62023CJ0471
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
6. märts 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Majanduslik, sotsiaalne ja territoriaalne ühtekuuluvus – Euroopa Liidu omavahendid – Liidu finantshuvide kaitse – Määrus (EL) nr 1303/2013 – Artikli 2 punkt 10 – Mõiste „toetusesaaja“ – Finantskorrektsioon riigihankeid reguleerivate riigisiseste õigusnormide rikkumise eest – Finantskorrektsiooni otsuse adressaat – Korrektsiooniga seotud vastutuse kindlaksmääramine ning selle vastutuse lepinguline jaotus riigiabi saaja ja abi haldaja vahel – Osalemine seda otsust puudutavas haldus- ja kohtumenetluses – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 41 ja 47
Liidetud kohtuasjades C‑471/23 ja C‑477/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Varhoven administrativen sadi (Bulgaaria kõrgeim halduskohus) 13. juuli 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 25. juulil 2023, menetluses
Obshtina Veliko Tarnovo (C‑471/23),
Obshtina Belovo (C‑477/23)
versus
Rakovoditel na Upravlyavashtia organ na Operativna programa „Regioni v rastezh“ 2014–2020 (C‑471/23),
Rakovoditel na Upravlyavashtia organ na Operativna programa „Оkolna sreda“ 2014–2020 (C‑477/23),
menetluses osales:
Varhovna administrativna prokuratura,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: üheksanda koja president N. Jääskinen kaheksanda koja presidendi ülesannetes, kohtunikud M. Gavalec (ettekandja) ja J. Passer,
kohtujurist: T. Ćapeta,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Obshtina Belovo, esindaja: A. A. Kecheva,
–
Rakovoditel na Upravlyavashtia organ na Operativna programa „Оkolna sreda“ 2014‑2020, esindaja: G. Simeonova,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: D. Drambozova, C. Ehrbar ja J. Hradil,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlused käsitlevad küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT 2013, L 347, lk 320, ja parandus ELT 2016, L 200, lk 140), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuli 2018. aasta määrusega (EL, Euratom) 2018/1046 (ELT 2018, L 193, lk 1) (edaspidi „määrus nr 1303/2013“) artikli 2 punkte 10, 36 ja 37 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikleid 41 ja 47.
2
Taotlused on esitatud kahes kohtuvaidluses, millest esimese pooled on Obshtina Veliko Tarnovo (Veliko Tarnovo kohaliku omavalitsuse üksus, Bulgaaria) ja Rakovoditel na Upravlyavashtia organ na Operativna programa „Regioni v rastezh“ 2014–2020 (rakenduskava „Arengupiirkonnad“ 2014–2020 korraldusasutuse juht) (C‑471/23) ning teise pooled on Obshtina Belovo (Belovo kohaliku omavalitsuse üksus, Bulgaaria) ja Rakovoditel na Upravlyavashtia organ na Operativna programa „Okolna sreda“ 2014–2020 (rakenduskava „Keskkond“ 2014–2020 korraldusasutuse juht) (C‑477/23) ning mis puudutavad finantskorrektsiooni otsuste tegemise korda pärast Euroopa Liidu fondidest kaasrahastatavate projektide rakendamisel tuvastatud eeskirjade eiramisi.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus nr 1370/2007
3
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2007. aasta määruse (EÜ) nr 1370/2007, mis käsitleb avaliku reisijateveoteenuse osutamist raudteel ja maanteel ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 1191/69 ja (EMÜ) nr 1107/70 (ELT 2007, L 315, lk 1), põhjendustes 5, 33 ja 36 on märgitud:
„(5)
[…] Kui liikmesriigid otsustavad vastavalt käesolevale määrusele jätta teatavad üldeeskirjad määruse reguleerimisalast välja, tuleks kohaldada riigiabi andmise üldist korda.
[…]
(33)
Euroopa Ühenduste Kohus osutas [24. juuli 2003. aasta kohtuotsuses Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415)], punktid 87–95, et avaliku teenindamise hüvitis ei ole eelis [ELTL artikli 107] tähenduses, tingimusel, et täidetud on neli kumulatiivset tingimust. Kui nimetatud tingimused ei ole täidetud, kuid täidetud on [ELTL artikli 107 lõikega 1] sätestatud üldised kohaldatavuse tingimused, on avaliku teenindamise hüvitis riigiabi, mille suhtes kehtivad [ELTL artiklid 93, 106, 107 ja 108].
[…]
(36)
[…] Iga avalike reisijateveoteenuste osutamisega seoses antud hüvitis, mis ei ole hõlmatud käesoleva uue määrusega ning mida võiks käsitleda riigiabina [ELTL artikli 107 lõike 1] tähenduses, peaks olema vastavuses [ELTL artiklite 93, 106, 107 ja 108] sätetega, sealhulgas kõik Euroopa Ühenduste Kohtu asjaomased tõlgendused ning eelkõige [24. juuli 2003. aasta kohtuotsuses Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415)]. […]“.
Määrus nr 1303/2013
4
Määruse nr 1303/2013 põhjendustes 65 ja 66 on märgitud:
„(65)
Liikmesriigid peaksid kehtestama piisavad meetmed, et tagada oma juhtimis- ja kontrollisüsteemide nõuetekohane struktuur ja toimimine, et need pakuksid kindlust Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide õiguspärase ja nõuetekohase kasutamise osas. […]
(66)
Vastavalt ühise juhtimise põhimõttele peaksid liikmesriigid ja [Euroopa K]omisjon vastutama programmide juhtimise ja kontrolli eest. Liikmesriigid peaksid kandma oma juhtimis- ja kontrollisüsteemide kaudu esmavastutust programmides sisalduvate tegevuste rakendamise ja kontrolli eest. […]“.
5
Määruse artikkel 1 „Reguleerimisese“ on sõnastatud järgmiselt:
„Käesoleva määrusega kehtestatakse ühised eeskirjad, mida kohaldatakse ühises raamistikus toimivate fondide – Euroopa Regionaalarengu Fondi (ERF), Euroopa Sotsiaalfondi (ESF), Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi (EMKF) („Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondid“) – suhtes. […]
[…]“.
6
Määruse artiklis 2 „Mõisted“ on ette nähtud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
10)
„toetusesaaja“ – on tegevuse algatamise või algatamise ja elluviimise eest vastutav avalik‑õiguslik või eraõiguslik keham või füüsiline isik ning:
a)
riigiabi kontekstis keham, mis saab toetust, välja arvatud juhul, kui toetus ettevõtja kohta on väiksem kui 200000 eurot, mille puhul liikmesriik võib otsustada, et toetusesaaja on abi andev keham, ilma et see piiraks komisjoni [18. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1407/2013, milles käsitletakse [ELTL] artiklite 107 ja 108 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes (ELT 2013, L 352, lk 1), komisjoni 18. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1408/2013, milles käsitletakse [ELTL] artiklite 107 ja 108 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes põllumajandussektoris (ELT 2013, L 352, lk 9), ja komisjoni 27. juuni 2014. aasta määruse (EL) nr 717/2014, milles käsitletakse [ELTL] artiklite 107 ja 108 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes kalandus- ja vesiviljelussektoris (ELT 2014, L 190, lk 45)] kohaldamist, ning
b)
käesoleva määruse teise osa IV jaotise kohaste rahastamisvahendite kontekstis asutus, kes kasutab rahastamisvahendit või, kui see on asjakohane, fondifondi;
[…]
36)
„eeskirjade eiramine“ – liidu õiguse või selle kohaldamisega seotud liikmesriigi õiguse rikkumine, mis tuleneb Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide rakendamisega seotud ettevõtja tegevusest või tegevusetusest, mis on mõjutanud või oleks võinud kahjustavalt mõjutada liidu eelarvet põhjendamata kuluartikli liidu eelarvest debiteerimise tõttu;
37)
„ettevõtja“ – füüsiline või juriidiline isik või muu üksus, mis osaleb Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest saadava toetuse rakendamises, välja arvatud riigivõimu teostav liikmesriik;
[…]“.
