuve kahjustavate suurte pettuste korral?
III. Menetlus Euroopa Kohtus
22.      Eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtu kantseleis 10. aprillil 2025. Sellele kohaldati kiirendatud menetlust Euroopa Kohtu kodukorra artikli 105 kohaselt.
23.      Kirjalikud seisukohad esitasid Rumeenia valitsus ja Euroopa Komisjon. Mõlemad neist osalesid 7. oktoobril 2025 toimunud kohtuistungil.
IV.    Analüüs
A.      Esimene eelotsuse küsimus
24.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sisuliselt teada, kas juhul, kui puuduvad riigisisesed õigusnormid, mis määraksid kindlaks liidu finantshuve kahjustava pettuse miinimumsumma, saab käibemaksupettust pidada suureks ainult siis, kui see puudutab üle 50 000
euro suurust summat.
25.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu palub tõlgendada järgmisi liidu õigusnorme: ELTL artikkel 325 ning finantshuvide kaitse konventsiooni artikli 1 lõige 1 ning artiklid 2 ja 9 koostoimes harta artiklis 49 sätestatud süütegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõttega.
1.      ELTL artikkel 325
26.      ELTL artikli 325 lõige 1 kohustab liikmesriike võitlema kelmuste ja muu liidu finantshuve kahjustava ebaseadusliku tegevuse vastu tõkestavate ja tõhusate meetmetega.(17) See säte ei ole piiratud suurte
pettuste vastu võitlemisega, vaid see viitab lihtsalt liidu finantshuve kahjustavale pettusele, eristamata selle raskusastmeid.
27.      Kordan, et ELTL artiklis 325 ei ole mainitud mõistet „suur pettus“, mida on kasutatud aga finantshuvide kaitse konventsioonis (artikkel 2).
28.      Seega ei anna ELTL artikli 325 tõlgendamine konkreetset vastust eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele küsimusele.
2.      Finantshuvide kaitse konventsioon
29.      Finantshuvide kaitse konventsiooni artiklis 1 on määratletud liidu finantshuve kahjustav pettus selle konventsiooni tähenduses.
30.      Finantshuvide kaitse konventsiooni artikliga 2 on kohustatud liikmesriike võtma vajalikke meetmeid selle tagamiseks, et artiklis 1 osutatud tegevus[e] suhtes kohaldatakse tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid kriminaalkaristusi, vähemalt suurte pettuste suhtes vabadusekaotust, millele võib järgneda väljaandmine.
31.      Sama sätte kohaselt (finantshuvide kaitse konventsiooni artikli 2 lõiked 1 ja 2):
1.      […] [S]uureks pettuseks peetakse pettust, millega seotud miinimumsumma kehtestab iga liikmesriik. See miinimumsumma ei või ületada 50 000 [eurot].
2.      Väikeste pettuste suhtes, mis on seotud ühtekokku alla 4000 [euro] suuruse summaga ja millega ei kaasne liikmesriigi õiguse kohaselt raskendavaid asjaolusid, võib liikmesriik ette näha lõikes 1 sätestatutest erinevaid karistusi.“
32.      Euroopa Kohus on otsustanud, et finantshuvide kaitse konventsiooni artikli 2 lõige 1 on sõnastatud selgelt ja täpselt ning sellele ei ole seatud mingeid tingimusi, mistõttu on sellel vahetu õigusmõju.(18)
33.      Liidu finantshuve kahjustavate pettuste kategooriate eristamine on nii finantshuvide kaitse konventsioonile omane. Selle konventsiooni artiklist 2 tuleneb, et
–        väikesteks pettusteks loetakse neid, mis on seotud ühtekokku alla 4000 euro suuruse summaga ja millega ei kaasne erilisi raskendavaid asjaolusid. Liikmesriigid võivad niisuguste väikeste pettuste eest karistada haldussanktsioonidega, kuid miski ei takista neil kohaldada ka kriminaalkaristusi;
–        pettused, mis ei ole väikesed, kuid mis ei ole tingimata ka suured, mille summa ületab 4 000 eurot
ja mille puhul esinevad erilised asjaolud. Liikmesriigid peavad nende eest karistama tõhusate ja hoiatavate kriminaalkaristustega;
–        suured pettused on need, mille summa ületab 4000 eurot, mille puhul esinevad erilised raskendavad asjaolud ja mis kahjustavad liidu finantshuve „miinimumsumma ulatuses, mille iga liikmesriik kehtestab“. See miinimumsumma ei tohi ületada 50 000 eurot. Riigid peavad suurte pettuste eest karistama tõhusate ja hoiatavate kriminaalkaristustega, mille eest tuleb määrata vangistus, millele võib järgneda väljaandmine.
34.      Finantshuvide kaitse konventsiooni
artikli 9 kohaselt ei tulene liikmesriikidele konventsioonist takistust võtta vastu riigisiseseid õigusnorme, millega määratakse liidu finantshuve kahjustavate pettuste eest karmimaid karistusi.
35.      Liikmesriigid võivad nii otsustada karistada mis tahes liiki pettuste eest vabadusekaotusega. Samuti võivad nad kehtestada ka alla 50 000 euro suuruse summa, millest alates kvalifitseeritakse liidu finantshuvidega seotud pettus suureks, või künnist lihtsalt mitte kehtestada.(19)
36.      Liidu finantshuvide kaitse kriminaalkaristuste kehtestamise teel on valdkond, mis kuulub liidu ja liikmesriikide jagatud pädevusse ELTL artikli 4 lõike 2 tähenduses.(20)
37.      On tõsi, et ühes osas Euroopa Kohtu praktikast on mainitud liidu finantshuvide vastu toime pandud suuri pettusi, et rõhutada liidu õiguse esimust riigisiseste õigusnormide suhtes, mis raskendasid nende rikkumiste eest karistamist.(21) Teistes kohtuotsustes mainis Euroopa Kohus siiski vaid pettusi, täpsustamata nende raskusastet.(22)
38.      Minu arvates ei ole need erinevused määravad ning on tingitud nende vaidluste liigist ja ulatusest, milles eelotsuse küsimused esitati.
39.      Eeltoodust tuleneb, et liidu õigusega on jäetud liikmesriikidele vabadus määratleda suure pettuse mõiste ning sealjuures on nõutud, et kui liikmesriigid määratlevad selle arvulise künnise põhjal, ei tohi miinimumsumma, mille iga liikmesriik kehtestab, ületada 50 000 eurot.
3.      Rumeenia õigusnormid
40.      Rumeenia on vastu võtnud riigisisesed õigusaktid, milles on toimikus oleva teabe kohaselt kasutatud finantshuvide kaitse konventsioonist tulenevat võimalust karmistada liidu finantshuvidega seotud pettuste vastast võitlust.
41.      Seaduse nr 241/2005 23. jaanuaril 2014 kehtinud redaktsiooni artikli 9 lõikes 1 on loetletud nende maksupettusena käsitatavate
tegude kategooriad, mille eest karistatakse vangistusega, olenemata tekitatud kahju suurusest.
42.      Seaduse nr 241/2005 artikli 9 lõigetes 2 ja 3 on kehtestatud tekitatud kahju miinimumkünnised, kuid seda üksnes vanglakaristuste miinimum‑ ja maksimummäärade tõstmiseks.
43.      Mulle paistab, et need Rumeenia õigusnormid on kooskõlas ELTL artikliga 325 ja finantshuvide kaitse konventsiooniga.
44.      Kui ei ole riigisisest õigusnormi, mis kehtestaks kahju miinimummäära, tuleb liikmesriigi kohtutel kindlaks teha, kas esinevad asjaolud, mis riigisisese õiguse kohaselt muudavad toime pandud pettuse suureks. Need võivad hõlmata rikkumise vältavat(23) või korduvat laadi, pettuse organiseerituse astet, kuulumist kuritegelikku ühendusse ja pettuse suurust.
4.      Pettuse kvalifitseerimine põhikohtuasjas
45.      Riigieelarvele põhjustatud kahju oli käesolevas asjas 268 536 leud (mis vastab 59 304 eurole), millest käibemaks moodustas 163 656 leud (mis vastab 36 142 eurole).
46.      Oma laadi ja mõju tõttu võivad kõnealused asjaolud(24) põhimõtteliselt kujutada endast pettust ELTL artikli 325 ja finantshuvide kaitse konventsiooni artikli 1 lõike 1 punkti b tähenduses.(25)
47.      Mõiste „pettus“ finantshuvide kaitse konventsiooni tähenduses(26) hõlmab tulusid ühtse määra kohaldamisest ühtlustatud käibemaksubaasi suhtes, mis määratakse kindlaks liidu õigusnormide kohaselt. Määrav ei ole see, kui käibemaksu ei koguta otse liidu nimel.(27) Lisaks tuleks arvesse võtta pettuste kogusummat, sest selle mõju liidu eelarvele ja liikmesriigi eelarvele on raske täpselt kindlaks teha.(28)
48.      Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangust ei tulene teisiti, paistab kõik viitavat sellele, et:
–        finantshuvide kaitse konventsiooni artikli 2 lõikes 2 kohaselt saab pettuse kvalifitseerida suureks juhul, kui kahju kogusumma (st mitte ainult liidu finantshuvidele tekitatud kahju) ületab 50 000 eurost künnist;
–        pettus oli korraldatud ja kestis ajavahemikul peaaegu kaks aastat;
–        sellise süüteo eest karistati teo toimepanemise ajal kehtinud Rumeenia õiguse alusel vangistusega.
49.      Liidu õiguse seisukohast ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtul järelikult takistust kvalifitseerida nende ja muude asjaolude – mida eelotsusetaotluse esitanud kohus võib riigisisese õiguse alusel hinnata (korduvus, kuritegelikku ühendusse kuulumine või muud asjaolud) – põhjal süütegu liidu finantshuvide vastu toime pandud suureks pettuseks.
