62013CJ0410_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C‑410/13,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Vilniaus apygardos administracinis teismas (Liettua) on esittänyt 25.6.2013 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 19.7.2013, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
”Baltlanta” UAB
vastaan
Liettuan valtio,
Nacionalinė mokėjimo agentūra prie Žemės ūkio ministerijos in,
Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija n ja
Lietuvos Respublikos finansų ministerija n
osallistuessa asian käsittelyyn,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja R. Silva de Lapuerta, varapresidentti K. Lenaerts (esittelevä tuomari) sekä tuomarit J. L. da Cruz Vilaça, J.-C. Bonichot ja A. Arabadjiev,
julkisasiamies: Y. Bot,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
– Liettuan hallitus, asiamiehinään D. Kriaučiūnas ja G. Taluntytė,
– Euroopan komissio, asiamiehinään Z. Malůšková ja A. Steiblytė,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
Tuomion perustelut
tuomion
1. Ennakkoratkaisupyyntö koskee rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä 21.6.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999 (EYVL L 161, s. 1) 38 artiklan, kalatalousalan rakenteellisia toimia koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja edellytyksistä 17.12.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2792/1999 (EYVL L 337, s. 10) 19 artiklan sekä rakennerahastoista maksettavien tukien (2000–2006) sulkemista koskevien suuntaviivojen, jotka on annettu 1.8.2006 tehdyllä komission päätöksellä KOM(2006) 3424 lopullinen (jäljempänä komission suuntaviivat), 6 ja 7 kohdan tulkintaa.
2. Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa kantajana on Liettuan oikeuden mukaan perustettu rajavastuuyhtiö ”Baltlanta” UAB (jäljempänä Baltlanta) ja vastaajana Lietuvos valstybė (Liettuan valtio) ja joka koskee tämän yhtiön vaatimusta saada korvausta aineellisesta ja aineettomasta vahingosta, jonka se väittää sille aiheutuneen siitä, että se on ollut estynyt saamasta Euroopan unionin rakennerahastoista myönnettävää taloudellista tukea.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus N:o 1260/1999
3. Asetuksen N:o 1260/1999 johdanto-osan 52 perustelukappaleessa todettiin seuraavaa:
”olisi yksilöitävä jäsenvaltioiden vastuu väärinkäytösten sekä rikkomisten rankaisemisesta ja oikaisemisesta samoin kuin komission vastuu jäsenvaltioissa esiintyvien puutteiden osalta”.
4. Kyseisen asetuksen 8 artiklan 3 ja 4 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”3. Tukitoimien täytäntöönpano on toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltioiden vastuulla kunkin jäsenvaltion erityistilanteen huomioon ottaen sopivalla alueellisella tasolla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta komission toimivaltaa erityisesti Euroopan yhteisöjen yleisen talousarvion toteuttamisen osalta.
4. Jäsenvaltiot tekevät yhteistyötä komission kanssa varmistaakseen, että yhteisön varoja käytetään moitteettoman varainhoidon periaatteen mukaisesti.”
5. Mainitun asetuksen 9 artiklassa määriteltiin kehittämissuunnitelman ja toimen käsitteet seuraavasti:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
– –
b) ’kehittämissuunnitelmalla’, jäljempänä ’suunnitelma’, asianomaisen jäsenvaltion laatimaa tilanne-erittelyä, jossa otetaan huomioon 1 artiklan mukaiset tavoitteet ja keskeiset edellytykset näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, sekä strategiaa ja suunniteltuja toimintalinjoja, niiden erityisiä tavoitteita ja niihin liittyviä ohjeellisia rahoitusvaroja;
– –
k) ’toimella’ lopullisten edunsaajien toteuttamaa hanketta tai toimintaa”.
6. Saman asetuksen 30 artiklan 1, 2 ja 4 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”1. Toimiin liittyvät menot oikeuttavat rahastojen tukeen vain, jos kyseiset toimet sisältyvät asianomaiseen tukitoimeen.
