62020CC0237
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
GIOVANNI PITRUZZELLA
esitatud 9. detsembril 2021 (
1
)
Kohtuasi C‑237/20
Federatie Nederlandse Vakbeweging
versus
Heiploeg Seafood International BV,
Heitrans International BV
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus))
Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2001/23/EÜ – Artikli 5 lõige 1 – Ettevõtte üleminek – Töötajate õiguste kaitse – Erand – Maksejõuetusmenetlus – Pre‑pack‑tehing – Ettevõtte tegevuse jätkumine
1.
Käesolev eelotsusetaotlus, mille esitas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus), annab Euroopa Kohtule võimaluse vastata uuesti küsimusele, milline suhe on Madalmaades välja töötatud pre‑pack‑tehingu instituudi ja selle direktiivi 2001/23/EÜ artikli 5 lõikes 1 sätestatud erandi vahel, mis tehakse töötajatele direktiiviga antud õiguste kaitsest ettevõtjate, ettevõtete ja nende osade ülemineku korral. (
2
)
2.
Madalmaade õiguses on pre‑pack‑tehing menetlus, mida ei ole seadusega ette nähtud, kuid mis on pärit kohtupraktikast ja mida kohaldatakse kohtupraktikas ning mis viiakse läbi enne võlgniku pankroti väljakuulutamist ja mille raames valmistatakse ette sellise ettevõtja või selle osa müük, mis kuulub maksejõuetuks tunnistatava võlgniku vara hulka, s.o müük, mis teostatakse vahetult pärast pankroti väljakuulutamist. Küsimus, mis kerkib käesolevas kohtuasjas, on see, kas ja millistel tingimustel kuulub viidatud menetlus kõnealuse erandi kohaldamisalasse?
3.
Euroopa Kohtul oli juba võimalus seda küsimust käsitleda 22. juuni 2017. aasta kohtuotsuses Federatie Nederlandse Vakvereniging jt (C‑126/16, EU:C:2017:489, edaspidi „kohtuotsus „Smallsteps““). Kõnealune kohtuotsus algatas aga laiaulatusliku arutelu Madalmaade kohtupraktikas ja õigusalases kirjanduses. (
3
) Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) otsustas selles õiguslikult ebakindlas olukorras esitada Euroopa Kohtule täiendavate selgituste saamiseks käesoleva eelotsuseküsimuse, tuues välja mitu elementi, mis eristavad eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleliolevas menetluses käsitletavat pre‑pack‑tehingut tehingust, mille üle vaieldi kohtuotsuse Smallsteps aluseks olnud kohtuasjas.
I. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
4.
Direktiivi 2001/23 artikli 3 lõikes 1 on sätestatud: „Võõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, lähevad sellise ülemineku tagajärjel üle omandajale“.
5.
Sama direktiivi artikli 4 lõikes 1 on ette nähtud, et ettevõtja üleminek „ei saa iseenesest olla vallandamise põhjuseks võõrandaja või omandaja poolt“, ilma et piirataks võimalust kasutada vallandamisi, juhul, kui see on põhjendatud „majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus“.
6.
Direktiivi 2001/23 artiklis 5 on ette nähtud erand eespool kirjeldatud kaitsesüsteemist ning selles on sätestatud:
„1.   Kui liikmesriigid ei näe ette teisiti, ei kohaldata artikleid 3 ja 4 ettevõtte, äriühingu või ettevõtte või äriühingu osa ülemineku suhtes, kui võõrandaja vastu on algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus võõrandaja varade likvideerimiseks, mis toimub pädeva asutuse järelevalve all (kelleks võib olla pädeva asutuse määratud pankrotihaldur).
2.   Kui artikleid 3 ja 4 kohaldatakse maksejõuetusmenetluse raames toimuva ülemineku suhtes (sõltumata sellest, kas menetlus on algatatud võõrandaja varade likvideerimiseks või mitte), tingimusel et menetlus toimub pädeva asutuse järelevalve all (kelleks võib olla siseriiklike õigusaktide kohaselt määratud pankrotihaldur), võib liikmesriik ette näha, et:
[…]
b)
omandaja, võõrandaja või võõrandaja funktsioone täitev isik või täitvad isikud ühelt poolt ja töötajate usaldusisikud teiselt poolt võivad kehtiva õiguse või tava kohaselt lubatud määral otsustada muuta töövõimaluste kaitseks töötajate töötingimusi, tagades ettevõtja, äriühingu või nende osa tegevuse jätkumise.
[…]
4.   Liikmesriigid võtavad asjakohased meetmed, et ära hoida maksejõuetusmenetluse väärkasutust, mille eesmärk on võtta töötajatelt ära käesoleva direktiiviga ettenähtud õigused“.
B.
Madalmaade õigus
7.
Õigusnormid, millega reguleeritakse Madalmaade riigisiseses õiguses töötajate õigusi ettevõtte ülemineku korral, ning mis sisaldavad direktiivi 2001/23 üle võtvaid sätteid, on ette nähtud Burgerlijk Wetboeki (tsiviilseadustik, edaspidi „BW“) artiklites 7:662–7:666 ja artikli 7:670 lõikes 8.
8.
BW artikli 7:663 esimeses lauses on sätestatud, et „ettevõtte üleminekul lähevad omandajale automaatselt üle õigused ja kohustused, mis tulenevad sel hetkel selle ettevõtte tööandja ja töötaja vahelisest töölepingust“.
9.
BW artikli 7:666 punktis a on ette nähtud erand eespool esitatud põhimõttest ja selles on sätestatud, et „artikleid 7:662–7:665 ja artikli 7:670 lõiget 8 ei kohaldata ettevõtte ülemineku korral, kui […] on välja kuulutatud tööandja pankrot ja ettevõte kuulub pankrotivara hulka“.
10.
Madalmaades on maksejõuetusmenetlus reguleeritud Faillissementswetis (pankrotiseadus, edaspidi „FW“) ja see viiakse läbi võlgniku vara likvideerimiseks. Likvideerimise eesmärgiks on võlgniku vara jaotamine kõikide võlausaldajate vahel ning sellega püütakse saada maksimaalne kasu kõigi võlausaldajate jaoks. Otsuses, milles kuulutatakse välja võlgniku pankrot, nimetatakse pankrotihaldur ja pankrotikohtunik.
11.
Nagu kirjeldasin, on pre-pack‑tehing menetlus, mida ei ole seadusega reguleeritud, vaid tuleneb kohtupraktikast, ning mille alusel eelneb ettevõtte pankrotile ettevalmistav etapp, mille raames peetakse ettevõtte või selle osa ülemineku osas üksikasjalikke läbirääkimisi.
12.
Ettevalmistav etapp algatatakse raskustes oleva ettevõtte enda algatusel, kes palub kohtul määrata „ajutise pankrotihalduri“ ja „ajutise pankrotikohtuniku“. Kõnealustel organitel puudub ettevalmistavas etapis ettevõtte ja/või kõigi võlausaldajate suhtes järelevalve teostamise või nende esindamise pädevus.
13.
Pärast üleminekuakti läbirääkimisi algatatakse pankrotimenetlus, mille raames nimetab kohus pankrotikohtuniku ja pankrotihalduri (üldjuhul samad isikud, kes nimetati pre‑pack‑menetluses). Pankrotihaldur pöörab üleminekuakti täitmisele vahetult pärast pankroti väljakuulutamist nii, nagu ettevalmistavas etapis ette nähti, et vältida majandustegevuse katkestusi.
14.
Madalmaade parlamendis toimub hetkel arutelu seaduseelnõu üle pre‑pack‑tehingu õigusnormide abil reguleerimiseks, et anda sellele instituudile õiguslik alus ja tagada õiguskindlus. (
4
)
II. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
15.
Heiploeg-Konzern (edaspidi „endine Heiploeg“) koosnes mitmest ettevõtjast, kes tegelesid kalatoodete hulgimüügiga. 2011. ja 2012. majandusaastal teenis see kontsern märkimisväärset kahjumit. Pärast seda, kui Euroopa Komisjon tegi talle 2013. aastal suure rahatrahvi konkurentsivastase rikkumise toimepanemise eest, tekkisid kontsernil tõsised majanduslikud raskused.
16.
Sellest hetkest alates kaaluti pre‑pack‑menetluse alustamise võimalust. Erinevaid isikuid kutsuti tegema pakkumisi kontserni varade ostmiseks. Tehtud kolme pakkumise hulgast peeti parimaks Parlevliet en Van der Plas Beheer BV pakkumist ja see oli ettevõtja, kellega hiljem läbirääkimisi jätkati.
17.
16. jaanuaril 2014 nimetas Rechtbank Noord-Nederland (Noord-Nederlandi esimese astme kohus, Madalmaad) endise Heiploegi taotlusel kaks ajutist pankrotihaldurit ja ajutise pankrotikohtuniku.
18.