5.      Vahekokkuvõte
50.      Kokkuvõttes tuleb ELTL artikli 325 lõiget 1 ning finantshuvide kaitse konventsiooni artikleid 1, 2 ja 9 tõlgendada nii, et liikmesriigid võivad kvalifitseerida liidu finantshuvidega seotud pettuse suureks ka siis, kui selle summa ei ületa 50 000 eurot.
B.      Teine eelotsuse küsimus
51.      Teine eelotsuse küsimus on sõnastatud keeruliselt.
52.      Vormiliselt palub eelotsusetaotluse esitanud kohus tõlgendada ELL artiklit 2 ning artikli 4 lõikeid 2 ja 3, ELTL artikli 2 lõiget 2 ja artikli 325 lõiget 1, finantshuvide kaitse konventsiooni artikli 2 lõiget 1 ning harta artiklit 49, artikli 52 lõiget 3 ja artiklit 53.
53.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas neid sätteid tuleb tõlgendada „[…] nii, et kriminaalmenetluses, mille esemeks on [käibemaksu] puudutavad süüteod, peab liikmesriigi kohus jätma kohaldamata lex mitior’i põhimõttega seotud riigisisese kaitse standardi, mis tuleneb [liikmesriigi] kassatsioonikohtu siduvast kohtupraktikast
[…]“.
54.      Teisele küsimusele vastamisel tuleb tähelepanu pöörata eelkõige Lin I kohtuotsusega Rumeenias tekkinud olukorrale. Selle olukorra analüüsimisel käesoleva peatüki punktis 1
–        viitan oma ettepanekule kohtuasjas Lin I (punkt 2);
–        käsitlen raskusi, mis tekivad koos lõpliku kohtuotsusega või ilma selleta kohtuotsuse Lin I kohaldamisel aegunud süütegudele (punkt 3);
–        käsitlen probleeme, mis tulenevad lex tertia loomist keelava riigisisese põhimõtte kohaldamisest (punkt 4), ja
–        lõpuks käsitlen selle kriteeriumi prognoositavust ja täpsust, mis võimaldab kohtuotsuse Lin I kohaselt teha erandi riigisisesest kaitsestandardist (punkt 5).
1.      Kohtuotsusest Lin I tulenevalt tekkinud olukord Rumeenias
55.      Kohtuotsus Lin I tehti 24. juulil 2023. Nagu eespool välja tõin, leidis Euroopa Kohus selles kohtuotsuses, et:
–        karistusseaduse prognoositavuse riigisisene kaitsestandard (mis tuleneb konstitutsioonikohtu otsusest nr 297/2018) ja leebema karistusseaduse tagasiulatuva kohaldamise põhimõttega seotud riigisisene kaitsestandard (mis tuleneb kassatsioonikohtu otsusest 67/2022) võisid tekitada liidu finantshuvide suurte pettuste toimepanijate puhul süsteemse karistamata jäämise ohu;
–        need kaks õigusnormi on põhimõtteliselt vastuolus ELTL artikli 325 lõikega 1 ning finantshuvide kaitse konventsiooni artiklitega 1 ja 2. Need kujutasid endast tagatisi, mis lähevad kaugemale harta artikliga 49 ja seega EIÕK artikliga 7 tunnustatud õigustest. Liikmesriikide kohtud ei ole siiski kohustatud jätma kohaldamata konstitutsioonikohtu otsuseid, milles käsitletakse esimesena mainitud standardit.
56.      Nimelt tunnustati kohtuotsuses Lin I
kohtuotsuste M. A. S. ja M. B. eeskuju järgides liidu õiguse esimuse piire, et Rumeenia kohtud ei olnud kohustatud jätma kohaldamata konstitutsioonikohtu otsustest nr 297/2018 ja nr 358/2022 tulenevat riigisisest kohtupraktikat, hoolimata süsteemsest ohust, et liidu finantshuve kahjustavad suured pettused jäävad karistamata, sest need kohtuotsused põhinevad kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõttel, mis on kaitstud riigisisese õigusega karistusõiguse prognoositavuse ja täpsuse nõude kontekstis.
57.      Kohtuotsuses Lin I ei tunnustatud aga neid ELTL artikli 325 lõike 1 ja finantshuvide kaitse konventsiooni artiklite 1 ja 2 esimuse piire võrreldes lex mitior’i põhimõtte riigisisese standardiga. Nimetatud kohtuotsuses leiti, et liikmesriigi kohtud on kohustatud jätma kohaldamata leebema karistusseaduse (lex mitior) tagasiulatuva kohaldamise põhimõtet puudutava riigisisese kaitsestandardi, mis võimaldab seada kahtluse alla – sealhulgas jõustunud kohtuotsuste vastu suunatud kaebustes – sellistes kohtuasjades kriminaalvastutuse aegumistähtaja kulgemise katkemise menetlustoimingute tõttu, mis tehti enne niisugust õigusvastasuse tuvastamist.
58.      Euroopa Kohus kinnitas Lin I kohtuotsuse kohtupraktikat kahes 9. jaanuari 2024. aasta kohtumääruses.(29)
59.      Paistab, et kassatsioonikohus (vähemalt üks tema koosseisudest) ei nõustu Lin I kohtupraktikaga osas, mis puudutab leebema karistusseaduse tagasiulatuva kohaldamise riigisisese standardi kohaldamata jätmist. See vastuseis väljendus sisuliselt kohtuotsustes 37/2024 ja 16/2024, mille sisu analüüsin allpool.
a)      Kassatsioonikohtu otsus 37/2024
60.      Selles kohtuotsuses leiab kassatsioonikohus, et mõiste „kriminaalvastutuse aegumine“ – mis erineb selle katkemisest – kuulub Rumeenia õiguses materiaalõiguse valdkonda ja selle suhtes kehtib muu hulgas lex mitior’i põhimõte. Sellest eeldusest lähtudes leiab kassatsioonikohus, et:
–        leebema karistusseaduse tagasiulatuva kohaldamise põhimõtte riigisisese kaitsestandardiga – mida kohaldatakse muu hulgas kriminaalvastutuse aegumise katkemisele – täpsustatakse EIÕK artiklis 7 ja harta artiklis 49 sätestatud kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõtet ning tagatakse ulatuslikum kaitse, mistõttu tuleb seda kohaldada eelisjärjekorras;
–        liikmesriikide kohtute kohustus, mida tunnustati kohtuotsusega Lin I, tagab kaitsetaseme, mis ei ole EIÕK artikli 7 omaga samaväärne ega võrreldav. Euroopa Kohus hindas riigisiseste õigusnormide kooskõla liidu õigusega liidu finantshuvide kaitse valdkonnas ja võttis sealjuures arvesse eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teavet ja selgitusi, mis kajastasid puudulikult ja mõnes punktis ekslikult õiguslikku olukorda, mis tuleneb kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõtet käsitlevatest riigisisestest kohtuotsustest, ning konstitutsioonikohtu otsuste tagajärgi;
–        kohtuotsuses nr 67/2022 esitatud tõlgenduse kohaldamata jätmine tähendab seega, et rikutakse nii kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhiõigust, mis kajastub riigisiseses õiguskorras, kui ka õiguskindluse põhimõtet, sest luuakse eeldus, et õiguse ajalise kollisiooni lahendamine erineb süüteoliigiti, see tähendab sõltuvalt sellest, kas tegemist on liidu finantshuve kahjustava süüteo või muu süüteoga.
b)      Kassatsioonikohtu otsus 16/2024
61.      Selles kohtuotsuses leidis kassatsioonikohus, et:
–        olenemata kahju suurusest ja ilma, et oleks tarvis konkreetselt analüüsida süsteemse karistamata jätmise ohtu kõikides kohtuasjades, mis puudutavad liidu finantshuve kahjustavaid süütegusid ja korruptsioonisüütegusid, tooks enne 25. juunit 2018 (konstitutsioonikohtu otsuse nr 297/2018 avaldamise kuupäev väljaandes Monitorul Oficial al României) tehtud menetlustoimingute tagajärjena kaasa kriminaalvastutuse aegumistähtaja kulgemise katkemise ainult siis, kui kõige leebem karistusseadus, mis on üldiselt kindlaks määratud konstitutsioonikohtu 6. mai 2014. aasta otsusega nr 265, on karistusseadustik või kriminaalõigusnormides toodud erisäte ajavahemikus 1. veebruarist 2014 kuni 24. juunini 2018 kehtinud redaktsioonis;(30)
–        Euroopa Inimõiguste Kohtu (edaspidi „EIK“) praktika kohaselt peavad kohtud tegema kindlaks EIÕK sätted ja Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika, mis on asjakohased, ja kohaldama neid, kui tõlgendavad õigusi, millest ei tohi teha erandeid, ja kui seoses nende õigustega esineb lahknevus kaitsestandardis, mis on tagatud ühelt poolt hartaga niisugusena, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus, ja teiselt poolt EIÕK‑ga, nii et esimene on teise suhtes alamas positsioonis;
–        kuritegude seaduses sätestatuse, leebema karistusseaduse tagasiulatuva kohaldamise ja karmima karistusseaduse mittetagasiulatuva kohaldamise põhimõte kuuluvad õiguste hulka, millest ei tohi erandeid teha ja mis on seotud liikmesriikide põhiseaduslike traditsioonidega;
–        mis puudutab leebema karistusseaduse kohaldamise süsteemi riigisiseses õiguses, siis konstitutsioonikohus leidis (konstitutsioonikohtu otsus nr 265/2014), et on tarvis tervikuna kohaldada leebemat hilisemat karistusseadust, mis tähendab, et üksteisele järgnevate seaduste hulgast tuleb konkreetse hindamise kriteeriumi kasutades valida ainult üks kohaldatav karistusseadus, nimelt leebeim;
–        üksnes nii on võimalik vältida õiguslikult erinevat kohtlemist süütegude konkurentsi korral (näiteks võttes arvesse kriminaalvastutuse aegumise katkemise aluste olemasolu käibemaksupettuste korral, kuid samal ajal niisuguste aluste puudumist äriühingu tulumaksu puudutavate pettuste puhul, millel ei ole mingit seost liidu eelarvega) või topeltstandardi tekkimist põhiõiguste alal, mis toob kaasa õigusvastase karistuse;
–        järelikult ka pärast kohtuotsust Lin I peavad Rumeenia kohtud selleks, et teha kindlaks, missugused menetlustoimingud katkestasid aegumise enne 25. juunit 2018, üldiselt kindlaks määrama leebema karistusseaduse ja vältima lex tertia loomist;
–        kriminaalvastutuse aegumine kui karistusõiguse institutsioon on üks kriteeriumidest, mida tuleb hinnata konstitutsioonikohtu otsusega nr 265/2014 loodud mehhanismi abil ja mida tuleb arvesse võtta, et kohaldada üldiselt kõige soodsamat karistusseadust;
–        kuna ajavahemikul 25. juunist 2018 kuni 30. maini 2022 möödusid kriminaalvastutuse aegumistähtajad ilma katkemise võimaluseta, tooks Konstitutsioonikohtu praktika kohaldamata jätmine kaasa selle, et kriminaalvastutus tuvastatakse uuesti pärast kohaldatavate aegumistähtaegade möödumist järgneva karmima karistusseaduse alusel, mille tagajärg on, et rikutakse EIÕK artikli 7 lõiget 1.