2. Menoja ei voida pitää tukikelpoisina rahastojen tukeen, jos lopullinen edunsaaja on tosiasiallisesti maksanut ne ennen sitä päivää, jona komissio on vastaanottanut tukipyynnön. Menojen tukikelpoisuuden katsotaan alkavan kyseisestä päivästä.
Menojen tukikelpoisuuden päättymispäivä vahvistetaan rahastoista myönnettävää tukea koskevassa päätöksessä. Siinä viitataan lopullisten edunsaajien suorittamiin maksuihin. Komissio voi lykätä määräpäivää jäsenvaltion asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä 14 ja 15 artiklan säännöksiä noudattaen.
– –
4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimi ei enää saa rahaston tukea, jos kyseiseen toimeen kohdistuu viiden vuoden kuluessa siitä, kun toimivaltainen kansallinen viranomainen tai hallintoviranomainen teki päätöksen myöntää rahastoista tukea, sellaisia huomattavia muutoksia:
a) jotka vaikuttavat sen luonteeseen tai täytäntöönpanoedellytyksiin tai hyödyttävät aiheettomasti jotakin yritystä tai julkista yhteisöä,
ja
b) jotka johtuvat perusrakenteen omistussuhteissa tapahtuvista muutoksista tai tuotantotoimen lakkauttamisesta tai sijainnin muuttumisesta.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista tällaisista muutoksista. Mahdolliseen muutokseen sovelletaan 39 artiklan säännöksiä.”
7. Asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1. Tukitoimien varainhoidon valvonnasta vastaavat ensisijaisesti jäsenvaltiot, sanotun kuitenkaan rajoittamatta komission vastuuta Euroopan yhteisöjen yleisen talousarvion toteuttamisesta. Tätä varten jäsenvaltioiden on toteutettava muun muassa seuraavat toimenpiteet:
a) on tarkastettava, että hallinto- ja valvontajärjestelmät on otettu käyttöön ja pantu täytäntöön tavalla, jolla varmistetaan yhteisön varojen tehokas ja moitteeton käyttö;
– –
e) on ehkäistävä, tutkittava ja oikaistava väärinkäytökset ja ilmoitettava niistä voimassa olevan sääntelyn mukaisesti komissiolle sekä tiedotettava komissiolle hallinnollisten ja oikeudellisten toimenpiteiden edistymisestä;
– –
h) on perittävä takaisin varat, jotka on menetetty todetun väärinkäytöksen vuoksi, ja perittävä tarvittaessa viivästyskorkoa.
– –
3. Komissio ja jäsenvaltiot tekevät kahdenvälisten hallintojärjestelyjen pohjalta yhteistyötä sovittaakseen yhteen suunnitelmat, valvontamenetelmät ja tarkastusten toteuttamisen, jotta tehdyistä tarkastuksista olisi mahdollisimman suuri hyöty. Jäsenvaltio ja komissio toimittavat toisilleen tehtyjen tarkastusten tulokset välittömästi.
Vähintään kerran vuodessa ja ainakin ennen 34 artiklan 2 kohdassa säädettyä vuositarkastusta tarkastellaan ja arvioidaan seuraavia seikkoja:
– –
c) todettujen väärinkäytösten taloudelliset vaikutukset, jo toteutetut tai vielä tarpeelliset toimenpiteet niiden oikaisemiseksi ja tarvittaessa muutokset hallinto- ja valvontajärjestelmiin.
4.
Tarkastelun ja arvioinnin pohjalta komissio voi tehdä huomautuksia erityisesti todettujen väärinkäytösten taloudellisista vaikutuksista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta toimenpiteitä, jotka jäsenvaltion on viipymättä toteutettava tämän artiklan ja 39 artiklan mukaisesti. Huomautukset osoitetaan kunkin tukitoimen kohteena olevalle jäsenvaltiolle ja kyseisen tukitoimen hallintoviranomaisille. Huomautuksiin liitetään tarvittaessa pyynnöt oikaisutoimenpiteistä, joiden tarkoituksena on oikaista todetut hallinnon puutteet ja havaitut, vielä oikaisemattomat väärinkäytökset. Jäsenvaltiolle annetaan mahdollisuus kommentoida huomautuksia.
