62003CC0221_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledning
1. Kommissionen har i detta mål, där talan har väckts med stöd av artikel 226 EG, yrkat att domstolen skall fastställa att Konungariket Belgien har underlåtit att vidta lämpliga åtgärder för att på ett fullständigt och tillfredsställande sätt genomföra artiklarna 3.1, 3.2, 4, 5 och 10 i rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket (nedan kallat nitratdirektivet)(2) för regionen Flandern och artiklarna 3.1, 3.2 och 5 i nitratdirektivet för regionen Vallonien. Kommissionen vill med sin talan få fastställt att Konungariket Belgien ännu inte har tillämpat och efterlevt nitratdirektivet på ett riktigt sätt.
II – Tillämpliga bestämmelser
A – Relevanta bestämmelser i nitratdirektivet
2. Nitratdirektivets syfte är att minska vattenförorening som orsakas eller framkallas av nitrater som härrör från jordbruket och att förhindra ytterligare sådan förorening (artikel 1). Med ”förorening” avses direkta eller indirekta utsläpp av kväveföreningar från jordbruket till vattenmiljön, vilka kan medföra risker för människors hälsa, skada levande resurser och akvatiska ekosystem, begränsa rekreationsmöjligheter eller störa annat berättigat nyttjande av vattnet (artikel 2 j).
3. Nitratdirektivet ålägger medlemsstaterna tre skyldigheter. För det första skall medlemsstaterna enligt artikel 3.1 i detta direktiv och i enlighet med kriterierna i bilaga 1 förteckna de vatten som är förorenade eller som kan förorenas om åtgärder i enlighet med artikel 5 inte vidtas. För det andra skall medlemsstaterna enligt artikel 3.2 som känsliga områden ange alla kända områden inom deras territorier från vilka avrinning sker till de vattenområden som förtecknats enligt artikel 3.1 och som bidrar till förorening. För det tredje krävs enligt artikel 5 i nitratdirektivet att medlemsstaterna för att uppnå de syften som anges i artikel 1 – att undvika eller lösa problemet med vattenförorening som orsakas eller framkallas av nitrater som härrör från jordbruket – skall upprätta åtgärdsprogram som avser de angivna känsliga områdena.
4. Medlemsstaterna skall ange de känsliga områdena inom en tvåårsperiod efter dagen för anmälan av nitratdirektivet (artikel 3.2) och underrätta kommissionen om dessa områden inom sex månader. De skall upprätta åtgärdsprogram som är lämpliga för att uppnå nitratdirektivets syften, såsom de anges i dess artikel 1, inom två år efter det att områdena första gången angavs enligt artikel 3.2 (artikel 5.1).
5. Medlemsstaterna skall vidare se över de känsliga områden som angetts, för att ta hänsyn till förändringar och omständigheter som tidigare inte kunnat förutses (artikel 3.4). Medlemsstaterna skall också se över sina ursprungliga åtgärdsprogram (artikel 5.7).
6. Dessutom skall medlemsstaterna, enligt artikel 4 i nitratdirektivet, i syfte att för alla vatten åstadkomma en allmän skyddsnivå mot föroreningar, inom två år efter dagen för anmälan av detta direktiv utarbeta riktlinjer för god jordbrukssed som kan tillämpas av jordbrukare på frivillig basis samt vid behov, för att främja tillämpningen av riktlinjerna, införa ett program med bestämmelser om utbildning av och information till jordbrukare.
7. Slutligen stadgas i artikel 10.1 i nitratdirektivet att medlemsstaterna för en period om fyra år efter anmälan av detta direktiv skall lämna en rapport till kommissionen med en redogörelse för de förebyggande åtgärder som vidtagits mot förorening av vatten, jämte en karta som visar de vattenområden som förtecknats samt de känsliga områdenas belägenhet, en sammanfattning av resultaten från övervakningen av dessa områden och en sammanfattning av de åtgärdsprocesser som utarbetats i enlighet med artikel 5.
8. Enligt artikel 12 i direktivet skall medlemsstaterna sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom två år efter dagen för anmälan. Eftersom direktivet anmäldes till medlemsstaterna den 19 december 1991, skulle de ha införlivat det med sin nationella rättsordning senast den 20 december 1993.
B – Den nationella lagstiftningen
9. I regionen Flandern lagstadgades genom dekret av den 23 januari 1991 om skydd av miljön mot förorening av gödselmedel (nedan kallat gödselmedelsdekretet)(3) om ett förfarande för att begränsa att vatten förorenas av nitrater från jordbruket och förhindra vidare förorening. Detta gödselmedelsdekret ändrades genom ett nytt dekret av den 20 december 1995. På grundval av detta har den flamländska regeringen utfärdat ett antal tillämpningsförordningar. En utvärdering av gödselmedelsdekretet av år 1998 motiverade ytterligare en ändring, vilken trädde i kraft den 1 januari 2000.(4)
10. I regionen Vallonien har nitratdirektivet införlivats genom den vallonska regeringens förordning av den 5 maj 1994 om skydd av vatten mot förorening av nitrater från jordbruket.(5)
11. Bestämmelserna citeras i den utsträckning det är relevant.
III – De administrativa förfarandena
A – Förfarande 94/2239
12. Den 18 maj 1995 sände kommissionen en formell underrättelse till Konungariket Belgien inom ramen för förfarande 94/2239 om tillämpningen av nitratdirektivet. Efter att ha studerat all den information som Konungariket Belgien hade lämnat över sände kommissionen en kompletterande formell underrättelse till Konungariket Belgien den 28 oktober 1997. Genom en skrivelse av den 22 januari 1998 svarade Konungariket Belgien på den kompletterande formella underrättelsen. Efter bedömning av Konungariket Belgiens svar avgav kommissionen den 23 november 1998 ett motiverat yttrande och uppmanade denna medlemsstat att vidta nödvändiga åtgärder för att efterkomma yttrandet inom två månader från delgivningen av yttrandet. I det motiverade yttrandet angav kommissionen att Konungariket Belgien inte hade vidtagit nödvändiga åtgärder för att genomföra artiklarna 3.2, 4–6 och 12 i nitratdirektivet. Med hänsyn till artiklarna 3.2 och 6 hänvisade kommissionen till fördragsbrottsförfarande 97/4750. De belgiska myndigheterna svarade på det motiverade yttrandet genom en skrivelse av den 19 februari 1999. Däri redogjordes för regionen Flanderns inställning till kommissionens anmärkningar. I sin ansökan till domstolen har kommissionen vidare tagit upp följande skrivelser:
Regionen Flandern
– Skrivelse av den 10 december 1998, vari den flamländska regeringen kungör ett nytt åtgärdsprogram för gödsel. Skrivelsen innehåller ett förslag till ändring av dekretet av den 23 januari 1991 om skydd av miljön mot förorening av gödselmedel och ändring av dekretet av den 28 juni 1985 om miljötillstånd.
– Skrivelse av den 25 juni 1999, vari meddelas att det ändringsdekret som omnämns i skrivelsen av den 10 december 1998 definitivt har godkänts av det flamländska parlamentet och att det bekräftades och tillkännagavs den 11 maj 1999.
