62005CJ0145_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑145/05
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
ko Cour de cassation
(Beļģija) iesniegusi ar lēmumu, kas pieņemts 2005. gada 17. martā un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 31. martā, tiesvedībā
Levi Strauss & Co .
pret
Casucci SpA .
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ross [ A. Rosas ], tiesneši J. Malenovskis [ J. Malenovský ] (referents), Ž. P. Puisošē [ J.‑P. Puissochet ], S. fon Bārs [ S. von Bahr ] un U. Lehmuss [ U. Lõhmus ],
ģenerāladvokāts D. Ruiss‑Harabo Kolomers [ D. Ruiz-Jarabo Colomer ],
sekretāre K. Štranca [ K. Sztranc ], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2005. gada 17. novembrī,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– Levi Strauss & Co.
vārdā – T. van Inniss [ T. van Innis ], avocat,
– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – N. B. Rasmusens [ N. B. Rasmussen ] un D. Maidani [ D. Maidani ], pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2006. gada 17. janvārī,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmajā direktīvā 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.).
2. Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar tiesvedību, kurā Levi Strauss & Co.
(turpmāk tekstā – “ Levi Strauss ”) vērsās pret Casucci SpA
(turpmāk tekstā – “ Casucci ”) sakarā ar to, ka Casucci SpA
pārdod džinsu bikses, uz kurām izvietotais apzīmējums, iespējams, rada kaitējumu preču zīmei, kuras īpašnieks ir Levi Strauss .
Atbilstošās tiesību normas
3. Direktīvas 89/104 preambulas desmitais apsvērums ir izteikts šādi:
“[..] aizsardzība, ko iegūst reģistrēta preču zīme, kuras funkcija jo īpaši ir garantēt preču zīmi kā izcelsmes norādi, ir absolūta identitātes gadījumā starp preču zīmi un tās apzīmējumu un precēm vai pakalpojumiem; [..] aizsardzību piemēro arī līdzības gadījumā starp preču zīmi un apzīmējumu un precēm vai pakalpojumiem; [..] obligāti ir jāsniedz līdzības jēdziena interpretācija attiecībā uz iespēju sajaukt [sajaukšanas iespēju]; [..] iespēja sajaukt [sajaukšanas iespēja], kuras novērtējums ir atkarīgs no daudziem elementiem un jo īpaši no preču zīmes atpazīstamības tirgū, iespējamām asociācijām ar izmantotām vai reģistrētām zīmēm, no līdzības pakāpes starp preču zīmi un apzīmējumu starp identificētajām precēm vai pakalpojumiem, veido īpašus nosacījumus šādai aizsardzībai; [..] veidi, kādos var konstatēt iespēju sajaukt, un jo īpaši pienākums pierādīt ir attiecīgās valsts procesuālo noteikumu, kurus neierobežo šī direktīva, jautājums.”
4. Šīs pašas direktīvas 5. pants paredz:
“Reģistrētā preču zīme piešķir īpašniekam šajā ziņā ekskluzīvas tiesības. Īpašniekam ir tiesības atturēt visas trešās personas, kas nav saņēmušas viņa piekrišanu, lietot [izmantot] komercdarbībā:
[..]
b) jebkuru apzīmējumu, ja tā identitātes vai līdzības preču zīmei un preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas preču zīme, identitātes vai līdzības dēļ pastāv varbūtība maldināt sabiedrību [sabiedrībai pastāv sajaukšanas iespēja], kas ietver asociācijas iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi.
[..]
3. Saskaņā ar šī panta 1. un 2. punktu cita starpā var aizliegt šādas darbības:
a) apzīmējuma piestiprināšanu precēm vai to iepakojumam;
b) preču piedāvāšanu vai to laišanu tirgū, vai uzkrājumu veidošanu šiem nolūkiem, izmantojot šo apzīmējumu, vai pakalpojumu piedāvāšanu vai sniegšanu ar šo apzīmējuma nosaukumu;
c) preču importu vai eksportu, izmantojot šo apzīmējumu;
d) apzīmējuma lietošanu darījumu dokumentos un reklāmā.
