62004TO0447_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål T-447/04 R,
Capgemini Nederland BV,
Utrecht (Nederländerna), företrätt av advokaterna M. Meulenbelt och H. Speyart,
sökande,
mot
Europeiska gemenskapernas kommission,
företrädd av L. Parpala, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
angående en ansökan om uppskov med verkställigheten av dels kommissionens beslut att inte anta sökandens anbud i samband med anbudsförfarandet JAI‑C3‑2003‑01 för att utveckla och installera den andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) och eventuellt utveckla och installera ett informationssystem för viseringar (VIS) inom området för rättsliga och inrikes frågor samt tilldela en annan anbudsgivare kontraktet, dels kommissionens beslut att ingå ett kontrakt beträffande systemen SIS II och VIS med en annan anbudsgivare,
meddelar
FÖRSTAINSTANSRÄTTENS ORDFÖRANDE
följande
Beslut
Domskäl
Bakgrund till tvisten
1. Genom meddelande om upphandling som offentliggjordes i tillägget till Europeiska unionens officiella tidning
den 25 juni 2003 (EUT S 119) utlyste kommissionen en selektiv anbudsinfordran, med referensnummer JAI‑C3‑2003‑01, för att utveckla och installera den andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) och eventuellt utveckla och installera ett informationssystem för viseringar (VIS) inom området för rättsliga och inrikes frågor.
2. Sökandens anbud antogs inte vid utgången av nämnda anbudsförfarande. Kommissionens beslut att förkasta detta anbud och välja ett anbud lämnat av tredje part meddelades sökanden den 13 september 2004 (nedan kallat beslutet av den 13 september 2004). Kommissionen skulle enligt beslutet avvakta med att ingå kontraktet SIS II/VIS (nedan även kallat det omtvistade kontraktet) med den anbudsgivare som hade lämnat det bästa anbudet tills en tidsfrist på två veckor hade förflutit.
3. Genom faxmeddelande av den 16 september 2004 bad sökanden nämnda institution att i enlighet med artikel 100.2 i rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (EGT L 248, s. 1) (nedan kallad budgetförordningen) ange skälen till beslutet av den 13 september 2004. Sökanden ifrågasatte även, med stöd av domstolens dom av den 28 oktober 1999 i mål C-81/98, Alcatel Austria m.fl. (REG 1999, s. I‑7671), kommissionens avsikt att tilldela kontraktet efter två veckor.
4. Genom skrivelse av den 30 september 2004 bekräftade kommissionen sin avsikt att tilldela kontraktet tredje part med stöd av en rapport som utvärderingskommittén hade upprättat i augusti år 2004 (nedan kallad utvärderingsrapporten), vilken bifogades nämnda skrivelse. Enligt utvärderingsrapporten hade två anbudsgivare, däribland sökanden, uppnått tillfredsställande resultat under den tekniska utvärderingen och gått vidare till den ekonomiska utvärderingen.
5. Genom skrivelse av den 8 oktober 2004 upplyste sökanden kommissionen om att beslutet att förkasta dess anbud, mot bakgrund av utvärderingsrapporten, föreföll strida mot gemenskapsrätten. Sökanden bad följaktligen kommissionen att inte fullfölja förfarandet i avvaktan på den analys som sökanden åtog sig att inkomma med inom en vecka.
6. Den 15 oktober 2004 ingav sökanden resultatet av sin analys till kommissionen och bad den förklara den metod som hade använts för att beräkna det totala värdet av dess anbud. Sökanden bad återigen kommissionen att inte fullfölja anbudsförfarandet.
7. Den 22 oktober 2004 ingick kommissionen det omtvistade kontraktet med en företagsgrupp ledd av bolagen Steria-France och HP-Belgium (nedan kallat beslutet av den 22 oktober 2004).
8. Den 26 oktober 2004 offentliggjorde kommissionen pressmeddelandet IP/04/1300, i vilket det tillkännages att det omtvistade kontraktet har ingåtts med en företagsgrupp ledd av bolagen Steria-France och HP‑Belgium (nedan kallade Steria-HP), med en total budget på 40 miljoner euro.
9. Den 5 november 2004 påpekade sökanden för kommissionen att beloppet på 40 miljoner euro som anges i pressmeddelandet översteg det totala belopp som sökanden hade erbjudit i sitt anbud. Vidare bad sökanden kommissionen att besvara dess skrivelse av den 15 oktober 2004 samt avstå från att ingå det omtvistade kontraktet med Steria-HP.
10. Genom skrivelse av den 11 november 2004 avslog kommissionen de invändningar som sökanden hade gjort i sina skrivelser av den 8 och den 15 oktober 2004.
Förfarandet
11. Sökanden har, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 15 november 2004 väckt talan om ogiltigförklaring av dels beslutet av den 13 september 2004, dels beslutet av den 22 oktober 2004.
12. Sökanden har genom särskild handling, med stöd av artikel 76a i förstainstansrättens rättegångsregler, begärt att dess talan om ogiltigförklaring skall handläggas skyndsamt.
13. Sökanden har, genom särskild handling som inkom till förstainstansrättens kansli samma dag, inkommit med ifrågavarande ansökan om interimistiska åtgärder och yrkat att förstainstansrätten skall
– förordna om uppskov med verkställigheten av beslutet av den 13 september 2004 och beslutet av den 22 oktober 2004 till dess att förstainstansrätten har tagit ställning till ifrågavarande ansökan,
– förordna om uppskov med verkställigheten av samma beslut till dess att förstainstansrätten har avgjort målet i huvudsaken,
– för det fall det omtvistade kontraktet redan har ingåtts, förordna om uppskov med verkställigheten av nämnda kontrakt till dess att förstainstansrätten har avgjort målet i huvudsaken,
– vidta de andra interimistiska åtgärder som förstainstansrätten finner lämpliga, och
– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
14. Som svar på en skriftlig fråga ställd av förstainstansrättens ordförande den 17 november 2004, angav kommissionen, påföljande dag, det datum vid vilket det omtvistade kontraktet hade ingåtts. Vidare angav den att den inte hade för avsikt att skjuta upp verkställigheten av kontraktet till dess att förstainstansrätten har meddelat sitt beslut.
15. Genom beslut av den 18 november 2004 förordnade förstainstansrätten, med stöd av artikel 105.2 andra stycket i rättegångsreglerna, om omedelbart uppskov med verkställigheten av det omtvistade kontraktet till dess ett slutligt beslut har meddelats i det interimistiska förfarandet.
