62005TO0420(01)_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas T‑420/05 R II,
Vischim Srl,
asukoht: Cesano Maderno (Itaalia), esindajad: advokaadid C. Mereu ja K. Van Maldegem,
hageja,
versus
Euroopa Ühenduste Komisjon,
esindajad: B. Doherty ja L. Parpala,
kostja,
mille ese on taotlus peatada 31. augustil 2006 lõppev tähtaeg, mis kehtestati komisjoni 16. septembri 2005. aasta direktiivi 2005/53/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ, arvates toimeainete hulka klorotaloniili, klorotolurooni, tsüpermetriini, daminosiidi ja metüültiofanaadi (ELT L 241, lk 51), artikliga 3,
EUROOPA ÜHENDUSTE ESIMESE ASTME KOHTU PRESIDENT
on andnud järgmise
määruse
Kohtuotsuse põhistus
Õiguslik raamistik
1. Nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiiv 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta (EÜT L 230, lk 1; ELT eriväljaanne 03/11, lk 332) kehtestab eelkõige taimekaitsevahendite turuleviimise loa andmise ja tühistamise korra ühenduses.
2. Direktiivi 91/414 artiklis 4 on ette nähtud, et „[l]iikmesriigid tagavad, et taimekaitsevahendi jaoks antakse luba üksnes juhul, kui [...] selle toimeained on loetletud I lisas”.
3. Komisjoni 16. septembri 2005. aasta direktiiviga 2005/53/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/414, arvates toimeainete hulka klorotaloniili, klorotolurooni, tsüpermetriini, daminosiidi ja metüültiofanaadi (ELT L 241, lk 51; edaspidi „vaidlusalune direktiiv”), on direktiivi 91/414 I lisa muudetud, kandes sinna klorotaloniili, milles on heksaklorobenseeni maksimaalselt 0,01 g/kg. Vaidlusalune direktiiv jõustus 1. märtsil 2006.
4. Vaidlusaluse direktiivi artiklis 2 on ette nähtud:
„Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 31. augustiks 2006. Nad edastavad kõnealuste normide teksti ning kõnealuste normide ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli viivitamata komisjonile.
Liikmesriigid kohaldavad neid norme alates 1. septembrist 2006. [...]”
5. Vaidlusaluse direktiivi artiklis 3 on sätestatud:
„1. Liikmesriigid muudavad või tühistavad vajaduse korral direktiivi 91/414/EMÜ kohaselt toimeaine[na] klorotaloniili [...] sisaldavate taimekaitsevahendite olemasolevad load 31. augustiks 2006.
Nad kontrollivad nimetatud tähtpäevaks eelkõige, et on täidetud kõnealuse direktiivi I lisas klorotaloniili [...] suhtes sätestatud tingimused [...].
2. Pärast kindlaksmääramist [...] muudavad [liikmesriigid] vajaduse korral klorotaloniili [...] ainsa toimeainena sisaldavate toodete kasutuslube või tühistavad need hiljemalt 28. veebruariks 2010 [...].”
Vaidluse aluseks olevad asjaolud
6. 8. juulil 1993 teatas klorotaloniili tootev Itaalia äriühing Vischim Srl komisjonile, et soovib, et see aine kantaks direktiivi 91/414 I lisasse, ning esitas selleks referentliikmesriigile toimikud, mis on ette nähtud komisjoni 11. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3600/92, millega nähakse ette taimekaitsevahendite turuleviimist käsitleva nõukogu direktiivi 91/414 artikli 8 lõikes 2 osutatud tööprogrammi esimese etapi üksikasjalikud rakenduseeskirjad (EÜT L 366, lk 10; ELT eriväljaanne 03/13, lk 242), artikli 6 lõigetega 2 ja 3.
7. Kuigi toimeaine variant, millest hageja teatas, sisaldas heksaklorobenseeni 0,072 g/kg, väitis hageja suulises menetluses (vt tagapool punkt 20), et on võimeline tootma klorotaloniili, mille heksaklorobenseeni sisaldus ei ületa 0,04 g/kg.
8. Direktiivis 91/414 ette nähtud menetluse järel võttis komisjon 16. septembril 2005 vastu vaidlusaluse direktiivi, millega kanti direktiivi 91/414 I lisasse klorotaloniil, milles on heksaklorobenseeni 0,01 g/kg, järgides nii standardit, mille sel ajal oli heaks kiitnud Food and Agriculture Organisation (ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon).
9. 26. aprillil 2006 tegi määruse nr 3600/92 artikli 5 lõike 2 punkti b alusel nimetatud referentliikmesriik oma aruandes järelduse, et hageja toode on samaväärne direktiivis 91/414 kirjeldatud võrdlustootega, välja arvatud heksaklorobenseeni sisalduse osas.