7
Määruse nr 1303/2013 artiklis 143 „Liikmesriikide tehtavad finantskorrektsioonid“ on märgitud:
„1.   Eeskirjade eiramise uurimine ja nõutavate finantskorrektsioonide ning tagasinõudmiste tegemine on esmajoones liikmesriikide ülesanne. Süstemaatilise eeskirjade eiramise korral laiendab liikmesriik uurimist, et see hõlmaks kõiki tegevusi, mida eeskirjade eiramine võib mõjutada.
2.   Liikmesriigid teevad tegevustes või rakenduskavades avastatud üksiku või süstemaatilise eeskirjade eiramisega seoses nõutavad finantskorrektsioonid. Finantskorrektsioonid seisnevad avaliku sektori toetuse täielikus või osalises tühistamises tegevusele või rakenduskavale. Liikmesriigid võtavad arvesse eeskirjade eiramise olemust ja keerukust ning fondidele või EMKFile tekitatud rahalist kahju ja kohaldavad proportsionaalseid korrektsioone. Finantskorrektsioonid kirjendatakse selle aruandeaasta raamatupidamise aastaaruannetesse, mille jooksul tühistamine otsustatakse.
[…]“
Bulgaaria õigus
ZUSEFSU
8
Euroopa fondidest antavate ühise juhtimise alla kuuluvate vahendite haldamise seaduse (Zakon za upravlenie na sredstvata ot evropeyskite fondove pri spodeleno upravlenie, DV nr 101, 22.12.2015), mille pealkiri enne 2022. aasta DV-s nr 51 avaldatud muudatust, mis jõustus 1. juulil 2022, oli „Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahendite haldamise seadus“ (Zakon za upravlenie na sredstvata ot evropeyskite strukturni i investitsionni fondove – ZUSESIF), põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „ZUSEFSU“) on artiklis 70 sätestatud:
„1.   Euroopa fondidest antava ühise juhtimise alla kuuluva rahalise toetuse võib täielikult või osaliselt tühistada, tehes järgmistel põhjustel finantskorrektsiooni:
[…]
9)
eeskirjade eiramine, mis kujutab endast neljanda peatüki alusel töövõtja määramise normide rikkumist, mis tuleneb toetusesaaja tegevusest või tegevusetusest, mis on mõjutanud või oleks võinud kahjustavalt mõjutada Euroopa struktuuri- ja investeerimisfonde;
[…]
2.   Eeskirjade eiramise juhtumid, mille puhul tehakse lõike 1 punktis 9 nimetatud finantskorrektsioonid, loetletakse ministrite nõukogu normatiivaktis.“
9
ZUSEFSU artikli 73 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Finantskorrektsiooni alus ja summa määratakse kindlaks projekti heaks kiitnud korraldusasutuse juhi põhjendatud otsusega.“
Riigihangete seadus
10
Riigihangete seaduse (Zakon za obshtestvenite porachki, DV nr 13, 16.2.2016) artikli 2 lõike 2 kohaselt ei ole hankijatel lubatud piirata konkurentsi, lisades tingimusi või nõudeid, mis annavad põhjendamatu eelise või piiravad põhjendamatult ettevõtjate osalemist riigihangetes ega ole kooskõlas riigihankelepingu eseme, maksumuse, keerukuse, mahu või ulatusega.
Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
Kohtuasi C‑471/23
11
Bulgaaria Vabariigi 2014.–2020. aasta programmiperioodi partnerluslepingu osaks oleva rakenduskava „Arengupiirkonnad“ 2014–2020 raames toimunud hankemenetluse tulemusel eraldati toetus „Integreeritud taaste- ja linnaarengu kavade rakendamine 2014–2020“ otse Veliko Tarnovo kohaliku omavalitsuse üksusele.
12
See kohaliku omavalitsuse üksus sõlmis 24. augustil 2018 partnerluslepingu „Organizatsia na dvizhenieto, parkingi i garazhi“ EOODga (liiklus-, parkla- ja garaažiorganisatsioon, edaspidi „kommunaalettevõtja“). Partnerluslepingus on ette nähtud, et nimetatud kohaliku omavalitsuse üksust ja kommunaalettevõtjat nimetatakse selle rakenduskava raames projektis „Veliko Tarnovo linna integreeritud linnatransport“ vastavalt „juhtivaks partneriks“ ja „partneriks“.
13
Partnerluslepingu kohaselt peab juhtiv partner ja partner selle projekti heakskiitmise korral sõlmima halduslepingu. Partner, käesoleval juhul kommunaalettevõtja, on kohustatud hankijana korraldama vastavalt riigihangete seadusele riigihankemenetluse, mille ese on veeremi tarnimine. Samas lepingus on lisaks ette nähtud, et kui selle menetluse käigus pannakse toime rikkumisi, mis õigustavad finantskorrektsiooni tegemist, tuleb korrektsiooniga seotud vahendid selle korrektsiooni ulatuses tasuda hankijal, kes on selle lepingu pool, millest nimetatud finantskorrektsioon tulenes.
14
Veliko Tarnovo kohaliku omavalitsuse üksus kui toetuse „Integreeritud taaste- ja linnaarengu kavade rakendamine 2014–2020“ saaja sõlmis 19. juulil 2019 rakenduskava „Arengupiirkonnad“ 2014–2020 korraldusasutusega projekti ettepaneku elluviimiseks halduslepingu kogusummas 11133732,51 Bulgaaria leevi (BGN) (ligikaudu 5700000 eurot), millest nimetatud toetuse summa oli 10409573,31 leevi (ligikaudu 5300000 eurot) ja toetusesaaja omaosaluse summa 724159,20 leevi (ligikaudu 370000 eurot).
15
Selles halduslepingus on sätestatud, et osa kõnealuse toetuse summast kujutab endast riigiabi avaliku reisijateveoteenuse osutajale avaliku teenindamise hüvitisena vastavalt määrusele nr 1370/2007. Selle abi haldur on Veliko Tarnovo kohaliku omavalitsuse üksus, kes on kohustatud tagama kohaldatava korra rakendamise kooskõlas sellest määrusest tulenevate nõuetega, sealhulgas asjakohaste kontrollsüsteemide kehtestamise ja rakendamise.
