62017CC0452
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
MACIEJ SZPUNAR
föredraget den 25 juli 2018 (
1
)
Mål C‑452/17
Zako SPRL
mot
Sanidel SA
(begäran om förhandsavgörande från Tribunal de commerce de Liège (Handelsdomstolen i Liège) (Belgien))
”Begäran om förhandsavgörande – Fri rörlighet för personer – Etableringsfrihet – Direktiv 86/653/EEG – Artikel 1 – Självständiga handelsagenter – Begreppet handelsagent – Självständig mellanman som varken bearbetar eller besöker kunder eller leverantörer utanför huvudmannens lokaler och som utför andra arbetsuppgifter än dem som rör förhandling om försäljning eller köp av varor för huvudmannens räkning”
I. Inledning
1.
Etymologin till begreppet handelsresande belyser särdraget i detta yrke, nämligen att de personer som utövade detta yrke traditionellt sett reste omkring för att bearbeta nya kunder och personligen redogöra för fördelarna med varor i syfte att sälja dessa. Nuförtiden är det snarare begreppet handelsagent som används för att beskriva de personer som är delaktiga i försäljningen av varor i en annan persons namn och för dennes räkning. I vilken mån är den traditionella innebörden av begreppet handelsresande fortfarande giltig i dag med avseende på begreppet handelsagent?
2.
Detta är bakgrunden till den första tolkningsfråga som Tribunal de commerce de Liège (Handelsdomstolen i Liège) (Belgien) har ställt, vilken kommer att ge EU-domstolen tillfälle att utveckla sin praxis rörande artikel 1.2 i direktiv 86/653/EEG. (
2
)
3.
På samma sätt vill den hänskjutande domstolen genom den andra och den tredje frågan att EU-domstolen ska ta ställning till en handelsagent som utför arbetsuppgifter som saknar samband med dem som avses i artikel 1.2 i direktiv 86/653.
II. Tillämpliga bestämmelser
A. Unionsrätt
4.
Kapitel I i direktiv 86/653 har rubriken ”Räckvidd” och består av artiklarna 1 och 2. I artikel 1 i direktivet föreskrivs följande:
”1.   De harmoniseringsåtgärder som fastställs i detta direktiv skall tillämpas på medlemsstaternas lagar och andra författningar om förhållandet mellan handelsagenter och deras huvudmän.
2.   Med handelsagent avses i detta direktiv en självständig agent med varaktig behörighet att förhandla om försäljning eller köp av varor för en annan persons räkning, här nedan kallad huvudman, eller att förhandla om och slutföra sådana affärsuppgörelser i huvudmannens namn och för dennes räkning.
3.   Följande personer är inte handelsagenter i detta direktivs bemärkelse:
–
En person som i sin egenskap av funktionär är behörig att ingå bindande åtaganden för ett bolag eller en sammanslutning.
–
En kompanjon som enligt lag är behörig att ingå för sina kompanjoner bindande åtaganden.
–
En mottagare, mottagare och förvaltare, likvidator eller konkursförvaltare.”
5.
I artikel 2 i direktiv 86/653 föreskrivs dessutom följande:
”1.   Detta direktiv skall inte tillämpas på
–
oavlönade handelsagenter,
–
handelsagenter som är verksamma på varubörser eller på varumarknaden, eller
–
det organ som är känt under benämningen Crown Agents for Overseas Governments and Administrations och som bildades i Storbritannien i enlighet med 1979 års lag om ’crown agents’ eller dess dotterbolag.
2.   Varje medlemsstat skall ha rätt att föreskriva att detta direktiv inte skall tillämpas på personer vars verksamhet som handelsagenter betraktas som bisyssla enligt respektive medlemsstat[s] lagstiftning.”
B. Belgisk rätt
6.
Direktiv 86/653 införlivades med belgisk rätt genom loi relative aux contrats d’agence commerciale (lagom handelsagenturavtal), av den 13 april 1995 (Moniteur belge av den 2 juni 1995, s. 15621) (nedan kallad 1995 års lag). I artikel 1 i denna lag, vilken kodifierades i artikel I.11.1 i Code de droit économique (lagen om ekonomisk rätt), definieras handelsagenturavtal på följande sätt:
”Det avtal genom vilket en av parterna, handelsagenten, har varaktig behörighet att mot betalning av den andra parten, huvudmannen, utan att vara underställd denne förhandla om och i förekommande fall slutföra affärsuppgörelser i huvudmannens namn och för dennes räkning. Handelsagenten planerar sin verksamhet självständigt och disponerar fritt över sin tid.”
III. Bakgrund till det nationella målet
7.
Sanidel SA, som är ett bolag bildat enligt belgisk rätt, överlät marknadsföringen och försäljningen av kök utrustade med vitvaror i sina lokaler i Belgien på ZAKO SPRL, ett bolag bildat enligt belgisk rätt som grundades av bland annat André Ghaye.
8.
André Ghaye arbetade sedan slutet av år 2007 som ansvarig för sektorn för kök utrustade med vitvaror vid Sanidel, utan att det hade upprättats något skriftligt avtal mellan de båda parterna. Såsom den hänskjutande domstolen har förklarat bedrev André Ghaye sin verksamhet på en fast plats i Sanidels lokaler.
9.