– –
5. Komissio voi asianmukaisen ja perustellun tarkastuksen jälkeen keskeyttää välimaksun maksatuksen osittain tai kokonaisuudessaan, jos se katsoo, että kyseisiin menoihin liittyy merkittävä väärinkäytös, jota ei ole oikaistu, ja että välittömät toimet ovat tarpeen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän artiklan soveltamista. Komissio ilmoittaa asianomaiselle jäsenvaltiolle toteutetuista toimenpiteistä ja niiden perusteluista. Jos viiden kuukauden kuluttua keskeytyksen syyt ovat edelleen olemassa tai jos asianomainen jäsenvaltio ei ole ilmoittanut komissiolle merkittävän väärinkäytöksen oikaisemiseksi toteutetuista toimenpiteistä, sovelletaan 39 artiklaa.
– –”
8. Saman asetuksen 39 artiklan 1 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Jäsenvaltioilla on ensisijainen vastuu väärinkäytösten tutkimisesta ja toimista silloin kun havaitaan tukitoimen luonteeseen tai täytäntöönpanon tai valvonnan edellytyksiin vaikuttavia merkittäviä muutoksia, sekä tarpeellisten varainhoitoa koskevien oikaisujen tekemisestä.
Jäsenvaltion on tehtävä varainhoitoa koskevat oikaisut, jotka liittyvät yksittäiseen tai järjestelmälliseen väärinkäytökseen. Jäsenvaltion tekemiin oikaisuihin sisältyy yhteisön tuen peruuttaminen kokonaan tai osittain. Jäsenvaltio voi käyttää näin vapautuneet yhteisön varat uudelleen kyseiseen tukitoimeen 53 artiklan 2 kohdan nojalla määriteltäviä yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen.”
9. Asetus N:o 1260/1999 kumottiin Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen N:o 1260/1999 kumoamisesta 11.7.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 (EUVL L 210, s. 25) 107 artiklalla siten, että kumoaminen tuli voimaan 1.1.2007. Asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 1 kohdassa täsmennetään seuraavaa:
”Tämä asetus ei estä jatkamasta tai muuttamasta, kokonaan tai osittain peruuttaminen mukaan luettuna, rakennerahastojen osarahoittamaa tukitointa tai koheesiorahaston osarahoittamaa hanketta, jonka komissio on hyväksynyt [asetuksen N:o 1260/2006] perusteella tai muun kyseiseen tukitoimeen 31 päivänä joulukuuta 2006 sovellettavan lainsäädännön perusteella, jota sen jälkeen sovelletaan kyseiseen tukitoimeen tai hankkeeseen sen sulkemiseen asti.”
Asetus (EY) N:o 438/2001
10. Asetuksen N:o 1260/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä rakennerahastoista myönnettävän tuen hallinto- ja valvontajärjestelmien osalta 2.3.2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 438/2001 (EYVL L 63, s. 21) 4 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Hallinto- ja valvontajärjestelmissä on oltava menettelyt, joilla todennetaan yhteisrahoitettujen tuotteiden ja palveluiden toimittaminen ja aiheutuneiden menojen tosiasiallisuus sekä varmistetaan yhdenmukaisuus [asetuksen N:o 1260/1999] 28 artiklan mukaisessa asiaa koskevassa komission päätöksessä olevien edellytyksien ja sovellettavien kansallisien ja yhteisön sääntöjen kanssa, erityisesti menojen tukikelpoisuudesta rakennerahastoista kyseisen tukitoimen osalta, julkisista hankinnoista, valtiontuesta (mukaan lukien säännöt tuen kasaantumisesta), ympäristönsuojelusta ja yhtäläisistä mahdollisuuksista.”
