62023CC0641
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JEAN RICHARD DE LA TOUR
3 päivänä huhtikuuta 2025 (
1
)
Asia C‑641/23 [Dubers] (
i
)
YM,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Openbaar Ministerie
(Ennakkoratkaisupyyntö – Rechtbank Amsterdam (Amsterdamin alioikeus, Alankomaat))
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Puitepäätös 2008/909/YOS – Tuomioiden, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, tunnustaminen niiden täytäntöönpanemiseksi toisessa jäsenvaltiossa – 7 artiklan 3 ja 4 kohta – 9 artiklan 1 kohdan d alakohta – Perusteet tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle – Mahdollisuus kieltäytyä sellaisen rangaistuksen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta, joka on määrätty palauttamistakeen ehdolla tehdyn luovutuksen jälkeen – 25 artikla – Rangaistusten täytäntöönpano eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella – Puitepäätös 2002/584/YOS – Eurooppalainen pidätysmääräys – 2 artiklan 4 kohta – Kaksoisrangaistavuuden edellytys – 4 artiklan 1 alakohta – Eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvarainen kieltäytymisperuste – 5 artiklan 3 alakohta – Syytetoimia varten annettu eurooppalainen pidätysmääräys – Luovuttaminen sillä ehdolla, että pidätysmääräyksen kohteena oleva henkilö palautetaan täytäntöönpanosta vastaavaan jäsenvaltioon suorittamaan vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, joka hänelle on määrätty pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa
I Johdanto
1.
Käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö koskee vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/909/YOS, (
2
) sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, (
3
) 7 artiklan 4 kohdan, 9 artiklan 1 kohdan d alakohdan ja 25 artiklan sekä eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, (
4
) sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, (
5
) 2 artiklan 4 kohdan, 4 artiklan 1 alakohdan ja 5 artiklan 3 alakohdan tulkintaa.
2.
Tämä pyyntö on esitetty eurooppalaisen pidätysmääräyksen, jonka Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze, Wydział III Karny (Jelenia Góran alueellinen tuomioistuin, III rikosasioiden jaosto, Puola) antoi 9.5.2023 YM:ään kohdistuvia syytetoimia varten, Alankomaissa tapahtuvan täytäntöönpanon yhteydessä.
3.
Unionin lainsäätäjä on halunnut puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohtaa ja 5 artiklan 3 alakohtaa laatiessaan antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön sosiaalisen kuntoutuksen helpottamiseksi kieltäytyä panemasta eurooppalainen pidätysmääräystä täytäntöön tai asettaa luovuttamisen ehdoksi sen, että kyseinen henkilö palautetaan, jos hänelle tuomitaan rangaistus.
4.
Käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimella on tilaisuus täsmentää tilanteessa, jossa kaksoisrangaistavuus puuttuu, kyseisen puitepäätöksen ja puitepäätöksen 2008/909 välistä suhdetta sovellettaessa puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädettyä luovuttamismekanismia, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan palauttamistae. (
6
)
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Unionin oikeus
1. Puitepäätös 2002/584
5.
Puitepäätöksen 2002/584 2 artiklan, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen soveltamisala”, 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Muiden kuin 2 kohtaan sisältyvien rikosten osalta luovuttamisen edellytykseksi voidaan asettaa se, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena olevat teot ovat täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan rikoksia niiden rikostunnusmerkistöstä tai luokittelusta riippumatta.”
6.
Mainitun puitepäätöksen 4 artiklan 1 ja 6 alakohdassa vahvistetaan seuraavat eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet:
”Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön:
1)
jos jossakin 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuista tapauksista eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena oleva teko ei ole rikos täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan – –;
– –
6)
jos eurooppalainen pidätysmääräys on annettu vapauden menetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, kun etsitty henkilö oleskelee täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa, on sen kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, ja tämä valtio sitoutuu panemaan tämän rangaistuksen tai toimenpiteen itse täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.”
7.
Mainitun puitepäätöksen 5 artiklan, jonka otsikko on ”Erityistapauksissa annettavat pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion takuut”, 3 alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Sille, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen panee täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen, voidaan asettaa täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännössä jokin seuraavista ehdoista:
– –
3)
jos henkilö, josta eurooppalainen pidätysmääräys on annettu syytteen nostamista varten, on täytäntöönpanojäsenvaltion kansalainen tai siellä vakinaisesti asuva, luovuttamisen ehdoksi voidaan asettaa se, että henkilö, kun häntä on kuultu, palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vapauden menetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide.”
2. Puitepäätös 2008/909
8.
Puitepäätöksen 2008/909 johdanto‑osan 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Tätä puitepäätöstä olisi tarvittavin muutoksin sovellettava myös rangaistusten täytäntöönpanoon [puitepäätöksen 2002/584] 4 artiklan 6 kohdan ja 5 artiklan 3 alakohdan mukaisissa tapauksissa. Tämä merkitsee muun muassa sitä, että täytäntöön paneva valtio voi todentaa tämän puitepäätöksen 9 artiklassa säädettyjen kieltäytymisperusteiden olemassaolon, mukaan lukien kaksoisrangaistavuuden tarkistaminen, sikäli kuin täytäntöönpanovaltio on antanut tämän puitepäätöksen 7 artiklan 4 kohdan mukaisen ilmoituksen tuomion tunnustamisen ja täytäntöönpanon edellytyksenä sen tarkastelemiseksi, luovutetaanko henkilö vai pannaanko rangaistus täytäntöön puitepäätöksen [2002/584] 4 artiklan 6 kohdan mukaisissa tapauksissa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta viimeksi mainitun puitepäätöksen soveltamista.”
9.
Puitepäätöksen 2008/909 3 artiklan, jonka otsikko on ”Tarkoitus ja soveltamisala”, 1 ja 2 kohdassa täsmennetään seuraavaa:
”1.   Tämän puitepäätöksen tarkoituksena on vahvistaa säännöt, joiden mukaisesti jäsenvaltion on tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen helpottamiseksi tunnustettava tuomio ja pantava rangaistus täytäntöön.
2.   Tätä puitepäätöstä sovelletaan, jos tuomittu on tuomion antaneessa valtiossa tai täytäntöönpanovaltiossa.”
10.
Puitepäätöksen 2008/909 7 artiklan, jonka otsikko on ”Kaksoisrangaistavuus”, 3 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”3.   Muiden kuin 1 kohdassa mainittujen rikosten osalta täytäntöönpanovaltio voi asettaa tuomion tunnustamisen ja rangaistuksen täytäntöönpanon edellytykseksi, että tuomio liittyy tekoihin, jotka myös täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaisesti katsotaan rikoksiksi niiden tunnusmerkistöstä tai kuvauksesta riippumatta.
4.   Kukin jäsenvaltio voi puitepäätöstä tehtäessä tai myöhemmin ilmoittaa [Euroopan unionin] neuvoston pääsihteeristölle antamassaan ilmoituksessa, ettei se aio soveltaa 1 kohtaa. Tällainen ilmoitus voidaan peruuttaa milloin tahansa. Tällaiset ilmoitukset tai niitä koskevat peruutukset julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.”
11.
Kyseisen puitepäätöksen 8 artiklan, jonka otsikko on ”Tuomion tunnustaminen ja rangaistuksen täytäntöönpano”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on tunnustettava 4 artiklan mukaisesti ja 5 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen lähetetty tuomio ja toteutettava viipymättä kaikki tarvittavat toimenpiteet rangaistuksen täytäntöönpanemiseksi, jollei se päätä vedota johonkin 9 artiklassa säädettyyn perusteeseen kieltäytyä tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta.”
12.
Mainitun puitepäätöksen 9 artiklan, jonka otsikko on ”Perusteet tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle”, 1 kohdan d alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä tunnustamasta tuomiota ja panemasta rangaistusta täytäntöön, jos
– –
d)
tuomio liittyy 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa ja, jos täytäntöönpanovaltio on tehnyt 7 artiklan 4 kohdan mukaisen ilmoituksen, 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa tekoihin, jotka eivät täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan olisi rikoksia. – –”
13.
Kyseisen puitepäätöksen 25 artiklassa, jonka otsikko on ”Rangaistusten täytäntöönpano eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen johdosta”, säädetään seuraavaa:
”Tämän puitepäätöksen säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin, sikäli kuin ne ovat puitepäätöksen [2002/584] säännösten mukaisia, rangaistusten täytäntöönpanoon tapauksissa, joissa jäsenvaltio sitoutuu panemaan rangaistuksen täytäntöön mainitun puitepäätöksen 4 artiklan 6 kohdan mukaisesti tai tapauksissa, joissa se on mainitun puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdan nojalla asettanut ehdon, että henkilö on rankaisemattomuuden välttämiseksi palautettava asianomaiseen jäsenvaltioon suorittamaan rangaistus, sanotun kuitenkaan rajoittamatta puitepäätöksen [2002/584] soveltamista.”
14.
Alankomaiden kuningaskunta ilmoitti 20.9.2012 neuvoston pääsihteeristölle puitepäätöksen 2008/909 7 artiklan 4 kohdan mukaisesti, ettei se aio soveltaa kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan 1 kohtaa. (
7
)
B
Alankomaiden oikeus
1. Eurooppalaista pidätysmääräystä koskeva lainsäädäntö
15.