André Ghayes arbetsuppgifter innefattade dessutom val av varor och leverantörer samt val av affärsstrategi, mottagande av kunder, upprättande av ritningar för kök, upprättande av kostnadsförslag, förhandling om priser, undertecknande av beställningar, mätning på plats, tvistlösning, personaladministration på avdelningen för kök utrustade med vitvaror, skapande och drift av webbplatsen för online-försäljning, utveckling av försäljning samt förhandling om och slutande av underleverantörsavtal för Sanidels räkning.
10.
I oktober 2012 meddelade Sanidel ZAKO att bolaget avslutade deras avtalsförhållande, utan ersättning eller uppsägningstid.
11.
Den talan som André Ghaye väckte mot Sanidel vid Tribunal du travail de Marche-en-Famenne (Arbetsdomstolen i Marche-en-Famenne, Belgien), och i vilken han yrkade betalning av flera penningbelopp, ogillades. Nämnda domstol slog fast att André Ghaye inte hade visat att han hade utfört sina arbetsuppgifter inom ramen för ett arbetsavtal. Beslutet av Tribunal du travail de Marche-en-Famenne (Arbetsdomstolen i Marche-en-Famenne) fastställdes av Cour du travail de Liège (Arbetsdomstolen i andra instans i Liège, Belgien). Varken Tribunal du travail (Arbetsdomstolen) eller Cour du travail (Arbetsdomstolen i andra instans) hade att pröva frågan huruvida det aktuella avtalet var ett uppdragsavtal eller ett handelsagenturavtal.
12.
Den 6 juni 2016 väckte ZAKO talan vid den hänskjutande domstolen och åberopade att det förelåg ett uppdragsavtal.
13.
Sanidel anser dock att det aktuella avtalet ska kvalificeras som ett handelsagenturavtal, och att förevarande talan därför inte kan tas upp till sakprövning, eftersom den väcktes efter det att den ettåriga frist som föreskrivs i relevant belgisk lagstiftning hade löpt ut.
14.
Den hänskjutande domstolen har uppgett att den inte är bunden av hur parterna kvalificerar sitt avtal. Den anser dock att det är oklart hur det avtal som ingicks mellan parterna i det nationella målet ska kvalificeras, och denna kvalificering är avgörande för tillämpningen av de bestämmelser som reglerar de tidsfrister inom vilka borgenärer ska framställa sina anspråk vid domstol.
IV. Tolkningsfrågorna och förfarandet vid domstolen
15.
Mot denna bakgrund beslutade Tribunal de commerce de Liège (Handelsdomstolen i Liège) (Belgien) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen:
”1)
Ska artikel 1.2 i [direktiv 86/653] tolkas så, att det krävs att handelsagenten bearbetar och besöker kunder eller leverantörer utanför huvudmannens företagslokaler?
2)
Ska artikel 1.2 i [direktiv 86/653] tolkas så, att det krävs att handelsagenten inte får utföra några andra arbetsuppgifter än dem som är knutna till förhandling om försäljning eller köp av varor åt huvudmannen och förhandling om och slutförande av affärsuppgörelser i huvudmannens namn och för dennes räkning?
3)
Om fråga 2 ska besvaras nekande, ska artikel 1.2 i [direktiv 86/653] tolkas så, att det krävs att handelsagenten får utföra andra arbetsuppgifter än dem som är knutna till förhandling om försäljning eller köp av varor åt huvudmannen och förhandling om och slutförande av affärsuppgörelser i huvudmannens namn och för dennes räkning endast om de utgör en bisyssla?”
16.
Begäran om förhandsavgörande inkom till domstolens kansli den 27 juli 2017.
17.
Skriftliga yttranden har inkommit från Sanidel, den tyska och den italienska regeringen samt från Europeiska kommissionen. Dessa berörda parter, med undantag av den italienska regeringen, deltog vid förhandlingen den 17 maj 2018.
V. Bedömning
A. Den första tolkningsfrågan
18.
Den hänskjutande domstolen har ställt den första tolkningsfrågan för att få klarhet i huruvida artikel 1.2 i direktiv 86/653 ska tolkas så, att det krävs att en handelsagent bedriver sin verksamhet som kringresande, utanför en huvudmans lokaler.
19.
Alla berörda parter som har avgett yttranden är eniga om att denna fråga ska besvaras nekande. De har i allmänhet hävdat att det i direktiv 86/653 inte föreskrivs att handelsagenten ska bedriva sin verksamhet som kringresande.
1.
De villkor som möjliggör en kvalificering som handelsagent (positiva kriterier)
20.
Som jag nämnde i inledningen av detta förslag till avgörande, brukade de personer vars verksamhet bestod i att sälja varor till kunder traditionellt sett kallas handelsresande. Detta begrepp tenderar att ge intrycket av att den verksamhet som bedrevs av sådana personer var av kringresande karaktär.
21.
Den hänskjutande domstolen har i sin begäran om förhandsavgörande angett att i en del av doktrinen, som Sanidel har hänvisat till, görs det gällande att kringresandet för att bearbeta nya kunder inte utgör en väsentlig del av handelsagenturavtalet, medan jag vill påpeka att enligt en annan del av doktrinen är kringresandet för att bearbeta nya kunder en naturlig del av agentens roll, vilket gör att en person vars verksamhet består i att ta emot kunder, utan att bedriva hemförsäljning hos kunderna, inte kan ha ställning som handelsagent. (
3
)
22.