10. 2005. aasta detsembris võttis ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon klorotaloniili kohta vastu uue standardi, mis näeb ette heksaklorobenseeni sisalduse 0,04 g/kg.
11. Reageerides selle uue standardi vastuvõtmisele ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni poolt, algatas komisjon menetlused, mis olid vajalikud, et võtta vastu uus, vaidlusalust direktiivi muutev direktiiv, mis näeks ette heksaklorobenseeni sisalduse 0,04 g/kg.
12. Lõpuks, 22. septembril 2006 võttis komisjon vastu direktiivi 2006/76/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/414 seoses toimeaine klorotaloniil määratlusega (ELT L 263, lk 9) ning mis jõustus vastavalt selle artiklile 3 23. septembril 2006. Selles direktiivis on ette nähtud heksaklorobenseeni sisaldus 0,04 g/kg.
Menetlus ja poolte nõuded
13. Hageja esitas EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel hagiavalduse, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 25. novembril 2005, paludes osaliselt tühistada vaidlusaluse direktiivi ja klorotaloniili hindamise aruande, ning esitades teise võimalusena EÜ artikli 232 alusel tegevusetushagi. Hageja esitas oma hagiavalduses EÜ artikli 288 alusel ka kahju hüvitamise hagi.
14. Hageja esitas eraldi dokumendina Esimese Astme Kohtusse 12. detsembril 2005 saabunud ajutiste meetmete kohaldamise taotluse (edaspidi „esimene ajutiste meetmete kohaldamise taotlus”).
15. Esimese Astme Kohtu president jättis 4. aprilli 2006. aasta määrusega esimese ajutiste meetmete kohaldamise taotluse rahuldamata, olles tuvastanud, et hageja ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud vajadust kohaldada soovitud ajutisi meetmeid, vältimaks, et hagejale tekib tõsine ja korvamatu kahju (edaspidi „4. aprilli 2006. aasta määrus”).
16. Hageja esitas eraldi dokumendina praeguse, Esimese Astme Kohtusse 21. augustil 2006 saabunud ajutiste meetmete kohaldamise taotluse. Viimases palus ta Esimese Astme Kohtu presidendil teha otsus Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 105 lõike 2 alusel enne, kui komisjon esitab oma märkused.
17. 28. augustil 2006 esitas komisjon oma märkused selle uue ajutiste meetmete kohaldamise taotluse kohta.
18. Esimese Astme Kohtu presidendi ettepanekul esitas hageja 4. septembril 2006 oma märkused komisjoni märkuste kohta.
19. Esimese Astme Kohtu presidendi ettepanekul esitas komisjon 13. septembril 2006 vaidlusalust direktiivi muutva direktiivi esialgse eelnõu ärakirja.
20. Poolte suulised selgitused kuulati ära 14. septembril 2006.
21. Kirjas, mis saabus Esimese Astme Kohtusse 26. septembril 2006, teatas komisjon viimasele, et oli 22. septembril 2006 vastu võtnud direktiivi 2006/76.
22. Hageja palub Esimese Astme Kohtu presidendil:
– tunnistada taotlus vastuvõetavaks ja põhjendatuks;
– tuvastada, et talle võib tekkida tõsine ja korvamatu kahju, kui vaidlusaluses direktiivis kehtestatud tähtpäev, 31. august 2006 jõusse jääb;
– peatada vaidlusaluses direktiivis kehtestatud tähtaeg, mis jõuab lõpule 31. augustil 2006, hageja toodete osas, kuni vaidlus on põhiküsimuse osas täielikult lahendatud, või alternatiivselt
– peatada vaidlusaluses direktiivis kehtestatud tähtaeg, mis jõuab lõpule 31. augustil 2006, kuni komisjon esitab toiduahela ja loomatervishoiu alalisele komiteele ettepaneku, millega kehtestatakse uued tähtajad I lisasse kandmise uute tingimuste järgimiseks, ning kuni need tähtajad jõustuvad;
– mõista kohtukulud välja komisjonilt.
23. Komisjon palub Esimese Astme Kohtu presidendil jätta taotlus vastuvõetamatuse või põhjendamatuse tõttu rahuldamata ning mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
Poolte argumendid
Vastuvõetavus
24. Komisjon vaidlustab ajutiste meetmete kohaldamise taotluse vastuvõetavuse. Kõigepealt ei ole taotlus seotud põhikohtuasjaga, nii et rikutakse kodukorra artikli 104 lõiget 1.
25. Lisaks ei sisalda taotlus komisjoni sõnul midagi, mis võimaldaks järeldada, et meetmete võtmine näib faktiliste ja õiguslike asjaolude pinnalt esmapilgul õigustatud olevat ( fumus boni iuris ).