16. Den 25 november 2004 inkom kommissionen med skriftligt yttrande över ansökan om interimistiska åtgärder.
17. Parterna utvecklade sin talan inför förstainstansrätten vid förhandlingen den 2 december 2004.
18. Den 8 december 2004 beslutade förstainstansrätten att bifalla sökandens begäran om skyndsam handläggning.
Rättslig bedömning
19. Enligt artiklarna 242 EG och 243 EG jämförda med artikel 225.1 EG får förstainstansrätten om den anser att omständigheterna så kräver förordna om uppskov med verkställigheten av den påtalade rättsakten eller föreskriva nödvändiga interimistiska åtgärder.
20. I artikel 104.2 i rättegångsreglerna föreskrivs att en ansökan om interimistiska åtgärder skall ange föremålet för talan, de omständigheter som ställer krav på skyndsamhet och de faktiska och rättsliga grunder på vilka de begärda åtgärderna omedelbart framstår som befogade ( fumus boni juris ). Dessa villkor är kumulativa, vilket innebär att det inte kan förordnas om interimistiska åtgärder när ett av villkoren inte är uppfyllt (beslut meddelat av domstolens ordförande den 14 oktober 1996 i mål C-268/96 P(R), SCK och FNK mot kommissionen, REG 1996, s. I‑4971, punkt 30).
Parternas argument
Huruvida de begärda åtgärderna omedelbart framstår som befogade
21. Sökanden har beträffande beslutet av den 13 september 2004 gjort gällande att Steria‑HP:s anbud varken uppfyllde de ekonomiska eller de tekniska villkoren i anbudshandlingarna.
22. De ekonomiska villkoren har i flera avseenden inte uppfyllts.
23. Den ekonomiska utvärderingsmetod som kommissionen hade valt var ”säregen”, eftersom den inte utgick från ett fast pris för projektet eller summan av det erbjudna priset på var och en av de femton olika delarna i projektet. Metoden grundades på prisförhållanden, det vill säga förhållandet mellan det pris som en anbudsgivare erbjöd och det lägsta pris som andra utvalda anbudsgivare erbjöd, beräknat för varje del för sig. Därefter beräknades ett totalt pris på grundval av medelpriset för var och en av de femton delarna. Sökanden har i det avseendet understrukit att det visserligen står kommissionen fritt att välja en sådan ekonomisk utvärderingsmetod, men att den onekligen har gett orättvisa resultat i den mån kommissionen har underlåtit att noggrant kontrollera att de priser som anbudsgivarna uppgav för varje del var rimliga och korrekta och inte onormalt låga. En felaktig analys, i synnerhet av de minst viktiga delarna, blir snedvridande för det totala prisförhållandet.
24. Sökanden har understrukit att anbudsinfordran, med hänsyn till utvärderingsmetoden, innehöll krav på att anbudsgivarna angav priset för var och en av de femton delarna i projektet. Sökanden har i det avseendet hänvisat till flera bestämmelser i projektbeskrivningen, bland annat punkt 5.4 i de administrativa anvisningarna. Skyldigheten att ange ett pris framstår som än mer nödvändig med hänsyn till att den ekonomiska utvärderingen inte utgick från det sammanlagda priset för de femton delarna i projektet, utan på prisförhållanden som hade beräknats för varje del för sig.
25. Av utvärderingsrapporten framgår tydligt att Steria‑HP medvetet valde att inte ange något pris eller ange ett nollpris för del 6 (simulatorer), del 7 (nationella gränssnitt) och del 11 (valbara VIS-funktioner). I stället för att förkasta Steria‑HP:s anbud såsom oförenligt med anbudsinfordran, godkände kommissionen anbudet genom att ange ett pris på 0,01 euro för var och en av dessa delar, vilket allvarligt förvanskade det totala prisförhållandet.
26. De av Steria-HP erbjudna priserna var dessutom onormalt låga. Mot bakgrund av den ekonomiska utvärderingsmetod som kommissionen hade valt, enligt vilken var och en av de femton delarna hade stor betydelse för det totala prisförhållandet, borde reglerna om onormalt låga anbud ha tillämpats på var och en av de femton delarna. Förutom del 6, del 7 och del 11 i Steria-HP:s anbud som inte var prissatta, borde företagsgruppens anbud avseende del 1 (projektadministration) och del 2 (detaljerad design) ha gett kommissionen anledning att fundera över huruvida priserna var onormalt låga. Det framgår emellertid av kommissionens skrivelse av den 11 november 2004 att den inte har tillämpat reglerna om onormalt låga anbud i förevarande fall.
27. Kommissionen har vidare åsidosatt principen om det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet i artikel 138.3 i kommissionens förordning (EG, Euratom) nr 2342/2002 av den 23 december 2002 om genomförandebestämmelser för budgetförordningen (EGT L 357, s. 1) (nedan kallad genomförandeförordningen). Det framgår nämligen av kommissionens pressmeddelande av den 26 oktober 2004 att det sammanlagda beloppet av Steria-HP:s anbud klart översteg det sammanlagda beloppet för sökandens anbud. Vad det totala priset för sökandens anbud beträffar har sökanden gjort gällande att kommissionen beaktade ett felaktigt belopp i dess ursprungliga anbud, som var högre än det verkliga beloppet, på grund av att den rättsstridigt lämnade en rättelse avsänd den 26 maj 2004 utan avseende.
28. Steria-HP har inte heller uppfyllt de tekniska villkoren i anbudsinfordran. I dess anbud ingick för det första inte utveckling av nationella gränssnitt i enlighet med de tekniska specifikationerna i anbudsinfordran, trots att det framgår av dessa specifikationer att nationella gränssnitt skulle installeras på nationell nivå. Av den bevisning som sökanden förfogar över framgår nämligen att den av Steria-HP föreslagna lösningen inte inbegriper installation av nationella gränssnitt på användarnas, det vill säga medlemsstaternas, webbsidor. Denna bevisning tyder dessutom på att Steria-HP inte hade tänkt utveckla och leverera nationella simulatorer, trots att sådana var nödvändiga för att kontrollera att de nationella gränssnitten fungerade som de skulle.
29. Ett anbud som inte uppfyller de grundläggande tekniska villkoren i anbudsinfordran skall enligt fast rättspraxis förkastas. Denna princip slås uttryckligen fast i artikel 1.3 i de tekniska specifikationerna, enligt vilken kommissionen är bunden av samtliga anbudshandlingar. Om Steria‑HP hade erbjudit en alternativ teknisk lösning (en variant) hade kommissionen varit tvungen att omedelbart förkasta dess anbud.
