62020CO0403
USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA (sedmého senátu)
3. března 2021 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Měnová dohoda mezi Evropskou unií a Andorrským knížectvím – Údajná nedbalost Evropské komise stran obsahu dohody – Údajná nedbalost Evropské komise stran monitorování provádění dohody – Žaloba na náhradu škody – Zamítnutí žaloby – Příčinná souvislost – Neexistence – Kasační opravný prostředek, který je zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný“
Ve věci C‑403/20 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie, podaný dne 26. srpna 2020,
CF, s bydlištěm v Andorre-la-Vieille (Andorra),
TB, s bydlištěm v Andorre-la-Vieille,
LO SA, se sídlem v Andorre-la-Vieille,
UM SL, se sídlem v Andorre-la-Vieille,
zastoupení J. Álvarez Gonzálezem a S. San Felipe Menéndezem, abogados,
navrhovatelé,
přičemž další účastnicí řízení je:
Evropská komise,
žalovaná v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (sedmý senát),
ve složení A. Kumin, předseda senátu, A. Arabadžev (zpravodaj), předseda druhého senátu, a P. G. Xuereb, soudce,
generální advokát: A. Rantos,
vedoucí soudní kanceláře: Calot Escobar,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout usnesením s odůvodněním podle článku 181 jednacího řádu Soudního dvora,
vydává toto
Usnesení
1
Svým kasačním opravným prostředkem se CF, TB, LO SA a UM SL domáhají zrušení usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 25. června 2020, Noguer Enríquez a další v. Komise (T‑22/19, nezveřejněné, dále jen napadené usnesení, EU:T:2020:295), kterým Tribunál zamítl jejich žalobu na náhradu škody, která jim údajně vznikla v důsledku nedbalosti Evropské komise při monitorování provádění Měnové dohody mezi Evropskou unií a Andorrským knížectvím (Úř. věst. C 2011, s. 369, dále jen „měnová dohoda Unie/Andorra“), podepsané v Bruselu dne 30. června 2011, a dále pokud jde o obsah této dohody.
Právní rámec
2
Článek 10 měnové dohody Unie/Andorra stanoví:
„1.   Soudnímu dvoru Evropské unie náleží výlučná příslušnost pro řešení sporů mezi stranami vzniklých v souvislosti s plněním této dohody, které nebyly urovnány v rámci společného výboru.
2.   Pokud se Evropská unie, zastoupená Evropskou komisí a jednající na doporučení delegace EU ve společném výboru, nebo Andorrské knížectví domnívá, že druhá strana nesplnila závazek plynoucí z této dohody, může věc předložit Soudnímu dvoru. Rozsudek Soudního dvora je pro obě strany závazný, nepodléhá odvolacímu řízení a obě strany učiní nezbytná opatření pro dosažení souladu s rozsudkem ve lhůtě stanovené v rozsudku.
3.   Pokud Evropská unie nebo Andorrské knížectví nepřijme nezbytná opatření k dosažení souladu s rozsudkem ve stanovené lhůtě, může druhá strana dohodu ukončit s tříměsíční výpovědní lhůtou.“
3
Článek 11 odst. 1 a 3 této dohody stanoví:
„1.   Zřizuje se společný výbor. Skládá se ze zástupců Andorrského knížectví a Evropské unie. Delegace Evropské unie je sestavena ze zástupců Evropské komise (kteří zajišťují předsednictví) a Španělského království a Francouzské republiky společně se zástupci Evropské centrální banky.
2.   Společný výbor zasedá nejméně jednou ročně. Ve funkci předsedy se každoročně střídá zástupce Evropské unie a zástupce Andorrského knížectví. Rozhodnutí společného výboru se přijímají jednomyslně.