Pankrotihaldurite ja ‑kohtuniku nimetamise meetmes oli ette nähtud: meetme eesmärk oli saada võimalikult suurt kasu kõigi võlausaldajate jaoks; ajutiste pankrotihaldurite nimetamine andis võimaluse valmistada korrapäraselt ette maksejõuetuse olukorrast tulenev müümine või ümberkorraldamine; ajutistel pankrotihalduritel ja ajutisel pankrotikohtunikul ei olnud ühtegi pädevust ega õigusalast volitust; nad nimetati selleks, et nad jälgiksid, hoiaksid ennast kursis ja et neid saaks teavitada ning nad võisid oma seisukohti väljendada ja vajaduse korral nõustada, mis ei piiranud endise Heiploegi kohustust nendega täielikult koostööd teha; kui esimese astme kohus oleks leidnud, et kõnealuseid kohustusi ei täideta, jätaks ta endale võimaluse sellest vajalikud järeldused teha ja eelkõige hilisema maksejõuetuse raames teine pankrotihaldur nimetada.
19.
27. jaanuaril 2014 palus endine Heiploeg kõnealusel esimese astme kohtul pankroti välja kuulutada ja järgmisel päeval, 28. jaanuaril 2014 rahuldas esimese astme kohus tema taotluse, nimetades viidatud kaks ajutist pankrotihaldurit ja ajutise pankrotikohtuniku pankrotimenetluse organiteks.
20.
2014. aasta 28. ja 29. jaanuari vahelisel ööl sõlmiti leping, millega Parlevliet en Van der Plas Beheer BV kontserni kuuluvad ettevõtted (edaspidi „uus Heiploeg“) ostsid suure osa endisest Heiploegi ettevõttest, kaasa arvatud tema ruumid.
21.
Omandaja võttis võõrandaja ligikaudu 300 töötajast 210 ebasoodsamatel tingimustel tööle, vaatamata sellele, et nad täitsid üldiselt samu tööülesandeid, mida nad olid samas töökohas varem täitnud.
22.
Põhikohtuasja raames esitas ametiühing Federatie Nederlandse Vakbeweging (edaspidi „FNV“) kassatsioonkaebuse kohtuotsuse peale, milles Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Arnhem-Leeuwardeni apellatsioonikohus, Madalmaad) järeldas, et direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 üle võtnud riigisisese sätte alusel ei ole uus Heiploeg seotud oma töötajate töötingimustega, mis kehtisid enne üleminekut. Sisuliselt palub FNV eelotsusetaotluse esitanud kohtul kinnitada, et vana Heiploegi kontserni ettevõtte ülemineku suhtes kohaldatakse direktiivis 2001/23 ette nähtud kaitset ning et BW artikli 7:662 ja järgnevate artiklite direktiiviga kooskõlas oleva tõlgenduse alusel jätkusid kõikide võõrandaja töötajate töösuhted samadel tingimustel omandajaga.
23.
Pärast Madalmaade pankrotimenetluse ja pre‑pack‑menetluse tutvustamist, (
5
) on eelotsusetaotluse esitanud kohus seisukohal, et käesoleval juhul ei vaielda selle üle, et direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 1 ette nähtud esimene tingimus samas sättes sisalduva erandi kohaldamiseks on täidetud, ehk et endise Heiploegi suhtes on algatatud pankrotimenetlus. Samuti on ta seisukohal, et käesoleval juhul oli kõnealuse kontserni pankrot vältimatu. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab aga, et tal tuleb veel otsustada, kas käesoleva kohtuasja esemeks oleva pre‑pack‑tehingu puhul on täidetud viidatud sättes ette nähtud teine ja kolmas tingimus.
24.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab teise tingimuse kohta, mille kohaselt peab olema tegemist varade likvideerimisele suunatud menetlusega, et käesoleval juhul oli pre-pack-tehing mõeldud selleks, et saavutada kõigi võlausaldajate jaoks maksimaalne kasu. Kõnealune kohus tugineb muu hulgas kahe ajutise pankrotihalduri ja ajutise pankrotikohtuniku nimetamise meetmele ja analüüsile, mille ajutised pankrotihaldurid enne pankroti väljakuulutamist läbi viisid. (
6
)
25.
Seoses kolmanda tingimusega, mille kohaselt peab pankrotimenetlus toimuma pädeva asutuse järelevalve all, märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et käesoleval juhul ei kahjustanud Madalmaade õiguses pankrotimenetlusele ette nähtud pädeva asutuse järelevalvet see, mis juhtus pankroti väljakuulutamisele eelnenud pre‑pack‑menetluse ajal. (
7
)
26.
Eelnevatele kaalutlustele vaatamata, võttes arvesse kohtuotsust Smallsteps ja mitut eelotsuse küsimustes viidatud elementi, mis eristavad pre‑pack‑menetlust käesolevas kohtuasjas pre‑pack‑menetlusest kohtuotsuses Smallsteps, leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et on olemas mõistlik kahtlus, kas viidatud kaks tingimust on käesoleval juhul täidetud. Selle kohtuotsuse kohta märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, et arvestades viidatud kohtuotsuse punktis 50 sisalduvat väljendit „tingimusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus seda kontrollib“, peab riigisisene kohus igal juhul hindama, kas teatavas kohtuvaidluses käsitletav pre‑pack‑tehing on olemuselt sama, mis kohtuotsuse Smallsteps esemeks olev pre‑pack‑tehing või mitte. Teiseks ei kirjeldatud kohtuasjas Smallsteps esitatud eelotsusetaotluses ammendavalt Madalmaade pankrotiõigust ega pre-pack-tehingu eesmärki ja rakendamise meetodeid. Kolmandaks, vastupidi kohtuasjale Smallsteps ei toimunud käesolevas kohtuasjas läbirääkimisi kõnealuse ettevõtte ülemineku üle võõrandajaga seotud ettevõttega.
27.
Neil asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi 2001/23/EÜ artikli 5 lõiget 1 […] tuleb tõlgendada selliselt, et tingimus, mille kohaselt „võõrandaja vastu on algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus võõrandaja varade likvideerimiseks“, on täidetud, kui (i) võõrandaja pankrot on möödapääsmatu ja seepärast on ta tõepoolest maksuvõimetu; (ii) Madalmaade õiguse kohaselt on pankrotimenetluse eesmärk saada võlgniku vara võõrandamisest maksimaalne kasu kõigi võlausaldajate jaoks ning (iii) nn pre-pack-tehingus valmistatakse enne pankroti väljakuulutamist ette ettevõtte (osa) üleminek ja see viiakse ellu alles pärast pankroti väljakuulutamist, kusjuures (iv) kohtu poolt nimetatud ajutine pankrotihaldur peab pankroti väljakuulutamise eel juhinduma kõigi võlausaldajate huvidest ja ühiskonna huvidest, nt töökohtade säilitamise huvist, mille üle teostab järelevalvet samuti kohtu poolt nimetatud ajutine pankrotikohtunik; (v) pre-pack-tehingu eesmärk on luua järgnevas pankrotimenetluses võimalus selliseks likvideerimiseks, mille käigus müüakse võõrandaja vara hulka kuuluv tegevust jätkav ettevõte (või selle osa), et saada maksimaalne kasu kõigi võlausaldajate jaoks ning säilitada töökohad võimalikult suures ulatuses, ja (vi) menetluse ülesehitusega on tagatud, et see eesmärk on tõesti määrav eesmärk?
2.
Kas direktiivi 2001/23/EÜ artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada selliselt, et tingimus, mille kohaselt toimub „pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus […] pädeva asutuse järelevalve all“, on täidetud, kui ettevõtte (osa) üleminek valmistatakse ette enne pankroti väljakuulutamist pre‑pack‑tehingus ja see viiakse ellu pärast pankroti väljakuulutamist, ning (i) nende järgimise üle enne pankroti väljakuulutamist teostavad järelevalvet kohtu poolt nimetatud ajutine pankrotihaldur ja ajutine pankrotikohtunik, kellel puudub aga õiguslik pädevus; (ii) Madalmaade õiguse kohaselt peab ajutine pankrotihaldur pankroti väljakuulutamise eel juhinduma kõigi võlausaldajate huvidest ja muudest ühiskonna huvidest, nt töökohtade säilitamise huvist, mille üle teostab järelevalvet ajutine pankrotikohtunik; (iii) ajutise pankrotihalduri ja ajutise pankrotikohtuniku ülesanded ei erine pankrotihalduri ja pankrotikohtuniku ülesannetest; (iv) leping, mille alusel ettevõte üle läheb ja mis valmistatakse ette pre‑pack-tehingu ajal, sõlmitakse ja täidetakse alles pärast pankroti väljakuulutamist; (v) kohus võib pankroti väljakuulutamisel pidada vajalikuks nimetada pankrotihalduriks või pankrotikohtunikuks ajutisest pankrotihaldurist või ajutisest pankrotikohtunikust erinevad isikud ning (vi) pankrotihaldurile ja pankrotikohtunikule kohaldatakse samu objektiivsuse ja sõltumatuse nõudeid nagu pankrotihaldurile ja pankrotikohtunikule sellises pankrotimenetluses, millele ei eelne pre-pack‑tehing, ning nad on sõltumata oma kaasatuse määrast enne pankroti väljakuulutamist kohustatud oma õigusliku pädevuse alusel kontrollima, kas enne pankroti väljakuulutamist ette valmistatud ettevõtte (osa) üleminek on kõigi võlausaldajate huvides ning juhul, kui vastus sellele küsimusele on eitav, otsustama, et üleminek ei toimu, samas kui neil on jätkuvalt õigus muudel põhjustel, näiteks seepärast, et üleminek on vastuolus muude ühiskonna huvidega (näiteks tööhõive tähtsus), otsustada, et enne pankroti väljakuulutmist ettevalmistatud ettevõtte (osa) üleminek ei toimu?“
III. Õiguslik analüüs
28.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud eelotsusetaotlus puudutab direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 tõlgendamist. Viidatud õigusnormis on ette nähtud erand sama direktiivi artiklites 3 ja 4 sätestatud töötajate kaitse süsteemist ettevõtete või ettevõtete osade ülemineku korral ja selles on ette nähtud, et kui liikmesriigid ei näe ette teisiti, ei kohaldata kõnealust kaitsesüsteemi ettevõtte ülemineku korral, kui on täidetud kolm kumulatiivset eeldust: (i) võõrandaja vastu on algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus; (ii) see menetlus peab olema algatatud võõrandaja varade likvideerimiseks; (iii) menetlus peab toimuma pädeva asutuse järelevalve all. (
8
)
29.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõstatatud kahe eelotsuse küsimuse eesmärk on saada selgust, kas käesoleval juhul on täidetud neist tingimustest teine ja kolmas, arvestades eespool viidatud kohtuotsust Smallsteps ja lähtudes eelotsuse küsimustes nimetatud elementidest, mis on käsitletavale pre‑pack‑menetlusele iseloomulikud ja mis võivad seda menetlust eristada kohtuasja Smallsteps esemeks olnud pre‑pack‑menetlusest.
