62017TJ0466_RES
Asia T-466/17
Printeos, SA ym.
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu kolmas jaosto) 24.9.2019
Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Tuoteluetteloon sisältyvien vakiokirjekuorten ja painettujen erikoiskirjekuorten markkinat – Päätös, jolla todetaan SEUT 101 artiklan rikkominen – Osittainen kumoaminen perusteluvelvollisuuden laiminlyömisen vuoksi – Muutospäätös – Sovintomenettely – Sakot – Perusmäärä – Poikkeuksellinen mukautus – Kokonaisliikevaihdosta laskettava 10 prosentin enimmäismäärä – Asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta – Ne bis in idem -periaate – Oikeusvarmuus – Luottamuksensuoja – Yhdenvertainen kohtelu – Seuraamusten päällekkäisyys – Oikeasuhteisuus – Kohtuullisuus – Täysi harkintavalta
Kumoamiskanne – Kumoamistuomio – Vaikutukset – Velvollisuus ryhtyä täytäntöönpanotoimiin – Ulottuvuus – Komission sovintomenettelyn päätteeksi antama päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Kumoaminen riittämättömien perustelujen vuoksi – Ainoastaan sen osan kumoaminen, jossa määrätään sakko – Yhtä suuren sakon määräävän uuden päätöksen antaminen – Ne bis in idem ‑periaatetta ei sovelleta – Oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita ei ole loukattu
(SEUT 101 artikla ja SEUT 266 artiklan ensimmäinen kohta, ETA-sopimuksen 53 artikla, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 50 artikla)
(ks. 56–69 kohta)
Kilpailu – Sakot – Määrä – Määrän laskeminen – Perusmäärän vahvistaminen – Sovintomenettelyn päätteeksi määrätty sakko – Suuntaviivoissa esitetyn menetelmän soveltamatta jättäminen – Yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei ole loukattu
(SEUT 101 artiklan 1 kohta, neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta, komission tiedonannon 2006/C 210/02 13 ja 37 kohta)
(ks. 91–95, 98, 99 ja 103–135 kohta)
Kilpailu – Sakot – Määrä – Määrän laskeminen – Perusmäärän vahvistaminen – Sovintomenettelyn päätteeksi määrätty sakko – Suuntaviivoissa esitetyn menetelmän soveltamatta jättäminen – Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen – Jonkun muun hyväksi tapahtuneeseen lainvastaisuuteen ei voida vedota
(SEUT 101 artiklan 1 kohta, neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta, komission tiedonannon 2006/C 210/02 13 ja 37 kohta)
(ks. 91–95, 98, 99 ja 136–146 kohta)
Kilpailu – Sakot – Määrä – Määrän laskeminen – Enimmäismäärä – Enimmäismäärän soveltaminen kaikkiin samaan rikkomiseen osallistuneisiin seuraamuksia saaneisiin yrityksiin – Yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei ole loukattu
(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohta)
(ks. 96, 97, 101 ja 102 kohta)
Kilpailu – Sakot – Määrä – Määrän laskeminen – Kansallisen kilpailuviranomaisen määräämää sakkoa ei ole otettu huomioon – Eri alueet, kilpailusääntöjen vastaiset eri menettelyt ja eri ajanjaksot – Kohtuullisuusperiaatetta ei ole loukattu
(SEUT 101 artikla, ETA-sopimuksen 53 artikla)
(ks. 152–158 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi 24.9.2019 antamallaan tuomiolla Printeos ym. v. komissio (T-466/17) kanteen, jonka olivat nostaneet useat tuoteluetteloon sisältyvien vakiokirjekuorten ja painettujen erikoiskirjekuorten myynnin alalla toimivat yritykset (jäljempänä kantajat) ja jossa vaadittiin ensisijaisesti kumoamaan osittain Euroopan komission päätös (
1
), jossa niille määrättiin sakko SEUT 101 artiklan rikkomisesta (jäljempänä riidanalainen päätös). Kyseinen rikkominen johtui kantajien ja neljän muun konsernin välillä tehdyistä sopimuksista tai yhdenmukaistetuista menettelyistä useiden Euroopan maiden alueilla.
Riidanalainen päätös annettiin sen jälkeen, kun sovintomenettelyn päätteeksi annettu komission aiempi päätös (
2
), jossa määrättiin kantajille 4729000 euron suuruinen sakko (jäljempänä alkuperäinen päätös), oli kumottu osittain. (
3
)Kyseisen kumoamistuomion jälkeen komissio antoi riidanalaisen päätöksen, jolla muutettiin alkuperäistä päätöstä mutta määrättiin samansuuruinen sakko.
