62024CJ0283
TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta)
2025. gada 3. aprīlī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patvēruma politika – Starptautiskā aizsardzība – Direktīva 2013/32/ES – 46. panta 3. punkts – Prasība veikt pilnīgu un ex nunc pārbaudi – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Pirmās instances tiesas pilnvaru tvērums – Valsts tiesiskais regulējums, kurā nav paredzētas pilnvaras uzdot veikt starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja medicīnisko pārbaudi
Lietā C‑283/24 [Barouk] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Dioikitiko Dikastirio Diethnous Prostasias (Administratīvā tiesa starptautiskās aizsardzības lietās, Kipra) iesniegusi ar 2024. gada 29. marta lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 23. aprīlī, tiesvedībā
B. F.
pret
Kypriaki Dimokratia,
TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja L. Arasteja Saūna [L. Arastey Sahún], tiesneši D. Gracijs [D. Gratsias], J. Regans [E. Regan], J. Pasers [J. Passer] un B. Smulderss [B. Smulders] (referents),
ģenerāladvokāts: Ž. Rišārs Delatūrs [J. Richard de la Tour],
sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Kipras valdības vārdā – F. Sotiriou un E. Symeonidou, pārstāves,
–
Eiropas Komisijas vārdā – M. Debieuvre un A. Katsimerou, pārstāves,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.) 46. panta 1. un 3. punktu, lasot tos Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. panta gaismā un kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV 2011, L 337, 9. lpp.) 4. panta 1. punktu un 4. panta 3. punkta c) apakšpunktu, kā arī LES 4. panta 3. punktu.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp B. F. un Kypriaki Dimokratia (Kipras Republika), ko pārstāv Ypiresia Asylou (Patvēruma dienests, Kipra; turpmāk tekstā – “Patvēruma dienests”), par šī dienesta lēmumu noraidīt B. F. starptautiskās aizsardzības pieteikumu un likt viņam atgriezties izcelsmes valstī.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2011/95
3
Direktīvas 2011/95 4. pantā noteikts:
“1.   Dalībvalstis var uzskatīt par pieteikuma iesniedzēja pienākumu pēc iespējas ātrāk iesniegt visas sastāvdaļas, kas nepieciešamas, lai pamatotu starptautiskās aizsardzības pieteikumu. Dalībvalsts pienākums ir, sadarbojoties ar pieteikuma iesniedzēju, novērtēt attiecīgās pieteikuma sastāvdaļas.
[..]
3.   Starptautiskās aizsardzības pieteikuma novērtējums jāveic individuāli par katru pieteikuma iesniedzēju un, to darot, jāņem vērā:
[..]
c)
pieteikuma iesniedzēja individuālais stāvoklis un personīgie apstākļi, tostarp tādi faktori kā izcelsme, dzimums un vecums, lai, pamatojoties uz pieteikuma iesniedzēja personīgajiem apstākļiem, novērtētu, vai darbības, ar kādām pieteikuma iesniedzējam bija jāsaskaras vai ar kādām tam var nākties saskarties, būtu uzskatāmas par vajāšanu vai būtisku kaitējumu;
[..].”
Direktīva 2013/32
4
Direktīvas 2013/32 18., 50. un 60. apsvērumā paredzēts:
“(18)
Tas ir gan dalībvalstu, gan starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju interesēs, lai lēmumi par starptautiskās aizsardzības pieteikumiem tiktu pieņemti cik drīz vien iespējams, neskarot pieteikumu atbilstīgu un pilnīgu izskatīšanu.
[..]
(50)
Tas atspoguļo Savienības tiesību pamatprincipu, ka uz lēmumiem par starptautiskās aizsardzības pieteikumiem, lēmumiem par atteikumu atsākt pieteikuma izskatīšanu pēc tās pārtraukšanas un lēmumiem par bēgļa vai alternatīvās aizsardzības statusa atņemšanu attiecina efektīvu tiesisko aizsardzību tiesā.
[..]
(60)
Šī direktīva respektē pamattiesības un ievēro principus, kas ir atzīti Hartā. Šī direktīva jo īpaši cenšas pilnībā respektēt cilvēka cieņu un veicināt hartas 1., 4., 18., 19., 21., 23., 24. un 47. panta piemērošanu, un tā ir attiecīgi jāīsteno.”
5
Šīs direktīvas 2. panta f) punkta redakcija ir šāda:
“Šajā direktīvā:
[..]
f)
“atbildīgā iestāde” ir jebkura ar tieslietām saistīta vai administratīva struktūra dalībvalstī, kas atbildīga par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu un kas ir kompetenta, lai šādos gadījumos pieņemtu lēmumus pirmajā instancē.”