30. Beträffande beslutet av den 22 oktober 2004 har sökanden gjort gällande att detta skall ogiltigförklaras av det skälet att kommissionen har åsidosatt principen om rätt till effektiva rättsmedel (domstolens dom av den 15 maj 1986 i mål 222/84, Johnston, REG 1986, s. 1651, punkt 18, svensk specialutgåva, volym 8, s. 597, och av den 25 juli 2002 i mål C-50/00 P, Unión de Pequeños Agricultores mot rådet, REG 2002, s. I-6677, punkt 39). Denna princip har beträffande offentlig upphandling på nationell nivå utvecklats i rådets direktiv 89/665/EEG av den 21 december 1989 om samordning av lagar och andra författningar för prövning av offentlig upphandling av varor och bygg- och anläggningsarbeten (EGT L 395, s. 33; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 48) och bekräftats av domstolen (domen i det ovannämnda målet Alcatel).
31. Enligt denna princip skall den upphandlande myndigheten låta en skälig tid förflyta innan den tilldelar och ingår kontraktet, så att de anbudsgivare vars anbud har förkastats, inom denna tidsfrist, kan inkomma med en ansökan om interimistiska åtgärder mot tilldelningsbeslutet. Även om varken budgetförordningen eller genomförandeförordningen innehåller några bestämmelser om möjligheterna att väcka talan vid gemenskapsdomstolarna, är en skyldighet motsvarande den som följer av direktiv 89/665 tillämplig i förevarande fall med stöd av den allmänna principen om rätt till effektiva rättsmedel.
32. Kommissionen har i förevarande fall ingått det omtvistade kontraktet utan att fastställa en rimlig tidsfrist i skrivelsen av den 30 september 2004, vari skälen för beslutet av den 13 september 2004 anges för första gången. Med en sådan tidsfrist hade sökanden kunnat anlita ett effektivt rättsmedel mot nämnda beslut, genom att ansöka om interimistiska åtgärder efter att ha väckt talan om ogiltigförklaring av avslagsbeslutet. Genom att fastställa en tidsfrist på två veckor har kommissionen de facto kränkt sökandens rätt att väcka talan om ogiltigförklaring och inkomma med en ansökan om interimistiska åtgärder inom den tvåmånadersfrist som avses i artikel 230 EG och följaktligen åsidosatt denna artikel.
33. Kommissionen har dessutom antagit beslutet av den 22 oktober 2004 i strid med artikel 103 i budgetförordningen, enligt vilken en upphandlande myndighet är skyldig att utan dröjsmål avbryta genomförandet när väsentliga fel eller oegentligheter eventuellt har begåtts. Vidare följer det av artikel 153.1 i genomförandeförordningen att förekomsten av ett problem inte behöver bevisas för att artikel 103 första stycket i budgetförordningen skall bli tillämplig.
34. Kommissionen bestrider att villkoret om fumus boni juris
är uppfyllt.
35. Kommissionen har inledningsvis påpekat att den har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning med avseende på vilka uppgifter som efter en anbudsinfordran skall beaktas vid ett beslut att tilldela ett kontrakt. Sökanden hade dessutom accepterat metoden för prisutvärdering, eftersom det framgår av punkt 3.1 i de administrativa anvisningarna i projektbeskrivningen att ”inlämnande av ett anbud innebär ett oåterkalleligt åtagande att delta i alla utvärderingsförfaranden i denna anbudsinfordran”.
36. Vad gäller påståendet att de ekonomiska villkoren inte har uppfyllts har kommissionen angett att sökanden kritiserar Steria-HP:s anbud för att vissa delar inte har prissatts eller prissatts till noll, trots att sökanden själv hade använt denna metod på flera delar, bland annat del 8 (leveranser till användarna).
37. Kommissionen anser vidare att, även om det enligt punkt 2.8 i de administrativa anvisningarna i projektbeskrivningen faktiskt krävdes att anbudsgivarna skulle prissätta samtliga delar, ett nollpris också utgör ett pris som måste accepteras. Ett nollpris på vissa delar kan nämligen, har det tillagts, ha ett direkt samband med kontraktets karaktär och vara fullständigt motiverat.
38. Kommissionen har i det avseendet anfört att det ankom på anbudsgivarna att föreslå de bästa lösningarna för att uppfylla målen och de strategiska behoven i anbudsinfordran. Anbudsgivarna förväntades således inkomma med lämpliga tekniska lösningar. Angivande av ett nollpris på vissa delar är inte detsamma som prismanipulation.
39. Vad gäller den prisändring som kommissionen påstås ha företagit, anger den sistnämnde att den angav ett pris på 0,01 euro enbart för att kunna göra en matematisk beräkning. Denna förklaring angavs även i utvärderingsrapporten och metoden tillämpades på samtliga berörda delar och gentemot samtliga anbudsgivare.
40. Vidare anser kommissionen att den inte på något sätt har åsidosatt reglerna om onormalt låga anbud. Det sammanlagda värdet av kontrakten för SIS II och VIS uppgick nämligen enligt meddelandet om upphandling till mellan 28 och 38 miljoner euro. Eftersom värdet på det ingångna kontraktet översteg 37 miljoner euro kan inte anbudet betraktas som onormalt lågt i den mening som avses i artikel 139 i genomförandeförordningen.
41. Vad sedan gäller det påstådda åsidosättandet av principen om det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet har kommissionen gjort gällande att det sammanlagda värdet av sökandens anbud inte understiger Steria‑HP:s anbud och att den, även om sökanden faktiskt skickade en rättelse till kommissionen den 26 maj 2004, inte hade någon skyldighet att beakta denna. Den upphandlande myndigheten får nämligen enligt artikel 148.3 i genomförandeförordningen kontakta en anbudsgivare om uppenbara fel i anbudet måste korrigeras. I förevarande fall hade sökandens gjort ett räknefel som inte ålade kommissionen någon som helst skyldighet att kontakta vederbörande.
42. Vad gäller påståendet att de tekniska villkoren inte har uppfyllts anser kommissionen beträffande de nationella gränssnitten, att det måste göras åtskillnad mellan den del som avser kommunikation och den del som rör den logiska programvaran. Det är endast kommunikationsdelen, som inte ingår i anbudsinfordran, som behöver installeras i medlemsstaternas lokaler, medan det är tillräckligt att installera den del som rör den logiska programvaran på central nivå. Det framgår inte av definitionen av det nationella gränssnittet i anbudsinfordran om det till alla delar skulle installeras på central eller nationell nivå. Däremot framgår tydligt att ansvaret för det nationella gränssnittet skulle ligga kvar på central nivå. Möjligheten att installera programvarudelen för ett nationellt gränssnitt på central nivå bekräftas av den utredning som kommissionen gett företaget Deloitte & Touche i uppdrag att göra och som hade fogats till de tekniska handlingarna i anbudsinfordran. I denna utredning undersöks för- och nackdelar med att installera programvarudelen för ett nationellt gränssnitt på såväl central som nationell nivå. Det hade varit meningslöst att bifoga nämnda utredning till de tekniska handlingarna om det hade varit obligatoriskt att installera det nationella gränssnittets delar i medlemsstaterna.