– Skrivelse av den 4 september 2002 med en kopia av den flamländska regeringens förordning av den 14 juni 2002 om översyn, ändring och komplettering av de områden som är känsliga vad gäller vattenkvaliteten i den mening som avses i artikel 15.3–5 i dekretet av den 23 januari 1991 om skydd för miljön mot förorening av gödselmedel.
Regionen Vallonien
– Skrivelse av den 9 januari 2001 från regionen Vallonien (ej bilagd), vari enligt kommissionen bekräftas att de åtgärdsprogram som avses i nitratdirektivet ännu inte har fastställts för de känsliga områdena Crétacé de Hesbaye och Sables Bruxelliens.
B – Förfarande 97/4750
13. Förutom förfarande 94/2239 har kommissionen även inlett förfarande 97/4750. I den formella underrättelsen av den 28 oktober 1998 inom ramen för förfarande 97/4750 går kommissionen närmare in på ett antal anmärkningar, såsom de som framförts inom ramen för förfarande 94/2239. I den formella underrättelsen av den 28 oktober 1998 angav kommissionen att Konungariket Belgien inte hade vidtagit nödvändiga åtgärder för att genomföra artiklarna 3, 5, 6, 10 och 12 i direktivet. Konungariket Belgien har i diverse skrivelser svarat ingående på denna formella underrättelse. Kommissionen avgav därefter den 9 november 1999 ett motiverat yttrande med en uppmaning om att vidta nödvändiga åtgärder för att efterkomma yttrandet inom två månader från delgivningen av detta. Konungariket Belgien begärde den 23 december 1999 en månads uppskov med att besvara det motiverade yttrandet. Den 18 februari 2000 svarade de belgiska myndigheterna på det motiverade yttrandet med hänsyn tagen till regionen Flanderns ståndpunkt. Även i detta förfarande har kommissionen i sin ansökan till domstolen hänvisat till följande skrivelser som Konungariket Belgien därefter har överlämnat:
Regionen Flandern
– Skrivelse av den 15 december 2000 om två tillämpningsförordningar till gödselmedelsdekretet utfärdade av den flamländska regeringen.
– Skrivelse av den 17 januari 2002, vari den flamländska ministern för miljö och jordbruk meddelar att hon för tillfället gör ytterligare framsteg rörande avgränsningen av känsliga områden med anledning av nitratdirektivet.
– Skrivelse av den 24 april 2002 om den franskspråkiga versionen av gödselmedelsdekretet och de förordningar som utfärdats på grundval av detta.
– Skrivelse av den 21 juni 2002 med beslut om avgränsning av de känsliga områdena samt en promemoria angående gällande gödselpolitik i Flandern.
– Skrivelse av den 4 september 2002 om den flamländska regeringens förordning av den 14 juni 2002 om översyn, ändring och komplettering av de områden som är känsliga vad gäller vattenkvaliteten i den mening som avses i artikel 15.3–5 i dekretet av den 23 januari 1991 om skydd för miljön mot förorening av gödselmedel.
– Skrivelse av den 19 september 2002 om genomförande av nitratdirektivet med riktlinjerna för god jordbrukssed (näringsämnen, frilandsodlade grönsaker och fruktodling) som bilaga.
Regionen Vallonien
– Skrivelse av den 22 december 2000 innehållande ett program för hållbar hantering av kväve i jordbruket.
– Skrivelser av den 19 juni 2001 och den 5 september 2001 innehållande ett utkast till förordning om hållbar hantering av kväve i jordbruket.
– Skrivelse av den 13 juni 2002 innehållande två förordningar om avgränsning av två känsliga områden.
– Skrivelse av den 13 november 2002 innehållande förslag till förordning om hållbar hantering av kväve i jordbruket.
– Skrivelse av den 11 december 2002 innehållande den vallonska regeringens förordning av den 10 oktober 2002 om hållbar hantering av kväve i jordbruket.
14. Eftersom kommissionen ansåg att situationen, trots de uppgifter som de belgiska myndigheterna hade lämnat, förblev otillfredsställande, väckte den förevarande talan den 22 maj 2003.
15. Kommissionen och Belgien utvecklade sin talan vid den muntliga förhandlingen den 12 januari 2005.
IV – Talan
16. Kommissionen har riktat fem anmärkningar mot de åtgärder som regionen Flandern har vidtagit:
– Konungariket Belgien har i strid med artikel 3.1 i nitratdirektivet inte i en enda bestämmelse förtecknat vilka vatten som är förorenade eller kan förorenas. Visserligen påstås de behöriga flamländska myndigheterna ändå ha angett dessa vatten genom beslut av den 14 juni 2002,(6) men detta har inte meddelats kommissionen. Förteckningen har för övrigt, enligt kommissionens mening, inte genomförts i enlighet med direktivet.
– Konungariket Belgien har genom angivandet av de känsliga områdena i Flandern inte tagit hänsyn till det förfarande och de kriterier som föreskrivs i artikel 3 i nitratdirektivet.
– De flamländska riktlinjerna för god jordbrukssed uppfyller inte kraven i artikel 4 i och bilaga 2 till nitratdirektivet.
– Det flamländska åtgärdsprogrammet uppfyller inte kraven i artikel 5 i och i bilaga 3 till nitratdirektivet, eftersom det inte gäller för samtliga de känsliga områden som har angetts av regionen Flandern samt är ofullständigt.
– Rapporten beträffande regionen Flandern omfattar inte samtliga de handlingar och upplysningar som enligt artikel 10 i nitratdirektivet jämförd med dess bilaga 5 skall ingå i denna rapport.
17. Kommissionen har riktat följande anmärkningar mot regionen Vallonien:
– Konungariket Belgien har åsidosatt artiklarna 3.2 och 12 i direktivet, eftersom regionen Vallonien endast har förtecknat vatten och angett känsliga områden beträffande delar av sitt territorium och dessutom för sent, och eftersom angivandet av de känsliga områdena är ofullständigt.
– De vallonska myndigheterna har i strid med artikel 3 i direktivet underlåtit att beakta föroreningen av kustvatten och havsvatten när de förorenade vattenområdena förtecknades och de känsliga områdena angavs.
– Konungariket Belgien har åsidosatt artikel 5 i direktivet, genom att regionen Vallonien har underlåtit att, efter att ha angett två känsliga områden inom sitt territorium, upprätta åtgärdsprogram för dessa inom den föreskrivna fristen.
V – Upptagande till sakprövning
18. Kommissionen har i sin ansökan sökt få domstolen att beakta åtgärder som vidtagits i Belgien för att genomföra nitratdirektivet efter det att de frister som angetts i de motiverade yttrandena löpt ut. Därigenom skulle domstolen kunna fastställa att de påstådda bristerna i genomförandet av nitratdirektivet, åtminstone delvis, fortfarande består.
19. Enligt min mening måste domstolen underkänna denna begäran, genom vilket kommissionen troligen försöker undvika ett ytterligare administrativt förfarande mot Belgien.
