62007CC0466
ĢENERĀLADVOKĀTA PAOLO MENGOCI [PAOLO MENGOZZI]
SECINĀJUMI,
sniegti 2008. gada 6. novembrī (
1
)
Lieta C-466/07
Dietmar Klarenberg
pret
Ferrotron Technologies GmbH
“Sociālā politika — Direktīva 2001/23/EK — Uzņēmuma īpašnieka maiņa — Darba ņēmēju tiesību aizsardzība — “Maiņas” jēdziens — Īpašumtiesību uz uzņēmējsabiedrības daļu nodošana citam uzņēmumam — Organizatoriskā autonomija pēc īpašumtiesību nodošanas”
1.
Ar šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu Landesarbeitsgericht Düsseldorf [Diseldorfas Federālās zemes Darba strīdu tiesa] uzdod Eiropas Kopienu Tiesai jautājumu par Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (
2
) 1. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta interpretāciju.
2.
Šis jautājums ir radies tiesvedībā, kuru ierosinājis Dītmars Klārenbergs [Dietmar Klarenberg] pret sabiedrību Ferrotron Technologies GmbH (turpmāk tekstā — “Ferrotron”) saistībā ar darba attiecību, kuras prasītājam bija ar sabiedrību ET Electrotechnology GmbH (turpmāk tekstā — “ET”), turpināšanu.
I — Atbilstošās tiesību normas
A — Kopienu tiesiskais regulējums
3.
Direktīvas 2001/23 pirmajā, otrajā un trešajā apsvērumā ir noteikts šādi:
“Padomes 1977. gada 14. februāra Direktīva 77/187/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību (
3
) daļu īpašnieka maiņas gadījumā ir būtiski grozīta. Tādēļ skaidrības un lietderības labad tā būtu jāsistematizē.
Ekonomikas attīstības tendences gan atsevišķās valstīs, gan visā Kopienā rada pārmaiņas uzņēmumu struktūrā, kad īpašuma tiesību pārejas vai apvienošanas rezultātā uzņēmumus, uzņēmējsabiedrības vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļas pārņem citi darba devēji.
Ir jāparedz darbinieku aizsardzība darba devēja maiņas gadījumā, jo īpaši jānodrošina darbinieku tiesību aizsardzība.”
4.
Direktīvas 2001/23 1. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā ir paredzēts:
“a)
šī direktīva attiecas uz jebkuru uzņēmuma, uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības daļas īpašumtiesību pāreju citam darba devējam īpašumtiesību nodošanas vai uzņēmumu apvienošanas dēļ;
b)
saskaņā ar a) apakšpunktu un citiem šā panta noteikumiem, īpašumtiesību nodošana šīs direktīvas nozīmē notiek tad, ja pāriet īpašumtiesības uz ekonomisku vienību, kas saglabā savu identitāti, paredzot organizētu resursu sagrupēšanu ar mērķi turpināt saimniecisko darbību neatkarīgi no tā, vai tā ir pamata vai palīgdarbība.”
5.
Saskaņā ar direktīvas 3. panta 1. punktu:
“Īpašumtiesības nododošās personas tiesības un pienākumi, kas izriet no darba līguma vai darba attiecībām, kas pastāv īpašumtiesību pārejas dienā, sakarā ar īpašumtiesību nodošanu pāriet īpašumtiesību saņēmējam.”
B — Valsts tiesiskais regulējums
6.
Direktīvu 2001/23 un tai sekojošās direktīvas (
4
) Vācijas tiesiskajā regulējumā tika transponētas ar Bürgerliches Gesetzbuch (Vācijas Civillikums; turpmāk tekstā — “BGB”) 613.a pantu. Tā 1. punktā ir noteikts:
“Ja uzņēmums vai uzņēmuma daļa ar tiesisku darījumu pāriet citas personas īpašumā, šī persona pārņem tiesības un pienākumus, kas izriet no pārejas brīdī pastāvošajām darba tiesiskajām attiecībām.”
II — Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
7.
Kopš 1989. gada 1. janvāra Klārenbergs, prasītājs pamata prāvā, bija darbinieks ET — sabiedrībā, kura nodarbojas ar rūpniecisko automatizāciju un ražo mērīšanas un regulēšanas tehniku. Kopš 1992. gada 1. maija viņš bija ET nodaļas F+E/ET Systeme/Netzwerk/IBS (Krāsnis + elektroenerģijas/elektrotehnoloģijas sistēmas/tīkli/IBS) vadītājs. Šī nodaļa sastāvēja no trīs grupām: F+E/ET Systeme (Krāsnis + elektroenerģija/elektrotehnoloģijas sistēmas), kuru vadīja Klārenbergs; EDV/Netzwerk/Serversysteme/Datensicherung (Elektroniskā datu apstrāde/tīkli/serveru sistēmas/datu aizsardzība) un Produktion/Schaltschränke/Platinen (Ražošana/kompleksās sadales iekārtas/shēmu plates), kuru vadīja nodaļas vadītāja vietnieks Neimans [Neumann].
8.
Atbildētāja pamata prāvā Ferrotron ir specializējusies preču izstrādē un ražošanā mērīšanas un regulēšanas tehnikas tērauda rūpniecības nozarē.
9.
2005. gada 22. novembrīET ar Ferrotron un tās mātes sabiedrību, kuras juridiskā adrese ir Amerikas Savienotajās valstīs, noslēdza līgumu “Asset and Business Sale and Purchase Agreement”, kas attiecās uz šādiem ET izstrādājumiem un tehnoloģiju: ET-DecNT (ciparsignāla pārbaudes elektrodi, kurus izmanto elektriskā loka krāsnīs), FT7000, ET-TempNet un ET-OxyNet (mērījumu sistēmas metalurģijā). Par visiem šiem izstrādājumiem bija atbildīga F+E/ET Systeme nodaļa. Līgumā bija noteikts, ka atbildētājas mātes sabiedrība iegūst visas īpašumtiesības uz sabiedrības izstrādājumu programmatūru, patentiem, patentu pieteikumiem un atklājumiem, kā arī izstrādājumu nosaukumiem un tehnoloģisko kompetenci attiecībā uz minētajiem izstrādājumiem. Saskaņā ar līgumu atbildētāja ieguva īpašumtiesības uz projektēšanas aparatūru, izstrādājumu materiāliem — inventāru, piegādātāju un klientu sarakstiem. Tāpat atbildētāja pārņēma atsevišķus ET darbiniekus, proti, nodaļas F+E/ET Systeme/Netzwerk/IBS vadītāja vietnieku Neimanu un trīs grupas F+E/ET Systeme inženierus — Heku [Heck], Tīsenu [Thiessen] un Pavlinu [Pavlina].