6
Šīs direktīvas 18. pantā “Medicīniskā pārbaude” noteikts:
“1.   Ja atbildīgā iestāde uzskata, ka tas ir būtiski, lai izvērtētu starptautiskās aizsardzības pieteikumu saskaņā ar Direktīvas 2011/95/ES 4. pantu, dalībvalstis ar pieteikuma iesniedzēja piekrišanu organizē pieteikuma iesniedzēja medicīnisko pārbaudi attiecībā uz pazīmēm, kas varētu norādīt uz agrāk veiktu vajāšanu vai nodarītu smagu kaitējumu. Dalībvalstis var arī paredzēt, ka pieteikuma iesniedzējs pats organizē šādu medicīnisko pārbaudi.
Pirmajā daļā minētās medicīniskās pārbaudes veic kvalificēti medicīnas speciālisti, un pārbaužu rezultātus pēc iespējas drīz iesniedz atbildīgajai iestādei. Dalībvalstis var noteikt tos medicīnas speciālistus, kuri drīkst veikt šādas medicīniskās pārbaudes. Pieteikuma iesniedzēja atteikšanās iziet šādu medicīnisko pārbaudi neliedz atbildīgajai iestādei pieņemt lēmumu par starptautiskās aizsardzības pieteikumu.
Medicīniskās pārbaudes, ko veic saskaņā ar šo punktu, apmaksā no valsts līdzekļiem.
2.   Ja medicīniskā pārbaude saskaņā ar 1. punktu netiek veikta, dalībvalstis informē pieteikuma iesniedzējus par to, ka viņi pēc savas iniciatīvas un uz sava rēķina var organizēt medicīnisko pārbaudi attiecībā uz pazīmēm, kas varētu norādīt uz agrāk veiktu vajāšanu vai nodarītu smagu kaitējumu.
3.   Atbildīgā iestāde 1. un 2. punktā minēto medicīnisko pārbaužu rezultātus izvērtē kopā ar pārējiem pieteikuma elementiem.”
7
Direktīvas 2013/32 46. pantā “Tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību” paredzēts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējiem ir tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību tiesā saistībā ar:
a)
pieņemto lēmumu par to starptautiskās aizsardzības pieteikumu, tostarp lēmumu:
i)
uzskatīt pieteikumu par nepamatotu attiecībā uz bēgļa un/vai alternatīvās aizsardzības statusu;
[..]
[..].
3.   Lai izpildītu 1. punkta prasības, dalībvalstis nodrošina, ka ar efektīvu tiesisko aizsardzību ir nodrošināta faktiskā un juridiskā pamatojuma pilnīga un ex nunc pārbaude, tostarp attiecīgā gadījumā pārbaude par starptautiskās aizsardzības nepieciešamību saskaņā ar Direktīvu 2011/95/ES, vismaz attiecībā uz pārsūdzības procedūrām pirmās instances tiesā.
4.   Dalībvalstis paredz saprātīgus termiņus un citus nepieciešamus noteikumus, lai pieteikuma iesniedzējs varētu izmantot savas tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību saskaņā ar 1. punktu. [..]
[..]”
Kipras tiesības
8
Peri Prosfygon Nomos (Bēgļu likums), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Bēgļu likums”), 15. pantā “Pieteikuma iesniedzēja medicīniskā un psiholoģiskā pārbaude” noteikts:
“(1)   Ja [Patvēruma dienesta] atbildīgais darbinieks to uzskata par vajadzīgu pieteikuma izskatīšanai [..] un ja pieteikuma iesniedzējs tam piekrīt, ārsts un/vai psihologs pārbauda, vai pieteikuma iesniedzējam ir:
a)
pazīmes, kas varētu norādīt uz agrāk veiktu vajāšanu vai nodarītu smagu kaitējumu, un
b)
spīdzināšanas vai citu smagas fiziskas vai psiholoģiskas vardarbības, tostarp seksuālas vardarbības, simptomi un pazīmes.
(2)   Šī panta 1. punktā minēto medicīnisko pārbaudi par valsts līdzekļiem veic kvalificēti veselības aprūpes speciālisti un tās rezultātus cik drīz vien iespējams iesniedz [Patvēruma dienestam].
(3)   Pieteikuma iesniedzēja atteikums veikt medicīnisko un/vai psiholoģisko pārbaudi neliedz [Patvēruma dienesta] vadītājam pieņemt lēmumu par pieteikumu.
(4)   Saskaņā ar 1. vai 8. punktu veikto medicīnisko un/vai psiholoģisko pārbaužu rezultātus [Patvēruma dienesta] vadītājs izvērtē kopā ar pārējiem pieteikuma elementiem.