2.      Ettepanek kohtuasjas Lin I(31)
62.      Minu seisukohast ei oleks asjakohane korrata üksikasjalikult kaalutlusi, mis on toodud kohtuasjas Lin I esitatud ettepanekus, millega Euroopa Kohus ei nõustunud.
63.      Selles ettepanekus välja pakutud tõlgenduse kohaselt kaitseb harta artiklis 49 tunnustatud liidu õiguse esimuse piirang seda, et Rumeenia kohtud kohaldavad leebema karistusseadusena konstitutsioonikohtu ja kassatsioonikohtu otsustes kriminaalvastutuse aegumistähtaegade kulgemise katkemise kohta esitatud tõlgendust.
64.      Sama tulemus oleks saavutatud, kui laiendada kohtupraktikat M. A. S. ja M. B. kohtuasjale Lin I, st eelistades lex mitior’i põhimõtte riigisisese kaitsestandardi (mis on rangem kui harta artikli 49 oma) kohaldamist ELTL artiklile 325, et kaitsta liidu finantshuvide vastu toime pandud suurte pettuste korral põhiõigusi nii palju kui võimalik.
65.      Euroopa Kohtule on nüüd antud võimalus (mida ta peaks minu arvates kasutama) naasta kohtuotsuse Lin I selle osa juurde, mis puudutab lex mitior’i põhimõtte kõrgema riigisisese kaitsestandardi kohaldamata jätmist.
66.      Kuna kohtujuristidel on Euroopa Kohtu suhtes lojaalsuskohustus, peavad nad välja tooma, mida nad peavad juba tehtud kohtuotsuse nõrgaks kohaks, et seda kas paremini selgitada (isegi kui see on ettepanekust erinev) ja anda võimaluse korral otsuses kriitikakindel vastus(32), või vastust nüansseerida (sealhulgas parandada) – nagu seda sisuliselt tehti kohtuotsuses M. A. S. ja M. B. eespool viidatud kohtuotsuse Taricco suhtes – dialoogis riigisiseste kõrgeimate kohtutega.
67.      Sellest seisukohast näib mulle eelkõige, et kohtuotsuse Lin I kahe punkti kohta on vaja anda lisaselgitusi.
68.      Esimene puudutab kohtuotsuse Lin I punktis 108 esitatud seisukohta: „[…]
Euroopa Kohtu praktikast [nähtub], et kriminaalasjades aegumist reguleerivad õigusnormid ei kuulu harta artikli 49 lõike 1 kohaldamisalasse (vt selle kohta […] kohtuotsus [Taricco], punktid 54–57)“.
69.      Kohtuotsuse Taricco neist punktidest ei saa aga ammendavalt järeldada, et kriminaalasjades aegumist reguleerivad õigusnormid jäävad harta artikli 49 lõike 1 kohaldamisalast välja. Kui Euroopa Kohus soovib seda erandit säilitada, peaks ta leidma suuremat tuge.
70.      Teine punkt, mida minu arvates tuleb selgitada või eelistatavalt parandada, puudutab liidu finantshuve kahjustavate raskete kuritegude karistamata jäämise süsteemse ohu „suurenemist“, mis on oluline argument leebema karistusseaduse tagasiulatuva kohaldamise riigisisese standardi tagasilükkamiseks. Allpool esitatud põhjustel tekitab see argument arvestatavaid raskusi.(33)
71.      Igal juhul pean kohtujuristina käsitlema võimalust, et Euroopa Kohus jääb kohtuotsuses Lin I toodud kohtupraktika juurde, ja analüüsima takistusi, millega eelotsusetaotluse esitanud kohus Rumeenias selle rakendamisel silmitsi seisab.
3.      Kohtuotsuse Lin I kohaldamine aegunud süütegudele
72.      Teise eelotsuse küsimuse punktis b lähtub eelotsusetaotluse esitanud kohus eeldusest, et „liikmesriigi kohtupraktikat kohaldades möödus kriminaalvastutuse üldine aegumistähtaeg enne kohtuotsuse Lin [I] kuulutamist“.
73.      Kas juhul, kui kriminaalvastutus kassatsioonikohtu otsuse 67/2022 tähenduses aegus enne kohtuotsust Lin I, võib see mõjutada kriminaalmenetlusi, mis puudutavad juba aegunud süütegusid? Soovitakse vastust küsimusele, kas kriminaalvastutuse aegumine on jõustunud kohtuotsusega tuvastatud või mitte.
a)      Jõustunud kohtuotsused, millel on seadusjõud
74.      Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb, et õigus tõhusale kohtulikule kaitsele ei tähenda liikmesriikide kohustust ette näha erakorralisi õiguskaitsevahendeid, mis võimaldaksid pärast tõlgendava eelotsuse tegemist teistmise korras jõustunud kohtuotsusega lõpetatud menetlust uuendada.
75.      Liidu õigus ei nõua, et kohus, kelle otsus on omandanud kohtuotsuse seadusjõu, peaks seda otsust muutma, et võtta arvesse asjasse puutuvale õigusnormile Euroopa Kohtu hilisemas otsuses antud tõlgendust.(34)
76.      Seadusjõu põhimõte tagab nii õiguse ja õigussuhete stabiilsuse kui ka korrakohase õigusemõistmise. Kohtulahendeid, mis on jõustunud pärast kasutatavate edasikaebevõimaluste ammendamist või selleks sätestatud tähtaegade möödumist, ei ole järelikult enam võimalik vaidlustada.(35)
77.      Sellest lähtuvalt ei kohusta liidu õigus liikmesriigi kohut jätma kohaldamata riigisiseseid menetlusnorme, mis omistavad kohtulahendile seadusjõu, ja seda isegi siis, kui see heastaks liidu õigusega vastuolus oleva riigisisese olukorra.(36)
78.      Kui asjaomases valdkonnas puuduvad liidu õigusnormid, tuleb selle põhimõtte rakendamise tingimused menetlusautonoomiast lähtuvalt sätestada liikmesriikide õiguskordades, järgides siiski võrdväärsuse põhimõtet ja tõhususe põhimõtet.(37)
79.      Kooskõlas selle kohtupraktikaga ja tingimusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus annab hinnangu oma riigisisesele õigusele, leian, et kohtuotsuse Lin I kohaldamine ei saa tuua kaasa enne selle kohtuotsuse tegemist tehtud jõustunud kohtulahendite tühistamist. See õiguslik võimatus laieneb ka neile (Lin I kohtuotsusest varasematele) jõustunud kohtuotsustele, mis on tehtud lex mitior’i põhimõtte kõrgema riigisisese kaitsestandardi alusel, isegi kui see toob kaasa karistamata jäämise liidu finantshuve kahjustavate raskete kuritegude eest.
80.      Ma ei näe, et
käesolevas asjas esineks ükski erandlikest olukordadest, mille puhul Euroopa Kohtu praktikas on leitud, et liidu õigusnormid on jõustunud riigisiseste kohtuotsuste seadusjõu suhtes ülimuslikud. Liidu õigusnormide ülimuslikkus peab seega andma eelise jõustunud riigisiseste kohtuotsuste seadusjõule.(38)
b)      Lõplikult jõustumata kohtuotsused
81.      Kriminaalvastutuse aegumine on käesoleval juhul tuvastatud apellatsioonikohtu otsusega, mille peale on esitatud kassatsioonkaebus.
82.      Euroopa Kohus on andnud harta artikli 49 lõike 1 viimases lauses kasutatud lõpliku kohtuotsuse mõistele autonoomse tõlgenduse.(39) Süüdimõistvat kohtuotsust ei saa pidada lõplikuks, kui selle peale saab edasi kaevata tavapärase õiguskaitsevahendiga, see tähendab kõigi õiguskaitsevahenditega, mis on osa tavapärasest kohtumenetlusest ja mis kujutavad endast sellisena menetluslikku arengut, millega kõik pooled peavad mõistlikult arvestama.(40)
83.      Määratluse kohaselt ei ole kriminaalasjas tehtud kohtuotsus, mille peale esitatud kassatsioonkaebus on vastuvõetav ja esitatud tähtaja jooksul, lõplik. Kassatsioonikohus võib seega põhimõtteliselt kohaldada kohtuotsust Lin I, ilma et ta oleks kohustatud järgima seadusjõudu, mida – kordan – apellatsiooniastmes tehtud kohtuotsusel ei ole.
84.      Tuleb aga küsida, mis juhtub siis, kui maksudest kõrvalehoidmine toimus ammu enne kohtuotsust Lin I (käesoleval juhul aastatel 2012–2014) ja kui apellatsioonikohus tuvastab
2024. aastal, et kriminaalvastutus oli aegunud kaheksa-aastase tähtaja möödumise tõttu, mille pidev kulgemine arvutati välja
lex mitior’i kaitse riigisisese standardi alusel. Kas sellises olukorras nõuab kohtuotsus Lin I kriminaalvastutuse uuesti tuvastamist?