10.
Līguma priekšmetā norādītie izstrādājumi tika iekļauti to produktu klāstā, kurus jau piedāvāja Ferrotron, bet bijušie ET darbinieki tika integrēti sabiedrības atbildētājas organizatoriskajā struktūrā. Viņi pildīja arī tādus uzdevumus, kuri nebija saistīti ar izstrādājumiem, kas bija nopirkti no ET.
11.
2006. gada 17. jūlijā pret ET tika ierosināts maksātnespējas process.
12.
Klārenbergs ar savu prasību, ko viņš cēla Arbeitsgericht Wesel [Vēzeles Darba strīdu tiesā], lūdza atzīt, ka ar Ferrotron turpinās darba attiecības, kas viņam bija noslēgtas ar ET. Tā kā Arbeitsgericht prasību noraidīja, Klārenbergs iesniedza apelācijas sūdzību Landesarbeitsgericht Düsseldorf, galvenokārt lūdzot piespriest atbildētājai turpināt nodarbināt viņu nodaļas vadītāja amatā, pamatojoties uz darba līgumu, kas 1989. gada 1. janvārī bija noslēgts ar ET, un, pakārtoti, konstatēt, ka darba attiecības ar atbildētāju pastāv kopš 2005. gada 9. decembra.
13.
Tā kā Landesarbeitsgericht Düsseldorf uzskatīja, ka strīda izšķiršana ir atkarīga no Direktīvas 2001/23 interpretācijas, tā iesniedza Eiropas Kopienu Tiesā šādu prejudiciālo jautājumu:
“Vai uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma daļas īpašumtiesību pāreja Direktīvas 2001/23/EK 1. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu nozīmē ir tikai tad, ja jaunajam īpašniekam piederošā uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma daļa turpina darbību kā organizatoriski autonoma uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma daļa?”
III — Vērtējums
A — Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību un prejudiciālā jautājuma priekšmetu
14.
Ferrotron, izvirzot trīs pamatus, apstrīd prejudiciālā jautājuma nozīmi šī strīda atrisināšanai.
15.
Pirmkārt, tā apgalvo, ka uz īpašumtiesību nodošanu nav attiecināma direktīva, jo nav pierādīts, ka Ferrotron iegādātie resursi veido [ekonomisku] vienību, kas ir šādas īpašumtiesību nodošanas priekšmets. Otrkārt, tā apgalvo, ka, pat ja uzskatītu, ka īpašumtiesību nodošana notika saskaņā ar direktīvu, tas nenozīmētu, ka ir jāpārņem prasītāja darba līgums, jo viņš ET darba uzdevumus galvenokārt veica no nodaļas F+E/ET Systeme atšķirīgās nodaļās un tādējādi šos darba uzdevumus nevar uzskatīt par saistītiem ar šo nodaļu (
5
). Treškārt, atbildētāja uzskata, ka prasītājam ir zudušas tiesības izmantot iespēju turpināt savu darba līgumu, jo viņš, lai arī zināja par vienošanos, kas tika noslēgta starp Ferrotron un ET, pirms vērsties pie atbildētājas ar pretenzijām, tomēr nolēma nogaidīt ET maksātnespējas iestāšanos.
16.
Līdz ar to atbildētāja, pamatojoties uz iepriekš minētajiem argumentiem, lūdz Tiesai pārbaudīt prejudiciālā jautājuma pieņemamību attiecībā uz tā lietderīgumu, lai atrisinātu strīdu pamata prāvā. Šajā sakarā atgādinu, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru principā tikai valsts tiesas, ņemot vērā katra atsevišķā gadījuma īpatnību, var nolemt, vai ir jāuzdod prejudiciāls jautājums, lai atrisinātu strīdu pamata prāvā, un vai Tiesai uzdotie jautājumi ir atbilstīgi (
6
). No tā izriet, ka uz jautājumiem, kurus valsts tiesa uzdod saskaņā ar pašas definēto tiesisko regulējumu un faktiskajiem apstākļiem, kuru precizitāte Tiesai nav jāpārbauda, attiecas atbilstības pieņēmums (
7
). Tādējādi valsts tiesas iesniegto lūgumu Tiesa var noraidīt tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Kopienu tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamata prāvas faktisko situāciju (
8
).
17.
Tomēr atbildētājas argumenti nav tādi, lai, pamatojoties uz Tiesas judikatūru, uz šīs valsts tiesas iesniegto jautājumu neattiecinātu atbilstības pieņēmumu.
18.
It īpaši attiecībā uz Ferrotron apgalvojumu, saskaņā ar kuru nav pierādīts, ka [ekonomisko] vienību var uzskatīt par īpašumtiesību nodošanas priekšmetu, tāpat jānorāda, ka valsts tiesa nepārprotami nonāca pie pretēja secinājuma, nolemjot, ka nodaļa F+E/ET-Systeme, kas ir starp ET un Ferrotron noslēgtā līguma priekšmets, “ir uzņēmuma daļa BGB 613.a panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē, kuru atbildētāja pārņēma, iegūstot uzņēmuma būtiskus materiālos ražošanas līdzekļus, kā arī attiecīgos klientu un piegādātāju sarakstus un daļu no uzņēmuma daļā nodarbinātajiem darbiniekiem ar tehnoloģiskajām prasmēm [know how], kā arī ar atbildētājas mātes sabiedrības starpniecību ieguva īpašumtiesības uz svarīgākajiem izstrādājumiem un tehnoloģijām” (
9
). Savukārt iesniedzējtiesai radās šaubas attiecībā uz iespēju attiecīgo darbību uzskatīt par īpašumtiesību nodošanu valsts tiesiskā regulējuma, ar kuriem tiek transponēta direktīva, nozīmē, jo nodotā [ekonomiskā] vienība jaunā īpašnieka sastāvā nesaglabāja savu organizatorisko autonomiju.
