62022CJ0049
DOMSTOLENS DOM (tredje avdelningen)
den 8 juni 2023 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Luftfart – Förordning (EG) nr 261/2004 – Artikel 5.1 a – Inställd flygning – Artikel 8.1 – Skyldighet att erbjuda assistans – Begreppet ombokning – Kompensation till flygpassagerare vid inställd flygning – Covid-19-pandemin – Hemflygning som organiseras av en medlemsstat inom ramen för ett konsulärt biståndsuppdrag – Flygning som utförs av samma lufttrafikföretag och vid samma tidpunkt som den inställda flygningen – Passageraren måste betala högre kostnader än nettokostnaderna för sistnämnda flygning”
I mål C‑49/22,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Landesgericht Korneuburg (Regionala domstolen i Korneuburg, Österrike) genom beslut av den 4 januari 2022, som inkom till domstolen den 24 januari 2022, i målet
Austrian Airlines AG
mot
TW,
meddelar
DOMSTOLEN (tredje avdelningen),
sammansatt av avdelningsordföranden K. Jürimäe (referent), samt domarna M. Safjan, N. Piçarra, N. Jääskinen och M. Gavalec,
generaladvokat: N. Emiliou,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–
Austrian Airlines AG, genom M. Brenner och M. Klemm, Rechtsanwälte,
–
TW, genom F. Puschkarski, A. Skribe och P. Zwifelhofer, Rechtsanwälte,
–
Österrikes regering, genom G. Kunnert, A. Posch och J. Schmoll, samtliga i egenskap av ombud,
–
Tysklands regering, genom J. Möller, P. Busche och M. Hellmann, samtliga i egenskap av ombud,
–
Europeiska kommissionen, genom G. Braun, G. Wilms och N. Yerrell, samtliga i egenskap av ombud,
och efter att den 2 mars 2023 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 5.1 a och artikel 8.1 b i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004 av den 11 februari 2004 om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning (EEG) nr 295/91 (EUT L 46, 2004, s. 1).
2
Begäran har framställts i ett mål mellan Austrian Airlines AG och TW, angående Austrian Airlines vägran att ersätta TW och hans hustru för de kostnader de varit tvungna att betala för att kunna registrera sig för en hemflygning som Republiken Österrike anordnat inom ramen för sitt konsulära uppdrag, sedan Austrian Airlines ställt in deras flygning på grund av covid-19-pandemin.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
förordning nr 261/2004,
3
I skälen 1 och 4 i förordning nr 261/2004 föreskrivs följande:
”(1)
Gemenskapens verksamhet på lufttrafikområdet bör bland annat syfta till att sörja för ett långtgående skydd för passagerarna. Dessutom bör full hänsyn tas till de allmänna konsumentskyddskraven.
…
(4)
Gemenskapen bör därför höja skyddsnormerna som fastställs i [rådets förordning (EEG) nr 295/91 av den 4 februari 1991 om införande av gemensamma regler om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på luftfartyg i regelbunden lufttrafik (EGT L 36, 1991, s. 5; svensk specialutgåva, område 7, volym 4, s. 7)], både för att stärka passagerarnas rättigheter och för att lufttrafikföretagen skall kunna verka under lika villkor på en liberaliserad marknad.”
4
Artikel 2 i förordningen har rubriken ”Definitioner”. I led b i denna artikel definieras begreppet ”lufttrafikföretag som utför flygningen” som ”ett lufttrafikföretag som utför eller avser att utföra en flygning enligt ett avtal med passagerare eller som ombud för en annan juridisk eller fysisk person som har ett avtal med denna passagerare”.
5
I artikel 3 i denna förordning, med rubriken ”Tillämpningsområde”, föreskrivs följande i punkt 3:
”Denna förordning skall inte tillämpas på passagerare som reser gratis eller till ett reducerat biljettpris som varken direkt eller indirekt är tillgängligt för allmänheten. Den skall emellertid tillämpas på passagerare som har biljetter som ett lufttrafikföretag eller en researrangör utfärdat genom bonussystem eller annat kommersiellt program.”
