62024TJ0093
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta piecu tiesnešu sastāvā)
2026. gada 21. janvārī (
*1
)
Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Bioetanola un etanola tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums – Pakāpeniska “hibrīdprocedūra” – Nevainīguma prezumpcija – Objektivitāte
Lietā T‑93/24
Lantmännen ek för
, Stokholma (Zviedrija),
Lantmännen Biorefineries AB
, Noršēpinga [Norrköping] (Zviedrija),
ko pārstāv R. Bachour, S. Perván Lindeborg, M. Nicolin, advokāti, un A. Van Cauwelaert, solicitor,
prasītājas,
pret
Eiropas Komisiju, ko pārstāv T. Baumé un P. Berghe, pārstāvji,
atbildētāja,
VISPĀRĒJĀ TIESA (trešā palāta piecu tiesnešu sastāvā)
apspriežu laikā šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja P. Škvaržilova‑Pelcla [P. Škvařilová‑Pelzl], tiesneši I. Nemms [I. Nõmm], G. Šteinfate [G. Steinfatt], D. Kukovecs [D. Kukovec] (referents) un R. Meiers [R. Meyer],
sekretāre: M. Zvozdzjaka‑Karbona [M. Zwozdziak‑Carbonne], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu,
pēc 2025. gada 9. jūlija tiesas sēdes
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītājas Lantmännen ek för un Lantmännen Biorefineries AB lūdz Vispārējo tiesu atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu C(2023) 8320 final (2023. gada 7. decembris) par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta AT.40054 – Ethanol Benchmarks) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”). Apstrīdētajā lēmumā Komisija konstatēja, ka prasītājas ir pārkāpušas minētās tiesību normas, piedaloties vienotā un turpinātā pārkāpumā, kura mērķis bija koordinēti ietekmēt vairumtirdzniecības cenu veidošanas mehānismu etanola Eiropas tirgū, jo minētais lēmums tika pieņemts pakāpeniskā “hibrīdprocedūrā”, kas ietvēra, pirmkārt, lēmuma par izlīgumu pieņemšanu un, otrkārt, lēmuma, kas tiek pieņemts parastās procedūras noslēgumā, pieņemšanu.
Tiesvedības priekšvēsture
2
Lantmännen ek för ir Lantmännen Biorefineries mātessabiedrība, kuras komercdarbība ir veltīta etanola ražošanai un tirdzniecībai. Etanolu ražo vai nu ūdens un etilēna sintēzes ceļā, vai arī no tādām atjaunojamām izejvielām kā cukurs, graudaugi, ciete vai celuloze, kas satur biomasu. Etanolu izmanto vai nu kā piedevu fosilā kurināmā ražošanā, vai kā tradicionālu sastāvdaļa dzērienu ražošanā un farmaceitisko, ķīmisko un kosmētikas līdzekļu ražošanā.
3
2015. gada 7. decembrī Komisija sāka izmeklēšanas procedūru, lai pieņemtu lēmumu, piemērojot Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), III nodaļu. Šīs procedūras mērķis bija noteikt, vai prasītājas kopā ar Alcogroup S.A., Alcodis S.A. (turpmāk tekstā kopā sauktas – “Alcogroup”) un Abengoa ir koordinēti manipulējušas S&P Global Platts izstrādāto un publicēto cenu indeksu aprēķinu.
4
2016. gada maijā prasītājas, Abengoa un Alcogroup (turpmāk tekstā kopā sauktas – “izmeklēšanā iesaistītās lietas dalībnieces”) pauda interesi piedalīties sarunās izlīguma panākšanai. Komisijas sanāksmes ar izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm, lai panāktu izlīgumu, notika no 2016. gada jūnija līdz 2017. gada jūnijam. Šajās sanāksmēs Komisija informēja izmeklēšanā iesaistītās lietas dalībnieces par iebildumiem, ko tā paredzēja izvirzīt pret tām, un darīja zināmus galvenos pierādījumus, kas bija lietas materiālos, kurus tā grasījās izmantot šo iebildumu pamatojumam.
5
2017. gada jūnijā Komisija paziņoja izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm iespējamo naudas sodu diapazonu Komisijas Regulas (EK) Nr. 773/2004 (2004. gada 7. aprīlis) par lietas izskatīšanu saskaņā ar [LESD 101. un 102. pantu], ko vada Komisija (OV 2004, L 123, 18. lpp.), 10.a panta 2. punkta pirmās daļas d) apakšpunkta izpratnē.
6
Abengoa un Alcogroup neakceptēja naudas soda maksimālo apmēru, kas bija paredzēts iespējamo naudas sodu diapazonā. Līdz ar to 2018. gada aprīlī attiecībā uz tām tika atsākta parastā procedūra.
7
Prasītājas, kuras iepriekš bija informētas par parastās procedūras atsākšanu attiecībā uz Abengoa un Alcogroup, 2018. gada martā apstiprināja, ka tās ir gatavas akceptēt maksimālo naudas soda apmēru un iesniegt formālu izlīguma lūgumu.
8
2018. gada 16. jūlijā prasītājas iesniedza Komisijai izlīguma iesniegumu.
9
2018. gada 24. jūlijā Komisija parastajā procedūrā pieņēma paziņojumu par iebildumiem, kuru tā adresēja Abengoa un Alcogroup. Tās sniedza apsvērumus par minēto paziņojumu un 2020. gada janvārī piedalījās uzklausīšanā šajā ziņā.
10
2021. gada 2. martā Komisija nosūtīja Abengoa un Alcogroup vēstuli ar faktu izklāstu, kas pamato šī sprieduma 9. punktā minētajā 2018. gada 24. jūlija paziņojumā ietvertos iebildumus, kā arī 2021. gada jūlijā – vēstuli, ar ko papildina iepriekš minēto faktu izklāsta vēstuli.
11
2021. gada 13. septembrīAbengoa, kas norādīja, ka ir saskārusies ar finansiālām grūtībām, informēja Komisiju par interesi atsākt izlīguma procedūru, lai tai pārmestā pārkāpuma procedūras iznākums kļūtu paredzams un tā varētu nodrošināt pārstrukturēšanai nepieciešamos ieguldījumus.
12
Šajā kontekstā Komisija informēja Alcogroup par izlīguma procedūras atsākšanu attiecībā uz Abengoa un aicināja gan Alcogroup, gan Abengoa paust ieinteresētību to atsākt. Tikai Abengoa, kura 2021. gada 28. oktobrī iesniedza izlīguma iesniegumu, piekrita Komisijas aicinājumam.
13
2021. gada 11. novembrī Komisija pieņēma prasītājām un Abengoa adresētu paziņojumu par iebildumiem izlīguma procedūras kontekstā.
14
2021. gada 25. novembrī prasītājas informēja Komisiju, ka tām nav citas izvēles kā vien izstāties no izlīguma procedūras, jo 2021. gada 11. novembra paziņojumā par iebildumiem neesot atspoguļots ne to izlīguma iesniegums, ne pārrunas par šādu izlīgumu. Līdz ar to tikai Abengoa piedalās izlīguma procedūras turpinājumā.
Lēmums par izlīgumu
15
2021. gada 10. decembrī Komisija pieņēma Lēmumu C(2021) 8913 final (turpmāk tekstā – “lēmums par izlīgumu”), ar kuru lēmuma par izlīgumu vienīgajai adresātei Abengoa tika uzlikts 20 miljonu EUR naudas sods par dalību aizliegtā vienošanās darbībā saistībā ar vairumtirdzniecības cenu noteikšanas mehānismu Eiropas etanola tirgū laikposmā no 2011. gada 6. septembra līdz 2014. gada 16. maijam.
16
Lēmuma par izlīgumu 4. apsvērumā Komisija atsaucas uz prasītājām un Alcogroup, izmantojot frāzi “pārējās izmeklēšanā iesaistītās lietas dalībnieces”, un precizē, pirmkārt, ka tās nav minētā lēmuma adresātes un, otrkārt, ka lēmumā par izlīgumu nav nedz noteikta, nedz pat provizoriski mēģināta noteikt “pārējo izmeklēšanā iesaistīto lietas dalībnieču” atbildība par to līdzdalību jebkādā pārkāpumā. Citas norādes par lēmuma par izlīgumu ietekmes neesību uz “pārējo izmeklēšanā iesaistīto lietas dalībnieču” rīcības kvalifikāciju un to atbildību šajā ziņā ir iekļautas šī lēmuma 41. un 49. apsvērumā.
17
Prasītājas ir minētas individuāli lēmuma par izlīgumu 4., 13., 18., 24. un 40. apsvērumā. Tāpat vairākos šī lēmuma apsvērumos ir atsauce uz “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm” ievada piezīmju sadaļās (“1. Introduction”), administratīvās procedūras aprakstā (“3. Procedure”), pārkāpjošās rīcības aprakstā (“4. Description of the conduct”), minētās rīcības juridiskajā vērtējumā (“5. Legal assessment”) un sadaļā par korektīvajiem pasākumiem (“8. Remedies”). Turklāt lēmuma par izlīgumu rezolutīvās daļas 1. pantā Komisija konstatē, ka Abengoa tās ar “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm” regulāri koordinētās rīcības dēļ ir pārkāpusi LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu.
Parastās procedūras turpināšana attiecībā uz prasītājām un tās izbeigšana attiecībā uz “Alcogroup”
18
Ar 2022. gada 28. februāra vēstuli Komisija informēja prasītājas par lēmumu attiecībā uz tām atsākt parasto procedūru.
19
2022. gada 7. jūlijā Komisija pieņēma Alcogroup, kā arī prasītājām adresētu paziņojumu par iebildumiem.
20
2022. gada 10. novembrī prasītājas iesniedza apsvērumus par 2022. gada 7. jūlija paziņojumu par iebildumiem. Alcogroup savus apsvērumus iesniedza 2022. gada 3. novembrī.