11. Asetus N:o 438/2001 kumottiin neuvoston asetuksen N:o 1083/2006 ja Euroopan aluekehitysrahastosta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1080/2006 täytäntöönpanoa koskevista säännöistä 8.12.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1828/2006 (EUVL L 371, s. 1) 54 ja 55 artiklalla siten, että kumoaminen tuli voimaan 16.1.2007. Asetuksen N:o 1828/2006 54 artiklan 1 kohdassa täsmennetään seuraavaa:
”– –
[Asetuksen N:o 438/2001] säännöksiä on sovellettava edelleen [asetuksen N:o 1260/1999] mukaisiin tukitoimiin.”
Asetus N:o 2792/1999
12. Asetuksen N:o 2792/1999 19 artiklassa, jonka otsikko on ”Tukijärjestelmistä ilmoittaminen”, säädettiin alkuperäisessä versiossaan seuraavaa:
”1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava perustamissopimuksen 87–89 artiklan mukaisesti komissiolle [asetuksen N:o 1260/1999] 3 artiklan 3 kohdassa ja 9 artiklan b alakohdassa tarkoitetuissa suunnitelmissa määrätyt tukijärjestelmät.
2. Jäsenvaltiot voivat tämän asetuksen soveltamisalan puitteissa ottaa käyttöön lisätukitoimenpiteitä, joihin sovelletaan muita kuin tässä asetuksessa vahvistettuja edellytyksiä tai sääntöjä tai jotka kattavat liitteessä IV säädetyt enimmäismäärät ylittävän osuuden, jos kyseiset tukitoimenpiteet ovat perustamissopimuksen 87–89 artiklan mukaisia.”
13. Asetusta N:o 2792/1999 on muutettu muun muassa 20.12.2002 annetulla neuvoston asetuksella N:o 2369/2002 (EYVL L 358, s. 49), joka tuli voimaan 1.1.2003.
14. Asetuksen N:o 2369/2002 johdanto-osan 11 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden kalastus- ja vesiviljelyalalle myöntämään tukeen olisi sovellettava perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaa. Jotta voitaisiin nopeuttaa komission maksamaa palautusta jäsenvaltioiden ennakkoon maksamista varoista, olisi tämän periaatteen osalta otettava käyttöön poikkeus, joka koskee jäsenvaltioiden pakollista osallistumista niiden toimenpiteiden rahoitukseen, joita yhteisö yhteisrahoittaa ja joista säädetään [asetuksessa N:o 1260/1999] määritellyissä kehittämissuunnitelmissa.”
15. Asetuksen N:o 2369/2002 1 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaan asetuksen N:o 2792/1999 3 artiklan 3 kohta korvattiin seuraavalla tekstillä:
”Asetuksen [N:o 1260/1999] 9 artiklan b kohdassa määritellyistä kehittämissuunnitelmista on käytävä ilmi, että julkinen tuki on tarpeen asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi ja erityisesti, että kyseisiä kalastusaluksia ei ilman julkista tukea voitaisi nykyaikaistaa ja että suunnitellut toimenpiteet eivät vaaranna kalastuksen kestävyyttä.
– –”
16. Asetuksen N:o 2369/2002 1 artiklan 15 alakohdan perusteella asetuksen N:o 2792/1999 19 artikla korvattiin seuraavalla tekstillä:
”Pakolliset rahoitusosuudet ja valtiontuki
1. Jäsenvaltioiden kalastus- ja vesiviljelyalalle myöntämään tukeen sovelletaan perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2 kohdan säännösten soveltamista.
2. Perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaa ei sovelleta yhteisön yhteisrahoittamiin toimenpiteisiin osoitettuihin jäsenvaltioiden pakollisiin rahoitusosuuksiin, joista säädetään tämän asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuissa ja asetuksen [N:o 1260/1999] 9 artiklan b kohdassa määritellyissä kehittämissuunnitelmissa tai kalastusalusten romuttamista koskevasta yhteisön kiireellisestä toimenpiteestä 20 päivänä joulukuuta 2002 annetun [neuvoston] asetuksen (EY) N:o 2370/2002 (EYVL L 358, s. 57) 5 artiklassa.