43. Kommissionen har som svar på ett av sökandens argument dessutom angett att Steria-HP:s anbud faktiskt inbegrep simulatorer (del 6), men att denna del ingick i del 5 (central domän).
44. Beträffande de argument som har anförts till stöd för påståendet att beslutet av den 22 oktober 2004 är rättsstridigt har kommissionen gjort gällande att den inte på något sätt har åsidosatt principen om rätt till effektiva rättsmedel, eftersom direktiv 89/665 och domen i det ovannämnda målet Alcatel Austria m.fl. saknar relevans i förevarande fall. Beslutet av den 13 september 2004 och skrivelsen av den 30 september 2004 till sökanden uppfyller dessutom till fullo den motiveringsskyldighet som kommissionen har enligt artikel 100.2 första meningen i budgetförordningen. Det är nämligen uppenbart att motiveringen i skrivelsen av den 30 september 2004 gjorde det möjligt för sökanden att väcka talan.
45. Den av sökanden åberopade artikel 103 i budgetförordningen är inte tillämplig i förevarande fall.
Huruvida det föreligger krav på skyndsamhet
46. Sökanden har hävdat att den i avsaknad av interimistiska åtgärder riskerar att drabbas av allvarlig och irreparabel skada.
47. Den skada bolaget riskerar att drabbas av är allvarlig. Med hänsyn till att sökandens och Steria-HP:s anbud var de enda som var kvar i upphandlingsförfarandets slutskede, skulle nämligen ett förkastande av Steria-HP:s anbud ha inneburit att sökanden hade tilldelats kontraktet.
48. Projektet SIS II/VIS var dessutom exceptionellt stort. Förlusten av såväl detta referensobjekt som möjligheten att visa att företaget hade kapacitet att utveckla informationssystem på internationell nivå förstorade skadan.
49. Sökanden har i det avseendet tillagt att de företag som deltar i genomförandet av projektet kommer att befinna sig i en oerhört privilegierad situation i förhållande till sina konkurrenter när ytterligare kontrakt knutna till systemen SIS II och VIS skall tilldelas av kommissionen, bland annat för utvidgning av systemen till andra medlemsstater, och av medlemsstater och lokala enheter i Schengenområdet, bland annat i samband med uppdatering av de nationella informationssystemen. Det totala värdet på dessa tilläggskontrakt är klart högre än värdet av det ”centrala system” som kommissionen nu har upphandlat.
50. Skadan skulle även vara irreparabel. I förevarande fall hindrar tilldelningen av kontraktet och, i än högre grad, dess genomförande, även under det interimistiska förfarandet, kommissionen från att ompröva sina beslut. För att sökanden inte skall hamna inför fullbordat faktum krävs således att verkställigheten av dessa beslut omedelbart skjuts upp. Utan interimistiska åtgärder skulle en dom om ogiltigförklaring från förstainstansrätten förlora all ändamålsenlig verkan. Såsom gemenskapsdomstolen har fastställt, kan ett avgörande i sak som meddelas först efter det att kontraktet har genomförts inte reparera skadan för vare sig gemenskapens rättsordning eller de anbudsgivarna vars anbud har förkastats (beslut meddelat av domstolens ordförande den 22 april 1994 i mål C-87/94 R, kommissionen mot Belgien, REG 1994, s. I‑1395, punkt 31). Av detta följer att ett skadestånd inte utgör någon lämplig ersättning för skadan.
51. Sökanden har under förhandlingen hävdat att förevarande fall skiljer sig från dem som förstainstansrättens ordförande prövade i beslutet av den 27 juli 2004 i mål T‑148/04 R, TQ3 Travel Solutions Belgium mot kommissionen (REG 2004, s. II‑0000), och av den 10 november 2004 i mål T-303/04 R, European Dynamics mot kommissionen (REG 2004, s. II‑0000). Den aktuella upphandlingen är nämligen, i motsats till upphandlingarna i de målen, oerhört snäv med hänsyn till dess unika ställning i Europa och kanske i hela världen. Tillträdet till den aktuella marknaden är förbehållen den som tilldelas kontraktet i det omtvistade upphandlingsförfarandet.
52. Kommissionen har framhållit att sökanden inte har någon rätt till kontraktet även om beslutet av den 13 september 2004 och beslutet av den 22 oktober 2004 skulle ogiltigförklaras. Kommissionen har dessutom påpekat att, om förstainstansrätten skulle komma fram till att felaktigheter begåtts under den ekonomiska utvärderingen, samma fel har begåtts beträffande sökandens anbud, eftersom vissa delar i sökandens anbud har prissatts till noll.
53. Det framgår av fast rättspraxis att förlusten av ett framtida referensobjekt eller tillfälle att visa sin kapacitet aldrig kan orsaka en sådan skada som motiverar att interimistiska åtgärder vidtas. I synnerhet gäller att förlusten av ett framtida referensobjekt inte hindrar sökanden från att med framgång delta i senare anbudsinfordringar. En skada orsakad av framtida och osäkra händelser kan med hänsyn till dess hypotetiska karaktär inte läggas till grund för de begärda interimistiska åtgärderna.
54. Vad gäller påståendet att skadan skulle bli irreparabel har kommissionen inledningsvis betonat att beslutet i det ovannämnda målet kommissionen mot Belgien inte är relevant i förevarande fall, eftersom artiklarna 226 EG och 230 fjärde stycket EG har olika syften. Ett av skälen till att interimistiska åtgärder var tänkbara i det fall som prövades i beslutet i det ovannämnda målet kommissionen mot Belgien var nämligen avsaknaden av andra åtgärder till skydd för anbudsgivarnas intressen.
55. En skada kan dessutom inte betraktas som irreparabel eller ens svår att avhjälpa, om den vid ett senare tillfälle kan avhjälpas genom ekonomisk ersättning med stöd av artikel 288 EG.
56. I likhet med påståendet att skadan till följd av förkastandet av sökandens anbud skulle bli allvarlig och irreparabel har inte heller dess omfattning eller existens styrkts. Sökanden har inte heller visat att sökandens egen existens skulle äventyras eller att dess position på marknaden oåterkalleligt skulle drabbas.