30.
Leian, et nendele küsimustele vastamiseks on vaja sissejuhatuseks läbi viia direktiivi 2001/23 süstemaatiline analüüs ja vaadelda viidatud direktiivi artikli 5 lõikega 1 seotud kohtupraktikat. Analüüsi alusel vastan seejärel eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele.
A.
Sissejuhatavad märkused
1. Direktiivi 2001/23 süstemaatiline analüüs
31.
Euroopa kord töötajate õiguste tagamise kohta ettevõtete ülemineku korral võeti esimest korda vastu ühes 1977. aasta direktiivis (
9
) osana mitmest õigusmeetmest, mille eesmärgiks oli kaitsta töötajate õigusi ettevõtete ümberkorralduste ajal, mis toimusid pärast sama kümnendi alguse majanduskriisi. (
10
) Direktiivi 77/187 muudeti seejärel direktiiviga 98/50/EÜ (
11
) ja asendati lõpuks hetkel kehtiva direktiiviga 2001/23.
32.
Nagu võib lisaks direktiivi 2001/23 sätete sisule tuletada ka selle kolmandast ja neljandast põhjendusest ning selle viiendas põhjenduses esitatud viitest 9. detsembril 1989. aastal vastu võetud ühenduse töötajate sotsiaalsete põhiõiguste hartale, on kõnealuse direktiivi peamine eesmärk töötajate kaitse.
33.
Eelkõige kavatseti viidatud õigusakti kehtestamisega vältida, et ettevõtte üleminek saaks endast kujutada võimalust vähendada töötajate arvu ja langetada tööandjatele kohaldatavaid majanduslikke ja õiguslikke standardeid. (
12
) Nagu Euroopa Kohus on korduvalt otsustanud, on direktiivi 2001/23 eesmärk tagada töötajate õiguste kaitse tööandja vahetumise korral nii, et neil oleks võimalik jätkata uue tööandja juures töötamist samadel tingimustel, nagu oli kokku lepitud võõrandajaga. Euroopa Kohus on kinnitanud, et selle direktiivi eesmärk on tagada nii palju kui võimalik töölepingu jätkumine omandajaga ilma muudatusteta, et asjaomased töötajad ei satuks vähem soodsasse olukorda ainuüksi üleminekust tulenevalt. (
13
)
34.
Direktiiv 2001/23 on seega liidu sotsiaalpoliitika rakendamise vahend, millega taotletakse – turgu korrigeerides ja kompenseerides – sotsiaalsete eesmärkide saavutamist ja eelkõige töötajate õiguste kaitset, mis on nüüdseks sätestatud ka Euroopa Liidu põhiõiguste hartas, (
14
) ning „inimressursside arendamise [edendamist], pidades silmas kestvat kõrget tööhõivet ja tööturult väljatõrjumise tõkestamist“, nagu on ette nähtud ELTL artiklis 151.
35.
Selles osas on Euroopa Kohus korduvalt täpsustanud, et kuna sellisel kaitsel on kohustuslik laad ja seetõttu ei saa töölepingu pooled seda muuta, tuleb direktiivi 2001/23 eeskirju pidada imperatiivseks, nii et nendest ei ole lubatud töötajate kahjuks kõrvale kalduda. (
15
)
36.
Eespool viidatud eesmärkide taotlemise raamistikus on esiteks direktiivi 2001/23 artikli 3 lõike 1 esimeses taandes ette nähtud võõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevate õiguste ja kohustuste, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, automaatne omandajale üleminek üksnes ettevõtte ülemineku asjaolu alusel. (
16
)
37.
Lisaks kaitseb kõnealuse direktiivi artikli 4 lõige 1 töötajaid selle eest, et võõrandaja või omandaja nende töölepingu ainuüksi ülemineku tõttu üles ütleb. Viidatud säte ei takista aga sellist vallandamist, mis võib toimuda majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus. Euroopa Kohus on selle kohta leidnud, et kõnealuse sätte sõnastusest tuleneb, et kui tööleping öeldakse üles ettevõtte ülemineku tõttu, peab see olema põhjendatud tööjõudu puudutavate majanduslike, tehniliste või organisatsiooniliste põhjustega, mis ei ole selle üleminekuga iseenesest seotud. (
17
)
38.
Direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 1 on neist sätetest erandina ette nähtud, et artiklite 3 ja 4 kaitsekorda ei kohaldata ettevõtte ülemineku suhtes, mis toimub selles sättes täpsustatud tingimustel, mida eespool punktis 28 kirjeldasin, kui liikmesriigid ei näe ette teisiti. (
18
)
39.
Euroopa Kohus on selle kohta korduvalt täpsustanud, et kuna kõnealuse artikli 5 lõike 1 alusel muutub töötajate kaitsekord teatavate ettevõtte üleminekute korral põhimõtteliselt kohaldamatuks ja selles kaldutakse niisiis kõrvale direktiivi 2001/23 aluseks olevast põhieesmärgist, tuleb seda tingimata tõlgendada kitsalt. (
19
)
40.
Lisaks on direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 2 täpsustatud, et kui direktiivi artikleid 3 ja 4 kohaldatakse maksejõuetusmenetluse raames toimuva ülemineku suhtes, sõltumata sellest, kas menetlus on algatatud võõrandaja varade likvideerimiseks või mitte, võib liikmesriik teatud tingimustel jätta nendes artiklites 3 ja 4 sätestatud garantiid kohaldamata.
41.
Eelkõige võib liikmesriik viidatud lõike 2 punkti b alusel selles olukorras ette näha, et omandaja, võõrandaja või võõrandaja funktsioone täitev isik või täitvad isikud ühelt poolt ja töötajate usaldusisikud teiselt poolt võivad kehtiva õiguse või tava kohaselt lubatud määral otsustada muuta töövõimaluste kaitseks töötajate töötingimusi, tagades ettevõtja, äriühingu või nende osa tegevuse jätkumise.
42.
Selle kohta on leitud, et direktiivi 2001/23 artikkel 5 ning eriti selle lõiked 1 ja 2 jätavad liikmesriikidele ulatusliku kaalutlusruumi neis sätetes ette nähtud erandite kohaldamisala kindlaksmääramisel. (
20
) Sellise ulatusliku kaalutlusruumi tunnustamine liikmesriikidel ei ole vastavuses mitte ainult direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 vastuvõtmisele eelnenud kohtupraktikaga, millest see õigusnorm pärit on, (
21
) vaid ka direktiivi 2001/23 täitmise ja kohaldamise raames liikmesriikidel üldjuhul tunnustatud ulatusliku tegevusruumiga, mis põhineb asjaolul, et nimetatud direktiiv näeb sellega reguleeritud valdkonna ühtlustamise ette üksnes osaliselt ega püüa kehtestada ühiste kriteeriumide alusel kaitse ühtset taset kogu liidus. (
22
)
2. Direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 1 sätestatud erandit puudutava kohtupraktika analüüs
43.
Selline on süstemaatiline kontekst, milles tuleb lühidalt meelde tuletada Euroopa Kohtu praktikat direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 1 ette nähtud erandi kohta.
44.
Selle erandi õigusaktis kehtestamine on Euroopa Kohtu praktika arengu tulemus. Kuigi direktiiv 77/187 ei sisaldanud selle kohta konkreetseid sätteid, kinnitas Euroopa Kohus mitmes 80‑ndatel ja 90‑ndatel aastatel tehtud kohtuotsuses võimalust teha erandeid töötaja individuaalse kaitse korra kohaldamisest, juhul kui ülemineva ettevõtte suhtes on algatatud maksejõuetusmenetlus. (
23
)
45.