85.      Minu vastus sellele küsimusele on eitav, mida selgitan järgmiselt.
86.      Võib väita, et ELTL artikkel 325 ning finantshuvide kaitse konventsiooni artiklid 1 ja 2 on Rumeeniale siduvad alates nende jõustumisest (vastavalt 1. detsembril 2009 ja 1. jaanuaril 2008) ning et kohtuotsuses Lin I tõlgendatakse neid sätteid ex tunc toimega.
87.      Samamoodi on kassatsioonikohtu otsusest 67/2022 tulenev Rumeenia lex mitior’i kaitsestandard vastuolus liidu õigusnormidega alates sellest, kui need (millel on vahetu õigusmõju) Rumeenia suhtes jõustusid. Liidu õiguse ülimuslikkus viib järelduseni, et suurte käibemaksupettuste eest jääb kriminaalvastutus alles, samas kui see aegus Rumeenia lex mitior’i standardit
kohaldades enne kohtuotsust Lin I, ilma et seda (aegumist) oleks jõustunud kohtuotsusega tuvastatud.
88.      Leian siiski, et EIK praktikast, mis on harta artikli 52 lõike 3 kohaselt harta artikli 49 kontekstis kohaldatav, ilmneb, et see tõlgendus tuleb kõrvale jätta.
89.      Euroopa Inimõiguste Kohus on otsustanud:
–        kriminaalvastutuse taastamine pärast aegumistähtaja möödumist on vastuolus Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 7 sätestatud seaduslikkuse (nullum crimen, nulla poena sine lege) ja prognoositavuse aluspõhimõttega;
–        kui aegumistähtaeg on riigisisese õiguse kohaselt möödunud, mistõttu kriminaalvastutus on välistatud, on kehtiva õigusliku aluse puudumise korral EIÕK artikliga 7 vastuolus see, kui seoses selle süüteoga algatatakse uus menetlus. Vastupidine lahendus tähendaks selle möönmist, et „karistusseadust kohaldatakse tagasiulatuvalt süüdistatava kahjuks“;(41)
–        EIÕK ei nõua osalisriikidelt, et nad loobuksid kohaldatavast aegumistähtajast ja ennistaksid seega möödunud aegumistähtaja. Esineb olukordi, kus kriminaalmenetluse teistmine ei ole võimalik ja üks neist on olukord, kus menetlus on lõpetatud riigisisestes õigusnormides ette nähtud aegumistähtaja möödumise tõttu. Selle uuesti alustamine tekitab probleeme õiguskindlusega ja mõjutab EIÕK artikliga 7 tagatud kaitseõigusi;(42)
–        süüteo aegumatuseks on nii riigisiseses kui ka rahvusvahelises õiguses nõutud piisavalt selge ja prognoositava(43) õigusliku aluse olemasolu.(44)
90.      Kohtuotsuse Lin I kohaldamine viib tegelikult selleni, et „taasavatakse“ aegumistähtajad, mis Rumeenia õiguse kohaselt – nagu seda on tõlgendanud selle riigi kõrgeimad kohtud – olid möödunud. Samamoodi oleks tegemist kriminaalmenetluse uuesti tuvastamisega
käibemaksupettuste osas, mis pandi toime enne kohtuotsuse Lin I kuulutamist ja mis olid selleks ajaks juba aegunud.
91.      Ilma et see mõjutaks asjaolu, et kohtuotsust Lin I tuleb täita, nii nagu kõiki Euroopa Kohtu otsuseid, on seda raske pidada piisavalt selgeks ja prognoositavaks õiguslikuks aluseks,(45) et kassatsioonikohtu otsuses 67/2022 sätestatud kriminaalvastutuse aegumist käsitlevad normid kohaldamata jätta.(46)
92.      Sellele vahejäreldusele võib jõuda mitmel põhjusel, kuna kohtuotsuses Lin I:
–        ei ole liidu finantshuve kahjustavaid suuri käibemaksupettusi aegumatuks tunnistatud;(47)
–        see tõi kaasa selle, et Rumeenia lex mitior’i kaitsestandardile (mis on kõrgem kui liidu õiguses) ei ole võimalik tugineda sõnastuses, mis nõuaks suuremat selgust. Seda on tehtud ka eeldusel, mis liikmesriigi kohtute hinnangul ei kajasta liikmesriigi õigust, sest lex mitior’i tagasiulatuva kohaldamise põhimõttega seotud riigisisene kaitsestandard, sealhulgas vastutuse aegumise katkemise valdkonnas, väljendab lahutamatult süütegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõtet;
–        seda on tõlgendatud erinevalt, nagu nähtub kassatsioonikohtu otsustest 37/2024 ja 16/2024 ning käsitletavast eelotsusetaotlusest. Eelotsusetaotlusest nähtub, et isegi samas Rumeenia kassatsioonikohtus on kohtuotsuse Lin I kohaldamisel endiselt märkimisväärseid erinevusi, olenevalt kõrgeima kohtu koosseisust, kes asja lahendab;(48)
–        selles on kaldutud kõrvale kohtuotsuse M. A. S. ja M. B., mis käsitleb kriminaalasjade aegumise õigusnorme Itaalias, otsussuunast. Rumeenia lex mitior’i reegli kohaldamata jätmine võimaldab mõnele isikule määrata kriminaalkaristuse, millega välditaks riigisisese standardi kohaldamist, nagu see toimus Itaalias;(49)
–        selles on tunnistatud (nagu oli loogiline kohtuotsusest M. A. S. ja M. B. lähtudes), et liidu õiguse esimusel on karistuste seaduses sätestatuse põhimõtte puhul piirid, kuid see on samal ajal tagasi lükatud lex mitior’i põhimõtte osas. Kassatsioonikohtu hinnangul hõlmab Rumeenias karistuste seaduslikkuse põhimõte siiski vältimatult viimati nimetatud põhimõtet;
–        selles on tuvastatud, et nii ühe kui ka teise riigisisese standardi kohaldamine tekitab süsteemse karistamata jäämise ohu, ja on leitud, et teine standard (lex mitior) toob kaasa selle ohu pikenemise pikaks ajaks.(50) Need andmed ei põhine siiski olemasoleval statistikal. Kassatsioonikohtu hinnangul on karistuste seaduses sätestatuse põhimõtte rikkumine ja ka karistamata jäämise oht mõlema riigisisese õigusnormi puhul sama.
93.      Kohtuotsuse Lin I ettearvamatus seoses lex mitior’i riigisisese standardi kohaldamisega kriminaalvastutuse aegumise katkemisele paistab seda enam ilmne, et see põhineb eeldusel, et aegumist käsitlevaid õigusnorme peetakse menetlusnormideks, mitte materiaalõigusnormideks. Selline eeldus ei tulene siiski liidu õigusest(51), vaid vastupidi, see on vastuolus Rumeenia kõrgeimate kohtute väljakujunenud praktikaga oma riigis.
94.      Vaidlusaluste asjaolude asetleidmise ajal ei olnud liidu seadusandja käibemaksusüütegudele kohaldatavat aegumiskorda liidu seadusandja poolt ühtlustanud.(52) Järelikult võisid liikmesriigid vabalt ette näha, et nende õiguskorras reguleeritakse kriminaalvastutuse aegumist ja selle katkestamise korda karistusõiguse materiaalõiguse normidega. Kordan, et seda leidsid Rumeenia kõrgeimad kohtud.
95.      Seetõttu läks Euroopa Kohtu hinnang, milles leiti, et kriminaalvastutuse aegumise õigusnormid kuuluvad menetlusõiguse hulka, vastuollu kohtuotsusega Taricco(53), ning seda hinnangut on nüansseeritud kohtuotsuses M. A. S. ja M. B. Viimati nimetatud kohtuotsuses – nagu olen eespool välja toonud – tunnustas Euroopa Kohus liidu õiguse esimust, kui ta leidis, et Itaalia õiguse aegumisnormid kuuluvad materiaalõiguse hulka.(54)
96.      Teistel juhtudel on Euroopa Kohus ise leidnud, et liidu õigusnormides ette nähtud aegumine kuulub materiaal‑, mitte menetlusõiguse hulka. Nii märkis ta kohtuotsuses Volvo ja DAF Trucks, et „[…] erinevalt menetlustähtaegadest on aegumistähtaeg, mis toob kaasa hagi aegumise, seotud materiaalõigusega, kuna see mõjutab niisuguse subjektiivse õiguse kasutamist, millele asjaomane isik ei saa kohtus enam tegelikult tugineda“.(55) Seega tunnistas ta direktiivi 2014/104 artikli 10 („Aegumistähtajad“) materiaalõiguslikku, mitte menetluslikku laadi.(56)
97.      Sellepärast olen seisukohal, et teises eelotsuse küsimuses viidatud liidu õigusnormidega:
–        ei ole nõutud, et vaadatakse läbi jõustunud kriminaalkaristuste määramise otsused, millel on seadusjõud ja milles tuvastati, et lähtudes leebema riigisisese karistusseaduse kaitse standardist, oli kriminaalvastutuse aegumistähtaeg enne kohtuotsuse Lin I kuulutamist möödunud;
–        ei ole vastuolus see, kui enne kohtuotsuse Lin I kuulutamist toime pandud süütegudele kohaldatakse leebema karistusseaduse riigisisest kaitsestandardit, kuna see kohtuotsus ei kujuta endast selget ja prognoositavat õiguslikku alust kriminaalvastutuse uuesti tuvastamiseks süütegude eest, mille aegumise on Rumeenia kohtud tuvastanud, isegi kui see tuvastav kohtuotsus ei ole lõplik.