26. Lõpuks arvab komisjon, et vastupidi sellele, mis on ette nähtud kodukorra artiklis 109, ei põhine uus ajutiste meetmete kohaldamise taotlus uutel faktilistel asjaoludel.
27. Hageja leiab omakorda, et taotlus on vastuvõetav. Esiteks on ühenduse kohtupraktikas kehtestatud põhimõte, mille kohaselt tuleb vastuvõetavust käsitlevaid õigusnorme eraisikute õiguskaitse tagamiseks tõlgendada laialt.
28. Teiseks arvab hageja, et pärast 4. aprilli 2006. aasta määruse andmist leidis aset mitu uut faktilist asjaolu, mis põhjendavad uue taotluse esitamist.
Fumus boni iuris
29. Kõigepealt kordab hageja argumente, mille ta esitas juba esimeses ajutiste meetmete kohaldamise taotluses ning mille eesmärk on näidata, et esiteks on hagi põhikohtuasjas vastuvõetav ja teiseks on vaidlusalune direktiiv esmapilgul ebaseaduslik.
30. Teiseks lisab hageja, et võttes arvesse hageja esitatud hagiavaldusi ja referentliikmesriigi läbi viidud uut samaväärsuse hindamist, on komisjonil kavatsus vaidlusalust direktiivi muuta ja lubada vastavalt ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni uutele standarditele heksaklorobenseeni sisaldust 0,04 g/kg. See asjaolu kinnitab – vähemalt esmapilgul –, et vaidlusaluses direktiivis ette nähtud sisaldus ei ole õige.
31. Komisjon leiab, et hageja ei tõendanud, et praegune ajutiste meetmete kohaldamise taotlus on põhjendatud.
Kiireloomulisus
32. Hageja arvab, et vaidlusaluse direktiivi artikli 3 kohaselt kaotab ta alates 31. augustist 2006 oma olemasolevad load ja kuna ta ei saa enam turustada oma klorotaloniili sisaldavaid tooteid, on oht, et talle tekib tõsine ja korvamatu kahju.
33. Täpsemalt, tõendamaks, et siseriiklikud ametiasutused, käesoleval juhul Ühendkuningriigi pädevad asutused, on algatanud juba siseriiklike lubade tühistamise menetlused, lisab hageja oma taotlusele ühe 28. juuli 2006. aasta kirja, mis on saadetud temale, ning 2. ja 17. augusti 2006. aasta kirjad, mis saadeti mõnele tema kliendile – kõikides teatavad need asutused oma kavatsusest load tühistada seetõttu, et hageja ei suutnud esitada täielikku, kogu teavet sisaldavat toimikut ja direktiivi 91/414 II lisas nõutud uuringuid.
34. Hageja esitab selle kohta ka ühe 13. juuli 2006. aasta kirja, millega soovib näidata, et tema konkurent Syngenta keeldus rahuldamast taotlust, milles paluti ligipääsu tema direktiivi 91/414 artikli 13 kohaselt esitatud toimikule.
35. Lisaks väidab hageja, et talle tekib tõsine ja korvamatu kahju, mis väljendub esiteks tema turuosade kaotuses, teiseks tema tootmistehase sulgemises ja kolmandaks selles, et tema püsimajääminegi satub ohtu.
36. Mis puudutab kõigepealt tema turuosade kaotust, siis hageja kinnitab, et lubade tühistamise tulemusena on tal esiteks võimatu jätkata oma toodete turustamist Euroopa Liidus, teiseks ei saa ta enam tarnida oma tooteid oma klientidele, kolmandaks ähvardavad teda hagid lepingute täitmata jätmise pärast, sest ta ei saa täita oma klientide suhtes võetud kaubanduslikke kohustusi, ning neljandaks kaotab ta oma turuosad ettevõtjale Syngenta, kellel on ainsana klorotaloniili ja seda ainet sisaldavate toodete turustamiseks vajalikud load.
37. Oma Itaalias asuva tootmistehase kohta väidab hageja lõpuks, et ei saa seda säilitada, sest see tehas on tema sõnul välja töötatud spetsiaalselt ainult klorotaloniili tootmiseks. 80% selle võimsusest on mõeldud Euroopa turule ning tehase praeguse olukorra juures ja ilma suurte investeeringuteta on tehniliselt võimatu minna klorotaloniili tootmiselt üle mõne muu toote valmistamisele.
38. Oodates otsust, mis lõpetab menetluse põhikohtuasjas, võib hageja nii lakata olemast, sest esiteks toodab ja müüb ta ainult klorotaloniili baasil valmistatud tooteid ning teiseks on 80% tema käibest seotud Euroopa Liiduga. Et tema ainsaks varaks on tema sõnul ta ainsa toote turustamise load, läheb ta paratamatult pankrotti, kui need load kaotab.