Puitepäätös 2002/584 saatettiin osaksi Alankomaiden oikeutta eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja Euroopan unionin jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehdyn Euroopan unionin neuvoston puitepäätöksen täytäntöönpanosta 29.4.2004 annetulla lailla (Wet tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (Overleveringswet)), (
8
) sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.2021 annetulla lailla (
9
) (jäljempänä luovuttamisesta annettu laki).
16.
Luovuttamisesta annetun lain 6 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Alankomaiden kansalaisen luovuttaminen voidaan sallia sillä edellytyksellä, että tätä vaaditaan häntä vastaan vireillä olevaa rikostutkintaa varten ja että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen käsityksen mukaan on varmaa, että jos hänet tuomitaan ehdottomaan [vapausrangaistukseen tai vapauden menetyksen käsittävään toimenpiteeseen] pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa teoista, joiden perusteella luovuttaminen voidaan hyväksyä, hän voi suorittaa tämän rangaistuksen Alankomaissa.
– –
3.   Edellä 1 momenttia sovelletaan myös ulkomaalaiseen, joka rechtbankin [(alioikeus)] pitämässä kuulemisessa osoittaa oleskelleensa laillisesti Alankomaissa yhtäjaksoisesti vähintään viisi vuotta [23.11.2000 annetun] ulkomaalaislain [(Vreemdelingenwet 2000) (
10
)] 8 §:n a–e ja l momentissa tarkoitetulla tavalla, jos häneen voidaan kohdistaa Alankomaissa rikosoikeudellinen menettely eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena olevista teoista ja jos oletetaan, ettei hän menetä oikeuttaan oleskella Alankomaissa hänelle luovuttamisen jälkeen määrätyn rangaistuksen tai toimenpiteen seurauksena. Mahdolliset asiakirjatodisteet on jätettävä hyvissä ajoin ennen tuomioistuimessa pidettävää kuulemista.”
17.
Luovuttamisesta annetun lain 7 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Luovuttaminen voidaan sallia
a.
sellaista rikostutkintaa varten, jonka pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion viranomaiset tai [tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta Euroopan syyttäjänviraston (EPPO) perustamisessa 12.10.2017 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2017/1939 (
11
)] 1 artiklassa tarkoitettu Euroopan syyttäjävirasto ovat aloittaneet, koska luovutettavaksi pyydetyn henkilön epäillään pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen mukaan syyllistyneen
1°.
tekoon, joka on luokiteltu rikokseksi pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännössä ja joka sisältyy myös tämän lain liitteessä 1 olevaan luetteloon ja josta voi pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan seurata [vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide], jonka enimmäispituus on vähintään kolme vuotta, tai
2°.
muuhun tekoon, joka on rangaistava sekä määräyksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön että Alankomaiden lainsäädännön mukaan ja josta voi seurata [vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide], jonka enimmäispituus on vähintään 12 kuukautta;
b.
henkilön, jonka luovuttamista vaaditaan, neljän kuukauden pituisen tai pidemmän [vapausrangaistuksen tai vapauden menetyksen käsittävän turvaamistoimenpiteen], joka on määrätty 1° tai 2° kohdassa tarkoitetusta teosta, määräyksen antaneen jäsenvaltion alueella tapahtuvaa täytäntöönpanoa varten.”
2. Tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskeva lainsäädäntö
18.
Puitepäätös 2008/909 saatettiin osaksi Alankomaiden oikeutta vapauden menetyksen käsittävien ja ehdollisten seuraamusten vastavuoroisesta tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta 12.7.2012 annetulla lailla (Wet wederzijdse erkenning en tenuitvoerlegging vrijheidsbenemende en voorwaardelijke sancties (
12
)), sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.2021 annetulla lailla (
13
) (jäljempänä WETS).
19.
WETS:n 1:1 §:n a momentissa säädetään seuraavaa:
”Tätä lakia ja siihen perustuvia säännöksiä sovellettaessa
a.
’ministerillä’ tarkoitetaan turvallisuus‑ ja oikeusministeriä.”
20.
WETS:n 2:11 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Ministeri toimittaa tuomioistuimen ratkaisun ja todistuksen alueellisesti toimivaltaisen syyttäjäviranomaisen julkisasiamiehelle [(advocaat‑generaal)], paitsi jos hän katsoo heti, että on perusteita kieltäytyä tuomioistuimen ratkaisun tunnustamisesta.
2.   Julkisasiamies esittää tuomioistuimen ratkaisun ja todistuksen välittömästi oikeuslaitoksesta [17.5.1827] annetun lain [(wet op de rechterlijke organisatie) (
14
)] 67 §:ssä tarkoitetulle Gerechtshof Arnhem-Leeuwardenin [(Arnhem-Leeuwardenin ylioikeus, Alankomaat)] erityisjaostolle. Hän toimittaa erityisjaostolle mahdolliset huomautuksensa edellä mainituista asiakirjoista 14 päivän kuluessa siitä päivästä, jolloin hän toimitti asiakirjat erityisjaostolle.
3.   Erityisjaosto ratkaisee:
a.
onko perusteita kieltäytyä tunnustamasta tuomioistuimen ratkaisua 2:13 §:n 1 momentin nojalla;
– –
7.   Erityisjaoston on toimitettava ministerille 3 momentin nojalla tekemänsä kirjallinen ja perusteltu arviointi kuuden viikon kuluessa siitä, kun se on saanut tuomioistuimen ratkaisun ja todistuksen.”
21.
WETS:n 2:12 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ministeri päättää tuomioistuimen ratkaisun tunnustamisesta erityisjaoston arvioinnin perusteella.”
22.
WETS:n 2:13 §:n, jonka otsikko on ”Tunnustamisesta kieltäytymisen ehdottomat perusteet”, 1 momentin f kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tuomioistuimen ratkaisun tunnustamisesta on kieltäydyttävä, jos
– –
f.
teko, josta [vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide] määrättiin, ei Alankomaiden oikeuden mukaan olisi ollut rangaistava, jos se olisi tehty Alankomaissa.”
III Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymys
23.
Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze, Wydział III Karny antoi YM:ään kohdistuvia syytetoimia varten kaksi eurooppalaista pidätysmääräystä, joista toinen annettiin 9.11.2020 ja toinen 9.5.2023.
24.
Rechtbank Amsterdamin (Amsterdamin alioikeus, Alankomaat), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, on täytäntöönpanosta vastaavana oikeusviranomaisena annettava ratkaisu näiden kahden eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta.
25.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että sen ennakkoratkaisupyyntö koskee ainoastaan jälkimmäistä näistä määräyksistä. Se annettiin sellaisia pidätysmääräyksen kohteena olevaan henkilöön kohdistuvia syytetoimia varten, jotka koskevat ainoastaan yhtä tekoa eli puolalaisten tuomioistuinten antamilla ratkaisuilla määrätyn, hänen alaikäisen poikansa elatusavun laiminlyöntiä.
26.
Pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen ei ole luokitellut tätä tekoa puitepäätöksen 2002/584 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuksi rikokseksi, joka voisi johtaa asianomaisen henkilön luovuttamiseen teon kaksoisrangaistavuutta tutkimatta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että teko ei Alankomaiden oikeuden mukaan ole rangaistava, mutta aikoo kuitenkin luopua kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 1 alakohdassa säädetyn harkinnanvaraisen kieltäytymisperusteen soveltamisesta.
27.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin nimittäin toteaa, että pidätysmääräyksen kohteena oleva henkilö, joka on Puolan kansalainen, on oleskellut Alankomaissa laillisesti ja yhtäjaksoisesti vähintään viisi vuotta ja saanut näin ollen oikeuden pysyvään oleskeluun Alankomaissa. Näin ollen kyseinen tuomioistuin katsoo hänen ”asuvan vakinaisesti” Alankomaissa puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä.
28.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin myös toteaa, että pidätysmääräyksen kohteena olevalla henkilöllä on kiinteät siteet Alankomaihin, joten Puolaan luovuttamisen jälkeen mahdollisesti tuomittavan vapausrangaistuksen tai vapauden menetyksen käsittävän turvaamistoimenpiteen täytäntöönpano Alankomaissa parantaisi hänen mahdollisuuksiaan sopeutua uudelleen yhteiskuntaan. Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että asianomainen henkilö on asunut Alankomaissa noin 12 vuotta, että hän on viime vuosina hankkinut siellä merkittävästi tuloja, että hän puhuu sujuvaa hollantia ja että vaikka hän on tällä hetkellä työtön, hänen on aikomus hakeutua kunto‑ohjaajan koulutukseen.
29.