4.      Lex tertia kohaldamise keeld
98.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib (teise eelotsuse küsimuse punktis a), et „[lex tertia kohaldamise keeld] kujutab endast põhiseaduslikku põhimõtet“.
99.      Sellest seisukohast lähtudes küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas lex mitior’i riigisisene kaitsestandard tuleb jätta kohaldamata, kui selle kohaldamata jätmine on vastuolus põhiseadusliku
lex tertia kohaldamise keelu põhimõttega.(57)
100. Konstitutsioonikohtu otsuse nr 265/2014 kohaselt tuleb leebema karistusseaduse tagasiulatuval kohaldamisel kasutada üldist võrdlusmeetodit, mitte diferentseeritud võrdlusmeetodit. Järjestikuste õigusnormide konkurentsi korral järelikult
–        tuleb valida ja kohaldada õigust, mis tervikuna tagab süüdistatavale soodsama olukorra;
–        konkureerivate õigusnormide soodsaid sätteid ei saa siiski kombineerida ja luua kohtulikul teel lex tertia’t, mis tähendaks, et kohtunikele antaks võimalus töötada Rumeenia põhiseaduse artiklit 61 rikkudes välja karistusõiguse sätted;
–        leebema karistusseaduse kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta hulka tegureid, nagu karistuste liik ja määr, süüteoks kvalifitseerimise tingimused, kriminaalvastutusest vabastamise alused, raskendavate, kergendavate või vabastavate asjaolude mõju, osalemist, katset, korduvust ja muud.(58)
101. Kui ma õigesti aru saan, siis takistab lex tertia loomise keeld liikmesriikide kohtutel, kui nad on mitme üksteisele järgneva õigusliku regulatsiooni olukorras, kombineerida neist ühe koostisosi (näiteks need, mis puudutavad süütegude ja karistuste määratlemist) teise koostisosadega (näiteks kriminaalvastutuse aegumist reguleerivate õigusnormidega). Järelikult tuleb vältida seda, et kohtud „looksid“ kõige soodsama karistusseaduse.
102. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib vastuseks Euroopa Kohtu küsimustele eelmainitud keelu kohta, et kui kohaldada kohtuotsust Lin I, tuleneks kõige soodsam karistusseadus konkureerivate seaduste mitme sätte koostoimest. Kohtuistungil kinnitas Rumeenia valitsus seda väidet.
103. Seega kohaldatakse aegumistähtaja katkemisele 1. jaanuaril 2016 toime pandud suure käibemaksupettuse korral, mille suhtes kohaldatakse Rumeenia õiguses kümneaastast aegumistähtaega, üksteise järel:
–        2009. aasta karistusseadustiku artikli 155 lõikes 1 sätestatud korda, mis kehtis seni, kuni põhiseaduslikkuse järelevalve kohtuotsusega nr 297/2018 see kehtetuks tunnistati. Selle korra kohaselt katkestas aegumine kõik menetlustoimingud, olenemata sellest, kas need olid süüdistatavale teatavaks tehtud või mitte;
–        korda, mis tuleneb konstitutsioonikohtu ja kassatsioonikohtu praktikast, mis oli kohaldatav 25. juunist 2018 kuni 30. maini 2022. Selle kohaselt ei tulenenud Rumeenia õigusest kriminaalvastutuse aegumistähtaja katkemise alust. Niisuguse aluse puudumine laieneb soodsama karistusseaduse normina
tagasiulatuvalt tegudele, mis pandi toime enne 2018. aastat;
–        korda, mis tuleneb 2009. aasta karistusseadustiku artikli 155 lõike 1 muutmisest OUG‑ga nr 71/2022 ja mis on kohaldatav alates 30. maist 2022. Neist õigusnormidest tulenevalt katkestavad süüdistatavale teatavaks tehtud menetlustoimingud aegumistähtaja kulgemise.
104. Selles näites kohaldatakse suurtele käibemaksupettustele eri kriminaalvastutuse aegumise katkemise õigusnorme, mida tuleks kohtuotsuse Lin I kriteeriumi kohaselt kombineerida. Rumeenia lex mitior’i kaitsestandard muudab samas ainsana kohaldatavaks kõige soodsama aegumise katkemise korra, sealhulgas kõigi menetlustoimingute suhtes, mis tehti ajavahemikus 1. jaanuarist 2016 kuni 30. maini 2022.
105. Kohtuotsuse Lin I kohaldamine tooks seega kõige soodsama karistusseaduse kindlaksmääramisega kaasa lex tertia tekke. Seda ei tekiks lahendusega, mille kassatsioonikohus valis oma otsustes 67/2022, 16/2024 ja 37/2024.
106. Isegi kui eelkirjeldatu oleks kohtuotsuse Lin I kohaldamise tagajärg, siis põhimõte, mis keelab kohaldada lex tertia’t, selleks et kindlaks teha lex mitior’i, ei erine minu arvates märkimisväärselt kõrgemast riigisisesest kaitsestandardist, mida käsitleti juba kohtuotsuses Lin I.
107. Kuigi kohtuotsuses Lin I ei järginud Euroopa Kohus kohtuotsuse M. A.S. ja M. B. toodud käsitlust ega nõustunud sellega, et Rumeenia kohtud tohivad kohaldada seoses lex mitior’iga oma kõrgemat kaitsestandardit, ei näe ma põhjust seda kohtupraktika suunda muuta selleks, et järgida põhiseaduslikku lex tertia loomise keeldu.
108. Nimelt on lex tertia loomise keeld vaid veel üks (konstitutsioonilise tasandi) riigisisestest õigusnormidest, millega Rumeenias on ette nähtud kohaldada süüdistatavale soodsama karistusseaduse tagasiulatuva kohaldamise põhimõtet. Kohtuotsusega Lin I on see põhimõte tervikuna välistatud, sest selles kohtuotsuses on leitud, et Rumeenia kohtud on kohustatud jätma kohaldamata asjaomase riigisisese kaitsestandardi, et vältida liidu finantshuve kahjustavate pettuse eest karistamata jäämise ohtu.
109. Liidu finantshuve kahjustavate pettuste (kohtuotsuse Lin I kohaselt) aegumise õigusnormide ja muude süütegude aegumise õigusnormide erinevat kohtlemist esineb küll. See tähendab, et süüdistatava suhtes kohaldatakse erisuguseid kriminaalvastutuse aegumistähtaegade kulgemise katkemise õigusnorme, olenevalt sellest, kas tegemist on näiteks käibemaksusüütegudega või äriühingu tulumaksuga seotud süütegudega.
110. Nimetatud erinevus on aga järgmine:
–        esiteks ei too see kaasa lex tertia kohaldamist seoses
lex mitior’i põhimõttega, vaid see tuleneb liidu õiguse, eelkõige ELTL artikli 325 kohaldamisalast;
–        teiseks tähendab see, et maksupettustele, mille suhtes ELTL artiklit 325 ei kohaldata, kohaldatakse Rumeenia leebema karistusseaduse põhimõtte kaitsestandardit.
5.      Süsteemse karistamata jäämise ohu ulatus ja ebakindlus
111. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtub sellest, et riigisiseses õiguses ei ole ette nähtud konkreetseid kriteeriume selleks, et kohus saaks hinnata süsteemset karistamata jäämise ohtu, millele on viidatud kohtuotsuses Lin I (teise eelotsuse küsimuse punkt d).
112. Kohtuotsuses Lin I leidis Euroopa Kohus, et konstitutsioonikohtu otsustega nr 297/2018 ja nr 358/2022 ning kassatsioonikohtu otsusega 67/2022 loodud õiguslik olukord „tekitab süsteemse ohu, et liidu finantshuve kahjustavate suurte pettuste eest jääb karistamata, eelkõige kohtuasjades, mille keerukus nõuab kriminaalasja menetlejatelt pikemat uurimist“.(59)
113. Ta lisas, et sellise olukorraga „[kaasneb] olemuslik oht, et selle [aegumistähtaja] möödumise tõttu ei saa karistada arvukate finantshuve kahjustavate suurte pettuste eest, eelkõige kohtuasjades, mille keerukus nõuab […] pikemat uurimist“.(60)
114. Nagu võib täheldada, leidis Euroopa Kohus ise kohtuotsuses Lin I, et liikmesriigi kõrgeimate kohtute praktika kohaldamisega kaasneb süsteemne oht, et liidu finantshuve kahjustavate suurte pettuste toimepanijad jäävad karistamata. Seda ei pea Rumeenia kohtud kohtuotsuse Lin I kohaldamisel järelikult mitte hindama, vaid juba aluseks võtma.
115. Euroopa Kohtu vaheteost tekib järgmistel juhtudel veelgi probleeme: a) süsteemne karistamata jäämise oht, mis on seotud Rumeenia kohtupraktika kohaldamisega kriminaalõiguse prognoositavuse kohta, ja b) sama oht lex mitior’i põhimõtte puhul.(61)
116. Euroopa Kohtu arutluskäik selle vaheteo kohta(62) viib olukorrani, et ainult teisel juhul (see tähendab kui liikmesriigi kohus järgib enne 25. juunit 2018 tehtud menetlustoimingute puhul riigisisest lex mitior’i standardit) rikutakse liidu õiguse esimust, ühtsust ja tõhusust.
117. Teisisõnu sallitakse kohtuotsuses Lin I süsteemset karistamata jäämise ohtu liidu finantshuve kahjustavate suurte pettuste eest, mis pandi toime 25. juunist 2018 kuni 30. maini 2022, kui see tuleneb karistusseaduse
prognoositavuse riigisisese kaitsestandardi kohaldamisest, kuid ei nõustuta selle ohuga, kui see laieneb enne 25. juunit 2018 toimunud juhtumitele, mil kohaldatakse lex mitior’i põhimõtte riigisisest kaitsestandardit (sama karistuste seaduses sätestatuse põhimõtte teine koostisosa).
118. Minu hinnangul ei ole kohtuotsuses Lin I esitatud piisavaid argumente, mis näitaksid, miks süsteemne karistamata jäämise oht erineb sõltuvalt sellest, kas kohaldatakse riigisisest või muud standardit.