21
2023. gada 20. aprīlī Komisija prasītājām nosūtīja vēstuli, lai tās informētu, ka pēc informācijas apmaiņas un ņemot vērā apsvērumus par 2022. gada 7. jūlija paziņojumu par iebildumiem, tā apsver iespēju saīsināt pārkāpuma ilgumu, tādējādi par beigu datumu nosakot 2014. gada 25. martu, nevis 2014. gada 16. maiju, kā tas sākotnēji bija norādīts paziņojumā par iebildumiem. Tā kā šāda saīsināšana zināmā mērā ietekmēja naudas soda apmēra aprēķinu, Komisija informēja prasītājas par iespēju piecu dienu laikā par to iesniegt apsvērumus.
22
2023. gada 20. aprīlī Komisija prasītājām nosūtīja arī informācijas pieprasījumu par to pārdošanas apjoma vērtību pārkāpuma laikposmā un par 2022. gada apgrozījuma datiem. Prasītājas atbildi uz šo informācijas pieprasījumu sniedza 2023. gada 27. aprīlī.
23
2023. gada 2. maija vēstulē Komisija norādīja prasītājām, ka pierādījumi, kas savākti pret Alcogroup saistībā ar tās atbildību par pārkāpumu, nav tikuši uzskatīti par pietiekamiem attiecībā uz visu 2022. gada 7. jūlija paziņojumā par iebildumiem minēto laikposmu (skat. šī sprieduma 19. punktu).
24
2023. gada 4. maijā prasītājas iesniedza apsvērumus par iespēju saīsināt pārkāpuma ilgumu, kā arī par tā sekām uz naudas soda apmēra aprēķināšanu (skat. šī sprieduma 21. punktu).
25
Tā kā 2023. gada 23. maijā beidzās termiņš apsvērumu iesniegšanai par šī sprieduma 23. punktā minēto 2023. gada 2. maija vēstuli, Komisija pieņēma Lēmumu C(2023) 3486 final, ar kuru attiecībā uz Alcogroup tika izbeigta parastā procedūra.
26
2023. gada 12. jūnijā Komisija nosūtīja prasītājām vēstuli, lai precizētu veidu, kādā tā plāno aprēķināt pārdošanas apjoma vērtību iespējamā naudas soda uzlikšanas nolūkā, un tās par to apsvērumus nesniedza.
Apstrīdētais lēmums
27
2023. gada 7. decembrī Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu, kurā tika konstatēts, ka prasītājas, kas ir vienīgās šī lēmuma adresātes, ir pārkāpušas LESD 101. panta 1. punktu un EEZ līguma 53. panta 1. punktu, piedaloties vienotā un turpinātā pārkāpumā, kura mērķis bija koordinēti ietekmēt vairumtirdzniecības cenu veidošanas mehānismu Eiropas etanola nozarē. Komisija prasītājām uzlika 47,718 miljonu EUR naudas sodu.
Cenu noteikšanas Eiropas etanola tirgū apraksts apstrīdētajā lēmumā
28
Produkts, uz kuru attiecas apstrīdētajā lēmumā minētais pārkāpums, ir etanols, kas, sajaukts ar benzīnu, tiek izmantots biodegvielas ražošanā (angļu valodā – “fuel‑grade ethanol”).
29
Saskaņā ar apstrīdēto lēmumu etanola pārdošanas līgumi Eiropas tirgū tiek noslēgti vai nu ilgtermiņā, vai arī “spot” tirgū. Ievērojams skaits etanola pārdošanas līgumu Eiropas Savienībā tiek noslēgti, izmantojot divpusējas ilgtermiņa vienošanās un konkursa procedūras. Šo līgumu cenā bieži ir fiksētā daļa un mainīgā daļa, no kurām pēdējā parasti tiek izmantota atsauce uz S&P Global Platts publicētajiem indeksiem.
30
Darījumiem, kas noslēgti “spot” tirgū (bieži angļu valodā saukti par “spot trades”), jābūt tūlītējiem attiecībā uz piegādi noteiktā datumā (“spot date”). Svarīgākais etanola “spot” tirgus Eiropas Ekonomikas zonā (EEZ) atsauces periodā bija “Amsterdamas-Roterdamas-Antverpenes lihteru” tirgus (turpmāk tekstā – “Roterdamas zona”), un S&P Global Platts tā darbību izmantoja, izstrādājot savus cenu indeksus.
31
ASV uzņēmums S&P Global, kura juridiskā adrese ir Londonā (Apvienotā Karaliste), atsauces periodā bija organizēts vairākās nodaļās, tostarp S&P Global Platts, kas ir nozīmīgākā etanola tirgus cenu uzraudzības aģentūra. Proti, atsauces periodā 90 % no divpusējiem etanola pārdošanas līgumiem kā atsauci izmantoja S&P Global Platts publicētos indeksus.
32
S&P Global Platts dara publiski pieejamus Eiropas etanola tirgus cenu indeksus (Platts ethanol benchmarks), kuru mērķis ir atspoguļot Roterdamas zonā veikto darījumu cenas. Šajā nolūkā S&P Global Platts izmanto indeksu izstrādes procesu ar nosaukumu “Market‑on‑Close” (turpmāk tekstā – “MOC process”).
33
MOC procesa pamatā ir informācija, kas iegūta no dalībniekiem, tostarp visi pirkšanas un pārdošanas piedāvājumi, nodomi slēgt darījumu, kā arī apstiprināti darījumi, kas brīvprātīgi paziņoti dienas laikā un jo īpaši laikposmā no plkst. 16.00 līdz plkst. 16.30 (pēc Londonas laika), kas pazīstams kā “MOC logs” (MOC window).
34
Lai gan S&P Global Platts apvieno informāciju no dažādiem avotiem, izstrādājot etanola cenu indeksus, tā dod priekšroku informācijai, kas iegūta “MAC loga” laikā.
35
Komisija uzskata, ka, ņemot vērā, ka etanola cenu indeksi bieži tiek izmantoti kā atsauce etanola pārdošanas ilgtermiņa līgumos, pat minimāls cenu, kas paziņotas, lai izstrādātu minētos indeksus, izkropļojums varētu būtiski ietekmēt etanola tirgus cenu un arī to ienākumus uzņēmumu, kas ir šādu ilgtermiņa pārdošanas līgumu puses.
Apstrīdētajā lēmumā prasītājām pārmestā rīcība
36
Apstrīdētajā lēmumā ir konstatēts, ka prasītājas Abengoa un Alcogroup ir noslēgušas līgumus vai veikušas koordinētas darbības, lai mākslīgi paaugstinātu, uzturētu vai samazinātu S&P Global Platts publicēto etanola atsauces indeksu līmeni.
37
Saskaņā ar Komisijas analīzi pārkāpjošā rīcība ir divkārša. Pirmkārt, prasītājas rīcību esot saskaņojušas sarunās ar Abengoa un Alcogroup pirms “MOC loga”, tā laikā un pēc tā. Otrkārt, prasītājas esot vienojušās ar Abengoa un Alcogroup, lai ierobežotu fiziskā etanola piedāvājumu Roterdamas zonā, kas varētu būt pieejams attiecībā uz vienošanos “MOC logā”. Lai īstenotu pārkāpjošo rīcību, prasītājas regulāri apmainījās ar komerciāli sensitīvu informāciju ar Abengoa un Alcogroup.
38
Komisija secina, ka šī sprieduma 37. punktā aprakstītās koordinētās rīcības mērķis un šī rīcība varēja izraisīt prasītāju, Abengoa un Alcogroup etanola pārdošanas cenu pieaugumu saistībā ar etanola piegādes līgumiem, kas noslēgti ar to klientiem, jo šajos līgumos bija atsauce uz S&P Global Platts publicētajiem indeksiem.
Lietas dalībnieku prasījumi
39
Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
pilnībā vai daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
40
Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
prasību noraidīt;
–
piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
41
Prasības pamatojumam prasītājas izvirza divus pamatus, no kuriem pirmais attiecas uz to tiesību uz nevainīguma prezumpciju pārkāpumu un otrais – uz to, ka Komisija nav ievērojusi objektivitātes prasību, kas izriet no labas pārvaldības principa.
Par pirmo pamatu – prasītāju tiesību uz nevainīguma prezumpciju pārkāpumu
42
Pirmā pamata atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka, izmantojot pakāpenisko “hibrīdprocedūru” ar vienu vienīgu uzņēmumu, kas piedalās izlīgumā, un pieņemot lēmumu par izlīgumu attiecībā uz Abengoa, Komisija nav ievērojusi to tiesības uz nevainīguma prezumpciju. Tādējādi tām uzliktais sods un galu galā arī apstrīdētais lēmums pēc būtības esot kļūdaini.
43
Prasītāju nevainīguma prezumpcijas pārkāpums konkretizējoties ar to, ka Komisija esot pieļāvusi divas būtiskas, nopietnas un neatgriezeniskas kļūdas, kas pamatojot apstrīdētā lēmuma atcelšanu.
44
Pirmkārt, Komisija esot kļūdaini izvēlējusies izmantot pakāpenisko “hibrīdprocedūru”, kurā piedalās tikai viens uzņēmums, izlīguma dalībnieks (pirmā pamata pirmā un trešā daļa). Šajā kontekstā prasītājas norāda, ka Komisija nevarēja pieņemt lēmumu par izlīgumu attiecībā uz Abengoa pirms parastās procedūras beigām, nepārkāpjot to tiesības uz nevainīguma prezumpciju.
45
Otrkārt, prasītājas uzskata, ka Komisija, izstrādājot lēmumu par izlīgumu, ir pārkāpusi to tiesības uz nevainīguma prezumpciju, jo tajā bija ietvertas skaidras un nepārprotamas norādes par “pārējo izmeklēšanā iesaistīto lietas dalībnieču” piedalīšanos, kuras nebija izlīgušas attiecībā uz šajā lēmumā minēto prettiesisko rīcību, un to atbildību par šo rīcību – šīs norādes nebija nepieciešamas, lai konstatētu Abengoa atbildību (pirmā pamata otrā daļa).