6
Artikel 5 i samma förordning, med rubriken ”Inställd flygning”, har följande lydelse:
”1.   Vid inställd flygning skall de berörda passagerarna
a)
erbjudas assistans i enlighet med artikel 8 av det lufttrafikföretag som utför flygningen, och
…
c)
ha rätt till kompensation i enlighet med artikel 7 av det lufttrafikföretag som utför flygningen såvida inte
…
2.   När passagerarna underrättas om att flygningen ställs in, skall en upplysning lämnas om eventuell alternativ transport.
3.   Lufttrafikföretaget som utför flygningen skall inte vara skyldigt att betala kompensation enligt artikel 7, om det kan visa att den inställda flygningen beror på extraordinära omständigheter som inte skulle ha kunnat undvikas även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits.
…”
7
Enligt artikel 7 i förordning nr 261/2004, med rubriken ”Rätt till kompensation”, har passagerare rätt till kompensation med ett schablonbelopp som varierar bland annat beroende på flygningens avstånd.
8
I artikel 8 i denna förordning, med rubriken ”Rätt till återbetalning eller ombokning”, anges följande:
”1.   Vid hänvisning till denna artikel skall passagerare erbjudas att välja mellan
a)
–
återbetalning inom sju dagar, i enlighet med bestämmelserna i artikel 7.3, av hela inköpspriset för biljetten, för den del eller de delar av resan som inte fullföljts och för den del eller de delar som fullföljts, om flygningen inte längre har något syfte med avseende på passagerarens ursprungliga resplan, samt dessutom, i relevanta fall,
–
en returflygning till den första avgångsorten snarast möjligt,
b)
ombokning till den slutliga bestämmelseorten snarast möjligt, under likvärdiga transportvillkor, eller
c)
ombokning till den slutliga bestämmelseorten till ett senare datum som passageraren finner lämpligt, under likvärdiga transportvillkor, beroende på platstillgång.
2.   Punkt 1 a skall även gälla passagerare vars flygning ingår i ett paket, med undantag av rätten till återbetalning, om denna rättighet regleras i [Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2302 av den 25 november 2015 om paketresor och sammanlänkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU samt om upphävande av rådets direktiv 90/314/EEG (EUT L 326, 2015, s. 1)].
…”
9
I artikel 12 i samma förordning, med rubriken ”Ytterligare kompensation”, föreskrivs följande i punkt 1:
”Tillämpningen av denna förordning påverkar inte en passagerares rätt till ytterligare kompensation. Kompensation som beviljas i enlighet med denna förordning får räknas av från sådan kompensation.”
Direktiv (EU) 2015/637
10
Artikel 9 i rådets direktiv (EU) 2015/637 av den 20 april 2015 om samordnings- och samarbetsåtgärder för underlättande av konsulärt skydd till icke-företrädda unionsmedborgare i tredjeländer och om upphävande av beslut 95/553/EG (EUT L 106, 2015, s. 1) har följande lydelse:
”Det konsulära skydd som avses i artikel 2 kan inbegripa bistånd bland annat i följande situationer:
…
e)
Nödsituationer som kräver praktiskt stöd och hjälp med hemresa.
…”
Österrikisk rätt
11
I 3 § andra stycket punkt 5 i Bundesgesetz über die Wahrnehmung konsularischer Aufgaben (Konsulargesetz) (federal lag om utövande av konsulära uppdrag (konsulärlag)) (BGB1. I, 40/2019) (nedan kallad konsulärlagen), föreskrivs följande:
”Med konsulärt skydd avses den del av det konsulära uppdraget som omfattar bistånd i rättsskydds- och nödsituationer. Detta omfattar bland annat biståndsåtgärder … vid behov av hjälp och hemresa i nödsituationer.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
12
Inom ramen för en paketresa hade TW och hans hustru var sin bekräftad platsreservation för flygningen OS 17 från Wiens flygplats (Österrike) till Mauritius den 7 mars 2020, och för flygningen OS 18 från Mauritius till Wien den 20 mars 2020. Båda flygningarna skulle utföras av Austrian Airlines.
