62023CC0798
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JEAN RICHARD DE LA TOUR
10 päivänä huhtikuuta 2025 (
1
)
Asia C‑798/23 [Abbottly] (
i
)
Minister for Justice
vastaan
SH
(Ennakkoratkaisupyyntö – Supreme Court (ylin tuomioistuin, Irlanti))
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Puitepäätös 2002/584/YOS – Eurooppalainen pidätysmääräys – 4 a artiklan 1 kohta – Eurooppalaisen pidätysmääräyksen kieltäytymisperusteet – Päätökseen johtaneen oikeudenkäynnin käsite – Poliisivalvontaan asettamista koskevan oheisseuraamuksen muuntaminen vapaudenmenetyksen käsittäväksi rangaistukseksi
I Johdanto
1.
Tämä ennakkoratkaisupyyntö koskee eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, (
2
) sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, (
3
) 4 a artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2.
Tämä pyyntö on esitetty menettelyssä, joka koskee SH:stä annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa Irlannissa vapausrangaistuksen täytäntöön panemiseksi Latviassa.
3.
Puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdasta ilmenee, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta täytäntöön eurooppalaista pidätysmääräystä, joka on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, jos henkilö ei ollut henkilökohtaisesti läsnä päätökseen johtaneessa oikeudenkäynnissä, jolleivät tietyt kyseisessä säännöksessä luetellut olosuhteet täyty.
4.
Supreme Court (ylin tuomioistuin, Irlanti) tiedustelee unionin tuomioistuimelta lähinnä sitä, kattaako kyseiseen säännökseen sisältyvä käsite ”päätökseen johtanut oikeudenkäynti” menettelyn, jonka nojalla tuomioistuin voi määrätä aiemmin määrättyyn, poliisivalvontaan asettamista koskevaan oheisseuraamukseen liittyvien ehtojen noudattamatta jättämisen vuoksi, että kyseinen rangaistus muunnetaan vapaudenmenetyksen käsittäväksi rangaistukseksi, jonka kesto on puolet suorittamatta olevan poliisivalvontaseuraamuksen kestosta.
5.
Esitän tässä ratkaisuehdotuksessa syyt, joiden vuoksi tähän kysymykseen on nähdäkseni vastattava myöntävästi.
II Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
6.
Valmieras rajona tiesa (Valmieran alioikeus, Latvia) ja Jēkabpils rajona tiesa (Jēkabpilsin alioikeus, Latvia) tuomitsivat SH:n vuonna 2014 kahdesta rikoksesta. Hänet tuomittiin kummassakin tapauksessa vankeusrangaistukseen ja tietyn ajan pituiseen poliisivalvontaan. Nämä rangaistukset yhdistettiin 27.10.2015 yhteensä neljän vuoden ja yhdeksän kuukauden pituiseksi vapausrangaistukseksi ja kolmen vuoden pituiseksi poliisivalvontaan asettamista koskevaksi oheisseuraamukseksi. Latvian oikeuden mukaan tämän oheisseuraamuksen täytäntöönpano alkoi siitä hetkestä, kun SH oli suorittanut vapausrangaistuksen.
7.
SH ei noudattanut poliisivalvonnan ehdoksi asetettua velvollisuuttaan ilmoittautua poliisiasemalla kolmen työpäivän kuluessa vapautumisestaan, vaikka hänelle oli ilmoitettu etukäteen, että hänelle voidaan muussa tapauksessa määrätä hallinnollinen seuraamus. Tämän seurauksena Zemgales rajona tiesa (Zemgalen alioikeus, Latvia) totesi 11.5. ja 27.5.2020 SH:n syyllistyneen hallinnolliseen rikkomukseen ja määräsi hänelle siksi kaksi sakkoa.
8.
Latvian oikeudessa säädetään, että jos saman vuoden aikana on annettu kaksi tuomiota poliisivalvontaa koskevien sääntöjen rikkomisesta, toimivaltainen tuomioistuin voi muuntaa suorittamatta olevan oheisseuraamuksen vapaudenmenetyksen käsittäväksi rangaistukseksi siten, että kaksi suorittamatta olevaa valvontapäivää lasketaan yhdeksi vapaudenmenetyspäiväksi. Tämä rangaistuksen muuntaminen tapahtuu siis ennalta määrätyn kiinteän suhdeluvun perusteella.
9.
Jēkabpilsin (Latvia) poliisilaitos teki kesäkuussa 2020 Zemgales rajona tiesalle hakemuksen SH:n suorittamatta olevan poliisivalvonta-ajan muuntamisesta vapaudenmenetykseksi.
10.
Kutsu oikeuteen lähetettiin 25.6.2020 kirjattuna kirjeenä Jēkabpilsissa sijaitsevaan SH:n rekisteröityyn asuinpaikkaan. Kutsua ei noudettu postista, ja se palautettiin 31.7.2020.
11.
Zemgales rajona tiesassa pidettiin istunto 19.8.2020 SH:n poissa ollessa. Samana päivänä kyseinen tuomioistuin teki päätöksen, jossa määrättiin SH:n suorittamatta olevan poliisivalvonta-ajan – joka oli kaksi vuotta ja kaksi päivää – muuntamisesta yhden vuoden ja yhden päivän pituiseksi vapausrangaistukseksi rikoslain (Krimināllikums, jäljempänä Latvian rikoslaki) 45 §:n 5 momentissa säädetyn suhdeluvun mukaisesti. Tämä päätös lähetettiin tiedoksi SH:lle, mutta se palautettiin, koska sitä ei noudettu. SH ei myöskään valittanut kyseisestä päätöksestä.
12.
SH:sta annettiin 26.2.2021 eurooppalainen pidätysmääräys Zemgales rajona tiesan 19.8.2020 määräämän vapausrangaistuksen täytäntöön panemiseksi.
13.
High Court (ylempi piirituomioistuin, Irlanti) kieltäytyi 27.7.2022 antamallaan ratkaisulla SH:n luovuttamisesta sillä perusteella, että puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohta oli saatettu osaksi Irlannin oikeutta.
14.
Koska High Court epäsi Minister for Justice and Equalitylta (oikeus- ja tasa-arvoministeri, Irlanti; jäljempänä Minister for Justice) mahdollisuuden valittaa kyseisestä ratkaisusta Court of Appealiin (ylioikeus, Irlanti), Minister for Justice pyysi lupaa valittaa siitä Supreme Courtiin, ja tämä lupa myönnettiin 19.1.2023.
15.
Supreme Court on taipuvainen katsomaan, että Latviassa vireillä oleva menettely, joka johtaa poliisivalvontaan asettamista koskevan oheisseuraamuksen muuntamiseen vapaudenmenetyksen käsittäväksi rangaistukseksi, muistuttaa ehdonalaisen vapauttamisen kumoamista, joka, kuten 22.12.2017 annetusta tuomiosta Ardic (
4
) ilmenee, ei kuulu puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Poliisivalvonnan pakkokeinon luonteisuus voidaan nimittäin rinnastaa ehdollisille rangaistuksille systemaattisesti asetettaviin ehtoihin.