3.   Společný výbor si vyměňuje stanoviska a informace a přijímá rozhodnutí uvedená v článcích 3 a 8. Delegace Evropské unie zejména informuje Andorrské knížectví o legislativních iniciativách, které spadají do oblasti působnosti článku 8. Společný výbor dále přezkoumává opatření přijatá Andorrským knížectvím a vyvíjí úsilí k vyřešení sporů vzniklých při provádění dohody.“
4
Článek 12 měnové dohody Unie/Andorra upřesňuje, že „aniž je dotčen čl. 10 odst. 3, může kterákoli ze stran dohodu ukončit s roční výpovědní lhůtou.“
5
Článek 12 odst. 4 Měnové dohody mezi Unií a Monackým knížectvím (Úř. věst. 2012, C 310, s. 1, dále jen „měnová dohoda Unie/Monako“), podepsané v Bruselu dne 29. listopadu 2011, stanoví:
„Všechny otázky o platnosti rozhodnutí institucí nebo orgánů Evropské unie přijaté na základě této dohody spadají do výlučné příslušnosti Soudního dvora Evropské unie. Každá fyzická nebo právnická osoba sídlící na území Monackého knížectví může zejména využít opravných prostředků pro fyzické a právnické osoby sídlící na území Francie vůči právním aktům, jichž je příjemcem, bez ohledu na formu nebo povahu.“
Skutečnosti předcházející sporu
6
Navrhovatelé byli akcionáři Banca Privada de Andorra SA (dále jen „BPA“), v níž drželi 75,52 % akcií.
7
BPA byla andorrskou bankou působící na mezinárodní úrovni.
8
Dne 10. března 2015 rozhodla Financial Crimes Enforcement Network (Síť pro stíhání finanční trestné činnosti, Spojené státy americké) o zařazení BPA mezi zahraniční instituce, u nichž panují obavy z praní peněz. Téhož dne tento orgán v oznámení o návrhu právního předpisu navrhl zakázat finančním institucím otevřít, držet nebo spravovat účty ve Spojených státech jménem nebo na účet BPA.
9
V důsledku těchto událostí se BPA dostala do finančních obtíží.
10
Dne 26. března 2015 podala BPA prohlášení o zastavení plateb a podala návrh na zahájení insolvenčního řízení.
11
Dne 2. dubna 2015 přijalo Andorrské knížectví Llei 8/2015 de mesures urgents per implantar MECANISEMS de reestructuració i resoció de entitats bancàries (zákon 8/2015 o naléhavých opatřeních k zavedení ozdravných postupů a řešení krize bankovních institucí) ze dne 2. dubna 2015 (BOPA č. 31 ze dne 16. dubna 2015, s. 1, dále jen „zákon 8/2015“), kterým se částečně provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2014, L 173, s. 190). Zákonem 8/2015, který vstoupil v platnost dne 16. dubna 2015, byla zřízena Agència Estatal de Resolució de Entitats Bancàries (Státní agentura pro řešení krize bankovních institucí, Andorra) (dále jen „AREB“).
12
Dne 27. dubna 2015 zahájila AREB řízení k řešení krize BPA, kterým bylo ukončeno insolvenční řízení.
13
Dne 21. dubna 2016 přijala AREB rozhodnutí o řešení krize BPA, kterým mimo jiné snížila její kapitál na nulu.
14
Dopisem ze dne 29. prosince 2017 vyzvali navrhovatelé Komisi, aby učinila různé kroky za účelem ukončení údajného porušování měnové dohody Unie/Andorra, kterých se dopustilo Andorrské knížectví z důvodu, že přijetím zákona 8/2015 provedlo směrnici 2014/59 pouze zčásti a nesprávně. Tímto dopisem se rovněž domáhali toho, aby Komise uznala svou mimosmluvní odpovědnost za škodu, která jim vznikla v důsledku její nedbalosti.
15
Dopisem ze dne 5. března 2018 Komise odmítla tvrzení navrhovatelů, jakož i veškerou odpovědnost za škodu, která jim údajně vznikla (dále jen „dopis ze dne 5. března 2018“).
16
V dopisech ze dne 10. a 21. prosince 2018 navrhovatelé zopakovali své požadavky zaslané Komisi v dopise ze dne 29. prosince 2017. Komise na ně neodpověděla.
Řízení před Tribunálem a napadené usnesení
17
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 11. ledna 2019 podali navrhovatelé žalobu na náhradu škody, která jim údajně vznikla v důsledku nedbalosti Komise jednak při monitorování provádění měnové dohody Unie/Andorra a jednak stran obsahu této dohody.
18
Tribunál napadeným usnesením návrh zamítl jako právně zcela neopodstatněný.