[..]”
5. Saskaņā ar minētās direktīvas 12. panta 2. punktu:
“2. Preču zīme ir atceļama arī tad, ja pēc dienas, kurā tā reģistrēta,
a) īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā tā kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā produktam vai pakalpojumam, attiecībā uz ko tā reģistrēta;
[..].”
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
6. 1980. gadā Levi Strauss Beniluksa valstīs reģistrēja grafisku preču zīmi, ko sauc par “kaiju” un kas sastāv no zīmējuma, ko veido dubulta (dekoratīva) nošuve, kas vidū ieliecas uz leju un atrodas apvīlētas piecstūra formas kabatas vidū, kā ir attēlots zemāk:
>image>5
>image>6
Preču zīme ir reģistrēta attiecībā uz apģērbu, kas ietilpst 25. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām.
7. Casucci Beniluksa valstīs laida tirgū džinsu bikses, uz kurām izvietots apzīmējums, ko veido dubulta (dekoratīva) nošuve, kas vidū izliecas uz augšu un atrodas uz ārējām kabatām, kurām ir šāda forma:
>image>7
>image>8
8. Uzskatot, ka Casucci šādi aizskārusi tiesības, ko tai piešķir reģistrētā preču zīme “kaija”, Levi Strauss, pamatojoties uz 1998. gada 11. marta liecību, iesniedza prasību pret šo sabiedrību tribunal de commerce de Bruxelles
[Briseles Tirdzniecības tiesā], lūdzot uzdot Casucci
pārtraukt jebkādu attiecīgā apzīmējuma izmantošanu uz tās tirgotajiem apģērbiem. Levi Strauss
turklāt lūdza piespriest Casucci atlīdzināt zaudējumus un samaksāt nokavējuma procentus.
9. Tā kā pirmās instances tiesa ar 1999. gada 28. oktobra spriedumu tās prasību noraidīja, Levi Strauss
iesniedza apelācijas sūdzību cour d'appel de Bruxelles
[Briseles Apelāciju tiesā]. Procesā šajā tiesā tā apgalvoja, ka no Eiropas Kopienu tiesas judikatūras izriet, ka, pirmkārt, sajaukšanas iespēja ir jāvērtē visaptveroši, ņemot vērā līdzības pakāpi starp preču zīmi un apzīmējumu un starp attiecīgajām precēm, un, otrkārt, ka sajaukšanas iespēja ir jo lielāka, jo nozīmīgāka izrādās agrākās preču zīmes atšķirtspēja. Tomēr šajā lietā, ņemot vērā faktu, ka tās preču zīmei un attiecīgajam apzīmējumam piemīt vizuālās līdzības elementi, ir nozīme tam, ka preču zīme “kaija” ir preču zīme, kurai piemīt augsta atšķirtspēja tās iztēli rosinošā satura un intensīvās izmantošanas dēļ desmitiem gadu laikā.
10. Tomēr Briseles Apelāciju tiesa noraidīja Levi Strauss
prasību, uzskatot, ka attiecīgā apzīmējuma un preču zīmes “kaija” līdzības pakāpe ir nenozīmīga, un it īpaši tādēļ, ka šo preču zīmi vairs nevar uzskatīt par preču zīmi ar augstu atšķirtspēju. Faktiski tā daļēji ir veidota no elementiem, kam šobrīd ir kopīgas īpašības ar attiecīgajām precēm to ļoti izplatītās un pastāvīgās izmantošanas dēļ, šīs izmantošanas rezultātā noteikti ievērojami vājinās minētās preču zīmes atšķirtspēja tādēļ, ka šajā preču zīmē nav izmantojama nekāda no tās sastāvdaļām piemītošās raksturīgās atšķirtspējas.