119. Esiteks on lex mitior’i riigisisesel kaitsestandardil kriminaalvastutuse kohaldamata jätmisele vaid piiratud mõju. Eelnimetatu ei too kaasa seda, et lõpetatakse liidu finantshuve kahjustavate suurte pettuste käsitlemine süüteona. Piirdutakse sellega, et välditakse kriminaalvastutuse aegumise katkemist ajavahemikul 1. veebruarist 2014 kuni 25. juunini 2018, pikendades tagasiulatuvalt 25. juunist 2018 kuni 30. maini 2022 kehtinud korda, millega kinnitati kohtuotsust Lin I.
120. Sellistel juhtudel nagu käesolev tunnistati apellatsiooniastmes tehtud kohtuotsuses lex mitior’i riigisisest standardit kohaldades kriminaalvastutus aegunuks ühe süüdistatava puhul (süüteost osavõtja kaheksa-aastase aegumistähtajaga), kuid mitte teise puhul (süüteo täideviija kümneaastase aegumistähtajaga). Lex mitior’i riigisisene standard laiendab tagasiulatuvalt üksnes selliste menetlustoimingute tegematajätmist, mis võiksid aegumist katkestada, kuid seeläbi ei lõpe – kordan –
suurte käibemaksupettuste käsitlemine süüteona ega lühene nende suhtes menetluse algatamise aegumistähtaeg.
121. Teiseks näib karistamata jäämise ohu suurenemine, mis tuleneb lex mitior’i riigisisese kaitsestandardi kohaldamisest, võrreldes seaduses sätestatuse põhimõtet käsitleva riigisisese standardi kohaldamisega, pigem oletuse kui tuvastatud faktina, sest:
–        ei ole kindlalt teada, kui suur on nende õigusrikkujate arv, keda kriminaalvastutuse aegumise katkemata jäämine ajavahemikul 25. juunist 2018 kuni 30. maini 2022 – mida kohtuotsuses Lin I karistusõiguse prognoositavuse huvides talutakse – puudutab;
–        samuti ei ole teada tegelikku mõju, mida avaldab lex mitior’i põhimõtte kohaldamine kriminaalvastutuse aegumise katkemisele enne 25. juunit 2018 toimunud juhtumite puhul, mille kohaldamine kujutab kohtuotsuse Lin I kohaselt endast ohtu liidu õiguse ühtsusele, esimusele ja tõhususele.
122. Andmetest, mille Rumeenia valitsus kohtuistungil esitas, mis küll ei olnud ammendavalt
jaotatud, nähtub, et loetelu ajavahemikul 2014–2025 kohta registreeritud maksupettuste kriminaalmenetlustest – milles kriminaalvastutus leebema seaduse alusel aegus – on väga piiratud. Need ei kinnita süsteemset ohtu, et seda liiki käitumine jääb karistamata.
123. Kohtuotsuses M. A. S. ja M. B. võttis Euroopa Kohus seisukoha kriminaalvastutuse aegumistähtaegade muutmise kohta Itaalias. Ta kinnitas, et riigisisene kohus peab kontrollima, kas Euroopa Kohtu otsuse tagajärjel selles valdkonnas riigisiseste õigusnormide kohaldamata jätmine „tekitab [riigisiseses] õiguskorras kohaldatavate aegumisnormide kindlakstegemise osas ebakindla olukorra, mis on vastuolus kohaldatava õiguse täpsuse põhimõttega“.(63)
124. Võttes aga arvesse Euroopa Kohtu otsusest tulenevat ebakindlust, tunnistas ta, et liikmesriigi kohus ei olnud kohustatud jätma vaidlusaluseid riigisiseseid õigusnorme kohaldamata. Sama kohtupraktika on ülekantav kohtuotsusele Lin I liidu finantshuve kahjustavate pettuste kohta, mis toimusid Rumeenias enne 25. juunit 2018.
125. Nimelt tekitab kohtuotsusega Lin I tekitatud olukord Rumeenia kohtute jaoks ebakindlust (kui nad kohaldavad lex mitior’i põhimõtte riigisisest kaitsestandardit), mis on võrreldav Itaalias esinenud olukorraga kohtuotsuse Taricco kohaldamisel. Järelikult on ka selle asjaolu tõttu põhjendatud nõustuda sellega, et liidu õiguse esimusel on piirid, nagu leidis Euroopa Kohus kohtuotsuses M. A. S. ja M. B.
V.      Ettepanek
126. Eelnevate kaalutluste põhjal teen ettepaneku vastata Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumeenia kassatsioonikohus) kriminaalkolleegiumi esimesele küsimusele järgmiselt:
„ELTL artikli 325 lõiget 1 ning Euroopa Liidu lepingu artikli K.3 alusel koostatud, Brüsselis 26. juulil 1995 alla kirjutatud ja nõukogu 26. juuli 1995. aasta aktile lisatud Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse konventsiooni artikleid 1, 2 ja 9
tuleb tõlgendada nii, et
liikmesriigid võivad kvalifitseerida Euroopa Liidu finantshuve kahjustava pettuse suureks, kui selle summa ei ületa 50 000 eurot.“
127. Ühtlasi teen Euroopa Kohtule ettepaneku viimase astmena asja lahendavate liikmesriikide kohtute otsuseid arvestades uuesti läbi vaadata 24. juuli 2023. aasta kohtuotsus Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606) kohustuse osas jätta kohaldamata leebema karistusseaduse tagasiulatuva kohaldamise põhimõttega seotud riigisisene kaitsestandard ning otsustada, et:
„ELTL artikli 325 lõikes 1 ning Euroopa Liidu lepingu artikli K.3 alusel koostatud, Brüsselis 26. juulil 1995 alla kirjutatud ja nõukogu 26. juuli 1995. aasta aktile lisatud Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse konventsiooni artiklites 1, 2 ja 9:
ei ole nõutud, et läbi tuleb vaadata jõustunud kriminaalkaristuste määramise otsuseid millel on seadusjõud ja milles tuvastati, et kriminaalvastutuse aegumistähtaeg oli möödunud enne kohtuotsuse Lin kuulutamist – lähtudes leebema karistusseaduse riigisisesest kaitsestandardist;
nendega ei ole vastuolus see, kui enne kohtuotsuse Lin kuulutamist toimunud süütegudele kohaldatakse leebema karistusseaduse riigisisest kaitsestandardit, kuna see kohtuotsus ei kujuta endast selget ja prognoositavat õiguslikku alust kriminaalvastutuse uuesti tuvastamiseks süütegude eest, mille aegumise on Rumeenia kohtud tuvastanud, isegi kui see tuvastav kohtuotsus ei ole lõplik.“
128. Kui Euroopa Kohus jääb tervikuna kohtuotsuses Lin otsustatu juurde, võib Înalta Curte de Casație și Justiție (kassatsioonikohus) kriminaalkolleegiumi teisele küsimusele vastata järgmiselt:
„Liikmesriigi kohtud ei tohi teha otsuseid, mis on vastuolus kohtuotsusega Lin.
Järelikult:
on nad kohustatud jätma kohaldamata leebema
karistusseaduse tagasiulatuva kohaldamise põhimõtte kaitsestandardi, ilma et see kohustus erineks tulenevalt lex tertia kohaldamist keelavast riigisisesest õigusnormist;
ei tohi nad eirata seda, et kohtuotsusega Lin I tuvastati süsteemne oht, et liidu finantshuve kahjustavate suurte pettuste eest jääb karistamata, kui kohaldada leebema karistusseaduse põhimõtte riigisisest kaitsestandardit, mistõttu ei ole tingimata vajalik, et need kohtud hindaksid sellise ohu olemasolu igakonkreetse
juhtumi puhul eraldi.“
1      Algkeel: hispaania.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
2      24. juuli 2023. aasta kohtuotsus Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606; edaspidi „kohtuotsus Lin I“).
3      Euroopa Liidu lepingu artikli K.3 alusel koostatud ning Brüsselis 26. juulil 1995 alla kirjutatud ja nõukogu 26. juuli 1995. aasta aktile lisatud Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse konventsioon (EÜT 1995, C 316, lk 49; ELT eriväljaanne 19/01, lk 9; edaspidi „finantshuvide kaitse konventsioon“).
4      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2017. aasta direktiiv, mis käsitleb võitlust liidu finantshuve kahjustavate pettuste vastu kriminaalõiguse abil (ELT 2017, L 198, lk 29; edaspidi „finantshuvide kaitse direktiiv“).
5      21. juuli 1968. aasta karistusseadustik, uuesti avaldatud (Codul Penal din 21 iulie 1968; Monitorul Oficial al României, I osa, nr 65, 16.4.1997). Karistusseadustik, mille aluseks on seadus nr 140/1996 karistusseadustiku muutmise kohta (Lege nr. 140/1996, pentru modificarea și completarea Codului penal; Monitorul Oficial al României, I osa, nr 289, 14.11.1996), kehtis kuni 1. veebruarini 2014 (edaspidi „1968. aasta karistusseadustik“).
6      17. juuli 2009. aasta seadus nr 286/2009 karistusseadustiku kohta (Legea nr. 286/2009 privind Codul penal; Monitorul Oficial al României, I osa, nr 510, 24.7.2009; edaspidi „2009. aasta karistusseadustik“). See kehtib alates 1. veebruarist 2014.
7      Valitsuse 30. mai 2022. aasta
kiireloomuline määrus nr 71, millega muudetakse seaduse nr 286/2009 karistusseadustiku kohta artikli 155 lõiget 1 (Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 71
din 30 mai 2022
pentru modificarea articolului 155 alineatul (1) din Legea nr. 286/2009, privind Codul penal; Monitorul Oficial al României, I osa, nr 531, 30.5.2022; edaspidi „OUG nr 71/2022“).
8      Seadus nr 135/2010 kriminaalmenetluse seadustiku kohta (Legea nr. 135/2010 privind Codul de procedură penală; Monitorul Oficial al României, I osa, nr 486, 15.7.2010).