Návrhová žádání navrhovatelů
19
Navrhovatelé navrhují, aby Soudní dvůr zrušil napadené usnesení, uložil Komisi náhradu nákladů řízení a vrátil věc Tribunálu nebo podpůrně žalobě vyhověl.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
20
Podle článku 181 jednacího řádu Soudního dvora platí, že pokud je kasační opravný prostředek zcela nebo zčásti zjevně nepřípustný nebo zjevně neopodstatněný, může Soudní dvůr kdykoli na návrh soudce zpravodaje a po vyslechnutí generálního advokáta tento kasační opravný prostředek usnesením s odůvodněním úplně nebo částečně odmítnout nebo zamítnout.
21
Toto ustanovení je třeba použít v projednávané věci.
22
Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelé uplatňují v podstatě pět důvodů, kterými napadají závěry Tribunálu v napadeném usnesení týkající se zaprvé přípustnosti jejich argumentů vycházejících ze zásady právní jistoty a zásady transparentnosti, základních zásad, na nichž spočívá evropská integrace, důvěryhodnosti Komise a základních práv, zadruhé přípustnosti jejich argumentů týkajících se dopisu ze dne 5. března 2018, zatřetí údajné nedbalosti Komise, pokud jde o obsah měnové dohody Unie/Andorra, začtvrté údajné nedbalosti Komise při monitorování provádění této dohody a zapáté vhodnosti ukončení řízení přijetím usnesení.
K druhému důvodu kasačního opravného prostředku, týkajícímu se toho, jak Tribunál posoudil přípustnost argumentů navrhovatelů týkajících se dopisu ze dne 5. března 2018
Argumentace navrhovatelů
23
V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku, který je třeba zkoumat na prvním místě, navrhovatelé tvrdí, že je třeba zrušit právní důvod napadeného usnesení, podle něhož musí být jejich úvahy týkající se dopisu ze dne 5. března 2018 odmítnuty jako nepřípustné, jelikož navrhovatelé neupřesnili, jak tento dopis zakládá mimosmluvní odpovědnost Unie, byl-li toto jejich argument.
24
Navrhovatelé totiž zdůrazňují, že nikdy netvrdili, že dopis ze dne 5. března 2018 založil mimosmluvní odpovědnost Unie, a jejich argumentace v žalobě v tomto ohledu měla pouze předjímat argumentaci Komise v její žalobní odpovědi. Žaloba tedy podle nich měla být prohlášena za přípustnou s ohledem na žalobní důvody, které obsahovala.
Závěry Soudního dvora
25
V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé výslovně potvrzují, že jejich žaloba neobsahovala žalobní důvod ani argument v tom smyslu, že dopis ze dne 5. března 2018 vedl k založení mimosmluvní odpovědnosti Unie.
26
Tento důvod kasačního opravného prostředku, jehož cílem je zpochybnit závěry Tribunálu ohledně přípustnosti takového žalobního důvodu nebo argumentu, tudíž nemůže přinést navrhovatelům prospěch. Podle jejich tvrzení totiž tato žaloba takový žalobní důvod ani takový argument, který by mohl být prohlášen za přípustný, neobsahuje. Tyto závěry Tribunálu se dále nijak netýkají přípustnosti ostatních argumentů předložených v uvedené žalobě, kterými se Tribunál zabýval odděleně.
27
Podle ustálené judikatury přitom předpokladem pro existenci právního zájmu navrhovatele na podání kasačního opravného prostředku je to, že výsledek kasačního opravného prostředku může účastníku řízení, který jej podal, přinést prospěch (rozsudek ze dne 24. června 2015, Fresh Del Monte Produce v. Komise a Komise v. Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2015:416, bod 46).
28
Z toho vyplývá, že vzhledem k nedostatku právního zájmu navrhovatelů na podání kasačního opravného prostředku musí být druhý důvod kasačního opravného prostředku odmítnut jako zjevně nepřípustný.
Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku, týkajícímu se toho, jak Tribunál posoudil údajnou nedbalost Komise při monitorování provádění měnové dohody Unie/Andorra
Argumentace navrhovatelů
29
V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, který je třeba zkoumat na druhém místě, navrhovatelé tvrdí, že když Komise podepsala měnovou dohodu Unie/Andorra, přijala konkrétní závazky v oblasti kontroly, dohledu a vypovězení této dohody, tedy závazky dané její rolí garanta této dohody, které má v rámci své institucionální povinnosti stanovené v článku 17 SEU.