Tässä ennakkoratkaisumenettelyssä kyseinen tuomioistuin esitti alun perin kolme ennakkoratkaisukysymystä unionin tuomioistuimelle. Se päätti kuitenkin 13.2.2024 peruuttaa ensimmäisen ja toisen ennakkoratkaisukysymyksensä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamien selvitysten mukaan tämä osittainen peruuttamispäätös johtui siitä, että Alankomaiden hallitus oli 21.12.2023 esittänyt ehdotuksen laiksi unionin rikosoikeuden saattamisesta osaksi Alankomaiden lainsäädäntöä (Wet herimplementatie Europees strafrecht) ja että tämän ehdotuksen hyväksyminen ratkaisee ne puitepäätöksen 2002/584 täytäntöönpanoon liittyneet ongelmat, joita kaksi ensimmäistä kysymystä koskivat.
30.
Kolmas ennakkoratkaisukysymys, joka nyt on ainoa kysymys, johon unionin tuomioistuinta pyydetään vastaamaan, koskee tilannetta, jossa eurooppalainen pidätysmääräys on annettu puitepäätöksen 2002/584 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitetusta teosta, joka ei täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan ole rikos. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on päättänyt olla vetoamatta kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 1 alakohdassa säädettyyn harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen, ja se haluaa käyttää kyseisen puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdassa tarjottua mahdollisuutta ja aikoo näin asettaa pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön luovuttamisen ehdoksi sen, että hänet palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan hänelle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa mahdollisesti tuomittu vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide.
31.
Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että ennakkoratkaisupyynnön esittämispäivänä voimassa olleen Alankomaiden lainsäädännön mukaan toisessa jäsenvaltiossa annetun tuomion tunnustamisesta kieltäydytään automaattisesti, jos teko, josta vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide on määrätty, ei Alankomaiden oikeuden mukaan olisi rikos, jos se olisi tehty Alankomaissa.
32.
Näin ollen silloin, kun eurooppalainen pidätysmääräys on annettu syytetoimien aloittamiseksi teoista, jotka Alankomaiden oikeuden mukaan eivät ole rangaistavia, ja kun tämä pidätysmääräys pannaan täytäntöön asettamalla asianomaisen henkilön luovuttamisen ehdoksi tae palauttamisesta puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan mukaisesti, kyseinen henkilö ei voi suorittaa pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa mahdollisesti tuomittua vapausrangaistusta tai vapauden menetyksen käsittävää turvaamistoimenpidettä Alankomaissa.
33.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää tätä tilannetta unionin oikeuden vastaisena. Se katsoo, että puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetään harkinnanvarainen peruste tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle. Näin ollen jäsenvaltioiden olisi kyseistä säännöstä täytäntöön pannessaan jätettävä toimivaltaisille viranomaisilleen harkintavaltaa ja oltava säätämättä tätä kieltäytymisperustetta pakottavaksi. Lisäksi kyseistä kieltäytymisperustetta olisi tulkittava suppeasti asianomaisen henkilön sosiaalisen kuntoutuksen helpottamista koskevan tavoitteen mukaisesti.
34.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lisää, että tilanteessa, jossa palauttamistaetta sovelletaan tekoon, joka ei täytäntöönpanojäsenvaltion oikeuden mukaan ole rangaistava, tällaisen harkintavallan yhteensopivuus unionin oikeuden kanssa on kyseenalaista.
35.
Tällaisessa tilanteessa se, että vapausrangaistusta tai vapauden menetyksen käsittävää turvaamistoimenpidettä on mahdotonta panna täytäntöön Alankomaissa, vaikuttaa nimittäin puitepäätöksen 2008/909 25 artiklan vastaiselta.
36.
Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo esiin, että kyseisen 25 artiklan mukaan puitepäätöksen 2002/584 säännökset ovat ensisijaisia puitepäätöksen 2008/909 säännöksiin nähden. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä myös ilmenee, että puitepäätöksessä 2002/584 ja erityisesti sen 5 artiklan 3 alakohdassa jätetään täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle mahdollisuus päättää erityistilanteissa, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty rangaistus on pantava täytäntöön täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion alueella. (
15
)
37.
Näin ollen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että tilanteessa, jossa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on luopunut vetoamasta kaksoisrangaistavuuteen perustuvaan harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen, sellaisena kuin siitä säädetään puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohdassa, mutta on asettanut luovuttamisen ehdoksi palauttamistakeen parantaakseen asianomaisen henkilön mahdollisuuksia sopeutua uudelleen yhteiskuntaan kyseisen puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdan mukaisesti, unionin oikeus on esteenä sille, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen kieltäytyy myöhemmin tunnustamasta ja panemasta täytäntöön pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa annettua tuomiota vedoten kaksoisrangaistavuuteen perustuvaan kieltäytymisperusteeseen, sellaisena kuin siitä säädetään puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa.
38.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kieltäytyminen tunnustamasta pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrättyä vapausrangaistusta tai vapauden menetyksen käsittävää turvaamistoimenpidettä olisi vastoin puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan tavoitetta parantaa tuomitun mahdollisuuksia sopeutua uudelleen yhteiskuntaan ja veisi kyseiseltä säännökseltä sen tehokkaan vaikutuksen.
39.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että tähän kysymykseen annettava vastaus vaikuttaa siihen, päättääkö se luovuttaa pääasiassa kyseessä olevan henkilön vai ei. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että jos unionin tuomioistuin katsoo, ettei unionin oikeus ole esteenä ennakkoratkaisupyynnössä kuvatun kaltaisten kansallisten säännösten soveltamiselle, se voi harkita uudelleen aikomustaan luovuttaa kyseinen henkilö Puolan viranomaisille palauttamistakeen ehdolla. Siinä tapauksessa ei nimittäin taattaisi, että asianomainen henkilö voi suorittaa hänelle Puolassa mahdollisesti määrätyn vapausrangaistuksen tai vapauden menetyksen käsittävän turvaamistoimenpiteen Alankomaissa, jotta hänellä olisi paremmat mahdollisuudet sopeutua uudelleen yhteiskuntaan.
40.
Lyhyesti sanottuna ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää, voiko se, että teko ei Alankomaiden oikeuden mukaan ole rangaistava, puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädetyn palauttamistakeen täytäntöönpanovaiheessa olla esteenä mahdollisen Puolassa määrätyn vapausrangaistuksen tai vapauden menetyksen käsittävän turvaamistoimenpiteen tunnustamiselle ja täytäntöönpanolle Alankomaissa.
41.
Unionin tuomioistuimeen 26.2.2024 toimittamassaan osittaisessa peruuttamispäätöksessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selittää tarkemmin syyt, joiden vuoksi sellaisella Alankomaiden lainsäädännön muutoksella, jolla puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettu tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen peruste säädetään harkinnanvaraiseksi, ei poisteta kolmannen ennakkoratkaisukysymyksen taustalla olevaa ongelmaa. Ministerillä on nimittäin siinäkin tilanteessa toimivalta kieltäytyä heti tunnustamasta ulkomaista tuomiota ja näin myös tuomitun palauttamisesta Alankomaihin sen vuoksi, että teko ei Alankomaiden oikeuden mukaan ole rangaistava, kuten WETS:n 2:11 §:n 1 momentissa säädetään. Vaikka ministeri ei käyttäisi tätä toimivaltaa, Gerechtshof Arnhem-Leeuwardenilla olisi silti edelleen toimivalta kieltäytyä tunnustamasta tuomiota ja näin myös tuomitun palauttamisesta Alankomaihin sen vuoksi, että teko ei Alankomaiden oikeuden mukaan ole rangaistava, ja WETS:n 2:12 §:n 1 momentin mukaan tämä kieltäytyminen sitoisi ministeriä.
42.
Tässä tilanteessa rechtbank Amsterdam on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko puitepäätöksen [2008/909] 9 artiklan 1 kohdan d alakohta, luettuna yhdessä kyseisen puitepäätöksen 25 artiklan sekä puitepäätöksen [2002/584] 4 artiklan 1 alakohdan ja 5 artiklan 3 alakohdan kanssa, esteenä sille, että jäsenvaltio, joka on soveltanut puitepäätöksen [2008/909] 7 artiklan 4 kohtaa, saattaa ensin mainitun säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään siten, että sen jälkeen, kun täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on sallinut palauttamistakeen ehdolla luovuttamisen pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon syytetoimia varten puitepäätöksen [2002/584] 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun teon johdosta, joka ei ole täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion lainsäädännön mukaan rikos mutta jonka osalta täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on nimenomaisesti luopunut oikeudesta kieltäytyä tällä perusteella luovuttamisesta, pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion (sen ollessa tuomion osalta täytäntöönpanovaltio) muiden viranomaisten on kieltäydyttävä tai ne voivat kieltäytyä tunnustamasta ja panemasta täytäntöön pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa tästä teosta määrättyä vapausrangaistusta, koska teko ei ole täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion (täytäntöönpanovaltion) lainsäädännön mukaan rangaistava, ja niiden on näin ollen kieltäydyttävä tai ne voivat kieltäytyä panemasta palauttamistaetta täytäntöön?”
43.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet YM, Openbaar Ministerie (syyttäjäviranomainen, Alankomaat), Alankomaiden ja Puolan hallitukset sekä Euroopan komissio. Puolan hallitusta lukuun ottamatta kaikki osallistuivat 15.1.2025 pidettyyn istuntoon, jonka aikana ne muun muassa vastasivat unionin tuomioistuimen suullisesti vastattaviksi esittämiin kysymyksiin.