57. Enligt förstainstansrättens fasta rättspraxis utgör inte det förhållandet att kontraktet kommer att fullgöras vid tidpunkten då tvisten avgörs i huvudsaken att kravet på skyndsamhet är uppfyllt (beslutet i det ovannämnda målet TQ3 Travel Solutions Belgium mot kommissionen, punkt 55). Om det skulle visa sig att det var fel att förkasta sökandens anbud kan felet nämligen repareras. I ett sådant fall kan kostnaden för dess deltagande i anbudsinfordran fastställas och ersättas, ekonomisk ersättning erbjudas och sökanden har då sin fulla frihet att delta i en ny anbudsinfordran. Kommissionen har under förhandlingen anfört att det vid ogiltigförklaring av ett beslut ankommer på den berörda institutionen att med stöd av artikel 233 EG dra konsekvenserna därav och följa domslutet i domen. Konsekvenserna av att ett kontrakt har ingåtts och fullgörs framgår varken av de tillämpliga bestämmelserna eller av domstolens och förstainstansrättens rättspraxis. I förevarande fall rör det sig om ett giltigt kontrakt med stöd av belgisk lag. En hävning av det omtvistade kontraktet skulle dessutom innebära kraftiga förseningar i genomförandet av projektet SIS II/VIS, vilket skulle försvåra möjligheten att bevara och utveckla unionen som ett område med frihet, säkerhet och rättvisa (artikel 2 EU).
Intresseavvägning
58. Sökanden har gjort gällande att åsidosättandet av de gemenskapsrättsliga reglerna om offentlig upphandling och den skada som därmed har drabbat gemenskapens rättsordning och övriga anbudsgivares rättigheter i sig utgör kränkningar av de intressen som gemenskapsdomstolarna skall skydda (beslutet i det ovannämnda målet kommissionen mot Belgien).
59. Vidare anförs att en viss försening i genomförandet av projektet SIS II/VIS inte medför oproportionerlig skada för kommissionens och medlemsstaternas intressen. Schengens nuvarande informationssystem behöver nämligen inte bytas ut mot det nya systemet förrän år 2007. SIS II-systemet behöver inte heller godkännas provisoriskt förrän den 31 mars 2007. Det finns ingenting som tyder på att en viss försening skulle orsaka en mycket stor skada eller att skadan inte skulle kunna bringas ned till en acceptabel nivå genom en lätt ökning av arbetstakten för genomförandet. Ett fullgörande av det omtvistade kontraktet skulle däremot skapa eller bidra till ett fullbordat faktum och orsaka allvarlig och irreparabel skada för såväl sökanden som gemenskapens rättsordning.
60. Ett förkastande av Steria-HP:s anbud och en tilldelning av kontraktet till sökanden kan vidare ske väldigt snabbt. Andra åtgärder för att komma till rätta med överträdelser av gemenskapsrätten kan också vidtas, såsom att tillåta sökanden att inkomma med ett anbud på grundval av de kriterier som uppenbarligen låg till grund för beslutet att tilldela Steria-HP kontraktet eller utlysa en ny anbudsinfordran för projektet.
61. Även om ett uppskov med verkställigheten av beslutet av den 13 september 2004 och beslutet av den 22 oktober 2004 skulle kunna åsamka kommissionen eller medlemsstaterna skada, är kommissionen själv orsak till denna skada. Sökanden har hela tiden agerat med stor omsorg, vilket är av avgörande betydelse vid intresseavvägningen (beslutet i det ovannämnda målet kommissionen mot Belgien, punkt 34).
62. Sökanden har under förhandlingen dessutom gjort gällande att kommissionens påståenden vad gäller dagordningen för projektets genomförande var föga övertygande. Dessa påståenden vederläggs för övrigt av ett rådsdokument av den 23 november 2001 som utbyttes mellan medlemsstaternas delegationer med ansvar för genomförandet av SIS-systemet, av vilket det framgår att det, även med 30 medlemsstater, är möjligt att fortsätta med det nuvarande SIS-systemet.
63. Sökanden har under förhandlingen även hänvisat till det förhållandet att rådet gav kommissionen i uppgift att utveckla SIS II-systemet redan år 2001. Sökanden har vidare hävdat att projektet SIS II/VIS ursprungligen skulle ha påbörjats i januari 2004. Det är inte acceptabelt att kommissionen organiserar en anbudsinfordran sent och samtidigt hävdar att det är så bråttom att interimistiska åtgärder inte kan vidtas.
64. Kommissionen har gjort gällande att ett förordnande om interimistiska åtgärder skulle åsamka gemenskapen, kommissionen, medlemsstaterna, tre länder utanför unionen och för övrigt även den som tilldelats kontraktet skada och att denna skada överstiger den eventuella skada som sökanden skulle åsamkas om dess ansökan ogillades.
Förstainstansrättens bedömning
Huruvida de begärda åtgärderna omedelbart framstår som befogade
65. Förstainstansrätten påpekar att det framgår av ansökan om interimistiska åtgärder att sökanden gör åtskillnad mellan de grunder som anförs till stöd för yrkandet om ogiltigförklaring av beslutet av den 13 september 2004 (se punkterna 21–29 ovan) och de grunder som anförs till stöd för yrkandet om ogiltigförklaring av beslutet av den 22 oktober 2004 (se punkterna 30–33 ovan).
66. Förstainstansrättens inställning i det avseendet är att en eventuell ogiltigförklaring av beslutet av den 13 september 2004 om att förkasta sökandens anbud och anta ett anbud från tredje part, skulle undanröja den rättsliga grunden för beslutet av den 22 oktober 2004. I konsekvens därmed skulle sistnämnda beslut vara rättsstridigt och således också ogiltigförklaras.
67. Inledningsvis räcker det således att pröva huruvida de grunder som har anförts till stöd för yrkandet om ogiltigförklaring av beslutet av den 13 september 2004, såsom de har framställts i ansökan om interimistiska åtgärder, omedelbart framstår som befogade.
