61999TO0064(02)_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål T-64/99 DEP,
UK Coal plc, tidigare RJB Mining plc, Harworth (Förenade kungariket), företrätt av J. Lawrence, solicitor, med delgivningsadress i Luxemburg,
sökande,
mot
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av K.-D. Borchardt, i egenskap av ombud, biträdd av N. Khan, barrister, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
angående en talan om fastställande av den rättegångskostnad som svaranden skall ersätta sökanden för till följd av förstainstansrättens beslut av den 25 juli 2000 i mål T-64/99, RJB Mining mot kommissionen (inte publicerat i rättsfallssamlingen),
meddelar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN
(andra avdelningen i utökad sammansättning)
sammansatt av ordföranden A.W.H. Meij samt domarna K. Lenaerts, A. Potocki, M. Jaeger och J. Pirrung,
justitiesekreterare: H. Jung,
följande
Beslut
Domskäl
Bakgrund och förfarande
1 Genom beslut fattat den 29 juli 1998 med stöd av artikel 66 i EKSG-fördraget godkände kommissionen en fusion mellan bolaget Saarbergwerke AG, som ägdes av den tyska offentliga sektorn, bolaget Preussag Anthrazit GmbH och bolaget RAG Aktiengesellschaft (nedan kallat RAG). Det sistnämnda bolaget hade förvärvat aktiekapitalet i de två övriga. Sökanden hävdade att det fanns ett flertal inslag av statligt stöd i fusionen.
2 Sökanden väckte den 29 september 1998 talan mot det beslut genom vilket fusionen godkändes och åberopade bland annat att kommissionen inte hade gjort någon bedömning av huruvida de statliga stöd som fusionen innebar var rättsenliga. Talan gav upphov till mål T-156/98 vid förstainstansrätten. Förstainstansrätten ogiltigförklarade det omtvistade beslutet om godkännande i dom av den 31 januari 2001 i mål T-156/98, RJB Mining mot kommissionen (REG 2001, s. II-337).
3 Sökanden väckte dessutom den 18 januari respektive den 3 mars 1999 talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 2 december 1998 om godkännande av Tysklands finansiella stöd till kolindustrin under år 1998 och av den 22 december 1998 om godkännande av liknande stöd under år 1999. Till stöd för yrkandena anförde sökanden bland annat att besluten inte innehöll någon som helst hänvisning till nämnda fusion eller till de frågor om statligt stöd som fusionen gav upphov till. Talan gav upphov till målen T-12/99 och T-63/99 vid förstainstansrätten. Förstainstansrätten ogillade talan i dom av den 12 juli 2001 i de förenade målen T-12/99 och T-63/99, UK Coal mot kommissionen (REG 2001, s. II-2153).
4 Sökanden väckte, genom ansökan som inkom den 3 mars 1999, talan i förevarande mål med stöd av artikel 35 i EKSG-fördraget och yrkade att förstainstansrätten dels skulle ogiltigförklara ett flertal implicita beslut genom vilka kommissionen hade vägrat att undersöka huruvida de statliga stöd som Tyskland utgivit inom ramen för nämnda fusion var förenliga med artikel 4 c i EKSG-fördraget samt kommissionens beslut nr 3632/93/EKSG av den 28 december 1993 om gemenskapsregler för statsstöd till kolindustrin (EGT L 329, s. 12, svensk specialutgåva, område 8, volym 2, s. 26, nedan kallad kodexen), dels skulle förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
5 Genom en inlaga som inkom den 31 maj 1999 gjorde kommissionen en invändning om rättegångshinder. Kommissionen ansåg att talan i mål T-64/99 inte kunde tas upp till prövning dels på grund av litis pendens i förhållande till talan i målen T-156/98 och T-12/99, dels för att den utgjorde rättegångsmissbruk, eftersom sökanden inte hade något berättigat intresse av att få saken prövad. Sökanden svarade på invändningen genom en inlaga som inkom den 2 juli samma år.
6 I skrivelser som inkom samma dag yrkade sökanden dels att förstainstansrätten skulle meddela tredskodom, dels att förevarande mål skulle ges förtur.