16.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin kyseisestä tuomiosta ilmenevän, että kyseisessä säännöksessä tarkoitetun päätöksen käsite ei kata ratkaisua, joka koskee aiemmin määrätyn vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa tai soveltamista, kuten ehdonalaisen vapauttamisen kumoamista, paitsi jos ratkaisun tarkoituksena tai vaikutuksena on joko mainitun rangaistuksen luonteen tai määrän muuttaminen ja jos sen tehneellä viranomaisella on tältä osin harkintavaltaa. (
5
)
17.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että käsiteltävässä asiassa poliisivalvonta-aika alkoi siitä hetkestä, kun SH oli suorittanut vapausrangaistuksen. Se toteaa, ettei ole annettu mitään uutta tuomioistuimen ratkaisua, jolla muutettaisiin aiemmin määrätyn vapausrangaistuksen luonnetta ja määrää, sillä poliisivalvonnan ehtoja rikottaessa mahdollisesti määrättävän vapaudenmenetysajan pituus määritetään Latvian oikeudessa säädetyllä aritmeettisella laskutoimituksella. Zemgales rajona tiesan oli siten ratkaistava ainoastaan kysymys siitä, määrääkö se täydentävän vapausrangaistuksen vai ei, koska tämän rangaistuksen pituus määritetään lainsäädännössä.
18.
Tästä syystä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoi alustavasti, ettei luovuttamisesta pitäisi voida kieltäytyä sillä perusteella, ettei 19.8.2020 määrätty vapausrangaistus ollut uusi rangaistus. SH:n ehtojen rikkomisesta seuranneen vapaudenmenetyksen ehdot ja säännöt olivat nimittäin selvät ja todennettavissa eivätkä edellyttäneet uuden tuomioistuinratkaisun antamista eivätkä alkuperäisen rangaistuksen luonteen tai määrän muuttamista.
19.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on kuitenkin epävarma tästä ratkaisusta.
20.
Se nimittäin huomauttaa, että pääasiassa annettu rangaistus eroaa tuomiossa Ardic kyseessä olleesta rangaistuksesta. Vaikka vuonna 2015 määrättyyn rangaistukseen sisältyi uuden vankeusrangaistuksen mahdollisuus, Zemgales rajona tiesan antamalla ratkaisulla ei pelkästään määrätty vastapuolta ”suorittamaan osittain tai jopa kokonaisuudessaan alun perin vahvistetut vapausrangaistukset”. (
6
)
21.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tässä yhteydessä, että vastapuoli oli jo suorittanut hänelle alun perin määrätyn vapausrangaistuksen. Näin ollen voitiin katsoa, että Zemgales rajona tiesan hänelle tuomitsemalla seuraamuksella muutettiin jo aiemmin määrätyn rangaistuksen luonnetta tai määrää, kun poliisivalvontaseuraamus muunnettiin täydentäväksi vankeusrangaistukseksi.
22.
Zemgales rajona tiesalla oli lisäksi harkintavaltaa päättää, määrääkö se SH:lle tällaisen rangaistuksen vai ei, vaikka sillä ei ollut harkintavaltaa päättää tämän rangaistuksen pituudesta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa näin ollen, ettei se voi päätellä, että puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan tulkintaa ja soveltamista koskevaan kysymykseen annettava vastaus on sille tehdyn valituksen olosuhteissa niin ilmeinen, ettei se jätä sijaa perustellulle epäilylle.
23.
Tässä tilanteessa Supreme Court on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Kun henkilön luovuttamista pyydetään sellaisen vapausrangaistuksen suorittamiseksi, joka kyseiselle henkilölle määrättiin sen johdosta, että hän rikkoi hänelle aiemmin määrätyn poliisivalvontaseuraamuksen ehtoja, olosuhteissa, joissa vapausrangaistuksen määränneellä tuomioistuimella oli harkintavaltaa päättää, määrääkö se vapausrangaistuksen vai ei (mutta ei kuitenkaan harkintavaltaa päättää mahdollisesti määrättävän rangaistuksen pituudesta), onko menettely, joka on johtanut kyseisen vapausrangaistuksen määräämiseen, osa neuvoston puitepäätöksen [2002/584] 4 a artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ratkaisuun johtanutta oikeudenkäyntiä?
2)
Voidaanko ensimmäisessä kysymyksessä mainituissa olosuhteissa tehtyä päätöstä poliisivalvontaseuraamuksen muuntamisesta vapausrangaistukseksi pitää päätöksenä, jonka tarkoituksena tai vaikutuksena on luovutettavaksi pyydetylle henkilölle jo aiemmin määrätyn rangaistuksen, ja erityisesti hänen aiempaan rangaistukseensa sisältyneen poliisivalvonnan, luonteen ja/tai määrän muuttaminen, ja kuuluuko se siten tuomion Ardic 77 kohdassa vahvistetun poikkeuksen alaan?”
24.
Minister for Justice, SH, Romanian hallitus ja Euroopan komissio esittivät kirjallisia huomautuksia ja osallistuivat 9.1.2025 pidettyyn istuntoon.
25.
Koska SH:n asianajaja oli ilmoittanut unionin tuomioistuimen kirjaamoon, että SH oli vangittuna Latviassa, unionin tuomioistuin osoitti 26.4.2024 tehdyllä unionin tuomioistuimen presidentin päätöksellä ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle tietopyynnön sen selvittämiseksi, oliko unionin tuomioistuimen vastauksesta ennakkoratkaisupyyntöön edelleen hyötyä pääasian ratkaisemisen kannalta.
26.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vahvisti 10.5.2024 päivätyssä vastauksessaan, että SH oli vangittuna Latviassa ja että hänet oli luovutettu Latvian viranomaisille 17.2.2021 päivätyn eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön panemiseksi, mutta piti ennakkoratkaisupyyntöön annettavaa vastausta edelleen hyödyllisenä pääasian ratkaisemisen kannalta, koska SH:ää ei ollut luovutettu pääasiassa kyseessä olevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön panemiseksi, minkä vuoksi ei ollut poissuljettua, että Latvian viranomaiset soveltavat puitepäätöksen 2002/584 27 artiklassa säädettyä mekanismia SH:lle määrätyn vapausrangaistuksen täytäntöön panemiseksi.
III Asian tarkastelu
27.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää kahdella ennakkoratkaisukysymyksellään, joita on mielestäni tarkasteltava yhdessä, unionin tuomioistuinta lähinnä lausumaan siitä, onko puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kyseiseen säännökseen sisältyvä käsite ”päätökseen johtanut oikeudenkäynti” kattaa menettelyn, jonka nojalla tuomioistuin voi määrätä aiemmin määrättyyn, poliisivalvontaan asettamista koskevaan oheisseuraamukseen liittyvien ehtojen noudattamatta jättämisen vuoksi, että kyseinen rangaistus muunnetaan vapaudenmenetyksen käsittäväksi rangaistukseksi, jonka kesto on puolet suorittamatta olevan poliisivalvontaseuraamuksen kestosta.
28.
Minister for Justice ja Romanian hallitus ehdottavat, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tiedusteluun vastataan kieltävästi, ja tekevät päätelmiä lähinnä tuomion Ardic perusteella, kun taas SH ja komissio ehdottavat, että siihen vastataan myöntävästi kyseisestä tuomiosta poiketen.
29.
Yhdyn SH:n ja komission näkemykseen.
30.
Ennen kuin esitän syyt, joiden vuoksi pidän oikeudelliseen päätökseen, jolla muunnetaan poliisivalvontarangaistus vapaudenmenetyksen käsittäväksi rangaistukseksi, johtanutta menettelyä puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ”päätökseen johtaneena oikeudenkäyntinä”, on tärkeää määrittää, mistä ensimmäinen rangaistus muodostuu ja millä edellytyksin toimivaltainen tuomioistuin voi määrätä sen.
31.