Par pirmā pamata pirmo un trešo daļu, kas attiecas uz pakāpeniskās “hibrīdprocedūras” izmantošanu
46
Pirmā pamata pirmajā un trešajā daļā, kuras jāanalizē kopā, prasītājas apgalvo, pirmkārt, ka pakāpeniskās “hibrīdprocedūras” izmantošana, lai gan tikai Abengoa piedalījās izlīguma procedūrā, nozīmē to tiesību uz nevainīguma prezumpciju pārkāpumu un, otrkārt, ka nav sniegts nekāds pieņemams pamatojums šādas procedūras izmantošanai šīs lietas apstākļos.
47
Komisija apstrīd prasītāju argumentus.
48
Šajā ziņā jākonstatē, pirmām kārtām, ka prasītāju argumentācija ir balstīta uz pieņēmumu, ka pakāpeniskās “hibrīdprocedūras” izmantošana ar vienu vienīgu uzņēmumu, kas piedalās izlīguma procedūrā, varētu būt nevainīguma prezumpcijas pārkāpums neatkarīgi no lēmuma par izlīgumu analīzes in concreto. Ņemot vērā judikatūru, šāda nostāja ir kļūdaina.
49
Pirmkārt, jānorāda, ka Regulas Nr. 773/2004 10.a pants neizslēdz un neliedz Komisijai iespēju LESD 101. panta piemērošanā izmantot “hibrīdprocedūru” (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 2. februāris, Scania u.c./Komisija, T‑799/17, EU:T:2022:48, 98. un 99. punkts).
50
Proti, Komisijai ir tiesības izmantot “hibrīdu” pieeju un īstenot izlīguma procedūru attiecībā uz uzņēmumiem, kuri iesniedz izlīguma iesniegumus, vienlaikus turpinot procedūru, ko reglamentē Regulas Nr. 773/2004 vispārīgie noteikumi, nevis noteikumus, kas reglamentē izlīguma procedūru – attiecībā uz uzņēmumiem, kuri nevēlas piedalīties izlīgumā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 20. maijs, Timab Industries un CFPR/Komisija, T‑456/10, EU:T:2015:296, 70., 71. un 104. punkts).
51
Savienības tiesa ir uzskatījusi, ka Komisija var pieņemt gan lēmumu par izlīgumu attiecībā uz pusēm, kas ir nolēmušas izlīgt, gan lēmumu parastās procedūras attiecībā uz lietas dalībniekiem, kuri ir nolēmuši neiesaistīties izlīgumā, tomēr ar nosacījumu, ka tā, pieņemot lēmumu par izlīgumu, nodrošina nevainīguma prezumpcijas principa ievērošanu attiecībā uz pusēm, kas nepiedalās izlīgumā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2021. gada 18. marts, Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 64. un 65. punkts, un 2023. gada 12. janvāris, HSBC Holdings u.c./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 88. un 89. punkts).
52
Šajā kontekstā Komisijai ir plaša rīcības brīvība noteikt lietas, kuras varētu būt piemērotas, lai noskaidrotu pušu interesi piedalīties izlīguma apspriešanā, lai izlemtu sākt vai izbeigt šīs sarunas vai panākt galīgo izlīgumu lietā, kā izriet no Komisijas Regulas (EK) Nr. 622/2008 (2008. gada 30. jūnijs), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 773/2004 attiecībā uz izlīguma procedūras kārtību karteļu lietās (OV 2008, L 171, 3. lpp.), 4. apsvēruma (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 29. februāris, Deutsche Bahn u.c./Komisija, T‑267/12, nav publicēts, EU:T:2016:110, 417. punkts).
53
Turklāt var būt objektīvi nepieciešams, lai Komisija lēmumā par izlīguma procedūras izbeigšanu aplūkotu arī noteiktus parastajā procedūrā svarīgus faktus un rīcību attiecībā uz apgalvotas aizliegtas vienošanās dalībniekiem (spriedumi, 2021. gada 18. marts, Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 65. punkts, un 2023. gada 12. janvāris, HSBC Holdings u.c./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 89. punkts). Šajā ziņā nevienai norādei uz pusēm, kuras nav piedalījušās izlīgumā, nevar būt galīgs raksturs saistībā ar to dalību attiecīgajā darbībā.
54
Otrkārt, runājot konkrēti par nevainīguma prezumpciju, tā ir vispārējs Savienības tiesību princips, kas nostiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 48. panta 1. punktā (spriedumi, 2012. gada 22. novembris, E.ON Energie/Komisija, C‑89/11 P, EU:C:2012:738, 72. punkts, un 2021. gada 18. marts, Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 60. punkts). Hartas 48. pants atbilst Romā 1950. gada 4. novembrī parakstītās Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 2. un 3. punktam, kā izriet no paskaidrojumiem saistībā ar šo Hartas normu. Tādējādi saskaņā ar Hartas 52. panta 3. punktu, interpretējot Hartas 48. pantu, kā minimālais aizsardzības slieksnis jāņem vērā Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 2. un 3. punkts (spriedumi, 2019. gada 5. septembris, AH u.c. (Nevainīguma prezumpcija), C‑377/18, EU:C:2019:670, 41. punkts, un 2021. gada 18. marts, Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 61. punkts).
55
Šajā ziņā nevainīguma prezumpcijas princips nav ievērots tad, ja tiesas nolēmums vai oficiāls paziņojums attiecībā uz apsūdzēto ietver skaidru, pirms galīgā notiesājošā sprieduma paustu apliecinājumu, ka attiecīgā persona ir izdarījusi konkrētu noziedzīgo nodarījumu. Šajā kontekstā jāuzsver tiesu iestādes izmantotā formulējuma nozīmīgums un jāņem vērā īpašie apstākļi, kādos tas ir pausts, kā arī konkrētās tiesvedības raksturs un konteksts (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 5. septembris, AH u.c. (Nevainīguma prezumpcija), C‑377/18, EU:C:2019:670, 43. punkts; 2023. gada 12. janvāris, HSBC Holdings u.c./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 79. punkts un tajā minētā judikatūra, un ECT spriedumu, 2014. gada 27. februāris, Karaman pret Vāciju, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, 63. punkts).
56
Treškārt un līdz ar to, tikai ņemot vērā lēmuma par izlīgumu analīzi in concreto un tajā veiktos vērtējumus, ir iespējams novērtēt, vai ir pārkāptas prasītāju tiesības uz nevainīguma prezumpciju. Tāpēc kritika, kas vērsta pret pakāpeniskas “hibrīdprocedūras” izmantošanu, kurā piedalās tikai viena izlīguma puse, pati par sevi nevar pierādīt šāda pārkāpuma esību.
57
Turklāt, jo īpaši attiecībā uz kritiku, ka Komisijas izvēlētā procedūra būtībā nozīmē secinājumu par prasītāju līdzdalību attiecīgajā pārkāpumā un viņu vainu saistībā ar rīcību, uz kuru attiecas lēmums par izlīgumu, jāatgādina, ka no judikatūras sarežģītu krimināllietu izskatīšanā, kas mutatis mutandis piemērojama šajā lietā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 18. marts, Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 64. punkts), izriet, ka lēmuma par izlīgumu pieņemšana attiecībā uz vienu personu, pret kuru vērsta kriminālvajāšana, ja attiecīgajā lēmumā minētā rīcība liecina par kolektīvu līdzdalību, pati par sevi nenozīmē pārkāpumu attiecībā uz citu personu, kas nav noslēgušas izlīgumu, tiesībām uz nevainīguma prezumpciju (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 5. septembris, AH u.c. (Nevainīguma prezumpcija), C‑377/18, EU:C:2019:670, 45. punkts, un 2020. gada 28. maijs, UL un VM, C‑709/18, nav publicēts, EU:C:2020:411, 35. punkts).
58
Šajā ziņā prasītājas būtībā kļūdaini apgalvo, ka lēmums par izlīgumu nozīmē, ka Komisijai bija jāpieņem lēmums parastajā procedūrā. Izlīguma procedūra ir parastajai procedūrai alternatīva administratīvā procedūra, kas atšķiras no tās un kam ir zināmas īpatnības. Izlīguma procedūrā, ja attiecīgais uzņēmums neiesniedz izlīguma iesniegumu, procedūra, kuras beigās tiek pieņemts galīgais lēmums, ir reglamentēta Regulas Nr. 773/2004 vispārīgajos noteikumos, nevis izlīguma procedūru reglamentējošajos noteikumos. Savukārt parastajā procedūrā, kurā atbildība vēl ir tikai jānosaka, Komisijai ir saistošs tikai paziņojums par iebildumiem un tai ir jāņem vērā jaunie apstākļi, kas tai darīti zināmi šīs procedūras laikā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2017. gada 12. janvāris, Timab Industries un CFPR/Komisija, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, 136. punkts, un 2024. gada 1. februāris, Scania u.c./Komisija, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, 75. punkts).
59
Tādējādi pretēji tam, ko apgalvo prasītājas, lēmuma par izlīgumu pieņemšana pati par sevi nerada nekādas juridiskas sekas, kas ietekmētu vēlāk parastā procedūrā pieņemtos lēmumus attiecībā uz pusi, kura nav piedalījusies izlīgumā.
60
Līdz ar to lēmuma par izlīgumu pieņemšana nediktēja parastās procedūras iznākumu, par ko liecina attiecībā uz Alcogroup pieņemtais lēmums, kurā Komisija galu galā secināja, ka lietas materiālos iekļautie pierādījumi nebija pietiekami pārliecinoši, lai pamatotu secinājumu, ka Alcogroup bija piedalījusies pārkāpumā pēc 2013. gada 14. marta, un tātad bija iestājies noilgums, lai Komisija varētu tai uzlikt naudas sodu. Šajā ziņā jāuzsver, ka nekas neliedza Komisijai attiecībā uz prasītājām pēc to pierādījumu pārbaudes, kas pievienoti lietas materiāliem parastajā procedūrā, un pat pēc parastās procedūras pabeigšanas attiecībā uz Alcogroup pieņemt lēmumam par Alcogroup līdzīgu lēmumu.