IV Asian tarkastelu
44.
Kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa lähinnä selvittää, onko puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaa ja 25 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen velvollisuudesta tai mahdollisuudesta kieltäytyä tunnustamasta toisessa jäsenvaltiossa annettua tuomiota ja panemasta määrättyä rangaistusta täytäntöön sen vuoksi, että ne koskevat tekoja, jotka ensin mainitun jäsenvaltion oikeuden mukaan eivät ole rikoksia, kun kyseisen jäsenvaltion täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on ensin päättänyt puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan mukaisesti panna eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön ja asettaa pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön luovuttamisen ehdoksi sen, että kyseinen henkilö palautetaan kuulemisen jälkeen täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan hänelle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide.
45.
Käsiteltävässä asiassa on kyseessä seuraavanlainen tilanne.
46.
Jäsenvaltion täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen, jonka käsiteltäväksi on saatettu syytetoimia varten annettu eurooppalainen pidätysmääräys, aikoo luovuttaa pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön sekä yhtäältä luopua vetoamasta puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohdassa säädettyyn harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen, joka koskee tilannetta, jossa eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena oleva teko ei täytäntöönpanojäsenvaltion oikeuden mukaan ole rikos, ja toisaalta vaatia kyseisen puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdan nojalla, että asianomainen henkilö palautetaan kyseiseen jäsenvaltioon suorittamaan hänelle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa tapauksen mukaan määrättävä vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide.
47.
Luovuttamispäätöksen tekemiseksi täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen haluaa kuitenkin selvittää, miten tämän palauttamistakeen käy Alankomaiden oikeuden mukaan siinä vaiheessa, kun päätetään pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa luovuttamisen jälkeen annetun tuomion tunnustamisesta ja määrätyn rangaistuksen täytäntöönpanosta Alankomaissa.
48.
Alankomaiden lainsäädännössä, sellaisena kuin se oli voimassa ennakkoratkaisupyynnön esittämisajankohtana, nimittäin velvoitetaan täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdan nojalla kieltäytymään pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa annetun tuomion tunnustamisesta ja määrätyn rangaistuksen täytäntöönpanosta sen vuoksi, että kyseessä olevat teot eivät Alankomaiden oikeuden mukaan ole rikoksia. Mainitusta lainsäädännöstä seuraa, ettei toisessa jäsenvaltiossa annettua langettavaa tuomiota voida koskaan tunnustaa, jos se on annettu teoista, jotka eivät Alankomaiden oikeuden mukaan ole rikoksia. Lisäksi Alankomaiden kuningaskunta on käyttänyt puitepäätöksen 2008/909 7 artiklan 4 kohdassa tarjottua mahdollisuutta ja ilmoittanut, ettei se aio soveltaa kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan 1 kohtaa, mikä tarkoittaa, että se on laajentanut kaksoisrangaistavuuden vaatimuksen koskemaan kaikkia rikoksia.
49.
Tästä seuraa, että käytännössä kaikki palauttamistakeet, joita Alankomaiden täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen vaatii puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan nojalla sellaisten eurooppalaisten pidätysmääräysten yhteydessä, jotka koskevat tekoja, jotka eivät Alankomaiden oikeuden mukaan ole rikoksia ja joiden osalta kyseinen viranomainen on luopunut vetoamasta kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 1 alakohdassa säädettyyn harkinnanvarainen kieltäytymisperusteeseen, jäävät vääjäämättä vaille tehokasta vaikutusta WETS:n 2:13 §:ssä vahvistetun automaattisen kieltäytymisperusteen soveltamisen seurauksena.
50.
Alankomaiden hallitus ilmoitti istunnossa, että sen kansallista lainsäädäntöä on muutettu tältä osin. Kyseisen hallituksen mukaan muutettu lainsäädäntö tuli voimaan 1.10.2024. Puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetystä tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteesta näyttää siis tulleen harkinnanvarainen puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa mainittua palauttamistaetta täytäntöön pantaessa.
51.
Tämä Alankomaiden lainsäädännön muutos on hyvin tervetullut, koska puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetään harkinnanvaraisesta tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteesta. Kyseistä säännöstä ei siis voida saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä siten, että kieltäytyminen tunnustamasta sellaista langettavaa tuomiota, joka on annettu teoista, jotka täytäntöönpanojäsenvaltion kansallisen oikeuden mukaan eivät ole rikoksia, säädetään pakolliseksi tai automaattiseksi. Toisin sanoen kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella on oltava harkintavaltaa soveltaessaan tätä kieltäytymisperustetta kussakin yksittäistapauksessa.
52.
Kyseisen säännöksen sanamuodosta nimittäin ilmenee, että ”täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä tunnustamasta tuomiota ja panemasta rangaistusta täytäntöön, jos – – tuomio liittyy – – tekoihin, jotka eivät täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan olisi rikoksia”. (
16
) Ilmaus ”voi kieltäytyä” osoittaa selvästi, että kyseessä on mainitulle viranomaiselle tarjottu mahdollisuus.
53.
Tältä osin unionin tuomioistuin totesi nimenomaisesti 11.1.2017 annetussa tuomiossa Grundza, (
17
) että kyseisessä säännöksessä säädetään ”täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen mahdollisuudesta kieltäytyä tunnustamasta tuomion antaneessa valtiossa julistettua tuomiota ja panemasta samassa valtiossa määrättyä rangaistusta täytäntöön, jos kaksoisrangaistavuutta koskeva edellytys ei täyty”. (
18
)
54.
On täsmennettävä, että puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohtaan sisältyy eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvarainen kieltäytymisperuste, joka niin ikään perustuu kaksoisrangaistavuuden vaatimukseen, ja että kyseinen säännös on laadittu samankaltaisin sanamuodoin kuin puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohta.
55.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että puitepäätöksen 2002/584 3 artiklassa luetellaan nimenomaisesti eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdottomat kieltäytymisperusteet ja sen 4 ja 4 a artiklassa harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet.
56.
Puitepäätöksen 2002/584 4 artiklassa lueteltujen harkinnanvaraisten kieltäytymisperusteiden osalta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että jäsenvaltioilla on harkintavaltaa saattaessaan kyseistä puitepäätöstä osaksi kansallista oikeuttaan. Jäsenvaltiot voivat siis vapaasti saattaa tai jättää saattamatta nämä perusteet osaksi kansallista oikeuttaan. Ne voivat myös päättää rajoittaa tilanteita, joissa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön, helpottaen näin etsittyjen henkilöiden luovuttamista sen vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaisesti, josta kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 2 kohdassa säädetään. (
19
)
57.
Lisäksi on huomautettava, että puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan mukaan täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ”voi kieltäytyä” panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön kyseisen artiklan 1–7 alakohdassa luetelluista syistä, joihin kuuluu kyseisen artiklan 1 alakohdassa mainittu kaksoisrangaistavuuden puuttuminen.
58.
Puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan sanamuodosta siis seuraa, että täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on oltava harkintavaltaa sen osalta, onko eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäydyttävä tässä 4 artiklassa tarkoitetuin perustein vai ei. (
20
)
59.
Unionin tuomioistuimen mukaan tästä seuraa, että kun jäsenvaltiot päättävät saattaa yhden tai useampia puitepäätöksen 2002/584 4 artiklassa säädetyistä harkinnanvaraisista kieltäytymisperusteista osaksi kansallista oikeutta, ne eivät voi säätää, että oikeusviranomaisten on kieltäydyttävä panemasta täytäntöön jokainen mainittujen perusteiden soveltamisalaan muodollisesti kuuluva eurooppalainen pidätysmääräys ilman, että kyseisillä viranomaisilla olisi mahdollisuutta ottaa huomioon kunkin yksittäistapauksen erityiset olosuhteet. (
21
)
60.
Mielestäni tämä tulkinta voidaan laajentaa koskemaan puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaa, kun otetaan huomioon kyseisen säännöksen ja puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohdan sanamuotojen samankaltaisuus.
61.
Toteamuksella, jonka mukaan tätä säännöstä ei voida tulkita siten, että siinä säädetään pakottavasta perusteesta tuomioiden tunnustamisesta ja rangaistusten täytäntöönpanosta kieltäytymiselle, ei kuitenkaan täysin vastata ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pohtimiin kysymyksiin.
62.
Jos nimittäin täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen käyttää puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarjottua mahdollisuutta, luovutusvaiheessa vaaditulla palauttamistakeella ei voi olla vaikutusta, mistä seuraa, että tuomittu ei voi suorittaa hänelle määrättyä vapausrangaistusta tai vapauden menetyksen käsittävää turvaamistoimenpidettä kyseisessä jäsenvaltiossa. Kyseisen henkilön sosiaalisen kuntoutuksen helpottamista koskeva tavoite, joka oikeuttaa käynnistämään puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädetyn luovuttamismekanismin, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan palauttamistae, voi tällöin vaarantua langettavan tuomion tunnustamisvaiheessa.
63.