11. Levi Strauss iesniedza kasācijas sūdzību Cour de cassation
[Kasācijas tiesā]. Procesā šajā tiesā tā norādīja, ka Casucci, iespējams, uzskata, ka preču zīmei “kaija” vēl 1997. gadā bija paaugstināta atšķirtspēja un ka tā ir to zaudējusi 1998. gadā, kura laikā tika pārdotas citas džinsu bikses, kuru izplatīšana Beniluksa valstīs izraisīja minētās preču zīmes pavājināšanos. Levi Strauss
uzskata, ka šajā kontekstā cour d'appel de Bruxelles
bija jāievēro Cour de justice Benelux
[Beniluksa valstu tiesa] nostāja tās 1994. gada 13. decembra spriedumā lietā A 93/3 “ Quick ”, saskaņā ar kuru, vērtējot, vai preču zīmei piemīt augsta atšķirtspēja, tiesai savs vērtējums jāizsaka, ņemot vērā to brīdi, kad attiecīgo apzīmējumu sāka izmantot – proti, kā uzskata Levi Strauss, 1997. gadā – un ka nevar būt citādi, izņemot, ja pēc minētā brīža attiecīgā preču zīme pilnībā vai daļēji ir zaudējusi savu atšķirtspēju, bet tikai gadījumā, ja šis zudums pilnībā vai daļēji ir minētās preču zīmes īpašnieka darbības vai bezdarbības sekas. Tomēr izskatāmajā lietā minētā cour d'appel, lai novērtētu sajaukšanas iespēju, savu vērtējumu izteica, ņemot vērā brīdi, kad tā pasludināja savu spriedumu, nevis brīdi, kad attiecīgo apzīmējumu sāka izmantot. Ja cour d'appel de Bruxelles
uzskatīja, ka konkrētās preču zīmes sastāvdaļu plašā izmantošana ir izraisījusi tās atšķirtspējas jūtamu pavājināšanos, tā tomēr nekonstatēja, ka šīs atšķirtspējas jūtamu pavājināšanos pēc tam, kad attiecīgo apzīmējumu sāka izmantot, pilnībā vai daļēji ir izraisījusi Levi Strauss
darbība vai bezdarbība. Tādējādi minētā cour d'appel nevarēja tiesiski pamatoti nospriest, ka preču zīme “kaija” vairs nav preču zīme, kam piemīt augsta atšķirtspēja.
12. Šajos apstākļos Cour de cassation
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:
“1) Vai tiesai, lai noteiktu aizsardzības apjomu preču zīmei, ko preču zīme likumīgi ieguvusi sakarā ar tās atšķirtspēju, kā to paredz [Direktīvas 89/104] 5. panta 1. punkts, ir jāņem vērā konkrētās sabiedrības daļas uztvere brīdī, kad uzsākts izmantot preču zīmi vai līdzīgo apzīmējumu, par kuru tiek apgalvots, ka tas rada kaitējumu preču zīmei?
2) Ja atbilde ir noliedzoša, vai tiesai ir jāņem vērā konkrētās sabiedrības daļas uztvere kādā brīdī laika posmā pēc tam, kad tikusi uzsākta attiecīgā izmantošana? Vai tiesa var it īpaši ņemt vērā konkrētās sabiedrības daļas uztveri brīdī, kad tā iztiesā lietu?
3) Gadījumā, ja, piemērojot iepriekš 1. punktā minēto kritēriju, tiesa konstatē kaitējumu preču zīmei, vai kopumā ir attaisnojams, ka tā uzdod pārtraukt izmantot apzīmējumu, kas rada kaitējumu?
4) Vai iznākums var būt cits, ja prasītāja preču zīme pilnībā vai daļēji ir zaudējusi tās atšķirtspēju pēc tam, kad tikusi uzsākta izmantošana, kas radījusi kaitējumu, bet tikai gadījumā, ja šis zudums pilnībā vai daļēji ir šīs preču zīmes īpašnieka darbības vai bezdarbības sekas?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
13. Ar šiem jautājumiem, kuri izskatāmi kopā, iesniedzējtiesa pēc būtības jautā, vai tiesai, lai noteiktu aizsardzības apjomu preču zīmei, ko preču zīme likumīgi ieguvusi sakarā ar tās atšķirtspēju, kā to paredz Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkts, ir jāņem vērā konkrētās sabiedrības daļas uztvere brīdī, kad apzīmējumu uzsākts izmantot, vai kādā periodā pēc tam, vai brīdī, kad tiesa iztiesā lietu.