3. Sellaisia toimenpiteitä, jotka edellyttävät julkista rahoitusta, joka ylittää tämän asetuksen tai asetuksen [N:o 2370/2002] säännökset 2 kohdassa tarkoitettujen pakollisten rahoitusosuuksien osalta, käsitellään kokonaisuutena 1 kohdan perusteella.”
17. Asetus N:o 2792/1999 kumottiin Euroopan kalatalousrahastosta 27.7.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1198/2006 (EUVL L 223, s. 1) 104 artiklan 1 kohdalla siten, että kumoaminen tuli voimaan 1.1.2007. Asetuksen N:o 1198/2006 103 artiklan 1 kohdassa täsmennetään seuraavaa:
”Tämä asetus ei estä jatkamasta tai muuttamasta komission [asetuksen N:o 2792/99] tai muun kyseiseen tukitoimeen 31 päivänä joulukuuta 2006 sovellettavan lainsäädännön perusteella hyväksymää tukitoimea, sen peruuttaminen kokonaan tai osittain mukaan luettuna; näin ollen kyseisiä säädöksiä sovelletaan tähän tukitoimeen sen päättämiseen asti.”
Komission suuntaviivat
18. Komission suuntaviivojen 6 ja 7 kohdassa todetaan seuraavaa:
”6. Keskeneräiset ja toteutumattomat hankkeet sulkemisen yhteydessä
Hallintoviranomaisen, välittävän elimen, maksuviranomaisen ja jäsenvaltion velvollisuutena on varmistaa yhteisrahoitettujen tuotteiden ja palvelujen toimitus sekä ilmoitettujen menojen oikeellisuus ja asianmukaisuus moitteettoman varainhoidon periaatteiden mukaisesti.
Jäsenvaltion on liitettävä loppukertomukseen luettelo sulkemisen aikaan vielä keskeneräisistä ja toteutumattomista toimista toimenpidekohtaisesti jaoteltuna ottaen huomioon toimelle asetetut tavoitteet, tuen myöntämisestä toimelle tehty päätös ja kaikki toimeen liittyvät edellytykset. – – Luettelossa on eriteltävä:
– toimet, joiden rahoitukseen yhteisön rahastot eivät osallistu seuraavalla ohjelmakaudella : jäsenvaltion on saatettava omalla kustannuksellaan päätökseen tai toimiviksi kaikki keskeneräiset tai toteutumattomat toimet viimeistään kahden vuoden kuluessa loppukertomuksen esittämisen määräajasta. Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle kahden vuoden ajanjakson päättyessä, onko tällaiset hankkeet saatettu päätökseen tai toimiviksi. Jos toimia ei ole saatettu päätökseen tai toimiviksi ajanjakson päättymiseen mennessä, komissio toteuttaa tarvittavat toimet yhteisön varojen perimiseksi takaisin.
– toimet, joiden rahoitukseen yhteisön rahastot osallistuvat seuraavalla ohjelmakaudella : jäsenvaltioiden viranomaisten on laadittava kunkin ohjelmakauden osalta toimesta erillinen ja yksityiskohtainen kuvaus. Toimi on jaettava vähintään kahteen erilliseen ja tunnistettavaan rahoitus- ja fyysiseen tai kehitysvaiheeseen, jotka vastaavat kahta kyseistä ’tukimuotoa’. Tavoitteena on varmistaa avoin täytäntöönpano ja seuranta sekä helpottaa valvontaa. Jos toimen ensimmäistä osaa ei saada päätökseen tai toimivaksi ensimmäisen ohjelmakauden aikana, sen päätökseen tai toimivaksi saattamiseen liittyvät menot voidaan hyväksyä toisella ohjelmakaudella edellyttäen, että yhteisrahoitusta ja tukikelpoisuutta koskevat edellytykset täyttyvät (sisällyttäminen toiseen ohjelmaan, oikeudellinen ja rahoitusta koskeva sitoumus, josta vastuussa oleva viranomainen tekee päätöksen). Tällaisissa tapauksissa jäsenvaltion on varmistettava, ettei samaa hanketta rahoiteta kahteen kertaan yhteisön varoista.