7 Genom beslut av den 12 november 1999 beslutade förstainstansrätten att invändningen om rättegångshinder skulle prövas i samband med att talan prövades i sak. Vidare avslog rätten yrkandet att tredskodom skulle meddelas och beslutade att rätten skulle ta ställning till begäran om att målet skulle ges förtur och besluta om rättegångskostnader senare.
8 I en skrivelse som inkom den 25 augusti 1999 ansökte RAG om att få intervenera till stöd för kommissionens yrkanden. I en skrivelse som inkom den 16 september samma år motsatte sig sökanden nämnda ansökan. Genom ett beslut av den 10 januari 2000 biföll förstainstansrätten RAG:s interventionsansökan. Förstainstansrätten förordnade vidare om att beslut om rättegångskostnader skulle meddelas senare.
9 Genom ett beslut samma dag gavs även Förbundsrepubliken Tyskland - sedan parterna hade fått tillfälle att yttra sig - tillåtelse att intervenera till stöd för kommissionens talan.
10 Sedan kommissionen under rättegången hade inlett ett formellt förfarande i syfte att få upplysningar från Tysklands regering om eventuellt statligt stöd i samband med nämnda företagsfusion, meddelade sökanden att talan i mål T-64/99 inte längre hade något föremål.
11 Förstainstansrätten (andra avdelningen i utökad sammansättning) slog därför i beslut av den 25 juli 2000 i mål T-64/99, RJB Mining mot kommissionen (inte publicerat i rättsfallssamlingen) fast att det varken fanns skäl att pröva talan i sak eller ansökan om att målet skulle ges förtur. Kommissionen förpliktades att bära sin rättegångskostnad och att ersätta hälften av sökandens rättegångskostnad, förutom i den del kostnaden hade uppkommit på grund av att RAG hade tillåtits intervenera och på grund av sökandens yrkanden avseende tredskodom och förtur.
12 Genom en skrivelse av den 8 november 2000 företedde sökanden en sammanställning över sin rättegångskostnad för kommissionen, av vilken det framgick att kostnaden hade uppgått till totalt 60 961,50 pund sterling (GBP). Sökanden begärde ersättning med hälften av beloppet, det vill säga 30 480,75 GBP. Den 4 december samma år avslog kommissionen denna begäran och föreslog att ersättning skulle utgå med 10 900 GBP. Den 23 januari 2001 inkom sökanden med en begäran som hade reviderats med hänsyn till vissa invändningar som kommissionen hade gjort och som uppgick till 21 774,80 GBP. I en skrivelse av den 14 mars 2001 avslog kommissionen sistnämnda begäran och föreslog ersättning med 13 000 GBP.
13 Under dessa omständigheter har sökanden genom ansökan, som inkom till förstainstansrättens kansli den 6 juni 2001, väckt talan om fastställande av rättegångskostnader.
14 Kommissionen har genom en inlaga, som inkom till förstainstansrättens kansli den 11 juli samma år, yttrat sig över ansökan.
Parternas yrkanden
15 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall
- fastställa att dess rättegångskostnad skall ersättas med 21 774,80 GBP,
- tillställa sökanden en certifierad kopia av sitt beslut, och
- förplikta kommissionen att ersätta kostnaderna avseende förevarande förfarande om fastställande av rättegångskostnader.
16 Kommissionen har i huvudsak yrkat att förstainstansrätten skall fastställa den ersättningsgilla rättegångskostnaden, inklusive den rättegångskostnad som är att hänföra till förevarande förfarande, till ett skäligt belopp som totalt inte överstiger 13 000 GBP.
Parternas argument
17 Sökanden har hänvisat till sin skriftväxling med kommissionen innan talan väcktes (se punkt 12 ovan) och uppgivit att det framgår av dess sammanställning över rättegångskostnaden av den 8 november 2000 att det begärda beloppet grundas på 210,7 timmars arbete till en genomsnittlig timtaxa på 174,89 GBP, vilken är avsevärt lägre än den taxa på 220 GBP som kommissionen själv ansåg skälig i förevarande fall i sin skrivelse av den 4 december 2000. Det är enligt sökanden uppenbart att kommissionens förslag grundat på 55 timmars arbete för att förbereda hela målet är otillräckligt.