Tämän vuoksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta täsmentämään, onko puitepäätöksen 2008/909 25 artiklan mukaista, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella on mahdollisuus – eikä velvollisuutta – kieltäytyä kyseisen puitepäätöksen 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetyn perusteen nojalla tunnustamasta ja panemasta täytäntöön tuomiota, joka on annettu puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan mukaisen palauttamistakeen ehdolla tehdyn luovutuksen jälkeen.
64.
Katson, että tätä mahdollisuutta ei lähtökohtaisesti pitäisi hyväksyä, jollei olosuhteissa ole tapahtunut muutosta, jolla voidaan oikeuttaa se, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen alkuperäistä arviointia, jonka perusteella se on päättänyt luopua vetoamasta puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohdassa säädettyyn harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen ja soveltaa kyseisen puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdassa säädettyä luovuttamismekanismia, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan palauttamistae, tarkastellaan uudelleen tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen kannalta. On useita syitä, miksi esitän tällaista ratkaisua.
65.
Ensinnäkin muistutan, että keskinäisen luottamuksen periaate ja vastavuoroisen tunnustamisen periaate konkretisoituvat rikosoikeuden alalla puitepäätöksessä 2008/909 puitepäätöksen 2002/584 tavoin. Puitepäätöksellä 2008/909 kehitetään oikeudellista yhteistyötä rikostuomioiden tunnustamisen ja täytäntöönpanon alalla, kun henkilölle on määrätty vankeusrangaistus tai vapauden menetyksen sisältävä toimenpide toisessa jäsenvaltiossa, hänen sosiaalisen kuntoutuksensa helpottamiseksi. (
22
)
66.
Puitepäätöksen 2008/909 3 artiklan 1 kohdan mukaan kyseisen puitepäätöksen tarkoituksena on vahvistaa säännöt, joiden mukaisesti jäsenvaltion on tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen helpottamiseksi tunnustettava toisen jäsenvaltion tuomioistuimen antama tuomio ja pantava sen määräämä rangaistus täytäntöön.
67.
Tätä varten puitepäätöksen 2008/909 8 artiklassa säädetään, että täytäntöönpanosta vastaava jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on lähtökohtaisesti velvollinen hyväksymään puitepäätöksen 4 ja 5 artiklan mukaisesti lähetetyn pyynnön, joka koskee toisessa jäsenvaltiossa annetun tuomion tunnustamista ja tässä tuomiossa määrätyn vankeusrangaistuksen tai vapauden menetyksen sisältävän toimenpiteen täytäntöönpanemista. Mainittu viranomainen voi lähtökohtaisesti kieltäytyä hyväksymästä tällaista pyyntöä ainoastaan vetoamalla puitepäätöksen 9 artiklassa tyhjentävästi lueteltuihin perusteisiin kieltäytyä tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta. (
23
)
68.
Kaikkia vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen tehtyjä poikkeuksia on tulkittava suppeasti. (
24
) Puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdasta unionin tuomioistuin on siten todennut, että kaksoisrangaistavuutta koskeva edellytys on poikkeus säännöstä, joka koskee tuomion tunnustamisen ja rangaistuksen täytäntöönpanon periaatetta. Näin ollen tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevan perusteen, joka perustuu kaksoisrangaistavuuden puuttumiselle kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla, soveltamisalaa on tulkittava suppeasti, jotta voidaan rajoittaa tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisiä. (
25
)
69.
Kuten unionin tuomioistuin on jo täsmentänyt, puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdan suppea tulkinta myötävaikuttaa puitepäätöksellä 2008/909 tavoitellun tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen helpottamista koskevan tavoitteen toteuttamiseen, kuten sen 3 artiklan 1 kohdasta ilmenee. (
26
)
70.
Tähän tavoitteeseen pyritään myös puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa, jossa annetaan täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle mahdollisuus päättää, että määrätty rangaistus on pantava täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltion alueella. (
27
) Kyseisen säännöksen tavoitteena on nimittäin helpottaa täytäntöönpanojäsenvaltion kansalaisen tai siellä vakinaisesti asuvan henkilön mahdollisuuksia sosiaaliseen kuntoutukseen, kun hänen on mahdollista suorittaa kyseisen valtion alueella vapauden menetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide, joka hänelle määrätään eurooppalaiseen pidätysmääräykseen perustuvan luovuttamisen jälkeen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa. (
28
)
71.
Päätös soveltaa puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa tarkoitettua luovuttamismekanismia, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan palauttamistae, perustuu kokonaisarviointiin, jossa selvitetään asianomaisen henkilön mahdollisuudet sopeutua uudelleen pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion ja täytäntöönpanojäsenvaltion yhteiskuntaan ottaen huomioon hänen siteensä kumpaankin valtioon. (
29
)
72.
Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on siis voitava arvioida kyseessä olevan asian erityiset olosuhteet huomioon ottaen, ovatko tämän henkilön siteet täytäntöönpanojäsenvaltioon riittävät, jotta tällä säännöksellä tavoiteltu yhteiskuntaan uudelleen sopeutumisen tavoite voidaan saavuttaa paremmin, jos kyseinen henkilö suorittaa hänelle mahdollisesti määrättävän rangaistuksen tässä jäsenvaltiossa. (
30
)
73.
Tätä arvioidessaan täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on punnittava keskenään useita intressejä, jotka liittyvät muun muassa pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön sosiaaliseen kuntoutukseen hänen mahdollisen tuomitsemisensa jälkeen, tarpeeseen varmistaa, ettei kyseinen henkilö jää rankaisematta, sekä kaksoisrangaistavuuden puuttumiseen. (
31
)
74.
Jos kyseinen viranomainen päättää soveltaa luovuttamismekanismia, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan palauttamistae, sellaisena kuin siitä säädetään puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa, ja luopua vetoamasta puitepäätöksen 4 artiklan 1 alakohdassa mainittuun harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen, se katsoo, että sosiaaliseen kuntoutukseen ja rankaisematta jäämisen torjumiseen liittyvien intressien on oltava ensisijaisia siihen toteamukseen nähden, että kyseinen teko ei sen kansallisen oikeuden mukaan ole rangaistava.
75.
Pääasian olosuhteissa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin todellakin katsoo, että koska YM:llä on siteitä Alankomaihin, asianomaisen henkilön sosiaalisen kuntoutuksen helpottamista koskeva tavoite edellyttää, että hän suorittaa rangaistuksensa Alankomaissa. Näin ollen kyseinen tuomioistuin aikoo luopua vetoamasta puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohtaan ja haluaa selvittää, voiko sen vaatimalla palauttamistakeella olla vaikutusta, kun otetaan huomioon, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella on myöhemmin mahdollisuus kieltäytyä tunnustamasta langettavaa tuomiota puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdan perusteella.
76.
Tämän epävarmuuden vähentämiseksi on asetettava sääntö, jonka mukaan täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanovaiheessa tekemää punnintaa ei lähtökohtaisesti pitäisi voida kyseenalaistaa tämän määräyksen jälkeen annetun tuomion tunnustamisvaiheessa. Mahdollisuus vedota kyseisessä säännöksessä mainittuun tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen olisi rajattava tiukasti silloin, kun on sovellettu puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädettyä luovuttamismekanismia, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan palauttamistae.
77.
Tämä tarkoittaa, että jos olosuhteissa ei ole tapahtunut muutosta, joka voi vaikuttaa intressiin siitä, että tuomittu suorittaa rangaistuksensa täytäntöönpanojäsenvaltiossa, jotta hänellä olisi paremmat mahdollisuudet sopeutua uudelleen yhteiskuntaan, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen ei pitäisi voida vedota puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa olevaan tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen.
78.
Toiseksi tätä ratkaisua voidaan perustella puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädetyn luovuttamismekanismin, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan palauttamistae, logiikalla. Kyseinen mekanismi perustuu nimittäin kaksinkertaiseen sitoumukseen, jota voidaan kuvata seuraavasti: Kun täytäntöönpanojäsenvaltio asettaa luovuttamisen ehdoksi palauttamistakeen, se sitoutuu implisiittisesti mutta väistämättä panemaan lähtökohtaisesti täytäntöön vapausrangaistuksen tai vapauden menetyksen käsittävän toimenpiteen, joka pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa tapauksen mukaan määrätään. Kun pidätysmääräyksen antanut jäsenvaltio antaa palauttamistakeen, se sitoutuu ennakolta palauttamaan tuomitun täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan tämän vapausrangaistuksen tai vapauden menetyksen käsittävän turvaamistoimenpiteen. (
32
) Säännöllä, jonka mukaan puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädettyyn tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen ei lähtökohtaisesti pitäisi voida vedota puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädettyä palauttamistaetta täytäntöön pantaessa, voidaan varmistaa, että jollei uusia olosuhteita ilmene, tätä kaksiosaista sitoumusta noudatetaan ja että sillä on vaikutus.
79.