39. Komisjon arvab, et hageja ei suutnud õiguslikult piisavalt tõendada, et on olemas asjaolud, mis võimaldavad järeldada, et kui tema taotletud meetmeid ei võeta, võib talle tekkida tõsine ja korvamatu kahju.
Huvide kaalumine
40. Hageja sõnul kallutab huvide kaalumine ajutiste meetmete võtmise kasuks.
41. Esiteks piirdutakse taotletud peatamise puhul sellega, et säilitatakse klorotaloniili ja hageja toodete osas valitsev olukord.
42. Teiseks tegi hageja suuri investeeringuid Euroopa turul ja loodab, et tema toode kantakse direktiivi 91/414 I lisasse. Järelikult on tal õigustatud huvi, et teda kaitstakse.
43. Kolmandaks ja viimaseks ei kahjusta taotletud peatamine ei inimeste ega loomade elu ega keskkonda, sest esiteks kinnitas alalises komitees heaks kiidetud referentliikmesriigi hinnang, et hageja toode on ohutu, ning teiseks tuleb vaidlusalust direktiivi selle hinnangu arvessevõtmiseks muuta.
44. Komisjoni arvates ei tõendanud hageja, et huvide kaalumine kallutab taotletud ajutiste meetmete võtmise kasuks.
Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnang
45. Esiteks EÜ artiklite 242 ja 243 ning teiseks EÜ artikli 225 lõike 1 põhjal võib Esimese Astme Kohus määrata, et vaidlusaluse õigusakti kohaldamine tuleb peatada, või kirjutada ette vajalikke ajutisi meetmeid, kui tema arvates asjaolud seda nõuavad.
46. Kodukorra artikli 104 lõige 2 sätestab, et ajutiste meetmete kohaldamise taotluses tuleb nimetada hagi ese, kiireloomulisust põhjendavad asjaolud ning fakti- ja õigusväited, mis esmapilgul õigustavad taotletava ajutise meetme kohaldamist ( fumus boni iuris ). Need tingimused on kumulatiivsed, seega tuleb ajutiste meetmete kohaldamise taotlused jätta rahuldamata, kui üks nendest on täitmata. Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik kaalub vajaduse korral ka asjaga seotud huve (Euroopa Kohtu presidendi 19. juuli 1995. aasta määrus kohtuasjas C‑149/95 P(R): komisjon vs. Atlantic Container Line jt, EKL 1995, lk I‑2165, punkt 22, ja Euroopa Kohtu presidendi 17. detsembri 1998. aasta määrus kohtuasjas C‑364/98 P(R): Emesa Sugar vs. komisjon, EKL 1998, lk I‑8815, punktid 43 ja 47).
47. Lisaks on ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustaval kohtunikul sellise koosmõjus hindamise puhul ulatuslik kaalutlusõigus ja ta võib konkreetsete asjaolude alusel vabalt otsustada, millisel viisil ja mis järjekorras ta hindab nende erinevate eelduste esinemist, kuna mitte ükski ühenduse õigusnorm ei määra, millises korras kohtunik peab otsustama esialgse õiguskaitse vajalikkuse (eespool punktis 46 viidatud määrus komisjon vs. Atlantic Container Line jt, punkt 23, ja eespool punktis 46 viidatud määrus Emesa Sugar vs. komisjon, punkt 44).
48. Käesoleval juhul tuleb tõdeda, et praegusele ajutiste meetmete kohaldamise taotlusele on eelnenud sarnane taotlus, mis esitati samuti kohtuasja T‑420/05 raames ja jäeti Esimese Astme Kohtu presidendi määrusega rahuldamata.
49. 4. aprilli 2006. aasta määruses järeldas ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik eelkõige, et hageja ei ole suutnud õiguslikult piisavalt tõendada, et on kiiresti tarvis võtta taotletud ajutised meetmed (punkt 91).
50. Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik leidis iseäranis hageja kirjeldatud kahest kahjuliigist esimese puhul, et kahju, mis on hageja sõnul seotud talle antud siseriiklike lubade tühistamisega, ei sõltu aktist, mille kohaldamise peatamist taotleti, vaid sellest, kas liikmesriik teeb otsuse (punktid 70–72). Lisaks ei ole kahju, mis on hageja arvates seotud tema turuosade kaotusega, esiteks tingitud vaidlusalusest direktiivist ja teiseks ei saa seda pidada korvamatuks (punktid 75 ja 76). Lõpuks leidis kohtunik, et kahju, mis on hageja sõnutsi seotud sellega, et tema püsimajääminegi satub ohtu, ei tulene esiteks vaidlusalusest direktiivist ja teiseks ei ole hageja esitanud tõendeid, mis võimaldaksid tuvastada, kui tõsine see on, eelkõige tema materiaalse olukorra seisukohast, mida hinnatakse, võttes arvesse selle kontserni näitajaid, millega ta on oma aktsionäride kaudu seotud (punktid 77–82).