Euroopa seadusandja võttis kõnealuses kohtupraktikas välja töötatud põhimõtted üle ja kodifitseeris need direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 1.
46.
Euroopa Kohus tõlgendas direktiivi 2001/23 artikli 5 lõiget 1 esimest korda korduvalt viidatud kohtuotsuses Smallsteps, milles, nagu juba märkisin, oli tegemist ettevõtte üleminekuga, mis teostati pärast pankroti väljakuulutamist, millele eelnes pre-pack‑tehing Madalmaade õiguse tähenduses.
47.
Viidatud kohtuotsuses kontrollis Euroopa Kohus, kas Madalmaade kohtupraktikas välja töötatud pre‑pack‑menetlus täidab direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 1 sätestatud kolme tingimust, mida eespool punktis 28 mainisin, ja kas nimetatud menetlus võib seega kuuluda kõnealuses sättes ette nähtud erandi kohaldamisalasse.
48.
Selles osas leidis Euroopa Kohus seoses esimese tingimusega, et kuna riigisisese õiguse kohaselt valmistatakse pre-pack-tehing ette enne pankroti väljakuulutamist, kuid viiakse ellu pärast seda, võib see tehing järelikult kuuluda mõiste „pankrotimenetlus“ alla direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 tähenduses. (
24
)
49.
Mis puudutab teist tingimust, siis oli Euroopa Kohus seisukohal, et sellises olukorras, nagu kõnealuses põhikohtuasjas, on pre‑pack‑tehingu eesmärk maksejõuetu ettevõtte säilitamine, mistõttu see ei kuulu direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 kohaldamisalasse. Euroopa Kohus lisas, et ainuüksi asjaolu, et pre-pack-tehingu eesmärk võib olla ka maksimeerida võlausaldajate nõuete rahuldamine, ei saa muuta seda võõrandaja varade likvideerimiseks algatatud menetluseks direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 tähenduses. (
25
)
50.
Mis puudutab kolmandat tingimust, siis välistas Euroopa Kohus samas kohtuotsuses pädeva asutuse kontrolli pre‑pack‑menetluse suhtes, märkides, et seda menetlust haldas ettevõtte juhtkond ning et ei kohtu nimetatud ajutisel pankrotihalduril ega ka ajutisel pankrotikohtunikul ei ole mingeid seadusega ette nähtud volitusi. Euroopa Kohus oli seisukohal, et selline menetlus võib muuta pädeva asutuse võimaliku kontrolli pankrotimenetluse üle suures ulatuses sisutühjaks. (
26
)
51.
Euroopa Kohtu poolt otsuses Smallsteps kasutatud käsitlusviisi kinnitati hilisemas kohtupraktikas.
52.
Kohtuotsuses Plessers leidis Euroopa Kohus – pärast seda, kui ta oli korranud vajadust tõlgendada direktiivi 2001/23 artikli 5 lõiget 1 kitsalt –, et ettevõtte või selle tegevuse täielikuks või osaliseks säilitamiseks toimunud Belgia saneerimismenetluse eesmärgiks ei olnud varade likvideerimine viidatud sätte tähenduses. Samas otsuses välistas Euroopa Kohus samuti, et menetlus toimub pädeva asutuse kontrolli all, arvestades, et kontrolli, mida viib läbi saneerimisnõustaja, kelle ülesanne on korraldada ja viia üleminek läbi võlgniku nimel ja arvel, ulatus on piiratum kui vastava organi kontroll pankrotimenetluses. (
27
)
53.
Samamoodi oli Euroopa Kohus otsuses TMD Friction seisukohal, et pankrotihalduri poolt ettevõtte teatava jätkuva tegevuse üleandmine Saksa õiguse aluses maksejõuetusmenetluses, mille ese „ei ole võõrandaja varade likvideerimine, vaid selle ülemineku järgse tegevuse säilitamine“, ei kujuta endast „võõrandaja varade likvideerimiseks algatatud menetlust nimetatud direktiivi artikli 5 lõike 1 tähenduses“. (
28
)
B.
Eelotsuse küsimused
54.
Eespool esitatud analüüsi põhjal tuleb vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele, selgitades samal ajal direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 1 sätestatud erandi kohaldamiseks vajaliku teise ja kolmanda tingimuse ulatust, eelkõige seoses Madalmaade õiguses välja arenenud niinimetatud pre‑pack‑tehingu instituudiga.
1. Esimene eelotsuse küsimus
55.
Esimese eelotsuse küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas direktiivi 2001/23 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud erandi kohaldamiseks kõnealuse sätte kohaselt ette nähtud vajalikku tingimust, st et „võõrandaja varade likvideerimiseks [on algatatud]“ võõrandaja vastu pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus“, tuleb pidada täidetuks, kui ettevõtte üleminek viiakse läbi võõrandaja pankrotile eelneva pre-pack-menetluse raames, võttes arvesse konkreetseid elemente, mis on esitatud küsimuse punktides (i)–(vi).
56.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, et pre‑pack‑tehing on osa pankrotimenetlusest, mille eesmärk Madalmaade õiguses on võlgniku vara likvideerimine, ning et selles kontekstis peab pankrotihaldur hindama, kas pre‑pack‑tehing on parim meetod kõigi võlausaldajate jaoks maksimaalse kasu saamiseks. Ta rõhutab lisaks, et käesoleval juhul pidi pre‑pack‑tehing arvestama kõigi võlausaldajate huve nii, nagu pankrot oleks juba olnud välja kuulutatud ja et meetme eesmärk oli saada võlausaldajate jaoks maksimaalset kasu. Asjaolu, et pre-pack‑tehing loodi sellisena, et see kaasab kohtu määratud ajutised pankrotihaldurid ja ajutise pankrotikohtuniku pankrotile eelneval ajavahemikul, on keskse tähtsusega taotletud eesmärgi saavutamiseks, st võlausaldajatele maksimaalse kasu saamiseks.
57.
Selle kohta märgin kõigepealt, et direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 kohaselt kohaldatakse selles ette nähtud erandit sama direktiivi artiklitega 3 ja 4 töötajatele antud õigustest juhul, kui võõrandaja vastu algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus „[algatati] võõrandaja varade likvideerimiseks“.
58.
Euroopa Kohus eristab oma väljakujunenud praktikas pankrotimenetlusi või analoogilisi maksejõuetusmenetlusi „mis on algatatud võõrandaja varade likvideerimiseks“, mis kuuluvad eespool viidatud erandi kohaldamisalasse, menetlustest, mille eesmärk on tagada asjaomase ettevõtte säilimine, mille suhtes on aga kõnealuse erandi kohaldamine välistatud. (
29
)
59.
Kahe menetlusliigi eristamiseks on Euroopa Kohus täpsustanud, et menetlused, mille eesmärk on tegevuse jätkamine, on need, millega soovitakse säilitada ettevõtte või tema elujõuliste osade tegevus. (
30
) Sedaliiki menetlust kavandatakse või kohaldatakse eesmärgiga säilitada ettevõtte (või kõnealuste osade) tegevus viisil, mis võimaldab hoida ettevõtte tegevuse katkematust jätkumisest tulenevat väärtust. (
31
) Seevastu varade likvideerimise menetluse eesmärk on maksimeerida võlausaldajate nõuete kollektiivne rahuldamine. (
32
)
60.
Selle kohta tuleb aga märkida, et kohtupraktikast tulenevale eristamisele vaatamata ei pea tegelikkuses maksejõuetusmenetluse puhul ettevõtte tegevuse säilitamise eesmärk ja võlausaldajate nõuete kollektiivse rahuldamise maksimeerimise eesmärk omavahel tingimata vastuolus olema. Muu hulgas leiab seda ka Euroopa Kohus, kui ta viitab võimalusele, et need kaks eesmärki võivad kattuda. (
33
) Järelikult on võimalik, et teatav menetlus taotleb mõlemat eesmärki ning et kõnealuse menetluse raames on neist eesmärkidest ühe saavutamine määrava tähtsusega teise eesmärgi saavutamiseks.
61.
Maksejõuetu ettevõtte või vähemalt selle elujõuliste osade tegevuse säilitamine võib eeldatavalt võimaldada saada likvideerimise raames kõrgemat hinda selle ettevõtte või ettevõtte osade üleminekust, võrreldes hinnaga, mis saadaks vara osade müügist. Ei ole kahtlust, et veel tavapäraselt tegutseva ettevõtte väärtus on selgelt kõrgem nii eraldi varade väärtusest kui ka väärtusest, mis oleks samal ettevõttel, kui tema raske majanduslik olukord oleks välja kuulutatud. (
34
) Lisaks takistab ettevõtte tegevuse säilitamine firmaväärtuse, st vara, millel on eraldiseisev majanduslik väärtus, vähenemist, mis aitab moodustada vara, mille kohta võlausaldajad saavad nõudeid esitada. Lisaks sellele, et ettevõtte tegevuse säilitamisel on töökohtade ja sotsiaalse eesmärgi seisukohast eeliseid, võib see järelikult aidata maksimeerida võlausaldajate nõuete rahuldamist.
62.