Tässä yhteydessä on viitattava Latvian rikoslain 45 §:ään, jonka otsikkona oli ”Poliisivalvonta” ja jossa säädettiin seuraavaa: (
7
)
”(1) Poliisivalvonta on oheisseuraamus, jonka tuomioistuin voi määrätä pakkokeinona vankilasta vapautuneen henkilön käyttäytymisen valvomiseksi ja poliisiviranomaisen määräämien rajoitusten asettamiseksi kyseiselle henkilölle. – –
(2) Poliisivalvontarangaistus voidaan määrätä vain, jos tämän lain erityisessä osassa säädetyissä tapauksissa määrätään vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus, jonka kesto on vähintään yksi vuosi ja enintään kolme vuotta.
– –
(4) Jos tuomittu on oheisseuraamusta suorittaessaan tehnyt uuden rikoksen, tuomioistuin korvaa oheisseuraamuksen suorittamatta jääneen keston vapausrangaistuksella ja määrittää lopullisen rangaistuksen tämän lain 51 ja 52 §:n säännösten mukaisesti.
(5) Jos henkilö, jonka asettamisesta poliisivalvontaan on päätetty tuomioistuimen ratkaisulla, rikkoo tämän valvontatoimenpiteen määräyksiä toimimalla vilpillisessä mielessä, tuomioistuin voi poliisilaitoksen hakemuksesta korvata oheisseuraamuksen suorittamatta jääneen keston vapausrangaistuksella siten, että kaksi poliisivalvontapäivää lasketaan yhdeksi vapaudenmenetyspäiväksi.
(6) Poliisivalvontaan asettamista koskevien määräysten rikkominen on tehty vilpillisessä mielessä, jos henkilö on tuomittu kaksi kertaa vuoden sisällä tällaisesta rikkomuksesta.”
32.
Käsiteltävässä asiassa erityisen merkityksellinen on Latvian rikoslain 45 §:n 5 momentti, koska siinä säädetään toimivaltaisen tuomioistuimen mahdollisuudesta muuntaa toimivaltaisen poliisiviranomaisen pyynnöstä poliisivalvontarangaistus vapaudenmenetyksen käsittäväksi rangaistukseksi, jos tuomittu ei ole toiminut vilpillisessä mielessä ensin mainittuun rangaistukseen liittyvissä olosuhteissa. Tämä muuntaminen suoritetaan siten suorittamatta olevan poliisivalvontaseuraamuksen keston ajalta soveltamalla lakisääteistä kiinteää suhdelukua siten, että kaksi suorittamatta olevaa poliisivalvontapäivää lasketaan yhdeksi vapaudenmenetyspäiväksi.
33.
Kun on kyse sen osoittamisesta, että tällainen rangaistuksen muuntamista koskeva päätös kuuluu puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, aluksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kyseisellä päätöksellä pyritään tässä yhteydessä helpottamaan ja nopeuttamaan oikeudellista yhteistyötä ottamalla käyttöön yksinkertaistettu ja tehokas järjestelmä rikoslain rikkomisesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi, jotta voitaisiin myötävaikuttaa sellaisen unionille asetetun tavoitteen toteutumiseen, jonka mukaan siitä tulee vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue, sen vankan luottamuksen perusteella, jonka on vallittava jäsenvaltioiden välillä. (
8
)
34.
Vastavuoroisen tunnustamisen periaate, jonka ensimmäinen konkreettinen sovellus puitepäätöksessä 2002/584 säädetty eurooppalainen pidätysmääräys on kyseisen puitepäätöksen johdanto-osan kuudennen perustelukappaleen mukaan, on oikeudellisen yhteistyön ”kulmakivi” rikoslainsäädännön alalla. Tämä periaate ilmaistaan puitepäätöksen 1 artiklan 2 kohdassa, jossa vahvistetaan sääntö, jonka mukaan jäsenvaltioiden on pantava eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja puitepäätöksen säännösten mukaisesti. (
9
)
35.
Tästä seuraa yhtäältä, että täytäntöönpanosta vastaavat oikeusviranomaiset voivat kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vain syistä, jotka perustuvat puitepäätökseen 2002/584, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut. Toisaalta eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano on pääsääntö, ja siitä kieltäytyminen katsotaan poikkeukseksi, jota on tulkittava suppeasti. (
10
)
36.
Erityisesti puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohta on poikkeus säännöstä, jonka mukaan täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on luovutettava etsitty henkilö pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon, ja sitä on näin ollen tulkittava suppeasti. (
11
)
37.
Puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan sanamuodosta ilmenee suoraan, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta täytäntöön eurooppalaista pidätysmääräystä, joka on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, jos henkilö ei ollut henkilökohtaisesti läsnä ratkaisuun johtaneessa oikeudenkäynnissä, jollei eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä todeta, että kyseisen kohdan a–d alakohdassa asetetut edellytykset täyttyvät. (
12
)
38.
Tältä osin on todettava, että kyseisellä säännöksellä rajoitetaan siten mahdollisuutta kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta luettelemalla täsmällisesti ja yhtenäisesti ne edellytykset, joilla sellaisen oikeudenkäynnin päätteeksi annetun ratkaisun, jossa kyseinen henkilö ei ole ollut henkilökohtaisesti läsnä, tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ei voida kieltäytyä. (
13
)
39.
Tästä seuraa, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on velvollinen panemaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön siitä huolimatta, että asianomainen henkilö ei ole ollut läsnä ratkaisuun johtaneessa oikeudenkäynnissä, jos jokin puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan a, b, c tai d alakohdassa asetetuista edellytyksistä täyttyy. (
14
)
40.
Yhdessäkään puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan a–d alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolla ei nimittäin loukata asianomaisen henkilön puolustautumisoikeuksia eikä oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, sellaisina kuin ne on vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan (
15
) 47 artiklassa ja 48 artiklan 2 kohdassa.
41.
Ennen sen varmistamista, täyttyykö jokin puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan a, b, c tai d alakohdassa asetetuista edellytyksistä, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on kuitenkin määritettävä, onko se tilanteessa, jossa luovutettavaksi pyydetty henkilö ei ollut henkilökohtaisesti läsnä kyseisessä säännöksessä tarkoitetussa ”päätökseen johtaneessa oikeudenkäynnissä”.
42.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kyseiseen säännökseen sisältyvä käsite ”päätökseen johtanut oikeudenkäynti” on ymmärrettävä unionin oikeuden itsenäisenä käsitteenä, ja sitä on tulkittava yhtenäisesti unionin alueella riippumatta jäsenvaltioissa tehdyistä luokitteluista. (
16
) Tämä käsite on ymmärrettävä siten, että sillä tarkoitetaan sellaiseen oikeudelliseen ratkaisuun johtanutta oikeudenkäyntimenettelyä, jolla henkilö, jonka luovuttamista eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon yhteydessä pyydetään, on lopullisesti tuomittu. (
17
)
43.
Unionin tuomioistuin on todennut, että jos menettelyyn kuuluu useita oikeusasteita, joissa on annettu peräkkäisiä tuomioita, joista ainakin yksi on annettu vastaajan poissa ollessa, mainitulla käsitteellä on katsottava tarkoitettavan menettelyä, jonka päätteeksi annettiin viimeinen näistä tuomioista, jos kyseinen tuomioistuin lausui lopullisesti asianomaisen henkilön syyllisyydestä ja tuomitsi hänet vapaudenmenetyksen käsittävän toimenpiteen kaltaiseen rangaistukseen tutkittuaan asiaa koskevat raskauttavat ja lieventävät seikat aineellisesti ja oikeudellisesti, mihin sisältyy tarvittaessa asianomaisen henkilön henkilökohtaisen tilanteen huomioon ottaminen. (
18
)
44.