19.
Tādējādi prejudiciālā jautājumā neiekļaujas tas, vai uzņēmējsabiedrības īpašumtiesību pārejas brīdī pastāv tāda [ekonomiskā] vienība, uz kuru var attiecināt īpašumtiesību pāreju.
B — Par īpašumtiesību nodošanas jēdzienu Direktīvas 2001/23 nozīmē
20.
Kā uz to tika norādīts, sākotnēji Direktīvā 77/187 (
10
) nebija definēts īpašumtiesību nodošanas jēdziens. Tikai kopš Direktīvas 98/50 (
11
) pieņemšanas šī definīcija tika iekļauta Direktīvā 77/187, izdarot grozījumu tās 1. pantā. Šī grozījuma rezultātā Direktīvas 98/50 ceturtajā apsvērumā tika paredzēts, ka tiesiskās drošības un pārskatāmības apsvērumi prasa, “lai īpašuma tiesību nodošanas juridiskā koncepcija būtu skaidrota, ņemot vērā Eiropas Kopienu Tiesas [judikatūru]”, un precizēts, ka šis skaidrojums nav mainījis Direktīvas 77/187/EEK darbības jomu, kāda tā ir saskaņā ar Tiesas interpretāciju.
21.
Tāpat īpašumtiesību nodošanas jēdziena definīcija, kura tika ieviesta ar Direktīvu 98/50, ir iekļauta Direktīvas 2001/23, ar kuru grozīja Direktīvu 77/187, 1. panta 1. punkta b) apakšpunktā. Direktīvas 2001/23 astotais apsvērums atkārto Direktīvas 98/50 ceturtā apsvēruma saturu, tādējādi apstiprinot, ka ar Direktīvu 77/187, kas ir kodificēta ar Direktīvu 2001/23, joprojām turpina būt spēkā ne tikai tiesību norma, bet arī tās interpretācija (
12
).
22.
Līdz ar to, lai varētu noskaidrot īpašumtiesību nodošanas jēdzienu Direktīvas 2001/23 nozīmē, ir jāatsaucas uz Tiesas judikatūru attiecībā uz Direktīvas 77/187 interpretāciju.
23.
Jau no paša sākuma direktīvas materiālās piemērošanas joma tika definēta īpaši plaši; tā ir piemērojama “visos iespējamajos gadījumos, kur līguma attiecību ietvaros mainās par uzņēmuma darbību atbildīgās fiziskās vai juridiskās personas, kas uzņemas darba devēja saistības attiecībās ar uzņēmuma darbiniekiem” (
13
).
24.
Tiesa 1986. gada spriedumā lietā Spijkers (
14
), kurā Nīderlandes Kasācijas tiesa uzdeva jautājumu par kritērijiem, kuri jāņem vērā, nosakot, vai ir notikusi īpašumtiesību nodošana direktīvas nozīmē, sniedza īpašumtiesību nodošanas jēdziena definīciju, piemērojot formulas, kuras pēc tam pastāvīgā veidā tika pārņemtas visā turpmākajā judikatūrā.
25.
Šajā spriedumā Tiesa, pirmkārt, apstiprināja, ka, ņemot vērā direktīvas mērķi — “nodrošināt darba tiesisko attiecību turpināšanos ekonomiskas vienības ietvaros neatkarīgi no īpašnieka maiņas” — noteicošais kritērijs, saskaņā ar kuru var noteikt, vai ir notikusi īpašumtiesību nodošana šīs direktīvas nozīmē, nevis tikai uzņēmumu īpašumu apvienošana, “ir tas, vai attiecīgā vienība saglabā savu identitāti” (
15
). Tiesa tādā lietā kā Hooge Raad ierosinātajā — kurā īpašumtiesību nodošanas brīdī persona, kas nodeva īpašumtiesības, vairs neveica nekādu uzņēmējdarbību — precizēja, ka ir jāpārbauda, “vai tika pārņemta vēl joprojām pastāvoša ekonomiska vienība, kā to it īpaši var secināt no apstākļa, ka jaunais īpašnieks faktiski turpina vai atsāk tās vadību, veicot tās pašas vai analogas saimnieciskās darbības” (
16
). Turklāt Tiesa precizēja, ka, lai pārliecinātos, vai ir izpildīti šie nosacījumi, “ir jāņem vērā visi faktiskie apstākļi, kas raksturo attiecīgo darījumu, tostarp uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības veids, vai notiek ķermeniska īpašuma — tāda kā ēkas un kustamais īpašums — nodošana, bezķermeniska īpašuma vērtība īpašumtiesību nodošanas brīdī, vai jaunais uzņēmums/darba devējs pārņem personāla vairākumu, vai notiek klientu pāreja, kā arī pirms un pēc īpašumtiesību nodošanas veikto darbību līdzīguma pakāpe un šo darbību iespējamās pārtraukšanas ilgums” (
17
). Tiesa paskaidroja, ka visi šie apstākļi “ir tikai daļa no izvērtējamo pazīmju kopuma un tādējādi tos nevar vērtēt atsevišķi” (
18
). Nobeigumā tā norādīja, ka valsts tiesas kompetencē ir izvērtēt faktiskos apstākļus, lai noteiktu, vai ir notikusi īpašumtiesību nodošana direktīvas nozīmē, ņemot vērā minētos Tiesas interpretācijas kritērijus.
26.
Spriedumā lietā Spijkers un turpmākajā judikatūrā (
19
), vismaz līdz 1990. gadu beigām, Tiesa īpašu nozīmi piešķīra apstāklim, ka īpašumtiesību saņēmējs turpina vai atsāk personas, kas nodod īpašumtiesības, uzņēmējdarbību vai analogas saimnieciskās darbības. Būtībā, lai pārņemtā ekonomiskā vienība nezaudētu savu identitāti, tai pēc īpašumtiesību nodošanas ir jāsaglabā sava kapacitāte “veikt darbības un pastāvēt” (
20
). Šo interpretāciju apstiprina apstāklis, ka vienīgie gadījumi, kuros Tiesa uzskatīja, ka nav notikusi īpašumtiesību nodošana, bija tie, kuros uzņēmums jau bija bankrotējis vai atradās likvidācijas procesā (
21
). Turklāt arī šīs judikatūras ietvaros Tiesa pastāvīgi nodalīja kolektīvās procedūras, kuras bija vērstas uz aktīvu likvidāciju, no tām, ar kurām tika paredzēta uzņēmējdarbības turpināšana: pēdējā minētajā gadījumā direktīva joprojām bija piemērojama (
22
).