För det första har emellertid unionslagstiftaren inte använt begreppet handelsresande i direktiv 86/653. Att begreppet handelsagent används i nämnda direktiv kan således utgöra ett indicium på att unionslagstiftaren, vid definitionen av direktivets tillämpningsområde, avsåg att fjärma sig från den traditionella innebörden av verksamhet som avser försäljning av varor till kunder.
23.
För det andra följer det av fast rättspraxis att skyddet enligt direktiv 86/653 ges åt de personer som uppfyller de villkor som anges bland annat i artikel 1.2 i direktivet. (
4
) Införandet av ytterligare villkor skulle således begränsa omfattningen av skyddet såsom det har utformats av unionslagstiftaren, och detta är skälet till att EU-domstolen har slagit fast att skyddet enligt direktiv 86/653 inte får underkastas villkor som inte anges i den rättsakten, till nackdel för personer som utför de arbetsuppgifter som avses i artikel 1.2 i direktivet. (
5
)
24.
Vad beträffar den frågeställning som den första frågan aktualiserar, kan jag varken i artikel 1.2 i direktiv 86/653 eller i några andra bestämmelser i nämnda direktiv hitta indicier som gör det möjligt att förespråka tolkningen att de personer som bedriver sådan verksamhet som avses i den förstnämnda bestämmelsen på en fast plats är uteslutna från direktivets tillämpningsområde. (
6
)
25.
För det tredje anser jag, i likhet med den tyska regeringen, att en motsatt tolkning av artikel 1.2 i direktiv 86/653 skulle medföra att skyddet i direktivet inte gäller personer som, med hjälp av modern teknik, utför arbetsuppgifter som liknar de arbetsuppgifter som utförs av handelsagenter som är kringresande. Det ska framhållas att sådan modern teknik bland annat gör det möjligt att främja sysselsättningen för personer som har motoriska problem.
26.
Min slutsats i denna del är, för det första, att det inte på något sätt framgår av begreppet handelsagent att den verksamhet som bedrivs ska vara av kringresande karaktär. För det andra finns det inget i direktiv 86/653 som tyder på att unionslagstiftaren hade för avsikt att införa ett villkor om kringresande i den definition av handelsagent som föreskrivs i artikel 1.2 i direktivet. För det tredje kan slutligen den omständigheten att det inte föreligger några väsentliga skillnader mellan de personer som utför de arbetsuppgifter som avses i artikel 1.2 i direktiv 86/653 som kringresande och de som utför dessa på en fast plats inte motivera införandet av ett sådant villkor.
2.
De villkor som utgör hinder för en kvalificering som handelsagent (negativa kriterier)
27.
För övrigt delar jag kommissionens ståndpunkt att en handelsagent kan bedriva sin verksamhet på en fast plats, förutsatt att en sådan fast plats inte äventyrar handelsagentens självständighet gentemot huvudmannen.
28.
Det framgår av artikel 1.2 i direktiv 86/653 att en handelsagents verksamhet måste vara självständig. Villkor för att utföra en agents arbetsuppgifter som kan medföra att denna agent förlorar sin självständighet utgör följaktligen hinder för att kvalificera denne som handelsagent i den mening som avses i denna bestämmelse.
29.
Jag anser att denna tolkning bekräftas av en analys av de förarbeten som ledde till antagandet av direktiv 86/653.
30.
Såsom framgår av artikel 5.2 e i förslaget till direktiv 86/653, (
7
) hade kommissionen ursprungligen föreslagit att omfattningen av skyldigheten att följa huvudmannens instruktioner skulle preciseras, i den meningen att denna skyldighet skulle åligga en handelsagent ”under förutsättning att [dessa instruktioner] inte väsentligt påverkade agentens självständighet”.
31.
Jag anser att en sådan precisering visar att kommissionen hade beaktat att det sätt på vilket verksamhet som avser förhandling om eller slutförande av affärsuppgörelser rörande köp eller försäljning utförs i vissa fall kunde skapa en underordnad ställning som inte skulle ha gjort det möjligt att tillämpa kvalificeringen som handelsagent, såsom framgick av artikel 2 i det ursprungliga förslaget till direktiv 86/653.
32.
I artikel 3.2 c i direktiv 86/653 föreskrivs visserligen inte någon liknande precisering vad gäller omfattningen av skyldigheten att följa huvudmannens instruktioner. Enligt denna bestämmelse ska handelsagenten i synnerhet följa rimliga instruktioner från huvudmannen.
33.
Jag anser dock att avsaknaden av en sådan precisering avseende kopplingen mellan den underordnade ställningen i förhållande till en huvudmans instruktioner och en handelsagents självständighet i artikel 3.2 c i direktiv 86/653 inte kan anses avvika från andan i kommissionens ursprungliga förslag. Jag är nämligen av den uppfattningen att en sådan precisering inte krävdes eftersom självständigheten utgör en grundläggande del av definitionen av handelsagent, som anges i artikel 1.2 i direktivet.
34.
Vidare anser jag att det av avsaknaden av denna precisering ska dras slutsatsen att unionslagstiftaren ansåg att handelsagentens självständighet kunde äventyras inte enbart på grund av den underordnade ställningen i förhållande till en huvudmans instruktioner, utan även på grund av andra villkor för att utföra en agents arbetsuppgifter.
35.