14. Pirmām kārtām, piešķirot preču zīmes īpašniekam tiesības atturēt visas trešās personas no identisku vai līdzīgu apzīmējumu izmantošanas gadījumā, ja pastāv sajaukšanas iespēja, un norādot gadījumus, kuros šāda apzīmējuma izmantošanu var aizliegt, Direktīvas 89/104 5. panta mērķis ir aizsargāt šo īpašnieku no tādu apzīmējumu izmantošanas, kuri var radīt kaitējumu šai preču zīmei.
15. Tas atbilst tam, ko ir norādījusi Tiesa – lai varētu nodrošināt, ka preču zīme pilda tās pamata funkciju, proti, garantēt patērētājam vai gala lietotājam ar preču zīmi apzīmētās preces vai pakalpojuma izcelsmes identitāti, ļaujot viņam bez iespējas sajaukt atšķirt šo preci vai pakalpojumu no precēm vai pakalpojumiem ar citādu izcelsmi, preču zīmes īpašnieks ir jāaizsargā pret konkurentiem, kuri varētu vēlēties izmantot preču zīmes stāvokli un reputāciju, pārdodot preces, un netaisni iedzīvoties no tās (skat. 1997. gada 11. novembra spriedumu lietā C‑349/95 Loendersloot, Recueil, I‑6227. lpp., 22. punkts, un 2002. gada 12. novembra spriedumu lietā C‑206/01 Arsenal Football Club, Recueil, I‑10273. lpp., 50. punkts). Tam tā ir jābūt arī gadījumā, kad attiecīgo apzīmējumu un preču līdzības dēļ pastāv to sajaukšanas iespēja.
16. Turklāt dalībvalstīm ir jāveic pasākumi, kas ir pietiekami iedarbīgi, lai īstenotu Direktīvas mērķi, un tas ir jādara tādā veidā, lai attiecīgās personas valsts tiesās varētu efektīvi atsaukties uz tiesībām, kuras tā piešķir (skat. 1984. gada 10. aprīļa spriedumu lietā 14/83 von Colson
un Kamann, Recueil, 1891. lpp., 18. punkts, un 1986. gada 15. maija spriedumu lietā 222/84 Johnston, Recueil, 1651. lpp., 17. punkts).
17. Taču īpašnieka tiesības uz savas preču zīmes aizsardzību pret kaitējumiem tai nebūtu ne reālas, ne iedarbīgas, ja netiktu ļauts ņemt vērā attiecīgās sabiedrības daļas uztveri tajā brīdī, kad uzsākts izmantot apzīmējumu, kurš rada kaitējumu minētajai preču zīmei.
18. Faktiski, ja sajaukšanas iespēja tiktu vērtēta vēlāk, pēc brīža, kad uzsākts izmantot attiecīgo apzīmējumu, šī apzīmējuma izmantotājs varētu gūt netaisnu labumu no paša prettiesiskās darbības, izraisot aizsargātās preču zīmes reputācijas mazināšanos, par ko viņš pats būtu atbildīgs vai ko viņš pats būtu veicinājis.
19. Visbeidzot, no Direktīvas 89/104 12. panta 2. punkta a) apakšpunkta izriet, ka preču zīme ir atceļama, ja pēc dienas, kurā tā reģistrēta, preču zīme tās īpašnieka darbī bas vai bezdarbības rezultātā kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā produktam [precei] vai pakalpojumam, attiecībā uz ko tā reģistrēta. Turklāt, samērojot preču zīmes īpašnieka intereses un tā konkurentu intereses saistībā ar apzīmējumu pieejamību, likumdevējs, pieņemot šo normu, ir uzskatījis, ka minētās preču zīmes atšķirtspējas zudumu tās īpašnieks var atspēkot tikai tad, ja šis zudums ir viņa darbības vai bezdarbības sekas. Turklāt tikpat ilgi (kā tas nav šajā gadījumā) un it īpaši, kad šīs atšķirtspējas zudums ir saistīts ar trešo personu darbību, kuras izmantojušas apzīmējumu, kas rada kaitējumu preču zīmei, šai preču zīmei arī turpmāk ir jābūt aizsargātai.