27.
Tomēr spriedumā lietā Süzen (
23
) ir norādīts, ka [Tiesas] nostāja salīdzinājumā ar iepriekšējiem nolēmumiem ir mainījusies.
28.
Attiecīgajā lietā Tiesai tika lūgts precizēt, vai Direktīva 77/187 ir piemērojama arī uz tādu gadījumu, kurā līgumslēdzējs — kas savu telpu uzkopšanas darbus bija uzticējis noteiktam uzņēmumam, lauza ar to noslēgto līgumu — ar citu uzņēmumu noslēdz jaunu līgumu par analogu darbu izpildi, nenododot ķermenisko īpašumu — kustamo vai nekustamo — vai personāla vairākumu, kuru iepriekšējais uzņēmums bija norādījis kā līguma izpildītājus. Tiesa pēc tam, kad ekonomiskas vienības jēdzienu definēja kā “organizētu personu un resursu grupu, kas ļauj veikt komercdarbību ar noteiktu mērķi” (
24
), apstiprināja, ka “tikai tas, ka iepriekšējā un jaunā pakalpojumu sniedzēja sniegtie pakalpojumi ir analoģiski, neļauj secināt, ka notiek ekonomiskas vienības pāreja”. Faktiski, kā minēja Tiesa, “ar vienību nav jāsaprot tikai darbības veikšana, kas tai uzticēta”, bet tās “identitāti veido arī citi apstākļi, kā, piemēram, tās personāls, vadība, darba organizācija, kā arī pārvaldības metodes un paņēmieni” (
25
).
29.
Šāda nostāja ir saglabāta turpmākajos spriedumos (
26
), kuros uzsvars netiek likts uz to, vai īpašumtiesību saņēmējs turpina uzņēmējdarbību, bet gan uz vajadzību visus īpašumtiesību pāreju raksturojošos apstākļus izvērtēt kopumā. Turklāt šī izvērtējuma ietvaros nozīmi piešķir atsevišķiem apstākļiem, kurus ir jāņem vērā atkarībā no faktiskiem apstākļiem katrā atsevišķā gadījumā (
27
), un nav iespējams identificēt vienu apstākli, kuram abstrakti, salīdzinājumā ar citiem, var piešķirt izšķirošo nozīmi. Šajā sakarā Tiesa, pirmkārt, paskaidroja, ka “darbinieku tiesību aizsardzība, kas ir direktīvas mērķis [..], nevar būt atkarīga tikai no viena apstākļa nozīmīguma” (
28
), pat tad, ja tas ir viens no apstākļiem, pamatojoties uz kuriem ir jāveic izvērtējums.
30.
Piemēram, Tiesa uzskatīja, ka tas, ka īpašumtiesību nodošanas brīdī uzņēmums bija uz laiku slēgts un tādējādi tam nebija apkalpojošā personāla, ir nozīmīgs, bet ne izšķirošs apstāklis, it īpaši tādu uzņēmumu gadījumā, kas veic sezonas darbu (
29
). Tajā pašā veidā, pat ja aktīvu pārejas apstākļi iekļautos pamatkritērijos, saskaņā ar kuriem ir vispārēji jāizvērtē darījums, Tiesa uzskata, ka tā neesamība neattaisno to, ka uz šo darījumu nav piemērojama direktīva (
30
), izņemot, ja attiecīgajos uzņēmumos, kuri darbojas šajā nozarē, “ķermeniskie ražošanas līdzekļi ir ļoti būtiski uzņēmējdarbības veikšanai” (
31
). Tāpat, ja vienā gadījumā tas, ka tiek nodarbināts iepriekšējā uzņēmuma personāla vairākums un tā spējas, kā arī turpināta tā uzņēmējdarbība, ir pietiekoši, lai konstatētu, ka tādās nozarēs, kuras balstās uz darba spēku (
32
), ir notikusi īpašumtiesību nodošana direktīvas nozīmē, tad citos gadījumos šis apstāklis nevar būt izšķirošs (
33
). Visbeidzot, Tiesa spriedumā lietā Mayeur (
34
) apstiprināja, ka “nav arī jāizslēdz, ka noteiktos apstākļos tādas pazīmes kā organizācija, darbības veids, finansējums, vadība un piemērojamie tiesību akti raksturo ekonomisko vienību tādā veidā, ka šo pazīmju izmainīšana sakarā ar šīs vienības pāreju noved pie tās identitātes maiņas” (
35
). Tomēr tā neuzskatīja, ka šis pieņēmums ir piemērojams tādās lietās, kuras attiecas uz “pārņemšanu, ko veic pašvaldība — publisko tiesību juridiska persona, kas savas darbības veic īpašu administratīvo tiesību noteikumu ietvaros — saistībā ar pakalpojumu, kurus pašvaldība piedāvā sabiedrībai, reklamēšanu un informēšanu, kuru veikšana pašvaldības interesēs pirms tam bija uzticēta bezpeļņas organizācijai — privāttiesību juridiskai personai” (
36
). Tomēr ir jānorāda, ka šajā spriedumā Tiesa, izskatot vairākus apstākļus, īpašu nozīmi piešķīra tam, ka pašvaldība turpināja veikt darbības, kuras iepriekš veica bezpeļņas organizācija un it īpaši tās darbības, kuras bija saistītas ar prasītāja pamata prāvā veiktajiem uzdevumiem (
37
).
31.
Iepriekš norādītā rūpīgā izpēte norāda, ka Tiesa, pārliecinoties par īpašumtiesību nodošanu Direktīvas 77/178 nozīmē, piemēroja pieeju, kura būtībā balstās uz katra gadījuma atsevišķu izvērtējumu.
32.