61
Otrām kārtām, attiecībā uz to, ka Komisija neesot pamatojusi pakāpeniskas “hibrīdprocedūras” izmantošanu, neviens no pārējiem prasītāju argumentiem nav atbalstāms.
62
Pirmkārt, pretēji prasītāju paustajam, 2019. gada 5. septembra spriedums AH u.c. (Nevainīguma prezumpcija) (C‑377/18, EU:C:2019:670) nenozīmē, ka Komisijai būtu pienākums pierādīt, ka pakāpeniskas “hibrīdprocedūras” izmantošana ir “obligāta”, un tas, pēc prasītāju domām, šajā lietā tā neesot bijis.
63
Protams, no 2019. gada 5. septembra sprieduma AH u.c. (Nevainīguma prezumpcija) (C‑377/18, EU:C:2019:670) izrietošā judikatūra ir mutatis mutandis nozīmīga tad, ja Komisija attiecībā uz vienu un to pašu aizliegtu vienošanos divās atsevišķās procedūrās secīgi pieņem divus lēmumus, kuru adresāti ir atšķirīgi, proti, lēmumu, kas ir pieņemts izlīguma procedūras noslēgumā un kas ir adresēts uzņēmumiem, kuri piedalījušies izlīgumā, un lēmumu, kas ir pieņemts parastās procedūras noslēgumā un kas ir adresēts pārējiem uzņēmumiem – aizliegtas vienošanās dalībniekiem (skat. šī sprieduma 57. punktu).
64
Savukārt no 2019. gada 5. septembra sprieduma AH u.c. (Nevainīguma prezumpcija) (C‑377/18, EU:C:2019:670) izrietošā judikatūra nenozīmē, ka Komisijai būtu pienākums pierādīt, ka pakāpeniskas “hibrīdprocedūras” izmantošana ir “obligāta”. Komisijai ir jāizmanto sava rīcības brīvība, lai pārbaudītu, vai pakāpeniskas “hibrīdprocedūras” izmantošana ļauj tai nodrošināt ātrāku un efektīvāku lietas izskatīšanu kopā ar uzņēmumiem, kuri ir izvēlējušies izlīgt, vienlaikus ievērojot piemērojamajās tiesību normās noteiktās robežas, tostarp uzņēmumu, kas nav izvēlējušies izlīgumu, tiesības uz nevainīguma prezumpciju (skat. šī sprieduma 51.–53. punktu).
65
Otrkārt, prasītājas nepierāda, kādā veidā apstrīdētā lēmuma 428.–448. apsvērumā minētie iemesli, kas attaisnoja pakāpeniskas “hibrīdprocedūras” izmantošanu šajā lietā, ir pretrunā to tiesībām uz nevainīguma prezumpciju.
66
Saskaņā ar apstrīdēto lēmumu brīdī, kad Abengoa nolēma atgriezties izlīguma procedūrā, prasītājas tajā joprojām piedalījās, tāpēc pastāvēja iespēja pabeigt šo procedūru attiecībā uz lielāko daļu izmeklēšanā iesaistīto lietas dalībnieču (apstrīdētā lēmuma 441. apsvērums).
67
Turklāt, pieņemot lēmumu par izlīgumu un iekļaujot tajā Abengoa, bija iespējams aptvert visu pārkāpuma periodu – tas Komisijai sniedza acīmredzamas priekšrocības salīdzinājumā ar lēmuma par izlīgumu pieņemšanu attiecībā tikai uz prasītājām (apstrīdētā lēmuma 442. apsvērums).
68
Saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 443. apsvērumu Komisijas iecerētās pieejas mērķis bija pēc iespējas ātrāk pabeigt administratīvo procedūru, vispirms koncentrējoties uz izlīguma procedūru un pēc tam mobilizējot resursus, lai pieņemtu lēmumu, ar ko tiek noslēgta parastā procedūra, kura apstrīdēšanu Alcogroup uzskatīja par paredzamu.
69
Attiecībā uz risku, ka pret prasītājām varētu tikt vērstas trešo personu prasības par zaudējumu atlīdzību sakarā ar to, ka lēmums par izlīgumu un lēmums parastās procedūras noslēgumā tika pieņemti pakāpeniski, Komisija norāda, ka lēmums par izlīgumu bija paredzēts īss un publicējams tikai nekonfidenciālā versijā; tas ievērojami samazinātu minēto risku (apstrīdētā lēmuma 444. apsvērums).
70
Kā izriet no apstrīdētā lēmuma 445. apsvēruma, Komisijas iecerētās pieejas priekšrocības iepriekš tika apspriestas ar prasītājām – tās to neapstrīd.
71
Turklāt saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 447. apsvērumu lēmuma par izlīgumu, kura vienīgā adresāte bija Abengoa, pieņemšana bija pamatota ar efektivitātes apsvērumiem. Pat ja tā pievienojās izlīguma procedūrai vēlīnā stadijā, minētā lēmuma pieņemšana radīja būtiskus efektivitātes ieguvumus, tostarp iespēju sagatavot daudz īsāku lēmumu par izlīgumu salīdzinājumā ar to, kāds tas būtu parastajā procedūrā, kā arī samazināt risku, ka Abengoa varētu apstrīdēt lēmumu par izlīgumu.
72
Ņemot vērā to saturu, neviens no iepriekš minētajiem apstrīdētā lēmuma apsvērumiem neļauj secināt, ka Komisija, nolemjot izmantot pakāpenisko “hibrīdprocedūru”, būtu pārkāpusi prasītāju tiesības uz nevainīguma prezumpciju.
73
Katrā ziņā izlīguma procedūras aizkavēšana vai izbeigšana, pamatojoties uz to, ka viens no attiecīgajiem uzņēmumiem ir nolēmis nepiedalīties izlīguma apspriešanā, būtu pretrunā izlīguma procedūras mērķim, kāds minēts Regulas Nr. 622/2008 4. apsvērumā, proti, nodrošināt ātrāku un efektīvāku lietas izskatīšanu ar uzņēmumiem, kuri ir izvēlējušies izlīgt (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 2. februāris, Scania u.c./Komisija, T‑799/17, EU:T:2022:48, 102. punkts).
74
Treškārt, arguments par laika klauzulas pārkāpumu, par kuru Komisija un prasītājas bija vienojušās izlīguma procedūrā un saskaņā ar kuru izlīguma procedūras un parastās procedūras galīgie lēmumi bija jāpieņem “vairāk vai mazāk tajā pašā dienā”, ir tikai prasītāju norādītais konteksta elements, kas izrādās neefektīvs apstrīdētā lēmuma tiesiskuma pārbaudē.
75
Proti, kā izriet no prasītāju rakstveida atbildēm uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem, tās nav ne norādījušas kādu izlīguma procedūru regulējošo noteikumu pārkāpumu, ne arī atsaukušās uz šādu noteikumu prettiesiskumu attiecībā uz to, ka Komisija nav ievērojusi laika klauzulu.
76
Tas pats attiecas uz apvērstās pārskatīšanas klauzulas neievērošanu, saskaņā ar kuru darījums esot pakļauts nosacījumam, ka Komisija nepieņem parastās procedūras dalībniekiem labvēlīgāku lēmumu nekā izlīguma lēmums.
77
Katrā ziņā, kā norāda Komisija un ko prasītājas neapstrīd, 2021. gada 11. novembra paziņojumā par iebildumiem par izlīgumu bija pārņemts prasītāju izlīguma iesniegums attiecībā uz pārkāpuma priekšmetu, tā īstenošanu, galvenajiem faktiem un to juridisko kvalifikāciju, tostarp prasītāju lomu, kā arī to dalības pārkāpumā ilgumu. Tādējādi paziņojumā par iebildumiem bija atspoguļots izlīguma iesnieguma saturs attiecībā uz elementiem, kas minēti Komisijas paziņojuma par izlīguma procedūras kārtību karteļu lietās, lai pieņemtu lēmumus saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1/2003 7. un 23. pantu (OV 2008, C 167, 1. lpp.) 20. punkta a) apakšpunktā. Tādu saistību kā laika klauzula un apvērstās pārskatīšanas klauzula starp šiem elementiem nav.
78
Līdz ar to saskaņā ar Komisijas paziņojuma par izlīguma procedūrām 22. punktu Komisijas paziņojumā par iebildumiem tika apstiprināts prasītāju izlīguma iesniegums.
79
Ņemot vērā iepriekš minēto, tā kā neviens no prasītāju pirmā pamata pirmajā un trešajā daļā izvirzītajiem argumentiem neļauj pierādīt, ka Komisija būtu pārkāpusi to tiesības uz nevainīguma prezumpciju, šīs daļas ir jānoraida.
Par pirmā pamata otro daļu, kas attiecas uz lēmuma par izlīgumu formulējumu
80
Prasītājas uzskata, ka Komisija, pieņemot lēmumu par izlīgumu, neesot ievērojusi to tiesības uz nevainīguma prezumpciju, jo lēmumā esot ietvertas skaidras un nepārprotamas norādes par dalību attiecīgajā pārkāpumā un to uzņēmumu apgalvoto atbildību, kuri nav piedalījušies izlīgumā, taču šādas norādes neesot nepieciešamas konstatējumiem par Abengoa atbildību.
81
Pirmkārt, lēmumā par izlīgumu esot ietverts pāragrs spriedums, jo tajā ir minēts, ka prasītājas ir daļa no sabiedrībām, kuras tiek sauktas par “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm” un kuru atbildība ir konstatēta minētā lēmuma rezolutīvās daļas 1. pantā, un ka tajā ir atsauce uz to rīcību, tostarp saistībā ar tās juridisko vērtējumu. Turklāt vēlāka izmeklēšanas pret Alcogroup izbeigšana esot pastiprinājusi iespaidu, ka lēmums par izlīgumu nozīmēja prasītāju un Abengoa kopīgu atbildību. Visbeidzot – ar atrunām nepietiekot, lai noraidītu šīs norādes.
