61979CJ0130_SV
Parter
Föremål för talan
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål 130/79
har High Court of Justice, Queen's Bench Division, Commercial Court till domstolen gett in en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget i det mål som pågår mellan
Express Dairy Foods Limited
och
Intervention Board for Agricultural Produce.
Föremål för talan
Begäran avser för det första om räckvidden av domen i målet 131/77 Milac (Rec. 1978, s. 1041) eventuellt kan utsträckas till alla de förordningar om införande av monetära utjämningsbelopp för handeln med vasslepulver som antagits mellan den 1 februari 1973 och den 11 augusti 1977 och för det andra, ifall denna första fråga besvaras jakande och alla dessa förordningar förklaras ogiltiga, rätten att få tillbaka felaktigt uppburna belopp med ränta.
Domskäl
1 Genom beslut av den 23 juli 1979 som inkom till domstolens kansli den 10 augusti 1979, har High Court of Justice, Queen's Bench Division, Commercial Court i enlighet med artikel 177 i EEG-fördraget ställt tre frågor om giltigheten av alla de förordningar om införande av monetära utjämningsbelopp för handeln med vasslepulver som utfärdades av kommissionen mellan den 1 februari 1973 och den 11 augusti 1977, om räckvidden av ett avgörande av domstolen varigenom denna inom ramen för ett förhandsavgörande slagit fast att en förordning är ogiltig och om skyldigheten att återbetala belopp som felaktigt tagits ut av en medlemsstats behöriga myndigheter, eventuellt tillsammans med skyldigheten att betala ränta.
2 Dessa frågor har ställts vid en tvist mellan företaget Express Dairy Foods Ltd och det brittiska interventionsorganet Intervention Board for Agricultural Produce (IBAP), som är Förenade kungarikets behöriga myndighet för uppbörd av belopp som skall erläggas inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken. Företaget Express Dairy Foods Ltd exporterade mellan den 1 februari 1973 och den 7 augusti 1977 betydande mängder vasslepulver hänförligt till tulltaxenummer 04.02 A I i Gemensamma tulltaxan och måste enligt kommissionsförordningar i kraft vid tidpunkten för exporten betala totalt 267 355,40 pund som monetära utjämningsbelopp till IBAP.
3 Storleken på detta belopp hade beräknats på grundval av olika kommissionsförordningar om införande av monetära utjämningsbelopp för handeln med vasslepulver för den omtvistade perioden. Genom dom av den 13 maj 1978 i målet 131/77 Milac mot Hauptzollamt Saarbrücken (Rec. s. 1041), ogiltigförklarade domstolen emellertid en av dessa förordningar, nämligen kommissionens förordning (EEG) nr 539/75 av den 28 februari 1975 (EGT L 57, s. 2, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå) genom vilken fastställdes monetära utjämningsbelopp för handeln med vasslepulver mellan den 3 mars och den 4 augusti 1975.
4 Sökanden i målet vid den nationella domstolen har krävt att IBAP skall betala tillbaka alla de belopp som har betalats in som monetära utjämningsbelopp för vasslepulver exporterat av företaget och har krävt ränta på summan. IBAP har invänt att det hade skyldighet att uppbära de monetära utjämningsbelopp som skulle erläggas enligt alla de förordningar som inte hade fastslagits vara ogiltiga och att tillämpa den ogiltiga förordningen fram till den dag då domstolen fastslog att den var ogiltig.
Den första frågan
5 Under dessa omständigheter har High Court of Justice ställt följande fråga till domstolen:
"Är, mot bakgrund av domstolens dom i målet 131/77, alla de förordningar som kommissionen utfärdade mellan den 1 februari 1973 och den 11 augusti 1977 ogiltiga i den mån de inför monetära utjämningsbelopp för handeln med vasslepulver?"
6 För att besvara denna fråga måste man först undersöka de skäl som föranledde domstolen att slå fast att artikel 1 i förordning nr 539/75 är ogiltig såvitt det genom denna artikel infördes monetära utjämningsbelopp för handeln med vasslepulver. Därefter måste man pröva om samma motivering även kan tillämpas i fråga om samtliga förordningar genom vilka monetära utjämningsbelopp infördes för ifrågavarande period och för nämnda produkt, och på grund av denna prövning sluta sig till om förordningarna var giltiga eller ej.