Neapšaubāmi Tiesa, dodot priekšroku šādai pieejai, kā jau uz to iepriekš ir norādījis ģenerāladvokāts La Pergola [La Pergola], saglabā “noteiktu kritēriju elastīgumu, ņemot vērā dažādas situācijas, kuras var rasties Kopienas ekonomikas kontekstā” (
38
), bet tajā pašā laikā atsakās definēt uzņēmuma īpašumtiesību nodošanas jēdziena svarīgāko būtību, proti, tās minimālo saturu — kas ļautu praksē šādu īpašumtiesību nodošanu atšķirt no vienkāršas uzņēmuma aktīvu nodošanas — tādējādi direktīvā paredzētās aizsardzības robežas ir ne tikai daudz elastīgākas, bet arī neskaidrākas.
33.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, turpinājumā izskatīšu iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu.
C — Par prejudiciālo jautājumu
34.
Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā Tiesai, vai uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma daļas īpašumtiesību pāreja ir veikta Direktīvas 2001/23/EK 1. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta nozīmē, ja jaunais īpašnieks neturpina iegādāto darbību organizatorisko autonomiju, kā arī integrē šīs darbības savā organizatoriskajā struktūrā. Atbilstoši lēmumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu norādītajam, saskaņā ar Bundesarbeitsgericht nesen pieņemto judikatūru šādus apstākļus tiecas uzskatīt par vienkāršu uzņēmuma aktīvu nodošanu un noteikt, ka nav notikusi īpašumtiesību nodošana valsts tiesiskā regulējuma, kas transponē šo direktīvu, nozīmē.
35.
Atbildētāja pamata prāvā attiecībā uz Bundesarbeitsgericht judikatūru norāda, ka pārņemtā [ekonomiskā] vienība nav saglabājusi savu identitāti, ja pēc īpašnieku maiņas tā zaudē savu organizatorisko autonomiju, kā tas ir gadījumā, ja īpašumtiesību saņēmējs iegādātos aktīvus pilnībā integrē jaunā organizatoriskā struktūrā. Šajā gadījumā Ferrotron darba organizācija balstījās uz sadalījumu starp darbību nozarēm, nevis preču klāstu, kā tas bija ET gadījumā. Līdz ar to Ferrotron no ET pārņemtos darbiniekus tāpat kā tā dažādos resursus, pamatojoties uz jauno darba organizāciju, integrēja īpašumtiesību saņēmēja struktūrā.
36.
Savukārt Vācijas valdībai un Komisijai ir atšķirīgi uzskati. Tās, atsaucoties uz Tiesas judikatūru, norāda, ka, lai pārliecinātos, vai īpašumtiesību nodošana ir notikusi direktīvas nozīmē, vispārēja vērtējuma ietvaros visi būtiskie apstākļi ir jāpārbauda kopumā. Pārņemtās vienības organizatoriskās autonomijas saglabāšana ir tikai viens no kritērijiem, pamatojoties uz kuriem ir jāveic šis vērtējums.
37.
Piekrītu minētajam viedoklim.
38.
Tas atbilst līdz šim Tiesas piemērotajai kazuistiskajai pieejai un uzsvaram, kuru tā liek uz nozīmīgumu izvērtēt katru darbību, ņemot vērā visus darbību raksturojošos apstākļus kopumā. Atbilstoši šādai metodoloģiskajai pieejai nav saderīgi, balstoties tikai uz viena apstākļa izvērtējumu, izolējot to no vispārējā vērtējuma konteksta, uzskatīt, ka nav notikusi uzņēmuma īpašumtiesību nodošana direktīvas nozīmē (
39
).
39.
Nerodas šaubas, ka vispārēji organizatoriskais apstāklis raksturo pārņemtās ekonomiskās vienības “identitāti” (
40
) un, kā Tiesa to atzina spriedumā lietā Mayeur (
41
), noteiktos gadījumos tādi apstākļi kā darbības veids, finansējums, vadība un piemērojamie tiesību noteikumi raksturo ekonomisko vienību tādā veidā, ka šo pazīmju izmainīšana sakarā ar šīs vienības nodošanas noved pie šīs ekonomiskās vienības identitātes maiņas (
42
).
40.
Tomēr judikatūrā ir atrodami arī tādi piemēri, kuri atšķiras no iepriekš minētā un kuros Tiesa uzskatīja, ka izmaiņas pārņemtās ekonomiskās vienības organizatoriskā struktūrā (
43
) vai darba organizācijā (
44
) nav tādas, lai uzskatītu, ka nav notikusi īpašumtiesību nodošana direktīvas nozīmē, pat ja šo izmaiņu rezultātā radikāli pārveido pārņemtās vienības vadības veidu, un norādīja uz to pašu iespēju pārņemtajiem darba ņēmējiem turpināt darba attiecības ar īpašumtiesību saņēmēju (
45
).
41.
Savas nostājas pamatā atbildētāja norāda uz judikatūrā paredzēto un Direktīvas 2001/23 1. panta 1. punkta b) apakšpunktā pārņemto ekonomiskās vienības jēdzienu un apgalvo, ka ekonomiskās vienības identitāte tiek saglabāta tikai gadījumā, ja īpašumtiesību saņēmējs saglabā organizatorisko saikni, kura saista individuālās un materiālās pazīmes, kuras veido pārņemto ekonomisko vienību.
42.
Saskaņā ar Direktīvas 2001/23 1. panta 1. punkta b) apakšpunktu īpašumtiesību nodošana šīs direktīvas nozīmē notiek tad, ja ekonomiskā vienība, saprotot to kā “organizētu resursu sagrupēšanu ar mērķi turpināt saimniecisko darbību neatkarīgi no tā, vai tā ir pamata vai palīgdarbība”, lai arī tās īpašumtiesības tiek nodotas, saglabā savu identitāti. Līdz ar to šajā tiesību noteikumā ir paredzēta atsauce uz organizatoriskās autonomijas kritēriju, kas ir ekonomiskās vienības jēdziena sastāvdaļa un kas raksturo tās identitāti. Šo atsauci, manuprāt, ir jāsaprot kā tādu, kas ir attiecināta ne tik daudz uz specifisku organizēšanas veidu, kuru uzņēmējs nosaka attiecībā uz dažādiem ražošanas apstākļiem, bet gan starp tiem pastāvošo savstarpējo saikni un papildinošo raksturu, veicot noteiktu saimniecisko darbību.
43.