Kolmanneksi on otettava huomioon puitepäätöksen 2008/909 25 artikla, jolla säännellään kyseisen puitepäätöksen ja puitepäätöksen 2002/584 välistä suhdetta. Muistutan, että kyseisen artiklan mukaan puitepäätöksen 2008/909 säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin, sikäli kuin ne ovat puitepäätöksen 2002/584 säännösten mukaisia, rangaistusten täytäntöönpanoon muun muassa tapauksissa, joissa jäsenvaltio on mainitun puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdan nojalla asettanut eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle ehdon, jonka mukaan henkilö on rankaisemattomuuden välttämiseksi palautettava asianomaiseen jäsenvaltioon suorittamaan hänelle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide.
80.
Kyseisestä säännöksestä ilmenee, että samaan tapaan kuin tilanne, jossa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen soveltaa puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdassa säädettyä harkinnanvaraista kieltäytymisperustetta, puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdassa säädetyn palauttamistakeen täytäntöönpanon jälkeinen rangaistuksen täytäntöönpano edellyttää, että noudatetaan puitepäätöksessä 2008/909 säädettyä menettelyä ja siinä säädettyjä edellytyksiä, joita sovelletaan rikosasiassa annetun tuomion tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon muussa kuin tuomion antaneessa jäsenvaltiossa. (
33
)
81.
Se, että puitepäätöksessä 2002/584 ja puitepäätöksessä 2008/909 säädetyillä menettelyillä on yhteys ensin mainitun puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetun palauttamistakeen soveltamisalalla, ilmenee myös puitepäätöksen 2008/909 liitteessä I olevan todistusmallin f kohdasta. Kyseinen todistus lähetetään tuomion mukana tuomion tunnustamista ja täytäntöönpanoa varten, ja siinä on viitattava palauttamistakeeseen tilanteissa, joissa pidätysmääräyksen antanut jäsenvaltio on antanut tällaisen takeen. Näin ollen palauttamistakeen antamisen jälkeen määrätyn rangaistuksen täytäntöönpano edellyttää, että tuomion antanut jäsenvaltio toimittaa tuomion ja kyseisen todistuksen puitepäätöksessä vahvistettujen sääntöjen mukaisesti.
82.
Unionin tuomioistuin täsmensi tuomiossa SF, että unionin lainsäätäjän säätämällä puitepäätöksen 2002/584 ja puitepäätöksen 2008/909 välisellä suhteella on tarkoitus myötävaikuttaa kyseessä olevan henkilön sosiaalisen kuntoutuksen helpottamista koskevan tavoitteen saavuttamiseen. Se korosti myös sitä, että tällainen kuntoutus on paitsi tuomitun henkilön edun mukaista myös yleisesti Euroopan unionin edun mukaista. (
34
) Tämä näkemys, jonka mukaan puitepäätösten välisen suhteen tarkoituksena on edistää kyseistä tavoitetta, tukee sitä, että puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa mainitun kieltäytymisperusteen käyttämiselle on asetettava tiukat rajat sovellettaessa puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädettyä luovuttamismekanismia, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan palauttamistae.
83.
Näin on sitäkin suuremmalla syyllä siksi, että puitepäätöksen 2008/909 25 artiklasta ilmenee, että sen säännöksiä sovelletaan sikäli kuin ne ovat puitepäätöksen 2002/584 säännösten mukaisia, mihin sisältyy vaatimus näiden kahden puitepäätöksen johdonmukaisesta soveltamisesta. Mielestäni tätä johdonmukaisuuden vaatimusta ei noudatettaisi, jos tilanteessa, jossa olosuhteissa ei ole tapahtunut sellaista muutosta, joka oikeuttaisi tarkastelemaan uudelleen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen alkuperäistä arviointia, jonka perusteella tämä on antanut asianomaisen henkilön sosiaaliseen kuntoutukseen liittyvälle intressille etusijan kaksoisrangaistavuuden puuttumiseen liittyvään intressiin nähden, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voisi tuomion tunnustamisvaiheessa rangaistusta täytäntöön pannessaan päättää asettaa etusijalle tämän jälkimmäisen intressin vedoten puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädettyyn tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen.
84.
Neljänneksi on korostettava, että puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 1 kohdan mukaan eurooppalaista pidätysmääräystä koskevien järjestelyjen tavoitteena on etsityn henkilön kiinni ottamisen ja luovuttamisen mahdollistaminen, jotta – ottaen huomioon mainitun puitepäätöksen tavoite – tehty rikos ei jää rankaisematta ja jotta kyseinen henkilö voidaan asettaa syytteeseen tai jotta hän voi suorittaa hänelle tuomitun vapausrangaistuksen. (
35
) Eurooppalaista pidätysmääräystä koskevien järjestelyjen tarkoituksena on siis erityisesti torjua sellaisen etsityn henkilön jääminen rankaisematta, joka on muualla kuin sillä alueella, jolla hänen epäillään tehneen rikoksen. (
36
)
85.
Täsmennän, että puitepäätöksen 2008/909 25 artiklan mukaan kyseisen puitepäätöksen ja puitepäätöksen 2002/584 välisen suhteen tarkoituksena on oltava myös varmistaa, ettei asianomainen henkilö jää rankaisematta.
86.
Viimeksi mainitulle tavoitteelle, joka on puitepäätöksellä 2002/584 käyttöön otetun luovuttamismekanismin päätavoite, annetun suuren painoarvon vuoksi se, miten mainittu puitepäätös ja puitepäätös 2008/909 suhteutetaan asianmukaisesti toisiinsa, on määritettävä tapauskohtaisesti siten, että otetaan huomioon paitsi tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen helpottamista koskeva tavoite myös tavoite varmistaa, etteivät rikokset jää rankaisematta.
87.
Teoista, jotka täytäntöönpanojäsenvaltion oikeuden mukaan eivät ole rikoksia, on todettava, että se, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy luovuttamasta pidätysmääräyksen kohteena olevaa henkilöä vedoten puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohtaan, vaarantaa tavoitteen varmistaa, etteivät rikokset jää rankaisematta. Tämän vuoksi puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdasta on tehtävä tulkinta, joka luovuttamista suosimalla mahdollistaa kyseisen tavoitteen toteutumisen, mikä tarkoittaa, että mahdollisuutta vedota tähän säännökseen on rajoitettava tiukasti sovellettaessa puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädettyä palauttamistaetta. Muussa tapauksessa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voisi luopua käynnistämästä kyseisessä säännöksessä säädettyä ehdollista luovuttamismekanismia, mikä vaarantaisi tavoitteen varmistaa, etteivät rikokset jää rankaisematta. Tältä osin on paljastavaa, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsee voivansa harkita uudelleen pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön luovuttamisesta tekemäänsä päätöstä.
88.
Edellä esitetyistä seikoista seuraa, että jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei kaksoisrangaistavuuden puuttuessa käytä mahdollisuutta vedota puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohdassa säädettyyn täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen ja luovuttaa pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön asettamalla tämän luovuttamisen ehdoksi palauttamistakeen kyseisen puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdan mukaisesti, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ei lähtökohtaisesti voi asianomaisesta henkilöstä annetun langettavan tuomion tunnustamis‑ ja täytäntöönpanovaiheessa vedota puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa mainittuun tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen, joka perustuu myös kaksoisrangaistavuuden puuttumiseen.
89.
Alankomaiden hallitus myöntää tämän ratkaisun mukaisesti, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen alkuperäinen arviointi on – paitsi jos ilmenee uusia olosuhteita – otettava huomioon ja sitä on noudatettava langettavan tuomion tunnustamisvaiheessa, mutta väittää kuitenkin, että koska luovuttamispäätöksen ja tuomion tunnustamispäätöksen välillä voi kulua pitkä aika, jälkimmäistä päätöstä tehtäessä on otettava huomioon asianomaisen henkilön senhetkinen tosiasiallinen tilanne hänen sosiaalisen kuntoutuksensa helpottamista koskevan tavoitteen kannalta.
90.
Näin ollen Alankomaiden hallitus väittää lähinnä, että intressejä pitäisi voida punnita uudelleen siinä vaiheessa, kun tuomio tunnustetaan ja rangaistus pannaan täytäntöön puitepäätöksen 2008/909 mukaisesti. On nimittäin mahdollista, että palauttamistakeen antamisen jälkeen ilmenneiden uusien olosuhteiden vuoksi – kuten sen vuoksi, että asianomainen henkilö on menettänyt oleskeluoikeutensa täytäntöönpanojäsenvaltiossa tai että hänen henkilökohtainen tilanteensa tai perhetilanteensa on muuttunut – rangaistuksen suorittaminen kyseisessä jäsenvaltiossa ei enää edistä kyseisen henkilön sopeutumista uudelleen yhteiskuntaan siellä. Alankomaiden hallituksen mukaan syy, jonka vuoksi täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on eurooppalaisen pidätysmääräyksen tutkittuaan päättänyt luopua vetoamasta puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohdassa mainittuun harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen, on voinut lakata olemasta. Tällöin täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella on uudelleen mahdollisuus vedota puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädettyyn tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen.
91.
