62014CJ0274_RES
Mål C‑274/14
Förfarande inlett av Banco de Santander SA
(begäran om förhandsavgörande framställd av Tribunal Económico-Administrativo Central)
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 21 januari 2020
”Begäran om förhandsavgörande – Artikel 267 FEUF – Begreppet nationell domstol – Kriterier – Det berörda nationella organets oavhängighet – Ledamöternas oavsättlighet – Avvisning av begäran om förhandsavgörande”
Begäran om förhandsavgörande – Anhängiggörande vid domstolen – Nationell domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF – Begrepp – Tribunal Económico-Administrativo Central (Spanien) – Omfattas inte
(Artikel 267 FEUF)
(se punkterna 51–77)
Begäran om förhandsavgörande – Anhängiggörande vid domstolen – Nationell domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF – Begrepp – Kravet på oavhängighet – Den ställning som ledamöterna i det berörda nationella organet har – Krav på oavsättlighet – Räckvidd
(Artikel 267 FEUF)
(se punkterna 58–60 och 64–71)
Begäran om förhandsavgörande – Anhängiggörande vid domstolen – Nationell domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF – Begrepp – Kravet på oavhängighet – Opartiskhet – Begrepp
(Artikel 267 FEUF)
(se punkterna 61–63 och 72–77)
Unionsrätt – Företräde – Oförenlig nationell rätt – Stöd som ges av en medlemsstat – Nationellt organ som upprättas enligt lag i syfte att ha hand om omprövningen av skattebeslut – Skyldighet att underlåta att tillämpa nationell lagstiftning som inte är förenlig med unionsbestämmelser som har direkt effekt
(Artikel 108.3 FEUF)
(se punkt 78)
Medlemsstater – Skyldigheter – Inrättandet av de rättsmedel som krävs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – Kravet att säkerställa att systemet med begäran om förhandsavgörande fungerar på ett effektivt sätt och att säkerställa att unionsrätten tolkas på ett enhetligt sätt – Nationell lagstiftning enligt vilken en instans som inte uppfyller kraven på oavhängighet och opartiskhet ges exklusiv befogenhet att avgöra ärenden – Villkor för tillåtlighet – Förekomsten av rättsmedel mot beslut från en sådan instans
(Artikel 267 FEUF)
(se punkt 79)
Resumé
Domstolen (stora avdelningen) avvisade i domen Banco de Santander (C‑274/14), meddelad den 21 januari 2020, en begäran om förhandsavgörande framställd av Tribunal Económico-Administrativo Central (Centralskattenämnden, Spanien) (nedan kallad det hänskjutande organet). Skälet för att avvisa begäran om förhandsavgörande var att detta organ inte uppfyllde kravet på oavhängighet för att kunna anses vara en ”domstol”, i den mening som avses i artikel 267 FEUF.
Den begäran om förhandsavgörande som hade framställts av det hänskjutande organet avsåg tolkningen och giltigheten av ett antal beslut från kommissionen (
1
) angående statligt stöd. Besluten rörde den spanska ordningen för skattemässig avskrivning av goodwill vid förvärv av aktieinnehav i utländska företag. Begäran hade framställts i ett förfarande mellan Banco de Santander och Inspección Financiera (Finansinspektionen, Spanien) angående avdraget för det goodwill-värde som följde av bankens förvärv av samtliga aktier i ett tyskt holdingbolag. Enligt tillämplig nationell lagstiftning är det hänskjutande organet behörigt att ompröva beslut som fattats av vissa centrala skattemyndigheter, däribland den myndighet som var aktuell i det nationella målet, samt att, i egenskap av appellationsorgan, överpröva vissa beslut som antas av andra Tribunales Económico-Administrativos (skattenämnder), vilkas territoriella behörighet är begränsad. En särskild avdelning vid det hänskjutande organet prövar extraordinära ärenden i syfte att utarbeta en enhetlig doktrin. Sistnämnda ärenden kan endast anhängiggöras av generaldirektören för skatter vid ekonomi- och finansministeriet.
Domstolen ansåg att det, mot bakgrund den senaste utvecklingen av rättspraxis, (
2
) fanns anledning att först pröva huruvida det hänskjutande organet kunde anses utgöra en ”domstol”, i den mening som avses i artikel 267 FEUF.