30
Komise však podle nich své povinnosti porušila, když na úkor základních práv andorrských občanů a na úkor Unie ignorovala svou povinnost jednat, ačkoli si byla zcela vědoma toho, že byla směrnice 2014/59 provedena zákonem 8/2015 pouze částečně, což způsobilo navrhovatelům značnou škodu. Pokud jde přitom o plnění těchto povinností, Komise se podle nich nemůže dovolávat prostoru pro uvážení za účelem odůvodnění své nedbalosti a nečinnosti.
31
Odpovědnost Komise je tak podle nich založena, jelikož v rozporu se svými institucionálními povinnostmi, jakož i povinnostmi vyplývajícími z měnové dohody Unie/Andorra, a konkrétně z jejího čl. 10 odst. 2 a čl. 11 odst. 3, umožnila, aby byla uvedená směrnice provedena protiprávně, zaujatě, retroaktivně, zčásti a škodlivě.
32
Na rozdíl od toho, co rozhodl Tribunál, totiž podle nich výklad měnové dohody Unie/Andorra v tom smyslu, že Komisi neukládá povinnost jednat v případě nesplnění povinností ze strany Andorrského knížectví, zbavuje tuto dohodu jejího obsahu a brání dosažení jejích cílů. Pokud jde dále o obsah článku 17 SEU, Soudní dvůr podle navrhovatelů rozhodl, že Komise má jakožto strážkyně Smluv a dohod uzavřených na jejich základě povinnost ujistit se o tom, že třetí stát řádně plní povinnosti, k nimž se zavázal v dohodě uzavřené s Unií, prostřednictvím prostředků stanovených dotčenou dohodou nebo prostřednictvím rozhodnutí přijatých na jejím základě.
33
Tyto povinnosti má podle nich Komise tím spíše, že andorrským státním příslušníkům nebyla přiznána možnost dovolávat se přímého účinku ustanovení směrnice 2014/59 a nemají ani možnost obrátit se na vnitrostátní soud, aby jej požádali o předložení předběžné otázky Soudnímu dvoru, a nemohou jako monačtí státní příslušníci na základě čl. 12 odst. 4 měnové dohody Unie/Monako podat přímou žalobu proti aktům způsobujícím jim újmu.
34
Nečinnost Komise tak podle nich umožnila andorrským orgánům porušit právo navrhovatelů na vlastnictví, což zároveň implikuje porušení tohoto práva tímto orgánem. Nečinnost Komise podle nich rovněž narušuje legitimní očekávání navrhovatelů, že Komise splní kontrolní povinnosti, které jí přísluší na základě měnové dohody Unie/Andorra.
35
Na rozdíl od toho, co rozhodl Tribunál, je podle navrhovatelů zřejmé, že škoda vyplývající z této nečinnosti je konkretizována rozdílem mezi tím, co získali řešením krize BPA, a tím, co by získali, kdyby Komise požadovala, aby byla směrnice 2014/59 správně provedena do andorrského práva. Podmínky pro vznik odpovědnosti Unie jsou tak podle nich splněny.
36
Ačkoli je podle nich nedostatečné provedení této směrnice, které způsobilo uvedenou škodu, přičitatelné Andorrskému knížectví, nedostatečné provedení této směrnice bylo umožněno nečinností Komise, která tedy musí nést odpovědnost.
37
V tomto ohledu podle nich z judikatury Soudního dvora vyplývá, že Unii lze považovat za odpovědnou na základě toho, že její orgány souhlasily, a to i mlčky, s akty, které způsobily navrhovatelům škodu. Pokud by přitom Komise splnila své povinnosti, bylo by Andorrské knížectví povinno úplně a věrně provést směrnici 2014/59.
Závěry Soudního dvora
38
Úvodem je třeba uvést, že v rámci argumentace shrnuté v bodech 29 až 34 tohoto usnesení navrhovatelé zpochybňují závěry Tribunálu týkající se neexistence závažného porušení unijního práva ze strany Komise, zatímco v rámci argumentace shrnuté v bodech 35 až 37 tohoto usnesení zpochybňují závěry Tribunálu týkající se neexistence příčinné souvislosti mezi údajným porušením unijního práva ze strany Komise a škodou, která jim údajně vznikla.