Istunnossa myös komissio myönsi, että asianomaisen henkilön oikeudellinen tai tosiasiallinen tilanne on voinut muuttua niin, että vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide olisi voitava suorittaa tuomion antaneessa jäsenvaltiossa, jotta asianomaiselle henkilölle taattaisiin paremmat mahdollisuudet sosiaaliseen kuntoutukseen. Tällaisessa tilanteessa täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voisi siis poikkeuksellisesti vedota puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädettyyn tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen, vaikka luovuttamisvaiheessa ei olisikaan vedottu kaksoisrangaistavuuden puuttumiseen. Tältä osin komissio täsmensi, että päinvastainen ratkaisu estäisi tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen helpottamista koskevan tavoitteen toteutumisen.
92.
Alankomaiden hallituksen ja komission tapaan katson, että on voitava hyväksyä poikkeus sääntöön, jonka mukaan puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa mainittuun tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen ei lähtökohtaisesti voida vedota pantaessa täytäntöön puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädettyä palauttamistaetta. (
37
)
93.
Tuomitun oikeudellisessa tai tosiasiallisessa tilanteessa tapahtunut muutos, joka on osaltaan heikentänyt kyseisen henkilön siteitä täytäntöönpanojäsenvaltioon tai poistanut ne, voi nimittäin siinä vaiheessa, kun langettava tuomio tunnustetaan puitepäätöksen 2008/909 mukaisesti, oikeuttaa sen, että vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimi suoritetaan tuomion antaneessa jäsenvaltiossa eikä täytäntöönpanojäsenvaltiossa, jotta kyseisellä henkilöllä olisi paremmat mahdollisuudet sosiaaliseen kuntoutukseen. Näin ollen on huolehdittava siitä, että tämä tunnustaminen yhä tässä vaiheessa vastaa puitepäätöksen tavoitetta helpottaa tuomitun sosiaalista kuntoutusta. Jos näin ei enää ole, ei myöskään ole enää syytä estää täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaista viranomaista käyttämästä sille puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarjottua mahdollisuutta.
94.
On korostettava, että tällaisessa tilanteessa kyseisen puitepäätöksen 25 artikla ei ole esteenä sen 9 artiklan 1 kohdan d alakohdan soveltamiselle, koska palauttamistakeen täytäntöönpano ei olosuhteiden muuttumisen vuoksi ole enää perusteltua, jos sitä on alun perin vaadittu toisenlaisissa olosuhteissa. (
38
) Puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädettyä luovuttamismekanismia, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan palauttamistae, ei näin ollen vaaranneta. Myöskään tavoite varmistaa, etteivät rikokset jää rankaisematta, ei vaarannu, koska tuomittu suorittaa rangaistuksensa tuomion antaneessa jäsenvaltiossa.
95.
Vaikuttaa siis siltä, että tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen helpottaminen ja sen varmistaminen, etteivät rikokset jää rankaisematta, ovat ne tavoitteet, joiden perusteella puitepäätöksen 2002/584 ja puitepäätöksen 2008/909 välinen suhde on määritettävä kussakin yksittäistapauksessa.
96.
Nämä kaksi tavoitetta siis oikeuttavat sen, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ei lähtökohtaisesti voi vedota puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaan langettavan tuomion tunnustamisvaiheessa silloin, kun luovuttamisen ehdoksi asetettua palauttamistaetta pannaan täytäntöön puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan mukaisesti. Määrittelemällä mahdollisuus vedota puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaan liian laajaksi nimittäin vaikeutettaisiin tuomitun sosiaalista kuntoutusta ja vaarannettaisiin tavoite varmistaa, etteivät rikokset jää rankaisematta, koska se voisi saada täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen luopumaan soveltamasta mekanismia, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan palauttamistae, jolloin tämä tae jäisi hyödyttömäksi.
97.
Nämä samat tavoitteet oikeuttavat kuitenkin poikkeuksen hyväksymisen silloin, kun palauttamistakeen täytäntöönpano on menettänyt merkityksensä tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen helpottamista koskevan tavoitteen kannalta.
98.
Tähän on esitettävä vielä yksi täsmennys.
99.
On nimittäin todennäköistä, kuten erityisesti komissio totesi istunnossa, että useimmissa tapauksissa olosuhteiden muutos, joka oikeuttaisi sen, että vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide suoritetaan lopulta tuomion antaneessa jäsenvaltiossa, todetaan ja otetaan huomioon jo ennen kuin täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen harkitsee mahdollisuutta vedota johonkin puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan mukaisista tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteista.
100.
Tältä osin on syytä muistuttaa, että palauttamistaetta on puitepäätöksen 2008/909 25 artiklan mukaan sovellettava kyseisen puitepäätöksen säännösten mukaisesti. Mainitun puitepäätöksen 4 artiklan 2–5 kohdassa säädetään pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion ja täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten välisestä vuoropuhelusta sen määrittämiseksi, kummassa näistä jäsenvaltioista vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide on suoritettava tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen helpottamiseksi.
101.
Vaikka puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan mukaisesti vaaditun ja annetun palauttamistakeen olemassaolo tarkoittaa, että mainituissa säännöksissä säädettyä menettelyä on mukautettava, koska pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on luovuttamisvaiheessa antamansa sitoumuksen nojalla lähtökohtaisesti velvollinen lähettämään tuomion ja todistuksen, olosuhteiden muutoksen seurauksena voi olla se, että palauttamistae on peruutettava ja ettei tunnustamismenettelyä voida aloittaa tai saattaa loppuun.
102.
Muistutan tältä osin, että puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan mukaan tuomittua on kuultava ennen kuin hänet palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide. Ei ole poissuljettua, että asianomainen henkilö osoittaa, että hänen tilanteessaan on tapahtunut muutos, joka oikeuttaa hänet suorittamaan rangaistuksensa jälkimmäisessä jäsenvaltiossa.
103.
Lisäksi on niin, että jos tuomion antaneen jäsenvaltion ja täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten välisistä neuvotteluista seuraa, että tuomitulle määrätty vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide on suoritettava ensin mainitussa jäsenvaltiossa, jotta hänellä olisi paremmat mahdollisuudet sopeutua uudelleen yhteiskuntaan, kyseiset viranomaiset todennäköisesti katsovat, että puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädetty palauttamistae on menettänyt merkityksensä ja se on siten peruutettava. Tästä seuraa joko, että tuomion antaneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ei lähetä tuomiota eikä todistusta, tai jos ne on jo lähetetty, että kyseinen viranomainen päättää peruuttaa todistuksen, millä saatetaan tunnustamismenettely päätökseen. Näin ollen täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen ei tarvitse pohtia, onko sen tarkoituksenmukaista vedota johonkin puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdassa vahvistetuista tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteista.
104.
Todellisuudessa ainoastaan siinä tilanteessa, että langettavan tuomion tunnustamismenettely on aloitettu eikä sitä ole keskeytetty näistä tuomion antaneen jäsenvaltion ja täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten välisistä neuvotteluista huolimatta, jälkimmäisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi joutua tapauksen mukaan ja edellä määritellyissä rajoissa vetoamaan puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa mainittuun tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen.
V Ratkaisuehdotus
105.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa rechtbank Amsterdamin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 annetulla neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 5 artiklan 3 alakohtaa ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/909/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaa ja 25 artiklaa
on tulkittava siten, että
jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei kaksoisrangaistavuuden puuttuessa käytä mahdollisuutta vedota puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 4 artiklan 1 alakohdassa säädettyyn täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen ja luovuttaa pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön asettamalla tämän luovuttamisen ehdoksi palauttamistakeen puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan mukaisesti, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ei lähtökohtaisesti voi asianomaisesta henkilöstä annetun tuomion tunnustamis‑ ja täytäntöönpanovaiheessa vedota puitepäätöksen 2008/909, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa mainittuun tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen, joka perustuu myös kaksoisrangaistavuuden puuttumiseen.
Jos kuitenkin olosuhteissa on luovutuksen jälkeen tapahtunut muutos, jolla voidaan oikeuttaa se, että vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimi pannaan täytäntöön pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa eikä täytäntöönpanojäsenvaltiossa, ja jos tästä olosuhteiden muutoksesta huolimatta palauttamistaetta ei ole peruutettu kyseisten kahden jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten puitepäätöksen 2008/909, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 4 artiklan 2–5 kohdan mukaisesti käymien neuvottelujen jälkeen, puitepäätöksen 2008/909 25 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sille, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella on mahdollisuus vedota kyseisen puitepäätöksen 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädettyyn tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
(
2
)	EUVL 2008, L 327, s. 27.
(
3
)	EUVL 2009, L 81, s. 24; jäljempänä puitepäätös 2008/909.
(
4
)	EYVL 2002, L 190, s. 1.
(
5
)	Jäljempänä puitepäätös 2002/584.
(
6
)	Siltä osin kuin on kyse näiden kahden puitepäätöksen välisestä suhteesta tilanteessa, jossa vedotaan puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdassa mainittuun harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen, viittaan ratkaisuehdotukseeni C.J. (Tuomion täytäntöön paneminen eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella) ja Procura generale presso la Corte d’appello di Napoli ym. (C‑305/22 ja C‑595/23, EU:C:2024:1030), jossa viitataan ratkaisuehdotukseeni C.J. (Tuomion täytäntöön paneminen eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella) (C‑305/22, EU:C:2024:508).