16
Halduslepingu üldtingimuste kohaselt vastutab toetusesaaja rakenduskava „Arengupiirkonnad“ 2014–2020 korraldusasutuse ees väliste partnerite ja töövõtjate tegevuse eest asjaomase projekti elluviimisel ning vastutab „oma arvel kõikide riskide, sealhulgas rahastamiskõlbmatute kulude ja projekti eelarvest saadud toetuse suhtes tehtavate finantskorrektsioonide eest“.
17
Olles alustanud hankemenetlust üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutajana ja isikuna, kelle puhul on tuvastatud, et ta saab Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahenditest riigiabi, sõlmis kommunaalettevõtja 31. märtsil 2020 eduka pakkujaga „Excelor‑Alfa“ DZZD riigihankelepingu kolme elektribussi tarnimiseks.
18
Pärast eeskirjade eiramisest teatamist tegi rakenduskava „Arengupiirkonnad“ 2014–2020 korraldusasutus 11. mail 2022 Veliko Tarnovo kohaliku omavalitsuse üksuse suhtes finantskorrektsiooni otsuse (edaspidi „11. mai 2022. aasta finantskorrektsiooni otsus“), kuna kommunaalettevõtja oli toime pannud eeskirjade eiramise ZUSEFSU artikli 70 lõike 1 punkti 9 tähenduses. See finantskorrektsioon moodustas 25% vahenditest, mis olid selle riigihankelepingu alusel Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest rahastamiskõlblikud.
19
Veliko Tarnovo kohaliku omavalitsuse üksus esitas selle otsuse peale kaebuse Administrativen sad Veliko Tarnovole (Veliko Tarnovo halduskohus, Bulgaaria).
20
Nimetatud kohus jättis 1. novembri 2022. aasta otsusega kaebuse rahuldamata põhjendusel, et kohaliku omavalitsuse üksus on ainus kõnealuse toetuse saaja, kuna ta on käesoleva kohtuotsuse punktis 14 osutatud halduslepingu pool, ning et selle lepingu poolena võis nimetatud kohaliku omavalitsuse üksust õiguspäraselt pidada selle haldusakti adressaadiks, millega kõnealune finantskorrektsioon kehtestati. Nimetatud kohus märkis samuti, et asjaolu, et sama kohaliku omavalitsuse üksus kui toetuse saaja sõlmis partnerluslepingud teatud tegevuste jaoks, ei vabasta teda vastutusest nimetatud lepingu poolena, kellel on otsene seos rakenduskava „Arengupiirkonnad“ 2014–2020 korraldusasutusega. Lõpuks tõdes sama kohus, et lepingutingimus, mis käsitleb rikkumisi ja riske, sealhulgas finantskorrektsioone, on regressilist laadi selles mõttes, et selle eesmärk on määrata partnerite vahelistes suhetes kindlaks, kellel lasub vastutus selliste korrektsioonide korral.
21
Veliko Tarnovo kohaliku omavalitsuse üksus esitas selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Varhoven administrativen sadile (Bulgaaria kõrgeim halduskohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
22
See kohus leiab kõigepealt, et selleks, et vastata küsimusele, kas Veliko Tarnovo kohaliku omavalitsuse üksus on ainus kõnealuse toetuse saaja ja kas ta rikkus selles seisundis Bulgaaria õigust, millest tulenevalt tehti finantskorrektsioon, tuleb tõlgendada mõistet „toetusesaaja“ määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 10 tähenduses.
23
Seejärel tekib küsimus, kas Veliko Tarnovo kohaliku omavalitsuse üksust võib pidada 11. mai 2022. aasta finantskorrektsiooni otsuse adressaadiks seetõttu, et kommunaalettevõtja on toime pannud eeskirjade eiramise määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 36 tähenduses, ja kes peab seega vastutama selle ettevõtja algatatud hankemenetluses toime pandud rikkumiste eest, samas kui kohaliku omavalitsuse üksus ei kasuta selle menetluse tulemusel sõlmitud riigihankelepingu alusel Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahendeid.
24
Lõpuks, kui oleks tõendatud, et kommunaalettevõtja on selle toetuse saaja, mille suhtes see finantskorrektsioon tehti, ning avalik-õigusliku asutusena, kes vastutab veeremi soetamise tegevuse algatamise ja elluviimise eest, tekib ka küsimus, miks talle ei tagatud õigust osaleda nimetatud finantskorrektsiooni kindlaksmääramise menetluses ja kas tal oleks pidanud olema võimalik osaleda selle tühistamise menetluses Administrativen sad Veliko Tarnovos (Veliko Tarnovo halduskohus).
25
Neil asjaoludel otsustas Varhoven administrativen sad (kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahenditest antava riigiabi haldaja, kes ei ole abisaaja, on riigiabi kontekstis hõlmatud mõistega „toetusesaaja“ [määruse nr 1303/2013] artikli [2] punkti 10 tähenduses?
2.
Kas Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahenditest antava riigiabi haldaja, kes ei ole isik, kes riigiabi riigihankelepingu alusel kasutab, võib olla sellise otsuse õige adressaat, millega määratakse finantskorrektsioon riigihankelepingu sõlmimisel toime pandud riigisisese või liidu õiguse rikkumise eest?
3.
Kas isiku puhul, kes tulenevalt eeskirjade eiramisest määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 36 tähenduses on haldusmeetme „finantskorrektsioon“ adressaat, peavad Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahenditest antava riigiabi korral olema täidetud kaks kumulatiivset tingimust: ta on selle toetuse saaja, mida antakse vahenditest, millega seoses on toime pandud eeskirjade eiramine, ja ta on isik, kes on asjaomaseid vahendeid kasutanud?
4.
Kas vastutust seadusrikkumiste eest Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahenditest antava riigiabi kasutamisel saab reguleerida või ümber jaotada riigiabi saaja ja riigiabi haldaja vahel sõlmitava lepinguga või vastutab abisaaja, kes kasutab abi ebaseaduslikult?
5.
Kas riigiabi saaja ja riigiabi haldaja vastutavad solidaarselt ja kas selline vastutus peab olema riigiabi andmise lepingus ette nähtud?
6.
Kas [harta] artiklitega 41 ja 47 on vastuolus riigisisene halduspraktika ja kohtupraktika, mille kohaselt sellises olukorras, nagu põhikohtuasjas, ei anta „üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutajale“, nagu [kommunaalettevõtja], kes on Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahendite[, mis kujutavad endast] riigiabi abil riigihankelepingut sõlmides väidetavalt rikkunud riigihangete seadust, õigust osaleda tema sõlmitud lepingut puudutava finantskorrektsiooni määramise menetluses ega õigust osaleda kohtumenetluses selle haldusakti tühistamiseks, ja seda põhjendusega, et kuna kõnealune teenuseosutaja on partnerluslepingu alusel kohaliku omavalitsuse üksuse partner, saab tema vastu esitada regressinõude tsiviilkorras?“
Kohtuasi C‑477/23
26
Kohtuasi C‑477/23 käsitleb Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kasutamist ajavahemikul 2014–2020 osana „kombineeritud menetlusest kompostimisjaamade ja olmejäätmete eeltöötlemise jaamade projekteerimiseks ja ehitamiseks“, mille eesmärk on vähendada prügilasse ladestatud jäätmete kogust, pakkudes lisavõimsust eristamata jäätmete eeltöötlemiseks ning aia- ja haljastusjäätmete ja/või biolagunevate olmejäätmete eraldi kogumiseks ja ringlussevõtuks.