Ur det perspektivet anser jag att en oavbruten närvaro personligen i en huvudmans lokaler, som leder till ett totalt beroende av huvudmannens utrustning och personal, i vissa fall kan medföra att handelsagenten följaktligen förlorar sin självständighet. Det framgår dock av begäran om förhandsavgörande att André Ghaye i förevarande fall var fullständigt oberoende och agerade helt självständigt i förhållande till kunder, leverantörer och entreprenörer.
36.
Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att EU-domstolen ska besvara den första tolkningsfrågan på följande sätt. Artikel 1.2 i direktiv 86/653 ska tolkas så, att det inte krävs att en handelsagent bedriver sin verksamhet som kringresande, utanför en huvudmans lokaler.
B. Den andra och den tredje tolkningsfrågan
37.
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra tolkningsfrågan för att få klarhet i huruvida begreppet handelsagent, i den mening som avses i direktiv 86/653, utgör hinder för att en sådan agent utför andra arbetsuppgifter än dem som är knutna till förhandling om försäljning eller köp av varor åt huvudmannen och förhandling om och slutförande av affärsuppgörelser i huvudmannens namn och för dennes räkning. Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje frågan för att få klarhet i huruvida sådana arbetsuppgifter får utföras av en handelsagent när arbetsuppgifternas betydelse gör att de inte kan betecknas som bisysslor till en handelsagents grundläggande funktion, såsom den anges i direktivet. Den tredje frågan har ställts för det fall EU-domstolen skulle besvara den andra frågan så, att dessa två kategorier av arbetsuppgifter får utföras samtidigt.
38.
Kommissionen anser att det är oklart huruvida den tredje frågan kan tas upp till sakprövning. Enligt kommissionen är den tredje frågan hypotetisk, eftersom det i beslutet om hänskjutande anges att de arbetsuppgifter som utfördes av ZAKO i egenskap av handelsagent och de andra arbetsuppgifter som Sanidel hade överlåtit på bolaget var av samma betydelse.
39.
Såsom kommissionen har påpekat har emellertid den hänskjutande domstolen angett att dessa två kategorier av arbetsuppgifter var av samma betydelse i förevarande fall. För att ge den hänskjutande domstolen ett användbart svar, ska det även undersökas huruvida de arbetsuppgifter som saknar samband med dem som avses i artikel 1.2 i direktiv 86/653 får utföras när arbetsuppgifternas betydelse gör att de inte kan betecknas som bisysslor till en handelsagents grundläggande funktion. Av dessa skäl anser jag att den tredje frågan kan tas upp till sakprövning.
40.
På grund av den andra frågans art är det, för att besvara nämnda fråga, lämpligt att granska det juridiska problem som den tredje frågan aktualiserar. Jag anser därför att den andra och den tredje frågan ska besvaras gemensamt, på grund av sambandet mellan dem.
1.
Parternas ståndpunkter
41.
Den tyska och den italienska regeringen har föreslagit att den andra och den tredje frågan ska besvaras gemensamt, medan Sanidel och kommissionen har föreslagit att de ska besvaras separat. Alla berörda parter är dock eniga om att en handelsagent får utföra arbetsuppgifter som saknar samband med dem som avses i artikel 1.2 i direktiv 86/653.
42.
Jag noterar dock att de berörda parterna har redogjort för två olika ståndpunkter vad gäller arten av sådana andra arbetsuppgifter som får utföras av en handelsagent.
43.
Å ena sidan anser den tyska regeringen att artikel 1.2 i direktiv 86/653 ska tolkas så, att handelsagenten i princip får utföra andra arbetsuppgifter än dem som är knutna till förhandling om försäljning eller köp av varor åt huvudmannen och förhandling om och slutförande av affärsuppgörelser i huvudmannens namn och för dennes räkning.
44.
I linje med detta anser kommissionen, vad beträffar den andra tolkningsfrågan, att artikel 1.2 i direktiv 86/653 ska tolkas så, att den inte utgör hinder för att handelsagenten utför andra arbetsuppgifter än dem som är knutna till förhandling om försäljning eller köp av varor åt huvudmannen. Vad gäller den tredje frågan har kommissionen gjort gällande att sådana arbetsuppgifter inte bör utföras som bisysslor. In den mån som verksamheten som handelsagent och verksamheten som anställd utförs på samma sätt, skulle det dessutom kunna anses att det i förevarande fall föreligger två typer av avtal sida vid sida, nämligen ett handelsagenturavtal som omfattar den verksamhet som avser handelsagenturen och ett avtal för uppdragsverksamheten eller för verksamheten som anställd. Vart och ett av dessa avtal regleras av bestämmelser som är specifika för detta.
45.
Å andra sidan har den italienska regeringen föreslagit att den andra och den tredje frågan gemensamt ska besvaras så, att agenturavtalet kan omfatta skyldigheter som avser bisysslor för handelsagenten, under förutsättning att de inte förvanskar avtalet genom att de behåller en rent instrumentell betydelse i förhållande till agentens huvudsakliga skyldighet.
46.
På samma sätt anser Sanidel, vad beträffar den andra frågan, att det inte framgår av direktiv 86/653 att en handelsagent måste ägna all sin tid uteslutande åt de arbetsuppgifter som avses i artikel 1.2 i direktivet. Vad beträffar den tredje frågan, har dock Sanidel angett att det är viktigt att andra arbetsuppgifter är knutna till verksamhet som avser förhandling och försäljning, det vill säga att de är nödvändiga eller oundgängliga för att genomföra handelsagenturavtalet.