Unionin tuomioistuin on lisäksi täsmentänyt, että vaikka sillä ei vaikuteta aiemmissa tuomioissa tehtyyn syyllisyyden toteamiseen, yhteisen rangaistuksen määräävään tuomioon johtavan oikeudenkäynnin, jossa aiemmin määrättyjen vapaudenmenetyksen käsittävien rangaistusten taso määritetään uudelleen, on katsottava olevan merkityksellinen sovellettaessa puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohtaa, koska kyseisessä menettelyssä annetaan toimivaltaiselle viranomaiselle tältä osin harkintavaltaa ja siinä annetaan tuomio, jossa lausutaan lopullisesti rangaistuksesta. (
19
)
45.
Kuten unionin tuomioistuin korosti tuomiossaan Ardic, ratkaisu, joka koskee aiemmin määrätyn vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa tai soveltamista, ei sitä vastoin ole puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdassa tarkoitettu päätös, paitsi jos se vaikuttaa syyllisyyden toteamiseen tai jos sen tarkoituksena tai vaikutuksena on joko mainitun rangaistuksen luonteen tai määrän muuttaminen ja jos sen tehneellä viranomaisella on tältä osin harkintavaltaa. (
20
)
46.
Tästä seuraa, että ratkaisu, jolla määrätään vapaudenmenetyksen käsittävän ehdollisen rangaistuksen panemisesta täytäntöön siitä syystä, että asianomainen on rikkonut koeaikana tehdyn uuden rikoksen kaltaista kyseisen ehdollisuuden objektiivista edellytystä, ei kuulu kyseisen 4 a artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, koska se ei muuta rangaistuksen luonnetta tai määrää. (
21
)
47.
Unionin tuomioistuin on lisäksi täsmentänyt, että koska viranomaista, jonka tehtävänä on lausua tällaisen ehdollisen rangaistuksen täytäntöönpanosta, ei pyydetä tutkimaan uudelleen rikostuomioon johtaneen asian ratkaisuperusteita, tämän viranomaisen harkintavallalla ei ole merkitystä siltä osin kuin se ei voi sen perusteella muuttaa vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen määrää tai luonnetta, sellaisina kuin ne on vahvistettu ratkaisussa, jolla etsitylle henkilölle annetaan lopullinen tuomio. (
22
)
48.
Unionin tuomioistuin on siten tulkinnut suppeasti puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdassa tarkoitettua käsitettä ”päätökseen johtanut oikeudenkäynti”. Se totesi, että kyseisen säännöksen tällainen tulkinta sopii yhteen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen (
23
) oikeuskäytännön kanssa. Kyseisen oikeuskäytännön mukaan yhtäältä rangaistusten täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt eivät nimittäin kuulu ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (
24
) 6 artiklan soveltamisalaan ja toisaalta toimenpiteitä, jotka tuomioistuin toteuttaa lopullisen rangaistuksen määräämisen jälkeen tai sen täytäntöönpanon aikana, voidaan pitää kyseisessä yleissopimuksessa tarkoitettuina rangaistuksina vain, jos ne voivat johtaa alun perin määrätyn rangaistuksen uudelleen määrittelyyn tai sen ulottuvuuden muuttamiseen. (
25
)
49.
Sekä Minister for Justice että Romanian hallitus ovat puolustaneet näkemystä, jonka mukaan pääasiassa kyseessä oleva tilanne on rinnastettava tuomioon Ardic johtaneessa asiassa kyseessä olleeseen tilanteeseen. Toisenlaisen lähestymistavan omaksuminen tarkoittaisi niiden mielestä muodon asettamista etusijalle asiasisältöön nähden, koska päätöksellä vapaudenmenetyksen käsittävän ehdollisen rangaistuksen panemisesta täytäntöön ja poliisivalvontaseuraamuksen muuntamista vapausrangaistukseksi koskevalla päätöksellä on vastaava vaikutus.
50.
En yhdy tähän näkemykseen. Katson nimittäin SH:n ja komission tavoin, että pääasian tilanne on erotettava kyseiseen tuomioon johtaneessa asiassa kyseessä olleesta tilanteesta seuraavista syistä.
51.
Ensinnäkin siltä osin kuin on kyse oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden kaltaisen perusoikeuden suojasta, on suhtauduttava varauksellisesti argumentteihin, joiden mukaan suppeaa tulkintaa, jonka unionin tuomioistuin on voinut tehdä sellaisten toimenpiteiden osalta, joilla on erilaisesta luonteestaan huolimatta tiettyjä vastaavia vaikutuksia, on laajennettava analogisesti.
52.
Mielestäni on nimittäin tärkeää korostaa, ettei puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan suppealla tulkinnalla voida peitellä sitä, että syytetyn oikeus osallistua oikeudenkäyntiinsä on puolustautumisoikeuksien olennainen osa ja että sillä on yleisemmin keskeinen merkitys perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa ja kolmannessa kohdassa sekä 48 artiklassa vahvistetun oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden kannalta. (
26
)
53.
Kuten unionin tuomioistuin on korostanut, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen mukaan henkilön, jonka osalta ei ole osoitettu, että hän olisi luopunut oikeudestaan olla läsnä ja puolustautua tai että hänellä on ollut aikomus välttyä oikeudenkäytöltä ilman, että hänellä olisi ollut mahdollisuutta saada uutta tuomiota sen jälkeen, kun häntä on kuultu siitä, onko syyte, joka häntä vastaan on nostettu, sekä tosiseikoiltaan että oikeudellisesti perusteltu, tuomitseminen poissa olevana merkitsee hänen oikeuksiensa räikeää epäämistä. (
27
)
54.
Unionin tuomioistuin on lisäksi jo todennut puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan syntyhistoriasta ja tavoitteista, että kyseisen säännöksen tarkoituksena on taata suojan korkea taso ja mahdollistaa se, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen luovuttaa asianomaisen henkilön siitä huolimatta, että kyseinen henkilö ei ole ollut läsnä hänen tuomitsemiseensa johtaneessa oikeudenkäynnissä, kunnioittaen kuitenkin täysin hänen puolustautumisoikeuksiaan. Erityisesti puitepäätöksen 2009/299 1 artiklasta, luettuna yhdessä sen johdanto-osan 1, 4, 8 ja 15 perustelukappaleen kanssa, ilmenee nimenomaisesti, että kyseinen 4 a artikla on lisätty puitepäätökseen 2002/584, jotta suojataan syytetyn oikeutta olla henkilökohtaisesti läsnä häntä vastaan vireille pannussa rikosoikeudenkäynnissä, edistämällä samalla oikeudellisten päätösten vastavuoroista tunnustamista jäsenvaltioiden välillä. (
28
) Kuten unionin tuomioistuin on todennut, unionin lainsäätäjä on siis päättänyt antaa tälle oikeudelle erityisen merkityksen. (
29
)
55.
Tarpeesta vahvistaa rikosoikeudellisen menettelyn kohteena olevien henkilöiden prosessuaalisia oikeuksia ei siis saa tulla toisarvoinen eurooppalaista pidätysmääräystä koskevien järjestelyjen tehokkuuden vuoksi.
56.