20. Ievērojot visu iepriekš minēto, uz pirmajiem diviem jautājumiem ir jāatbild, ka Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu aizsardzības apjomu preču zīmei, ko šī preču zīme likumīgi ieguvusi sakarā ar tās atšķirtspēju, tiesai ir jāņem vērā konkrētās sabiedrības daļas uztvere tajā brīdī, kad uzsākts izmantot apzīmējumu, kurš rada kaitējumu minētajai preču zīmei.
Par trešo jautājumu
21. Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai principā var izdot rīkojumu par attiecīgā apzīmējuma izmantošanas izbeigšanu tādēļ, ka ir konstatēts, ka šis apzīmējums brīdī, kad uzsākta tā izmantošana, bijis pamatā aizsargātajai preču zīmei nodarītajam kaitējumam.
22. No Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta, aplūkojot to kopsakarā ar atbildi uz iesniedzējtiesas uzdoto pirmo un otro jautājumu, izriet, ka sakarā ar to, ka pastāv reģistrētās preču zīmes un līdzīgā apzīmējuma sajaukšanas iespēja brīdī, kad attiecīgo apzīmējumu uzsākts izmantot, šīs preču zīmes īpašniekam ir tiesības visas trešās personas, kas nav saņēmušas viņa piekrišanu, atturēt no šā apzīmējuma izmantošanas komercdarbībā.
23. Taču tās 5. panta 3. punktā neizsmeļoši uzskaitot noteiktas darbības, kuru mērķis ir garantēt īpašniekam šādas tiesības, Direktīva 89/104 nenosaka šīm darbībām īpašu formu, tādējādi piešķirot kompetentajām valsts iestādēm šajā ziņā noteiktu rīcības brīvību.
24. Tomēr prasība nodrošināt reālu un iedarbīgu to tiesību aizsardzību, ko īpašniekiem piešķir Direktīva 89/104, kā tas ir atgādināts šī sprieduma 16. punktā, nozīmē, ka kompetentā tiesa veic pasākumus, kurus, ņemot vērā lietas apstākļus, tā uzskata par vispiemērotākajiem, lai garantētu preču zīmes īpašnieka tiesības un atlīdzinātu radīto kaitējumu. Šajā sakarā it īpaši ir jākonstatē, ka rīkojums izbeigt minētā apzīmējuma izmantošanu šķiet tāds, kas reāli un iedarbīgi garantē šīs tiesības.
25. Tādēļ uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka gadījumā, ja kompetentā tiesa konstatē, ka attiecīgais apzīmējums brīdī, kad tikusi uzsākta tā izmantošana, bijis pamatā kaitējumam, kas radīts aizsargātajai preču zīmei, šai tiesai ir jāveic pasākumi, kurus, ņemot vērā lietas apstākļus, tā uzskata par vispiemērotākajiem, lai garantētu preču zīmes īpašnieka tiesības, kuras piešķir Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkts, un šie pasākumi īpaši var ietvert rīkojumu izbeigt minētā apzīmējuma izmantošanu.
Par ceturto jautājumu
26. Ar savu ceturto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai ir pamats izdot rīkojumu par attiecīgā apzīmējuma izmantošanas izbeigšanu gadījumā, ja preču zīme ir pilnībā vai daļēji zaudējusi savu atšķirtspēju pēc tam, kad tikusi uzsākta šī apzīmējuma izmantošana, un ja šis zudums pilnībā vai daļēji ir preču zīmes īpašnieka darbības vai bezdarbības sekas.