13
Flygningen OS 17 utfördes som planerat. Den 18 mars 2020 ställde Austrian Airlines emellertid in flygningen OS 18, på grund av de åtgärder som den österrikiska regeringen vidtagit med anledning av covid-19-pandemin.
14
Av de uppgifter som lämnats av Landesgericht Korneuburg (Regionala domstolen i Korneuburg, Österrike), som också är den hänskjutande domstolen, framgår att trots att Austrian Airlines hade kontaktuppgifter till TW och hans hustru, erhöll de inte någon information om att flygningen hade ställts in och inte heller om deras rättigheter enligt artikel 8.1 i förordning nr 261/2004. Det var först den 19 mars 2020 som researrangören underrättade dem om att deras returflygning hade ställts in och att det österrikiska utrikesministeriet hade organiserat en hemflygning den 20 mars 2020, då det inte längre genomfördes några reguljära flygningar.
15
TW och hans hustru registrerade sig för hemflygningen på utrikesministeriets webbplats. I samband härmed var de tvungna att betala en obligatorisk avgift på 500 euro vardera. Austrian Airlines utförde denna hemflygning med flygnummer OS 1024, vid den tidpunkt som ursprungligen reserverats för OS 18-flygningen.
16
Den 14 september 2020 väckte TW talan för sin egen och sin hustrus räkning vid Bezirksgericht Schwechat (Distriktsdomstolen i Schwechat, Österrike), och yrkade att Austrian Airlines skulle förpliktas att utbetala 1000 euro jämte ränta, motsvarade den obligatoriska avgift som TW och hans hustru varit tvungna att betala för hemflygningen.
17
Till stöd för sin talan gjorde TW gällande att Austrian Airlines inte bara hade underlåtit att erbjuda och organisera en ombokning, utan även hade fakturerat kostnader för den transport som TW själv hade ordnat, i strid med vad som föreskrivs i artikel 8.1 b i förordning nr 261/2004. TW hävdade att eftersom Austrian Airlines hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt unionsrätten var det detta lufttrafikföretag som bar ansvaret för den skada som TW och hans hustru hade lidit, till följd av att de på egen bekostnad tvingats hitta ett alternativ till den inställda returflygningen.
18
Bezirksgericht Schwechat (Distriktsdomstolen i Schwechat) biföll TW:s talan, varvid Austrian Airlines överklagade detta avgörande till den hänskjutande domstolen.
19
I sin begäran om förhandsavgörande utgår den hänskjutande domstolen från antagandet att bistånd vid behov av hjälp och hemresa i nödsituationer ingår bland Republiken Österrikes konsulära uppdrag. Utövandet av dessa uppdrag omfattas av denna medlemsstats myndighetsutövning enligt 3 § andra stycket punkt 5 i konsulärlagen. Austrian Airlines deltog i detta uppdrag i egenskap av avtalspart till Republiken Österrike, utan att ha haft något som helst inflytande över denna medlemsstats beslut. Den hänskjutande domstolen anser emellertid att även om Austrian Airlines inte hade möjlighet att boka om passagerarna på hemflygningen, kunde detta lufttrafikföretag ha registrerat dem på det österrikiska utrikesministeriets webbplats och ersatt de obligatoriska kostnader de varit tvungna att betala.
20
Enligt den hänskjutande domstolen beror utgången i det nationella målet således på hur begreppen ”erbjudas” och ”ombokning” i artikel 5.1 a respektive artikel 8.1 b i förordning nr 261/2004 ska tolkas.