(5)   Ja ir pazīmes, kas liecina par smagu kaitējumu, [Patvēruma dienesta] atbildīgais darbinieks pēc apspriešanās un sadarbībā ar kompetento ārstu intervē pieteikuma iesniedzēju.
[..]
(8)   Ja medicīniskā un/vai psiholoģiskā pārbaude saskaņā ar 1. punktu netiek veikta, [Patvēruma dienests] informē pieteikuma iesniedzējus, ka tie pēc savas iniciatīvas un uz sava rēķina var organizēt medicīnisko un/vai psiholoģisko pārbaudi, lai noteiktu pazīmes, kas varētu norādīt uz agrāk notikušu vajāšanu vai smagu kaitējumu.”
9
Peri tis Litourgias Dioikitikou Dikastiriou Diethnous Prostasias Diadikastikoi Kanonismoi tou 2019 (2019. gada Administratīvās tiesas starptautiskās aizsardzības lietās darbības reglaments), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, 7. panta redakcija ir šāda:
“[Administratīvā tiesa starptautiskās aizsardzības lietās] var regulēt procedūru un vajadzības gadījumā sniegt norādījumus par rakstveida vai mutvārdu liecību vai citu pierādījumu vākšanu, intervijām ar patvēruma vai starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju, kā arī citām procedūrām saskaņā ar [..] Bēgļu likumu, kā arī Eiropas Patvēruma atbalsta biroja (EASO) vadlīnijām, kā šī tiesa atzīs par piemērotu un taisnīgu konkrētās lietas apstākļos.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
10
Libānas valstspiederīgais B. F. 2018. gada 4. septembrī iesniedza starptautiskās aizsardzības pieteikumu Kiprā.
11
Šī pieteikuma pamatojumam viņš citastarp apgalvoja, ka Libānas drošības un militārie dienesti viņu ir spīdzinājuši tostarp viņa politiskās aktivitātes un dalības Libānas politiskās partijas militārajā spārnā dēļ un ka pret viņu joprojām ir vērsti draudi un slepkavības mēģinājumi, tāpēc viņš esot pārliecināts, ka, atgriežoties Libānā, viņš tiktu aizturēts šīs valsts lidostā un viņam tiktu piespriests brīvības atņemšanas sods vai nāvessods.
12
Ar 2022. gada 7. februāra lēmumu Patvēruma dienests atteicās viņam piešķirt bēgļa statusu, jo neesot konstatējams, ka gadījumā, ja viņš atgrieztos Libānā, pastāvētu pamatotas bailes no vajāšanas vai smaga kaitējuma risks. Šajā ziņā dienests secināja, ka vairākās intervijās sniegtās B. F. liecības bija nekonsekventas, pretrunīgas un neprecīzas.
13
Izskatot B. F. celto prasību par šo lēmumu, arī Dioikitiko Dikastirio Diethnous Prostasias (Administratīvā tiesa starptautiskās aizsardzības lietās, Kipra), kas ir iesniedzējtiesa, apgalvo, ka ir secinājusi, ka B. F. apgalvojumi par politisko, reliģisko un rasu vajāšanu, kuru pret viņu it kā esot īstenojuši Libānas drošības dienesti, tostarp kā pret Libānas politiskās partijas biedru, nav konsekventi, loģiski un ticami.
14
Iesniedzējtiesas ieskatā starptautiskās aizsardzības pieteikuma individuālajā novērtējumā tomēr ir jāņem vērā pieteikuma iesniedzēja neaizsargātība, jo tā arī var ietekmēt viņa starptautiskās aizsardzības pieteikuma pamatojumam sniegto liecību konsekvenci un attiecīgi – viņa ticamības novērtējumu.
15
Patvēruma dienests neesot veicis attiecīgās personas medicīnisko vai psiholoģisko pārbaudi, lai noteiktu vajāšanas vai smaga kaitējuma – kuru šī persona, pēc tās vārdiem, esot cietusi pagātnē – pazīmes vai spīdzināšanas vai citu smagu fiziskas vai psiholoģiskas vardarbības aktu simptomus un pazīmes.
16
Tā kā nav veikta attiecīgās personas medicīniskā pārbaude, iesniedzējtiesa attiecīgi uzskata, ka tā nevar novērtēt pieteikuma iesniedzēja paustā ticamību, bet šāds novērtējums ir neatņemama daļa no starptautiskās aizsardzības pieteikuma pilnīgas un ex nunc pārbaudes, kura saskaņā ar Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punktu jāveic pirmās instances tiesai.