27
Pazardzhiki kohaliku omavalitsuse üksuse (Bulgaaria) jaoks otsetoetuse saamise menetluse raames koostas mitu kohaliku omavalitsuse üksust, sealhulgas Pazardzhiki ja Belovo kohaliku omavalitsuse üksus, ühisprojekti ettepaneku sellise toetuse saamiseks. Asjaomased kohaliku omavalitsuse üksused pidid rakenduskava „Keskkond“ 2014–2020 raames toetuse saamiseks alla kirjutama halduslepingule. Selles lepingus on sätestatud, et lepingu poolteks olevad kohaliku omavalitsuse üksused nimetavad Pazardzhiki kohaliku omavalitsuse üksuse „juhtivaks kohaliku omavalitsuse üksuseks“. Lisaks on lepingus ette nähtud, et kõik selles lepingus nimetatud kohaliku omavalitsuse üksused on toetusesaajad, olenemata asjaolust, et peale iga kohaliku omavalitsuse üksuse nime on kirjas ka nende „partneri“ seisund.
28
Selle menetluse raames heaks kiidetud projekti rakendamise korrast, mis on eelmises punktis nimetatud halduslepingu lahutamatu osa, nähtub, et Pazardzhiki kohaliku omavalitsuse üksus kui „juhtiv kohaliku omavalitsuse üksus“ vastutab projekti juhtimise eest ning tal on õigus, et asjaomased rahalised vahendid kantakse üle tema pangakontole, ja õigus jagada need partneritest kohaliku omavalitsuse üksustele, samas kui viimased osalevad koos juhtiva kohaliku omavalitsuse üksusega ühiselt selle projekti ettevalmistamises ning tehnilises ja rahalises elluviimises. Selles kontekstis oli Belovo kohaliku omavalitsuse üksus kohustatud korraldama ja sõlmima riigihankelepingu, mille ese on eraldi kogutavate aia- ja haljastusjäätmete ja/või biolagunevate olmejäätmete kompostimisjaama (mahutavusega 2000 tonni aastas) projekteerimine, ehitusjärelevalve, ehitamine, tarnimine ja paigaldamine.
29
Belovo kohaliku omavalitsuse üksus sõlmis hankijana selle hankemenetluse raames riigihankelepingu „Delchev Engineering“ EOODga.
30
Rakenduskava „Keskkond“ 2014–2020 korraldusasutus määras 21. märtsi 2022. aasta otsusega Pazardzhiki kohaliku omavalitsuse üksusele 10% finantskorrektsiooni kulude suhtes, mis olid selle hankelepingu alusel rahastamiskõlblikud Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest (edaspidi „21. märtsi 2022. aasta finantskorrektsiooni otsus“). See finantskorrektsioon määrati Belovo kohaliku omavalitsuse üksuse toime pandud eeskirjade eiramise tõttu ZUSEFSU artikli 70 lõike 1 punkti 9 tähenduses.
31
Belovo kohaliku omavalitsuse üksus, kes ei ole 21. märtsi 2022. aasta finantskorrektsiooni otsuse adressaat, esitas selle peale kaebuse Administrativen sad Pazardzhikile (Pazardzhiki halduskohus, Bulgaaria). Nimetatud kohus jättis 26. oktoobri 2022. aasta otsusega selle kaebuse rahuldamata, leides, et kuigi selles otsuses oli selle adressaadiks märgitud üksnes Pazardzhiki kohaliku omavalitsuse üksus, oli Belovo kohaliku omavalitsuse üksus kui hankija allkirjastanud riigihankelepingu ja tal oli õiguslik huvi kaebuse esitamiseks. Nimetatud kohus järeldas siiski, et see otsus tehti Bulgaaria õigusega kooskõlas.
32
Belovo kohaliku omavalitsuse üksus esitas selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Varhoven administrativen sadile (kõrgeim halduskohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
33
Selle kohtu hinnangul esineb riigisiseses kohtupraktikas lahknevus, mis puudutab käesoleva kohtuasjaga analoogseid faktilisi olukordi, mis on seotud sama Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest rahastamise menetlusega.
34
Nimelt nähtub teatavatest riigisisestest otsustest ühelt poolt, et üksnes asjaomast projekti juhtiv kohaliku omavalitsuse üksus on „toetusesaaja“ määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 10 tähenduses ja et ta on finantskorrektsiooni otsuse adressaat ning teistel partneritest kohaliku omavalitsuse üksustel sellist seisundit ei ole. Nii ei lubatud kohtuasjades, milles tehti need riigisisesed otsused, muudel kohaliku omavalitsuse üksustest partneritel peale juhtiva kohaliku omavalitsuse üksuse osaleda ei menetluses, mille eesmärk oli määrata kindlaks kõnealune finantskorrektsioon, ega kohtumenetluses seda meedet kehtestava akti tühistamiseks, kuigi need kohaliku omavalitsuse üksused olid põhjustanud selle finantskorrektsiooni aluseks olnud eeskirjade eiramise.
35
Teiselt poolt leiab osa liikmesriigi kohtutest, et kui kohaliku omavalitsuse üksus, kes kulutab Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondidest pärit summasid, on rikkunud riigihanke‑eeskirju, tuleb asuda seisukohale, et see kohaliku omavalitsuse üksus on kõnealuse finantskorrektsiooni akti adressaat ning tal on õigus osaleda menetluses, mille eesmärk on määrata kindlaks asjaomane finantskorrektsioon, ja kaitsta end kohtus.
36
Lisaks kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus selles, kuidas määrata kindlaks vastutus finantskorrektsioonide korral, mis tulenevad riigihanke-eeskirjade rikkumiste toimepanemisest seoses Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kasutamisega.
37
Neil asjaoludel otsustas Varhoven administrativen sad (kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse nr 1303/2013 artikli 2 punktidele 10, 36 ja 37 antud tõlgendusega on vastuolus riigisisesed õigusnormid või nende õigusnormide tõlgendamise ja kohaldamise praktika, mille kohaselt tuleb sellises olukorras nagu põhikohtuasjas pidada Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahenditest antud toetuse saajaks ainult ühte partneromavalitsusüksustest (rahalise toetuse andmise halduslepingu pooled), kes juhtiva partnerina allkirjastas halduslepingu rahalise toetuse kohta? Milliseid tingimusi peab organisatsioon täitma, et sellises olukorras nagu käesolev saaks teda liigitada toetusesaajaks määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 10 tähenduses?
2.
Kas määruse nr 1303/2013 artikli 2 punktidele 10, 36 ja 37 antud tõlgendusega on vastuolus riigisisesed õigusnormid või nende õigusnormide tõlgendamise ja kohaldamise praktika, mille kohaselt määratakse sellises olukorras nagu põhikohtuasjas ettevõtja toimepandud riigihankelepingu sõlmimise reeglite rikkumise eest finantskorrektsioon otsusega, mille adressaat on teine ettevõtja, kes ei ole väidetavat rikkumist toime pannud, kuid kes on rahalise toetuse lepingus märgitud juhtiva partnerina?