51. Hageja kirjeldatud kahest kahjuliigist teise puhul, mis on seotud direktiivi 91/414 artikli 13 väidetava rikkumise ja eelkõige sellega, et ta ei pääsenud ligi Syngenta toimikule, leidis ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik, et esiteks hageja üksnes väitis seda, kuid ei esitanud ühtegi tõendit, ning teiseks tugines ta ainult asjaolule, et Syngenta on konkureeriv ettevõtja. Ainuüksi niisugusest asjaolust ei piisa aga järeldamaks, et Syngenta ei soovi lubada ligipääsu oma toimikule (punktid 83–87).
52. Võttes arvesse, et 4. aprilli 2006. aasta määrusega jäeti ajutiste meetmete kohaldamise taotlus rahuldamata ning selle peale ei esitatud apellatsioonkaebust Euroopa Kohtule, tuleb tõdeda, et esiteks ei kohaldata käesoleval juhul kodukorra artiklit 108 (vt selle kohta Euroopa Kohtu 14. veebruari 2002. aasta määrus kohtuasjas C‑440/01 P(R): komisjon vs. Artegodan, EKL 2002, lk I‑1489, punktid 62–64, ja Esimese Astme Kohtu presidendi 22. detsembri 2004. aasta määrus kohtuasjas T‑303/04 R II: European Dynamics vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑4621, punkt 54) ning teiseks saab selle taotluse tunnistada vastuvõetavaks ainult siis, kui on täidetud kodukorra artiklis 109 nimetatud tingimused (vt selle kohta eespool viidatud Esimese Astme Kohtu presidendi määrus European Dynamics vs. komisjon, punkt 56, ja Esimese Astme Kohtu presidendi 17. veebruari 2006. aasta määrus kohtuasjas T‑171/05 R II: Nijs vs. kontrollikoda, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 27).
53. Kodukorra artikkel 109 näeb ette, et „[a]jutise meetme kohaldamise taotluse rahuldamata jätmine ei takista seda esitanud poolel esitada uut taotlust, mis põhineb uutel faktilistel asjaoludel”.
54. „Uuteks faktilisteks asjaoludeks” selle sätte tähenduses tuleb pidada selliseid asjaolusid, mis on ilmnenud alles pärast esimese ajutiste meetmete kohaldamise taotluse rahuldamata jätmist või esimese määruse aluseks oleva menetluse ajal või millele hageja ei saanud viidata esimeses taotluses ning mis on asjakohased asjaomase juhtumi hindamiseks (eespool punktis 52 viidatud määrus European Dynamics vs. komisjon, punkt 60, ja eespool punktis 52 viidatud määrus Nijs vs. kontrollikoda, punkt 28).
55. Seega tuleb kontrollida, kas hageja esitas praeguses taotluses uusi faktilisi asjaolusid, mis võivad seada kahtluse alla ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnangud eespool punktis 46 meenutatud tingimuste osas, millest kohaldamise peatamine või ajutise meetme kohaldamine sõltub (vt selle kohta Euroopa Kohtu presidendi 10. juuli 1979. aasta määrus kohtuasjas 51/79 R II: Buttner jt vs. komisjon, EKL 1979, lk 2387, punkt 4; Esimese Astme Kohtu presidendi 8. oktoobri 2001. aasta määrus kohtuasjas T‑236/00 R II: Stauner jt vs. parlament ja komisjon, EKL 2001, lk II‑2943, punkt 49; eespool punktis 52 viidatud määrus European Dynamics vs. komisjon, punktid 65, 73 ja 75, ja Esimese Astme Kohtu presidendi 22. detsembri 2004. aasta määrus kohtuasjas T‑201/04 R: Microsoft vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑4463, punkt 325; mõiste „asjaolude muutumine” kohta kodukorra artikli 108 tähenduses vt analoogia alusel ka eespool punktis 52 viidatud määrus komisjon vs. Artegodan, punktid 63 ja 64; Esimese Astme Kohtu presidendi 4. aprilli 2002. aasta määrus kohtuasjas T‑198/01 R: Technische Glaswerke Ilmenau vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑2153, punkt 123, ja Esimese Astme Kohtu presidendi 21. jaanuari 2004. aasta määrus kohtuasjas T‑245/03 R: FNSEA jt vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑271, punkt 129).