27. Ja Direktīvas 89/104 5. pants piešķir preču zīmes īpašniekam konkrētas tiesības, šī direktīva paredz sekas šī īpašnieka darbībām, lai noteiktu šo tiesību aizsardzības apjomu.
28. Turklāt šīs direktīvas 9. panta 1. punkts paredz, ka agrākas preču zīmes īpašnieks, kurš piecu secīgu gadu ilgā laika posmā ir piekritis, ka dalībvalstī tiek izmantota šajā dalībvalstī reģistrēta vēlāka preču zīme, zinādams par šo izmantošanu, principā vairs nevar, pamatojoties uz šo agrāko preču zīmi, iesniegt pieprasījumu paziņojumam par vēlākās preču zīmes spēkā neesamību vai iebilst pret vēlākās preču zīmes izmantošanu saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem vēlākā preču zīme ir izmantota. Tāpat saskaņā ar minētās direktīvas 10. pantu, ja piecu gadu laikā pēc reģistrācijas procedūras pabeigšanas dienas preču zīme nav faktiski izmantota attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kam tā reģistrēta, vai ja šāda izmantošana tikusi atlikta nepārtrauktā piecu gadu laikā, uz minēto preču zīmi attiecas šajā direktīvā paredzētās sankcijas, ja vien nepastāv pamatoti iemesli tās neizmantošanai. Visbeidzot, saskaņā ar Direktīvas 89/104 12. panta 1. un 2. punktu preču zīme ir atceļama, ja šī preču zīme nav faktiski izmantota nepārtrauktā piecu gadu laika posmā vai ja tā preču zīmes īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā ir kļuvusi par preces vai pakalpojuma sugas vārdu.
29. No šīm normām izriet, ka Direktīvas 89/104 mērķis ir vispārējā veidā līdzsvarot, no vienas puses, preču zīmes īpašnieka intereses preču zīmes pamata funkciju saglabāšanā un, no otras puses, citu uzņēmēju intereses darīt pieejamus apzīmējumus, kas var apzīmēt viņu preces un pakalpojumus (attiecībā uz prasību par krāsu pieejamību gadījumā, ja pati krāsa tiek reģistrēta kā preču zīme, skat. 2003. gada 6. maija spriedumu lietā C‑104/01 Libertel, Recueil, I‑3793. lpp.).
30. No tā izriet, ka tiesību, ko preču zīmes īpašniekam piešķir minētā direktīva, aizsardzība nav beznosacījumu aizsardzība tādēļ, ka šī aizsardzība ir it īpaši ierobežota, lai līdzsvarotu minētās intereses gadījumā, ja šis īpašnieks izrādās pietiekami modrs, iebilstot pret to, ka citi uzņēmēji izmanto apzīmējumus, kas var radīt kaitējumu viņa preču zīmei.
31. Šāda prasība izrādīt modrību turklāt pārsniedz preču zīmju aizsardzības jomu un var tikt piemērota citās Kopienu tiesību jomās gadījumā, kad tiesību subjekts tiecas gūt labumu no tiesībām, kas izriet no šīs tiesību sistēmas.
32. Šī sprieduma 28. punktā jau tika atgādināts, ka preču zīmes īpašnieka tiesības var atcelt gadījumā, ja viņa darbības vai bezdarbības rezultātā preču zīme ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā precei vai pakalpojumam, attiecībā uz ko tā reģistrēta.
33. Turklāt tādēļ, ka preču zīme tās īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā ir zaudējusi savu atšķirtspēju, kļūstot par sugas vārdu Direktīvas 89/104 12. panta 2. punkta izpratnē, tās īpašnieks vairs nevar izmantot tiesības, kuras viņam piešķir minētās direktīvas 5. pants.
34. Šāda bezdarbība var turklāt sakrist ar to, ka preču zīmes īpašnieks nav izmantojis preču zīmi laika posmā, kas šī 5. panta nozīmē ir atbilstošs, lai varētu lūgt kompetentajai iestādei aizliegt trešām personām izmantot apzīmējumu, attiecībā uz kuru pastāv sajaukšanas iespēja ar šo preču zīmi, tādēļ, ka šādu lūgumu konkrētais mērķis ir saglabāt minētās preču zīmes atšķirtspēju.