3.
Kas määrusega nr 1303/2013 on vastuolus riigisisesed õigusnormid või nende õigusnormide tõlgendamise ja kohaldamise praktika, mille kohaselt võib vastutuse finantskorrektsiooni korral projektipartnerite vahel lepinguga ümber jagada või peab iga ettevõtja vastutama finantskorrektsioonide korral, mis on tehtud tema poolt Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahendite kasutamisel toime pandud rikkumiste tõttu, nende lepingute alusel, mille pool ta on?
4.
Kas [harta] artiklitega 41 ja 47 on vastuolus riigisisene halduspraktika ja kohtupraktika, mille kohaselt sellises olukorras nagu põhikohtuasjas ei anta kohaliku omavalitsuse üksusele, kes on Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide vahendeid kasutades riigihankelepingut sõlmides väidetavalt rikkunud riigihangete seadust, õigust osaleda tema sõlmitud lepingut puudutava finantskorrektsiooni määramise menetluses ega õigust osaleda selle haldusakti tühistamiseks algatatud kohtumenetluses, ja seda põhjendusega, et partnerina on tal juhtiva partneriga sõlmitud partnerluslepingu alusel võimalik pöörduda tsiviilkohtusse?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus kohtuasjas C‑471/23 ja esimene küsimus kohtuasjas C‑477/23
38
Kohtuasjas C‑471/23 esitatud esimese küsimusega ja kohtuasjas C‑477/23 esitatud esimese küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 10 tuleb tõlgendada nii, et organisatsioon, kes vastutab asjaomaste tegevuste algatamise või algatamise ja elluviimise eest, kuid kes ei saa artikli 2 punkti 10 alapunktis a osutatud riigiabi, ning organisatsioon, kes ei ole sõlminud toetuslepingut „juhtiva“ partnerina, võib olla hõlmatud mõistega „toetusesaaja“ selle sätte tähenduses.
39
Selle määruse artikli 2 punktis 10 on esiteks mõiste „toetusesaaja“ määratletud kui tegevuse algatamise või algatamise ja elluviimise eest vastutav avalik‑õiguslik või eraõiguslik keham või füüsiline isik. Teiseks on selle sätte alapunktides a ja b täpsustatud, et riigiabi kontekstis on see keham, mis saab toetust, välja arvatud juhul, kui toetus ettevõtja kohta on väiksem kui 200000 eurot, mille puhul liikmesriik võib otsustada, et toetusesaaja on abi andev keham, ilma et see piiraks määruste nr 1407/2013, nr 1408/2013 ja nr 717/2014 kohaldamist, ning määruse nr 1303/2013 teise osa IV jaotise kohaste rahastamisvahendite kontekstis asutus, kes kasutab rahastamisvahendit või, kui see on asjakohane, fondifondi.
40
Artikli 2 punktis 10 ette nähtud mõiste määratluse esimese osa sõnastusest nähtub, et liikmesriikidel on teatav kaalutlusruum selle kindlaksmääramisel, kas toetusesaaja kui avalik-õiguslik või eraõiguslik keham või füüsiline isik vastutab üksnes asjaomaste tegevuste algatamise või nende algatamise ja elluviimise eest.
41
Selle sätte teises osas on ette nähtud eeskirjad toetusesaaja kindlaksmääramiseks juhtudel, mis puudutavad riigiabi ja rahastamisvahendeid, mis kuuluvad määruse nr 1303/2013 teise osa IV jaotise kohaldamisalasse.
42
Sellega seoses tuleb esile tuua, et selle määruse artikli 2 punkti 10 esimeses osas ette nähtud tingimused ning artikli 2 punkti 10 alapunktides a ja b ette nähtud tingimused on eraldatud sidesõnaga „ning“. Selle kasutamine ei tähenda siiski, et need tingimused on kumulatiivsed. Vastupidi, esimeses osas olevates sätetes on ette nähtud üldreegel, samas kui artikli 2 punkti 10 alapunktides a ja b toodud sätted kujutavad endast täiendavaid norme konkreetsete olukordade kohta.
43
Seega tuleb tõdeda, et määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 10 sõnastus ei välista kuidagi, et sama tegevuse puhul on mitu toetusesaajat.
44
Sellega seoses tuleb esile tuua, et nagu nähtub selle määruse põhjendusest 66, vastutavad programmide raames võetud meetmete rakendamise eest eelkõige liikmesriigid, kellel on seega vabadus määrata muu hulgas kindlaks asutus, kes vastutab asjaomaste tegevuste algatamise või nende algatamise ja elluviimise eest, ning asutus, kes kõnealust toetust saab.
45
Vastupidine tõlgendus võib viia olukordadeni, kus ühtegi asutust ei saa kvalifitseerida toetusesaajaks määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 10 tähenduses, kuna ta ei vasta kahele tingimusele, mis on ette nähtud artikli 2 punkti 10 esimeses osas ja punkti 10 alapunktis a või b.
46
Lisaks, nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades seoses määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 10 alapunktis a ette nähtud konkreetse olukorraga sisuliselt märkis, kuna toetust võib olla antud erinevas vormis, millest mõni kujutab endast riigiabi, siis nõuab selline tõlgendus toetuse esemeks oleva tegevuse osade puhul, et toetust saav asutus oleks toetusesaaja artikli 2 punkti 10 alapunkti a tähenduses, samas kui sama tegevuse teiste osade puhul oleks sama tegevuse algatamise või algatamise ja elluviimise eest vastutav asutus toetusesaaja artikli 2 punkti 10 esimese osa tähenduses. See tõlgendus võib aga põrkuda praktiliste raskustega, mis on seotud sellega, et toetused on sageli omavahel sõltuvuses, ning sellega, et nende hulgas on kindlaks tehtud sellised toetused, mida võidakse olla antud riigiabi vormis.
47
Käesoleval juhul nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et kohtuasjas C‑471/23 määrati rakenduskava „Arengupiirkonnad“ 2014–2020 korraldusasutusega sõlmitud halduslepingu alusel selles kohtuasjas kõne all oleva projekti ettepaneku rakendamise jaoks selle projekti elluviimise eest vastutavaks üksuseks Veliko Tarnovo kohaliku omavalitsuse üksus, samas kui kommunaalettevõtja määratleti kui riigiabi saav isik. Seoses sellega on osa nimetatud projekti alusel antud toetusest riigiabi, kuid eelotsusetaotluse esitanud kohus ei täpsusta, kas selle abi summa on väiksem kui 200000 eurot. Kohtuasjas C‑477/23 osaleb Pazardzhiki kohaliku omavalitsuse üksus selles kohtuasjas kõne all oleva projekti juhtimise eest vastutava „juhtiva“ kohaliku omavalitsuse üksusena koos teiste kohaliku omavalitsuse üksustega, sealhulgas Belovo kohaliku omavalitsuse üksusega, projekti tehnilises ja rahalises ettevalmistamises ning rakendamises.