Domstolen erinrade att denna kvalificering bland annat innebär att det hänskjutande organet ska uppfylla kravet på oavhängighet. De nationella domstolarnas oavhängighet är nämligen nödvändig för att det system för domstolssamarbete vilket kommer till uttryck i möjligheten att begära förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF ska kunna fungera väl. Denna möjlighet kan endast användas av en domstol som har till uppgift att tillämpa unionsrätten och som uppfyller bland annat detta krav på oavhängighet.
Den externa aspekten av begreppet oavhängighet förutsätter att det aktuella organet fullgör sina uppgifter helt självständigt, utan att vara underställt någon annan och utan att ta emot order eller instruktioner från något håll. Detta innebär i synnerhet att de i fall i vilka ledamöterna får entledigas måste vara fastställda i uttryckliga lagbestämmelser, vilka ger garantier som motsvarar de krav som följer av principen om oavsättlighet som är en grundläggande beståndsedel i domarnas oavhängighet. Domstolen fann emellertid att ledamöterna i det hänskjutande organet kunde entledigas genom kungligt lagstiftningsdekret i ministerrådet, på förslag av ekonomi- och finansministern. Denna ordning var inte omgärdad av någon särskild reglering, vilket innebar att ledamöterna inte omfattades av några andra garantier än dem som gällde enligt förvaltningsrätten i allmänhet.
Beträffande den interna aspekten av begreppet oavhängighet erinrade domstolen om att denna aspekt är kopplad till begreppet opartiskhet, vilket innebär krav på objektivitet och att det inte finns något annat intresse i ärendets utgång än en strikt tillämpning av rättsreglerna. Sålunda uppfattat innebär begreppet oavhängighet att det berörda organet ska vara utomstående i förhållande till den myndighet som fattat det omtvistade beslutet. Särdragen i förfarandet för extraordinära ärenden, vilka kan anhängiggöras vid en specialiserad avdelning av det hänskjutande organet, mot beslut som organet har meddelat gör det inte möjligt att anse att det är ”utomstående” i förhållande till de motstående intressena. Domstolen påpekade särskilt att det endast är generaldirektören för skatter vid ekonomi- och finansministeriet som är behörig att anhängiggöra ett sådant ärende. Denne kommer sedan, tillsammans med generaldirektören eller direktören för den avdelning inom skatteförvaltningen från vilken den rättsakt härrör som är föremål för det beslut som ligger till grund för ärendet, att ingå i den sammansättning som prövar ärendet.
Domstolen tillade att det faktum att det hänskjutande organet inte utgör en domstol, i den mening som avses i artikel 267 FEUF, inte fråntar det från skyldigheten att säkerställa att unionsrätten tillämpas i samband med antagandet av dess beslut genom att, om det behövs, underlåta att tillämpa nationella bestämmelser som står i strid med unionsbestämmelser som har direkt effekt. För övrigt innebär förekomsten av rättsmedel mot det hänskjutande organets beslut att det är möjligt att säkerställa effektiviteten i systemet för begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, eftersom nationella domstolar har rätt eller, i förekommande fall, är skyldiga att begära förhandsavgörande från EU-domstolen när det krävs ett avgörande angående tolkningen eller giltigheten av unionsrätten för att kunna döma i saken.
(
1
)	Kommissionens beslut 2011/5/EG av den 28 oktober 2009 om skattemässig avskrivning av goodwill vid förvärv av betydande aktieinnehav i utländska företag C 45/07 (f.d. NN 51/07, f.d. CP 9/07) som Spanien har genomfört (EUT L 7, 2011, s. 48), kommissionens beslut 2011/282/EU av den 12 januari 2011 om skattemässig avskrivning av goodwill vid förvärv av aktieinnehav i utländska företag nr C 45/07 (f.d. NN 51/07, f.d. CP 9/07) som Spanien har genomfört (EUT L 135, 2011, s. 1) och kommissionens beslut (EU) 2015/314 av den 15 oktober 2014 om det statliga stöd nr SA.35550 (13/C) (f.d. 13/NN) (f.d. 12/CP) som Spanien har genomfört för skattemässig avskrivning av goodwill vid förvärv av aktieinnehav i utländska företag (EUT L 56, 2015, s. 38).
(
2
)	Domstolen hänvisade i sin bedömning särskilt till dom av den 16 februari 2017, Margarit Panicello (C-503/15, EU:C:2017:126), dom av den 27 februari 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C-64/16, EU:C:2018:117), och dom av den 24 juni 2019, kommissionen/Polen (Högsta domstolens oavhängighet) (C-619/18, EU:C:2019:531).