Euroopa Kohus on samuti täpsustanud, et juhul kui need kahte liiki eesmärgid kattuvad, jääb ettevõtte tegevuse jätkumist taotleva menetluse põhieesmärgiks igal juhul asjaomase ettevõtte säilimine ning et ainuüksi see, et kõnealuse menetluse eesmärk on ka võlausaldajate nõuete rahuldamise maksimeerimine, ei saa muuta seda liidu õiguse mõiste kohaseks „võõrandaja varade likvideerimiseks algatatud menetluseks“ direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 tähenduses. (
35
)
63.
Pankrotile eelnev pre-pack‑menetlus, mis töötati välja Madalmaade kohtupraktikas ja mida eelotsusetaotluse esitanud kohus kirjeldas, on näide mõlemat eesmärki taotlevast menetlusest.
64.
Seda liiki menetluses toimub maksejõuetu ettevõtte (või ettevõtte veel majanduslikult elujõuliste osade) müük pankrotistunud võõrandaja likvideerimise ajal ja selle eesmärk on maksimeerida kasu, mida kõik võlausaldajad viidatud likvideerimisest saavad. Müük toimub siiski teatava menetluse, pre‑pack‑menetluse lõpus, mis loodi ja mida kohaldatakse eesmärgiga ja meetoditega, mille sihiks on säilitada võimalikult suurel määral ettevõtte tegevuse jätkumine.
65.
Kuigi pre‑pack‑tehing kuulub kindlasti pankrotimenetluse hulka, mille eesmärk on kahtlemata võlausaldajate kasu maksimeerimine, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis, ning selle lõpp‑eesmärk, nagu on kirjas esimese eelotsuse küsimuse punktis (v), on luua järgnevas pankrotimenetluses võimalus selliseks likvideerimiseks, mille käigus müüakse võõrandaja vara hulka kuuluv tegevust jätkav ettevõte (või selle osa), et saada maksimaalne kasu kõigi võlausaldajate jaoks, ei muuda see asjaolu, et pre‑pack‑tehing on suunatud eelkõige ettevõtte või selle elujõuliste osade tegevuse jätkumisele, ning seda seetõttu, et just tegevuse jätkumine kujutab endast võlausaldajate kasu maksimeerimise eeldust. Võlausaldajate kasu maksimeerimine toimub tulenevalt ettevõtte tegevuse jätkumisest. Järelikult on pre‑pack‑menetluse põhieesmärk ettevõtte tegevuse jätkumine, mis võimaldab saavutada võlausaldajate nõuete rahuldamise maksimeerimise.
66.
Märgin selle kohta, et Euroopa Kohus rõhutas kohtuotsuse Smallsteps punktis 49, et pre-pack-tehingu eesmärk „on valmistada ette ettevõtte võõrandamise kõikvõimalikud üksikasjad, et pärast pankroti väljakuulutamist oleks võimalik kiirelt taaskäivitada ettevõtte elujõulised üksused, vältimaks katkestust, mille põhjustaks selle ettevõtte tegevuse järsk lõpetamine pankroti väljakuulutamise hetkel, et säiliks ettevõtte väärtus ja töökohad“. Euroopa Kohus leidis nimelt seda pre‑pack‑menetluse iseloomustust arvestades kohtuotsuses Smallsteps, et selline menetlus, nagu see, mida käsitleti kõnealuse kohtuasjaga seotud põhikohtuasjas, ei täida direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 teist tingimust.
67.
Pean aga märkima, et Euroopa Kohtu poolt otsuse Smallsteps punktis 49 kasutatud pre‑pack‑menetluse iseloomustust ei ole kahtluse alla seadnud ei eelotsusetaotluse esitanud kohus, Madalmaade valitsus ega ka ükski teine Euroopa Kohtus menetlusse astunud pool.
68.
Käesolevas kohtuasjas ilmneb toimikust ja poolte seisukohtadest, et põhikohtuasjas käsitletav pre‑pack‑tehing, sarnaselt sellele, mida analüüsiti kohtuotsuses Smallsteps – ja vaatamata erinevast arutluskäigust, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus selle puhul kasutas – oli mõeldud selleks, et valmistada enne pankrotti üksikasjalikult ette ettevõtte üleminek tegevust jätkava ettevõtja vormis, et säilitada selle väärtus võlausaldajate kasu maksimeerimiseks ja säilitada töökohad. (
36
) Muu hulgas saavutati konkreetselt eesmärk võimaldada ettevõttel jätkata, arvestades, et uus Heiploeg ostis ära endise Heiploegi ruumid ja kasutas neid, säilitas tema kliendid ning võttis tööle tema töötajad, kes jätkasid üldjuhul samal töökohal samade tööülesannete täitmist, mida nad varem täitsid. Kõnealune tehing vastab täpselt iseloomustusele, mille Euroopa Kohus andis otsuse Smallsteps punktis 49 ja millele viitasin eespool punktis 66.
69.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt esimeses eelotsuse küsimuses esitatud elemendid ei luba minu arvates pre‑pack‑tehingu kõnealust iseloomustust kahtluse alla seada ja omistada tehingule käesolevas kohtuasjas eesmärki, mis võimaldab eespool punktides 58–62 kirjeldatud põhimõtteid arvestades viia selle tehingu direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 1 sätestatud erandi kohaldamisalasse.
70.
Asjaolu, et võõrandaja on tõepoolest maksuvõimetu (esimese eelotsuse küsimuse punkt (i)) ei ole minu arvates asjakohane, kuna see asjaolu ei mõjuta menetluse eesmärki. Selle kohta märgin, et võõrandaja maksejõuetus on ka direktiivi artikli 5 lõikele 2 omane eeldus, milles on selgelt lubatud maksejõuetusmenetluste olemasolu – mis on ettevõtte maksejõuetusest tulenevalt põhjendatud –, isegi juhul, kui eesmärk ei ole likvideerimine. (
37
)
71.
Sama kehtib ka menetluse raames võlausaldajate huvide saavutamise kohta (Hoge Raadi (Madalmaade kõrgeim kohus) esimese eelotsuse küsimuse punktides (ii), (iv), (v) ja (vi) esitatud elementide ese). Nagu kirjeldasin eespool punktides 60–62, ei takista asjaolu, et menetlus taotleb viidatud eesmärki, kvalifitseerida seda eesmärkide kattumise korral menetlusena, mis viiakse läbi ettevõtte säilitamiseks, juhul kui kõnealune menetlus taotleb eelkõige nimetatud eesmärki või, teisisõnu, kui see eesmärk on menetluse põhieesmärk. (
38
)
72.
Samamoodi ei mõjuta menetluse eesmärki tegelikult minu arvates asjaolu, et üleminek viiakse ellu üksnes pärast pankroti väljakuulutamist [esimese eelotsuse küsimuse punkt (iii)], nagu ka asjaolul, et erinevalt olukorrast kohtuasjas, mis oli kohtuotsuse Smallsteps aluseks, ei peetud endise Heiploegi üleminekut puudutavaid läbirääkimisi temaga seotud ettevõttega. Pean viimast aspekti täiesti neutraalseks maksejõuetusmenetluse eesmärgi seisukohast, milleks võib olla ettevõtte säilitamine, ka siis, kui omandaja on võõrandatava kontserni väline isik. (
39
)
73.
Kokkuvõttes leian kõikide eelnevate kaalutluste põhjal, kooskõlas Euroopa Kohtu poolt kohtuotsuses Smallsteps ja hilisemas kohtupraktikas kasutatud käsitlusviisiga, mis põhineb direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 kitsal tõlgendamisel, et pre‑pack‑menetlus Madalmaade õiguses, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus kirjeldas, kujutab endast menetlust, mis ei täida viidatud sättes ette nähtud teist tingimust ning et järelikult on see samas sättes ette nähtud erandi kohaldamisalast välistatud.
74.
Pean siiski vajalikuks esitada mõned olulised täiendavad kaalutlused.
75.
Esiteks leian, et ei ole kahtlust, et pankrotile eelnevatel menetlustel, nagu pre‑pack‑menetlus, on osas, milles nende eesmärk on hoida ära – või vähemalt vähendada – väärtuse ja töökohtade vähenemist, mis tulenevad ettevõtte tegevuse täielikust lõpetamisest pärast tema pankrotti, ühiskonnas oluline osa ja neid tuleb seega eelistada. (
40
) Seetõttu tuleb vältida liiga jäika käsitlust, mille tagajärjel muudetaks sedaliiki menetlused konkreetsetel juhtudel ebatõhusaks. Sellest seisukohast on vaja käsitleda küsimust heidutavast toimest, mida võib teatavatel juhtudel sellise menetluse nagu pre‑pack kasutamisele omada kõnealusele sättele antav tõlgendus, mis paneb maksejõuetu ettevõtte või selle teatavate osade ülemineku korral omandajale kohustuse võtta tööle kõik maksejõuetu ettevõtte töötajad.
76.