Unionin tuomioistuin totesi ensin, että kun unionin säädöksen kumoaminen perustuu riittämättömien perustelujen kaltaiseen menettelyvirheeseen eivätkä unionin tuomioistuimet ole käyttäneet täyttä harkintavaltaansa määrätyn sakon muuttamiseksi, komissio voi antaa uuden päätöksen, jossa kantajille määrätään sakko, tekemättä virheitä, joihin on vedottu oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteen sekä ne bis in idem -periaatteen loukkaamista koskevassa kanneperusteessa. Unionin yleinen tuomioistuin täsmensi tästä, että ne bis in idem -periaatteen soveltaminen edellyttää, että rikkomisen tosiasiallisuuteen on otettu kantaa tai että rikkomisesta tehdyn arvioinnin lainmukaisuus on tutkittu. Ne bis in idem -periaate ei siis sellaisenaan estä ryhtymästä uudelleen toimenpiteisiin tämän saman kilpailua rajoittavan käyttäytymisen takia, kun ensimmäinen päätös on kumottu muotoa koskevilla perusteilla ilman, että tehdyksi väitettyihin tekoihin olisi aineellisesti otettu kantaa, sillä kumoamispäätös ei tällöin merkitse ”vapauttamista” rikosasioissa tälle termille annetussa merkityksessä. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että tämä lähestymistapa on asianmukainen myös silloin, kun riittämättömien perustelujen vuoksi kumotaan sovintomenettelyn päätteeksi annettu päätös, jossa määrätään sakko.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi toiseksi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista sakon määrän laskemisen yhteydessä koskevasta kanneperusteesta, että kyseisen periaatteen noudattamisen valvomiseksi oli erotettava toisistaan yhtäältä asianomaisille yrityksille määrättävien sakkojen perusmäärän ehdottoman tasapuolinen määrittäminen ja toisaalta yritysten kokonaisliikevaihtojen mukaan vaihtelevan 10 prosentin enimmäismäärän soveltaminen kyseisiin yrityksiin asetuksen N:o 1/2003 (
4
) 23 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan perusteella. Vaikka komissio saattoi pätevällä tavalla valita käyttävänsä rikkomisen käsittämän kokonaisen vuoden aikana toteutuneiden myyntien arvoon perustuvaa perusmäärän laskentamenetelmää, jotta rikkomisen taloudellinen merkitys sekä kunkin rikkomiseen osallistuneen yrityksen suhteellinen painoarvo tulisivat esille, sen oli nimittäin noudatettava tässä yhteydessä yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. Sitä vastoin 10 prosentin enimmäismäärän soveltaminen sakkojen lopullisen määrän määrittämiseksi ei riippunut lähtökohtaisesti tästä rikkomisen taloudellisesta merkityksestä eikä kunkin siihen osallistuneen yrityksen suhteellisesta painoarvosta tai yrityksen tekemän rikkomisen vakavuudesta tai kestosta, vaan se tapahtui puhtaasti automaattisesti ja liittyi yksinomaan yrityksen kokonaisliikevaihtoon, minkä vuoksi tämä soveltaminen oli ipso facto yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaista.
Unionin yleinen tuomioistuin piti kuitenkin virheellisenä komission arviointia, jonka mukaan 10 prosentin enimmäismäärän soveltaminen määrättävien sakkojen laskennan välivaiheessa johtaa ipso facto yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisiin lopputuloksiin. Unionin yleinen tuomioistuin toi tässä yhteydessä esille, että noudattaessaan tällaista lähestymistapaa, joka ei kuulu asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan, komissio käytti asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen (
5
) 37 kohdan mukaista harkintavaltaansa. Tutkittuaan kyseisen lähestymistavan mukaisesti suoritetun perusmäärien mukauttamisen riidanalaisen päätöksen adressaatteina olevien eri konsernien osalta unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että yhtä konsernia oli kohdeltu muita suotuisammin ilman objektiivista perustetta. Unionin yleinen tuomioistuin totesi kuitenkin, etteivät kantajat voineet vedota omaksi edukseen tällaisesta erilaisesta kohtelusta johtuvaan lainvastaisuuteen.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi kohtuullisuusperiaatteen loukkaamista koskevan kolmannen kanneperusteen kohteena olleesta SEUT 101 artiklan ja kansallisen kilpailulainsäädännön rinnakkaisesta soveltamisesta tässä tapauksessa niiden vaikutusten osalta, joita kantajien toiminnasta oli aiheutunut Espanjan alueella, ettei riidanalainen päätös koskenut kyseistä aluetta ja että Espanjan kilpailuviranomainen oli määrännyt seuraamukset toisella ajanjaksolla tapahtuneesta toiminnasta. Unionin yleinen tuomioistuin totesi, että tällaisissa olosuhteissa kantajien kilpailusääntöjen vastaisesta toiminnasta määrättävän sakon kattavuus ja riittävä pelotevaikutus edellyttivät nimenomaisesti, että huomioon otetaan kaikki toiminnan vaikutukset eri alueilla myös ajallisesti, joten komissiota ei voida arvostella siitä, ettei se ole näistä syistä alentanut sakkoa, jonka se määräsi kantajille alkuperäisessä päätöksessä ja riidanalaisessa päätöksessä.
(
1
)	SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 10.12.2014 annetun komission päätöksen C(2014) 9295 final muuttamisesta 16.6.2017 annettu komission päätös C(2017) 4112 final (AT.39780 – Kirjekuoret).
(
2
)	SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (AT.39780 – kirjekuoret) 10.12.2014 annettu komission päätös C(2014) 9295 final.
(
3
)	Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 13.12.2016, Printeos ym. v. komissio (T-95/15, EU:T:2016:722).
(
4
)	[SEUT 101] ja [SEUT 102] artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1).
(
5
)	EUVL 2006, C 210, s. 2.