21
Mot denna bakgrund beslutade Landesgericht Korneuburg (Regionala domstolen i Korneuburg) att förklara målet vilande och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1)
Ska artikel 5.1 a och artikel 8.1 b i förordning nr 261/2004 tolkas så, att även en hemflygning som utförs inom ramen för en stats myndighetsutövning ska anses utgöra en sådan ombokning till den slutliga bestämmelseorten under likvärdiga transportvillkor som det lufttrafikföretag som utför flygningen ska erbjuda om en flygning blir inställd, när lufttrafikföretaget visserligen inte har något giltigt rättsligt anspråk på att få transportera passageraren men däremot skulle kunna registrera passageraren för hemflygningen samt överta kostnaderna för denna, och lufttrafikföretaget i slutändan på grundval av ett avtal med den berörda staten genomför flygningen med samma flygplan och vid samma avgångs- och ankomsttider som gällde för den inställda flygningen?
2)
Ska artikel 8.1 i förordning (EG) nr 261/2004 tolkas så, att en passagerare som själv registrerar sig för en sådan hemflygning som beskrivits i fråga 1 och betalar ett obligatoriskt kostnadsbidrag för detta flyg har rätt att begära ersättning för dessa utgifter från lufttrafikföretaget direkt med stöd av förordning (EG) nr 261/2004, även om utgifterna inte uteslutande utgörs av rena flygkostnader?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan
22
Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 5.1 a i förordning nr 261/2004 ska tolkas så, att en hemflygning som organiseras av en medlemsstat såsom en konsulär biståndsåtgärd till följd av att en flygning ställts in, utgör en sådan ”ombokning till den slutliga bestämmelseorten under likvärdiga transportvillkor” – i den mening som avses i artikel 8.1 b i nämnda förordning – som det lufttrafikföretag som utför flygningen är skyldigt att erbjuda de passagerare vars flygning ställts in.
23
I artikel 5.1 a i förordning nr 261/2004 föreskrivs att vid en inställd flygning ska det lufttrafikföretag som utför flygningen erbjuda de berörda passagerarna assistans i enlighet med artikel 8 i samma förordning.
24
Enligt artikel 8.1 i denna förordning har de berörda passagerarna tre val: de kan antingen erhålla återbetalning i enlighet med vissa villkor och, i förekommande fall, en returflygning till den första avgångsorten snarast möjligt, eller ombokning till den slutliga bestämmelseorten snarast möjligt under likvärdiga transportvillkor eller, slutligen, ombokning till den slutliga bestämmelseorten till ett senare datum som passageraren finner lämpligt, under likvärdiga transportvillkor, beroende på platstillgång.
25
Begreppet ”ombokning” definieras inte i vare sig artikel 8.1 eller någon annan bestämmelse i förordning nr 261/2004. Under dessa omständigheter ska betydelsen och räckvidden av detta begrepp fastställas i enlighet med dess normala betydelse i vanligt språkbruk, med beaktande av det sammanhang i vilket det används och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som det ingår i (se, för ett liknande resonemang, dom av den 31 januari 2013, McDonagh, C‑12/11, EU:C:2013:43, punkt 28).
26
Vad för det första gäller den normala betydelsen av begreppet ”ombokning”, leder det i allmänhet tankarna till en alternativ färdväg i förhållande till den ursprungligen avsedda, bland annat i fråga om rutt eller avgångs- och ankomsttider, men som ändå avslutas på samma slutliga bestämmelseort. I detta avseende omfattar detta begrepp inte något särskilt särdrag som innebär att en ”ombokning” endast kan tillhandahållas inom ramen för ett kommersiellt erbjudande.
27
Det följer också av skälen 1 och 4 i förordning nr 261/2004 att denna förordning främst syftar till att sörja för ett långtgående skydd för passagerarna (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 januari 2006, IATA och ELFAA, C‑344/04, EU:C:2006:10, punkt 69, och dom av den 19 november 2009, Sturgeon m.fl., C‑402/07 och C‑432/07, EU:C:2009:716, punkt 44).