18 Beträffande tidsåtgången för att förbereda målet har sökanden anfört att det rör sig om ett komplext och vanskligt mål, varför det krävdes omfattande förberedelser och efterforskningar, eftersom det är ovanligt med passivitetstalan inom ramen för EKSG. Vidare handlade kommissionens försvar till stor del om rättegångshinder, varför sökanden var tvungen att finna nya väsentliga argument. Dessutom var sökanden tvungen att lägga fram fullständiga och djupgående argument innan kommissionen till slut bestämde sig för att handla.
19 Sökanden har tillagt att det icke meddelade statliga stödet i förevarande fall uppgick till 1 miljard tyska mark (DEM), vilket är ett avsevärt belopp. Dessutom var målet av viss betydelse för gemenskapsrätten och för kolsektorn i dess helhet.
20 Sökanden har därför dragit slutsatsen att den rättegångskostnad för vilken den har begärt ersättning, som för övrigt klart understiger dess verkliga rättegångskostnad i målet, är skälig.
21 Kommissionen har anfört att det saknas skäl att i närmare detalj undersöka beräkningen av timtaxan och att det är tillräckligt att konstatera att taxan oavsett hur den beräknas befinner sig i den övre delen av skalan för de timtaxor som begärs i förfaranden vid förstainstansrätten. Det måste således antas att sökandens rådgivare har varit mycket kompetenta, varför deras efterforskningar inte bör ha tagit lång tid.
22 Beträffande antalet timmar som har lagts ned i målet har kommissionen uppgivit att dess förslag grundas på att sökandens solicitors har lagt ned 55 timmar på målet och att dess barrister har lagt ned ett arbete för vilket tidsåtgången inte anges, men som värderas till 6 700 GBP, samt att kontakterna mellan solicitors och barrister värderas till 2 000 GBP. Om timtaxan 220 GBP tillämpades, skulle detta innebära att kommissionen har medgivit att sökandens barrister lagt ned 30 timmars arbete och att kontakterna mellan solicitors och barrister tagit ytterligare 9 timmar, det vill säga att jurister lagt ned totalt 94 timmar.
23 Till svar på sökandens argument avseende passivitetstalans komplexitet har kommissionen framhållit att sökandens arbete med att förbereda talan underlättades av den omständigheten att saken i förevarande mål rörde en fråga som redan hade kommit upp i målen T-156/98 och T-12/99 som då var anhängiga (se punkterna 2 och 3 ovan). De argument i sak som anfördes i förevarande fall upptog för övrigt endast de sista sidorna i ansökan och utgjorde en upprepning av de argument som redan hade anförts vid förstainstansrätten i de ovannämnda målen T-156/98, T-12/99 och T-63/99.
24 Slutligen har kommissionen anfört att sökanden efter förstainstansrättens dom i mål T-156/98 (se ovan i punkt 2) begärde ersättning av kommissionen för en rättegångskostnad som uppgick till 127 698 GBP och hävdade att det hade varit ett komplext mål, som hade tagit lång tid att förbereda. Sökanden kan inte begära ersättning för avsevärda rättegångskostnader för att förbereda en argumentation som avser samma frågor i två olika mål, eftersom detta skulle kunna medföra att rättegångskostnaderna ersattes dubbelt.
Förstainstansrättens bedömning
25 Enligt ordalydelsen i artikel 91 b i förstainstansrättens rättegångsregler skall "nödvändiga kostnader som parterna haft med anledning av förfarandet, särskilt utgifter för resor och uppehälle samt arvode för ombud, rådgivare eller advokat" anses som ersättningsgilla kostnader. Av denna bestämmelse framgår att de ersättningsgilla kostnaderna endast omfattar utgifter för förfarandet vid förstainstansrätten samt att dessa måste ha varit nödvändiga i detta avseende (förstainstansrättens beslut av den 15 juli 1998 i mål T-115/94 DEP, Opel Austria mot rådet, REG 1998, s. II-2739, punkt 26).