17
Iesniedzējtiesa apgalvo, ka atbilstoši valsts tiesībām tai nav pilnvaru uzdot veikt šādu medicīnisko pārbaudi, ko apstiprinot arī Anotato Dikastirio Kyprou (Kipras Augstākā tiesa) nesenā judikatūra, kurā paredzēts, ka atbilstoši valsts tiesībām tikai Patvēruma dienestam ir kompetence uzdot patvēruma meklētājam veikt medicīniskās pārbaudes. Iesniedzējtiesa tāpēc varot vienīgi uzdot šim dienestam jautājumus par iemesliem, kādēļ šādas pārbaudes netika veiktas, un attiecīgā gadījumā atcelt apstrīdēto lēmumu, ja tās ieskatā ir pārkāpts Bēgļu likuma 15. pants.
18
Tādēļ šī tiesa vēlas noskaidrot, vai tai, pamatojoties uz Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punktu, ir pilnvaras uzdot veikt medicīnisko pārbaudi, jo minētajā tiesību normā – lasot to Hartas 47. pantā nostiprināto tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību gaismā – tai ir noteikts pienākums veikt starptautiskās aizsardzības pieteikuma “pilnīgu un ex nunc pārbaudi”.
19
Iesniedzējtiesu it īpaši interesē, vai tad, ja tā atzītu, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izvērtēšanai ir nepieciešama medicīniskā pārbaude, var uzskatīt, ka, ņemot vērā Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkta tiešo iedarbību, kas nostiprināta Tiesas judikatūrā, tai ir pilnvaras pašai uzdot veikt šādu pārbaudi vai vismaz pilnvaras uzdot atbildīgajai iestādei veikt medicīnisko pārbaudi un iesniegt tai šīs pārbaudes rezultātus.
20
Turklāt, ja tiktu atzīts, ka uz līdzekļiem, kas ir tās rīcībā, lai veiktu šīs direktīvas 46. panta 3. punktā paredzēto pārbaudi, ir attiecināma dalībvalstu procesuālā autonomija, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai tad, ja piemērojamie valsts tiesību akti neatbilst no efektivitātes principa izrietošajām prasībām, tā, iedarbinot Direktīvas 2013/32 18. pantā paredzēto mehānismu, var atbildīgajai iestādei prasīt veikt attiecīgās personas medicīnisko pārbaudi un iesniegt tai šīs pārbaudes rezultātus.
21
Visbeidzot iesniedzējtiesa vaicā, vai, ņemot vērā arī prasību ātri izskatīt patvēruma pieteikumus, Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punktā un Hartas 47. pantā paredzētās garantijas ir izpildītas tad, ja, tiesā izskatot patvēruma pieteikumu, ir radies medicīniska rakstura jautājums un valsts tiesai nav pilnvaru uzdot veikt medicīnisko pārbaudi, lai gan tās ieskatā šāda pārbaude ir nepieciešama, tomēr tā var atcelt atbildīgās iestādes lēmumu, ar kuru noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums, tādēļ ka šī iestāde nav veikusi starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja medicīnisko pārbaudi.
22
Šādos apstākļos Dioikitiko Dikastirio Diethnous Prostasias (Administratīvā tiesa starptautiskās aizsardzības lietās) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Direktīvas [2013/32] 46. panta 1. un 3. punkts, lasot tos Hartas 47. panta gaismā un kopā ar Direktīvas [2011/95] 4. panta 3. punkta c) apakšpunktā noteikto individuālās novērtēšanas pienākumu, ar Direktīvas [2011/95] 4. panta 1. punktā noteikto sadarbības pienākumu un LES 4. panta 3. punktā noteikto lojālas sadarbības pienākumu, jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja nav valsts tiesību normas, kas [tieši] paredzētu valsts tiesai pilnvaras [..] likt [patvēruma pieteikuma iesniedzējam] veikt medicīniskās pārbaudes, minētā tiesa var tieši no minētā [46.] panta gūt tiesības uzdot [šim pieteikuma iesniedzējam] veikt [šādas] pārbaudes, ja tas tiek uzskatīts par nepieciešamu starptautiskās aizsardzības pieteikuma pilnīgai un ex nunc pārbaudei?
2)
Vai Direktīvas [2013/32] 46. panta 1. un 3. punkts, lasot tos Hartas 47. panta gaismā un kopā ar Direktīvas [2011/95] 4. panta 3. punkta c) apakšpunktā noteikto individuālās novērtēšanas pienākumu, ar Direktīvas [2011/95] 4. panta 1. punktā noteikto sadarbības pienākumu un LES 4. panta 3. punktā noteikto lojālas sadarbības pienākumu, jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja nav valsts tiesību normas, kas [tieši] paredzētu valsts tiesai pilnvaras [..] likt [patvēruma pieteikuma iesniedzējam] veikt medicīniskās pārbaudes, un, paplašināti, ja nav konkrētas tiesību normas par attiecīgās personas nosūtīšanas uz medicīniskajām pārbaudēm mehānismu, valsts tiesai tieši uz minētā 46. panta pamata ir pilnvaras vērsties atbildīgajā iestādē (kas aizvien ir tajā izskatāmās lietas puse), lai tā varētu pēc analoģijas iedarbināt Direktīvas [2013/32] 18. pantā paredzēto mehānismu, iesniedzot valsts tiesai [pieteikuma iesniedzēja] medicīniskās pārbaudes rezultātus?