28
För att det lufttrafikföretag som utför flygningen ska anses erbjuda en ”ombokning” i den mening som avses i förordning nr 261/2004 kan detta företag inte endast åta sig att transportera flygpassageraren till dennes slutliga bestämmelseort med nästföljande flygning efter den som lufttrafikföretaget ställt in. Ett sådant erbjudande kan nämligen omfatta andra flygningar, även flygningar med anslutande flygförbindelser, eventuellt sådana som utförs av andra lufttrafikföretag, vare sig de tillhör samma flygbolagsallians eller ej, och som anländer med mindre försening än det berörda lufttrafikföretagets följande flygning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 juni 2020, Transportes Aéreos Portugueses, C‑74/19, EU:C:2020:460, punkt 59).
29
Vad slutligen gäller det sammanhang som artikel 8.1 i förordning nr 261/2004 ingår i, noterar domstolen likväl, i likhet med vad generaladvokaten konstaterat i punkterna 23 och 24 i sitt förslag till avgörande, att förordning nr 261/2004 grundar sig på artikel 80.2 EG, sedermera artikel 100.2 FEUF, som ger unionslagstiftaren möjlighet att fastställa lämpliga bestämmelser, bland annat för luftfart, inom ramen för den gemensamma transportpolitiken. Härav följer att förordningens tillämpningsområde inte kan utvidgas till att omfatta icke-kommersiella flygningar. Denna tolkning bekräftas bland annat av skäl 4 i förordning nr 261/2004, där det uttryckligen hänvisas till lufttrafikföretagens verksamhet på en liberaliserad marknad, av artikel 2 b i denna förordning, där begreppet ”lufttrafikföretag som utför flygningen” definieras med hänvisning till ett avtal med en passagerare, och av artikel 3.3 i samma förordning, som begränsar förordningens personliga tillämpningsområde till passagerare som reser till ett biljettpris som är tillgängligt för allmänheten.
30
Av det ovan anförda följer att en ombokning endast kan genomföras medelst kommersiella flygningar.
31
En hemflygning är emellertid inte av kommersiell natur, eftersom den i princip organiseras inom ramen för en stats konsulära biståndsåtgärder, vilket i förevarande fall framgår av 3 § andra stycket punkt 5 i konsulärlagen, och även av artikel 9 e i direktiv 2015/637.
32
Såsom generaladvokaten påpekat i punkterna 34, 35 och 38 i sitt förslag till avgörande, ger denna omständighet vid handen att villkoren för en hemflygning kan skilja sig avsevärt från villkoren för en kommersiell flygning, både vad gäller ombordstigning och de tjänster som erbjuds ombord. Framför allt kan de lufttrafikföretag som utför flygningen inte erbjuda sina passagerare en hemflygning såsom ”ombokning” i den mening som avses i artikel 8.1 i förordning nr 261/2004, eftersom de själva inte är behöriga att ge passagerarna rätt att transporteras med denna flygning.
33
Av det ovan anförda följer att artikel 5.1 a och artikel 8.1 b i förordning nr 261/2004 ska tolkas så, att en hemflygning som organiseras av en medlemsstat såsom en konsulär biståndsåtgärd till följd av att en flygning ställts in, inte utgör en sådan ”ombokning till den slutliga bestämmelseorten under likvärdiga transportvillkor” – i den mening som avses i artikel 8.1 b i nämnda förordning – som det lufttrafikföretag som utför flygningen är skyldigt att erbjuda de passagerare vars flygning ställts in.
Den andra frågan
34
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida artikel 8.1 i förordning nr 261/2004 ska tolkas så, att en passagerare som, till följd av att dennes returflygning har ställts in, själv varit tvungen att registrera sig för en hemflygning som organiserats av en medlemsstat såsom en konsulär biståndsåtgärd och därför varit tvungen att betala en obligatorisk avgift till denna stat, har rätt att få dessa kostnader ersatta av det lufttrafikföretag som utför flygningen.