26 Enligt fast rättspraxis har gemenskapsdomstolarna inte behörighet att besluta om storleken på de arvoden som parterna skall utge till de egna ombuden, utan skall avgöra storleken på det arvodesbelopp som skall ersättas av den part som förpliktats att ersätta rättegångskostnaderna. Gemenskapsdomstolarna har, när de fastställer rättegångskostnaderna, varken att beakta en nationell taxa för advokatarvoden eller en eventuell överenskommelse som den berörda parten och dennes ombud eller rådgivare har ingått i detta avseende (beslut i ovannämnda mål Opel Austria mot rådet, punkt 27).
27 Det framgår vidare av fast rättspraxis att förstainstansrätten - eftersom gemenskapsrättsliga taxeregler saknas - skall göra en fri bedömning av omständigheterna i fallet med beaktande av följande: Tvistens föremål och slag, dess betydelse ur gemenskapsrättsligt perspektiv liksom fallets svårighetsgrad, omfattningen av det arbete som det rättsliga förfarandet har gett upphov till för de ombud eller rådgivare som har biträtt parterna och de ekonomiska intressen som tvisten representerar för parterna (domstolens beslut av den 26 november 1985 i mål 318/82, Leeuwarder Papierwarenfabriek mot kommissionen, REG 1985, s. 3727, punkterna 1 och 2, förstainstansrättens beslut av den 9 juni 1993 i mål T-78/89 DEP, PPG Industries Glass mot kommissionen, REG 1993, s, II-573, punkt 36, och av den 8 mars 1995 i mål T-2/93 DEP, Air France mot kommissionen, REG 1995, s. II-533, punkt 16).
28 Bedömningen av med vilket belopp rättegångskostnaden skall ersättas i förevarande fall skall göras utifrån dessa kriterier.
29 Vad beträffar sökandens kostnad för förfarandet i mål T-64/99 erinrar rätten i detta hänseende om att den rättegångskostnad som har ansetts vara till hälften ersättningsgill i princip endast avser förberedelse och författande av ansökan och repliken samt yttrandena över invändningen om rättegångshinder och över Förbundsrepubliken Tysklands interventionsansökan.
30 Beträffande fallets svårighetsgrad och målets betydelse ur gemenskapsrättsligt perspektiv konstaterar rätten att de sakfrågor som har uppkommit till följd av förevarande passivitetstalan - såsom kommissionen med rätta har anfört - i stor utsträckning har behandlats i andra mål där sökanden tidigare (mål T-156/98 och T-12/99) eller samma dag (mål T-63/99) hade väckt talan vid förstainstansrätten. Sökandenas ombud var således säkerligen redan insatta i saken i förevarande mål, vilket underlättade deras efterforskningar, analyser och skrivningar och avsevärt minskade den arbetsbörda som objektivt sett erfordrades i detta avseende. De enda rättsfrågor som kan anses vara nya och komplexa avser förutsättningarna för att ta upp talan till prövning i sak enligt artikel 35 EKSG, vilka enligt kommissionen av flera skäl inte var uppfyllda i målet.
31 Beträffande de ekonomiska intressen som förevarande tvist representerar för parterna framgår det av det ovan sagda att de är mindre väsentliga i förevarande mål, eftersom de påstådda icke meddelade statliga stöden även var föremål för talan i målen T-156/98, T-12/99 och T-63/99. De intressen som har åberopats i förevarande fall har således i stor utsträckning beaktats i nämnda mål.
32 Av det anförda och med beaktande av omständigheterna i målet följer att sökanden enligt en rättvis uppskattning skall få ersättning för arvoden och kostnader med ett belopp av 13 000 GBP.
33 Förstainstansrätten har fastställt den ersättningsgilla rättegångskostnaden med hänsyn till samtliga omständigheter som föreligger i målet vid den tidpunkt då beslutet fattas. Det saknas därför skäl att fatta särskilt beslut om parternas kostnader avseende förevarande förfarande om fastställande av rättegångskostnader (förstainstansrättens beslut av den 5 juli 1993 i mål T-84/91 DEP, Meskens mot parlamentet, REG 1993, s. II-757, punkt 16).
Domslut
På dessa grunder fattar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN
(andra avdelningen i utökad sammansättning)
följande beslut:
Sökandens ersättningsgilla rättegångskostnad i mål T-64/99 uppgår till 13 000 GBP.