20. I nitratdirektivet föreskrivs ett antal på varandra följande åtgärder som medlemsstaterna skall vidta för att uppnå de syften som avses med direktivet. De skall i sin lagstiftning ställa upp nödvändiga principer för hur myndigheterna skall verkställa direktivet. Därefter skall de ange de vatten som är eller riskerar att bli förorenade av nitrat. Sedan följer angivandet av känsliga områden, från vilka avrinningen bidrar till ytterligare nitratutsläpp i de förtecknade vattnen. I syfte att minska nitratanvändningen i de känsliga områdena skall åtgärdsprogram upprättas och genomföras. Slutligen skall dessa åtgärdsprogram, inklusive de anvisade känsliga områdena, regelbundet ses över med hänsyn tagen till den senaste utvecklingen. Till denna kedja av genomförandeåtgärder, som har beskrivits ingående ovan i punkterna 2–8, hör ett antal frister, inom vilka de enskilda åtgärderna, som länkar i kedjan, skall genomföras och rapporteras till kommissionen.
21. Det framgår av nitratdirektivets syften och systematik att detta innebär en i det närmaste permanent skyldighet för medlemsstaterna att vidta lämpliga åtgärder, det vill säga de åtgärder som föreskrivs i direktivet, för att förverkliga den avsedda minskningen av nitratutsläpp i de förorenade vattnen. För detta krävs en konsekvent prövning av de genomförandeåtgärder som medlemsstaterna har vidtagit eller planerar att vidta.
22. Eftersom medlemsstaternas genomförande av nitratdirektivet kräver att de vidtar en rad på varandra följande åtgärder, kan de på olika sätt brista i uppfyllandet av sina förpliktelser:
– De genomför inte de steg som krävs av dem eller de gör det för sent.
– De åtgärder som de vidtar är ofullständiga eller felaktiga.
– De brister i genomförandet av åtgärderna i fråga eller upprätthåller dem på ett otillfredsställande sätt gentemot de ekonomiska aktörer som de riktar sig till.
– De uppnår inte, inom skälig tid, de resultat som nitratdirektivet syftar till.
23. Just av den anledningen att medlemsstaterna genom nitratdirektivet ställs inför ett omfattande system av åtgärder som skall vidtas över en längre period, övervakar kommissionen ingående direktivets genomförande. Till skillnad från många andra direktiv, där medlemsstaternas genomförande är avslutat i och med att rättsakten i fråga i tid har införlivats med den nationella lagstiftningen, kräver övervakningen av nitratdirektivets genomförande en fortlöpande granskning av alla de faser som följer efter varandra i kedjan av genomförandeåtgärder samt en prövning av de faktiska resultat som har uppnåtts vid genomförandet.
24. I detta sammanhang kan det verka tilltalande för kommissionen att av praktiska skäl yrka på ett avgörande från domstolen som inte bara avser en medlemsstats agerande innan det administrativa förfarandet avslutas utan också det därefter. Då täcks en större del av kedjan av genomförandeåtgärder in och ytterligare förfaranden mot den berörda medlemsstaten kan undvikas. Även för medlemsstaten i fråga kan detta vara tilltalande, eftersom det ger bättre vägledning för hur denna skall handla i framtiden.
25. Icke desto mindre anser jag att ett sådant tillvägagångssätt med hänsyn till domstolens fasta rättspraxis inte är möjligt. Av denna rättspraxis följer att förekomsten av ett fördragsbrott skall bedömas utifrån den situation som råder vid utgången av den frist som har angetts i det motiverade yttrandet och att domstolen inte skall beakta senare förändringar.(7)
26. Domstolen har i sin rättspraxis angett följande skäl till denna strikta begränsning:
– En processuell säkerhet för medlemsstaten, som under det administrativa förfarandet måste få tillfälle att försvara sig inför kommissionen.(8)
– Den möjlighet som medlemsstaten måste ha att i samråd med kommissionen vidta lämpliga åtgärder och därmed undvika ett avgörande från domstolen.(9)
– Säkerställande av att ett eventuellt domstolsförfarande får ett klart avgränsat tvisteföremål.(10)
27. En talan, och det gäller även den förevarande, kan således inte tas upp till sakprövning i den mån den avser anmärkningar som inte framförts under det administrativa förfarandet.
28. För övrigt behöver en strikt tillämpning av denna rättspraxis inte betyda att uppgiften att kontrollera och se till att sådana bestämmelser som nitratdirektivet efterlevs därigenom allvarligt försvåras. Kommissionen kan under det administrativa förfarandet noggrant specificera innehållet i de genomförandeåtgärder som den berörda medlemsstaten borde ha vidtagit. Om dess ståndpunkter sedan bekräftas av domstolen under domstolsförfarandet, får ett sådant avgörande också följder för vad som kvarstår för medlemsstaten att göra för att fullgöra sina förpliktelser enligt direktivet.
29. För förevarande talan betyder detta att de anmärkningar från kommissionen – eller de delar därav – som inte är grundade på den formella underrättelsen och det motiverade yttrandet, nämligen avseende alla de åtgärder som Belgien vidtagit efter att fristerna i de motiverade yttrandena i båda de administrativa förfarandena löpte ut, inte kan tas upp till sakprövning.
30. Vid behandlingen av de olika anmärkningarna skall jag därför i varje fall göra en bedömning av huruvida och i vilken utsträckning de kan tas upp till sakprövning.
VI – Bedömning
A – Inledande synpunkter
31. Inom den belgiska statens federala struktur vilar ansvaret för genomförandet av nitratdirektivet på regionerna. Det är därför relevant för bedömningen av förevarande talan att undersöka vilka åtgärder som respektive region har vidtagit inom området för sin behörighet och om dessa åtgärder är tillfredsställande. Eftersom den belgiska staten förblir ansvarig i förhållande till gemenskapen för genomförandet av gemenskapsrätten, innebär varje konstaterande av att regionernas genomförande av direktivet har skett för sent eller på ett otillräckligt sätt att Konungariket Belgien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter.
B – Fördragsbrott rörande skyldigheterna enligt artikel 3
Anmärkningar mot regionen Flandern
32. Kommissionen har för det första gjort gällande att Belgien inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 3.1 i nitratdirektivet. Regionen Flandern har inte förtecknat några vattenområden som är förorenade eller som kan förorenas om åtgärder i enlighet med artikel 5 inte vidtas. Vidare anser kommissionen att den belgiska regeringen har åsidosatt artikel 3.1 i och punkt 3 i avsnitt A i bilaga 1 till direktivet genom att i varje fall inte betrakta vattnet i Nordsjön som eutrofierat i den mening som avses i direktivet. Slutligen har kommissionen anfört att den inte har fått något meddelande från den flamländska regeringen om beslutet av den 14 juni 2002.(11) Dessutom stämmer tillvägagångssättet vid förteckningen av vattenområdena inte överens med artikel 3.1 i och kriterierna i bilaga 1 till nitratdirektivet.
33. Den belgiska regeringen har i sitt svaromål anfört att regionen Flandern omedelbart angett känsliga områden på grundval av kriterierna i bilaga 1 till nitratdirektivet, eftersom den utgick ifrån att det var möjligt att göra en förteckning enligt artikel 3.1 och ett angivande enligt artikel 3.2 samtidigt. Även om vattenområdena inte formellt sett har angetts, har regionen Flandern inte hoppat över det steg som beskrivs i artikel 3.1. Innan de känsliga områdena angavs gjordes mätningar i vattnen, och dessa mätningar användes för att ange de känsliga områdena.