7. Oikeudellisten tai hallinnollisten menettelyjen vuoksi keskeytetyt toimet
Jäsenvaltioiden on päätettävä sellaisten toimien osalta, joihin sovelletaan lykkäävää vaikutusta omaavia oikeudellisia menettelyjä tai hallinnollista muutoksenhakua, ennen lopullisia menoja koskevan todennetun ilmoituksen, johon on liitetty loppuerän maksatuspyyntö, ja ohjelman täytäntöönpanoa koskevan loppukertomuksen esittämiselle asetetun määräajan päättymistä, olisiko toimi kokonaisuudessaan tai osittain
– poistettava ohjelmasta ja/tai korvattava toisella toimella (joka voi perustua varallaololuettelossa oleviin hankkeisiin) ennen määräajan päättymistä; sen jälkeen kun komissiolle on ilmoitettu poistamisesta tai korvaamisesta, jäsenvaltio vastaa poistettujen tai korvattujen toimien kaikista vaikutuksista (esim. taloudelliset seuraukset tai määrät, joita ei saada perittyä takaisin), vai
– pidettävä edelleen ohjelmassa. Sen jälkeen kun ohjelman lopullisia menoja koskeva todennettu ilmoitus on esitetty, lykkäävää vaikutusta omaavan oikeudellisen menettelyn tai hallinnollisen muutoksenhaun kohteena olevaa toimea ei saa korvata edes toisella varallaololuettelossa olevalla toimella, joka on voitu saattaa päätökseen ennen menojen tukikelpoisuuden päättymispäivää.
Korvaavat toimet on valittava asetuksen [N:o 438/2001] 9 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii alakohdan mukaisesti. Jäsenvaltioiden on lisäksi varmistettava, että korvaavat toimet ovat kaikkien sovellettavien Euroopan tasoisten ja kansallisten säännösten mukaisia. Näihin kuuluvat mm. hallinto- ja valvontajärjestelmiä, tukikelpoisuutta, tiedottamista ja julkisuutta koskevat säännöt sekä hankinta-, kilpailu- ja ympäristösäännöt.
– –”
Liettuan oikeus
19. Suuntaviivojen, jotka koskevat taloudellisen tuen hakemista hankkeille vuonna 2007 Liettuan kautta 2004–2006 koskevan yhtenäisen ohjelma-asiakirjan maatalouden ja kalastuksen kehittämistä koskevan ensisijaisen toimenpiteen ”kalastusalusten kalastustoiminnan lopettaminen pysyvästi” puitteissa toiminta-alueella ”kalastusaluksia koskevat toimenpiteet” (Gairės pareiškėjams, teikiantiems projektus paramai gauti 2007 metais pagal Lietuvos 2004–2006 metų bendrojo programavimo dokumento (BPD) Kaimo plėtros ir žuvininkystės prioriteto priemonės ”Veikla, susijusi su žvejybos laivynu” veiklos sritį ”Laivų žvejybinės veiklos nutraukimas visam laikui”), ja jotka hyväksyttiin 28.2.2007 annetulla maatalousministeriön määräyksellä nro 3D-96 (jäljempänä maatalousministeriön suuntaviivat), 16 kohdassa määrätään seuraavaa:
”8 000 000 LTL (kahdeksan miljoonaa Liettuan litiä) myönnetään tälle hakuilmoitukselle yhtenäisen ohjelma-asiakirjan toimenpiteen ”kalastusalusten kalastustoiminnan lopettaminen pysyvästi” puitteissa toiminta-alueella ”kalastusaluksia koskevat toimenpiteet.”