56. Selles küsimuses tuleb märkida, et 4. aprilli 2006. aasta määruses ei pidanud ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik vajalikuks analüüsida fumus boni iuris ’ega seotud tingimust ega kaaluda asjaga seotud huve (punkt 91). Järelikult tuleb enne kontrollida, kas hageja esitas uusi faktilisi asjaolusid, mis võivad seada kahtluse alla ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnangud kiireloomulisusele.
Faktilised asjaolud, mille kohta hageja väidab sõnaselgelt, et need on uued
57. Kõigepealt tuleb märkida, et oma 4. septembri 2006. aasta märkustes esitab hageja kolm faktilist asjaolu, mida ta nimetab sõnaselgelt uueks. Esiteks uuris referentliikmesriik 26. aprillil 2006 hageja tooteid ja leidis, et need on heksaklorobenseeni sisalduse poolest samaväärsed direktiivi 91/414 I lisasse kantud tootega. Teiseks võttis komisjon vaidlusaluse direktiivi muutmiseks vastu uue direktiivi. Kolmandaks kõrvaldatakse tähtpäeva, 31. augusti 2006 saabumisel hageja ainus toode turult.
58. Esiteks tuleb tõdeda, et 26. aprilli 2006. aasta aruanne on 4. aprilli 2006. aasta määrusest hilisem ja hinnangu andmisel käesolevas kohtuasjas asjakohane.
59. Teiseks tuleb siiski tõdeda, et vastupidi sellele, mida väidab hageja, ei järeldatud uues hinnangus, mille referentliikmesriik tema tootele andis, et nimetatud toode on vaidlusaluses direktiivis ette nähtud heksaklorobenseeni sisalduse osas samaväärne direktiivi 91/414 I lisas kirjeldatud võrdlustootega.
60. Isegi eeldades, et selles uues hinnangus jõuti järeldusele, et Vischimi toode on samaväärne direktiivi 91/414 I lisas kirjeldatud võrdlustootega, ei saa see asjaolu lõpuks muuta 4. aprilli 2006. aasta määruses kiireloomulisusele antud hinnangut, mis põhines – nagu märgitud eespool punktis 50 – asjaolul, et hageja ei tõendanud esiteks põhjuslikku seost vaidlusaluse akti ja väidetava kahju vahel ning ei esitanud teiseks tõendeid, mis võimaldaksid järeldada, et väidetav kahju on tõsine ja korvamatu, eelkõige tema majandusliku olukorra seisukohast (vt selle kohta eespool punktis 52 viidatud määrus European Dynamics vs. komisjon, punkt 76).
61. Seega tuleb tõdeda, et kuigi aruanne on 4. aprilli 2006. aasta määrusest hilisem ja on hinnangu andmisel käesolevas kohtuasjas asjakohane, ei sea see kahtluse alla ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnangut vajadusele võtta taotletud ajutised meetmed.
62. Mis puudutab teiseks uue, direktiivi 91/414 muutva direktiivi vastuvõtmist, siis tuleb tõdeda, et see võeti vastu alles 22. septembril 2006 numbri 2006/76 all, st pärast seda, kui hageja esitas oma viimased märkused. Oma märkustes viitab hageja seega ainult kõnesoleva akti esialgsele eelnõule.
63. Tuleb märkida, et komisjon on kogu aeg keeldunud edastamast hagejale seda esialgset eelnõud ning järelikult ei oleks viimane saanud tugineda sellele ei oma esimeses ajutiste meetmete kohaldamise taotluses ega 4. aprilli 2006. aasta määruse aluseks oleva menetluse ajal. Alles Esimese Astme Kohtu presidendi ettepanekul esitas komisjon 13. septembril 2006 nimetatud esialgse eelnõu ärakirja.
64. Sellest järeldub, et esialgne eelnõu kujutab endast uut faktilist asjaolu kodukorra artikli 109 tähenduses, sest on hinnangu andmisel käesolevas kohtuasjas asjakohane.
65. Siiski tuleb tõdeda, et nagu tuleneb 4. aprilli 2006. aasta määruse punktist 72, on ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik juba andnud hinnangu hageja enda tunnistatud võimalusele, et komisjon muudab vaidlusalust direktiivi, pidades vastuvõetavaks heksaklorobenseeni sisaldust, mis on kõrgem kui vaidlusaluses direktiivis ette nähtud sisaldus. Praeguses ajutiste meetmete kohaldamise taotluses ei esitanud hageja aga ühtegi tõendit, mis võimaldaks asuda seisukohale, et direktiivi 2006/76 esialgne eelnõu kui niisugune seab kahtluse alla 4. aprilli 2006. aasta määruses esitatud hinnangu kiireloomulisusele.