34. Vidare uppfyller den flamländska lagstiftningen, enligt kommissionen, inte kraven i artikel 3.2 i nitratdirektivet. Flera områden har oriktigt uteslutits från att få beteckningen känsligt område. Kriterierna för att ett område skall anges som känsligt stämmer dessutom inte helt överens med dem i artikel 3 i nitratdirektivet. Vidare visar en analys av de mätresultat som presenterats att ett stort antal områden inte har angetts som känsliga trots att avrinningen från dessa områden faktiskt sker i de enligt artikel 3.1 förtecknade vattnen och bidrar till att de förorenas.
35. Vid förteckningen av känsliga områden gjorde regionen Flandern en uppdelning i fyra kategorier: områden som är känsliga beträffande vattenkvaliteten (artikel 15.6 i gödselmedelsdekretet), känsliga områden med ekologiskt värdefull jordbruksmark (artikel 15bis i gödselmedelsdekretet), känsliga naturområden (artikel 15ter i gödselmedelsdekretet) och fosfatmättade områden (artikel 15quater i gödselmedelsdekretet).
36. För det första har enligt kommissionen, på grundval av artikel 15.6 i gödselmedelsdekretet, områden endast angetts som känsliga beträffande vattenkvaliteten om de är avsedda eller används för dricksvattenutvinning. Detta tillvägagångssätt strider mot såväl ordalydelsen som andemeningen i artikel 3.1 och 3.2 i och kriterierna i bilaga 1 till nitratdirektivet såsom dessa har genomförts genom artikel 15.4 och 15.5 i gödselmedelsdekretet. Det framgår av de ovan anförda bestämmelserna att hänsyn skall tas till allt grundvatten vid förteckningen av de vatten som är förorenade, inte bara sådant grundvatten som är avsett för mänsklig konsumtion. Följden av detta tillvägagångssätt är att endast sådana områden i Flandern som är avsedda eller används för dricksvattenutvinning har förtecknats som känsliga områden beträffande vattenkvaliteten. Detta har bekräftats i det svar som regionen Flandern lämnade på den formella underrättelsen. Där sades att ”vi anser att det tills vidare är tillräckligt att ange de ytvatten som kan vara avsedda eller användas för dricksvattenutvinning”.
37. För det andra har kriterierna för att ange de känsliga områdena i kategorierna ”känsliga områden med ekologiskt värdefull jordbruksmark” och ”känsliga naturområden och fosfatmättade områden” enligt kommissionen inte någon som helst (direkt) koppling till de kriterier som anges i artikel 3.1 och 3.2 i och bilaga 1 till nitratdirektivet. Detta har lett till att ett stort antal områden inte har angetts som känsliga trots att avrinningen från dessa områden faktiskt sker till de enligt artikel 3.1 förtecknade vattnen och bidrar till föroreningen där. Uppgifter som har lämnats av regionen Flandern visar att 70–80 procent av Flanderns yta skulle behöva anges som känsligt område.
38. För det tredje stämmer angivandet av känsliga områden i den flamländska regeringens förordning av den 14 juni 2002(12) enligt kommissionen inte överens med artikel 3 i och kriterierna i bilaga 1 till nitratdirektivet.
39. Belgiska regeringen har svarat att avgränsningen av vattenområdena inte inskränker sig till angivandet av områden som är avsedda eller används för dricksvattenutvinning. Även andra områden som är känsliga beträffande vattenkvaliteten har angetts med anledning av genomförandet av nitratdirektivet. För de känsliga områden som har avgränsats enligt artikel 15bis i gödselmedelsdekretet, ekologiskt värdefull jordbruksmark, och artikel 15ter, känsliga naturområden, finns kompletterande obligatoriska genomförandeåtgärder som går betydligt längre än de åtgärder som gäller allmänt i Flandern. Dessa åtgärder har samma syfte som direktivet, utan att dessa känsliga områden har angetts som områden som är känsliga beträffande vattenkvaliteten i den mening som avses i nitratdirektivet. Angivandet av dessa känsliga områden grundar sig inte på kriterierna i detta direktiv.
40. Den belgiska regeringen har vid den muntliga förhandlingen betonat att dess politik beträffande Flandern är inriktad på att få varje jordbrukare att ta ansvar för sin fastighet. Denna politik bidrar på ett effektivt sätt till minskade nitratutsläpp, så att nitratdirektivets normer kan iakttas på varje fastighet.
Anmärkningar mot regionen Vallonien
41. Enligt kommissionen har Konungariket Belgien åsidosatt artiklarna 3.2 och 12 i nitratdirektivet genom att endast förteckna vatten och ange känsliga områden för en del av sitt territorium. Dessutom har angivandet inte skett inom den föreskrivna fristen och angivandet av känsliga områden är fortfarande ofullständigt.
42. Kommissionen har hänvisat till den rapport som i enlighet med artikel 10 i nitratdirektivet lämnades in den 20 september 1996. Där framgår att känsliga områden endast hade angetts för en del av regionen inom den frist som hade föreskrivits i nitratdirektivet, eftersom studier fortfarande pågick för tre underregioner – Herve, Comines-Warneton och Condroz – då rapporten upprättades. Dessa underregioner borde enligt kommissionen ha angetts som känsligt område före den 20 december 1993. Den 19 mars 2002 angavs slutligen kommunen Comines-Warneton samt Sud namurois (en del av Condroz) som känsligt område. Den västra delen av Sud namurois, området mellan Samber och Maas, har dock endast delvis angetts som känsligt område, trots att det framgår av studien Environmental resources management (13) att nitrathalten är lika hög där som i den östra delen. Vidare har Herve fortfarande inte angetts som känsligt område. Slutligen har kommissionen gjort gällande att inte en tillräckligt stor del av Crétacé de Hesbaye har angetts som känsligt område. Även den västra delen borde enligt studien Environmental resources management
ha angetts.
43. Den belgiska regeringen har bestritt påståendet att angivandet inte har skett inom den föreskrivna fristen och gjort gällande att artikel 3.4 i nitratdirektivet är tillämplig. Enligt denna artikel skall medlemsstaterna vid behov och minst vart fjärde år se över de känsliga områden som angetts och göra nödvändiga ändringar och tillägg, för att ta hänsyn till förändringar och omständigheter som tidigare inte kunnat förutses. Förekomsten av ovannämnda problematiska områden framgick visserligen redan av en första undersökning som utfördes omkring år 1994 på grundval av artikel 3.1 och 3.2, men studierna hade då ännu inte avslutats. Således angavs Comines-Warneton och Sud namurois den 19 mars 2002 som känsliga områden enligt artikel 3.4. Konungariket Belgien delar inte kommissionens slutsats av studien, nämligen att området mellan Samber och Maas också skall anges som känsligt område. Angivandet av Sud namurois grundar sig på mätresultat rörande nitrathalten och svarar mot de kriterier som ställs upp i artikel 3 i nitratdirektivet.
44. Som svar på kommissionens anmärkning att Herve inte har angetts som känsligt område har Belgien hänvisat till den särskilda ställning som detta område har tilldelats. De åtgärder som föreskrivs i artikel 5 i nitratdirektivet är inte de mest effektiva för att motverka nitratföroreningar och därför vidtas särskilda åtgärder i detta område.