Tästä näkökulmasta puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklaa on tulkittava ja sovellettava perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen ja kolmannen kohdan sekä 48 artiklan mukaisesti, ja ne vastaavat Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa, kuten perusoikeuskirjan selityksissä (
30
) täsmennetään. Unionin tuomioistuimen on siis huolehdittava siitä, että tulkinta, jonka se omaksuu perusoikeuskirjan 47 artiklan toisesta ja kolmannesta kohdasta ja 48 artiklasta, turvaa suojelulle tason, joka vastaa vähintään Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan, sellaisena kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on sitä tulkinnut, tarjoamaa tasoa. (
31
)
57.
Toisin kuin rangaistuksen täytäntöönpanoa tai soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, tuomioistuimen ratkaisu, jolla kyseessä oleva henkilö tuomitaan, kuuluu kuitenkin Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan rikosoikeudelliseen osaan. (
32
)
58.
Tältä osin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan takeita ei sovelleta pelkästään syyllisyyden toteamiseen vaan myös rangaistuksen määrittämiseen. Näin ollen oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin noudattaminen tarkoittaa asianomaisen henkilön oikeutta osallistua suullisiin käsittelyihin, koska niillä voi olla hänelle määrättävän rangaistuksen määrän osalta huomattavia seurauksia. (
33
)
59.
Kun otetaan huomioon tämä oikeuskäytäntö, on selvitettävä, voidaanko ratkaisu, jonka voitaisiin ensi näkemältä katsoa liittyvän rangaistuksen täytäntöönpanoon tai soveltamiseen, todellisuudessa rinnastaa ratkaisuun, jossa todetaan syyllisyys tai määritetään rangaistus, jolloin olisi sovellettava Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan takeita.
60.
Toiseksi on todettava, että käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva päätös koskee oheisseuraamusta eikä se ole aiemmin määrätyn vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa tai soveltamista koskeva ratkaisu, toisin kuin tuomioon Ardic johtaneessa asiassa kyseessä ollut ratkaisu. Pääasiassa kyseessä olevassa tilanteessa ei siis ole kyse vapausrangaistuksen täytäntöönpanon sellaisesta yksityiskohdasta, että tuomittu voi suorittaa tällaista rangaistusta vankilan ulkopuolella, mihin liittyy velvollisuus noudattaa tiettyjä ehtoja.
61.
Kolmanneksi menettely, jossa poliisiviranomainen saattaa asian toimivaltaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi Latvian rikoslain 45 §:n 5 momentin nojalla, kuuluu poliisivalvontaan asettamista koskevan oheisseuraamuksen täytäntöönpanovaiheeseen, joka alkaa vapausrangaistuksen suorittamisen jälkeen.
62.
Tässä menettelyssä toimivaltaisen tuomioistuimen on ratkaistava, onko tämän rangaistuksen suorittamatta jäänyt osa korvattava siitä syystä, ettei tuomittu noudata poliisivalvontaan asettamisen ehtoja, vapausrangaistuksella laskemalla kaksi suorittamatta olevaa poliisivalvontapäivää yhdeksi vapaudenmenetyspäiväksi.
63.
Toisin kuin unionin tuomioistuin päätteli tuomiossaan Ardic, tällainen ratkaisu ei mielestäni voi rajoittua päätökseen, joka koskee poliisivalvontaseuraamuksen täytäntöönpanoa tai soveltamista ja joka jäisi siinä tapauksessa puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle.
64.
Menettely, jossa toimivaltainen tuomioistuin voi päättää korvata poliisivalvontaseuraamuksen vapausrangaistuksella, vastaa nimittäin sellaisen uuden rangaistuksen määräämistä, joka on luonteeltaan erilainen kuin alun perin määrätty rangaistus.
65.
Kyseinen tuomioistuin voi määrätä tämän uuden rangaistuksen, jos se pitää sitä oikeutettuna sillä perusteella, ettei tuomittu noudata poliisivalvontaan asettamisen ehtoja. Mahdollisesti määrätyn vapausrangaistuksen tarkoituksena ei siis ole rangaista alkuperäisestä rikoksesta, josta on määrätty poliisivalvontaan asettamista koskeva oheisseuraamus, vaan tähän viimeksi mainittuun seuraamukseen liitettyjen ehtojen erityisistä laiminlyönneistä. Kyseisen tuomioistuimen on siis tämän henkilön tilanteen tutkittuaan ratkaistava, onko näiden laiminlyöntien perusteella oikeutettua muuttaa pelkkä poliisivalvonta vapaudenmenetykseksi.
66.
Katson näin ollen, että pääasiassa kyseessä oleva rangaistuksen muuntamista koskeva päätös kuuluu pikemminkin syyllisyyden toteamiseen tai rangaistuksen määrittämiseen liittyvien päätösten kuin rangaistuksen täytäntöönpanoa koskeviin yksityiskohtaisiin sääntöihin liittyvien päätösten ryhmään. Tällaisen päätöksen pitäisi siis kuulua puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
67.
Näin ollen on mielestäni katsottava, että menettely, jossa toimivaltainen tuomioistuin on Latvian rikoslain 45 §:n 5 momentin nojalla muuntanut poliisivalvontaseuraamuksen vapaudenmenetyksen käsittäväksi rangaistukseksi, on rinnastettava sellaiseen oikeudelliseen ratkaisuun johtaneeseen oikeudenkäyntimenettelyyn, jolla henkilö, jonka luovuttamista eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon yhteydessä pyydetään, on lopullisesti tuomittu. (
34
) Puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohtaan sisältyvä käsite ”päätökseen johtanut oikeudenkäynti” kattaa siten pääasiassa kyseessä olevaan rangaistuksen muuntamista koskevaan päätökseen johtaneen kaltaisen menettelyn.
68.
Pitää paikkansa, ettei rangaistuksena pidettävän toimenpiteen ja rangaistuksen täytäntöönpanoon tai soveltamiseen liittyvän toimenpiteen välillä ole aina käytännössä selkeää eroa, kuten Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on useaan otteeseen todennut. (
35
) Tämä käy hyvin ilmi pääasiassa kyseessä olevasta tilanteesta, sillä kuten edellä todettiin, toimivaltaisen tuomioistuimen päätös tehdään poliisivalvontaan asettamista koskevan oheisseuraamuksen täytäntöönpanovaiheessa.
69.
Vaikka pääasiassa kyseessä olevaa rangaistuksen muuntamista koskevaa päätöstä pidettäisiin sekamuotoisen luonteensa vuoksi poliisivalvontaseuraamuksen täytäntöönpanotapana, on kuitenkin todettava yhtäältä, että tällä päätöksellä muutetaan kyseisen rangaistuksen luonnetta, ja toisaalta, että sen antaneella tuomioistuimella on ollut harkintavaltaa päättää tästä muuntamisesta. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan näiden kahden edellytyksen täyttymisen perusteella voidaan katsoa, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen käsiteltävänä on puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdassa tarkoitettu päätös. (
36
) Tämä toteamus vahvistaa mielestäni ajatusta, jonka mukaan unionin tuomioistuimen tuomiossa Ardic tekemän päätelmän analoginen soveltaminen olisi joka tapauksessa suljettava pois.
70.
Tässä yhteydessä on korostettava, että vaikka tiettyjen ehtojen noudattamatta jättäminen johtaa vankilaan palaamiseen sekä kyseisessä tuomiossa että pääasiassa kyseessä olevassa tilanteessa, näiden kahden tilanteen välillä on kuitenkin useita eroja.
71.