Tekib oht – mida kirjeldati nii teatavate Euroopa Kohtus menetlusse astunud poolte seisukohtades kui ka Madalmaade õigusalases kirjanduses –, et teatavates olukordades võib käesolevas kohtuasjas käsitletava sätte konkreetsetel juhtudel kohaldamine minna isegi vastuollu direktiivi endaga taotletud töötajate kaitse üldise eesmärgiga, mida selgitasin eespool punktis 32 ja sellele järgnevates punktides. Juhul kui majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel on kriisis oleva ettevõtte (või selle teatavate osade) kõikide töötajate uuesti tööle võtmine omandaja poolt määrav tegur, mis takistab ettevõtte tegevuse jätkamist, siis osutuks selliseks töölevõtmiseks kohustamine kahjulikuks nende töötajate enda huvide seisukohast. Teisisõnu, kui ettevõtte pankrot on vältimatu ja ettevõtte (vähemalt osalise) tegevuse jätkamise võimalus eeldab objektiivselt tööjõu vähendamist või ettevõtte töötajate töötingimuste muutmist, on parem, et võetakse uuesti tööle ainult osa töötajatest ja ebasoodsamatel tingimustel, selle asemel, et ettevõte läheks lõplikult pankrotti, mis toob kaasa töökohtade täieliku kaotamise. (
41
)
77.
Pean selles osas aga oluliseks korrata, et direktiivi 2001/23 süsteem sisaldab erinevaid elemente, mis tagavad paindlikkuse, võimaldades see küsimus lahendada.
78.
Esiteks tuleb märkida, et kuigi direktiivi 2001/23 artikli 4 lõike 1 kohaselt ei saa ettevõtte üleminek iseenesest olla vallandamise põhjuseks võõrandaja või omandaja poolt, tuleneb viidatud artikli teisest lausest aga sõnaselgelt, et see ei välista „vallandamist, mis võib toimuda majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus“. Liidu seadusandja on järelikult arvestanud ettevõtte omandaja vajadusi seoses töötajate võimaliku liigse arvukusega, kehtestades talle siiski kohustuse tõendada, et ülemineku raames toimunud vallandamised – mille peab loomulikult läbi viima kooskõlas kõikide tagatistega, mis on ette nähtud kohaldatavates liidu või riigisisestes õigusnormides (
42
) – tulenesid majanduslikest, tehnilistest või organisatsioonilistest põhjustest. (
43
)
79.
Selles osas lisan veel, et kuigi ainult soov vähendada ettevõtja ülevõtmise kulusid või ennetada või piirata rahalisi probleeme ei ole direktiivi 2001/23 artikli 4 lõike 1 kohaselt õigustava põhjusena vastuvõetav (
44
) ja kuigi ettevõtte kriisis olevaks tunnistamise ei kujuta endast tingimata ja alati majanduslikku, tehnilist või organisatsioonilist põhjust selle sätte tähenduses, (
45
) ei ole minu arvates aga välistatud, et ettevõtjate, ettevõtete või nende osade säilimise tagamise vajadusega seotud tõendatud põhjuseid võib kvalifitseerida majanduslikeks, tehnilisteks või organisatsioonilisteks põhjusteks kõnealuse sätte tähenduses.
80.
Teiseks tuleneb direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 2 punktist b sõnaselgelt, et kui sama direktiivi artikleid 3 ja 4 kohaldatakse maksejõuetusmenetluse raames toimuva ülemineku suhtes (sõltumata sellest, kas menetlus on algatatud võõrandaja varade likvideerimiseks või mitte), võivad liikmesriigid ette näha, et omandaja, võõrandaja või võõrandaja funktsioone täitev isik või täitvad isikud ühelt poolt ja töötajate usaldusisikud teiselt poolt võivad kehtiva õiguse või tava kohaselt lubatud määral otsustada muuta töövõimaluste kaitseks töötajate töötingimusi, tagades ettevõtja, äriühingu või nende osa tegevuse jätkumise.
81.
Sellest järeldub, et eespool punktis 42 viidatud laia kaalutlusruumi raames, mis on liikmesriikidele jäetud direktiivi 2001/23 artikli 5 sätestatud erandite kohaldamisala kindlaksmääramisel, on liikmesriigil kõnealuses artiklis ette nähtud piires vabadus reguleerida õigusaktiga sellist instituuti, nagu pre‑pack‑tehing, määrates viidatud sättest, milles on töötajate usaldusisikute kaasamine sõnaselgelt ette nähtud, kinni pidades kõnealuse instituudi kasutamisest tööhõivele tulenevad tagajärjed. Käesolevas kohtuasjas ei ole Madalmaade Kuningriik (veel) kasutanud kaalutlusruumi, mis talle on viidatud sätetega ette nähtud. (
46
)
82.
Selles osas pean lisaks täpsustama, et minu arvates peab selline erandite kord, nagu on ette nähtud direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 2, põhinema tingimata aktil, mis on oma olemuselt seadusandlik, sest ei piisa sellest, et viidatud kord pärineb üksnes kohtupraktika allikatest.
83.
See kaalutlus on tingitud eelkõige käsitletavate teemade liigist. Tegemist on töötajate sotsiaalsete põhiõigustega, mida peab ka potentsiaalselt vastanduvate huvide tasakaalustamise seisukohast volitama kaaluma organid, kellel on demokraatlik legitiimsus. Lisaks vastab see järeldus objektiivsele õiguskindluse vajadusele, mis nõuab, et normid oleksid selged ja täpsed, et tagada õigusliku aluse kättesaadavus ja liidu õiguse valdkonda kuuluvate õiguslike olukordade ja õigussuhete ennustatavus. (
47
) Õigusakt näib vajalik, arvestades riikidele antud kaalutlusõiguse enda laadi: tegemist on erandite tegemise pädevusega – mida võidakse kasutada töötajate kaitse vähendamiseks – üldkorrast, mida sisaldab liidu õigusakt. (
48
)
84.
Teiseks pean vajalikuks tulla lühidalt tagasi kohtuotsuse Smallsteps punktis 50 sisalduva väljendi juurde „tingimusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus seda kontrollib“, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus viitas ja millest on Madalmaades saanud väga erinevate tõlgenduste alus, mis on tekitanud õiguslikult ebakindla olukorra. Eelotsusetaotluse esitanud kohus, nagu ka erinevaid asju sisuliselt lahendavad Madalmaade kohtud ja osa õigusalasest kirjandusest, järeldab sellest väljendist, et kohus peab igal juhul hindama, kas tema menetluses pooleliolev kohtuasi puudutab sellist pre‑pack‑tehingut nagu see, millega oli tegemist kohtuotsuses Smallsteps, või muud liiki pre‑pack‑tehingut, millele viidatud kohtuotsus ei ole kohaldatav. (
49
)
85.
Tuletan meelde, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt põhineb ELTL artiklis 267 kehtestatud koostöökord liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete selgel eristamisel. Selle artikli alusel algatatud menetluse raames on faktilise olukorra väljaselgitamine ja riigisiseste õigusnormide tõlgendamine liikmesriikide kohtute ülesanne. Seevastu on Euroopa Kohus pädev andma liikmesriigi kohtule kõik liidu õiguse tõlgendamiseks vajalikud juhtnöörid ja talle teadaolevad põhikohtuasja toimikust tulenevad viited, nagu ka suuliselt ja kirjalikult esitatud seisukohad, mille alusel on liikmesriigi kohtul võimalik otsus teha. (
50
)
86.
Sellest seisukohast tuleb tõlgendada viidatud väljendit kohtuotsuse Smallsteps punktis 50, nagu ka muid samas kohtuotsuses kasutatud väljendeid. (
51
)
87.
Pean siiski nentima, et punkt 50 järgneb vahetult eespool viidatud punktile 49, milles Euroopa Kohus, nagu märkisin eespool punktides 66 ja 67, kirjeldas Madalmaade õiguses kohtupraktikast tuleneva pre‑pack‑tehingu instituudi omadusi, millest lähtuvalt ta järeldas, et sedalaadi tehingud jäävad direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 1 ette nähtud teise erandi kohaldamisalast välja. Sellest tuleneb, et minu arvates ei viita eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolne kontroll, mida Euroopa Kohus mainib kohtuotsuse Smallsteps punktis 50, et kõnealusel kohtul on võimalik kvalifitseerida pre‑pack‑tehingut iga juhtumi puhul eraldi selle alusel, kas viidatud tehingu eesmärk on likvideerimine direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 tähenduses või mitte. Kõnealune väljend viitab eelkõige liikmesriigi kohtu poolsele kontrollile selle kohta, kas tema pooleliolevas menetluses käsitletav tehing kattub tehinguga, mida on kirjeldatud kohtuotsuse Smallsteps punktis 49, (
52
) mida, nagu märkisin eespool punktis 85, saab eelotsusetaotluse puhul teha üksnes liikmesriigi kohus, kes tuvastab kõik faktilised asjaolud.
88.
Lisaks leian, et direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 selline tõlgendus, mille kohaselt liikmesriigi kohtule antakse pädevus kontrollida pooleliolevas menetluses iga juhtumi puhul eraldi, kas pre‑pack‑tehingu eesmärk on likvideerimine või mitte, tooks kaasa vastuvõetamatu õiguslikult ebakindla olukorra, mis muudaks kõnealuse instituudi praktikas kasutamiskõlbmatuks. Pean aga vajalikuks pakkuda asjaomastele ettevõtjatele reegleid, mis võimaldavad ex ante selgete ja kindlate kriteeriumide alusel hinnata iga juhtumi puhul eraldi sedalaadi tehingu kasutamise tagajärgi ja kulu.