45. Slutligen har den belgiska regeringen tillbakavisat kommissionens kritik att inte en tillräckligt stor del av Crétacé de Hesbaye har angetts som känsligt område. Mätningar av nitrathalten har visat att den västra delen av Crétacé de Hesbaye inte är förorenad.
46. Kommissionen har slutligen hävdat att de vallonska myndigheterna i strid med artikel 3 i nitratdirektivet har underlåtit att ta hänsyn till föroreningen av kustvattnen och havsvattnen vid förteckningen av de förorenade vattnen och angivandet av de känsliga områdena. Kommissionen har påpekat att Belgien självt, i de kommittéer som ansvarar för tillämpningen av Oslo- och Parisfördragen, har nämnt att det föreligger ett eutrofieringsproblem längs den belgiska kusten och vid Scheldes mynning. Eftersom de belgiska havsvattnen och kustvattnen har eutrofierats genom tillförsel av näringsämnen genom vattenmassor som är förorenade av nitrater från jordbruket, skall de behöriga regionala myndigheterna som känsligt område ange de landområden från vilka avrinning sker till Nordsjön, vilket bidrar till föroreningen där.
47. Den belgiska regeringen har häremot anfört att tillförseln av näringsämnen genom vattenmassor som är förorenade av nitrater från jordbruket inte är av stor betydelse för Valloniens del.
C – Bedömning
Upptagande till sakprövning
48. De anmärkningar från kommissionen som avser den flamländska regeringens förordning av den 14 juni 2002 samt kommissionens anmärkning att inte en tillräckligt stor del av Crétacé de Hesbaye har angetts som känsligt område skall anses som rättsstridiga, eftersom de utgör en utvidgning av saken i målet i förhållande till det motiverade yttrandet.(14)
49. Kommissionens talan skall således avvisas i denna del.
Prövning i sak
50. Enligt artikel 3.1 och 3.2 i nitratdirektivet skall medlemsstaterna senast den 20 december 1993 uppfylla följande skyldigheter:
– De skall förteckna de vatten som är förorenade eller som kan förorenas med kväveföreningar från jordbruket, om åtgärder i enlighet med artikel 5 inte vidtas för att minska kväveutsläppen från jordbruket.
– I detta syfte skall de som känsligt område ange de jordbruksområden från vilka avrinning sker till de vattenområden som uppgetts vara överbelastade med kväveföreningar eller riskera att bli det.
51. De vatten som (kan) förorenas anges med hjälp av kriterierna i bilaga 1. Enligt dessa kriterier skall sött ytvatten, särskilt om det används eller är avsett att användas för utvinning av dricksvatten, vilket har, eller om åtgärder enligt artikel 5 i direktivet inte vidtas kan ha, en högre nitrathalt än den som fastställts genom direktiv 75/440/EEG(15) förtecknas som vatten som är förorenade. Detsamma gäller för grundvatten vars nitrathalt överstiger 50 mg/l eller kan komma att göra det om åtgärder i enlighet med artikel 5 i nitratdirektivet inte vidtas, och för naturliga sötvattensjöar, andra sötvattensamlingar, flodmynningar, kustvatten och havsvatten som är eutrofierade eller kan bli det om inte åtgärder i enlighet med artikel 5 i nitratdirektivet vidtas.
52. Vid tillämpningen av dessa kriterier skall medlemsstaterna även beakta vattnets och markens fysikaliska och miljömässiga egenskaper, aktuell kunskap om kväveföreningars uppträdande i miljön (vatten och mark) och slutligen aktuell kunskap om effekten av de åtgärder som vidtas i enlighet med artikel 5.
53. Det skall för det första påpekas att Konungariket Belgien har medgett att de vatten i regionen Flandern som (kan) förorenas inte formellt har förtecknats. Detta får konsekvenser för angivandet enligt artikel 3.2 i nitratdirektivet. Angivande av känsliga områden kan endast utföras på ett korrekt sätt när den föregående förteckningsfasen har avslutats. När den frist som kommissionen ställde upp i sitt motiverade yttrande löpte ut hade Konungariket Belgien således inte fullgjort sina skyldigheter enligt artikel 3.1 i nitratdirektivet.
54. Det är tydligt att Konungariket Belgien inte har fullgjort sina skyldigheter enligt artikel 3.2 i nitratdirektivet, då regionen Flandern endast delvis har angett de känsliga områdena. Såsom har gjorts gällande är det endast de områden som är känsliga därför att ytvattnet och grundvattnet förorenas genom utsläpp av nitrat som är relevanta vid genomförandet av nitratdirektivet. Visserligen har enligt gödselmedelsdekretet områden angetts som är känsliga av andra skäl, såsom deras värde från ekologisk synpunkt och som naturområde, men vid det angivandet har andra kriterier än de som föreskrivs i artikel 3 i och bilaga 1 till nitratdirektivet tillämpats. Angivandet uppfyller därför inte de krav som ställs i direktivet. Den belgiska regeringens argument att dessa områden har angetts med hänsyn till bland annat syftena bakom nitratdirektivet finner jag otillräckligt. Vilka åtgärder som skall vidtas för att minska ett områdes känslighet bestäms ju av på vilket sätt det är känsligt. Följaktligen kan domen i målet Standley(16) inte åberopas här. Visserligen har medlemsstaterna enligt den domen ett betydande utrymme att göra sina egna bedömningar vid tillämpningen av de kriterier som ställs upp i bilaga 1. De kan dock inte ignorera dessa kriterier vid angivandet av känsliga områden.
55. I synnerhet vad gäller avgränsningen av de områden som är känsliga beträffande vattenkvaliteten, vill jag påpeka att artikel 15.6 i gödselmedelsdekretet begränsar tillämpningen av nitratdirektivet. Med stöd av denna artikel anges i regionen Flandern tre kategorier av områden som är känsliga beträffande vattenkvaliteten:
1) Vattenutvinningsområden och skyddsområden av typerna I, II och III för grundvatten, avgränsade enligt dekretet av den 24 januari 1984 med åtgärder rörande hanteringen av grundvatten.
2) De områden som den flamländska regeringen har indikerat är känsliga, där skärpta normer är nödvändiga för de underjordiska bäckenen med ytvatten avsedda för produktion av dricksvatten, avgränsade enligt lagen av den 26 mars 1971 om skydd för ytvatten mot förorening.
3) Områden med mark som är känslig för nitrat där skärpta normer är nödvändiga, enligt vad som har bestämts av den flamländska regeringen, avgränsade enligt dekretet av den 24 januari 1984 med åtgärder rörande hanteringen av grundvatten.
56. Nitratdirektivet tillämpas då inte på de områden som faller utanför dessa kategorier, men från vilka avrinning, såsom sägs i artikel 3.2 i nitratdirektivet, sker till de vattenområden som förtecknats som förorenade av kväveföreningar eller riskerar att bli det. Detta strider i sig mot direktivet. Därigenom överskrider den belgiska regeringen även i detta avseende det utrymme för egen bedömning som medges i direktivet.