82
Otrkārt, Komisijas izmantotā pieeja atšķiroties no tās agrākās prakses “hibrīdprocedūrās”.
83
Treškārt, lēmumā par izlīgumu ietvertās norādes pārsniedzot to, ko Tiesa ir uzskatījusi par nepieciešamu, lai uzrādītu un sauktu pie atbildības izlīguma puses.
84
Komisija apstrīd prasītāju argumentus.
85
Kā izriet no šī sprieduma 55. punktā minētās judikatūras, nevainīguma prezumpcija netiek ievērota, ja tiesas nolēmumā vai oficiālā paziņojumā attiecībā uz apsūdzēto ir ietverts skaidrs paziņojums pirms galīga notiesājoša sprieduma, ka attiecīgā persona ir izdarījusi aplūkoto noziedzīgo nodarījumu, tāpēc nozīmīgs ir attiecīgo iestāžu izmantotais formulējums, kā arī īpašie apstākļi, kādos šis paziņojums pausts, un attiecīgās procedūras raksturs un konteksts.
86
Sarežģītos kriminālprocesos, kuros ir iesaistīti vairāki apsūdzētie, ko nevar tiesāt kopā, jau ir atzīts, ka var būt tā, ka kompetentai tiesai, lai vērtētu apsūdzēto vainu, ir obligāti jāmin trešo personu, kuras, iespējams, vēlāk tiks tiesātas atsevišķi, dalība. Tomēr, ja šādi ar trešo personu iesaisti saistīti fakti ir jāmin, attiecīgajai tiesai būtu jāizvairās sniegt vairāk informācijas, nekā tas ir nepieciešams, lai analizētu to personu juridisko atbildību, kuru lietas tā skata. Turklāt tiesas nolēmumu pamatojums ir jāformulē tā, lai varētu izvairīties no iespējama priekšlaicīga vērtējuma attiecībā uz konkrētu trešo personu vainu, kas varētu apdraudēt taisnīgu vērtējumu par apsūdzībām, kuras celtas pret šīm personām atsevišķā tiesvedībā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 5. septembris, AH u.c. (Nevainīguma prezumpcija), C‑377/18, EU:C:2019:670, 44. punkts; 2021. gada 18. marts, Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 63. punkts, un ECT spriedums, 2014. gada 27. februāris, Karaman pret Vāciju, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, 64. un 65. punkts).
87
Ka norādīts šī sprieduma 57. punktā, nevainīguma prezumpcija ir piemērojama arī tad, ja Komisija attiecībā uz vienu un to pašu aizliegtu vienošanos divās atsevišķās procedūrās secīgi pieņem divus lēmumus, kuru adresāti ir dažādi, proti, pirmkārt, lēmumu, kas pieņemts izlīguma procedūras noslēgumā un kas adresēts uzņēmumiem, kuri ir piedalījušies izlīgumā, un, otrkārt, lēmumu, kas pieņemts parastās procedūras noslēgumā un kas adresēts pārējiem uzņēmumiem – aizliegtās vienošanās dalībniekiem (spriedumi, 2021. gada 18. marts, Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 64. punkts, un 2023. gada 12. janvāris, HSBC Holdings u.c./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 88. punkts).
88
Šajā ziņā Komisijai ir jāizpilda LESD 296. panta otrajā daļā paredzētais pienākums norādīt tiesību aktu pamatojumu, kura saturam ir jāļauj ieinteresētajām personām uzzināt iemeslus, uz kuriem ir balstīts lēmums, un tiesu iestādei – gūt pietiekamu informāciju, lai veiktu pārbaudi, izskatot prasību (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2013. gada 26. novembris, Groupe Gascogne/Komisija, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, 37. punkts).
89
Kā atgādināts šī sprieduma 53. punktā, var būt objektīvi nepieciešams, lai Komisijas lēmumā, ar kuru noslēdz izlīguma procedūru, būtu aplūkoti noteikti fakti un rīcība, kas attiecas uz apgalvotās aizliegtās vienošanās dalībniekiem un kas ir parastās procedūras priekšmets, un nevienai no norādēm uz tiem nevar būt galīgs raksturs attiecībā uz šo personu līdzdalību.
90
Komisijai lēmumā, ar kuru tiek pabeigta izlīguma procedūra, ir jānodrošina, lai uzņēmumiem, kuri ir atteikušies piedalīties izlīgumā un uz kuriem attiecas parastā procedūra, tiktu saglabātas tiesības uz nevainīguma prezumpciju. Šajā ziņā tas, ka Komisija ir pārkāpusi uzņēmumu, kuri nav piedalījušies izlīgumā, tiesības uz nevainīguma prezumpciju, kālab tiek pārkāptas attiecīgo uzņēmumu pamattiesības, ir pietiekami nopietns pārkāpums, lai padarītu par spēkā neesošu visu procedūru, kurā pieņemts parasto procedūru noslēdzošais lēmums (spriedums, 2023. gada 12. janvāris, HSBC Holdings u.c./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 95. punkts).
91
Lai pārbaudītu, vai Komisija ir ievērojusi nevainīguma prezumpciju, Savienības tiesai ir jāanalizē lēmums, ar kuru tiek izbeigta izlīguma procedūra, un tā pamatojums kopumā, ņemot vērā īpašos apstākļus, kādos tas ir ticis pieņemts. Proti, jebkurai konkrētos tiesas nolēmuma fragmentos ietvertai tieši formulētai norādei uz pārējo apgalvotas aizliegtas vienošanās dalībnieku atbildības neesību zustu jēga, ja citus minētā lēmuma fragmentus varētu saprast kā to atbildības priekšlaicīgu izvirzīšanu (spriedumi, 2021. gada 18. marts, Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 66. punkts, un 2023. gada 12. janvāris, HSBC Holdings u.c./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 90. punkts).
92
Līdz ar to jāpārbauda, pirmkārt, vai Komisija lēmumā par izlīgumu ir rīkojusies pietiekami redakcionāli piesardzīgi, lai izvairītos no priekšlaicīga vērtējuma par prasītāju dalību aizliegtajā vienošanās darbībā, un, otrkārt, vai minētajā lēmumā ietvertās atsauces uz tām bija nepieciešamas (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2021. gada 18. marts, Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 68. punkts, un 2023. gada 12. janvāris, HSBC Holdings u.c./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 219. punkts).
93
Šajā lietā no prasītāju rakstveida atbildēm uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem, ko Vispārējā tiesa tām nosūtīja, izriet, ka tās neapstrīd Komisijas redakcionālos piesardzības pasākumus lēmumā par izlīgumu, bet apgalvo, ka minētā piesardzība nebija pietiekama.
94
Šajā ziņā jākonstatē, ka lēmuma par izlīgumu 4. apsvērumā Komisija ir izmantojusi aptverošu frāzi “pārējās izmeklēšanā iesaistītās lietas dalībnieces”, lai kopīgi atsauktos uz prasītājām un Alcogroup. Turpinājumā Komisija ir precizējusi, ka “pārējās izmeklēšanā iesaistītās lietas dalībnieces” nav lēmuma par izlīgumu adresātes un ka ar to nav nedz pierādīts, nedz mēģināts pat sākotnēji noteikt šo pušu atbildību par to dalību jebkādā pārkāpumā. Tajā ir arī norādīts, ka darbību, kurās bija piedalījušās “pārējās izmeklēšanā iesaistītās lietas dalībnieces”, apraksts tika izmantots tikai, ciktāl tas ir nepieciešams, lai konstatētu Abengoa atbildību.
95
Citi līdzīgi izteicieni attiecībā uz “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm” un to atbildības neesību lēmuma par izlīgumu pieņemšanas dēļ tika iekļauti šī lēmuma 41. un 49. apsvērumā.
96
Ar šī sprieduma 94. un 95. punktā minētajām atsaucēm Komisija ir skaidri pierādījusi, ka tai nebija jālemj par “pārējo izmeklēšanā iesaistīto lietas dalībnieču” atbildību, tāpēc jākonstatē, ka attiecībā uz prasītājām faktiski ir veikti redakcionāli piesardzības pasākumi.
97
Ņemot to vērā, jāpārbauda, vai citi lēmuma par izlīgumu fragmenti var tikt saprasti kā priekšlaicīga prasītāju atbildības izvirzīšana – tas varētu Komisijas īstenotajai redakcionālajai piesardzībai atņemt efektivitāti šī sprieduma 91. punktā minētās judikatūras izpratnē.
98
Saskaņā ar prasības pieteikuma 60.–63. punktu atsauces uz “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm”, kas liecinot par prasītāju tiesību uz nevainīguma prezumpciju pārkāpumu, citastarp esot ietvertas lēmuma par izlīgumu 33., 35., 46., 47., 53.–55. un 60. apsvērumā, kā arī tā rezolutīvās daļas 1. pantā.
99
Šajā ziņā, pirmām kārtām, jānorāda, ka norādēm uz “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm”, kas ietvertas sadaļās, kurās aprakstīta Abengoa prettiesiskā rīcība, tostarp tām, kas atrodamas lēmuma par izlīgumu 33. un 35. apsvērumā, atbilstoši to mērķim ir tīri aprakstošs raksturs attiecībā uz lēmumā par izlīgumu aplūkotajām Abengoa darbībām.
100
Turklāt neviena no šī sprieduma 99. punktā minētajām norādēm ne tieši, ne netieši nenorāda uz prasītāju rīcības juridisko kvalifikāciju, līdz ar to tās var uzskatīt par atbilstošām šī sprieduma 91. punktā minētajai judikatūrai.
101
Otrām kārtām, jāanalizē atsauces sadaļā, kas attiecas uz Abengoa rīcības juridisko vērtējumu (“Legal assessment”), un, precīzāk, tās, kas ietvertas lēmuma par izlīgumu 46., 47., 53.–55. un 60. apsvērumā. Šīs norādes ir atrodamas lēmuma daļās, kas attiecas uz LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta principu piemērošanu šajā lietā (lēmuma par izlīgumu 5.1.2. punkts, 46. un 47. apsvērums), principiem saistībā ar vienota un turpināta pārkāpuma esību (lēmuma par izlīgumu 5.2.2. punkts, 53.–55. apsvērums) un principiem, kas attiecas uz konkurences ierobežošanu (lēmuma par izlīgumu 5.3.2. punkts, 60. apsvērums).