Tomēr, pretēji atbildētājas apgalvojumiem, šāda saikne nebūt nemazinās līdz ar attiecīgās pārņemtās vienības integrāciju īpašumtiesību saņēmēja struktūrā, atšķirīgi no tā, kā tas ir attiecībā uz personas, kas nodod īpašumtiesības, apmēru un/vai organizācijas veidiem.
44.
Citiem vārdiem sakot, nodotās [ekonomiskās] vienības identitāte saglabājas nevis, ja tiek saglabāta tās “organizatoriskā autonomija” — atbilstoši atbildētājas uzskatiem saprotot to kā strukturālu autonomiju —, bet gan ja starp dažādiem nodotajiem resursiem —, kurus jaunais uzņēmējs var izmantot, pat ja tie ir integrēti citā organizācijas struktūrā, lai veiktu noteiktu komercdarbību, — turpina pastāvēt funkcionālā un mērķu saistība.
45.
Šajā gadījumā pamata prāvas priekšmets ir saistīts ar to, ka Ferrotron iegādājās dažādus resursus, kuri ir paredzēti noteiktu preču ražošanai un izplatīšanai, un, pretēji atbildētājas pārstāvja apgalvojumiem tiesas sēdē, šī darbība neaprobežojās ar Ferrotron ietekmes stiprināšanu, bet ļāva tai ar jaunu preču klāstu papildināt jau piedāvātās preces. Turklāt netiek apšaubīts, ka neatkarīgi no tā, ka pārņemtie darbinieki tika integrēti tās struktūrā un viņi savas darbības veica organizācijas kontekstā, kurš bija pilnīgi atšķirīgs no iepriekšējā konteksta, Ferrotron turpināja tās darbības, kuras iepriekšēji veica ET, un izmantoja no ET iegūto organizācijas individuālo, materiālo un nemateriālo resursu kopumu.
46.
Šādos apstākļos ir pamatoti uzskatīt, ka pēc īpašumtiesību pārņemšanas neatkarīgi no darba organizācijā veiktajām pārmaiņām turpināja pastāvēt tā saistība, kas pastāvēja starp dažādiem Ferrotron pārņemtajiem resursiem, kurus tā raksturoja kā “resursu grupu, kas ļauj veikt komercdarbību ar noteiktu mērķi”. Tomēr apstāklis, ka attiecīgajā līgumā bija paredzēts, ka gadījumā, ja nebūs pieejams jau nodotais personāls, ET apņemas divus turpmākos gadus pēc pārņemšanas Ferrotron rīcībā nodot citu kvalificētu personālu vai, pakārtoti, nodrošināt Ferrotron personāla apmācību, skaidri norāda uz, kā to atzīst pats īpašumtiesību saņēmējs, savstarpēji saistītām attiecībām, kuras ir starp dažādiem pārņemtajiem ražošanas resursiem un vajadzību uzturēt šādas attiecības ar nodomu turpināt attiecīgo darbību izpildi.
47.
Līdz ar to iesniedzējtiesai ir jāveic visas pārbaudes, lai, ņemot vērā visus apstākļus — kuri raksturo attiecīgo darbību šajā lietā, un dažādos apstākļus, tostarp arī organizācijas apstākli, iepriekš precizētajā nozīmē (
46
), — varētu noteikt, vai šajā gadījumā ekonomiskā vienība pēc īpašumtiesību nodošanas ir saglabājusi savu identitāti, kā tas tiek pieprasīts saskaņā ar Tiesas judikatūru.
48.
Visbeidzot, atbildētāja uzskata, ka gadījumā, ja ekonomiskā vienība pēc īpašumtiesību nodošanas zaudē organizatorisko autonomiju, tad jebkurā gadījumā nevarētu sasniegt direktīvā paredzēto mērķi, proti, saglabāt attiecīgo darbinieku darba attiecības [uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka] maiņas gadījumā. Šajā sakarā atbildētāja norāda, ka jaunajā Ferrotron izvēlētajā darba organizācijā neviens no uzdevumiem neatbilst tam amatam, kurā Klārenbergu nodarbināja ET.
49.
Francijas Republika lietā, kurā tika pasludināts iepriekš minētais spriedums Mayeur (
47
), izvirzīja argumentu, kurš dažos aspektos ir analogs tam, kuru šajā lietā ir izvirzījusi Ferrotron. Francijas valdība, mēģinot nepieļaut, ka šajā lietā ir notikusi īpašumtiesību nodošana Direktīvas 78/187 nozīmē, tostarp norādīja, ka saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu publisko tiesību iestādei, kura pārņem tādu darbību, kuru iepriekš bija veikusi privāttiesību juridiska persona, ir pienākums izbeigt darba līgumus, kuri tika noslēgti ar privāttiesību juridisko personu. Tiesa uzskatīja, ka nespēja turpināt darba līgumus ar īpašumtiesību saņēmēju var ietekmēt iespēju noteikt īpašumtiesību nodošanas esamību. Tā uzskatīja, ka pienākums izbeigt darba līgumus saskaņā ar Direktīvas [77/187] 4. panta 2. punktu groza darba noteikumus, kas ir nelabvēlīga darbiniekam un kas tieši izriet no īpašumtiesību nodošanas, kā rezultātā šādā gadījumā ir jāuzskata, ka darba devējs ir atbildīgs par minēto līgumu izbeigšanu (
48
).
50.
Manas analīzes nobeigumā vēlos sniegt pēdējo apsvērumu. Uz īpašumtiesību nodošanu, kuras priekšmets ir nevis uzņēmums kā tāds, bet tikai daļa no tā, ir skaidri attiecināma Direktīva 2001/23, saskaņā ar kuru arī uz šādās darbībās iesaistītiem darba ņēmējiem ir jāattiecina tajā paredzētā īpašā aizsardzība. Tieši saskaņā ar šo pieņēmumu rodas risks, ka varētu izzust robeža starp īpašumtiesību nodošanu un vienkāršu ražošanas resursu nodošanu, kā rezultātā daudz sarežģītāk ir noteikt kritērijus, pamatojoties uz kuriem var nošķirt abus gadījumus, kā arī palielinātos risks, ka direktīvas piemērošanas apmērā varētu neiekļauties tie gadījumi, kuriem tajā būtu jāiekļaujas. Tomēr, ja nodoto resursu integrēšana uzņēmuma, kas ir īpašumtiesību saņēmējs, organizatoriskajā struktūrā pati par sevi ir pietiekama, lai uzskatītu, ka nav notikusi īpašumtiesību nodošana direktīvas nozīmē, tad īpaši sarežģīti būtu uzskatīt, ka direktīva ir piemērojama uzņēmuma daļas vai uzņēmuma nodošanai, ja attiecīgās darbības priekšmets, kā tas ir šajā gadījumā, ir saimniecisko darbību nodošana, kura notiek starp tādiem attiecīgajā tirgū esošajiem uzņēmumiem, kuriem katram ir sava organizatoriskā struktūra.