57. Kommissionens talan skall bifallas även i den del den avser de anmärkningar som riktats mot regionen Vallonien. När den frist som kommissionen ställde upp i sitt motiverade yttrande löpte ut, hade Konungariket Belgien inte fullgjort sin skyldighet att förteckna alla vatten enligt artikel 3.1 i nitratdirektivet och att ange de känsliga områdena enligt artikel 3.2. Det framgår av den svarsskrivelse som regionen Vallonien har lämnat angående de framförda anmärkningarna att gränsvärdet på 50 mg NO 3 /l har nåtts vid flera tillfällen i Herve och, framför allt, att det var få områden där alltför höga värden inte kunde uppmätas. I kommunen Comines‑Warneton varierade mätningarna mellan 63 och 92 mg NO 3 /l och i Condroz överskreds gränsvärdet på 50 mg NO 3 /l i några mätningar. Regionen Vallonien har i samma svarsskrivelse nämnt en allvarlig förorening av området mellan Samber och Maas med mätresultat över 50 mg NO 3 /l. Den belgiska regeringens argument att studierna av de berörda områdena ännu inte var avslutade kan således inte rättfärdiga att den inte fullgjort sina skyldigheter enligt artikel 3. Den belgiska regeringens åberopande av artikel 3.4 kan inte heller godtas, eftersom artikel 3.4 handlar om översyn av de känsliga områden som redan angetts och inte om det ursprungliga angivandet av känsliga områden.
58. Slutligen skall kommissionens talan bifallas även i den del den avser de båda områdena vad gäller underlåtenheten att förteckna kustvattnet och havsvattnet enligt artikel 3.1 och det därpå följande angivandet av känsliga områden enligt artikel 3.2. Fjärde skälet i nitratdirektivet, där skyddet av Nordsjön uttryckligen omnämns som ett av skälen till nitratdirektivets tillkomst, motsäger en tolkning och tillämpning av detta direktiv som inte beaktar den inverkan som vatten som förorenats av nitrater från jordbruket har på eutrofieringen av Nordsjön.
59. Kommissionens talan skall således bifallas i den del den avser de här bedömda anmärkningarna.
D – Otillräcklig effekt av riktlinjerna för god jordbrukssed
Anmärkningar mot regionen Flandern
60. I de riktlinjer för god jordbrukssed som regionen Flandern har upprättat saknas enligt kommissionen följande fyra punkter i bilaga 2 till nitratdirektivet:
– Tidsperioder när det inte är lämpligt att tillföra jorden gödselmedel.
– Villkoren för tillförsel av gödselmedel på starkt sluttande mark.
– Villkoren för tillförsel av gödselmedel på vattenmättad, översvämmad, frusen eller snötäckt mark.
– Villkoren för att tillföra gödselmedel i närheten av vattendrag.
61. Den belgiska regeringen har i sitt svaromål hänvisat till artikel 17 i gödselmedelsdekretet och tillämpningsförordningarna till denna bestämmelse, där olika frågor som enligt nitratdirektivet skall behandlas i riktlinjerna för god jordbrukssed regleras. Denna artikel har under årens lopp ändrats flera gånger. Jordbrukarna i Flandern har informerats om sina skyldigheter genom broschyren ”Gödselguide – Vägledning om den flamländska policyn, december 2000”.
Bedömning
62. Regionen Flandern har i sin svarsskrivelse av den 19 februari 1999 avseende det motiverade yttrandet medgett att ovannämnda fyra punkter i riktlinjerna för jordbrukssed saknades och att en modifiering av riktlinjerna beträffande de fyra punkterna skulle ske inom kort. Eftersom den belgiska regeringens ändrade gödseldekret inte antogs innan den frist som fastställts i det motiverade yttrandet löpte ut, finns det inte skäl att bedöma huruvida dekretet i fråga innebär att skyldigheterna enligt bilaga 3 till direktivet har fullgjorts på ett korrekt sätt. Denna anmärkning från kommissionen framkom nämligen under förfarande 94/2239 och kommissionen avgav den 23 november 1998 ett motiverat yttrande där den uppmanade medlemsstaten i fråga att vidta nödvändiga åtgärder för att efterkomma yttrandet inom två månader från delgivningen av yttrandet. Gödselmedelsdekretet i ändrad lydelse av den 1 januari 2000 ryms således inte inom den frist som fastställts i det motiverade yttrandet.
63. Kommissionens talan skall bifallas i den mån den avser denna grund.
E – Åtgärdsprogram
Anmärkningar mot regionen Flandern
64. Kommissionen har påpekat att medlemsstaterna enligt artikel 5.1 i nitratdirektivet skall upprätta åtgärdsprogram för de känsliga områdena inom två år efter det att dessa områden första gången anges enligt artikel 3.2, vilket i sin tur skall ske inom två år efter att direktivet offentliggjorts. Eftersom direktivet offentliggjordes den 19 december 1991, skulle de känsliga områdena ha angetts senast den 20 december 1993 och åtgärdsprogrammen ha upprättats senast den 20 december 1995.
65. Kommissionen har för det första framhållit den icke motiverade motsägelsen att åtgärdsprogram som enligt artikel 5 i nitratdirektivet borde vara tillämpliga inom de känsliga områdena endast delvis är det. Den norm som föreskrivs i bilaga 3, punkt 2, till nitratdirektivet – att den mängd stallgödsel som årligen sprids på marken inte skall överskrida den mängd som innehåller 170 kg N – är inte tillämplig
– i känsliga områden med ekologiskt värdefull jordbruksmark (artiklarna 15bis och 14 i gödselmedelsdekretet, se ovan punkt 14),
– för företag i känsliga naturområden som omfattas av dispensen i artikel 15ter punkterna 2.1–2 och 3 (artikel 15ter punkt 8 i gödselmedelsdekretet), eller
– i fosfatmättade områden (artikel 15quater punkt 1 andra stycket i gödselmedelsdekretet, se ovan punkt 16).
66. För det andra har kommissionen kritiserat den belgiska regeringen för att det i de åtgärder som har vidtagits av regionen Flandern som del av dess åtgärdsprogram saknas bestämmelser som möjliggör en fullständig tillämpning av artikel 5.4 i nitratdirektivet. I denna artikel föreskrivs att åtgärdsprogram skall bestå av bland annat de obligatoriska åtgärderna i bilaga 3. Dessa åtgärder skall omfatta regler om
”1. tidsperioder när spridning på mark av vissa typer av gödselmedel är förbjuden,
2. stallgödselbehållarnas lagringskapacitet, vilken skall överstiga …”.
67. För det tredje har kommissionen hävdat att kravet i bilaga 3, punkt 1.3, inte är uppfyllt. Den belgiska regeringen har inte tagit hänsyn till kvävetillförseln till grödorna från jorden när den har beslutat om åtgärder för att begränsa spridning på mark av gödselmedel. Det framgår av den vetenskapliga redogörelse för de nämnda normerna som har presenterats av den belgiska regeringen att normerna inte tar hänsyn till den faktiska kvävereserven i jorden.
68. Slutligen har kommissionen hävdat att kravet i bilaga 3, punkt 2, om åtgärder för att säkerställa att den mängd stallgödsel som för varje gård eller djurbesättning årligen sprids på marken, inbegripet det som djuren själva tillför, inte innehåller mer än 170 kg N per hektar, inte är uppfyllt. Detta krav är nämligen inte tillämpligt på känsliga områden med ekologiskt värdefull jordbruksmark, känsliga naturområden och fosfatmättade områden.