3)
Vai Direktīvas [2013/32] 46. panta 3. punkts, lasot to Hartas 47. panta gaismā, jāinterpretē tādējādi, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma pilnīgas un ex nunc pārbaudes procedūra ir atstāta dalībvalstu procesuālās autonomijas ziņā? Ja atbilde ir apstiprinoša, vai Direktīvas [2013/32] 46. panta 1. un 3. punkts, lasot tos Hartas 47. panta gaismā un kopā ar Direktīvas [2011/95] 4. panta 1. punktā noteikto sadarbības pienākumu un LES 4. panta 3. punktā noteikto lojālas sadarbības pienākumu, jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja nav valsts tiesību normas, kas [tieši] paredzētu valsts tiesai pilnvaras likt [patvēruma pieteikuma iesniedzējam] veikt medicīniskās pārbaudes, un, paplašināti, ja nav konkrētas tiesību normas par valsts tiesai pieejamo attiecīgās personas nosūtīšanas uz medicīniskajām pārbaudēm mehānismu, tiesai ir pilnvaras vērsties atbildīgajā iestādē (kas aizvien ir tajā izskatāmās lietas puse), lai tā varētu pēc analoģijas iedarbināt Direktīvas [2013/32] 18. pantā paredzēto mehānismu, iesniedzot valsts tiesai [pieteikuma iesniedzēja] medicīniskās pārbaudes rezultātus, ja valsts tiesa uzskata, ka valsts pasākumi neatbilst efektivitātes principam?
4)
Vai Direktīvas [2013/32] 46. panta 3. punkts, lasot to Hartas 47. panta gaismā, jāinterpretē tādējādi, ka gadījumos, kad tiek konstatēta Direktīvas [2013/32] 46. panta 3. punktā paredzētās individuālas, pilnīgas un ex nunc pārbaudes veikšanai atbilstošu mehānismu neesamība, minētajās [tiesību normās] noteiktās garantijas ir izpildītas, ja valsts tiesai ir kompetence atcelt lēmumu, ar kuru noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
23
Ar šiem četriem jautājumiem, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkts, lasot to Hartas 47. panta un LES 4. panta 3. punkta gaismā, jāinterpretē tādējādi, ka, lai izpildītu 46. panta 3. punktā paredzēto prasību par pilnīgu un ex nunc pārbaudi, valsts pirmās instances tiesai, kas izskata prasību par atbildīgās iestādes lēmumu, ar kuru noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums, jābūt pilnvarām uzdot veikt starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja medicīnisko pārbaudi, ja tās ieskatā šāda pārbaude ir nepieciešama vai nozīmīga, lai izvērtētu minēto pieteikumu, vai arī pietiek ar to, ka šai tiesai ir pilnvaras atcelt šādu lēmumu tādēļ, ka šī iestāde nav veikusi attiecīgā pieteikuma iesniedzēja medicīnisko pārbaudi, un nodot lietu atpakaļ minētajai iestādei, lai tā pēc tam jaunā procedūrā uzdotu veikt šādu pārbaudi.
24
Atbilstoši tā nosaukumam Direktīvas 2013/32 46. pants attiecas uz starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību. 46. panta 1. punktā šiem pieteikuma iesniedzējiem ir atzītas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā saistībā ar lēmumiem, kas pieņemti par to pieteikumu. 46. panta 3. punktā ir definēts šo tiesību tvērums, precizējot, ka dalībvalstīm, kurām ir saistoša šī direktīva, jānodrošina, ka tiesā, kurā apstrīdēts lēmums par attiecīgo starptautiskās aizsardzības pieteikumu, tiek veikta “faktiskā un juridiskā pamatojuma pilnīga un ex nunc pārbaude, tostarp attiecīgā gadījumā pārbaude par starptautiskās aizsardzības nepieciešamību saskaņā ar Direktīvu [2011/95]”.
25
Turklāt jāatgādina, ka no Tiesas judikatūras izriet – Direktīvas 2013/32 46. pantā paredzētās tiesību aizsardzības iezīmes jānosaka atbilstoši Hartas 47. pantam, kas ir efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principa atkārtots apstiprinājums. Hartas 47. pants ir pietiekams pats par sevi un nav jāprecizē ar Savienības vai valsts tiesību normām, lai privātpersonām radītu tiesības, uz kurām pašām par sevi var atsaukties. Tāpēc ar šīs direktīvas 46. panta 3. punktu, to aplūkojot Hartas 47. panta gaismā, nevar būt citādi (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, 86. punkts un tajā minētā judikatūra).