35
Det ska inledningsvis preciseras att det framgår av begäran om förhandsavgörande att TW:s talan syftar till att Austrian Airlines ska förpliktas att ersätta den skada han påstår sig ha lidit genom att ha varit tvungen att betala 1000 euro för obligatoriska kostnader, så att han och hans hustru skulle få två platser på den hemflygning som avses i punkt 15 ovan. I den mån denna talan avser en skada som åsamkats TW personligen, som ska bedömas individuellt och i efterhand, och som uppkommit till följd av en inställd flygning för vilken TW och hans hustru hade bekräftade platsreservationer, ska den anses syfta till att erhålla ytterligare kompensation i den mening som avses i artikel 12.1 i förordning nr 261/2004 (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 juli 2019, Rusu, C‑354/18, EU:C:2019:637, punkterna 35 och 36).
36
Även om det framgår av själva ordalydelsen i denna bestämmelse att förordningen ska tillämpas utan att det påverkar en passagerares rätt till ytterligare kompensation, måste sådan ytterligare kompensation emellertid grundas på nationell eller internationell rätt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 juli 2019, Rusu, C‑354/18, EU:C:2019:637, punkterna 35 och 36).
37
Artikel 8.1 i förordning nr 261/2004 kan således inte tolkas så, att en passagerare som – till följd av att vederbörandes returflygning ställts in själv registrerar sig för en hemflygning som organiseras av en medlemsstat – med stöd av nämnda förordning kan kräva ersättning från det lufttrafikföretag som utför flygningen för de ytterligare kostnader som passageraren varit tvungen att betala för att registrera sig för hemflygningen.
38
En passagerare som befinner sig i en dylik situation har emellertid rätt att begära kompensation på grundval av de omständigheter som anges i artiklarna 8 och 9 i förordning nr 261/2004 när det lufttrafikföretag som utför flygningen har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt dessa bestämmelser (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 oktober 2011, Sousa Rodríguez m.fl., C‑83/10, EU:C:2011:652, punkterna 43 och 44).
39
I detta avseende ska det erinras om att i artikel 8 i förordning nr 261/2004, med rubriken ”Rätt till återbetalning eller ombokning”, föreskrivs i punkt 1 att passagerare ska erbjudas att välja mellan följande tre alternativ: för det första återbetalning av biljetten och, i förekommande fall, en returflygning till den första avgångsorten snarast möjligt, för det andra ombokning till den slutliga bestämmelseorten, snarast möjligt, under likvärdiga transportvillkor, eller för det tredje ombokning till den slutliga bestämmelseorten till ett senare datum som passageraren finner lämpligt, under likvärdiga transportvillkor, beroende på platstillgång.
40
I denna artikel anges således uttryckligen, som alternativ till ombokning, att biljetten ska återbetalas till inköpspriset för den del eller de delar av resan som inte fullföljts eller inte längre har något syfte enligt passagerarens ursprungliga resplan, under förutsättning att biljetten inte kan återbetalas redan på grundval av direktiv 2015/2302.
41
Såsom generaladvokaten påpekat i punkterna 62 och 63 i sitt förslag till avgörande kan det lufttrafikföretag som utför flygningen inte befrias från sin skyldighet enligt artikel 8.1 a i förordning nr 261/2004 att återbetala biljetten för den del eller de delar av resan som inte fullföljts eller inte längre har något syfte enligt den ursprungliga resplanen, om det visar sig vara omöjlig att genomföra en ombokning så snart som möjligt eller vid ett senare datum som den berörda passageraren finner lämpligt, förutsatt att biljetten inte redan kan återbetalas med stöd av direktiv 2015/2302. Skyldigheten att erbjuda den assistans som föreskrivs i artikel 8.1 i denna förordning skulle nämligen förlora sin verkan om det inte var möjligt att säkerställa att den efterlevdes, i förekommande fall genom en talan med yrkande om återbetalning som väckts i efterhand.