7 Det framgår av domskälen i målet 131/77 att artikel 1 i förordning nr 539/75, i den mån det genom denna införs monetära utjämningsbelopp för handeln med vasslepulver, fastslogs vara ogiltig till följd av att man funnit att priset på skummjölkspulver inte hade något avgörande inflytande på marknadspriset för vasslepulver. Domstolen fastslog därför att tillämpningen av monetära utjämningsbelopp på vasslepulver stred mot artikel 1.2 b i rådets förordning nr 974/71 av den 12 maj 1971 (EGT L 106, s. 1, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå), som endast tillåter att sådana belopp införs för produkter vars pris är beroende av priset på produkter som omfattas av interventionsåtgärder.
8 Det är klarlagt att detta krav åsidosatts i samtliga omtvistade bestämmelser, vars senare ändringar för övrigt endast gällt att ändra de tariffer som var nödvändiga för tillämpningen av de monetära utjämningsbeloppen, för att anpassa tarifferna till utvecklingen av valutornas paritet. Det kan för övrigt noteras att det varken i de skriftliga yttrandena eller under den muntliga förhandlingen har anförts, särskilt inte av kommissionen, att de ifrågavarande förordningarna skulle vara giltiga i den mån det genom dessa införs monetära utjämningsbelopp för handeln med vasslepulver. Mot bakgrund av domstolens dom i målet 131/77 kan slutsatsen dras att de kommissionsförordningar som utfärdades mellan den 1 februari 1973 och den 11 augusti 1977 måste betraktas som ogiltiga i den mån det genom dessa införs monetära utjämningsbelopp för handeln med vasslepulver.
Den andra frågan
9 Den andra frågan har följande lydelse:
"När domstolen i ett förfarande enligt artikel 177 i EEG-fördraget har ogiltigförklarat en kommissionsförordning som tillåter eller föreskriver uppbörd av monetära utjämningsbelopp, är medlemsstaternas behöriga myndigheter då enligt gemenskapsrätten skyldiga att betala tillbaka de belopp som uppburits i enlighet med den förordningen och vilka belopp skall de i så fall betala tillbaka?"
10 För att besvara denna fråga måste man erinra om att det framgår av bestämmelserna om gemenskapernas egna tillgångar - dvs. rådets beslut av den 21 april 1970 och rådets förordning nr 2/71 av den 2 januari 1971 om tillämpning av denna (EGT 1970 L 94 och 1971 L 3, s. 1, franska versioner; vid översättningen fanns inga svenska versioner att tillgå), tillsammans med rådets förordning nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (EGT L 94, s. 13, fransk version; svensk specialutgåva, del 03, volym 03) -att det åligger de nationella myndigheterna att för gemenskapens räkning och i enlighet med bestämmelserna i gemenskapsrätten säkerställa uppbörden av ett visst antal avgifter, inbegripet monetära utjämningsbelopp.
11 Enligt lydelsen av artikel 6 i beslutet av den 21 april 1970, som återupptogs i artikel 1 i förordning nr 2/71, skall dessa avgifter uppbäras av medlemsstaterna i enlighet med bestämmelserna i deras lagar och andra författningar. Tvister om återbetalning av summor som uppburits för gemenskapens räkning faller därför under de nationella domstolarnas behörighet och skall avgöras av dessa med tillämpning av deras nationella formella och materiella rätt, om inte annat föreskrivs i gemenskapsrätten.
12 Beklagligtvis saknas gemenskapsbestämmelser om harmonisering av förfaranden och tidsfrister och domstolen har funnit att denna situation medför olika behandling på gemenskapsnivå. Det ankommer inte på domstolen att utfärda allmänna materiella och processuella regler som endast de behöriga institutionerna kan anta. De regler som skall antas bör innebära likabehandling vad gäller de formella och materiella villkor under vilka näringsidkarna kan invända mot de skatter och avgifter som gemenskapen lägger på dem, och kräva återbetalning av belopp som felaktigt betalats in, samt en motsvarande harmonisering av de villkor under vilka medlemsstaternas förvaltningsmyndigheter, som handlar för gemenskapens räkning, uppbär nämnda skatter och avgifter och, i förekommande fall, kräver tillbaka de ekonomiska förmåner som beviljats på felaktiga grunder. Men den i avsaknad av gemenskapsbestämmelser nödvändiga hänvisningen till nationell lagstiftning är ändå underkastad vissa begränsningar, vars nödvändighet har erkänts på så sätt att tillämpningen av den nationella lagstiftningen måste ske på ett icke-diskriminerande sätt i förhållande till förfaranden för lösande av liknande men rent nationella tvister, och att de processuella reglerna inte i praktiken får omöjliggöra utövandet av de rättigheter som följer av gemenskapsrätten.