48
Sellega seoses peab eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes on ainsana pädev hindama põhikohtuasja faktilisi asjaolusid ja tõlgendama asjaomaseid riigisiseseid õigusnorme, kindlaks tegema, kas kohtuasjas C‑471/23 vastutab Veliko Tarnovo kohaliku omavalitsuse üksus ning kohtuasjas C‑477/23 Pazardzhiki ja Belovo kohaliku omavalitsuse üksus asjaomaste tegevuste algatamise või algatamise ja elluviimise eest määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 10 esimese osa tähenduses, kui kohtuasjas C‑471/23 hõlmab mõiste „riigiabi“ selle määruse artikli 2 punkti 10 alapunkti a tähenduses kommunaalettevõtja saadud abi ja vajaduse korral selle abi summat.
49
Sellega seoses tuleb sarnaselt komisjoniga meenutada, et määruse nr 1370/2007 põhjendustest 5, 33 ja 36 ning Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et hüvitis avaliku teenuse osutamise eest, mida antakse nii, et on täidetud kõik selles määruses sätestatud tingimused, ei kujuta endast riigiabi.
50
Lisaks, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 43, kuigi määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 10 alapunkti a kohaselt tuleb toetust saanud organisatsiooni pidada toetusesaajaks selle sätte tähenduses, ei välista miski, et asutust, kes vastab artikli 2 punkti 10 esimeses osas ette nähtud tingimustele, võib samuti pidada toetusesaajaks viimati nimetatud sätte tähenduses.
51
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuse kohta kohtuasjas C‑477/23, kas asjaomase toetuse saajaks tuleb pidada üksnes sellist avalik‑õiguslikku organisatsiooni, kes on toetuslepingule alla kirjutanud „juhtiva“ partnerina, tuleb tõdeda, et määruse nr 1303/2013 artikli 2 punktis 10 ei ole võimalike toetusesaajate konkreetseid kategooriaid ette nähtud.
52
Seega, kuna organisatsioon vastutab tegevuste algatamise või algatamise ja elluviimise eest, võib teda pidada „toetusesaajaks“ selle sätte tähenduses ja seda sõltumata sellest, kas selline organisatsioon on määratud „juhtivaks“ partneriks.
53
Eeltoodust tuleneb, et esimesele küsimusele kohtuasjas C‑471/23 ja esimesele küsimusele kohtuasjas C‑477/23 tuleb vastata, et määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 10 tuleb tõlgendada nii, et mõistega „toetusesaaja“ selle sätte tähenduses võib olla hõlmatud organisatsioon, kes vastutab asjaomaste tegevuste algatamise või algatamise ja elluviimise eest, kuid kes ei saa artikli 2 punkti 10 alapunktis a osutatud riigiabi, ning organisatsioon, kes ei ole sõlminud toetuslepingut „juhtiva“ partnerina.
Teine kuni viies küsimus kohtuasjas C‑471/23 ning teine ja kolmas küsimus kohtuasjas C‑477/23
54
Kohtuasjas C‑471/23 esitatud teise kuni viienda küsimusega ning kohtuasjas C‑477/23 esitatud teise ja kolmanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkte 36 ja 37 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus esiteks riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt võib riigihanke‑eeskirjade rikkumise eest finantskorrektsiooni tegemise otsuse adressaat olla muu ettevõtja kui see, kes rikkumise toime pani, ning teiseks see, et vastutus finantskorrektsiooni korral on kas solidaarne või see võidakse lepingu alusel jagada selle ettevõtja ja rikkumise toime pannud isiku vahel või viimane vastutab selle eest üksi.
55
Kõigepealt tuleb märkida, et määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 36 kohaselt on eeskirjade eiramine selle sätte tähenduses liidu õiguse või selle kohaldamisega seotud liikmesriigi õiguse rikkumine, mis tuleneb Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide rakendamisega seotud ettevõtja tegevusest või tegevusetusest, mis on mõjutanud või oleks võinud kahjustavalt mõjutada liidu eelarvet põhjendamata kuluartikli liidu eelarvest debiteerimise tõttu.
56
Lisaks sellele on artikli 143 lõike 1 kohaselt eeskirjade eiramise uurimine ja nõutavate finantskorrektsioonide ning tagasinõudmiste tegemine esmajoones liikmesriikide ülesanne. Selle artikli lõikes 2 on märgitud, et selleks teevad liikmesriigid tegevustes või rakenduskavades avastatud üksikute või süstemaatiliste eeskirjade eiramistega seoses nõutavad finantskorrektsioonid.
57
Üheski selle määruse sättes ei ole siiski ette nähtud eeskirju finantskorrektsiooni akti adressaatide määratlemise kohta.
58
Sellega seoses tuleb ka meenutada, et eeskirjade eiramise tõttu alusetult saadud soodustuse tagastamise kohustus ei ole mitte sanktsioon, vaid lihtsalt selle tagajärg, et on tuvastatud, et ei ole järgitud liidu õigusnormide kohaseid soodustuse saamise tingimusi, mistõttu on saadud soodustus alusetu (1. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Elme Messer Metalurgs, C‑743/18, EU:C:2020:767, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
59
Sellest järeldub, et määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 36 tähenduses eeskirjade eiramise teel alusetult saadud soodustuse tagasimaksmist ei pea tingimata nõudma sellise eeskirjade eiramise toime pannud organisatsioonilt.
60
Käesoleval juhul nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et kohtuasjas C‑471/23 allkirjastas Veliko Tarnovo kohaliku omavalitsuse üksus asjaomase toetuslepingu rakenduskava „Arengupiirkonnad“ 2014–2020 korraldusasutusega ning oli 11. mai 2022. aasta finantskorrektsiooni otsuse adressaat, hoolimata asjaolust, et kõnealuse rikkumise pani väidetavalt toime kommunaalettevõtja. Kohtuasjas C‑477/23 allkirjastasid asjaomased kohaliku omavalitsuse üksused, sealhulgas Belovo kohaliku omavalitsuse üksus, kes kõnealuse eeskirjade eiramise väidetavalt toime pani, ja Pazardzhiki kohaliku omavalitsuse üksus kui „juhtiv kohaliku omavalitsuse üksus“ asjaomase toetuslepingu ning 21. märtsi 2022. aasta finantskorrektsiooni otsuse adressaat oli viimati nimetatud kohaliku omavalitsuse üksus.
61
Tuleb aga tõdeda, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 59, võib sellistele avalik‑õiguslikele üksustele nagu põhikohtuasjades kõne all olevad kohaliku omavalitsuse üksused teha finantskorrektsiooni akti, ja seda hoolimata asjaolust, et nad ei ole toime pannud eeskirjade eiramisi määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 36 tähenduses.