102
Šajā ziņā, pirmkārt, jāatgādina, kā konstatēts šī sprieduma 57. punktā, ka pakāpeniskas “hibrīdprocedūras” īstenošana ar vienu vienīgu uzņēmumu, kas piedalās izlīguma procedūrā, neliek secināt, ka prasītājas būtu izdarījušas lēmumā par izlīgumu norādīto pārkāpumu.
103
Turklāt, kā izriet no šī sprieduma 86., 87. un 89. punktā minētās judikatūras, norādes par uzņēmumiem, kas nav piedalījušies izlīgumā, pašas par sevi nav problemātiskas un var izrādīties objektīvi nepieciešamas, lai aprakstītu un kvalificētu uzņēmuma, kas piedalās izlīgumā, dalību aizliegtajā vienošanās darbībā, ja vien ar tām parastās procedūras dalībniekiem priekšlaikus netiek izvirzīta atbildība.
104
Šajā ziņā tas, ka Komisija atsaucas uz prasītājām un Alcogroup, izmantojot aprakstošo frāzi “pārējās izmeklēšanā iesaistītās lietas dalībnieces”, apstiprina faktu, ka tā neplānoja kvalificēt to atbildību par lēmumā par izlīgumu minēto rīcību (šajā nozīmē skat. ECT spriedumu, 2024. gada 17. septembris, C.O. pret Vāciju, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, 68. punkts).
105
Turklāt jānorāda, ka gan lēmuma par izlīgumu, kas tika aplūkots lietā, kurā pasludināts 2021. gada 18. marta spriedums Pometon/Komisija (C‑440/19 P, EU:C:2021:214), publiskajā versijā, gan lēmumā, kas tika aplūkots lietā, kurā pasludināts 2023. gada 12. janvāra spriedums HSBC Holdings u.c./Komisija (C‑883/19 P, EU:C:2023:11), Komisija bija izmantojusi aprakstošo frāzi “lietas dalībnieki”, lai apzīmētu visus uzņēmumus, uz kuriem attiecas izmeklēšana.
106
Savukārt lēmumā par izlīgumu, par kuru ir runa šajā lietā, Komisija ir izmantojusi aprakstošo frāzi “pārējās izmeklēšanā iesaistītās lietas dalībnieces”, kura ļauj skaidrāk nošķirt norādes attiecībā uz minētā lēmuma adresātu no norādēm, kas attiecas uz uzņēmumiem, kuri nav piedalījušies izlīgumā. Turklāt atšķirībā no lēmuma par izlīgumu 26., 28., 29. un 31. apsvēruma, kas tika aplūkots lietā, kurā pasludināts 2021. gada 18. marta spriedums Pometon/Komisija (C‑440/19 P, EU:C:2021:214), šajā lēmumā par izlīgumu nav nevienas tiešas atsauces uz prasītājām saistībā ar pārkāpjošās rīcības aprakstu.
107
Otrkārt, pat ja “pārējās izmeklēšanā iesaistītās lietas dalībnieces” ir minētas daļā, kas attiecas uz Abengoa rīcības juridisko kvalifikāciju, no lēmuma par izlīgumu teksta skaidri neizriet Komisijas nostāja attiecībā uz prasītāju dalību attiecīgajā pārkāpumā un to rīcības juridisko kvalifikāciju, kā arī to atbildības iestāšanos par šo pārkāpumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 10. novembris, Icap u.c./Komisija, T‑180/15, EU:T:2017:795, 259. un 260. punkts).
108
Tādējādi no vairākiem lēmumā par izlīgumu ietvertajiem elementiem, lasot tos kopsakarā ar šī sprieduma 94. un 95. punktā minēto redakcionālo piesardzību, izriet, ka:
–
tikai Abengoa ir uzskatāma par atbildīgu par pārkāpumu, kas minēts lēmumā par izlīgumu (25. apsvērums);
–
minētā lēmuma 4. sadaļas 4.1.2. punkta, kas veltīts darbību aprakstam, nosaukums ir “Abengoa’s behaviour in the MOC process” (Abengoa rīcība MOC procesā);
–
5. sadaļā veiktais novērtējums par Abengoa rīcības juridisko kvalifikāciju attiecas tikai uz šīs sabiedrības rīcību (42. apsvērums);
–
ir skaidra atšķirība starp Abengoa rīcību un “pārējo izmeklēšanā iesaistīto lietas dalībnieču” rīcību, jo ir norādīts, ka Abengoa esot koordinējusi rīcību ar “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm” (47. apsvērums) tā, ka tikai tās rīcība (“its behaviour”), nevis “pārējo izmeklēšanā iesaistīto lietas dalībnieču” rīcība atbilda visām vienošanās vai saskaņotu darbību pazīmēm (48. apsvērums), turklāt 49. apsvērumā izklāstītie secinājumi, ņemot vērā 46.–48. apsvērumu, attiecas tikai uz Abengoa un arī satur šādu papildu redakcionālu piesardzības pasākumu: “As already Stressed in recital (4) above, this Decision is only addressed to Abengoa and not to any other undertaking. In particular, this Decision does not establish or seek to establish, even on a preliminary basis, any liability of the other parties to the investigation for any participation in any infringement” (Kā jau uzsvērts 4. apsvērumā, vienīgā šī lēmuma adresāte ir Abengoa. Jo īpaši šajā lēmumā nav nedz noteikts, nedz arī mēģināts noteikt, pat provizoriski, “pārējo izmeklēšanā iesaistīto lietas dalībnieču” atbildību par to dalību jebkādā pārkāpumā);
–
Abengoa esot izmantojusi divpusējos kontaktus ar “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm”, lai turpinātu pret konkurenci vērsto rīcību, koordinējot to ar “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm”, un tas liecina, ka Komisija necentās kvalificēt darbības, kuru autore nebija Abengoa (55. apsvērums);
–
lai gan 60. apsvērumā ir konstatēts, ka Abengoa ir iesaistījusies pret konkurenci vērstās darbībās kopā ar “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm”, tomēr minētā apsvēruma pēdējā teikumā Komisija ir vienīgi norādījusi, ka tikai Abengoa esot ierobežojusi konkurenci, turklāt Komisijas secinājums 61. apsvērumā attiecas tikai uz “Abengoa rīcību”, kas aprakstīta 4. sadaļā.
109
Arī to, ka lietas dalībnieces, kas nepiedalās izlīgumā, tiek minētas sadaļā par attiecīgās rīcības juridisko kvalifikāciju, Savienības tiesa – kaut arī netieši – jau ir atzinusi par pieņemamu (šajā nozīmē skat. gan lēmuma par izlīgumu 50.–55. apsvērumu lietā, kurā pasludināts 2021. gada 18. marta spriedums Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, proti, Komisijas Lēmumu C(2014) 2074 final, gan spriedumu 2023. gada 20. decembris, Crédit agricole un Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Komisija, T‑113/17, pārsūdzēts apelācijā, EU:T:2023:847, 96. punkts (nav publicēts), attiecībā uz lēmuma par izlīgumu 53., 57.–59. apsvērumu lietā, kurā pasludināts arī 2023. gada 12. janvāra spriedums HSBC Holdings u.c./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, proti, Komisijas Lēmumu C(2013) 8512 final).
110
Trešām kārtām, lēmuma par izlīgumu rezolutīvās daļas 1. pantā ietvertā atsauce uz “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm” nav skaidrs paziņojums, ka minētās lietas dalībnieces ir izdarījušas attiecīgo pārkāpumu.
111
Pirmkārt, tas vien, ka rezolutīvajā daļā ir minētas “pārējās izmeklēšanā iesaistītās lietas dalībnieces”, nenozīmē, ka ir jāpaziņo informācija, kas uz tām attiecas šī sprieduma 86. punktā minētās judikatūras izpratnē. Turklāt, kā izriet no šī sprieduma 103. punktā minētās judikatūras, norādes par uzņēmumiem, kas nav piedalījušies izlīgumā, pašas par sevi nav problemātiskas un var izrādīties objektīvi nepieciešamas, lai aprakstītu un kvalificētu uzņēmuma, kas piedalās izlīgumā, dalību aizliegtajā vienošanās darbībā, ja vien ar tām parastās procedūras dalībniekiem priekšlaikus netiek izvirzīta atbildība.
112
Otrkārt, atsauce rezolutīvajā daļā uz “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm” pati par sevi nenozīmē priekšlaicīgu lēmumu par prasītāju vainojamību, kas varētu apdraudēt taisnīgu vērtējumu par apsūdzībām, kuras pret tām izvirzītas parastajā procedūrā.
113
Šajā ziņā jānorāda, ka lēmuma par izlīgumu rezolutīvā daļa rada tiesiskas sekas tikai attiecībā uz Abengoa kā minētā lēmuma adresāti.
114
Turklāt lēmuma par izlīgumu rezolutīvās daļas 1. pantā Komisija secina, ka tikai Abengoa ir pārkāpusi aizliegto vienošanos jomā piemērojamos noteikumus.
115
Tāpat arī saskaņā ar izlīguma lēmuma rezolutīvās daļas saturu tikai Abengoa ir atbildīga par attiecīgo pārkāpumu, kā it īpaši izriet no minētā lēmuma 2., 4. un 5. panta.
116
Tādējādi no lēmuma par izlīgumu rezolutīvās daļas nekādi neizriet, ka Komisija būtu vēlējusies kvalificēt “pārējo izmeklēšanā iesaistīto lietas dalībnieču” rīcību attiecībā uz to dalību attiecīgajā aizliegtajā vienošanās darbībā.