66. Mis puudutab kolmandaks hageja lubade tühistamise ohtu, siis tuleb tõdeda, et sellele anti 4. aprilli 2006. aasta määruses juba hinnang, nimelt selle määruse punktides 70–72. Praeguses ajutiste meetmete kohaldamise taotluses ei esita hageja aga mingeid asjaolusid, mis põhjendaksid selle hinnangu muutmist.
67. Seega tuleb tõdeda, et ükski faktilistest asjaoludest, millele hageja sõnaselgelt toetub kui uuele, ei saa seada kahtluse alla ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnangut taotletud ajutiste meetmete kiiresti võtmise tarvidusele.
Muud faktilised asjaolud, mis esitati esimest korda praeguses taotluses
68. Teiseks tuleb märkida, et hageja esitab neli asjaolu, mida ta ei esitanud esimeses ajutiste meetmete kohaldamise taotluses, väitmata sõnaselgelt, et need on uued. Esiteks kinnitab ta, et ühe 13. juuli 2006. aasta kirjaga – mis oli seega hilisem 4. aprilli 2006. aasta taotlusest – keeldus Syngenta tagamast talle ligipääsu oma toimikule. Teiseks väidab hageja, et 28. juuli 2006. aasta kirjas, mis saadeti talle, ning 2. ja 17. augusti 2006. aasta kirjades, mis saadeti mõnele tema kliendile, kõnelesid Ühendkuningriigi pädevad ametiasutused oma kavatsusest tühistada hagejale antud siseriiklikud load. Kolmandaks tugineb hageja esmakordselt praeguses taotluses asjaolule, et vaidlusaluse direktiivi vastuvõtmise tõttu võib ta kaotada oma tootmistehase Itaalias. Põhjendamaks väiteid, et tema püsimajääminegi satub ohtu, ja tõendamaks selle ettevõtjate kontserni majanduslikku olukorda, millega ta on oma aktsionäride kaudu seotud, esitas hageja lõpuks ühe oma aktsionäri 2006. aasta teise kvartali aruande.
69. Esiteks tuleb välja tuua, et 4. aprilli 2006. aasta määruses (punkt 87) sedastas ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik:
„[...] mis puudutab esiteks seda, et hageja ei saanud ligipääsu Syngenta toimikule, siis hageja üksnes väitis seda, ilma ühtegi vastavat tõendit esitamata; ning teiseks tugines ta ainult asjaolule, et Syngenta on konkureeriv ettevõtja. Ainuüksi niisugusest asjaolust ei piisa aga, järeldamaks, et Syngenta ei soovi lubada ligipääsu oma toimikule.”
70. Tuleb tõdeda, et Syngenta keeldumiskiri, mis kannab 13. juuli 2006. aasta kuupäeva, on 4. aprilli 2006. aasta määrusest hilisem ja asjakohane, kui hinnatakse kahju, mis on väidetavalt seotud sellega, et hageja ei saanud ligipääsu Syngenta toimikule. Sellest järeldub, et nimetatud kiri on uus faktiline asjaolu kodukorra artikli 109 tähenduses.
71. Seega tuleb teha kindlaks, kas 13. juuli 2006. aasta kiri, milles Syngenta keeldub tagamast ligipääsu oma toimikule, seab kahtluse alla 4. aprilli 2006. aasta määruses esitatud ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnangu.
72. Selles küsimuses väidab hageja, et Syngenta „keeldus pidamast läbirääkimisi teabe vahetamise osas, kuni hageja suudab tõendada, et vaidlusalusesse akti kantud määratlust muudeti”, ning et järelikult ei saanud ta „alustada ega läbi viia Ühendkuningriigi 2005. aasta taimekaitsevahendeid käsitleva määruse artiklis 16 ette nähtud vahekohtumenetlust”. Ta väidab lisaks, et „selle määruse kohaselt peab niisugusele vahekohtule eelnema 21 päeva pikkune vahendusaeg, mis lõpeks [tema jaoks] kaugelt hiljem kui 31. augusti tähtaeg”.
73. Piisab, kui tõdeda, et esiteks ei alustanud hageja Ühendkuningriigi õigusaktides teabe saamiseks ette nähtud siseriiklikke menetlusi ning teiseks tugines ainult sellele, et ei saa neid menetlusi kasutada, esitamata siiski ühtegi tõendit, mis põhjendaksid, et see oli võimatu.