Tuomioon Ardic johtaneessa asiassa kyseessä olleessa tilanteessa on siis pantava täytäntöön alun perin määrätty vapausrangaistus ehdonalaisen vapauttamisen kumoamisen vuoksi (
37
) muuttamatta tämän rangaistuksen luonnetta ja tasoa. (
38
) Tällä kumoamisella otetaan siis uudelleen käyttöön rangaistus, joka vahvistettiin lopullisesti tuomion antamishetkellä, vaikka sen täytäntöönpanoa lykättiin myöhemmin tietyin ehdoin. (
39
) Pääasiassa kyseessä olevassa tilanteessa poliisivalvontaan asettamista koskevaan oheisseuraamukseen liittyvien ehtojen noudattamatta jättäminen sitä vastoin johtaa toimivaltaisen tuomioistuimen niin päättäessä alun perin määrätyn oheisseuraamuksen korvaavan uuden vapausrangaistuksen määräämiseen. Kokonaan suoritettua alkuperäistä vankeusrangaistusta ei siis oteta uudelleen käyttöön. Vapaudenmenetyksen perusteena ei ole alkuperäinen rikos vaan poliisivalvonnan ehtojen toistuva noudattamatta jättäminen, joka on Latvian oikeuden mukaan hallinnollinen rikkomus.
72.
On kiistatonta, että alun perin määrätty oheisseuraamus muuttuu tällöin luonteeltaan. Mielestäni on tärkeää korostaa erityisesti, että poliisivalvontaseuraamuksen muuntaminen vapaudenmenetyksen käsittäväksi rangaistukseksi johtaa siihen, että toimenpide, jonka tarkoitus näyttää olevan pääasiallisesti ennalta ehkäisevä, (
40
) muuttuu rankaisutoimenpiteeksi. Vankilasta poistumisen jälkeisellä poliisivalvonnalla ei nimittäin ole tällaista tavoitetta, vaan sillä pyritään välttämään rikoksen uusimisen vaara ja edistämään vapautuneen henkilön sopeutumista uudelleen yhteiskuntaan varmistamalla, että hän käyttäytyy moitteettomasti.
73.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on jo todennut, että erityistä poliisivalvontatoimenpidettä ”ei voida rinnastaa rangaistukseen, koska sen tarkoituksena on estää rikosten tekeminen; tähän liittyvä menettely ei siis koske Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa tarkoitetun ’rikossyytteen’ perusteltavuutta”. (
41
)
74.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on lisäksi todennut toimenpiteestä, jolla henkilö asetetaan hallinnolliseen valvontaan rikostuomion yhteydessä ja sen jälkeen, että tällainen toimenpide ei ole Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettu ”rangaistus”, koska kyseisen toimenpiteen pääasiallisena tavoitteena on estää rikoksen uusiminen, mikä tekee siitä pikemminkin ennalta ehkäisevän kuin rankaisevan. (
42
)
75.
Lisään vielä, että vaikka poliisivalvontaan asettamista pidetään Latvian oikeudessa ”oheisseuraamuksena”, tämä ei millään tavoin sulje pois mahdollisuutta pitää sitä turvaamistoimenpiteenä. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on tältä osin jo todennut, että ”samantyyppistä toimenpidettä voidaan pitää yhdessä valtiossa oheisseuraamuksena ja toisessa valtiossa turvaamistoimenpiteenä”. (
43
)
76.
Lisäksi on korostettava, että käsiteltävässä asiassa toimivaltaisella tuomioistuimella on alkuperäiseen tuomioon johtaneesta oikeudenkäynnistä erillisessä tuomioistuinmenettelyssä harkintavaltaa siinä, muutetaanko poliisivalvontaseuraamus vapaudenmenetyksen käsittäväksi rangaistukseksi. Toisin kuin tuomioon Ardic johtaneessa asiassa, jossa oikeusviranomaisella ehdonalaisen vapauttamisen kumoamisessa ollut toimivalta ei liittynyt rangaistuksen määrittämiseen vaan sen täytäntöönpanoon, (
44
) toimivaltaisella tuomioistuimella on nyt käsiteltävässä asiassa harkintavaltaa siinä, pidetäänkö poliisivalvontaseuraamuksen ehtojen noudattamatta jättämistä riittävän vakavana, jotta se oikeuttaa kyseisen rangaistuksen muuntamisen vapaudenmenetykseksi. Tässä yhteydessä on siis määritettävä, onko määrättävä uusi eriluonteinen rangaistus. Tämä harkintavalta voi erityisesti antaa kyseiselle tuomioistuimelle mahdollisuuden ottaa huomioon asianomaisen henkilön tilanteen tai persoonan tai seikat, joiden vuoksi kyseinen henkilö ei noudata poliisivalvontaseuraamuksen ehtoja. (
45
)
77.
Tästä rangaistuksen muuntamista koskevasta mahdollisuudesta tosin säädetään laissa, jossa vahvistetaan vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen määrä, jonka toimivaltainen tuomioistuin voi määrätä soveltamalla lakisääteistä kiinteää suhdelukua siten, että kaksi suorittamatta olevaa poliisivalvontapäivää lasketaan yhdeksi vapaudenmenetyspäiväksi. Kyseisellä tuomioistuimella on kuitenkin harkintavaltaa tällaisen muuntamisen toteuttamista koskevan varsinaisen päätöksen osalta.
78.
Muistutan edelleen toimivaltaisella tuomioistuimella olevan harkintavallan näkökulmasta, että unionin tuomioistuin katsoi tuomiossaan Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Tuomitseminen poissa olevana), että puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohtaan sisältyvä käsite ”päätökseen johtanut oikeudenkäynti” koskee tuomiota, jossa määrätään yhteinen rangaistus, koska menettelyyn, joka on johtanut tähän tuomioon, sisältyy harkintavaltaa kyseisen yhteisen rangaistuksen tason määrittämisessä. (
46
) Kuten SH korosti perustellusti istunnossa, olisi paradoksaalista päätyä toisenlaiseen ratkaisuun silloin, kun – kuten nyt käsiteltävässä asiassa – toimivaltaisen tuomioistuimen harkintavalta koskee sen rangaistuksen luonnetta, joka asianomaisen henkilön on suoritettava kyseessä olevan menettelyn päätteeksi, nimittäin joko poliisivalvonnan jatkamista jäljellä olevan ajan tai tämän valvonnan muuntamista uudeksi vapausrangaistukseksi laissa määritellyn määrän perusteella.
79.
Vielä yksi seikka erottaa pääasiassa kyseessä olevan tilanteen tuomioon Ardic johtaneessa asiassa kyseessä olleesta tilanteesta. Viimeksi mainitussa alkuperäinen langettava tuomio on nimittäin eurooppalaisen pidätysmääräyksen perustana oleva täytäntöönpanokelpoinen tuomio. Ehdonalaisen vapauttamisen kumoaminen ei siis edellytä uutta rangaistuksen määrittämistä koskevaa päätöstä, joka olisi eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena. (
47
) Tämä ei päde pääasiassa kyseessä olevaan tilanteeseen, jossa eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen kannalta ratkaiseva on ollut uusi päätös, jossa määrätään vapausrangaistus poliisivalvontaseuraamuksen sijasta ja jonka perusteella pidätysmääräys on annettu. (
48
)
80.