89.
Kõikidest eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et minu arvates peab esimesele eelotsuse küsimusele vastama, et direktiivi 2001/23 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kõnealuses sättes ette nähtud teist tingimust sama direktiivi artiklitega 3 ja 4 töötajatele antud õiguste tagamisest erandi tegemiseks ei täida pankrotile eelnev pre‑pack‑tehing, milles ettevõtja või selle majanduslikult elujõuliste osade üleminek valmistatakse enne pankroti väljakuulutamist üksikasjalikult ette eesmärgiga võimaldada ettevõtjal või selle majanduslikult elujõulistel osadel pärast pankroti väljakuulutamist kiiresti taastuda, et vältida nii katkestust, mis tuleneks kõnealuse ettevõtja tegevuse järsust lõpetamisest pankroti väljakuulutamise kuupäeval, nii et säilitatakse viidatud ettevõtja väärtus ja töökohad. Selles osas ei ole oluline, et kõnealuse pre‑pack‑tehinguga taotletav eesmärk on suunatud ka võõrandamisest saadava kasu maksimeerimisele kõigi võlausaldajate jaoks ja et võõrandaja pankrot on vältimatu. See tõlgendus ei piira võimalust viia kooskõlas kõikide kohaldatavates sätetes ette nähtud tagatistega läbi vallandamised, mis võivad toimuda majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus direktiivi 2001/23 artikli 4 lõike 1 tähenduses. Lisaks jääb liikmesriikidele vabadus näha ette pre‑pack‑tehingu õigusraamistik, mis austab sama direktiivi artikli 5 lõikes 2 sätestatud tingimusi.
2. Teine eelotsuse küsimus
90.
Teise eelotsuse küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas direktiivi 2001/23 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kõnealuse sätte kohaselt vajalik kolmas tingimus, st et pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus „toimub pädeva asutuse järelevalve all“, on samas sättes ette nähtud erandi kohaldamiseks täidetud, kui ettevõtte või tema osa üleminek valmistatakse ette enne pankroti väljakuulutamist pre‑pack‑tehingus ja see viiakse ellu alles pärast pankroti väljakuulutamist, arvestades küsimuse punktides (i)–(vi) viidatud konkreetseid elemente.
91.
Arvestades vastust, mille soovitan anda esimesele eelotsuse küsimusele, millest tuleneb, et minu arvates ei täida pre‑pack‑tehing direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 1 ette nähtud tingimust, leian selles osas, et teisele küsimusele ei ole vaja vastata. Seetõttu teen järgnevad märkused üksnes täiendavalt.
92.
Kõigepealt märgin, et näib, et ka käesolevas kohtuasjas on kohaldatavad Euroopa Kohtu poolt otsuse Smallsteps punktides 53, 54 ja punkti 55 esimeses lauses nimetatud kaalutlused, st esiteks määratud ajutiste pankrotihalduri ja määratud ajutise pankrotikohtuniku seadusest tulenevate ametlike volituste puudumine – nagu muu hulgas leidis eelotsusetaotluse esitanud kohus oma teise küsimuse punktis (i) – ja teiseks asjaolu, et praktikas on ettevõtja juhtkond see, kes ettevõtte müüki ette valmistavaid läbirääkimisi peab ja otsuseid teeb. (
53
)
93.
Mis puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt teise küsimuse punktides (ii) ja (vi) esitatud asjaolusid, mis on seotud huvidega, millest ajutine pankrotihaldur peab pankroti väljakuulutamise eel juhinduma, ning objektiivsuse ja sõltumatuse nõuetega, mis peavad viidatud pankrotihaldurit ja määratud pankrotikohtunikku iseloomustama, ei muuda need asjaolu, et kõnealustel organitel puuduvad õigusnormides ette nähtud volitused. Selle kohta märgin, et kolmanda tingimuse täitmiseks ei ole oluline teha kindlaks huvid, mida kõnealused organid peavad taotlema, või eeldused, mis neil peavad olema, vaid tuvastada neil olemasolevad tegelikud volitused.
94.
Mis puudutab teise küsimuse punktis (iii) kirjeldatud asjaolu – ehk et „ajutise pankrotihalduri ja ajutise pankrotikohtuniku ülesanded ei erine pankrotihalduri ja pankrotikohtuniku ülesannetest“ – ei mõjuta nähtavasti ka see pankroti väljakuulutamisele eelnevas etapis nimetatud organitele õigusnormides ette nähtud volituste puudumist.
95.
Seoses kohtu pädevusega nimetada järgnevas pankrotimenetluses ajutisest pankrotihaldurist või ajutisest pankrotikohtunikust erinevad isikud, mis on eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt teise küsimuse punktis (v) esitatud asjaolu, on minu arvates piisav märkida, et see ei puuduta ajutise pankrotihalduri ja ajutise pankrotikohtuniku volituste tõhusust, vaid on asjaolu, mis leiab lõpuks aset pankroti väljakuulutamisele järgnevas etapis.
IV. Ettepanek
96.
Kõiki esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Hoge Raad der Nederlandeni (Madalmaade kõrgeim kohus) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Direktiivi 2001/23 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kõnealuses sättes ette nähtud teist tingimust sama direktiivi artiklitega 3 ja 4 töötajatele antud õiguste tagamisest erandi tegemiseks ei täida pankrotile eelnev pre‑pack‑tehing, milles ettevõtja või selle majanduslikult elujõuliste osade üleminek valmistatakse enne pankroti väljakuulutamist üksikasjalikult ette eesmärgiga võimaldada ettevõtjal või selle majanduslikult elujõulistel osadel pärast pankroti väljakuulutamist kiiresti taastuda, et vältida nii katkestust, mis tuleneks kõnealuse ettevõtja tegevuse järsust lõpetamisest pankroti väljakuulutamise kuupäeval, nii et säilitatakse viidatud ettevõtja väärtus ja töökohad. Selles osas ei ole oluline, et kõnealuse pre‑pack‑tehinguga taotletav eesmärk on suunatud ka võõrandamisest saadava kasu maksimeerimisele kõigi asjaomase ettevõtja võlausaldajate jaoks ja et võõrandaja pankrot on vältimatu. See tõlgendus ei piira võimalust viia kooskõlas kõikide kohaldatavates sätetes ette nähtud tagatistega läbi vallandamised, mis võivad toimuda majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus direktiivi 2001/23 artikli 4 lõike 1 tähenduses. Lisaks jääb liikmesriikidele vabadus näha ette pre‑pack‑tehingu õigusraamistik, mis austab sama direktiivi artikli 5 lõikes 2 sätestatud tingimusi.
(
1
)	Algkeel: itaalia.
(
2
)	Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiiv 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 2001, L 82, lk 16; EÜT eriväljaanne 05/04, lk 98).
(
3
)	Vt Madalmaade kohtupraktikas ja õigusalases kirjanduses selles küsimuses aset leidnud arutelu kohta üksikasjaliku ülevaate saamiseks kohtujurist Drijberi 1. novembri 2019. aasta ettepanek (ECLI:NL: PHR:2019:1237) (FNV vs. Heiploeg).
(
4
)	Kamerstukken II, 2014/2015, 34218, nr. 2–3 en Kamerstukken I, 2018/2019, 34218, K-.T (vt https://zoek.officielebekendmakingen.nl/kst34218).
(
5
)	Vt eelotsusetaotluse punktid 3.5.1–3.6.6.
(
6
)	Vt üksikasjalikult eelotsusetaotluse punktid 3.9.1 ja 3.9.2.
(
7
)	Vt üksikasjalikult eelotsusetaotluse punkt 3.10.1.
(
8
)	Vt kohtuotsus Smallsteps, punkt 44, ja hilisem, 16. mai 2019. aasta kohtuotsus Plessers (C‑509/17, EU:C:2019:424, edaspidi „kohtuotsus Plessers“, punkt 40) ning 9. septembri 2020. aasta kohtuotsus EM ja FL (C‑674/18 ja C‑675/18, EU:C:2020:682, edaspidi „kohtuotsus TMD Friction“, punkt 60).
(
9
)	Nõukogu 14. veebruari 1977. aasta direktiiv 77/187/EMÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1977, L 61, lk 26; ELT eriväljaanne 05/04, lk 98).
(
10
)	Selles sektoris toimunud õigusalast arengut puudutava ajaloolise analüüsi kohta vt kohtujurist Szpunari poolt kohtuasjas Plessers (C‑509/17, EU:C:2019:50) esitatud ettepaneku punktid 38–41, milles on mitu viidet õigusaktidele.
(
11
)	Nõukogu 29. juuni 1998. aasta direktiiv 98/50/EÜ, millega muudetakse direktiivi 77/187 (EÜT 1998, L 201, lk 88).
(
12
)	Vt selle kohta direktiiviga 77/187 seoses 7. veebruari 1985. aasta kohtuotsus Abels (135/83, EU:C:1985:55, punkt 18) ja 13. juuni 2019. aasta kohtuotsus Ellinika Nafpigeia AE (EU:C:2019:496, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
13
)	Vt muu hulgas kohtuotsus Plessers, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika, ning kohtuotsus TMD Friction, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
14
)	Vt eelkõige harta artiklid 27, 30 ja 33.