2.
Bedömning
47.
För att besvara den hänskjutande domstolens andra och tredje tolkningsfråga, ska jag först undersöka direktiv 86/653 för att avgöra huruvida direktivet i princip utgör hinder för att en handelsagent utför arbetsuppgifter som inte hör till agentens grundläggande funktion, såsom den anges i direktivet. Vidare anser jag att det är nödvändigt att undersöka de tveksamheter som den hänskjutande domstolen har gett uttryck för beträffande hur det avtal som ingicks mellan parterna i det nationella målet ska kvalificeras mot bakgrund av direktiv 86/653.
a)
Utförandet av arbetsuppgifter som saknar samband med dem som avses i artikel 1.2 i direktiv 86/653
48.
Det ska först påpekas att enligt artikel 2.2 i direktiv 86/653 får medlemsstaterna föreskriva att detta direktiv inte ska tillämpas på personer vars verksamhet som handelsagenter betraktas som bisyssla enligt respektive medlemsstats lagstiftning.
49.
Det har visat sig att få medlemsstater har använt sig av denna möjlighet. (
8
) Oberoende av frågan om den möjlighet som avses i artikel 2.2 i direktiv 86/653 faktiskt har använts, gör den omständigheten att unionslagstiftaren har föreskrivit denna möjlighet att jag anser att andra arbetsuppgifter i princip får utföras samtidigt med de arbetsuppgifter som omfattas av artikel 1.2 i direktivet. (
9
)
50.
Vidare framgår det varken av denna bestämmelse eller av någon annan bestämmelse i direktivet att en person, för att kunna betecknas som självständig handelsagent, får utföra arbetsuppgifter som inte omfattas av den förstnämnda bestämmelsen endast som bisyssla. Omvänt finns det inget som hindrar att denna person, som bisyssla, utför de arbetsuppgifter som beskrivs i artikel 1.2 i direktivet.
51.
Artikel 1.2 i direktiv 86/653 kräver visserligen att en handelsagent har varaktig behörighet att utföra de arbetsuppgifter som avses i denna bestämmelse. I princip ska följaktligen en handelsagent ha getts varaktig behörighet av huvudmannen. (
10
) I doktrinen anses dock att verksamhet som bedrivs som en bisyssla kan uppfylla kravet på varaktighet. (
11
) Detta krav, vilket föreskrivs i artikel 1.2 i direktiv 86/653, ska nämligen inte förväxlas med kravet på dominans, vilket inte uppställs i detta direktiv. (
12
)
52.
Slutligen framgår det av min bedömning av den första tolkningsfrågan (
13
) att villkoren för att utföra en handelsagents arbetsuppgifter inte får medföra att denne förlorar sin självständighet. I vissa fall skulle den omständigheten att en handelsagent även utför andra arbetsuppgifter än dem som avses i artikel 1.2 i direktiv 86/653 kunna äventyra handelsagentens oberoende. Med undantag av denna inskränkning, anser jag dock att det enligt det regelverk som föreskrivs i direktiv 86/653 är tillåtet att utföra flera arbetsuppgifter samtidigt. I det sammanhanget ska det erinras om att den hänskjutande domstolen har uppgett att André Ghaye i förevarande fall åtnjöt ett fullständigt oberoende och självständighet.
53.
Sammanfattningsvis kan de ovanstående övervägandena utgöra ett indicium på att direktiv 86/653 inte utgör hinder för att en handelsagent utför arbetsuppgifter som saknar samband med dem som avses i artikel 1.2 i direktivet. Vidare saknar det betydelse huruvida dessa arbetsuppgifter utförs som en bisyssla eller ej.
b)
Kvalificeringen av det aktuella avtalet och tillämpligheten av direktiv 86/653
1) Fastställande av frågeställningen
54.
Den hänskjutande domstolen har uppgett att det är viktigt att kvalificera det avtal som ingicks mellan parterna i det nationella målet för att avgöra huruvida den tidsfrist som avser handelsagenturavtal är tillämplig i förevarande fall. Det är mot den bakgrunden som den hänskjutande domstolen, genom den andra och den tredje tolkningsfrågan, vill få klarhet i huruvida utförandet av andra arbetsuppgifter än dem som avser att förhandla om och slutföra affärsuppgörelser för huvudmannens räkning kan förvanska handelsagenturavtalet när dessa arbetsuppgifter inte utgör bisysslor.
55.
Dessa frågor finner gensvar i kommissionens skriftliga yttrande, eftersom kommissionen anser att det kan föreligga två typer av avtal i en sådan situation som den som föreligger i det nationella målet, där verksamheten som handelsagent och verksamheten som anställd utförs på samma sätt. Som svar på en fråga som EU-domstolen ställde vid förhandlingen, uppgav kommissionen att när det enligt gällande lag inte är möjligt att dela upp ett avtal, ska avtalet kvalificeras med hänsyn till dess dominerande beståndsdelar.
56.
Detsamma gäller Sanidels och den italienska regeringens skriftliga yttranden, i den mån som de anser att en handelsagent får utföra arbetsuppgifter som saknar samband med dem som avses i artikel 1.2 i direktiv 86/653 under förutsättning att dessa arbetsuppgifter inte förvanskar handelsagenturavtalet.
57.