26
No šī skatpunkta attiecībā uz tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tvērumu, kā tas definēts 46. panta 3. punktā, Tiesa ir atzinusi, ka šajā tiesību normā ietvertais formulējums “ar efektīvu tiesību aizsardzību ir nodrošināta faktiskā un juridiskā pamatojuma pilnīga un ex nunc pārbaude” jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm atbilstoši šai tiesību normai ir jāorganizē savas valsts tiesības tā, lai minētajā normā paredzēto pārsūdzību izskatīšana ietvertu visu faktisko un tiesību elementu pārbaudi tiesā, ļaujot tai veikt attiecīgās lietas aktualizētu novērtējumu (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Ministerstvo vnitraČeské republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, 87. punkts un tajā minētā judikatūra).
27
Šajā ziņā frāze “ex nunc” izceļ tiesas pienākumu izdarīt vērtējumu, kurā vajadzības gadījumā tiek ņemti vērā jaunie elementi, kas atklājušies pēc pārsūdzētā lēmuma pieņemšanas. Šāds vērtējums faktiski ļauj izskatīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu pilnīgi, nenododot lietu atpakaļ atbildīgajai iestādei. Tādēļ Tiesas pilnvaras ņemt vērā jaunos elementus, par kuriem šī iestāde nav lēmusi, iekļaujas Direktīvas 2013/32 mērķī, kā izriet konkrēti no tās 18. apsvēruma, lai starptautiskās aizsardzības pieteikumi tiktu izskatīti “cik drīz vien iespējams, neskarot pieteikumu atbilstīgu un pilnīgu izskatīšanu” (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, 78. un 88. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
28
Savukārt Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punktā minētais īpašības vārds “pilnīga” apstiprina, ka tiesai jāpārbauda gan elementi, ko ņēmusi vērā vai būtu varējusi ņemt vērā atbildīgā iestāde, gan elementi, kas atklājušies pēc šīs iestādes lēmuma pieņemšanas (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, 89. punkts un tajā minētā judikatūra).
29
Šajā lietā iesniedzējtiesa, pirmkārt, ir uzsvērusi, ka saskaņā ar piemērojamajām valsts tiesībām tai pašai nav pilnvaru likt starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam veikt medicīnisku pārbaudi vai uzdot to darīt atbildīgajai iestādei, pat ja tā uzskata, ka konkrētajā gadījumā šāda pārbaude ir nepieciešama starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanai, savukārt Patvēruma dienestam, kas ir “atbildīgā iestāde” Direktīvas 2013/32 2. panta f) punkta izpratnē, ir šādas pilnvaras atbilstoši Bēgļu likuma 15. pantam, ar kuru transponēts šīs direktīvas 18. pants.
30
Otrkārt, šī tiesa akcentē, ka saskaņā ar piemērojamajām valsts tiesībām tai savukārt ir pilnvaras atcelt Patvēruma dienesta lēmumu, ar kuru atteikts piešķirt starptautisko aizsardzību, ja tā uzskata, ka, ņemot vērā konkrētās lietas īpatnības, šim dienestam bija jāuzdod veikt starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja medicīnisko pārbaudi atbilstoši minētajam 15. pantam un šāda atcelšana ļaus minētajam dienestam pēc tam jaunā administratīvā procedūrā pieņemt lēmumu, kurā būs ņemti vērā šādas pārbaudes rezultāti.
31
Ņemot vērā šī sprieduma 25.–28. punktā atgādināto judikatūru, pirmām kārtām, jākonstatē, ka Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punktā paredzētajai prasībai par pilnīgu un ex nunc pārbaudi neatbilst tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā pirmās instances tiesai – ja pieteikuma iesniedzējs pats piekrīt pārbaudei – nav ļauts uzdot veikt medicīnisko pārbaudi, lai gan tās ieskatā šāda pārbaude ir nepieciešama vai nozīmīga, lai novērtētu starptautiskās aizsardzības pieteikuma pamatotību.
32
Proti, tas, ka minētajai tiesai šādos apstākļos nav ļauts uzdot veikt starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja medicīnisko pārbaudi, ir pretrunā Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punktā dalībvalstīm noteiktajam pienākumam savas valsts tiesības izstrādāt tā, lai, izskatot minētās pārsūdzības, tiesa pārbaudītu visus faktiskos un tiesiskos apstākļus, kuri tai ļauj veikt attiecīgās lietas aktualizētu novērtējumu šī sprieduma 26. punktā minētās judikatūras izpratnē.
