62018TJ0138_RES
Věc T‑138/18
Fernando De Esteban Alonso
v.
Evropská komise
rozsudek Tribunálu (pátého senátu) ze dne 11. června 2019
„Veřejná služba – Bývalí úředníci – Vyšetřování OLAF – Věc ‚Eurostat‘ – Předání informací, které se týkají skutečností, jež by mohly vést k trestnímu stíhání, vnitrostátním soudním orgánům – Neexistence předchozího vyrozumění úředníků, kteří mohou být dotčeni – Újma, jež údajně vznikla z důvodu jednání OLAF a Komise v průběhu řízení – Morální újma, újma na zdraví a majetková újma – Příčinná souvislost“
Úředníci – Mimosmluvní odpovědnost orgánů – Podmínky – Protiprávnost – Újma – Příčinná souvislost – Důkazní břemeno
(Článek 340 druhý pododstavec SFEU)
(viz bod 45)
Žaloby úředníků – Žaloba na náhradu újmy – Původ – Pracovní poměr – Právní základ
(Články 268, 270 a 340 SFEU; služební řád, čl. 90 a 91)
(viz bod 46)
Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) – Vyšetřování – Vnitřní vyšetřování – Pojem – Předání informací týkajících se úředníků vnitrostátním soudním orgánům ze strany OLAF – Zahrnutí
(Rozhodnutí Komise 1999/396, čl. 4 první pododstavec)
(viz bod 55)
Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) – Vyšetřování – Vnitřní vyšetřování – Povinnost informovat vyšetřovanou osobu o možnosti osobních důsledků – Rozsah – Porušení – Důsledky
[Listina základních práv Evropské unie, čl. 41 odst. 2 písm. a); nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1073/1999, článek 10; rozhodnutí Komise 1999/396, čl. 4 první pododstavec)
(viz body 56–63)
Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) – Vyšetřování – Vnitřní vyšetřování – Povinnost informovat vyšetřovanou osobu o možnosti osobních důsledků – Možnost výjimky – Podmínky
(Rozhodnutí Komise 1999/396, čl. 4 druhý pododstavec)
(viz body 78–80)
Žaloby úředníků – Předcházející stížnost v rámci administrativy – Shoda mezi stížností a žalobou – Totožnost předmětu a důvodu – Žalobní důvody a argumenty neuvedené ve stížnosti, ale úzce s ní související – Přípustnost
(Služební řád, články 90 a 91)
(viz body 90–92, 94)
Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) – Vyšetřování – Vnitřní vyšetřování – Možnost Komise podat návrh na náhradu škody v adhezním řízení a trestní oznámení k vnitrostátnímu soudnímu orgánu ohledně skutků, na něž se vztahuje vyšetřování, před tím, než je toto vyšetřování skončeno – Neexistence
(Služební řád, příloha IX, článek 25; nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1073/1999, čl. 9 odst. 2 a 4)
(viz body 98–109)
Komise – Pravomoci – Právo na přístup k soudu – Podání odvolání a kasačního opravného prostředku proti rozhodnutí, které vydal vnitrostátní soud vůči úředníkovi Unie – Porušení práva na řádnou správu a povinnosti jednat s náležitou péčí – Neexistence kromě výjimečných okolností
(Listina základních práv Evropské unie, článek 47)
(viz body 111–115)
Úředníci – Mimosmluvní odpovědnost orgánů – Morální újma – Příčinná souvislost – Důkazní břemeno
(Článek 340 druhý pododstavec SFEU)
(viz bod 122)
Úředníci – Mimosmluvní odpovědnost orgánů – Újma – Nahraditelná újma – Náklady vynaložené na vnitrostátní soudní řízení – Podmínky
(Článek 340 druhý pododstavec SFEU)
(viz body 126, 127)
Shrnutí
V rozsudku De Esteban Alonso v. Komise (T‑138/18), vydaném dne 11. června 2019, Tribunál Komisi uložil, aby nahradila morální újmu bývalému úředníkovi, která mu vznikla v důsledku protiprávních jednání tohoto orgánu a Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) v souvislosti s předáním informací vnitrostátním soudním orgánům a v rámci vnitrostátního trestního řízení, které proti němu bylo zahájeno.
Od roku 1996 Eurostat na základě tripartitních smluv zajišťoval zveřejňování shromážděných statistických údajů za podpory Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství a sítě prodejních míst („datashopů“). V roce 1999 byl na základě interního auditu učiněn závěr, že existují nesrovnalosti ve finanční správě některých z těchto smluv. V návaznosti na několik vyšetřování, které v tomto ohledu vedl OLAF, předal tento úřad prostřednictvím sdělení informace francouzským soudním orgánům, přičemž tato písemnost se týkala vnitřního vyšetřování ve smyslu rozhodnutí 1999/396 (
1
). Komise následně podala ke státnímu zástupci při tribunal de grande instance de Paris (soud prvního stupně v Paříži, Francie) trestní oznámení na neznámého pachatele. Dále podala návrh na náhradu škody v adhezním řízení.