Jag anser att samtliga dessa överväganden återspeglar det klassiska synsättet inom privaträtten, vilket består i att kvalificera avtalet för att tillämpa det regelverk som är specifikt för avtalet. Vissa nationella lagstiftare har definierat olika typer av avtal. (
14
) En sådan definition avgör tillämpningsområdet för bestämmelserna om de rättigheter och skyldigheter som följer av en aktuell avtalstyp.
58.
I vissa fall innehåller dock det avtal som ingåtts mellan parterna beståndsdelar som är kännetecknande för flera avtalstyper. Dessa så kallade blandade avtal är ibland svåra att kvalificera.
59.
För att åtgärda detta kan den nationella lagstiftaren välja mellan flera alternativ. Ett av dessa, som kommissionen har föreslagit, är att dela upp det avtal som ingåtts mellan parterna i två avtal. Ett annat alternativ är att betrakta avtalet som ett enda blandat avtal som består av två delar, där var och en av dessa delar ska regleras av de bestämmelser som är specifika för denna. Ett sådant blandat avtal skulle även kunna anses vara reglerat enbart av de allmänna avtalsrättsliga bestämmelserna. Det ankommer på den nationella lagstiftaren att välja en lösning för kvalificeringen av blandande avtal.
2) Fastställandet av tillämpningsområdet för direktiv 86/653
60.
För att lösa det juridiska problem som aktualiseras inom ramen för den andra och den tredje tolkningsfrågan, avseende kvalificeringen av det aktuella avtalet, är det lämpligt att vända sig till tillämpningsområdet för direktiv 86/653. I det avseendet noterar jag att unionslagstiftaren inte definierade handelsagenturavtal inom ramen för direktiv 86/653. Tvärtom är det bara begreppet handelsagent som definieras i artikel 1.2 i direktiv 86/653, jämförd med artiklarna 1.3 och 2.1 i direktivet.
61.
Det ska påpekas att det var med användning av definitionen av handelsagent som unionslagstiftaren fastställde tillämpningsområdet för direktiv 86/653. Artiklarna 1 och 2 i direktivet återfinns dessutom i kapitlet med rubriken ”Räckvidd”. Denna logik framgår även av titeln till direktiv 86/653: direktivet samordnar inte lagarna rörande handelsagenturavtal, utan medlemsstaternas lagar rörande självständiga handelsagenter. Detta synsätt vad beträffar fastställandet av tillämpningsområdet för direktiv 86/653 återspeglas även i rättspraxis, enligt vilken direktivets syfte är att skydda personer som är att anse som handelsagenter. (
15
)
62.
Det ska noteras att detta synsätt vad gäller fastställandet av tillämpningsområdet för direktiv 86/653 skiljer sig från det som har tillämpats i andra direktiv som harmoniserar utvalda aspekter av privaträtten. Exempelvis ska direktiv 2008/48/EG, (
16
) såsom framgår av artikel 1.1 i direktivet, gälla kreditavtal. Utanför konsumentskyddsområdet, där konsumenter anses vara den svagare parten i avtalsförhållanden, skulle man kunna nämna direktiv 2002/47/EG, (
17
) vilket enligt artikel 1.1 i direktivet ska tillämpas på avtal om finansiellt säkerhetsställande och varigenom det införs ett specifikt system för avtal om finansiellt säkerhetsställande som ett särskilt rättsinstrument. (
18
)
3) Följderna av fastställandet av tillämpningsområdet för direktiv 86/653
63.
Unionslagstiftaren införde en definition av handelsagent i artikel 1.2 i direktiv 86/653, medan vissa nationella lagstiftare tycks ha föredragit att definiera handelsagenturavtalet. (
19
) Jag antar att dessa lagstiftare ansåg att det ur praktisk synvinkel var motiverat att reglera agenturavtal i nationell rätt. Direktiv 86/653 innehåller dessutom de bestämmelser som är grundläggande för ett agenturavtal (
20
) och det följer av fast rättspraxis att detta direktiv syftar till att harmonisera medlemsstaternas rättsregler vad gäller rättsförhållandet mellan parterna i avtal om handelsagentur. (
21
)
64.
Den omständigheten att tillämpningsområdet för direktiv 86/653 fastställdes, inte på grundval av begreppet handelsagenturavtal, utan på grundval av begreppet handelsagent får mig dock att anse att unionslagstiftaren ville säkerställa att bestämmelserna i detta direktiv skulle vara tillämpliga oberoende av om det avtal som binder en person som utför de arbetsuppgifter som avses i artikel 1.2 i direktivet till sin motpart kvalificeras som ett blandat avtal. Ett sådant fastställande av tillämpningsområdet överensstämmer dessutom med logiken i direktiv 86/653, eftersom de bestämmelser som har införts genom direktivet, i vart fall såvitt avser vissa aspekter av dessa, är tvingande. (
22
)
65.
När det har fastställts att en person utför de arbetsuppgifter som avses i artikel 1.2 i direktiv 86/653 på de villkor som anges däri, bland annat vad gäller personens självständighet och varaktiga behörighet, utan att omfattas av de undantag som föreskrivs i artiklarna 1.3 och 2.1 i direktivet, är direktiv 86/653 tillämpligt i den mån som denna person utför en handelsagents arbetsuppgifter. Den omständigheten att en person även utför arbetsuppgifter som saknar samband med dem som avses i artikel 1.2 i direktiv 86/653 är följaktligen inte i sig sådan att personen kan fråntas ställningen som handelsagent i den mening som avses i direktivet.