51.
No iepriekš minētajiem apstākļiem izriet — tas, ka jaunajam īpašniekam piederošā uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma daļa neturpina darbību kā organizatoriski autonoma uzņēmējsabiedrība vai uzņēmuma daļa, pats par sevi nav pietiekami, lai uzskatītu, ka nav notikusi īpašumtiesību nodošana Direktīvas 2001/23 nozīmē.
IV — Secinājumi
52.
Pamatojoties uz iepriekš minētajiem apsvērumiem, iesaku Tiesai uz Landesarbeitsgericht Düsseldorf uzdoto prejudiciālo jautājumu sniegt šādu atbildi:
Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā 1. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka tas, ka jaunajam īpašniekam piederošā uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma daļa neturpina darbību kā organizatoriski autonoma uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma daļa, neliedz atzīt, ka ir notikusi īpašumtiesību nodošana, ievērojot, ka pārņemtā vienība saglabā savu identitāti.
(
1
)	Oriģinālvaloda — itāļu.
(
2
)	OV L 82, 16. lpp.
(
3
)	OV L 61, 26. lpp.
(
4
)	Iepriekš 3. punktā minētā Direktīva 77/187/EEK un Padomes 1998. gada 29. jūnija Direktīva 98/50/EK, ar ko groza Direktīvu 77/187/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu un uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieku maiņas gadījumā (OV L 201, 88. lpp.).
(
5
)	Starp citu vēlos norādīt, ka 1985. gada 7. februāra spriedumā lietā 186/83 Botzen u.c. (Recueil, 519. lpp.) Tiesa jau ir taisījusi spriedumu par tādu prejudiciālu jautājumu, kurā tika uzdots analogs jautājums, kādu Ferrotron uzdod savas argumentācijas otrajā pamatā. Šajā spriedumā Tiesa precizēja, ka tādā gadījumā, ja īpašumtiesību nodošana attiecas uz uzņēmējsabiedrību vai uzņēmējsabiedrības daļu, proti, uzņēmuma daļu, direktīvā paredzētā aizsardzība ir piemērojama šīs uzņēmuma daļas darba ņēmējiem, jo “darba attiecības būtiski raksturo saistība, kas pastāv starp darba ņēmēju un uzņēmuma daļu, kurā tas ir norīkots, lai veiktu savu uzdevumu” (15. punkts). Turklāt 2002. gada 24. janvāra spriedumā lietā C-51/00 Temco (Recueil, I-969. lpp.) Tiesa paskaidroja, ka uzņēmējsabiedrības daļas nodošanas gadījumā “tas, ka uzņēmums, kura daļu pārņēma, turpina pastāvēt pēc tam, kad vienu no tā darbībām ir pārņēmis cits uzņēmums, un fakts, ka tas ir paturējis daļu no personāla, kurš veic attiecīgo darbību, nekādi neietekmē īpašumtiesību nodošanas kvalifikāciju direktīvas nozīmē, jo darbība, kuru tā nodeva, pati par sevi ir ekonomiska vienība” (29. punkts).
(
6
)	Skat. 2000. gada 5. decembra spriedumu lietā C-448/98 Guimont (Recueil, I-10663. lpp., 22. punkts); 2002. gada 5. marta spriedumu apvienotajās lietās C-515/99, no C-519/99 līdz C-524/99 un no C-526/99 līdz C-540/99 Reisch u.c. (Recueil, I-2157. lpp., 25. punkts).
(
7
)	Skat. 2005. gada 1. decembra spriedumu lietā C-213/04 Burtscher (Krājums, I-10309. lpp., 35. punkts).
(
8
)	Skat. 2000. gada 6. jūnija spriedumu lietā C-281/98 Angonese (Recueil, I-4139. lpp., 18. punkts).
(
9
)	Skat. lēmuma par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu II daļas 3. punktu.
(
10
)	Skat. iepriekš 3. punktu.
(
11
)	Skat. iepriekš 4. zemsvītras piezīmi.
(
12
)	Skat. Direktīvas 2001/23 pirmo apsvērumu.
(
13
)	Skat. 1987. gada 17. decembra spriedumu lietā 287/86 Ny Mølle Kro (Recueil, 5465. lpp._12. punkts); 1988. gada 5. maija spriedumu apvienotajās lietās 144/87 un 145/87 Berg (Recueil, 2559. lpp., 17 punkts ) un 1988. gada 15. jūnija spriedumu lietā 101/87 Bork International u.c. (Recueil, 3057. lpp., 13. punkts).
(
14
)	Skat. 1986. gada 18. marta spriedumu lietā 24/85 (Recueil, 1119. lpp.).
(
15
)	11. punkts, slīpraksts ir mans.
(
16
)	12. un 15. punkts.
(
17
)	13. punkts.
(
18
)	13. punkts.
(
19
)	Skat. inter alia1988. gada 10. februāra spriedumu lietā 324/86 Foreningen af Arbejdsledere i Danmark (Recueil, 739. lpp., 10 punkts); iepriekš 13. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Bork International u.c., 14. punkts; 1992. gada 19. maija spriedumu lietā C-29/91 Redmond Stichting (Recueil, I-3189. lpp., 31. punkts); 1992. gada 12. novembra spriedumu lietā C-209/91 Watson Rask un Christensen (Recueil, I-5755. lpp., 19. punkts) un 1996. gada 7. marta spriedumu apvienotajās lietās C-171/94 un C-172/94 Merckx un Neuhuys (Recueil, I-1253. lpp., 16. punkts).
(
20
)	Šī frāze ir pārņemta no ģenerāladvokāta Mančīni [Mancini] secinājumiem lietā, kurā tika taisīts iepriekš 13. zemsvītras piezīmē minētais spriedums apvienotajās lietās Berg (Recueil, 2573. lpp.).