62
Vastutuse kohta finantskorrektsioonide eest, mis tulenevad riigihanke-eeskirjade rikkumisest Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide kasutamisel, tuleb meenutada, et liidu õiguse kohaselt alusetult makstud summade tagasinõudmisega seonduvad vaidlused peavad liidu õigusnormide puudumisel lahendama liikmesriigi kohtud oma riigisisese õiguse alusel, arvestades liidu õigusest tulenevaid piiranguid (17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Avicarvil Farms, C‑443/21, EU:C:2022:899, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
63
Seega, kuna määruses nr 1303/2013 puudub seda vastutust käsitlev säte, määratakse see kindlaks riigisisese õiguse ja konkreetses tegevuses osalejate lepinguliste kohustuste alusel.
64
Järelikult ja lähtudes nende lepinguliste kohustuste sisust, võib vaatamata sellele, et iga asjaomast ettevõtjat võib pidada sama tegevuse eest pädeva riigisisese asutuse ees solidaarselt vastutavaks, jagada sellise rahalise vastutuse ka asjaomaste ettevõtjate vahel või selle võib võtta üksinda see ettevõtja, kes kõnealuse eeskirjade eiramise toime pani.
65
Euroopa Kohus on siiski ka otsustanud, et õiguskindluse põhimõte nõuab ühelt poolt, et õigusnormid oleksid selged ja täpsed, ning teiselt poolt, et nende kohaldamine oleks õigussubjektidele ettenähtav, eriti kui need võivad kaasa tuua ebasoodsaid tagajärgi. See põhimõte nõuab esmajoones, et õigusnormid võimaldaksid asjasse puutuvatel isikutel täpselt teada oma kohustuste ulatust, mis on nende õigusnormidega neile pandud, ja neil isikutel oleks võimalik selgelt teada oma õigusi ja kohustusi ning toimida neile vastavalt (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Leedu jt vs. parlament ja nõukogu (liikuvuspakett), C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, punkt 158 ja seal viidatud kohtupraktika).
66
Lisaks tuleb õiguskindluse põhimõtet eriti rangelt järgida siis, kui tegemist on õigusnormidega, mis võivad tekitada rahalisi kohustusi (vt selle kohta 29. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Banco de Portugal jt, C‑504/19, EU:C:2021:335, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
67
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlustest, et kohtuasjas C‑471/23 vastutab Veliko Tarnovo kohaliku omavalitsuse üksus omal vastutusel kõikide riskide, sealhulgas eelkõige kõnealuse projekti eelarvest saadud toetusest maha arvatud finantskorrektsioonide korral, samas kui kommunaalettevõtjal ei tundu rakenduskava „Arengupiirkonnad“ 2014–2020 korraldusasutuse ees sellist finantsvastutust olevat. Seevastu kohtuasjas C‑477/23 osalevad asjaomased kohaliku omavalitsuse üksused koos eelkõige kõnealuse projekti rahastamises ning Pazardzhiki kohaliku omavalitsuse üksusel kui „juhtival kohaliku omavalitsuse üksusel“ on õigus, et nimetatud rahalised vahendid kantakse üle tema pangakontole, ja õigus jagada need partneritele.
68
Sellega seoses on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kontrollida esiteks, millised ettevõtjad vastutavad vastavalt riigisisesele õigusele ja kõnealuste lepingute tingimustele rahaliselt asjaomaste korraldusasutuste ees, ning teiseks, kas need rahaliselt vastutavad ettevõtjad võisid teada, et kui asjaomase projekti elluviimisel on eeskirju eiratud, vastutavad nad finantskorrektsiooni korral korraldusasutuste ees üksi, solidaarselt või muul viisil.
69
Eeltoodust tuleneb, et teisele kuni viiendale küsimusele kohtuasjas C‑471/23 ning teisele ja kolmandale küsimusele kohtuasjas C‑477/23 tuleb vastata, et määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkte 36 ja 37 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt võib riigihanke‑eeskirjade rikkumise eest finantskorrektsiooni tegemise otsuse adressaat olla muu ettevõtja kui see, kes rikkumise toime pani, ja see, et vastutus finantskorrektsiooni korral on solidaarne või see võidakse lepingu alusel jagada selle ettevõtja ja rikkumise toime pannud isiku vahel või viimane vastutab selle eest üksi, tingimusel et rahaliselt vastutavatel ettevõtjatel on võimalik teada, et kui asjaomase projekti elluviimisel on eeskirju eiratud, vastutavad nad seega nimetatud finantskorrektsiooni korral asjaomase korraldusasutuse ees.
Kuues küsimus kohtuasjas C‑471/23 ja neljas küsimus kohtuasjas C‑477/23
70
Kohtuasjas C‑471/23 esitatud kuuenda küsimusega ja kohtuasjas C‑477/23 esitatud neljanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas harta artikleid 41 ja 47 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisene praktika, mille kohaselt ettevõtjal, kes on toime pannud määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 36 tähenduses eeskirjade eiramise, mille tagajärjel on tehtud finantskorrektsioon, ei ole õigust osaleda finantskorrektsiooni kindlaksmääramise menetluses ega kohtumenetluses selle tühistamiseks põhjusel, et sellel ettevõtjal on partnerluslepingu alusel võimalik kasutada tsiviilõiguslikku õiguskaitsevahendit.
71
Kõigepealt tuleb märkida, et nagu nähtub selle määruse põhjendusest 65, peaksid liikmesriigid kehtestama piisavad meetmed, et tagada oma juhtimis- ja kontrollisüsteemide nõuetekohane struktuur ja toimimine, et need pakuksid kindlust Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide õiguspärase ja nõuetekohase kasutamise osas, ning et vastavalt määruse artikli 143 lõikele 1 on eeskirjade eiramise uurimine ja nõutavate finantskorrektsioonide tegemine esmajoones liikmesriikide ülesanne.
72
Liikmesriigid peavad juhul, kui nad võtavad selliseid liidu õigust rakendavaid meetmeid, pidama kinni liidu õiguse üldpõhimõtetest ja harta sätetest (30. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Agentsia Patna infrastruktura (maanteetaristu Euroopa rahastamine), C‑471/22, EU:C:2024:99, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
73
Kuna selles kontekstis viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige harta artiklile 41, mis puudutab õigust heale haldusele, siis olgu rõhutatud, et nimetatud artikkel on suunatud liidu institutsioonidele, organitele ja asutustele, mitte liikmesriikide organitele või üksustele, mistõttu isik ei saa sellele artiklile tugineda riigisiseste asutuste suhtes. Siiski, kuna liikmesriik rakendab liidu õigust, siis nõudeid, mis tulenevad hea halduse põhimõttest liidu õiguse üldpõhimõttena, eelkõige iga isiku õigust sellele, et tema küsimusi käsitletaks erapooletult ja mõistliku aja jooksul, kohaldatakse pädeva riigisisese asutuse läbiviidavas menetluses (30. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Agentsia Patna infrastruktura (maanteetaristu Euroopa rahastamine), C‑471/22, EU:C:2024:99, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
74
Kuivõrd see kohus viitab ka õigusele osaleda menetluses, siis tuleb täpsustada, et selline õigus, mis võimaldab teostada õigust olla ära kuulatud, on lahutamatu osa kaitseõigustest, mille austamine kujutab endast liidu õiguse üldpõhimõtet. Õigus olla ära kuulatud tagab igale isikule võimaluse teha haldusmenetluses enne tema huve kahjustava otsuse tegemist tõhusalt ja tegelikult teatavaks oma seisukoht, sealhulgas juhul, kui kohaldatavad õigusaktid niisugust nõuet ette ei näe. Selle reegli – mille kohaselt huve kahjustava otsuse adressaadile tuleb enne selle otsuse tegemist anda võimalus oma märkuste esitamiseks – eesmärk on nimelt, et pädev asutus saaks nõuetekohaselt arvesse võtta kõiki asjasse puutuvaid asjaolusid (30. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Agentsia Patna infrastruktura (maanteetaristu Euroopa rahastamine), C‑471/22, EU:C:2024:99, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
75
See reegel on kohaldatav finantskorrektsiooni kindlaksmääramise haldusmenetlusele, mille liikmesriigi ametiasutused viivad läbi eeskirjade eiramise tõttu määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 36 tähenduses.