66.
Vad vidare beträffar det juridiska problem som avser hur det avtal som ingicks mellan parterna i det nationella målet ska kvalificeras, vilket föranledde den hänskjutande domstolen att ställa den andra och den tredje tolkningsfrågan, vill jag påpeka att det genom direktiv 86/653 inte har skett någon harmonisering av de tidsfrister inom vilka handelsagenter ska framställa sina anspråk avseende utförandet av de arbetsuppgifter som avses i artikel 1.2 i direktivet. Detsamma gäller tidsfristerna avseende utförandet av arbetsuppgifter som saknar samband med dem som avses i nämnda bestämmelse. Vidare kräver inte direktiv 86/653 att de bestämmelser i nationell rätt som reglerar utförandet av en handelsagents arbetsuppgifter ska vara tillämpliga på de arbetsuppgifter som saknar samband med agentens grundläggande funktion, såsom den anges i direktivet.
67.
Såsom framgår av punkterna 64 och 65 ovan, förlorar dock inte en självständig agent sin ställning som handelsagent på grund av att vederbörande utför arbetsuppgifter som saknar samband med dem som avses i artikel 1.2 i direktiv 86/653.
68.
Jag anser följaktligen att, oberoende av den lösning som har valts i nationell rätt vad gäller kvalificeringen av blandade avtal, (
23
) utförandet av andra arbetsuppgifter än dem som avser förhandling om och slutförande av affärsuppgörelser för huvudmannens räkning inte helt kan hindra att det avtal som ingåtts mellan parterna kvalificeras som en handelsagentur, även när dessa andra arbetsuppgifter inte utgör bisysslor till handelsagentens grundläggande funktion, såsom den anges i direktiv 86/653. Om det i nationell rätt inte föreskrevs någon klar lösning vad gäller uppdelningen av dessa två kategorier av arbetsuppgifter, skulle det vara nödvändigt att godta kvalificeringen som handelsagenturavtal såvitt det är möjligt genom gällande lag, i vart fall vad beträffar de arbetsuppgifter som omfattas av artikel 1.2 i direktiv 86/653.
69.
Mot bakgrund av resonemanget ovan, föreslår jag att EU‑domstolen besvarar den andra och den tredje tolkningsfrågan på följande sätt. Artikel 1.2 i direktiv 86/653 ska tolkas så, att den inte utgör hinder för att en handelsagent utför andra arbetsuppgifter än dem som avses i denna bestämmelse. Det saknar betydelse att sådana andra arbetsuppgifter kan betraktas som bisysslor till en handelsagents grundläggande funktion. I den mån som handelsagenten utför de arbetsuppgifter som omfattas av artikel 1.2 i direktiv 86/653, är de nationella bestämmelser varigenom direktivet har införlivats tillämpliga oavsett vilken lösning som har valts i nationell rätt vad gäller kvalificeringen av blandade avtal.
VI. Förslag till avgörande
70.
Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen besvarar de tolkningsfrågor som har ställts av Tribunal de commerce de Liège (Handelsdomstolen i Liège, Belgien) på följande sätt:
1)
Artikel 1.2 i rådets direktiv 86/653/EEG av den 18 december 1986 om samordning av medlemsstaternas lagar rörande självständiga handelsagenter ska tolkas så, att det inte krävs att en handelsagent bedriver sin verksamhet som kringresande, utanför en huvudmans lokaler.
2)
Artikel 1.2 i direktiv 86/653 ska tolkas så, att den inte utgör hinder för att en handelsagent utför andra arbetsuppgifter än dem som avses i denna bestämmelse. Det saknar betydelse att sådana andra arbetsuppgifter kan betraktas som bisysslor till en handelsagents grundläggande funktion. I den mån som handelsagenten utför de arbetsuppgifter som omfattas av artikel 1.2 i direktiv 86/653, är de nationella bestämmelser varigenom direktivet har införlivats tillämpliga oavsett vilken lösning som har valts i nationell rätt vad gäller kvalificeringen av blandade avtal.
(
1
)	Originalspråk: franska.
(
2
)	Rådets direktiv 86/653/EEG av den 18 december 1986 om samordning av medlemsstaternas lagar rörande självständiga handelsagenter (EGT L 382, 1986, s. 17; svensk specialutgåva, område 6, volym 2, s. 150).
(
3
)	Se, för ett liknande resonemang, Verbraeken, C., de Schoutheete, A., ”La loi 13 avril 1995 relative au contrat d’agence commerciale”, Journal des tribunaux, nr 5764, 1995, s. 463 och 464. Se även, för ett liknande resonemang, Bogaert, G., De Keersmaeker, Ch., Van Ranst, N., i Bogaert, G., Lohmann, U. (red.), Commercial Agency and Distribution Agreements. Law and Practice in the Member States of the European Union, Kluwer Law International, Haag – London – Boston, 2000, s. 109.
(
4
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 30 april 1998, Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, punkt 13), och dom av den 9 november 2000, Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, punkt 20).
(
5
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 30 april 1998, Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, punkt 13), och dom av den 6 mars 2003, Caprini (C‑485/01, EU:C:2003:135, punkt 19).