74. Käesoleva juhtumi osas näeb taotlusele lisatud Plant Protection Products Regulations 2005 artikli 16 lõige 4 ette:
„Kui isik, kellel on kavatsus taotleda taimekaitsevahendi heakskiitmist, ning sama toote varasemate lubade omanikud ei jõua teabe vahetamise osas kokkuleppele, võib Secretary of State anda korralduse, et see isik ja need varasemate lubade omanikud, kes on asutatud Inglismaal või Walesis, vahetaksid teavet, vältimaks selgroogsetel loomadel tehtavate katsete dubleerimist, ning ta määrab kindlaks nii selle teabe kasutamise menetluse kui ka mõistliku tasakaalu asjaomaste isikute huvide vahel.”
75. Miski selles artiklis ei võimalda järeldada, et hageja ei saanud taotleda Syngentalt, et nad vahetaksid teavet, ning et keeldumise korral, isegi kui keelduti põhjustel, mille Syngenta oma 13. juuli 2006. aasta kirjas esitab, ei saanud ta kokkuleppe saavutamiseks pöörduda Secretary of State’i poole.
76. Tuleb nentida, et hageja ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et tal ei olnud võimalust kasutada Ühendkuningriigis ette nähtud teabe vahetamise menetlusi.
77. Seega tuleb tõdeda, et Syngenta 13. juuli 2006. aasta kiri, mis esiteks on küll 4. aprilli 2006. aasta määrusest hilisem faktiline asjaolu ja mis teiseks on käesolevas kohtuasjas asjakohane, ei sea kahtluse alla 4. aprilli 2006. aasta määruses esitatud ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnangut.
78. Mis puudutab teiseks Ühendkuningriigi ametiasutuste kirju, siis kuigi need kannavad 4. aprilli 2006. aasta määrusest hilisemat kuupäeva ja on hinnangu andmisel käesolevas kohtuasjas asjakohased, tuleb tõdeda, et need näitavad esiteks, et nendel asutustel on kavatsus hageja siseriiklikud load tühistada, sest viimane ei tõendanud, et tal on ligipääs direktiivi 91/414 II lisas ette nähtud kogu toimikule, ning teiseks, et adressaat võib nende hinnangu nimetatud asutustes vaidlustada.
79. Niisiis tuleb tõdeda, et niisugused kirjad ei saa seada kahtluse alla 4. aprilli 2006. aasta määruses esitatud ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnangut kiireloomulisusele, sest nende kirjadega kinnitatakse ainult, et väidetav kahju, mis seisneb siseriiklike lubade tühistamises, ei tulene vaidlusalusest direktiivist, vaid otsusest, mille võivad teha siseriiklikud ametiasutused, kellel on teatav kaalutlusõigus.
80. Mis puudutab kolmandaks seda, et hageja võib vaidlusaluse direktiivi vastuvõtmise tõttu kaotada oma tootmistehase Itaalias, siis tuleb tõdeda, et hageja tugines sellele esmakordselt alles praeguses taotluses. Siiski tuleb ka märkida, et tegemist ei olnud ettenägematu asjaoluga või igatahes niisugusega, mida ei saanud esitada seoses esimese ajutiste meetmete kohaldamise taotlusega.
81. Sellest järeldub, et seda väidet ei saa pidada niisuguseks, mis iseloomustab uut faktilist asjaolu kodukorra artikli 109 tähenduses.
82. Tõendamaks oma väiteid, et tema püsimajääminegi satub ohtu, ja põhjendamaks selle ettevõtjate kontserni majanduslikku olukorda, millega ta on oma aktsionäride kaudu seotud, esitas hageja lõpuks ühe oma aktsionäri 2006. aasta teise kvartali aruande.
83. Selles küsimuses tuleb siiski tõdeda, et kuigi kvartaliaruandes on käsitletud andmeid, mis on vähemalt osaliselt 4. aprilli 2006. aasta määrusest hilisemad ja käesolevas kohtuasjas asjakohased, ei ole esiteks tegemist tõestatud dokumendiga ja teiseks ei võimalda miski hinnata hageja teise aktsionäri olukorda.
84. Sellest järeldub, et nimetatud aruanne ei võimalda hinnata hageja materiaalset olukorda selle kontserni näitajate põhjal, millega ta on oma aktsionäride kaudu seotud. Seega ei sea see aruanne kahtluse alla 4. aprilli 2006. aasta määruses esitatud ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnangut.
85. Kõigest eeltoodust tuleneb, et hageja ei suutnud piisavalt tõendada, et käesoleval juhul on uusi faktilisi asjaolusid, mis seavad kahtluse alla 4. aprilli 2006. aasta määruses esitatud ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnangu vajadusele võtta taotletud ajutised meetmed.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHTU PRESIDENT
määrab:
1. Jätta ajutiste meetmete kohaldamise taotlus rahuldamata.
2. Kohtukulude kandmine otsustatakse edaspidi.
13. oktoobril 2006 Luxembourgis.