68. Det skall inledningsvis påpekas att det i artikel 89.1 i budgetförordningen föreskrivs att vid offentlig upphandling skall alla kontrakt som helt eller delvis finansieras genom budgeten omfattas av principerna om insyn och öppenhet, proportionalitet, likabehandling och icke-diskriminering. I artikel 97.1 i budgetförordningen föreskrivs vidare att tilldelningskriterier, som syftar till att värdera anbuden, skall fastställas i förväg och anges i upphandlingsdokumenten. Det framgår slutligen av fast rättspraxis att det följer av principerna om likabehandling, insyn och öppenhet att tilldelningskriterierna skall vara formulerade, i kontraktshandlingarna eller i meddelandet om upphandling, på ett sådant sätt att alla rimligt informerade och normalt omsorgsfulla anbudsgivare kan tolka kriterierna på samma sätt (se, analogt, domstolens dom av den 18 oktober 2001 i mål C-19/00, SIAC Construction, REG 2001, s. I-7725, punkt 42).
69. Det skall även påpekas, även det inledningsvis, att det framgår av fast rättspraxis att kommissionen har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning i fråga om vad som skall beaktas vid ett beslut att tilldela ett kontrakt efter anbudsinfordran, och att gemenskapsdomstolarnas prövning endast skall avse en kontroll av att det inte har förekommit allvarliga och uppenbara fel (domstolens dom av den 23 november 1978 i mål 56/77, Agence européenne d’intérims mot kommissionen, REG 1978, s. 2215, punkt 20, och förstainstansrättens dom av den 8 maj 1996 i mål T-19/95, Adia interim mot kommissionen, REG 1996, s. II‑321, punkt 49).
70. Efter dessa inledande synpunkter anser förstainstansrätten att två av sökandens grunder framstår som befogade.
71. Under den första grunden görs gällande att den ekonomiska utvärderingen av Steria-HP:s anbud är uppenbart oriktig, eftersom bolaget inte hade prissatt var och en av de femton delarna i anbudet.
72. Frågan är om sökanden har inkommit med uppgifter som gör det möjligt att omedelbart fastställa att kommissionen kan ha gjort sig skyldig till en uppenbart oriktig bedömning, i den mån den har använt den ekonomiska utvärderingsmetod som anges i anbudsinfordran på ett sätt som inte återger det rätta värdet på motsvarande ekonomiska anbud.
73. Kommissionen har under det aktuella förfarandet bekräftat dels att anbudsgivarna enligt punkt 2.8 i de administrativa anvisningarna i projektbeskrivningen var skyldiga att prissätta varje del, dels att denna skyldighet var uppfylld om priset sattes till noll. Det skall i det avseendet påpekas att det i Steria-HP:s anbud antingen saknades pris eller angavs ett nollpris för del 6 (simulatorer), del 7 (nationella gränssnitt) och del 11 (valbara VIS-funktioner), men att priset för var och en av dessa delar ingick i det pris som hade uppskattats för andra delar som de tekniskt sett var sammanfogade med. Priserna för del 6, del 7 och del 11 ingick således i del 4 (centraliserat styrsystem), del 3 (systemmiljö) respektive del 2 (detaljerad design).
74. Frågan är således om kommissionens bedömning, att avsaknaden av pris eller ett nollpris på en eller flera delar i anbudet överensstämde med projektbeskrivningen när den föreslagna lösningen och priserna på den eller de delarna av anbudet ingick i en eller flera andra delar av anbudet, omedelbart framstår som uppenbart oriktig.
75. Det skall i det avseendet påpekas att det i punkt 2.8 i de administrativa anvisningarna i projektbeskrivningen föreskrivs att anbudsgivarna, för den ekonomiska utvärderingen, skall prissätta varje del och att, vad finansieringsöversikten beträffar, alla priser skall anges i euro, vara tydliga och i förekommande fall inkludera hela prisberäkningsunderlaget för samtliga delar och delmoment.
76. Det framgår av denna bestämmelse att priset skulle anges på varje del i anbudet och att det inte kunde inkluderas i en annan del.
77. Denna slutsats bekräftas av syftet med den utvärderingsmetod som användes i den omtvistade anbudsinfordran.
78. I punkt 5.4 i de administrativa anvisningarna i projektbeskrivningen, under rubriken ”ekonomisk utvärdering”, föreskrivs således en metod grundad på femton olika delar. Av denna följer att anbuden, vid den ekonomiska utvärderingen, inte skulle värderas utifrån det sammanlagda priset för de femton olika delarna, men utifrån ett prisförhållande beräknat för varje del för sig. Kommissionens utvärderingsmetod gick nämligen ut på att varje anbudsgivare tilldelades en poängsumma på grundval av förhållandet mellan anbudsgivarens pris och det lägsta priset bland de övriga anbuden i den ekonomiska utvärderingen. Sökanden har understrukit att poängen för varje del således gavs samma värde oberoende av de olika delarnas omfattning och komplexitet. Kommissionen har inte bestritt denna uppgift.
79. Ett godtagande av kommissionens ståndpunkt att ett nollpris kan anges för en del som motsvarar en viss teknisk lösning skulle följaktligen innebära att en anbudsgivare kan förbättra sitt totala prisförhållande på artificiell väg och därigenom erhålla det bästa totala prisförhållandet utan att för den skull erbjuda det lägsta totala värdet. Sökanden har med rätta påpekat att en anbudsgivare med stöd av denna metod artificiellt kan förbättra sitt totalpris, till exempel genom att lyfta bort 500 000 euro från två delar som var och en är värda 1 miljon euro och summera dessa belopp med en del som är värd 10 miljoner euro. En anbudsgivare kan även erhålla ett totalpris som är synnerligen intressant genom att erbjuda ett artificiellt pris som inte ens uppgår till halva det pris som dess konkurrent erbjuder för fem eller sex mindre delar. Det bästa totala prisförhållandet kan på så sätt erhållas trots att anbudets totala värde uppenbarligen är högre än alla andra anbud. Förstainstansrätten konstaterar att kommissionen inte har förklarat på vilket sätt tillämpningsreglerna för den ekonomiska utvärderingsmetoden i förevarande fall kunde eliminera denna risk.
80. Denna bedömning påverkas inte av kommissionens argument enligt vilket den inte ville hindra anbudsgivarna från att fritt föreslå tekniska lösningar. Förutom att denna argumentation rör den tekniska utvärderingen och inte den ekonomiska har det inte ens påståtts att det inte hade varit möjligt att be anbudsgivarna att ange ett ungefärligt pris för varje del i anbudet, om än den tekniska lösningen beskrivs i en annan del.
81. Kommissionens tolkning av de ekonomiska anvisningarna i projektbeskrivningen utgör ingen garanti för att det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet antas, vilket strider mot den i förevarande fall tillämpliga principen om att det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet skall antas (punkt IV.2 i meddelandet om upphandling).