39
Zaprvé je třeba zkoumat argumentaci týkající se příčinné souvislosti.
40
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora je vznik mimosmluvní odpovědnosti Unie ve smyslu článku 340 druhého pododstavce SFEU vázán na splnění tří kumulativních podmínek, a sice protiprávnosti jednání vytýkaného unijním orgánům, skutečné existence škody a existence příčinné souvislosti mezi jednáním orgánu a uplatňovanou škodou (rozsudek ze dne 25. března 2010, Sviluppo Italia Basilicata v. Komise, C‑414/08 P, EU:C:2010:165, bod 138).
41
Podmínka příčinné souvislosti stanovená v článku 340 druhém pododstavci 2 SFEU se konkrétně týká existence dostatečně přímého vztahu příčiny a následku mezi jednáním unijního orgánu a újmou, přičemž rozhodující příčinou újmy musí být vytýkané jednání, což musí žalobce doložit (rozsudek ze dne 13. prosince 2018, Evropská unie v. ASPLA a Armando Álvarez, C‑174/17 P a C‑222/17 P, EU:C:2018:1015, bod 23).
42
V projednávané věci z bodů 64, 68, 72, 92, 99 a 101 napadeného usnesení vyplývá, že Tribunál zaprvé konstatoval, že přezkum zákona 8/2015 provedený Komisí a to, že se Komise obrátila na společný výbor podle čl. 10 odst. 2 a čl. 11 odst. 3 měnové dohody Unie/Andorra samo o sobě nezaručovalo, že škoda nevznikne, zadruhé konstatoval, že není jisté, že by Andorrské knížectví tento zákon změnilo, i kdyby Unie ukončila tuto dohodu, zatřetí konstatoval, že to stejné platí i pro případnou změnu příloh uvedené dohody, a začtvrté konstatoval, že postup Komise na základě článku 17 SEU za účelem případné ochrany legitimního očekávání navrhovatelů či zvláštní situace andorrských státních příslušníků, nemohl dosáhnout tohoto cíle, jelikož tento orgán měl jednat za pomoci prostředků stanovených v této dohodě.
43
Žádný z argumentů předložených navrhovateli není s to tyto závěry Tribunálu zpochybnit. Argumentace shrnutá v bodech 35 až 37 tohoto usnesení totiž neprokazuje pochybení Tribunálu při výkladu měnové dohody Unie/Andorra, nýbrž pracuje s předpokladem, že Komise může uložit andorrským orgánům povinnost provést směrnici 2014/59 způsobem, který by navrhovatelé považovali za úplný a správný.
44
Jak však správně uvedl Tribunál v bodech 62 až 64 napadeného usnesení, ze znění čl. 11 odst. 3 měnové dohody Unie/Andorra vyplývá, že opatření přijatá Andorrským knížectvím má zkoumat společný výbor, který má rovněž usilovat o vyřešení případných sporů vyplývajících z provádění této dohody. Z odstavce 1 tohoto článku dále vyplývá, že Komise nezastupuje Unii v rámci společného výboru sama, nýbrž je členem delegace, která zahrnuje rovněž zástupce Španělského království, Francouzské republiky a Evropské centrální banky (ECB). Konečně podle čl. 10 odst. 2 uvedené dohody může Komise jménem Unie předložit věc Soudnímu dvoru pouze na základě doporučení delegace Unie v rámci společného výboru, má-li Unie za to, že Andorrské knížectví nesplnilo povinnost vyplývající z téže dohody.
45
V důsledku toho Komise nemá na základě uvedených ustanovení žádnou pravomoc, v jejímž rámci by mohla přímo nutit Andorrské knížectví ke specifickému provedení unijní směrnice.
46
Z toho vyplývá, že právní posouzení Tribunálu, podle něhož neexistuje příčinná souvislost mezi závažnými porušeními unijního práva, kterých se údajně dopustila Komise, a škodou, kterou údajně utrpěli navrhovatelé, není nesprávné.
47
Za těchto podmínek a také s ohledem na judikaturu připomenutou v bodě 40 tohoto usnesení musí být argumentace shrnutá v bodech 29 až 34 tohoto usnesení odmítnuta jako irelevantní.
48
V důsledku toho je třeba čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku zamítnout jako zjevně neopodstatněný.
Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku, týkajícímu toho, jak Tribunál posoudil údajnou nedbalost Komise, pokud jde o obsah měnové dohody Unie/Andorra
Argumentace navrhovatelů
49
V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku, který je třeba zkoumat na třetím místě, navrhovatelé uvádějí, že jednou z hlavních překážek, na které naráží, je to, že nemohou přímou cestou žádat o právní analýzu souladu zákona 8/2015 s ustanoveními směrnice 2014/59 nebo o analýzu dodržování měnové dohody Unie/Andorra a že se nemohou domáhat toho, aby takovou analýzu přezkoumal Soudní dvůr, ani se nemohou dovolávat přímého účinku směrnice.
50
Vzhledem k tomu, že na rozdíl od toho, co uvedl Tribunál v bodě 51 napadeného usnesení, neexistuje procesní prostředek umožňující domáhat se před andorrskými soudy správného provedení unijního práva do andorrského právního řádu, je jediným mechanismem, který umožňuje přezkoumat, zda Andorrské knížectví plní své povinnosti vyplývající z měnové dohody Unie/Andorra, mechanismus, v jehož rámci Komise ověřuje, přezkoumává, oznamuje či vyžaduje, nebo případně požádá o zásah Soudní dvůr.
51
V důsledku toho se nesplnění těchto povinností ze strany Komise podle navrhovatelů přímo projeví v podobě porušování práv takových občanů, jako jsou navrhovatelé, jelikož žádná žaloba podaná k andorrským soudům nemůže být v tomto ohledu účinná.
52
Naproti tomu čl. 12 odst. 4 měnové dohody Unie/Monako dává každé fyzické nebo právnické osobě s bydlištěm na území Monackého knížectví přístup ke všem opravným prostředkům, které mají k dispozici občané Unie, a stanoví rovněž přímou pravomoc Soudního dvora ve vztahu ke všem žalobám týkajícím se činnosti unijních orgánů v souvislosti s touto dohodou.
53
Vzhledem k tomu, že takové ustanovení zajišťuje právě právo na účinný opravný prostředek, jedná se podle nich v tomto typu mezinárodní dohody o nezbytné ustanovení. Komise tudíž tím, že nezahrnula takové ustanovení do měnové dohody Unie/Andorra, nejednala s řádnou péčí vyžadovanou při vyjednávání a podpisu této dohody. Na rozdíl od toho, co Tribunál nesprávně uvedl v bodě 50 napadeného usnesení, uvedená dohoda tedy podporuje porušování práva na účinný opravný prostředek a diskriminuje andorrské státní příslušníky ve srovnání s monackými státními příslušníky.
54
Na rozdíl od toho, co opakovaně tvrdil Tribunál, byla podle navrhovatelů žaloba k Tribunálu podána nikoli z důvodu jednání andorrských orgánů, nýbrž z důvodu nesplnění povinností ze strany Komise.
Závěry Soudního dvora
55
Na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelé v rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku, ze znění bodů 267 až 274 žaloby v prvním stupni vyplývá, že navrhovatelé v rámci podpůrného žalobního důvodu tvrdili, že Komise porušila povinnost řádné péče při sjednávání a podpisu měnové dohody Unie/Andorra, když opomněla zahrnout ustanovení, které by všem fyzickým nebo právnickým osobám s bydlištěm v Andoře umožnilo uplatnit vůči andorrským aktům všechny opravné prostředky, které jsou dostupné občanům Unie, a dalo by jim tak přístup k Soudnímu dvoru, jak Tribunál správně konstatoval v bodě 46 napadeného usnesení.
56
To vyplývá konkrétně z bodů 271, 272 a 274 žaloby, které znějí takto:
„271
[Navrhovatelům] vznikla škoda způsobená přímo těmito porušeními, jelikož se nemohou bránit proti tomu, že Andorrské knížectví zjevně porušuje unijní právní úpravu, kterou má povinnost provést, a tím i měnovou dohodu [Unie/Andorra]. Pokud by unijní soud mohl konstatovat, že je jednání andorrského státu protiprávní, byla by tím otevřena cesta pro přímou žalobu k uplatnění majetkové odpovědnosti Andorrského knížectví před vnitrostátními soudy […]
272
[…] Pokud by totiž majetková odpovědnost Andorrského knížectví byla založena z důvodu protiprávní aplikace retroaktivního právního předpisu, který byl v rozporu s právem přijat ad hoc za účelem (teoretického) provedení směrnice 2014/59 […], a sice zákona 8/2015, na společnost, která byla v té době předmětem insolvenčního řízení […], [navrhovatelé] by se dostali zpět do situace, v níž by se byli nacházeli v případě, že by k protiprávnímu uplatnění tohoto řízení nedošlo (tj. situace daná insolvenčním řízením).