42
En sådan återbetalningsskyldighet är dessutom förenlig med det huvudsakliga syftet med förordning nr 261/2004, vilket, såsom framgår av punkt 27 ovan, är att sörja för ett långtgående skydd för passagerarna.
43
Den skyldighet som åvilar det lufttrafikföretag som utför flygningen att erbjuda passagerare vars flygning har ställts in de val som avses i artikel 8.1 i denna förordning förutsätter att lufttrafikföretaget tillhandahåller fullständig information om de rättigheter som passagerarna har enligt denna bestämmelse, så att de faktiskt kan utöva dessa rättigheter för det fall att deras flygning ställs in (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 juli 2019, Rusu, C‑354/18, EU:C:2019:637, punkterna 53 och 54, och dom av den 21 december 2021, Azurair m.fl., C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 och C‑270/20, EU:C:2021:1038, punkterna 99 och 100).
44
Passagerarnas rätt att få nödvändig information för att kunna göra ett ändamålsenligt och informerat val medför inte någon som helst skyldighet för dem att aktivt bidra i sökandet efter sådan information som ska ingå i lufttrafikföretagets erbjudande (dom av den 29 juli 2019, Rusu, C‑354/18, EU:C:2019:637, punkt 55). Det ankommer också på flygtrafikföretaget att på ett ändamålsenligt sätt informera flygpassagerarna när en ombokning inte är möjlig.
45
Det ska även understrykas att skyldigheten att erbjuda assistans enligt artikel 8 i förordning nr 261/2004 gäller för det lufttrafikföretag som utför flygningen oavsett orsaken till att flygningen ställts in. Även vid extraordinära omständigheter medför artikel 5.3 i denna förordning endast att lufttrafikföretaget befrias från sin skyldighet att utge kompensation enligt artikel 7 i samma förordning (se, analogt, dom av den 31 januari 2013, McDonagh, C‑12/11, EU:C:2013:43, punkt 31).
46
Det finns inte någon uppgift i förordning nr 261/2004 som tyder på att utöver de extraordinära omständigheter som anges i artikel 5.3 i förordningen, skulle det finnas en särskild kategori av ”utomordentligt extraordinära omständigheter”, såsom covid-19-pandemin, som skulle medföra att lufttrafikföretaget befriades från samtliga sina skyldigheter – inbegripet skyldigheterna enligt artikel 8 i den förordningen (se, analogt, dom av den 31 januari 2013, McDonagh, C‑12/11, EU:C:2013:43, punkt 30).
47
En motsatt tolkning skulle nämligen leda till att det lufttrafikföretag som utför flygningen skulle vara skyldigt att erbjuda assistans enligt artikel 8.1 i förordning nr 261/2004 till passagerare som på grund av en inställd flygning befinner sig i en situation som endast medför begränsade olägenheter medan passagerare, som i likhet med klaganden i det nationella målet, befinner sig i en särskilt utsatt situation till följd av den totala avsaknaden av kommersiella flygningar, inte skulle ha rätt till sådan assistans (se, analogt, dom av den 31 januari 2013, McDonagh, C‑12/11, EU:C:2013:43, punkt 33).
48
En passagerare vars flygning ställts in har således rätt att erhålla likvärdig ersättning från det lufttrafikföretag som utför flygningen, för det fall att lufttrafikföretaget inte iakttar sin skyldighet att ge assistans enligt artikel 8.1 i förordning nr 261/2004, inbegripet den skyldighet att tillhandahålla information som definierats i punkterna 43 och 44 ovan.