117
Ceturtām kārtām, protams, dažu apstrīdēto norāžu, tostarp it īpaši to, kas iekļautas lēmuma par izlīgumu 46., 53.–55. un 60. apsvērumā, tvērumu varētu uzskatīt par neprecīzu attiecībā uz jautājumu, vai tajā veiktā juridiskā kvalifikācija attiecas ne tikai uz Abengoa rīcību, bet arī uz “pārējo izmeklēšanā iesaistīto lietas dalībnieču” rīcību.
118
Tomēr atsauces uz “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm” iepriekš minētajos lēmuma par izlīgumu apsvērumos, lai gan tās attiecas uz to darbību juridisko kvalifikāciju, kas izvirzītas pret pusi, kura piedalījusies izlīgumā, proti, Abengoa, labākajā gadījumā ir redakcionālas kļūmes, kas pašas par sevi neietver nekādu skaidru, tiešu vai netiešu vērtējumu par to pušu vainu, kuras nav piedalījušās izlīgumā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2023. gada 12. janvāris, HSBC Holdings u.c./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 79. un 231. punkts, un 2023. gada 20. decembris, Crédit agricole un Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Komisija, T‑113/17, pārsūdzēts apelācijā, EU:T:2023:847, 97. punkts (nav publicēts)).
119
Proti, pirmkārt, pārbaude par to, vai lēmumā par izlīgumu prasītāju rīcība ir juridiski kvalificēta, nevar aprobežoties ar konstatējumu, ka “pārējās izmeklēšanā iesaistītās lietas dalībnieces” ir minētas daļā, kas attiecas uz Abengoa pārmestās rīcības juridisko kvalifikāciju (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 12. janvāris, HSBC Holdings u.c./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 231. punkts).
120
Otrkārt, kā izriet no Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūras: neraugoties uz attiecīgo iestāžu izmantoto terminu izvēles nozīmīgumu, dažu neveiksmīgu formulējumu izmantošana pati par sevi nevar būt izšķiroša iespējamajā tiesību uz nevainīguma prezumpciju pārkāpuma konstatācijā, ņemot vērā attiecīgās procedūras raksturu un kontekstu (šajā nozīmē skat. ECT spriedumu, 2014. gada 27. februāris, Karaman pret Vāciju, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, 63. punkts, un ECT spriedumu, 2021. gada 25. novembris, Mucha pret Slovākiju, CE:ECHR:2021:1125JUD006370319, 57. punkts).
121
No tā izriet, ka, ņemot vērā lēmumā par izlīgumu ietverto norāžu uz “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm” pamatojumu un kontekstu, nevienu no tām nevar saprast kā skaidru paziņojumu, kas liecinātu par prasītāju vainas priekšlaicīgu konstatējumu.
122
Līdz ar to jāsecina, ka Komisijas piekoptā redakcionālā piesardzība nav zaudējusi jēgu un, ņemot vērā tās saturu (skat. šī sprieduma 91. punktu), tai ir jābūt uzskatāmai par pietiekamu.
123
Turklāt jāanalizē, vai Komisija ir sniegusi vairāk informācijas par prasītāju iesaistīšanos, nekā tas bija nepieciešams, lai iestātos Abengoa atbildība.
124
Šajā ziņā jākonstatē, ka nevienā no apstrīdētajām norādēm prasītāju rīcība nav aprakstīta vai kvalificēta individuāli.
125
Vienīgās individuālās norādes attiecībā uz prasītājām, kas iekļautas lēmumā par izlīgumu, ir tās, kuras ietvertas šī lēmuma 4., 13., 18., 24. un 40. apsvērumā, kuri būtībā attiecas uz izlīguma procedūras aprakstu un kuru saturu prasītājas saistībā ar to tiesību uz nevainīguma prezumpciju pārkāpumu nav apstrīdējušas.
126
Savukārt apstrīdētās norādes lēmumā par izlīgumu uz “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm”, tostarp tās, kas minētas šī sprieduma 101. punktā, bez izņēmuma bija lietotas kopā ar Abengoa, kura minēta kā galvenā pārkāpjošās rīcības autore. Tādējādi šīs atsauces tiek izmantotas tikai, lai aprakstītu un kvalificētu Abengoa rīcību, un tātad tās var uzskatīt par objektīvi nepieciešamām šim nolūkam.
127
Šajā kontekstā tieši tas, ka pārkāpumam, kas ir lēmuma par izlīgumu priekšmets, ir nepieciešama kolektīva rīcība, pamato nepieciešamību atsaukties uz “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm” (šajā nozīmē skat. ECT spriedumu, 2024. gada 17. septembris, C.O. pret Vāciju, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, 63. punkts; pēc analoģijas skat arī spriedumu, 2019. gada 5. septembris, AH u.c. (Nevainīguma prezumpcija), C‑377/18, EU:C:2019:670, 47. punkts).
128
Tas pats attiecas uz lēmuma par izlīgumu rezolutīvajā daļā ietverto atsauci uz “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm”.
129
Šajā ziņā ir svarīgi nošķirt izskatāmo lietu no lietām, kurās pasludināts 2021. gada 18. marta spriedums Pometon/Komisija (C‑440/19 P, EU:C:2021:214) un 2023. gada 12. janvāra spriedums HSBC Holdings u.c./Komisija (C‑883/19 P, EU:C:2023:11), kuros lēmumu par izlīgumu rezolutīvajā daļā nebija norāžu uz pusēm, kas nebija noslēgušas izlīgumu. Šajā lietā tikai Abengoa piedalījās izlīgumā, līdz ar to vēl jo vairāk bija nepieciešams minēt “pārējās izmeklēšanā iesaistītās lietas dalībnieces”, lai lēmumā minēto pārkāpjošo rīcību varētu kvalificēt kā izlīguma lēmumā minēto prettiesisko rīcību attiecībā uz Abengoa, kura bija nolēmusi slēgt izlīgumu.
130
Katrā ziņā jautājums par to, vai Komisija nav ievērojusi prasītāju tiesības uz nevainīguma prezumpciju, ir atkarīgs no katras konkrētās lietas lēmumiem par izlīgumu, tostarp no to pamatojuma, kā arī no īpašajiem apstākļiem, kādos tie pieņemti (spriedums, 2021. gada 18. marts, Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 86. punkts).
131
Ņemot vērā to pamatojumu un kontekstu, strīdīgajās lēmuma par izlīgumu daļās ietvertās norādes uz “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm” ir objektīvi nepieciešamas, lai aprakstītu aizliegtās vienošanās izcelsmi kopumā.
132
Līdz ar to prasītāju pirmā pamata otrās daļas pamatojumam izvirzītie argumenti nav atbalstāmi un ir jānoraida.
133
No visa iepriekš minētā izriet, ka pirmais pamats ir pilnībā jānoraida kā nepamatots.
Par otro pamatu – objektivitātes prasības neievērošanu
134
Prasītājas pakārtoti apgalvo, ka pakāpeniskas “hibrīdprocedūras” izvēle un lēmuma par izlīgumu pieņemšana attiecībā uz Abengoa pirms parastās procedūras noslēguma apdraudēja Komisijas objektivitāti un bija pretrunā to tiesībām uz aizstāvību.
135
Pirmkārt, lēmuma par izlīgumu iepriekšēja pieņemšana esot likusi Komisijai atzīt vismaz viena cita uzņēmuma atbildību.
136
Otrkārt, šī sprieduma 135. punktā minētajos apstākļos nebūtu iespējams “izslēgt jebkādas leģitīmas šaubas” saskaņā ar judikatūru attiecībā uz Komisijas spēju ievērot objektīvu objektivitāti jautājumā par prasītāju dalību izlīguma lēmumā aplūkotajā pretkonkurences rīcībā. Šī iemesla dēļ Komisija nevarēja ievērot tā saukto “tabula rasa” principu.
137
Treškārt, prasītājas apgalvo, ka Komisijas argumentācija vairākās apstrīdētā lēmuma daļās, it īpaši 556., 557. un 560. apsvērumā, kā arī dažās sarakstēs ar prasītājām visā parastajā procedūrā ilustrē šo objektivitātes trūkumu.
138
Visbeidzot, ceturtkārt, prasītājas norāda, ka Komisijas apgalvojumi par tās objektivitāti ir neefektīvi un katrā ziņā nepārliecinoši, apstrīd šīs iestādes argumentu par to, ka ir jāprezumē tās labticība, un atgādina, ka saskaņā ar judikatūru pietiek ar to, ka pastāv pamatotas šaubas par tās objektivitāti.
139
Komisija apstrīd prasītāju argumentus.
140
Šajā ziņā jāatgādina, ka administratīvā procesa gaitā Komisijai ir jāievēro attiecīgo uzņēmumu pamattiesības. Šajā ziņā objektivitātes princips, kas ir piederīgs tiesībām uz labu pārvaldību, jānošķir no nevainīguma prezumpcijas (spriedumi, 2023. gada 12. janvāris, HSBC Holdings u.c./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 76. punkts, un 2024. gada 1. februāris, Scania u.c./Komisija, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, 69. punkts).
141
Hartas 41. pantā nostiprinātās tiesības uz labu pārvaldību citastarp paredz, ka ikvienai personai ir tiesības uz jautājumu, kas ar to saistīti, objektīvu izskatīšanu Savienības iestādēs. Šī objektivitātes prasība, no vienas puses, ietver subjektīvu objektivitāti tādā nozīmē, ka nevienam attiecīgās iestādes darbiniekam, kas atbildīgs par lietu, nedrīkst būt aizspriedumi vai personīgs pieņēmums, un, no otras puses, objektīvu objektivitāti, atbilstoši kurai attiecīgajai iestādei ir jāsniedz pietiekamas garantijas, lai varētu novērst jebkādas leģitīmas šaubas par tās neitralitāti (spriedumi, 2023. gada 12. janvāris, HSBC Holdings u.c./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 77. punkts, un 2024. gada 1. februāris, Scania u.c./Komisija, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, 70. punkts).
142
Šajā lietā otrais pamats attiecas vienīgi uz jēdzienu “objektīvā objektivitāte”.