[…]
274
[…] [navrhovatelé] se proto domáhají, aby Tribunál prohlásil, že Komise nese odpovědnost, jelikož nevynaložila řádnou péči při podpisu měnové dohody [Unie/Andorra], což brání andorrským občanům dotčeným porušením [této] měnové dohody obrátit se na unijní soud […]“
57
Z toho vyplývá, že navrhovatelé Tribunálu neprávem vytýkají, že nezohlednil jejich argumentaci v prvním stupni, a dále z toho vyplývá, že jejich argumentace uvedená v rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku musí být odmítnuta jako nepřípustná v rozsahu, v němž Tribunálu vytýká, že nekonstatoval, že Komise měla povinnost zahrnout do měnové dohody Unie/Andorra ustanovení v jiném smyslu, než je umožnit všem fyzickým nebo právnickým osobám s bydlištěm v Andoře uplatnit vůči andorrským aktům všechny opravné prostředky dostupné občanům Unie umožňující jim tak přístup k Soudnímu dvoru.
58
Podle ustálené judikatury Soudního dvora totiž platí, že pokud je přezkum Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku omezen na posouzení právního řešení žalobních důvodů a argumentů projednaných před soudem prvního stupně, nemůže účastník řízení vznést poprvé před Soudním dvorem argument, který neuplatnil před Tribunálem (rozsudek ze dne 26. září 2018, Philips a Philips Francie v. Komise, C‑98/17 P, nezveřejněný, EU:C:2018:774, bod 42 a citovaná judikatura).
59
Jen pro úplnost je třeba dodat, že Tribunál v bodě 53 napadeného usnesení konstatoval, že i kdyby navrhovatelé měli možnost využít opravných prostředků, které v unijním právu existují, vůči aktům přijatým andorrskými orgány z důvodu, že Andorrské knížectví porušovalo ujednání měnové dohody Unie/Andorra, tato možnost by nestačila k zajištění toho, aby škoda, které se dovolávají, pravděpodobně nevznikla, což platí i pro případ, kdy by byl do této měnové dohody vložen článek ve smyslu čl. 12 odst. 4 měnové dohody Unie/Monako, i kdyby byl vykládán tak, jak navrhovatelé uplatňují před Soudním dvorem.
60
S ohledem na konstatování učiněná v bodech 43 až 45 tohoto usnesení, z nichž vyplývá, že měnová dohoda Unie/Andorra nepřiznává Komisi žádnou přímou donucovací pravomoc vůči andorrským orgánům, je přitom nutno konstatovat, že navrhovatelé nepředkládají žádný argument, který by mohl zpochybnit konstatování Tribunálu učiněné v bodě 53 napadeného usnesení.
61
S ohledem na judikaturu připomenutou v bodě 40 tohoto usnesení musí být tudíž jejich argumentace v každém případě odmítnuta jako irelevantní.
62
S ohledem na výše uvedené musí být třetí důvod kasačního opravného prostředku odmítnut jako zjevně nepřípustný a v každém případě zamítnut jako zjevně neopodstatněný.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku, týkajícímu se toho, jak Tribunál posoudil přípustnost argumentů navrhovatelů vycházejících ze zásady právní jistoty a zásady transparentnosti jakožto základních zásad, na nichž spočívá evropská integrace, důvěryhodnosti Komise a základních práv
Argumentace navrhovatelů
63
V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku, který je třeba zkoumat na čtvrtém místě, navrhovatelé tvrdí, že na rozdíl od toho, co rozhodl Tribunál, prokázali prostřednictvím detailních argumentů, že jednání Komise v tom smyslu, že nedbá na dodržování mezinárodních dohod uzavřených se třetími státy a nevyžaduje od nich dodržování takových dohod, porušuje zásadu právní jistoty a zásadu transparentnosti jakožto základní zásady, na nichž spočívá evropská integrace, nabourává důvěryhodnost Komise a porušuje základní práva. Navrhovatelé konkrétně tvrdili, že zabavení jejich majetku na základě částečného a retroaktivního provedení směrnice na jejich úkor ohrožuje právní jistotu a základní lidská práva.