9      Seadus nr 241/2005 (Legea nr. 241/2005, Monitorul Oficial al României, I osa, nr 672, 27.7.2005), mida on muudetud seadusega nr 50/2013 (Legea nr. 50/2013, Monitorul Oficial al României, I osa, nr 146, 19.3.2013) – 23. jaanuaril 2014 kehtinud redaktsioonis.
10      Esitan järgmistes punktides ülevaate kohtuotsustest, mille tõin välja oma ettepanekus kohtuasjas Lin I (EU:C:2023:532). Edaspidi kasutan kokkuleppeliselt nimesid „kassatsioonikohus“ ja „konstitutsioonikohus“.
11      Konstitutsioonikohus leidis vastupidi, et varasem õigusnorm (1968. aasta karistusseadustiku artikli 123 esimene lõik) oli kooskõlas põhiseaduses ette nähtud ootuspärasuse tingimustega, kuna selles oli sätestatud, et kriminaalvastutuse aegumistähtaja kulgemise võib katkestada üksnes sellise toimingu tegemine, millest tuleb seaduse kohaselt süüdistatavale teatada.
12      See õigusakt võeti vastu mõni päev pärast konstitutsioonikohtu otsust nr 358/2022. Määrusega OUG nr 71/2002 muudeti 2009. aasta karistusseadustiku artiklit 55. Nimetatud artikli lõige 1 on nüüd sõnastatud järgmiselt: „[k]riminaalvastutuse aegumistähtaeg katkeb, kui menetluse käigus tehakse mis tahes menetlustoiming, millest tuleb seaduse kohaselt kahtlustatavale või süüdistatavale teatada“.
13      Tegemist on vastavalt doktriini ühtlustamiseks ja seaduse huvides kassatsioonikaebuste lahendamiseks määratud kohtukoosseisudega.
14      Eelotsusetaotluses (punkt 8) nimetatakse seda kohtuotsust lõplikuks, kuid märgitakse, et selle peale esitatud kassatsioonkaebus tunnistati vastuvõetavaks (punkt 6). Kohtuistungil täpsustati, et omadussõna „lõplik“ ei takista apellatsioonikohtu otsuse peale kassatsioonkaebuse esitamist.
15      Prokuratuur palub arvesse võtta, et kohtuotsuses Lin I esitatud liidu õiguse tõlgendus on siduv, ja palub seega kassatsioonkaebuse rahuldada.
16      Tema hinnangul katkes aegumistähtaja kulgemine menetlustoimingute tõttu nii enne konstitutsioonikohtu otsuse nr 297/2018 avaldamist kui ka pärast konstitutsioonikohtu otsuse nr 358/2022 avaldamist.
17      Kohtuotsus Lin I, punkt 83; ning 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Euro Box Promotion jt (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 ja C‑840/19, EU:C:2021:1034, edaspidi „kohtuotsus Euro Box Promotion“), punkt 181.
18      Kohtuotsus Lin I, punkt 96, ja kohtuotsus Euro Box Promotion, punkt 253.
19      Vt selle kohta Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse konventsiooni seletuskiri (EÜT 1997, C 191, lk 1),
III punkt, artikkel 2: „Konventsiooni kohaselt jäetakse liikmesriikide hooleks – välja arvatud pettuste puhul, mis hõlmavad miinimumsummat, mille iga liikmesriik ise määrab ja mis ei ületa 50 000 eurot – määratleda lähtudes nende tavapärasest õiguspraktikast faktilised asjaolud, mille järgi kvalifitseerida pettust [suureks]. […] Igal liikmesriigil on siiski õigus kehtestada vanglakaristus ka muud liiki pettuse eest.“
20      Kohtuotsus Lin I, punkt 80, ja 5. detsembri 2017. aasta kohtuotsus M. A. S. ja M. B. (C‑42/17, EU:C:2017:936; edaspidi „kohtuotsus M. A. S. ja M. B.“), punkt 43.
21      Kohtuotsus Lin I, punkt 97, kohtuotsus Euro Box Promotion, punkt 213; kohtuotsus M. A. S. ja M. B., punkt 39, ning 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Kolev jt (C‑612/15, EU:C:2018:392), punkt 76.
22      8. septembri 2015. aasta kohtuotsus Taricco jt (C‑105/14, EU:C:2015:555; edaspidi „kohtuotsus Taricco“), punkt 58. Korruptsioonisüütegude puhul ei lähtu Euroopa Kohus süüteo suurusest kohtuotsuses Euro Box Promotion, punktid 194, 203, 212 ja 213, ega 9. jaanuari 2024. aasta kohtumääruses Unitatea Administrativ Teritorială Judeţul Braşov (C‑131/23, EU:C:2024:42), punktid 75 ja 85.
23      Eelotsusetaotlus, punkt 57.
24      Süüdistatavale heidetakse ette jätkuvat maksudest kõrvalehoidmisest osavõtu süütegu seaduse nr 241/2005 artikli 9 lõike 1 punkti c alusel.
25      Arvestades, et etteheidetavad teod toimusid aastatel 2012–2014, on finantshuvide kaitse konventsioon nende suhtes kohaldatav, sest finantshuvide kaitse direktiiv on kohaldatav alates 6. juulist 2019.
26      „[V]alede, ebatäpsete või mittetäielike aruannete või dokumentide kasutamise või esitamisega, mille tagajärjel vääralt eraldatakse või hoitakse vahendeid, mis sisalduvad [liidu] üldeelarves või [liidu] või [tema] nimel hallatavates eelarvetes.“
27      Kohtuotsus Taricco, punkt 41, ja 2. mai 2018. aasta kohtuotsus Scialdone (C‑574/15, EU:C:2018:295), punktid 37–39.
28      Seda lahendust on sõnaselgelt korratud finantshuvide kaitse direktiivi neljandas põhjenduses.
29      Kohtuasi Parchetul de pe lângà Tribunalul Braçov (C‑75/23, EU:C:2024:44) ja kohtuasi Unitatea Administrativ Teritorială Judeţul Braşov (C‑131/23, EU:C:2024:42).
30      Kohtuotsuses
nr 16/2024 määras kassatsioonikohus ka kindlaks, et menetlustoimingud, mille puhul eksisteerib seadusest tulenev kohustus anda neist pärast 30. maid 2022 uurimisele allutatud isikule või süüdistatavale teada, katkestavad kriminaalvastutuse aegumise arvestamise üksnes osas, mis puudutab alates 30. maist 2022 toime pandud tegusid või tegevusetust, ning varem toime pandud tegusid või tegevusetust juhul, kui leebem karistusseadus, mis on üldiselt kindlaks määratud [konstitutsioonikohtu otsusega nr 265/2014], on karistusseadustik või kriminaalõigusnormides sisalduv erisäte alates 30. maist 2022 kehtivas redaktsioonis.“
31      Kohtujuristi ettepanek kohtuasjas Lin I (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:532).
32      Kohtuotsuse Lin I suhtes kriitilistest autoritest vt Alonso García, R., „Límites y contra-límites en la aplicación nacional de la CDFUE, y „preeminencia“ del derecho de la UE (STJUE 24 julio 2023, C‑107/23 PPU, asunto Lin)“, Revista Española de Derecho Europeo, 2024, nr 1, lk 149–167; Caiola, A., „La continuité d’une évolution jurisprudentielle. À la recherche de l’équilibre entre la protection des intérêts financiers de l’Union européenne et le respect du principe de légalité des délits et des peines“, Revue des affaires européennes, 2023, nr 3, lk 783; Dimitrakopulos, I., „Statutes of limitations and scope of Article 49 (1) of the EU Charter of Fundamental Rights: weaknesses of the ECJ’s approach in Taricco and Lin“, European Law Review, 2025, nr 2, lk 221–228; ja Bonelli, M., „Growing pains: Direct effect, primacy and fundamental rights after Lin“, Common Market Law Review, 2024, nr 4, lk 1045–1076.
33      M. Bonelli leiab oma artiklis „Growing pains: Direct effect, primacy and fundamental rights after Lin“, Common Market Law Review, 2024, nr 4, lk 1075: „Whereas the Opinion of the Advocate General suggested opting for a high level of protection of fundamental rights that could ultimately act as a limit to the duty to set aside national case law, the Court opted for a much more primacy-oriented and effectiveness-oriented judgment, with limited consideration for the fundamental rights concerns expressed by the Advocate General. What is regrettable is not necessarily the outcome of the Court’s ruling, especially when one considers that ultimately the Court did accept certain limitations to primacy and effectiveness insofar as it saw the [Romanian Constitutional Court] judgments as expressions of a legitimate higher standard of protection. But rather the problem lies with the limited engagement with the question of how to define the EU standard of fundamental rights protection, and most notably with the lack of explanation of why the Romanian lex mitior standard as expressed in the Cassation Court decision could not be upheld.“
34      9. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Profi Credit Polska (jõustunud kohtuotsusega lõpetatud asja teistmine) (C‑582/21, EU:C:2024:282; edaspidi „kohtuotsus Profi Credit Polska“), punktid 35 ja 36; 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Târșia (C‑69/14, EU:C:2015:662), punkt 38, ja 10. juuli 2014. aasta kohtuotsus Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067), punkt 60.
35      Kohtuotsus Profi Credit Polska, punkt 37, ja 17. mai 2022. aasta kohtuotsus Ibercaja Banco (C‑600/19, EU:C:2022:394), punkt 41.
36      Kohtuotsus Profi Credit Polska, punkt 38; 17. mai 2022. aasta kohtuotsus Ibercaja Banco (C‑600/19, EU:C:2022:394), punkt 42; 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus CRPNPAC ja Vueling Airlines (C‑370/17 ja C‑371/18, EU:C:2020:260), punkt 89; 11. septembri 2019. aasta kohtuotsus Călin (C‑676/17, EU:C:2019:700), punkt 27, ja 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Târșia (C‑69/14, EU:C:2015:662), punkt 29.