35. Attiecībā uz šī sprieduma 29. un 30. punktā izklāstītajiem apsvērumiem – kompetentajai tiesai ir pienākums konstatēt, vai preču zīme ir atceļama, it īpaši saistībā ar tādu bezdarbību, tostarp procesā, kura mērķis ir aizsargāt ekskluzīvās tiesības, ko piešķir Direktīvas 89/104 5. pants, un kuru attiecīgā gadījumā novēloti ir uzsācis preču zīmes īpašnieks. Ja procesā par (preču) viltojumiem jautājums par to, vai tiek ņemta vērā preču zīmes atcelšana minētā 12. panta 2. punkta izpratnē, ietilptu tikai dalībvalstu tiesību kompetencē, tad preču zīmju īpašnieki atkarībā no attiecīgā likuma saņemtu atšķirīgu aizsardzību. Direktīvas devītajā apsvērumā paredzētais mērķis nodrošināt “vienādu aizsardzību saskaņā ar visu dalībvalstu tiesību sistēmām”, ko Direktīva noteikusi kā fundamentālu mērķi, netiktu sasniegts (attiecībā uz īpašnieka ekskluzīvo tiesību aizskāruma pierādīšanas pienākumu, skat. 2005. gada 18. oktobra spriedumu lietā C‑405/03 Class International, Krājums, I‑8735. lpp., 73. un 74. punkts).
36. Turklāt pēc tam, kad ticis konstatēts, ka šāda preču zīme ir atceļama, kompetentā tiesa nevar izdot rīkojumu izbeigt attiecīgā apzīmējuma izmantošanu, pat ja brīdī, kad uzsākta attiecīgā apzīmējuma izmantošana, pastāv šī apzīmējuma un attiecīgās preču zīmes sajaukšanas iespēja.
37. Līdz ar to uz ceturto jautājumu ir jāatbild, ka nav pamata izdot rīkojumu par attiecīgā apzīmējuma izmantošanas izbeigšanu tādēļ, ka ticis konstatēts, ka minētā preču zīme tās īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā ir zaudējusi savu atšķirtspēju tādā veidā, ka tā ir kļuvusi par sugas vārdu Direktīvas 89/104 12. panta 2. punkta izpratnē, un ka attiecīgi preču zīme ir atceļama.
Par tiesāšanās izdevumiem
38. Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1) 5. panta 1. punkts Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmajā direktīvā 89/104, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka, lai noteiktu aizsardzības apjomu preču zīmei, ko tā likumīgi ieguvusi sakarā ar preču zīmes atšķirtspēju, tiesai ir jāņem vērā konkrētās sabiedrības daļas uztvere tajā brīdī, kad uzsākts izmantot apzīmējumu, kurš rada kaitējumu minētajai preču zīmei;
2) gadījumā, ja kompetentā tiesa konstatē, ka attiecīgais apzīmējums brīdī, kad uzsākta tā izmantošana, bijis pamatā kaitējumam, kas radīts aizsargātajai preču zīmei, šai tiesai ir jāveic pasākumi, kurus, ņemot vērā lietas apstākļus, tā uzskata par vispiemērotākajiem, lai garantētu preču zīmes īpašnieka tiesības, kuras piešķir Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkts, un šie pasākumi īpaši var ietvert rīkojumu izbeigt minētā apzīmējuma izmantošanu;
3) nav pamata izdot rīkojumu par attiecīgā apzīmējuma izmantošanas izbeigšanu tādēļ, ka ticis konstatēts, ka minētā preču zīme tās īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā ir zaudējusi savu atšķirtspēju tādā veidā, ka tā ir kļuvusi par sugas vārdu Direktīvas 89/104 12. panta 2. punkta izpratnē, un ka attiecīgi preču zīme ir atceļama.