Kaikkien näiden seikkojen perusteella katson, että siitä hetkestä lähtien, kun tuomioistuinratkaisulla ei ainoastaan panna täytäntöön aiemmin määrättyä rangaistusta tai sovelleta sitä vaan muutetaan rangaistuksen luonnetta tai määrää ja kun toimivaltaisella tuomioistuimella on tältä osin harkintavaltaa, tällainen ratkaisu on tärkeää sisällyttää puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jotta täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi tarkistaa, toteutuuko jokin kyseisen säännöksen a, b, c tai d alakohdassa tarkoitetuista olosuhteista. Käsiteltävässä asiassa kyseisessä 4 a artiklan 1 kohdassa tarkoitettu päätökseen johtanut oikeudenkäynti, jossa määrättiin vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus, on siis 19.8.2020 tehtyyn muuntopäätökseen johtanut oikeudenkäynti.
81.
Kyseisen henkilön on siten voitava siinä menettelyn vaiheessa, jossa on tarkoitus lausua poliisivalvontaseuraamuksen mahdollisesta muuntamisesta vapaudenmenetyksen käsittäväksi rangaistukseksi, käyttää täysin puolustautumisoikeuksiaan esittääkseen tehokkaasti kantansa ja vaikuttaakseen tällä tavoin lopulliseen ratkaisuun, joka voi johtaa hänen henkilökohtaisen vapautensa menettämiseen. (
49
) Kyseisen henkilön on erityisesti voitava esittää ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joiden perusteella toimivaltainen tuomioistuin voi päättää olla muuntamatta rangaistusta.
82.
Sillä, että rangaistuksen muuntamista koskeva päätös on Latvian rikoslain 45 §:n 5 ja 6 momentin nojalla ennakoitavissa poliisivalvontaan asettamista koskevan oheisseuraamuksen määräämisestä alkaen, jos tähän seuraamukseen liittyviä ehtoja ei noudateta, ei nähdäkseni ole merkitystä arvioitaessa, onko kyseessä puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdassa tarkoitettu päätökseen johtanut oikeudenkäynti. Tällainen ennakoitavuus on nimittäin nullum crimen, nulla poena sine lege ‑periaatteen mukaista. Jokaiselle lailliseen perustaan perustuvalle rangaistukselle on ominaista, että se on ennakoitavissa, jos rikos tehdään. Tämä ei ole esteenä sille, että henkilön, joka voidaan tuomita tällaiseen rangaistukseen, on voitava vaikuttaa tuomioistuimen ratkaisuun olemalla henkilökohtaisesti läsnä oikeudenkäynnissään.
83.
Tämän luokittelun kannalta merkityksellistä on se, että rangaistuksen muuntamista koskeva menettely voi johtaa vapaudenmenetykseen, joka, vaikka sen mahdollisuus on ennakoitavissa, jos poliisivalvontaseuraamuksen ehtoja ei noudateta, ei sellaisenaan ole osa alkuperäistä tuomiota ja joka edellyttää näin ollen ensimmäisen tuomion korvaavan uuden tuomion antamista.
IV Ratkaisuehdotus
84.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Supreme Courtin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 4 a artiklan 1 kohtaa, luettuna Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklan valossa,
on tulkittava siten, että
kyseiseen säännökseen sisältyvä käsite ”päätökseen johtanut oikeudenkäynti” kattaa menettelyn, jonka nojalla tuomioistuin voi määrätä aiemmin määrättyyn, poliisivalvontaan asettamista koskevaan oheisseuraamukseen liittyvien ehtojen noudattamatta jättämisen vuoksi, että kyseinen rangaistus muunnetaan vapaudenmenetyksen käsittäväksi rangaistukseksi, jonka kesto on puolet suorittamatta olevan poliisivalvontaseuraamuksen kestosta.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
(
2
)	EYVL 2002, L 190, s. 1.
(
3
)	EUVL 2009, L 81, s. 24; jäljempänä puitepäätös 2002/584.
(
4
)	C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026; jäljempänä tuomio Ardic.
(
5
)	Ks. tuomio Ardic (77 kohta).
(
6
)	Ks. tuomio Ardic (80 kohta).
(
7
)	Tämä pykälä kumottiin 8.7.2011 annetulla lailla, joka tuli kyseisen lain siirtymäsäännösten mukaisesti voimaan 1.1.2015. Poliisivalvontarangaistus korvattiin ehdonalaisella, johon liittyy valvontatoimenpiteitä.
(
8
)	Ks. erityisesti tuomio 21.12.2023, GN (Lapsen etuun perustuva kieltäytymisperuste) (C‑261/22, EU:C:2023:1017, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
9
)	Ks. erityisesti tuomio 21.12.2023, GN (Lapsen etuun perustuva kieltäytymisperuste) (C‑261/22, EU:C:2023:1017, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 21.12.2023, G. K. ym. (Euroopan syyttäjänvirasto) (C‑281/22, EU:C:2023:1018, 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
10
)	Ks. erityisesti tuomiot 21.12.2023, GN (Lapsen etuun perustuva kieltäytymisperuste) (C‑261/22, EU:C:2023:1017, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 21.12.2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Tuomitseminen poissa olevana) (C‑396/22, EU:C:2023:1029, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Tuomitseminen poissa olevana)).
(
11
)	Ks. tuomio 23.3.2023, Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (C‑514/21 ja C‑515/21, EU:C:2023:235, 55 kohta; jäljempänä tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi)) ja määräys 20.9.2024, Anacco (C‑504/24 PPU, EU:C:2024:779, 42 kohta; jäljempänä määräys Anacco).
(
12
)	Ks. erityisesti tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja määräys Anacco (43 kohta).
(
13
)	Ks. erityisesti tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (49 ja 71 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Tuomitseminen poissa olevana) (37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja määräys Anacco (44 kohta).
(
14
)	Ks. erityisesti tuomio 17.12.2020, Generalstaatsanwaltschaft Hamburg (C‑416/20 PPU, EU:C:2020:1042, 41 kohta); tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Tuomitseminen poissa olevana) (40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja määräys Anacco (45 kohta).
(
15
)	Jäljempänä perusoikeuskirja. Ks. erityisesti tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (73 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Unionin tuomioistuin on todennut, että puitepäätöksen 2009/299, jolla 4 a artiklan 1 kohta lisättiin puitepäätökseen 2002/584, antamisella pyrittiin vähentämään ratkaisujen, jotka on annettu asianomaisen henkilön ollessa poissa oikeudenkäynnistään, vastavuoroiseen tunnustamiseen liittyviä ongelmia, jotka johtuvat siitä, että perusoikeuksien suoja eri jäsenvaltioissa vaihtelee. Tätä varten puitepäätöksessä yhdenmukaistetaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon edellytykset tilanteessa, jossa tuomio on annettu vastaajan poissa ollessa, mikä heijastaa kaikkien jäsenvaltioiden saavuttamaa yhteisymmärrystä siitä, mikä ulottuvuus unionin oikeuden nojalla on annettava niille menettelyllisille oikeuksille, jotka annetaan poissa olevina tuomituille henkilöille, joista on annettu eurooppalainen pidätysmääräys: ks. erityisesti tuomio 26.2.2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 62 kohta) ja määräys Anacco (58 kohta).
(
16
)	Ks. erityisesti tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Tuomitseminen poissa olevana) (26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 21.12.2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Tuomitseminen poissa olevana) (C‑397/22, EU:C:2023:1030, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio LM).
(
17
)	Ks. erityisesti tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Tuomitseminen poissa olevana) (27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio LM (44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
18
)	Ks. erityisesti tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Tuomitseminen poissa olevana) (28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
19
)	Ks. erityisesti tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Tuomitseminen poissa olevana) (29 ja 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
20
)	Ks. tuomio Ardic (77 ja 88 kohta). Ks. myös tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (53 kohta).