37      Kohtuotsus Profi Credit Polska, punktid 39 ja 40; 24. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus XC jt (C‑234/17, EU:C:2018:853), punkt 21, ning 10. juuli 2014. aasta kohtuotsus Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067), punkt 54.
38      2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus CRPNPAC ja Vueling Airlines (C‑370/17 ja C‑371/18, EU:C:2020:260), punktid 96 ja 97, ning 3. septembri 2009. aasta kohtuotsus Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506), punktid 29–31.
39      1. augusti 2025. aasta kohtuotsus BAJI Trans (C‑544/23, EU:C:2025:614), punktid 100–107.
40      1. augusti 2025. aasta kohtuotsus BAJI Trans (C‑544/23, EU:C:2025:614), punkt 102.
41      EIK 26. aprilli 2022. aasta nõuandev arvamus P16‑2021‑001 aegumise kohaldamise kohta piinamisena käsitatavate süütegude uurimise, süüdimõistmise ja karistamise suhtes, § 77 (edaspidi „EIK nõuandev arvamus piinamise aegumise kohta“); EIK 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus Antia ja Khupenia vs. Gruusia (CE:ECHR:2020:0618JUD000752310), punktid 38–43, ja EIK 22. septembri 2015. aasta kohtuotsus Borcea vs. Rumeenia (CE:ECHR:2015:0922DEC005595914), punkt 65.
42      EIK nõuandev arvamus piinamise aegumise kohta, punkt 66, ja EIK 12. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Taşdemir vs. Türgi (dec.), nr 52538/09, (CE:ECHR:2019:0312DEC005253809), punkt 14.
43      Armeenia puhul ei korratud selle riigi karistusseadustikus piinamise aegumatust, vaid see tulenes piinamise ning muu julma, ebainimliku või inimväärikust alandava kohtlemise ja karistamise vastase ÜRO konventsioon kohaldamisest Armeenia õiguses ning piinamisvastase komitee märkustest ja soovitustest. Eespool viidatud arvamuses leidis EIK, et liikmesriigi kohtu ülesanne on kindlaks teha, kas seetõttu on olemas piisavalt selge ja prognoositav õiguslik alus, et pidada piinamist aegumatuks süüteoks.
44      EIK nõuandev arvamus piinamise aegumise kohta, punkt 78. Süüteo kriminaliseerimine karistusseadustikus nii, et see ei ole aegunud, ei tähenda selle üldreegli leebemaks muutmist, mille kohaselt ei saa isikut aegunud süüteo eest uuesti vastutusele võtta, sest see tähendaks karistuste seaduses sätestatuse põhimõtte rikkumist. Aegumatus on kohaldatav eriti rasketele süütegudele, nagu piinamine, mille karistamist on nõutud imperatiivsetes rahvusvahelistes normides. Sellistel juhtudel ei ole tegemist kriminaalvastutuse aegumise ja kriminaalmenetluse uuesti alustamisega: nende süütegude eest on kriminaalvastutus alati olemas, ilma et see sõltuks aja möödumisest.
45      EIK möönab – ja mulle näib loogiline –, et EIÕK artiklist 7 tulenev nõue, mille kohaselt õiguslik alus seaduses sätestatud tegude eest kriminaalmenetluse taasalustamiseks peab olema ootuspärane, on täidetud, kui tegemist on karistusseaduse prognoositava õigusliku tõlgendusega. Vt EIK 21. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Del Rio Prada vs. Hispaania (CE:ECHR:2013:1021JUD004275009), punktid 93, 112, 115 ja 117, ning EIK 15. aprilli 2025. aasta kohtuotsus Badescu jt vs. Rumeenia (CE:ECHR:2025:0415JUD002219818), punkt 125. Kohtute tõlgendusi, mis ei ole prognoositavad ning millega määratakse
rangemaid kriminaalkaristusi, peetakse siiski EIÕK artikli 7 rikkumiseks; vt 3. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Parmark ja Bakir vs. Türgi (CE:ECHR:2019:1203JUD002242907), §‑d 73–77, milles EIÕK lükkas tagasi Türgi kohtute tõlgenduse, mille kohaselt hõlmas terrorisüütegu moraalset survestamist.
46      Bonelli, M., „Growing pains: Direct effect, primacy and fundamental rights after Lin“, Common Market Law Review, 2024, nr 4, lk 1046: „in general, the approach of the Court until Lin had proved difficult to predict and understand“.
47      Liidu finantshuve kahjustav pettus ei ole võrreldav piinamissüüteoga, mille aegumatus tuleneb selle kvalifitseerimisest rahvusvahelise tavaõiguse (ius cogens) normiks, mida tunnustatakse rahvusvaheliste lepingutega.
48      Paistab, et kriminaalkolleegiumi osa koosseise ei nõustu doktriiniga kassatsioonikohtu laiendatud koosseisude kohta, mis on pädevad lahendama kaebusi õigusteooria ühtlustamiseks ja kassatsioonkaebusi seaduse huvides. Kahtlused tekivad ka Euroopa Kohtu menetluses olevas kohtuasjas C‑496/25, Lin III.
49      Kohtuotsus M. A. S. ja M. B., punkt 60, ning kohtuotsus Taricco, punkt 53.
50      Kohtuotsus Lin I, punkt 122.
51      Samuti ei tulene see tingimata EIÕK‑st. EIK praktikas käsitleti neid norme pigem menetlusnormidega, sest neis ei ole kindlaks määratud süütegusid ja nende eest määratavaid karistusi, vaid neis on piirdutud kohtuasja uurimise eeltingimuse kehtestamisega (EIK 22. juuni 2000. aasta kohtuotsus Coëme jt vs. Belgia, CE:ECHR:2000:0622JUD003249296, punkt 149; 12. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Previti vs. Itaalia, CE:ECHR:2013:0212DEC000184508, punkt 80, ja 22. septembri 2015. aasta
kohtuotsus Borcea vs. Rumeenia, CE:ECHR:2015:0922DEC005595914, punkt 64.) EIK on siiski leidnud, et EIÕK artiklit 7 on rikutud, kui süüdistatav on süüdi mõistetud süüteos, mis on juba aegunud, mis tähendab, et aegumist tuleb pidada materiaalõiguslikuks, mitte puhtalt menetlusõiguslikuks (EIK nõuandev arvamus piinamise aegumise kohta, punktid 72–77, ning EIK 18. juuni 2020. aasta
kohtuotsus Antia ja Khupenia vs. Gruusia, CE:ECHR:2020:0618JUD000752310, punktid 38–43).
52      Seejärel ühtlustati finantshuvide kaitse direktiivi artikliga 12 osaliselt seda liiki süütegude suhtes kohaldatavaid aegumisnorme, kuid seal ei ole ka täpsustatud, kas kriminaalvastutuse aegumist käsitlevad normid on materiaal‑ või menetlusõiguslikud.
53      Kohtuotsus Taricco, punktid 55–57.
54      Kohtuotsus M. A. S. ja M. B., punkt 45: „[…] Itaalia seadusandja [võis] oma õiguskorras seega vabalt ette näha, et need [käibemaksupettuste kriminaalvastutuse aegumise normid] kuuluvad materiaalse karistusõiguse alla nagu ka süütegude määratlusi ja nende suhtes kohaldatavaid karistusi kehtestavad normid ning et sarnaselt viimati nimetatud normidega kehtib ka nende suhtes kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõte“.
55      22. juuni 2022. aasta kohtuotsus Volvo ja DAF Trucks (C‑267/20, EU:C:2022:494), punkt 46.
56      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. novembri 2014. aasta direktiiv 2014/104/EL teatavate eeskirjade kohta, millega reguleeritakse liikmesriikide õiguse kohaseid kahju hüvitamise hagisid liikmesriikide ja Euroopa Liidu konkurentsiõiguse rikkumise korral (ELT 2014, L 349, lk 1).
57      Euroopa Kohus küsis eelotsusetaotluse esitanud kohtult selle kohta selgitusi, mida arutati kohtuistungil.
58      Konstitutsioonikohtu otsus nr 265/2014, punktid 31 ja 32.
59      Kohtuotsus Lin I, punkt 91.
60      Kohtuotsus Lin I, punkt 94.
61      Kohtuotsus Lin I, punktid 122 ja 123.
62      Kohtuotsus Lin I, punkt 122: „Vastupidi karistusseaduse ootuspärasust puudutavale riigisisesele kaitsestandardile, mis eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul piirdub üksnes ajavahemikus 25. juunist 2018 ehk Curtea Constituțională (konstitutsioonikohus) kohtuotsuse nr 297/2018 avaldamise kuupäevast kuni 30. maini 2022, mil jõustus OUG nr 71/2022, tehtud menetlustoimingute katkestava toime neutraliseerimisega, võimaldab leebema karistusseaduse (lex mitior) tagasiulatuva kohaldamise põhimõtet puudutav riigisisene kaitsestandard nimelt vähemalt teatud juhtudel neutraliseerida selliste menetlustoimingute katkestava toime, mis tehti juba enne 25. juunit 2018, kuid pärast karistusseadustiku jõustumist 1. veebruaril 2014, st enam kui neli aastat kestnud ajavahemikus“.
63      Kohtuotsus M. A. S. ja M. B., punkt 59: „[…] liikmesriigi kohtul tuleb kontrollida, kas kohtuotsuse Taricco punkti 58 kohaselt vajalik järeldus, et karistusseadustiku vaidlusalused sätted takistavad tõhusate ja hoiatavate karistuste määramist olulisel hulgal liidu finantshuve kahjustavate [suurte] pettuste juhtudest, tekitab Itaalia õiguskorras kohaldatavate aegumisnormide kindlakstegemise osas ebakindla olukorra, mis on vastuolus kohaldatava õiguse täpsuse põhimõttega. Kui see tõesti nii on, siis ei ole liikmesriigi kohtul kohustust jätta karistusseadustiku vaidlusalused sätted kohaldamata“.