69. Den belgiska regeringen har invänt mot kommissionens första anmärkning att för de känsliga områdena är åtgärder tillämpliga som går långt utöver de åtgärder som är obligatoriska enligt bilaga 3 till nitratdirektivet, även vad beträffar gränsvärdet på 170 kg N per hektar. Att normen om 170 kg N per hektar inte är tillämplig på företag i känsliga naturområden som omfattas av dispensen i artikel 15ter punkt 2.1–2 och 15ter punkt 3 saknar betydelse i detta fall, eftersom nitrathalten inte överskrider 50 mg/l i de berörda områdena. Alla andra åtgärder, såsom åtgärdsprogrammet och riktlinjerna för god jordbrukssed, är tillräckliga för att uppnå syftet med nitratdirektivet. Även i det fosfatmättade området tillämpas åtgärder som går långt utöver de åtgärder som är tillämpliga för de områden som inte har angetts som känsliga. I dessa områden är gödsling med gödselmedel begränsad till 40 kg difosforpentoxid per hektar och år.
70. Den belgiska regeringen har beträffande den andra invändningen i svaromålet medgett att de flamländska bestämmelserna vid utgången av den frist som angetts i det motiverade yttrandet inte uppfyllde kraven i bilaga 3, punkt 1.1 och 1.2, till nitratdirektivet.
71. Den belgiska regeringen har, beträffande den tredje invändningen, betonat att normerna för gödsling har fastställts med hänsyn till en genomsnittlig kvävereserv i jorden som antas vara detsamma för alla fastigheter. Denna norm, som tillämpas i kombination med uppgifter om förekommande mängder kväve vid årsslutet, garanterar att syftena med direktivet uppnås.
Anmärkningar mot regionen Vallonien
72. Kommissionen anser att den belgiska regeringen har åsidosatt artikel 5 i direktivet, eftersom regionen Vallonien underlåtit att, efter att ha angett två känsliga områden inom sitt territorium, upprätta åtgärdsprogram för dessa inom föreskriven tid.
73. Regionen Vallonien har genom två ministerförordningar av den 28 juli 1994 angett Crétacé de Hesbaye och Sables Bruxelliens som känsliga områden. Regionen skulle således senast den 20 december 1995 ha upprättat de åtgärdsprogram som krävs i nitratdirektivet. Denna skyldighet har till och med tagits upp i artikel 3 i de båda vallonska förordningar varigenom de känsliga områdena i fråga angavs. I denna artikel föreskrivs att åtgärdsprogram som är tillämpliga på de angivna områdena skall ha upprättats senast den 20 december 1995 (dagen för ikraftträdande) av behöriga myndigheter. Regionen Vallonien har dock inte upprättat något åtgärdsprogram, efter att ha angett två känsliga områden inom sitt territorium.
74. Den belgiska regeringen har hävdat att den sedan år 1996 har upprättat åtgärdsprogram på lokal nivå för Crétacé de Hesbaye och Sables Bruxelliens för att förhindra och minska vattenförorening som orsakas eller framkallas av nitrater som härrör från jordbruket, vilka har gett betydelsefulla resultat.
75. Kommissionen har i sin svarsskrivelse påpekat att dessa program genomförs av jordbrukare på frivillig basis och att de inte är tillämpliga på de känsliga områdena i sin helhet.
76. För det andra har kommissionen kritiserat den belgiska regeringen för att den vallonska regeringens förordning av den 10 oktober 2002 om hållbar hantering av kväve i jordbruket, som regionen Vallonien har uppgett vara ett åtgärdsprogram, saknar bestämmelser som möjliggör en fullständig tillämpning av artikel 5.4 i nitratdirektivet.
Bedömning
Upptagande till sakprövning
77. De anmärkningar från kommissionen som avser den vallonska regeringens förordning av den 10 oktober 2002 om hållbar hantering av kväve i jordbruket skall anses som rättsstridiga, eftersom de utgör en utvidgning av saken i målet i förhållande till det motiverade yttrandet.
78. Kommissionens talan skall således avvisas i denna del.
Prövning i sak
79. Medlemsstaterna skall enligt artikel 5 i nitratdirektivet upprätta åtgärdsprogram för att förhindra och minska vattenförorening i de enligt artikel 3.2 och 3.4 i nitratdirektivet angivna känsliga områdena, vilken orsakas eller framkallas av nitrater som härrör från jordbruket.
80. En medlemsstat kan upprätta ett åtgärdsprogram som avser samtliga känsliga områden inom sitt territorium eller olika program för olika känsliga områden eller delar därav.
81. Åtgärdsprogrammen skall genomföras inom fyra år från det att de upprättades och skall särskilt omfatta de obligatoriska åtgärderna i bilaga 3 till nitratdirektivet. Dessa åtgärder skall omfatta regler som beskrivs i detalj i bilagan, om tidsperioder när spridning på mark av vissa typer av gödselmedel är förbjuden, stallgödselbehållarnas lagringskapacitet och begränsning av spridning på mark av gödselmedel med beaktande av det känsliga områdets egenskaper, för att säkerställa att den mängd stallgödsel som för varje gård eller djurbesättning årligen sprids på marken inte överskrider en viss mängd per hektar.
82. Åtgärdsprogrammen syftar bland annat till att minska kväveutsläppen i marken. Därigenom minskar sannolikheten för att kväveföreningar som inte har tagits upp av grödan genom avrinning slutligen hamnar i det ytvatten som redan är överbelastat eller riskerar att bli det.
83. Det skall inledningsvis konstateras att den belgiska regeringen vad gäller regionen Flandern har medgett att de flamländska bestämmelserna vid utgången av den frist som har angetts i det motiverade yttrandet inte uppfyllde kraven i bilaga 3, punkt 1.1 och 1.2, till nitratdirektivet. Den belgiska regeringen har dessutom bekräftat i sina inlagor att de inte har beaktat de faktiska kvävereserverna i jorden utan har grundat sig på en genomsnittlig kvävereserv. Detta strider mot kravet i bilaga 3, punkt 1.3.
84. Kommissionens övriga anmärkningar mot regionen Flandern rör den otillräckliga tillämpningen av artikel 5.4 i nitratdirektivet på känsliga områden med ekologiskt värdefull jordbruksmark, känsliga naturområden och fosfatmättade områden. Det står fullständigt klart att de åtgärder som den belgiska regeringen har vidtagit inte uppfyller kraven i artikel 5 i nitratdirektivet. Kommissionens anmärkningar mot åtgärdsprogrammen avser områden som, såsom framgick vid den muntliga förhandlingen, i slutändan inte angavs i enlighet med nitratdirektivet (se ovan punkt 53). Således har regionen Flandern angett känsliga områden på grundval av andra kriterier än de som föreskrivs i artikel 3 i nitratdirektivet, på vilka andra kriterier än de som föreskrivs i artikel 5 i direktivet är tillämpliga. Vidare har regionen Flandern felaktigt underlåtit att ange stora delar av sitt territorium som känsliga områden, vilket har fått till följd att inget åtgärdsprogram är tillämpligt på dessa områden. Min slutsats är därför att Konungariket Belgien har gjort sig skyldigt till fördragsbrott, eftersom regionen Flandern har underlåtit att vidta tillräckliga åtgärder för att på ett fullständigt och tillfredsställande sätt genomföra i tur och ordning artikel 3 och artikel 5 i nitratdirektivet.
