Luigi Marcuccio 4. mail 2011 esitatud apellatsioonkaebus Avaliku Teenistuse Kohtu 15. veebruari 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas F-81/09, Marcuccio versus komisjon
(kohtuasi T-238/11 P)
Kohtumenetluse keel: itaalia
Pooled
Apellatsioonkaebuse esitaja: Luigi Marcuccio (Tricase, Itaalia) (esindaja: advokaat G. Cipressa)
Teine menetluspool: Euroopa Komisjon
Nõuded
Apellatsioonkaebuse esitaja palub Üldkohtul:
tühistada vaidlustatud otsus osas, milles esimese astme kohus: a) jättis rahuldamata hageja esitatud hagi; b) otsustas jätta kolm neljandikku hageja kohtukuludest esimeses astmes tema enda kanda ning lisaks
esimese võimalusena:
(B1.1) rahuldada hageja poolt esimeses astmes esitatud kõik nõuded, välja arvatud kulude hüvitamise nõuded;
(B.1.2) mõista kostjalt välja kolm neljandikku hageja kohtukuludest, mille esimese astme kohus jättis hageja kanda
või teise võimalusena:
(B.2): saata asi uueks arutamiseks Avaliku Teenistuse Kohtule erinevas kohtukooseisus, selleks et ta teeks uuesti sisulise otsuse eelnevates punktides (B.1.1) ja (B.1.2) esitatud iga nõude kohta.
Väited ja peamised argumendid
Käesolev apellatsioonkaebus on esitatud Avaliku Teenistuse Kohtu 15. veebruari 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas F-81/09. Selle kohtuotsusega jäeti rahuldamata hagi, mille ese oli esiteks nõue tühistada komisjoni otsus, millega jäeti osaliselt rahuldamata hageja nõue, et talle tasutaks komisjoni poolt maksmisele kuuluva invaliidsustoetuse maksmata osade eest viivitusintress ning teiseks mõista komisjonilt välja viivitusintressi, mis on arvutatud kriteeriumide alusel, mida tema arvates tuleks kohaldada, ning tegelikult tasutud summa vaheline summa.
Esimene väide puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punktis 32 tsiteeritud otsuse täielikku põhjenduse puudumist ning sellise põhjendamiskohustuse [rikkumist], mis on kõigil Euroopa Liidu institutsioonidel (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 41-47).
Teine väide puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punktis 53 käsitletud 8. mai 2003. aasta teate sisu vigast, vale ja ebamõistlikku tõlgendamist ja kohaldamist.
Kolmas väide käsitleb mõiste "analoogia alusel normi kohaldamine" ning sellega seotud õigusnormide ja kohtupraktika vigast, vale ja ebamõistlikku tõlgendamist ja kohaldamist (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 57 ja 58).
Neljas väide puudutab patere legem quam ipse feristi õiguspõhimõtte pöördumatult rikkumist ning seda, et ei esitatud mingisuguseid põhjendusi patere legem quam ipse feristi põhimõtte rikkumise argumendi tagasilükkamise kohta (vt eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punkt 59).
Viies väide käsitleb "rahalise hüvitamise nõude" rahuldamata jätmise (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 69 ja 70) õigusvastasust, olgu see siis kasvõi seetõttu, et kohus ei teinud otsust hageja nõude kohta tasandusintressiga seoses.
Kuues väide puudutab kahju hüvitamise nõude rahuldamata jätmise (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 73 ja 76) õigusvastasust.
Seitsmes väide käsitleb selle õigusvastasust, et hageja kanda jäeti kolm neljandikku kohtukuludest.
____________