33
Tomēr, ja kompetentā tiesa nevar iegūt informāciju par starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja veselības stāvokli, lai izvērtētu viņa starptautiskās aizsardzības pieteikumu, šajā vērtējumā nebūs ņemti vērā visi faktiskie apstākļi, kas ļautu šai tiesai veikt attiecīgās lietas aktualizētu novērtējumu. Citstarp pieteikuma iesniedzēja medicīniskā pārbaude var ļaut izvērtēt, vai slimības pazīmes, kas attiecīgā gadījumā ir pieteikuma iesniedzējam, var izskaidrot ar vajāšanu vai smagu kaitējumu, kas viņam esot nodarīts pagātnē, it īpaši viņa izcelsmes valstī, un šī iemesla dēļ tās būtu jāņem vērā, izvērtējot minētā pieteikuma iesniedzēja faktisko vajadzību pēc starptautiskās aizsardzības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 29. jūnijs, International Protection Appeals Tribunal u.c. (Atentāts Pakistānā), C‑756/21, EU:C:2023:523, 61. punkts).
34
Otrām kārtām, jākonstatē, ka tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā vienīgi paredzēts, ka pirmās instances tiesai ir tiesības atcelt atbildīgās iestādes lēmumu, ar kuru noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums, tādēļ ka šai iestādei bija jāveic pieteikuma iesniedzēja medicīniskā pārbaude, neatbilst prasībai par pilnīgu un ex nunc pārbaudi Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkta izpratnē, lai gan šīs tiesības attiecīgi ļautu šai iestādei atkārtoti izskatīt minēto pieteikumu, ņemot vērā starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja medicīniskās pārbaudes rezultātus.
35
Proti, pietiek vien norādīt, ka šāds valsts tiesiskais regulējums, ciktāl tas paredz, ka minētajai iestādei jāpieņem jauns lēmums, ņemot vērā medicīniskās pārbaudes rezultātus, negarantē tā no šī sprieduma 27. punktā minētās Tiesas judikatūras izrietošā principa ievērošanu, atbilstoši kuram tiesai pašai ir jānodrošina, lai starptautiskās aizsardzības pieteikums tiktu izskatīts visaptveroši un lieta nebūtu jānodod atpakaļ atbildīgajai iestādei, un tādēļ apdraud starptautiskās aizsardzības pieteikumu ātras izskatīšanas mērķi, kurš paredzēts Direktīvā 2013/32 un kura nozīmīgumu Tiesa ir uzsvērusi minētajā judikatūrā.
36
Trešām kārtām, jāņem vērā, ka vienīgā Direktīvas 2013/32 norma, kurā paredzēti ar medicīniskajām pārbaudēm saistīti noteikumi, ir šīs direktīvas 18. pants. Tomēr, kā izriet no šī panta formulējuma un it īpaši no tā 1. punkta, tajā ietvertās tiesību normas kā tādas ir piemērojamas tikai saistībā ar atbildīgās iestādes veikto starptautiskās aizsardzības pieteikumu izvērtēšanu, nevis saistībā ar šādas iestādes pieņemto lēmumu pārsūdzību tiesā.
37
Kā izriet no Tiesas pastāvīgās judikatūras, ja attiecīgajā jomā nav Savienības noteikumu, atbilstoši procesuālās autonomijas principam katras dalībvalsts iekšējā tiesību sistēmā jāparedz procesuālie noteikumi šādai pārbaudei, tomēr ar nosacījumu, ka šie noteikumi nav mazāk labvēlīgi par noteikumiem, kas reglamentē līdzīgas situācijas, uz kurām attiecas valsts tiesības (līdzvērtības princips), un ka tie nepadara praktiski neiespējamu vai pārmērīgi neapgrūtina starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību īstenošanu Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkta izpratnē (efektivitātes princips) (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 19. marts, Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Tompa), C‑564/18, EU:C:2020:218, 63. punkts un tajā minētā judikatūra).
38
Pirmkārt, pēdējā minētajā aspektā attiecīgajai tiesai katrā ziņā jābūt tiesībām uzdot veikt medicīnisko pārbaudi, ja ir konkrētas norādes, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja veselības problēmas varētu būt radušās traumatiska notikuma dēļ, it īpaši, ja tas noticis viņa izcelsmes valstī, un vispārīgi, ja šīs tiesas vērtējumā šādas pārbaudes veikšana ir nepieciešama vai nozīmīga, lai izvērtētu minētā pieteikuma iesniedzēja faktisko vajadzību pēc starptautiskās aizsardzības. Turklāt medicīniskās pārbaudes veikšanas kārtībai jāatbilst Hartā nodrošinātajām pamattiesībām, piemēram, tiesībām uz cilvēka cieņas neaizskaramību un tiesībām uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, kas garantētas attiecīgi Hartas 1. un 7. pantā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2018. gada 25. janvāris, F, C‑473/16, EU:C:2018:36, 35. punkts, kā arī 2023. gada 29. jūnijs, International Protection Appeals Tribunal u.c. (Atentāts Pakistānā), C‑756/21, EU:C:2023:523, 61. punkts).