Žalobce, bývalý ředitel Eurostatu, byl v roce 2008 na pokyn uvedeného státního zástupce vyslechnut jako svědek francouzskou kriminální policií a poté vzat do vazby, kde proti němu bylo vzneseno obvinění z trestného činu zpronevěry z důvodu, že údajně zpronevěřil finanční prostředky náležející do rozpočtu Společenství. V roce 2013 vydal vyšetřující soudce tribunal de grande instance de Paris (soud prvního stupně v Paříži, Francie) usnesení o zastavení trestního stíhání vůči všem obviněným ve věci „Eurostat“, včetně žalobce. Komise jakožto účastník adhezního řízení podala nejprve odvolání ke cour d’appel de Paris (odvolací soud v Paříži, Francie) a poté kasační opravný prostředek k francouzskému Cour de cassation (kasační soud, Francie), ale tyto opravné prostředky nebyly úspěšné. V roce 2018 podal žalobce k Tribunálu žalobu na náhradu újmy, která mu vznikla v důsledku jednání OLAF a Komise. V této souvislosti se Tribunál musel vyjádřit k tomu, zda OLAF porušil právo žalobce na obhajobu a rozhodnutí 1999/396 z důvodu, že žalobce nebyl vyslechnut před tím, než OLAF předal informace francouzským orgánům, a dále k tomu, zda Komise podáním návrhu na náhradu škody v adhezním řízení před tím, než bylo skončeno vyšetřování OLAF, a prodlužováním trestního stíhání až do stadia kasačního opravného prostředku porušila nařízení č. 1073/1999 (
2
), právo žalobce na řádnou správu a svou povinnost jednat s náležitou péčí.
Pokud jde o jednání, které bylo vytýkáno OLAF, Tribunál rozhodl, že článek 4 rozhodnutí 1999/396 musí být vykládán v souladu s čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie, neboť zaprvé stanoví obecnou povinnost informování vyšetřované osoby v průběhu celého vyšetřování, jakmile vyvstane možnost „osobních důsledků“ pro tuto osobu, ledaže může její vyrozumění poškodit vyšetřování. Zadruhé se tato povinnost vyrozumění stává ještě důležitější v případě, že se jedná o závěry, které jmenovitě poukazují na některého z úředníků. Podle Tribunálu mělo být na žalobce vzhledem k jeho postavení v hierarchii osob, jež byly jmenovány v informacích, které OLAF předal francouzským orgánům, v době rozhodné z hlediska skutkového stavu nahlíženo jako na osobu, na kterou bylo jmenovitě poukazováno ve smyslu čl. 4 prvního pododstavce rozhodnutí 1999/396. Účast žalobce mimoto, vzhledem k jeho funkcím a roli, potvrdil vyšetřující soudce tribunal de grande instance de Paris (soud prvního stupně v Paříži, Francie) ve svém usnesení o zastavení trestního stíhání. Vzhledem k tomu, že neexistoval žádný důvod, který mohl odůvodnit skutečnost, že OLAF nevyrozuměl žalobce o předání uvedených informací, dospěl Tribunál k závěru, že OLAF nedodržel povinnost, kterou má podle první věty prvního odstavce uvedeného článku 4.
Pokud jde o jednání, které bylo vytýkáno Komisi, Tribunál rozhodl, že posledně uvedená porušila čl. 9 odst. 4 nařízení č. 1073/1999, neboť podala návrh na náhradu škody v adhezním řízení a trestní oznámení k francouzským soudním orgánům před tím, než OLAF vydal svou závěrečnou zprávu, aniž měla k dispozici dostatečné důkazy ve prospěch žalobce. Tribunál měl za to, že i když neexistuje žádné výslovné pravidlo, které by toto jednání zakazovalo, nemění to nic na tom, že účel, který sledují pravidla, jimiž se řídí disciplinární řízení, tj. účel chránit příslušného úředníka zaručením toho, že dotyčný orgán musí mít před tím, než proti tomuto úředníkovi zahájí řízení, přesné a relevantní důkazy v jeho prospěch, se v souladu s duchem a literou nařízení č. 1073/1999 analogicky uplatní i na trestní stíhání před vnitrostátními soudními orgány.
Tribunál kromě toho zamítl žalobní důvod, který vycházel z porušení práva žalobce na řádnou správu a porušení povinnosti Komise jednat s náležitou péčí v důsledku prodlužování trestního stíhání vedeného proti žalobci až do stadia kasačního opravného prostředku, neboť měl za to, že tyto zásady Komisi v žádném případě nemohou ukládat povinnost nechránit hospodářské zájmy orgánu a nenapadnout rozhodnutí francouzských soudních orgánů. Vzhledem k neexistenci výjimečných okolností takové prodlužování nepředstavuje nesprávný úřední postup.
Co se týče újmy, které se žalobce dovolával, Tribunál konstatoval, že žalobci vznikla morální újma, která pramení přímo z jednání Komise a OLAF a která poškodila čest žalobce, jakož i jeho profesní pověst, jelikož Komise vyvolala dojem, že se provinil při výkonu svých funkcí, a vyvolala u jeho osobního a profesního okolí domnění, že byl zapojen do podvodného jednání. Tato újma u něj rovněž vyvolala pocit nespravedlnosti, bezmoci a frustrace z důvodu, že se při předání informací OLAF francouzským orgánům nemohl vyjádřit ke skutečnostem, na jejichž základě bylo řízení zahájeno, ani se proti nim hájit. Tribunál tudíž ex æquo et bono rozhodl, že náhrada 62000 eur představuje přiměřenou náhradu uvedené újmy.
(
1
) – Rozhodnutí Komise 1999/396/ES, ESUO, Euratom ze dne 2. června 1999 o podmínkách a postupech vnitřního vyšetřování pro boj proti podvodům, úplatkářství a jiné nedovolené činnosti poškozující zájmy Společenství (Úř. věst. 1999, L 149, s. 57; Zvl. vyd. 01/03, s. 118).
(
2
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 ze dne 25. května 1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) (Úř. věst. 1999, L 1999, s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 91)