143
Par jēdzienu “objektīvā objektivitāte” Tiesa ir precizējusi, ka, lai pierādītu, ka administratīvās procedūras organizēšana nesniedz pietiekamas garantijas jebkādu leģitīmu šaubu izslēgšanai attiecībā uz iespējamiem aizspriedumiem, katrā ziņā netiek prasīts pierādīt objektivitātes trūkumu. Pietiek, ka leģitīmas šaubas pastāv un nevar tikt kliedētas (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 27. marts, August Wolff un Remedia/Komisija, C‑680/16 P, EU:C:2019:257, 37. punkts, un 2021. gada 21. oktobris, Parlaments/UZ, C‑894/19 P, EU:C:2021:863, 54. punkts).
144
Šajā ziņā vispirms jākonstatē, ka prasītājas nenorāda uz savu tiesību uz aizstāvību pārkāpumu atsevišķi no pārkāpuma, uz kuru tās atsaucas saistībā ar objektivitātes pienākumu.
145
Kā izriet no procesuālajiem rakstiem, atbildēm uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem un mutvārdu paskaidrojumiem, prasītājas uzskata – tas, ka Komisija ir pārkāpusi to tiesības uz aizstāvību, izriet no fakta, ka tā nav izpildījusi savu objektivitātes pienākumu.
146
Līdz ar to saskaņā ar šī sprieduma 141. punktā minēto judikatūru jāpārbauda, vai prasītāju argumentācija ļauj secināt, ka pastāv pamatotas šaubas par iespējamiem Komisijas aizspriedumiem par to vainu attiecīgajā pārkāpumā.
147
Pirmām kārtām, jānoraida prasītāju arguments, saskaņā ar kuru tas, ka lēmums par izlīgumu tika adresēts tikai vienam uzņēmumam, nozīmējot, ka Komisijai bija jāsecina, ka vismaz viena no “pārējām izmeklēšanā iesaistītajām lietas dalībniecēm” ir piedalījusies pārkāpumā, lai izvairītos no tā, ka tiek zaudēta lēmuma par izlīgumu juridiskā loģika un juridiskais pamats.
148
Kā izriet no šī sprieduma 58. punktā minētās judikatūras, parastajā procedūrā Komisijai ir saistošs tikai paziņojums par iebildumiem un tai ir jāņem vērā jaunie apstākļi, kas tai darīti zināmi pēdējā procedūrā.
149
Proti, kā norādīts šī sprieduma 60. punktā, lēmuma par izlīgumu pieņemšana nav bijusi atkarīga no parastās procedūras iznākuma, līdz ar to nekas neliedza Komisijai attiecībā uz prasītājām pieņemt lēmumu, kas ir līdzīgs lēmumam attiecībā uz Alcogroup, pēc tam, kad tā bija pārbaudījusi lietas materiālos ietvertos pierādījumus parastajā procedūrā, un tas tā ir pat pēc procedūras pabeigšanas attiecībā uz Alcogroup.
150
Tātad prasītājas kļūdaini apgalvo, ka lēmums par izlīgumu būtu zaudējis juridisko loģiku un juridisko pamatu, ja Komisija nebūtu atzinusi to vainu apstrīdētajā lēmumā.
151
Tas pats attiecas uz argumentu, saskaņā ar kuru Komisijas interese aizsargāt izlīguma mehānisma pievilcību pierādot tās objektīvās objektivitātes neesību šajā lietā aplūkotajā procedūrā.
152
Šādam argumentam, kas formulēts abstrakti un balstīts uz prasītāju interpretāciju par Komisijas interesēm konkurences politikas ieviešanā, nevar piekrist, jo tas pats par sevi neļauj konstatēt, ka attiecīgās procedūras organizācija šajā lietā nesniedza pietiekamas garantijas, lai izslēgtu jebkādas leģitīmas šaubas par iespējamiem aizspriedumiem.
153
Otrām kārtām, jānoraida arguments, saskaņā ar kuru Komisijas argumentācija vairākās apstrīdētā lēmuma daļās, kā arī atsevišķās sarakstēs ar prasītājām parastās procedūras laikā esot ilustrējusi šīs iestādes objektivitātes trūkumu.
154
Prasītājas uzskata, ka no apstrīdētā lēmuma 556. un 557. apsvēruma izriet, ka Komisijas veiktās pārbaudes mērķis bija attaisnot pret konkurenci vērstu rīcību, kuru tā uzskatīja par jau juridiski pierādītu. Par to liecinot minētā lēmuma 560. apsvērumā ietvertā apļveida argumentācija, kurā Komisija esot balstījusies uz pieņēmumu, ka prasītājas darbību esot koordinējušas ar diviem pārējiem uzņēmumiem, uz kuriem attiecas izmeklēšana, lai mākslīgi palielinātu, uzturētu vai kavētu S&P Global Platts publicēto etanola atsauces indeksu līmeņa samazināšanos.
155
Šajā ziņā pietiek ar konstatējumu, ka prasītājas nav apstrīdējušas ne apstrīdētajā lēmumā veikto faktu konstatāciju, ne secinājumus, kas izriet no šajā pašā lēmumā attiecībā uz tām veiktās juridiskās analīzes.
156
Proti, nav iespējams piekrist prasītāju apgalvojumam, ka Komisijas analīzes “sākumpunkts” esot bijusi to vaina, jo ar šo apgalvojumu nekādi netiek apšaubīta apstrīdētā lēmuma stabilitāte un pamatotība.
157
Katrā ziņā prasītāju argumentiem par apstrīdētā lēmuma saturu nevar piekrist.
158
Pirmkārt, apstrīdētā lēmuma 556. un 557. apsvērumā Komisija norāda, ka tā ir veikusi pilnīgu etanola tirgus, kā arī S&P Global
Platts izstrādāto un publicēto cenu indeksu darbības analīzi, kā izriet no šī lēmuma 2. sadaļas “etanola ražošanas nozare” (apstrīdētā lēmuma 6.–86. apsvērums). Šī analīze kalpoja par pamatu pārkāpjošās rīcības aprakstam, kas ietverts minētā lēmuma 5. sadaļas izklāstā (213.–401. apsvērums), kurā analizētie pierādījumi bija norādīti šī lēmuma 5.2. punktā (“[Prasītāju] pārkāpuma laikposma hronoloģija”, apstrīdētā lēmuma 254.–390. apsvērums) un kura secinājumi tika iekļauti apstrīdētā lēmuma 5.3. punktā (“Secinājumi par pierādījumiem”, apstrīdētā lēmuma 391.–393. apsvērums) un 5.4. punktā (“Secinājumi no Platts datiem”, apstrīdētā lēmuma 394.–401. apsvērums).
159
Tādējādi neviens no šī sprieduma 158. punktā minētajiem apsvērumiem nenorāda, ka Komisijas analīzes sākumpunkts būtu prasītāju vaina. Savukārt šie apsvērumi liecina par šīs iestādes veiktās analīzes detalizētības pakāpi attiecībā uz prasītāju dalību aizliegtajā vienošanās darbībā.
160
Tas pats attiecas uz, otrkārt, apstrīdētā lēmuma 560. apsvērumu, kurā Komisija analizē prasītāju un “pārējo izmeklēšanā iesaistīto lietas dalībnieču” koordinētās darbības, balstoties uz šī lēmuma 470.–474. apsvērumā ietvertajiem vērtējumiem, kas pamatoti uz būtisku un stabilu pierādījumu kopumu (ilustratīvā nolūkā skat. apstrīdētā lēmuma 472. un 473. apsvērumu), un nevis, kā to apgalvo prasītājas, aizspriedumiem par to vainu.
161
Līdz ar to prasītāju izvirzītie argumenti nepierāda, ka Komisija nav organizējusi administratīvo procesu tā, lai sniegtu pietiekamas garantijas, ka tiek izslēgtas jebkādas leģitīmas šaubas par iespējamiem aizspriedumiem.
162
Šādu secinājumu nevar atspēkot, ņemot vērā judikatūru, kas izriet no 2024. gada 14. marta sprieduma D & A Pharma/Komisija un EMA (C‑291/22 P, EU:C:2024:228). Prasītājas uzskata, ka šī judikatūra ļauj secināt, ka tām nav jāpierāda Komisijas neobjektivitāte, bet Vispārējai tiesai ir juridiski jāizvērtē, vai Komisijas izvēlētā pieeja rada pamatotas šaubas par tās objektivitāti.
163
Atbilstoši minētajai judikatūrai no personām, kuru lietas izskata Savienības iestāde vai struktūra, nevar prasīt, lai tās, pamatojot argumentāciju, ka Savienības administratīvajā procedūrā nav ievērota objektīvās objektivitātes prasība, sniegtu pierādījumus konkrētām norādēm par neobjektivitāti (spriedums 2024. gada 14. marts, D & A Pharma/Komisija un EMA, C‑291/22 P, EU:C:2024:228, 77. un 80. punkts).
164
Tomēr, ņemot vērā šī sprieduma 161. punktā izdarīto secinājumu, prasītāju noradītā judikatūra nav piemērojama šajā lietā, jo Komisijas objektīvās objektivitātes neesība nav pierādīta un no lietas materiāliem, kas iesniegti Vispārējai tiesai, neizriet, ka administratīvais process nebija organizēts tā, lai sniegtu pietiekamas garantijas, ka tiek izslēgtas jebkādas leģitīmas šaubas par iespējamiem aizspriedumiem.
165
No tā izriet, ka otrais pamats ir jānoraida kā nepamatots. Tātad prasība ir jānoraida kopumā.
Par tiesāšanās izdevumiem
166
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
167
Tā kā prasītājām spriedums ir nelabvēlīgs, tām jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus saskaņā ar tās prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (trešā palāta piecu tiesnešu sastāvā)
nospriež:
1)
Prasību noraidīt.
2)
Lantmännen ek för un Lantmännen Biorefineries AB sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.
Škvařilová‑Pelzl
Nõmm
Steinfatt
Kukovec
Meyer
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2026. gada 21. janvārī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.