85. Kommissionens talan skall bifallas även i den del den avser dess anmärkningar mot regionen Vallonien. Frivilliga program som skiljer sig åt från område till område, som kan tillämpas på olika sätt i de berörda områdena och som inte utgör ett organiserat och sammanhängande system avsett att uppnå ett särskilt mål, kan nämligen inte betecknas som åtgärdsprogram i den mening som avses i artikel 5 i nitratdirektivet.
86. Kommissionens talan skall följaktligen bifallas även i den del de avser dessa anmärkningar, om åsidosättande av artikel 5 i nitratdirektivet.
F – Ofullständig rapportering
Anmärkningar mot regionen Flandern
87. I artikel 10 i nitratdirektivet stadgas att medlemsstaterna för en period av fyra år efter anmälan av detta direktiv samt för varje följande fyraårsperiod skall lämna en rapport till kommissionen med de uppgifter som anges i bilaga 5. Rapporten skall lämnas till kommissionen senast sex månader efter utgången av den period som rapporten avser.
88. Kommissionen har påpekat att den rapport som Konungariket Belgien har lämnat för regionen Flanderns räkning saknar följande uppgifter som enligt bilaga 5 skall ingå:
– En karta som visar de vattenområden som förtecknats i enlighet med artikel 3.1 och bilaga 1, med uppgift för varje område om vilka kriterier i bilaga 1 som har använts.
– En sammanfattning av resultaten från övervakningen enligt artikel 6, med en redogörelse för de överväganden i fråga om varje område som lett till att området angetts som känsligt eller till ändringar eller tillägg i förteckningen över sådana områden.
– En sammanfattning av resultaten av de övervakningsprogram som genomförts enligt artikel 5.6.
– Medlemsstaternas bedömning av när de vattenområden som har förtecknats enligt artikel 3.1 kan förväntas uppfylla målsättningarna i åtgärdsprogrammet, med uppgift om vilken grad av osäkerhet som gäller för dessa bedömningar.
89. Regionen Flandern har i sin svarsskrivelse påpekat att känsliga områden omedelbart angavs i Flandern på grundval av kriterierna i bilaga 1 till nitratdirektivet. Regionen Flandern bifogade en karta till svaret på det motiverade yttrandet, vilken visar de känsliga områdena i Konungariket Belgien.
90. I övrigt har den belgiska regeringen inte bestritt kommissionens anmärkningar.
Bedömning
91. Det skall konstateras att de handlingar som de belgiska myndigheterna lämnade in till kommissionen den 9 januari 1997 beträffande regionen Flandern inte inkluderar någon karta över de vattenområden som förtecknats i enlighet med artikel 3.1 och bilaga 1, såsom stadgas i bilaga 5, punkt 2 a, till nitratdirektivet. Den karta som regionen Flandern syftar på faller under artikel 10 jämfört med bilaga 5, punkt 2 b, i nitratdirektivet. Dessutom saknas handlingar som enligt bilaga 5, punkterna 3, 4 d och 4 e, till nämnda direktiv skall läggas fram.
92. Det skall således fastställas att Konungariket Belgien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 10 i nitratdirektivet genom att lämna en otillräcklig rapport av det slag som avses i denna artikel till kommissionen.
VII – Förslag till avgörande
93. På grundval av vad som ovan anförts anser jag att domstolen skall
1) fastställa att Konungariket Belgien har underlåtit att för regionen Flandern vidta lämpliga åtgärder för att på ett fullständigt och tillfredsställande sätt genomföra artiklarna 3.1, 3.2, 4, 5 och 10 i rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket,
2) fastställa att Konungariket Belgien har underlåtit att för regionen Vallonien vidta lämpliga åtgärder för att på ett fullständigt och tillfredsställande sätt genomföra artiklarna 3.1, 3.2 och 5 i rådets direktiv 91/676/EEG,
3) i övrigt ogilla talan, och
4) förplikta den belgiska regeringen att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) .
(2)   –	 EGT L 375, s. 1 (svensk specialutgåva, område 15, volym 10, s. 192).
(3)   –	 Belgisch Staatsblad/Moniteur Belge av den 28 februari 1991.
(4)   –	 Dekret av den 11 maj 1999 om ändring av dekretet av den 23 januari 1991 om skydd av miljön mot förorening av gödselmedel och om ändring av dekretet av den 28 juni 1985 om miljötillstånd (Belgisch Staatsblad/Moniteur Belge av den 20 augusti 1999).
(5)   –	 Arrêté du 5 mai 1994 du Gouvernement wallon relatif à la protection des eaux contre la pollution par les nitrates à partir de sources agricoles (Belgisch Staatsblad/Moniteur Belge av den 28 juni 1994).
(6)   –	Den flamländska regeringens förordning av den 14 juni 2002 om översyn, ändring och komplettering av de områden som är känsliga vad gäller vattenkvaliteten i den mening som avses i artikel 15.3–5 i dekretet av den 23 januari 1991 om skydd för miljön mot förorening av gödselmedel.
(7)   –	 Se bland annat dom av den 25 november 1998 i mål C-214/96, kommissionen mot Spanien (REG 1998, s. I-7661), punkt 25, av den 17 september 1996 i mål C-289/94, kommissionen mot Italien (REG 1996, s. I-4405), punkt 20, och av den 11 juni 1998 i de förenade målen C-232/95 och C-233/95, kommissionen mot Grekland (REG 1998, s. I-3343), punkt 38.
(8)   –	 Dom av den 28 april 1993 i mål C-306/91, kommissionen mot Italien (REG 1993, s. I-2133), punkt 22.
(9)   –	 Dom av den 10 april 2003 i mål C-392/99, kommissionen mot Portugal (REG 2003, s. I-3373), punkt 133.
(10)  –	 Se bland annat dom av den 14 juli 1988 i mål 298/86, kommissionen mot Belgien (REG 1986, s. 4343), punkt 10, och av den 25 april 1996 i mål C-274/93, kommissionen mot Luxemburg (REG 1996, s. I-2019), punkt 11.
(11)   –	Se ovan fotnot 6.
(12)   –	 Se ovan fotnot 6.
(13)   –	 ERM-rapport för Europeiska kommissionen (februari 2000) om känsliga områden i Belgien.
(14)   –	 Se särskilt dom av den 25 maj 2000 i mål C-384/97, kommissionen mot Grekland (REG 2000, s. I-3823), punkt 35, och av den 10 maj 2001 i mål C-152/98, kommissionen mot Nederländerna (REG 2001, s. I-3463), punkt 21.
(15)
–	Rådets direktiv 75/440/EEG av den 16 juni 1975 om den kvalitet som krävs på det ytvatten som är avsett för framställning av dricksvatten i medlemsstaterna (EGT L 194, s. 26; svensk specialutgåva, område 15, volym 1, s. 232).
(16)   –	 Se dom av den 29 april 1999 i mål C-293/97, Standley (REG 1999, s. I-2603), punkt 39.