49
Följaktligen kan passageraren vid en nationell domstol göra gällande att det lufttrafikföretag som utför flygningen har underlåtit att uppfylla dels sin skyldighet att återbetala biljetten till inköpspriset för den del eller de delar av resan som inte fullföljts eller inte längre har något syfte enligt den ursprungliga resplanen, dels sin skyldighet att ge assistans, inbegripet skyldigheten att tillhandahålla information enligt artikel 8.1 i förordning nr 261/2004, för att erhålla kompensation från lufttrafikföretaget i fråga (se, analogt, dom av den 31 januari 2013, McDonagh, C‑12/11, EU:C:2013:43, punkt 24). Denna kompensation begränsas emellertid till sådana utlägg som med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet har visat sig vara nödvändiga, lämpliga och rimliga för att kompensera för lufttrafikföretagets underlåtenhet (se, analogt, dom av den 22 april 2021, Austrian Airlines, C‑826/19, EU:C:2021:318, punkt 73).
50
Av det ovan anförda följer att artikel 8.1 i förordning nr 261/2004 ska tolkas så, att en passagerare som, till följd av att dennes returflygning har ställts in, själv varit tvungen att registrera sig för en hemflygning som organiserats av en medlemsstat såsom en konsulär biståndsåtgärd och därför varit tvungen att betala en obligatorisk avgift till denna stat, inte med stöd av nyssnämnda förordning har rätt att få dessa kostnader ersatta av det lufttrafikföretag som utför flygningen. Däremot kan passageraren vid en nationell domstol göra gällande att det lufttrafikföretag som utför flygningen har underlåtit att uppfylla dels sin skyldighet att återbetala biljetten till inköpspriset för den del eller de delar av resan som inte fullföljts eller inte längre har något syfte enligt den ursprungliga resplanen, dels sin skyldighet att ge assistans, inbegripet skyldigheten att tillhandahålla information enligt artikel 8.1 i nämnda förordning, för att erhålla kompensation från lufttrafikföretaget i fråga. Denna kompensation ska emellertid begränsas till sådana utlägg som med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet har visat sig vara nödvändiga, lämpliga och rimliga för att kompensera för lufttrafikföretagets underlåtenhet.
Rättegångskostnader
51
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tredje avdelningen) följande:
1)
Artikel 5.1 a och artikel 8.1 b i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004 av den 11 februari 2004 om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning (EEG) nr 295/91,
ska tolkas så,
att en hemflygning som organiseras av en medlemsstat såsom en konsulär biståndsåtgärd till följd av att en flygning ställts in, inte utgör en sådan ”ombokning till den slutliga bestämmelseorten under likvärdiga transportvillkor” – i den mening som avses i artikel 8.1 b i nämnda förordning – som det lufttrafikföretag som utför flygningen är skyldigt att erbjuda de passagerare vars flygning ställts in.
2)
Artikel 8.1 i förordning nr 261/2004
ska tolkas så,
att en passagerare som, till följd av att dennes returflygning har ställts in, själv varit tvungen att registrera sig för en hemflygning som organiserats av en medlemsstat såsom en konsulär biståndsåtgärd och därför varit tvungen att betala en obligatorisk avgift till denna stat, inte med stöd av nyssnämnda förordning har rätt att få dessa kostnader ersatta av det lufttrafikföretag som utför flygningen.
Däremot kan passageraren vid en nationell domstol göra gällande att det lufttrafikföretag som utför flygningen har underlåtit att uppfylla dels sin skyldighet att återbetala biljetten till inköpspriset för den del eller de delar av resan som inte fullföljts eller inte längre har något syfte enligt den ursprungliga resplanen, dels sin skyldighet att ge assistans, inbegripet skyldigheten att tillhandahålla information enligt artikel 8.1 i nämnda förordning, för att erhålla kompensation från lufttrafikföretaget i fråga. Denna kompensation ska emellertid begränsas till sådana utlägg som med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet har visat sig vara nödvändiga, lämpliga och rimliga för att kompensera för lufttrafikföretagets underlåtenhet.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.