82. Mot denna bakgrund skall det omedelbart fastställas att kommissionen har åsidosatt projektbeskrivningen och gjort en uppenbart oriktig bedömning, genom att acceptera att vissa delar i Steria-HP:s anbud saknade prisuppgift eller hade prissatts till noll, trots att det inte kunde uteslutas att anbudet borde ha förkastats på grund av att det inte uppfyllde villkoren i anbudsinfordran.
83. Den andra grunden som enligt förstainstansrättens uppfattning framstår som befogad är den som avser det påstådda åsidosättandet av de tekniska villkoren i anbudet med avseende på de nationella gränssnitten (del 7). Sökanden har nämligen kritiserat den lösning som Steria-HP har föreslagit, eftersom den inte inbegriper installation av nationella gränssnitt på användarnas, det vill säga medlemsstaternas, webbsidor, trots att detta var ett krav enligt meddelandet om upphandling.
84. Det skall därvid konstateras att anbudsspecifikationerna omedelbart talar för den bedömningen att de nationella gränssnitten skall installeras på användarnas webbsidor (punkt 2.2 i modul SIS II, punkterna 2.1.2, 4.1 och 4.3 i de gemensamma specifikationerna och punkt 2.5.2 i de administrativa anvisningarna). Det framgår i synnerhet av punkt 4.1 i de gemensamma specifikationerna att de nationella gränssnitten ”skall installeras i användarnas egna lokaler”. I punkt 2.5.2 i de administrativa anvisningarna föreskrivs att ”[l]everansställena för de delar i kontraktet som avser användarna (det vill säga de nationella gränssnitten) [kommer att] fastställas när kontraktet undertecknas”.
85. Sökanden har dessutom i såväl ansökan som vid förhandlingen närmare angett skälen till varför det är nödvändigt att installera nationella gränssnitt på ett nationellt plan.
86. Kommissionens svar på dessa argument undanröjer inte i det här skedet otydligheterna i de tekniska specifikationerna med avseende på var de nationella gränssnitten skall installeras.
87. Det kan följaktligen inte uteslutas att sökandens tolkning av de tekniska specifikationerna är riktig och att Steria-HP:s anbud därmed strider mot de tekniska specifikationerna i anbudsinfordran.
88. Av det anförda följer att villkoret om fumus boni juris
är uppfyllt.
Huruvida det föreligger krav på skyndsamhet
89. I beslut meddelat av domstolens ordförande den 25 mars 1999 i mål C‑65/99 P(R), Willeme mot kommissionen (REG 1999, s. I-1857), fastställdes att syftet med förfaranden om interimistiska åtgärder inte är att säkerställa skadeersättning utan att garantera att avgörandet i sak får full verkan. Om detta mål skall uppnås måste de sökta åtgärderna vara brådskande på ett sådant sätt att det är nödvändigt, för att inte allvarligt och irreparabelt skada sökandens intressen, att de beslutas och får verkningar innan målet avgörs i sak (punkt 62). Det åligger den sistnämnda att styrka att han inte kan invänta avgörandet i huvudsaken utan att åsamkas en skada av denna art (beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 20 juli 2000 i mål T‑169/00 R, Esedra mot kommissionen, REG 2000, s. II-2951, punkt 43).
90. Sökanden har i förevarande fall gjort gällande att den uppkomna skadan, som består i att den inte har tilldelats det aktuella kontraktet, är irreparabel, eftersom en ogiltigförklaring av beslutet av den 13 september 2004 och beslutet av den 22 oktober 2004, i avsaknad av interimistiska åtgärder, inte får någon ändamålsenlig verkan.
91. Denna argumentation kan inte godtas.
92. Även om förstainstansrätten skulle ogiltigförklara nämnda beslut har det, i motsats till vad sökanden har påstått, absolut inte fastställts att kontraktet i fråga kommer att tilldelas sökanden. Sökanden har i likhet med uppdragstagaren angett ett nollpris på en del i anbudet, nämligen del 8. Det kan därför prima facie
fastställas att sökandens anbud är behäftad med ungefär samma brist som uppdragstagarens anbud.
93. Det går inte heller att dra slutsatsen att sökandens intressen enligt dess egen utsago inte skulle kunna skyddas på ett lämpligt sätt om förstainstansrätten ogiltigförklarar beslutet av den 13 september 2004 och beslutet av den 22 oktober 2004.
94. Skadestånd utgör inte det enda sättet att verkställa en dom om ogiltigförklaring.
95. Det framgår av artikel 233 EG att det ankommer på den institution som har antagit den ogiltiga rättsakten att vidta de åtgärder som krävs för att rätta sig efter förstainstansrättens dom. Av detta följer dels att den domstol som har ogiltigförklarat rättsakten inte får ange för den institution vid vilken den ogiltigförklarade rättsakten har antagits på vilket sätt det rättsliga avgörandet skall fullgöras (domstolens beslut av den 26 oktober 1995 i de förenade målen C‑199/94 P och C‑200/94 P, Pevasa och Inpesca mot kommissionen, REG 1995, s. I‑3709, punkt 24), dels att den domstol som skall besluta om interimistiska åtgärder inte kan förutse vilka åtgärder som kan komma att vidtas vid en eventuell dom om ogiltigförklaring. Det sätt på vilket en dom om ogiltigförklaring verkställs beror inte bara på den ogiltigförklarade bestämmelsen och räckvidden av nämnda dom, vilken fastställs utifrån domskälen (domstolens dom av den 26 april 1988 i de förenade målen 97/86, 193/86, 99/86 och 215/86, Asteris m.fl. mot kommissionen, REG 1988, s. 2181, punkt 27, och förstainstansrättens dom av den 20 april 1999 i de förenade målen T-305/94–T-307/94, T-313/94–T‑316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T‑329/94 och T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, REG 1999, s. II-931, punkt 184), utan även på omständigheterna i det enskilda fallet, såsom tidsfristen inom vilken ogiltigförklaringen av den omtvistade rättsakten träder i kraft eller intresset för berörda tredje parter.
96. Om det antas att förstainstansrätten skulle ogiltigförklara beslutet av den 13 september 2004 och beslutet av den 22 oktober 2004, skulle det åligga kommissionen att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att sökandens intressen skyddades på ett lämpligt sätt (se, för ett liknande resonemang, beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 2 maj 1994 i mål T-108/94 R, Candiotte mot rådet, REG 1994, s. II-249, punkt 27, beslutet i det ovannämnda målet Esedra mot kommissionen, punkt 51, och i det ovannämnda målet TQ3 Travel Solutions Belgium mot kommissionen, punkt 55).