76
Lisaks koosneb harta artiklis 47 tagatud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte erinevatest koostisosadest, mille hulka kuuluvad eelkõige kaitseõigused, poolte võrdsuse põhimõte, õigus pöörduda kohtusse ning õigus nõustamisele, kaitsele ja esindamisele (30. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Agentsia Patna infrastruktura (maanteetaristu Euroopa rahastamine), C‑471/22, EU:C:2024:99, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
77
Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 67 ja kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, ei olnud käesoleval juhul kohtuasjas C‑471/23 väidetava eeskirjade eiramise toime pannud kommunaalettevõtjal lepingulist suhet rakenduskava „Arengupiirkonnad“ 2014–2020 korraldusasutusega ning tal ei näi olevat selle asutuse ees rahalist vastutust kõnealuse projekti rakendamise eest. Kohtuasja C‑477/23 osas ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus märkinud, milline asjaomastest kohaliku omavalitsuse üksustest kannab sellist rahalist vastutust.
78
Sellega seoses tuleb märkida, et kui nimetatud kohus jõuab järeldusele, et eeskirjade eiramise toime pannud ettevõtja ei vastuta asjaomase korraldusasutuse ees kõnealuse projekti elluviimise eest rahaliselt, siis ei ole head haldust ja kaitseõiguste tagamist käsitlevate liidu õiguse üldpõhimõtetega ning harta artikliga 47 vastuolus see, kui sellel ettevõtjal ei ole õigust osaleda finantskorrektsiooni kindlaksmääramise menetluses ega kohtumenetluses selle tühistamiseks.
79
Sellisel juhul, kui finantskorrektsiooni otsus ei puuduta otseselt mitte nimetatud ettevõtja huve, vaid selle ettevõtja huve, kes vastutab asjaomase korraldusasutuse ees selle projekti elluviimise eest rahaliselt, tuleb viimati nimetatud ettevõtjale anda õigus osaleda finantskorrektsiooni kindlaksmääramise menetluses ja kohtumenetluses selle tühistamiseks.
80
Seevastu juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastab, et eeskirjade eiramise toime pannud ettevõtja vastutab asjaomase korraldusasutuse ees rahaliselt kõnealuse projekti elluviimise eest ja et selle eeskirjade eiramise tuvastamise tagajärjel tehtud finantskorrektsiooni otsus mõjutab seega otseselt nimetatud ettevõtja huve, siis on head haldust ja kaitseõiguste tagamist käsitlevate liidu õiguse üldpõhimõtetega ning harta artikliga 47 vastuolus, kui see ettevõtja ei saa finantskorrektsiooni kindlaksmääramise menetluses oma seisukohta esitada ega pöörduda selle vaidlustamiseks kohtusse.
81
Sellega seoses ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud asjaolu, et nimetatud ettevõtjal on tsiviilõiguslik regressivastutus ja tal võib olla tsiviilkohtumenetluses partnerluslepingu alusel eraldi õigusi juhtiva toetusesaaja vastu, asjakohane, kuna selline tsiviilõiguslik õiguskaitsevahend ei võimalda samal ettevõtjal vaidlustada tema huve kahjustava finantskorrektsiooni otsuse tegemist ennast.
82
Eeltoodust tuleneb, et kohtuasjas C‑471/23 esitatud kuuendale küsimusele ja kohtuasjas C‑477/23 esitatud neljandale küsimusele tuleb vastata, et head haldust ja kaitseõiguste tagamist käsitlevat liidu õiguse üldpõhimõtet ning harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisene praktika, mille kohaselt ettevõtjal, kes on toime pannud määruse nr 1303/2013 artikli 2 punkti 36 tähenduses eeskirjade eiramise, mille tagajärjel on tehtud finantskorrektsioon, ei ole õigust osaleda finantskorrektsiooni kindlaksmääramise menetluses ega kohtumenetluses selle tühistamiseks põhjusel, et sellel ettevõtjal on partnerluslepingu alusel võimalik kasutada tsiviilõiguslikku õiguskaitsevahendit, kuna nimetatud ettevõtja vastutab asjaomase korraldusasutuse ees rahaliselt asjaomase projekti elluviimise eest.
Kohtukulud
83
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuli 2018. aasta määrusega (EL, Euratom) 2018/1046, artikli 2 punkti 10
tuleb tõlgendada nii, et
mõistega „toetusesaaja“ selle sätte tähenduses võib olla hõlmatud organisatsioon, kes vastutab asjaomaste tegevuste algatamise või algatamise ja elluviimise eest, kuid kes ei saa artikli 2 punkti 10 alapunktis a osutatud riigiabi, ning organisatsioon, kes ei ole sõlminud toetuslepingut „juhtiva“ partnerina.
2.
Määruse nr 1303/2013, mida on muudetud määrusega 2018/1046, artikli 2 punkte 36 ja 37
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt võib riigihanke‑eeskirjade rikkumise eest finantskorrektsiooni tegemise otsuse adressaat olla muu ettevõtja kui see, kes rikkumise toime pani, ja see, et vastutus finantskorrektsiooni korral on solidaarne või see võidakse lepingu alusel jagada selle ettevõtja ja rikkumise toime pannud isiku vahel või viimane vastutab selle eest üksi, tingimusel et rahaliselt vastutavatel ettevõtjatel on võimalik teada, et kui asjaomase projekti elluviimisel on eeskirju eiratud, vastutavad nad seega nimetatud finantskorrektsiooni korral asjaomase korraldusasutuse ees.
3.
Head haldust ja kaitseõiguste tagamist käsitlevat liidu õiguse üldpõhimõtet ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus riigisisene praktika, mille kohaselt ettevõtjal, kes on toime pannud määruse nr 1303/2013, mida on muudetud määrusega 2018/1046, artikli 2 punkti 36 tähenduses eeskirjade eiramise, mille tagajärjel on tehtud finantskorrektsioon, ei ole õigust osaleda finantskorrektsiooni kindlaksmääramise menetluses ega kohtumenetluses selle tühistamiseks põhjusel, et sellel ettevõtjal on partnerluslepingu alusel võimalik kasutada tsiviilõiguslikku õiguskaitsevahendit, kuna nimetatud ettevõtja vastutab asjaomase korraldusasutuse ees rahaliselt asjaomase projekti elluviimise eest.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: bulgaaria.