(
15
)	Vt hiljutine kohtuotsus TMD Friction, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
16
)	Vt selle kohta muu hulgas 25. juuli 1991. aasta kohtuotsus d’Urso jt (C‑362/89, EU:C:1991:326, punkt 20); kõige hiljutisem 7. augusti 2018. aasta kohtuotsus Colino Sigüenza (C‑472/16, EU:C:2018:646, punkt 52).
(
17
)	Vt kohtuotsus Plessers, punkt 54.
(
18
)	Vt kohtuotsus Smallsteps, punkt 40, ja kohtuotsus TMD Friction, punkt 55.
(
19
)	Vt kohtuotsus Plessers, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
20
)	Vt selle kohta kohtujurist Mengozzi ettepanek kohtuasjas Federatie Nederlandse Vakvereniging jt (C‑126/16, EU:C:2017:241, punktid 62 ja 63).
(
21
)	Vt järgnev punkt 44 ja viited 23. joonealuses märkuses.
(
22
)	Vt direktiivis 2001/23 valdkonna täieliku ühtlustamise sätestamata jätmise kohta kohtuotsus TMD Friction, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
23
)	Põhjaliku analüüsi osas kohtupraktika arengu kohta enne seda, kui nüüdse direktiivi 2001/23 artikli 5 lõige 1 direktiivis 98/50 vastu võeti, viitan täielikule analüüsile, mille viis esiteks läbi kohtujurist Mengozzi kohtuasjas Federatie Nederlandse Vakvereniging jt esitatud ettepaneku (C‑126/16, EU:C:2017:241) punktides 41–48 ja seejärel ka kohtuasjas Plessers kohtujurist Szpunari esitatud ettepaneku (C‑509/17, EU:C:2019:50) punktidele 42–47, milles on mitu viidet kohtupraktikale.
(
24
)	Kohtuotsus Smallsteps, punktid 45 ja 46.
(
25
)	Vt kohtuotsus Smallsteps, punktid 47 ja 52.
(
26
)	Vt kohtuotsus Smallsteps, punktid 53–57.
(
27
)	Vt kohtuotsus Plessers, punktid 44–47. Vt ka kohtuasjas Plessers (C‑509/17, EU:C:2019:50) kohtujurist Szpunari esitatud vastava ettepaneku punktid 53–69.
(
28
)	Vt kohtuotsus TMD Friction, punktid 20–23 ja 61, 62. Vt ka liidetud kohtuasjades TMD Friction ja TMD Friction EsCo (C‑674/18 ja C‑675/18, EU:C:2020:180) kohtujurist Tanchevi esitatud vastav ettepanek, punktid 61–66.
(
29
)	Vt kohtuotsus Smallsteps, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika. Vt ka kohtuotsus Plessers, punkt 44, ja kohtuotsus TMD Friction, punktid 61 ja 62.
(
30
)	Vt kohtuotsus Smallsteps, punkt 48.
(
31
)	Vt kohtuasjas Federatie Nederlandse Vakvereniging jt kohtujurist Mengozzi esitatud ettepaneku (C‑126/16, EU:C:2017:241) punkt 57, millele Euroopa Kohus otsuse Smallsteps punktis 48 sõnaselgelt viitab.
(
32
)	Vt kohtuotsus Smallsteps, punkt 48.
(
33
)	Kohtuotsus Smallstep, punkti 48 viimane lause. Vt selle kohta ka kohtuasjas Federatie Nederlandse Vakvereniging jt kohtujurist Mengozzi esitatud vastava ettepaneku (C‑126/16, EU:C:2017:241) punkt 58.
(
34
)	Vt kohtuasjas Federatie Nederlandse Vakvereniging jt kohtujurist Mengozzi esitatud ettepaneku (C‑126/16, EU:C:2017:241) punkt 58, millele Euroopa Kohus otsuse Smallsteps punktis 48 sõnaselgelt viitab.
(
35
)	Kohtuotsus Smallsteps, punkti 48 viimane lause, punkt 51 ning kohtuotsuse resolutiivosa viimane lause.
(
36
)	See tuleneb selgelt muu hulgas pankrotihaldurite 4. veebruaril 2014 koostatud avalikust aruandest, milles viidatakse sõnaselgelt ettevõtte saneerimiskava planeerimisele uue aktsionäriga, nagu ka määratud ajutise pankrotihalduri ja ajutise pankrotikohtuniku nimetamise meetmest, mis avab ka võimaluse pankroti olukorras oleva ettevõtte „ümber korraldada“.
(
37
)	Lisaks kujutab võõrandatava ettevõtte tegelik pankrot endast omadust, mis oli iseloomulik ka olukordadele kohtuotsuses Smallsteps (vt kohtuotsuse punkt 17) ja kohtuotsuses TMD Friction (vt kohtuasja punktid 21 ja 29), milles välistati, et kõnealuse menetluse eesmärk on likvideerimine.
(
38
)	Vt kohtuotsus Smallsteps, punktid 48, 51 ja 52, mida juba eespool kirjeldasin.
(
39
)	Muu küsimus on küsimus maksejõuetusmenetluse väärkasutamisest eesmärgiga jätta töötajad ilma neile direktiiviga 2001/23 antud õigustest. Vt selle kohta sama direktiivi artikli 5 lõige 4.
(
40
)	Vt selle kohta kohtuasjas Federatie Nederlandse Vakvereniging jt kohtujurist Mengozzi esitatud ettepaneku (C‑126/16, EU:C:2017:241) punkt 78.
(
41
)	Euroopa Kohtul on juba olnud võimalik seda küsimust käsitleda. Vt selle kohta ka 25. juuli 1991. aasta kohtuotsus d’Urso jt (C‑362/89, EU:C:1991:326, punktid 18 ja 19) ning 7. detsembri 1995. aasta kohtuotsus Spano jt (C‑472/93, EU:C:1995:421, punktid 34 ja 35).
(
42
)	Vt selle kohta kohtuasjas Federatie Nederlandse Vakvereniging jt kohtujurist Mengozzi esitatud ettepaneku (C‑126/16, EU:C:2017:241) punkt 85 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
43
)	Vt selle kohta kohtuotsus Plessers, punkt 54. Vt ka 41. joonealuses märkused viidatud kohtuotsused.
(
44
)	Vt selle kohta kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas Plessers (C‑509/17, EU:C:2019:50, punkt 77 ja seal esitatud viited).
(
45
)	Vt 11. juuni 2009. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑561/07, EU:C:2009:363, punkt 36). Kohtujuristi kursiiv.
(
46
)	Vt kohtujurist Mengozzi ettepanek kohtuasjas Federatie Nederlandse Vakvereniging jt (C‑126/16, EU:C:2017:241, punkt 64).
(
47
)	Üksnes kohtupraktikal põhinev erand tekitab ohu anda võimalus potentsiaalselt erinevateks reegliteks vastavalt asja menetlevale kohtuasutusele, luues nii potentsiaalselt ebakindla õigusliku raamistiku, mis on nähtavasti aset leidnud Madalmaades, kus pre‑pack‑tehingu reeglite kohaldamist asja sisuliselt lahendavate kohtute poolt näib iseloomustavat teatav ebakindlus. Vt selle kohta ülevaade Madalmaade kohtupraktikas ja õigusalases kirjanduses toimuvast arutelust, mida on kirjeldatud kohtujurist Drijberi ettepanekus, millele viitasin eespool 3. joonealuses märkuses.
(
48
)	Siin pakutud lahendus on lisaks kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga, milles on rõhutatud vajadust austada liidu õiguse üldpõhimõtteid töötajate õigusi puudutavatest direktiividest tehtavate erandite valdkonnas (vt selle kohta 21. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Accardo jt, C‑227/09, EU:C:2010:624, punkt 55).
(
49
)	Vt eelotsusetaotluse punkt 3.11.3 ja kohtujurist Drijberi ettepanek, millele viitasin eespool 3. joonealuses märkuses.
(
50
)	Vt muu hulgas 18. novembri 2020. aasta kohtuotsus Syndicat CFTC (C‑463/19, EU:C:2020:932, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
51
)	Näiteks väljendid „niisuguse pre-pack-tehingu […] nagu põhikohtuasjas“ kohtuotsuse Smallsteps punktis 49 ja „sellises olukorras, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas“ sama kohtuotsuse punktis 59 ja resolutsioonis.
(
52
)	Kohtuotsuse Smallsteps punkti 50 sellist tõlgendust ei toeta mitte üksnes väljendi „neil asjaoludel ja tingimustel“ kasutamine, vaid ka järgnevalt samas punktis tehtud viide „sellisele tehingule“.
(
53
)	Toimikust ilmneb, et enne pankroti väljakuulutamist puudusid ajutisel pankrotihalduril ja ajutisel pankrotikohtunikul õiguslikku alust omavad volitused, kuigi ametisse määrava kohtuliku meetme alusel oli neil seoses ettevõtte üleminekuks peetavate läbirääkimistega, mida korraldas igal juhul endise Heiploegi juhtkond otse, ülesanne „jälgida, end kursis hoida ja oma seisukohta avaldada“.