(
7
)	Ks. Alankomaiden 20.9.2012 puitepäätöksen 2008/909 7 artiklan 4 kohdan mukaisesti antama ilmoitus, joka sisältyy Ministerie van Veiligheid en Justitien (turvallisuus‑ ja oikeusministeriö, Alankomaat) Staatssecretaris van Veiligheid en Justitien (turvallisuus‑ ja oikeusasioista vastaava valtiosihteeri, Alankomaat) F. Teevenin neuvoston puheenjohtajalle Rafael Fernández‑Pita y Gonzálezille 1.10.2012 lähettämään puitepäätöksen 2008/909 täytäntöönpanoa Alankomaissa koskevasta ilmoituksesta laadittuun muistioon (asiak. N:o 14427/12), joka on saatavana englanniksi osoitteessa https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-14427-2012-INIT/en/pdf.
(
8
)	Stb. 2004, nro 195.
(
9
)	Stb. 2021, nro 125.
(
10
)	Stb. 2000, nro 495.
(
11
)	EUVL 2017, L 283, s. 1.
(
12
)	Stb. 2012, nro 333.
(
13
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 9.
(
14
)	Stb. 1827, nro 20.
(
15
)	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa 11.3.2020 annettuun tuomioon SF (Eurooppalainen pidätysmääräys – Tae palauttamisesta täytäntöönpanovaltioon) (C‑314/18, EU:C:2020:191, 41 kohta; jäljempänä tuomio SF).
(
16
)	Kursivointi tässä.
(
17
)	C‑289/15, EU:C:2017:4.
(
18
)	Ks. tuomio 11.1.2017, Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, 29 kohta). Kursivointi tässä.
(
19
)	Ks. erityisesti tuomio 6.6.2023, O. G. (Eurooppalainen pidätysmääräys kolmannen maan kansalaisesta) (C‑700/21, EU:C:2023:444, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
20
)	Ks. erityisesti tuomio 29.4.2021, X (Eurooppalainen pidätysmääräys – Ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
21
)	Ks. tuomio 29.4.2021, X (Eurooppalainen pidätysmääräys – Ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, 44 kohta).
(
22
)	Ks. tuomio 9.11.2023, Staatsanwaltschaft Aachen (C‑819/21, EU:C:2023:841, 19 kohta).
(
23
)	Ks. tuomio 9.11.2023, Staatsanwaltschaft Aachen (C‑819/21, EU:C:2023:841, 20 kohta).
(
24
)	Ks. erityisesti tuomio 29.4.2021, X (Eurooppalainen pidätysmääräys – Ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, 39 kohta); tuomio 14.7.2022, Procureur général près la cour d’appel d’Angers (C‑168/21, EU:C:2022:558, 40 kohta) ja tuomio 6.6.2023, O. G. (Eurooppalainen pidätysmääräys kolmannen maan kansalaisesta) (C‑700/21, EU:C:2023:444, 33 kohta).
(
25
)	Ks. tuomio 11.1.2017, Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, 46 kohta).
(
26
)	Ks. tuomio 11.1.2017, Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, 51 kohta).
(
27
)	Ks. tuomio SF, 41 kohta.
(
28
)	Ks. tuomio SF, 48 kohta ja määräys 16.11.2023, PY (Kolmannen valtion kansalainen täytäntöönpanojäsenvaltiossa) (C‑636/22, EU:C:2023:899, 37 kohta).
(
29
)	Puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdasta ks. tuomio 6.6.2023, O. G. (Eurooppalainen pidätysmääräys kolmannen maan kansalaisesta) (C‑700/21, EU:C:2023:444, 53–68 kohta). Kyseisen puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdasta ks. määräys 16.11.2023, PY (Kolmannen valtion kansalainen täytäntöönpanojäsenvaltiossa) (C‑636/22, EU:C:2023:899, 42 ja 43 kohta).
(
30
)	Ks. määräys 16.11.2023, PY (Kolmannen valtion kansalainen täytäntöönpanojäsenvaltiossa) (C‑636/22, EU:C:2023:899, 39 kohta). Selvittääkseen, onko olemassa oikeutettu intressi, joka on perusteena sille, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty rangaistus pannaan täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltion alueella, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on arvioitava kokonaisvaltaisesti kaikkia niitä kyseisen kolmannen maan kansalaisen tilanteelle ominaisia konkreettisia seikkoja, jotka voivat osoittaa, onko tämän henkilön ja täytäntöönpanojäsenvaltion välillä siteitä, joiden perusteella voidaan todeta, että kyseinen henkilö on riittävän kotoutunut tähän valtioon ja että hänelle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätyn vapauden menetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpano täytäntöönpanovaltiossa helpottaa näin ollen puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdalla tavoitellun yhteiskuntaan uudelleen sopeutumista koskevan päämäärän toteutumista. Näihin seikkoihin kuuluvat kolmannen maan kansalaisella olevat perhe‑, kieli‑ ja kulttuurisiteet sekä sosiaaliset ja taloudelliset siteet täytäntöönpanojäsenvaltioon sekä hänen kyseisessä jäsenvaltiossa oleskelunsa luonne, kesto ja edellytykset. Ks. analogisesti puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdasta mm. 6.6.2023 annettu tuomio O. G. (Eurooppalainen pidätysmääräys kolmannen maan kansalaisesta) (C‑700/21, EU:C:2023:444, 60–62 ja 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
31
)	Unionin tuomioistuin on jo korostanut, että puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan tavoitetta helpottaa tuomitun sosiaalista kuntoutusta on punnittava suhteessa muihin intresseihin ja erityisesti suhteessa rikosoikeudellisten menettelyjen tehokkuuteen, jotta taataan kattava ja tehokas seuraamusten määrääminen eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena olevasta rikoksesta. Ks. tuomio SF, 56 kohta. Kuten julkisasiamies Pikamäe totesi ratkaisuehdotuksessaan SF (Eurooppalainen pidätysmääräys – Tae palauttamisesta täytäntöönpanovaltioon) (C‑314/18, EU:C:2019:427, 61 kohta) puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdasta, ”tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen helpottamista koskeva tavoite ei siis ole ehdoton, ja se voidaan asettaa tasapainoon muiden vaatimusten kanssa”.
(
32
)	Pidätysmääräyksen antanut jäsenvaltio voi suorittaa palautuksen vasta, kun rangaistuksesta annettu ratkaisu on tullut lainvoimaiseksi. Ks. tuomio SF, 52 ja 53 kohta.
(
33
)	Ks. tältä osin myös komission tiedonanto – Käsikirja eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisesta ja täytäntöönpanosta (EUVL C, C/2023/1270), 2.5.2 ja 5.9.2 kohta, joista ilmenee, että puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa mainitussa tapauksessa tuomion siirtämisessä täytäntöönpanojäsenvaltioon täytäntöönpanoa varten noudatetaan puitepäätöksessä 2008/909 säädettyä menettelyä ja siinä säädettyjä edellytyksiä. Tämän perusteella unionin tuomioistuin on erityisesti katsonut, että puitepäätöksen 2008/909 25 artiklaa on tulkittava siten, että kun syytetoimenpiteitä varten annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle on asetettu puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädetty ehto, täytäntöönpanojäsenvaltio voi mukauttaa tämän rangaistuksen kestoa vain puitepäätöksen 2008/909 8 artiklan 2 kohdassa säädettyjen tiukkojen edellytysten täyttyessä, kun kyse on pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa kyseessä olevalle henkilölle määrätyn vapauden menetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanosta. Ks. tuomio SF, 68 kohta.
(
34
)	Ks. tuomio SF, 51 kohta.
(
35
)	Ks. erityisesti tuomio SF, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
36
)	Ks. tuomio 18.4.2023, E. D. L. (Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen sairauden perusteella) (C‑699/21, EU:C:2023:295, 44 kohta).
(
37
)	Totean yleisemmin, että luovuttamisvaiheessa täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella ei voi olla varmuutta siitä, voidaanko rangaistus, joka tapauksen mukaan määrätään, suorittaa täytäntöönpanojäsenvaltiossa. Tietyt tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteet voivat tulla kyseeseen sen mukaan, minkätyyppisestä rangaistuksesta on kyse. Tämä koskee esimerkiksi puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan k alakohtaa, jossa säädetään tilanteesta, jossa määrättyyn rangaistukseen sisältyy psykiatrian tai terveydenhuollon alan toimenpide tai muu vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, jota, sen estämättä mitä kyseisen puitepäätöksen 8 artiklan 3 kohdassa säädetään, täytäntöönpanovaltio ei voi panna täytäntöön tämän jäsenvaltion oikeus‑ tai terveydenhuoltojärjestelmän mukaisesti.
(
38
)	Lisään, että puitepäätöksen 2008/909 johdanto‑osan 12 perustelukappaleen toinen virke on esimerkinomainen, kuten siinä käytetty ilmaus ”muun muassa” osoittaa, eikä kyseisen perustelukappaleen voida näin ollen katsoa viittaavan siihen, ettei puitepäätöksen 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaan voida missään tapauksessa vedota pantaessa täytäntöön puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädettyä palauttamistaetta.