(
6
)	I det avseendet vill jag påpeka att generaladvokaten Cosmas i sitt förslag till avgörande i målet Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:36, punkt 31) identifierade tre erforderliga och tillräckliga villkor för att en person ska anses som handelsagent, nämligen att en sådan person, för det första, ska inneha ställning som självständig agent, för det andra, vara varaktigt avtalsbunden och, för det tredje, utöva en verksamhet som består i att endast förhandla om försäljning eller köp av varor, eller både förhandla om och slutföra dessa affärsuppgörelser i huvudmannens namn och för dennes räkning. Jag vill påpeka att dessa tre villkor anges i artikel 1.2 i direktiv 86/653. Under alla omständigheter finns inte kringresande med bland dessa villkor.
(
7
)	Se förslaget till rådets direktiv om samordning av medlemsstaternas lagstiftning om (självständiga) handelsagenter, vilket lades fram för rådet av kommissionen den 17 december 1976 (EGT C 13, 1977, s. 2).
(
8
)	Se, särskilt, 92b § i Handelsgesetzbuch (den tyska handelslagen). I doktrinen, se Wagner, V., Le Nouveau Statut de l’agent commercial: étude en droit français, en droit communautaire et en droit comparé, Presses Universitaires du Septentrion, Paris, 2003, s. 44. Se, även, Gardener, C., ”The Meaning of ’Negotiate’ under the Commercial Agents Directive. Just Who is a Commercial agent”, Commercial Law Practitioner, 2006, volym 13, nr 4, s. 109.
(
9
)	Se De Theux, A., Le statut européen de l’agent commercial. Approche critique de droit comparé, Publication des Facultés universitaires Saint-Louis, Bryssel, 1992, s. 39.
(
10
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 mars 2006, Poseidon Chartering (C‑3/04, EU:C:2006:176, punkterna 24 och 25).
(
11
)	Se Kileste, P., ”La loi belge du 13 avril 1995 relative au contrat d’agence commerciale transposant en droit interne la directive européenne 86/653”, Revue de droit des affaires internationales nr 7, 1995, s. 805, och Verbraeken, C., de Schoutheete, A., ”La loi du 13 avril 1995 relative au contrat d’agence commerciale”, Journal des tribunaux, 1995, s. 462.
(
12
)	Jag vill i det avseendet erinra om att det i artikel 2.2 i direktivet föreskrivs att medlemsstaterna får besluta att direktivet inte ska tillämpas på personer vars verksamhet som handelsagenter betraktas som bisyssla.
(
13
)	Se punkterna 28–35 i detta förslag till avgörande.
(
14
)	Se, vad beträffar bland annat polsk rätt, Sośniak, M., Zagadnienia typologii i systematyki umów obligacyjnych, Wydawnictwo UŚ, Katowice, 1990, s. 73. Vad gäller utländska juristers synpunkter på den polska lagstiftningsmetoden, se Raff, T, ”Vertragstypenbildung im polnischen Recht unter besonderer Berücksichtigung der Generalklausel von Art. 750 KC”, i Andrés Santos, F.J., Baldus, Ch., Dedek, H., (red), Vertragstypen in Europa: Historische Entwicklung und europäische Perspektiven, Sellier European Law Publishers, Munich, 2011, s. 235. Vad beträffar särdragen i common law-systemet, se Samuel, G., ”Classification of Contracts: A View from a Common Lawyer”, i Andrés Santos, F.J., Baldus, Ch., Dedek, H., (red), Vertragstypen in Europa: Historische Entwicklung und europäische Perspektiven, Sellier European Law Publishers, München, 2011, s. 117.
(
15
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 30 april 1998, Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, punkt 13), och dom av den 9 november 2000, Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, punkt 20).
(
16
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/48/EG av den 23 april 2008 om konsumentkreditavtal och om upphävande av rådets direktiv 87/102/EEG (EUT L 133, 2008, s. 66).
(
17
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/47/EG av den 6 juni 2002 om ställande av finansiell säkerhet (EGT L 168, 2002, s. 43).
(
18
)	Se mitt förslag till avgörande i målet Aviabaltika (C‑107/17, EU:C:2018:239, punkt 85).
(
19
)	Vad beträffar införlivandet av direktiv 86/653 med belgisk nationell rätt, se Kileste, P., ”La loi belge du 13 avril 1995 relative au contrat d’agence commerciale transposant en droit interne la directive européenne 86/653”, Revue de droit des affaires internationales, 1995, nr 7, s. 804. Vidare har en sådan definition införts bland annat i italiensk rätt (artikel 1742 i Codice civile (den italienska civillagen)), i nederländsk rätt (artikel 7:428 i Burgerlijk Wetboek (den nederländska civillagen)) och i polsk rätt (artikel 758.1 i Kodeks cywilny (den polska civillagen)).
(
20
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 17 oktober 2013, Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, punkt 37 och där angiven rättspraxis), och dom av den 3 december 2015, Quenon K. (C‑338/14, EU:C:2015:795, punkt 23 och där angivne rättspraxis). Se även mitt förslag till avgörande i målet Agro Foreign Trade & Agency (C‑507/15, EU:C:2016:809, punkt 34).
(
21
)	Se dom av den 17 oktober 2013, Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, punkt 36 och där angiven rättspraxis).
(
22
)	Se dom av den 9 november 2000, Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, punkt 21), dom av den 17 oktober 2013, Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, punkt 40), och dom av den 16 februari 2017, Agro Foreign Trade & Agency (C‑507/15, EU:C:2017:129, punkt 30).
(
23
)	Se punkt 59 i förevarande förslag till avgörande.