(
21
)	Ks. erityisesti tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin täsmensi, että kun vapaudenmenetyksen käsittävä ehdollinen rangaistus määrätään täytäntöön pantavaksi uuden rikostuomion vuoksi ja kun tämän rangaistuksen täytäntöönpanoa varten on annettu eurooppalainen pidätysmääräys, tämä vastaajan poissa ollessa annettu rikostuomio on tässä säännöksessä tarkoitettu ”päätös”. Tämä ei päde ratkaisuun, jolla mainittu rangaistus määrätään täytäntöön pantavaksi (68 kohta).
(
22
)	Ks. erityisesti tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
23
)	Alaviitteellä ei ole merkitystä suomenkielisen tekstin kannalta.
(
24
)	Allekirjoitettu Roomassa 4.11.1950; jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus.
(
25
)	Ks. tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (58 kohta ja siinä mainittu Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö).
(
26
)	Ks. erityisesti tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
27
)	Ks. tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (61 kohta ja siinä mainittu Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö).
(
28
)	Ks. erityisesti tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja määräys Anacco (48 kohta).
(
29
)	Ks. tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (64 kohta).
(
30
)	EUVL 2007, L 303, s. 17.
(
31
)	Ks. erityisesti tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja määräys Anacco (56 kohta).
(
32
)	Ks. erityisesti tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
33
)	Ks. tuomio 10.8.2017, Zdziaszek (C‑271/17 PPU, EU:C:2017:629, 87 kohta ja siinä mainittu Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö).
(
34
)	Ks. erityisesti tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Tuomitseminen poissa olevana) (27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio LM (44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
35
)	Ks. erityisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 10.11.2022, Kupinskyy v. Ukraina (CE:ECHR:2022:1110JUD000508418, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Viittaan myös 3.4.2025 asiassa Alchaster II annettuun tuomioon (C‑743/24, EU:C:2025:230), jossa unionin tuomioistuin on todennut ehdonalaista vapauttamista koskevan järjestelmän muuttamisesta sen jälkeen, kun luovutettavaksi vaadittu henkilö oli väitetysti tehnyt rikoksen, jonka perusteella hän on syytetoimenpiteiden kohteena, perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohtaa tulkitessaan, että sen ratkaisemiseksi, koskeeko toimenpide ainoastaan kyseisen rangaistuksen täytäntöönpanotapaa vai vaikuttaako se päinvastoin sen ulottuvuuteen, on tutkittava tapauskohtaisesti, mitä määrätty tai säädetty rangaistus todella merkitsi kyseisenä ajankohtana kansallisessa oikeudessa tai mikä oli toisin sanoen sen olennainen luonne (26 kohta ja viitattu oikeuskäytäntö).
(
36
)	Ks. erityisesti tuomio Ardic (77 kohta) ja tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (53 kohta).
(
37
)	Ks. tuomio Ardic, jossa unionin tuomioistuin totesi, että ehdonalaisen vapauttamisen kumoamista koskevien päätösten ainoa vaikutus on, että asianomaisen henkilön on korkeintaan suoritettava hänelle alun perin määrätyn rangaistuksen jäljellä oleva osa. Kun ehdonalainen vapauttaminen kumotaan kokonaisuudessaan, tuomitseminen tuottaa uudelleen kaikki vaikutuksensa ja vielä suoritettavana olevan rangaistuksen määrittäminen perustuu puhtaasti laskutoimitukseen siten, että jo suoritetut vankeuspäivät yksinkertaisesti vähennetään lopullisessa langettavassa tuomiossa määrätystä kokonaisrangaistuksesta (81 kohta).
(
38
)	Ks. tuomio Ardic (82 kohta).
(
39
)	Ks. julkisasiamies Bobekin ratkaisuehdotus Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1013, 71 kohta). Siinä kyseessä olleessa tilanteessa määrättiin siis jo vapausrangaistus, joka sittemmin määrättiin ehdollisena jäljellä olevaksi ajaksi, joten kyseisellä ehdonalaisen vapauttamisen kumoamisella vain otetaan uudelleen käyttöön aiemmin määrätty vapausrangaistus.
(
40
)	SH ja komissio korostivat istunnossa tätä poliisivalvonnan ennalta ehkäisevää ulottuvuutta.
(
41
)	Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 22.2.1994, Raimondo v. Italia (CE:ECHR:1994:0222JUD001295487, 43 kohta). Ks. myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 23.2.2017, De Tommaso v. Italia (CE:ECHR:2017:0223JUD004339509, 143 kohta).
(
42
)	Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 19.1.2021, Timofeyev ja Postupkin v. Venäjä (CE:ECHR:2021:0119JUD004543114, 70–82 kohta).
(
43
)	Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 17.12.2009, M. v. Saksa (CE:ECHR:2009:1217JUD001935904, 74 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 19.1.2021, Timofeyev ja Postupkin v. Venäjä (CE:ECHR:2021:0119JUD004543114, 75 kohta). Kuten Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi näissä kahdessa tuomiossa, ”henkilön käyttäytymisen valvontaa hänen vapauttamisensa jälkeen pidetään esimerkiksi Ranskan rikoslain 131-36-1 §:ssä ja sitä seuraavissa pykälissä oheisseuraamuksena ja Italian rikoslain 215 ja 228 §:ssä turvaamistoimenpiteenä”.
(
44
)	Ks. tuomio Ardic, jossa unionin tuomioistuin totesi, että toimivaltaisen tuomioistuimen oli vain ratkaistava, oikeuttiko se, ettei tuomittu henkilö ollut noudattanut vapausrangaistusten täytäntöönpanon ehdolliselle lykkäämiselle asetettuja ehtoja, sen, että tuomitun oli tosiasiallisesti suoritettava osittain tai jopa kokonaisuudessaan alun perin vahvistetut vapausrangaistukset, joiden täytäntöönpanoa oli sittemmin osittain lykätty. Vaikka kyseisellä tuomioistuimella oli tältä osin harkintavaltaa, harkintavalta ei siten koskenut asianomaiselle määrättyjen rangaistusten tasoa tai luonnetta vaan ainoastaan sitä, oliko ehdonalaiset vapauttamiset kumottava vai voitiinko ne pysyttää, tarvittaessa lisäehdoin (80 kohta).
(
45
)	Ks. analogisesti tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Tuomitseminen poissa olevana) (31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan osalta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 28.11.2013, Aleksandr Dementyev v. Venäjä (CE:ECHR:2013:1128JUD004309505, 26 kohta) ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklan osalta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 19.1.2021, Timofeyev ja Postupkin v. Venäjä (CE:ECHR:2021:0119JUD004543114, 79 kohta).
(
46
)	Ks. kyseisen tuomion 33 ja 34 kohta.
(
47
)	Ks. tuomio Ardic, jossa unionin tuomioistuin korosti, että kyseiseen tuomioon johtaneessa asiassa kyseessä olevan kaltaiset, aiemmin määrättyjen vapausrangaistusten osalta tehdyn ehdonalaisen vapauttamisen kumoamista koskevat päätökset eivät ole vaikuttaneet niiden vapausrangaistusten luonteeseen eivätkä pituuteen, jotka määrättiin tuomioissa, joilla asianomainen tuomittiin lopullisesti ja jotka ovat sen eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena, jonka täytäntöönpanoa Alankomaissa Saksan viranomaiset tässä tapauksessa pyytävät (78 kohta).
(
48
)	Ks. tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (67 kohta).
(
49
)	Ks. erityisesti tuomio LM (46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että tulos, johon tämä menettely johtaa, ei ole tässä yhteydessä merkityksellinen.