39
Otrkārt, jāprecizē, ka nav nepieciešams, lai tiesa, kas uzdevusi veikt attiecīgā pieteikuma iesniedzēja medicīnisko pārbaudi, pati varētu sazināties ar kvalificētu veselības aprūpes speciālistu, lai tas veiktu šo pārbaudi un iesniegtu tai šīs pārbaudes rezultātus, jo šī tiesa var arī likt atbildīgajai iestādei veikt nepieciešamos pasākumus, lai šim pieteikuma iesniedzējam tiktu veikta norīkotā medicīniskā pārbaude, un īsā termiņā iesniegt tai šīs pārbaudes rezultātus. Proti, šajos abos gadījumos tiesa varētu iegūt informāciju, ko tā uzskata par nozīmīgu vai nepieciešamu, lai veiktu attiecīgās lietas aktualizētu novērtējumu, vienlaikus ievērojot Direktīvā 2013/32 izvirzīto ātruma mērķi, kas atgādināts šī sprieduma 27. punktā.
40
Ceturtām kārtām, lai gan tādējādi jāatzīst, ka pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums neatbilst Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punktā paredzētajai prasībai par pilnīgu un ex nunc pārbaudi, jo tajā tiesai nav paredzēta iespēja uzdot veikt starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja medicīnisko pārbaudi, jāatgādina, ka iesniedzējtiesai šis tiesiskais regulējums cik vien iespējams jāinterpretē atbilstoši minētajai prasībai (skat. it īpaši spriedumu, 2017. gada 20. decembris, Protect Natur-, Arten- und Landschaftsschutz Umweltorganisation, C‑664/15, EU:C:2017:987, 54. punkts un tajā minētā judikatūra).
41
Tomēr Tiesa jau ir uzsvērusi – ja šāda Savienības tiesībām atbilstīga interpretācija izrādītos neiespējama, kompetentajai tiesai, piemērojot Savienības tiesības, ir pienākums nepiemērot valsts tiesību normas, kuras var būt šķērslis tādu ar tiešu iedarbību apveltītu Savienības tiesību normu kā, piemēram, Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkts, aplūkojot to Hartas 47. panta gaismā, pilnīgai efektivitātei (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 29. jūlijs, Torubarov, C‑556/17, EU:C:2019:626, 73. punkts un tajā minētā judikatūra).
42
Tādējādi jākonstatē, ka gan no Hartas 47. panta, gan Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkta tiešās iedarbības izriet, ka, lai starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam nodrošinātu efektīvu tiesību aizsardzību tiesā minētā 47. panta izpratnē un saskaņā ar LES 4. panta 3. punktā nostiprināto lojālas sadarbības principu, valsts tiesai, kas izskata prasību par lēmumu, ar kuru noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums, jābūt pilnvarām uzdot veikt šī pieteikuma iesniedzēja medicīnisko pārbaudi, ja šāda pārbaude ir nepieciešama, lai izvērtētu šo pieteikumu.
43
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ka Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkts, lasot to Hartas 47. panta un LES 4. panta 3. punkta gaismā, jāinterpretē tādējādi, ka, lai izpildītu 46. panta 3. punktā paredzēto prasību par pilnīgu un ex nunc pārbaudi, valsts pirmās instances tiesai, kas izskata prasību par atbildīgās iestādes lēmumu, ar kuru noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums, jābūt pilnvarām uzdot veikt starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja medicīnisko pārbaudi, ja tās ieskatā šāda pārbaude ir nepieciešama vai nozīmīga minētā pieteikuma izvērtēšanai.
Par tiesāšanās izdevumiem
44
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai 46. panta 3. punkts, lasot to Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta un LES 4. panta 3. punkta gaismā,
jāinterpretē tādējādi, ka,
lai izpildītu 46. panta 3. punktā paredzēto prasību par pilnīgu un ex nunc pārbaudi, valsts pirmās instances tiesai, kas izskata prasību par atbildīgās iestādes lēmumu, ar kuru noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums, jābūt pilnvarām uzdot veikt starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja medicīnisko pārbaudi, ja tās ieskatā šāda pārbaude ir nepieciešama vai nozīmīga minētā pieteikuma izvērtēšanai.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – grieķu.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.