97. Det skall i sammanhanget påpekas att sökanden har väckt talan i huvudsaken och gett in en ansökan om interimistiska åtgärder efter det omtvistade kontraktets ingående och att ansökan om interimistiska åtgärder därför inte gav förstainstansrätten någon möjlighet att förhindra att nämnda kontrakt undertecknades, trots att sökanden hade kunnat anhängiggöra en talan om ogiltigförklaring av beslutet av den 13 september 2004 och samtidigt ansöka om interimistiska åtgärder inom den treveckorsperiod som löpte mellan den 30 september 2004, då kommissionen kommunicerade utvärderingsrapporten, och den 22 oktober 2004, då kontraktet undertecknades. Det har emellertid framkommit dels att förstainstansrättens beslut att förordna om säkerhetsåtgärder (se punkt 15 ovan) ledde till att verkställigheten av de omtvistade kontrakten sköts upp, dels att förstainstansrätten har bifallit begäran om skyndsam handläggning av målet i huvudsaken (se punkt 18 ovan) och att dom därför kommer att meddelas inom kort (se, avseende ett liknande fall, förstainstansrättens dom av den 27 september 2002 i mål T-211/02, Tideland Signal mot kommissionen, REG 2002, s. II-3781). Mot denna bakgrund kan det inte uteslutas att kommissionen kan tvingas häva det omtvistade kontraktet och utlysa den aktuella upphandlingen på nytt, i vilken sökanden kan delta.
98. Vidare skall det konstateras att även om kommissionen skulle besluta sig för att utge skadestånd för att reparera den skada som sökanden har lidit, kan ett sådant fullgörande av en eventuell dom om ogiltigförklaring enligt fast rättspraxis anses som en lämplig åtgärd. Den eventuella skada som sökanden har lidit kan i princip inte anses vara irreparabel eller ens svår att avhjälpa, eftersom den kan avhjälpas genom ekonomisk ersättning vid ett senare tillfälle (se beslutet i det ovannämnda målet Esedra mot kommissionen, punkt 44, och där angiven rättspraxis, och i det ovannämnda målet TQ3 Travel Solutions Belgium mot kommissionen, punkt 43).
99. Skulle kommissionen inte frivilligt utge ersättning kan sökanden alltid, i avsaknad av annan anvisning, väcka talan vid förstainstansrätten, eftersom förlusten av ett kontrakt utgör en ekonomisk skada som kan kompenseras genom de möjligheter att väcka talan som anges i artikel 288 EG (beslutet i det ovannämnda målet Esedra mot kommissionen, punkt 47, beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 27 februari 2002 i mål T-132/01 R, Euroalliages m.fl. mot kommissionen, REG 2002, s. II-777, punkterna 51–53, och beslutet i det ovannämnda målet TQ3 Travel Solutions Belgium mot kommissionen, punkt 45).
100. Det skall mot bakgrund av det anförda konstateras att den situation som har orsakat denna tvist skiljer sig markant från den som prövades genom det av sökanden åberopade beslutet i det ovannämnda målet kommissionen mot Belgien. Till skillnad från vad som fastställdes i sistnämnda mål är det i förevarande mål inte möjligt att dra slutsatsen att ett avgörande i huvudsaken, även om det meddelas under tiden som kontraktet fullgörs, inte kan kompensera för den skada som såväl gemenskapens rättsordning som sökanden har lidit.
101. Det skulle mot bakgrund av det ovan anförda endast vara motiverat att bevilja de begärda interimistiska åtgärderna i undantagsfall, det vill säga om det framkommit att sökanden annars skulle försättas i en situation som innebär att dess själva existens äventyras eller att dess position på marknaden förändras oåterkalleligt (se, för ett liknande resonemang, beslutet i det ovannämnda målet Esedra mot kommissionen, punkt 45, och i det ovannämnda målet TQ3 Travel Solutions Belgium mot kommissionen, punkt 46).
102. Även om sökanden har hävdat att det skulle ha varit gynnsamt för den att få kontraktet, har det inte hävdat att de ekonomiska konsekvenserna av beslutet av den 13 september 2004 och beslutet av den 22 oktober 2004 skulle äventyra sökandens själva existens. Sökanden har nämligen inte företett någon bevisning avseende sin ekonomiska situation som föranleder förstainstansrätten att dra slutsatsen att dess existens skulle äventyras.
103. De enda reella verkningar som sökanden associerar med beslutet av den 13 september 2004 och beslutet av den 22 oktober 2004 utgörs således av förlusten av ett viktigt referensobjekt och den påstådda svårigheten att i framtiden delta i anbudsförfarande för projekt som hänger samman med det aktuella kontraktet. I den mån dessa verkningar kan anses syfta till att fastställa att den påstådda skadan är irreparabel, belyser emellertid inte handlingarna i målet deras verkliga inverkan på sökandens situation. Sökanden har i synnerhet inte visat vare sig att detta referensobjekt var oumbärligt för den eller att den i framtiden skulle vara förhindrad att med framgång genomföra andra projekt av samma omfattning. Sökanden har inte heller inkommit med uppgifter som föranleder att dra slutsatsen att dess rykte har skadats på ett allvarligt och irreparabelt sätt och, i än högre grad, att en sådan skada skulle förhindra bolaget från att delta i kommissionens framtida anbudsinfordringar med avseende på SIS II och VIS. Det skall i sammanhanget tilläggas att det i vilket fall som helst framgår av fast rättspraxis att deltagande i en offentlig anbudsgivning, som normalt präglas av hård konkurrens, innebär oundvikliga risker för alla deltagare, och det förhållandet att en anbudssökandes anbud avslås i enlighet med reglerna för anbudsgivningen kan inte i sig på något sätt medföra skada och kan i princip således inte anses ha skadat dess rykte (se, för ett liknande resonemang, beslut meddelat av domstolens ordförande den 5 augusti 1983 i mål 118/83 R, CMC mot kommissionen, REG 1983, s. 2583, punkt 51, och beslutet i det ovannämnda målet Esedra mot kommissionen, punkt 48).
104. Mot denna bakgrund fastslår förstainstansrätten att sökanden genom den bevisning som ingetts inte har lyckats påvisa att den, om de provisoriska begärda åtgärderna inte beviljas, kommer att lida allvarlig och irreparabel skada.
105. Mot denna bakgrund konstaterar förstainstansrätten att kravet på skyndsamhet inte är uppfyllt och att ansökan om interimistiska åtgärder följaktligen skall avslås.
Domslut
På dessa grunder beslutar
FÖRSTAINSTANSRÄTTENS ORDFÖRANDE
följande:
1) Ansökan om interimistiska åtgärder avslås.
Beslut om rättegångskostnader kommer att meddelas senare.