13 Huvudproblemet som förelagts domstolen gäller storleken på de belopp som skall betalas tillbaka, inbegripet frågan om de felaktigt inbetalade beloppen skall återbetalas i sin helhet ifall den skadelidande näringsidkaren eventuellt har övervältrat avgiften. Domstolen har redan fastslagit att kravet på skydd för de rättigheter som gemenskapens rättsordning skall säkerställa på detta område inte innebär att återbetalning av felaktigt uppburna avgifter skall beviljas på villkor som skulle innebära ett oberättigat berikande av de berättigade, och att det ur gemenskapsrättslig synpunkt inte finns något som hindrar att de nationella domstolarna enligt sin nationella rättsordning tar hänsyn till det faktum att de felaktigt uppburna avgifterna kan ha inräknats i det avgiftspliktiga företagets priser och övervältrats på de ifrågavarande produkternas köpare (dom av den 27 mars 1980 Denkavit italiana i målet 61/79, rec. 1980, s. 1205).
14 Svaret på den andra frågan blir alltså att det åligger de nationella myndigheterna att se till att återbetalning sker av belopp som uppburits på grundval av gemenskapsförordningar som fastslagits vara ogiltiga. Det är dessa myndigheters sak att i enlighet med tillämplig nationell rätt reglera alla hithörande frågor, t.ex. om eventuell övervältring av den felaktigt erlagda avgiften på andra näringsidkare eller på konsumenterna skall beaktas.
Den tredje frågan
15 Den tredje frågan har följande lydelse:
"Om en medlemsstats behöriga myndigheter är skyldiga att betala tillbaka en del av dessa belopp, är de då enligt gemenskapsrätten skyldiga att betala ränta på dessa och i så fall från vilken dag och med vilken sats?"
16 För att kunna besvara denna fråga är det tillräckligt att erinra om att tvister om återbetalning av belopp som uppburits för gemenskapens räkning för närvarande faller under de nationella domstolarnas behörighet och skall avgöras av dessa med tillämpning av nationell rätt om inte annat föreskrivs i gemenskapsrätten.
17 Eftersom det inte finns några gemenskapsbestämmelser om detta ankommer det för närvarande vid återbetalning av felaktigt uppburna avgifter på de nationella myndigheterna och i synnerhet de nationella domstolarna, att reglera alla frågor som rör återbetalningen, som t.ex. betalning av ränta, med tillämpning av nationella regler om räntesatser och dag från vilken räntorna skall beräknas.
Beslut om rättegångskostnader
18 De kostnader som har förorsakats Europeiska ekonomiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
-angående den fråga som genom beslut av den 23 juli 1979, registrerat den 10 mars 1979, förts vidare av High Court of Justice, Queen's Bench Division, Commercial Court - följande dom:
1)
De förordningar som utfärdades av kommissionen mellan den 1 februari 1973 och den 11 augusti 1977 skall betraktas som ogiltiga i den mån de inför monetära utjämningsbelopp för handeln med vasslepulver.
2)
Det ankommer på de nationella myndigheterna att se till att återbetalning sker av belopp som uppburits på grundval av gemenskapsförordningar som fastslagits vara ogiltiga. Det är dessa myndigheters sak att i enlighet med tillämplig nationell rätt reglera alla hithörande frågor, t.ex. om en övervältring av den felaktigt erlagda avgiften på andra näringsidkare eller på konsumenterna skall beaktas.
3)
Det ankommer för närvarande på de nationella myndigheterna, och i synnerhet de nationella domstolarna, att vid återbetalning av felaktigt uppburna avgifter reglera alla frågor som rör återbetalningen, som t.ex. betalning av ränta, med tillämpning av nationella regler om räntesatser och dag från vilken räntorna skall beräknas.
4)
Tillämpningen av den nationella lagstiftningen måste ske på ett icke-diskriminerande sätt i förhållande till förfaranden för lösande av liknande men rent nationella tvister och de processuella reglerna får inte i praktiken omöjliggöra utövandet av de rättigheter som följer av gemenskapsrätten.