64
Navrhovatelé proto tvrdí, že odmítnutí těchto argumentů Tribunálem jako nepřípustných je v rozporu s právem a namísto něj by mělo být konstatováno, že jsou přípustné.
Závěry Soudního dvora
65
Navrhovatelé tvrdí, že Tribunál nesprávně prohlásil za nepřípustnou jejich argumentaci, jíž usilovali o to, aby bylo konstatováno, že došlo k porušení zásady právní jistoty a zásady transparentnosti, základních zásad, na nichž spočívá evropská integrace, k nabourání důvěryhodnosti Komise a porušení základních práv, neboť Komise nesplnila své povinnosti k zajištění toho, aby třetí stát jednal v souladu se závazky přijatými v rámci dohod uzavřených s Unií.
66
Je tak třeba konstatovat, že tato tvrzení se týkají téhož údajného jednání Komise, které je popsáno v rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku. V tomto ohledu bylo přitom v bodech 43 až 46 tohoto usnesení konstatováno, že navrhovatelé nepředložili žádný argument, který by mohl zpochybnit konstatování Tribunálu, podle něhož mezi tímto jednáním a škodou, která navrhovatelům údajně vznikla, neexistuje příčinná souvislost.
67
Za těchto podmínek musí být s ohledem na judikaturu připomenutou v bodě 40 tohoto usnesení také argumentace předložená v rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku v každém případě odmítnuta jako irelevantní, a tudíž jako zjevně neopodstatněná.
K pátému důvodu kasačního opravného prostředku, týkajícímu se toho, jak Tribunál posoudil vhodnost ukončení řízení prostřednictvím usnesení
Argumentace navrhovatelů
68
V rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé tvrdí, že Tribunál nesprávně tvrdil, že jejich žaloba je zjevně neopodstatněná. Tribunál tudíž podle nich neměl přijmout napadené usnesení, ale měl pokračovat v řízení, nařídit jednání a požadovat předložení důkazů požadovaných navrhovateli.
Závěry Soudního dvora
69
V souladu s článkem 126 jednacího řádu Tribunálu může Tribunál kdykoli rozhodnout usnesením s odůvodněním založeným na tomto ustanovení, má-li věc za dostatečně objasněnou na základě písemností ve spise.
70
Podle ustálené judikatury platí, že použití postupu stanoveného v článku 126 jednacího řádu Tribunálu samo o sobě neohrožuje řádné a účinné soudní řízení, jelikož toto ustanovení se použije pouze ve věcech, ve kterých má být žaloba předložená Tribunálu zjevně zamítnuta (rozsudek ze dne 5. března 2020, Credito Fondiario v. SRB, C‑69/19 P, EU:C:2020:178, bod 56).
71
V projednávané věci na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelé, žádná skutečnost uvedená v rámci jejich argumentace nemůže, jak vyplývá z přezkumu prvního až čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, zpochybnit opodstatněnost rozhodnutí Tribunálu použít článek 126 svého jednacího řádu.
72
Z toho plyne, že pátý důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut jako zjevně neopodstatněný.
73
Vzhledem k výše uvedenému je nutno kasační opravný prostředek zčásti odmítnout jako zjevně nepřípustný a zčásti zamítnout jako zjevně neopodstatněný.
K nákladům řízení
74
Podle článku 137 jednacího řádu Soudního dvora, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě jeho čl. 184 odst. 1, se o nákladech řízení rozhoduje v rozsudku, jímž se končí řízení.
75
Vzhledem k tomu, že bylo toto usnesení přijato, aniž byl kasační opravný prostředek doručen Komisi, a tudíž před tím, než jí mohly vzniknout náklady řízení, je třeba rozhodnout, že navrhovatelé ponesou vlastní náklady řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek se zčásti odmítá jako zjevně nepřípustný a zčásti zamítá jako zjevně neopodstatněný.
2)
CF, TB, LO SA a UM SL ponesou vlastní náklady řízení.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: španělština.