(
21
)	Skat. 1985. gada 7. februāra spriedumu lietā C-135/83 Abels (Recueil, 469. lpp.) un 1985. gada 11. jūlija spriedumu lietā C-105/84 Foreningen af Arbejdsledere i Danmark (Recueil, 2639. lpp.).
(
22
)	Skat. 1991. gada 25. jūlija spriedumu lietā C-362/89 d’Urso u.c. (Recueil, I-4105. lpp.); 1995. gada 7. decembra spriedumu lietā C-472/93 Spano u.c. (Recueil, I-4321. lpp., 24.–29. punkts) un 1998. gada 12. marta spriedumu lietā C-319/94 Dethier Équipement (Recueil, I-1061. lpp., 31. un 32. punkts.).
(
23
)	1997. gada 11. marta spriedums lietā C-13/95 (Recueil, I-1259. lpp.).
(
24
)	13. punkts. Tiesa jau 1995. gada 19. septembra spriedumā lietā C-48/94 Rygaard (Recueil, I-2745. lpp., 20. punkts) precizēja, ka, lai direktīva būtu piemērojama, “īpašumtiesību pārejai jābūt saistītai ar stabilu ekonomisku vienību, kuras darbība nav ierobežota ar specifiska darba izpildi”.
(
25
)	15. punkts. Slīpraksts ir mans. Ģenerāladvokāts La Pergola [La Pergola] savos secinājumos lūdza Tiesu atteikties no uzņēmējdarbības turpināšanas kritērija par labu kritērijam attiecībā uz uzņēmuma aktīvu nodošanu, kas tiek veikta starp personu, kas nodod īpašumtiesības, un īpašumtiesību saņēmēju.
(
26
)	Skat. 1998. gada 10. decembra spriedumu apvienotajās lietās C-127/96, C-229/96 un C-74/97 Hernández Vidal u.c. (Recueil, I-8179. lpp., 30. punkts); 1998. gada 10. decembra spriedumu apvienotajās lietās C-173/96 un C-247/96 Hidalgo u.c. (Recueil, I-8237. lpp., 30. punkts); 2001. gada 25. janvāra spriedumu lietā C-172/99 Liikenne (Recueil, I-745. lpp., 34. punkts) un 2003. gada 20. novembra spriedumu lietā C-340/01 Abler u.c. (Recueil, I-14023. lpp., 35. punkts).
(
27
)	Skat. šajā sakarā iepriekš 23. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Süzen, 18. punkts; un iepriekšējā zemsvītras piezīmē minēto spriedumu apvienotajās lietās Hernández Vidal u.c., 31. punkts; iepriekš 5. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Temco; 25. punkts; 2004. gada 9. decembra spriedumu lietā C-460/02 Komisija/Itālija (Krājums, I-11547. lpp., 41. punkts); 2005. gada 15. decembra spriedumu apvienotajās lietās C-232/04 un C-233/04 Güney-Görres un Demir (Krājums, I-11237. lpp., 35. punkts) un iepriekšējā zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Liikenne, 35. punkts.
(
28
)	Skat. 1994. gada 14. aprīļa spriedumu lietā C-392/92 Schmidt (Recueil, I-1311. lpp., 16. punkts). Slīpraksts ir mans.
(
29
)	Skat. iepriekš 13. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Ny Mølle Kro, 19. un 20. punkts.
(
30
)	Skat. iepriekš 28. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Schmidt, 16. punkts; iepriekš 19. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu apvienotajās lietās Merckx un Neuhuys, 21. punkts; iepriekš 23. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Süzen, 17. punkts, un iepriekš 5. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Temco, 25. punkts.
(
31
)	Skat. iepriekš 26. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Liikenne, 39.–42. punkts. Šajā spriedumā Tiesa konstatēja, ka direktīva nav piemērojama attiecībā uz publiskā iepirkuma līguma sabiedriskā transporta pakalpojumu — autobusa līniju jomā pārņemšanu, lai arī jaunais pakalpojumu sniedzējs no iepriekšējā pakalpojumu sniedzēja bija pārņēmis personāla vairākumu un tam tika nodoti klienti.
(
32
)	Skat. iepriekš 23. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Süzen, 21. punkts; iepriekš 26. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu apvienotajās lietās Hernández Vidal u.c., 32. punkts; iepriekš 26. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu apvienotajās lietās Hidalgo u.c., 32. punkts, un iepriekš 5. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Temco, 26. punkts.
(
33
)	Skat., piemēram, iepriekš 26. zemsvītras piezīmē minētos spriedumus lietā Liikenne un lietā Abler u.c., 37. punkts.
(
34
)	2000. gada 26. septembra spriedums lietā C-175/99 Mayeur (Recueil, I-7755. lpp., 49. punkts).
(
35
)	53. punkts.
(
36
)	Sprieduma rezolutatīvā daļa.
(
37
)	Skat. 54. punktu.
(
38
)	Secinājumi, kas sniegti iepriekš 23. zemsvītras piezīmē minētajā spriedumā lietā Süzen.
(
39
)	Šajā sakarā skat. iepriekš 28. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Schmidt.
(
40
)	Skat. iepriekš 23. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Süzen un iepriekš 26. zemsvītras piezīmē minēto judikatūru.
(
41
)	Minēts iepriekš 34. zemsvītras piezīmē.
(
42
)	53. punkts.
(
43
)	Skat., piemēram, 19. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu apvienotajās lietās Merckx un Neuhuys un 2007. gada 13. septembra spriedumu lietā C-458/05 Jouini u.c. (Krājums, I-7301. lpp.).
(
44
)	Tā, piemēram, lēmums pašai uzņemties telpu tīrīšanu, izmantojot savu personālu, norāda uz darba organizācijas maiņu, nevis nosaka, vai ir notikusi īpašumtiesību nodošana (skat. inter alia iepriekš 26. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu apvienotajās lietās Hernández Vidal u.c.).
(
45
)	Skat. iepriekš 34. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Mayeur.
(
46
)	Skat. 42.–44. punktu.
(
47
)	Minēts iepriekš 34. zemsvītras piezīmē.
(
48
)	56. punkts.