20. Maatalousministeriön suuntaviivojen 23.4.5 kohdassa mainitaan seuraavaa:
”Kalastusalus, joka on merellä (eli on ollut merellä kalastusta varten) vähintään 75 päivää hakemuksen tekemistä edeltäneiden kummankin kahden viimeisen 12 kuukauden ajanjakson aikana (nämä ajanjaksot alkavat kulua päivänä, joka edeltää hakemuksen rekisteröintiä virastossa) tai joka on ollut merellä kalastusta varten päivinä, jotka ovat 80 % niiden päivien lukumäärästä, jotka on sallittu mainitulle alukselle kansallisen lainsäädännön mukaisesti.”
21. Liettuan kautta 2004–2006 koskevan yhtenäisen ohjelma-asiakirjan toimenpiteiden ja näiden toimenpiteiden mukaisesti rahoitettujen hankkeiden hallintoa ja rahoitusta koskevien sääntöjen (Lietuvos 2004–2006 m. bendrojo programavimo dokumento priemonių ir projektų finansuojamų įgyvendinant priemones, administravimo ir finansavimo taisyklės), jotka hyväksyttiin 28.1.2004 tehdyllä valtionvarainministeriön päätöksellä nro 1K-033, 114 kohdassa määrätään, että ”välittävät ja täytäntöönpanosta vastaavat viranomaiset tekevät tukisopimukset niiden hakijoiden kanssa, joiden hankkeille myönnetään tukea”.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
22. Yhtenäisen ohjelma-asiakirjan maatalouden ja kalastuksen kehittämistä koskevan ensisijaisen toimenpiteen ”kalastusalusten kalastustoiminnan lopettaminen pysyvästi” puitteissa toiminta-alueella ”kalastusaluksia koskevat toimenpiteet” 9.3.–30.3.2007 julkaistun hakuilmoituksen perusteella esitettiin kolme taloudellista tukea koskevaa hakemusta, joiden joukossa oli Baltlantan hakemus.
23. Baltlanta teki 8 000 000 LTL:n suuruisen taloudellista tukea koskevan hakemuksensa 15.3.2007 hankkeelle ” Kiras-1 -aluksen kalastustoiminnan lopettaminen pysyvästi”.
24. Kaikki tukihakemukset oli tehtävä maatalousministeriön suuntaviivojen mukaisesti.
25. Nacionalinė mokėjimo agentūra (maatalousministeriön kansallinen maksuvirasto, jäljempänä virasto) hylkäsi Baltlantan hakemuksen 3.8.2007 tekemällään päätöksellä sillä perusteella, ettei hanke täyttänyt maatalousministeriön suuntaviivojen 23.4.5 kohdan mukaisia tukikelpoisuusedellytyksiä, koska rikosasian esitutkinnan mukaan Baltlantan antamat tiedot Kiras-1 -aluksen kalastustoiminnasta eivät vastanneet todellisuutta.
26. Koska 9.3.–30.3.2007 julkaistun hakuilmoituksen perusteella esitetyt kaksi muuta hakemusta eivät myöskään täyttäneet tukikelpoisuusedellytyksiä, jakamatta jäänyt tuki, jonka määrä oli 8 000 000 LTL, jaettiin elokuun 2007 ja kesäkuun 2008 välisenä ajanjaksona muiden hakuilmoitusten perusteella tehdyille hakemuksille.
27. Baltlanta nosti 3.8.2007 tehdystä viraston päätöksestä kanteen Vilniaus apygardos administracinis teismasissa (Vilnan alueellinen hallintotuomioistuin), joka 27.12.2007 antamassaan tuomiossa hyväksyi kanteen todettuaan, että Kiras-1 -alus täytti maatalousministeriön suuntaviivojen 23.4.5 kohdan mukaisen edellytyksen. Se kumosi siten 27.12.2007 antamallaan tuomiolla kyseisen viraston päätöksen.
28. Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Liettuan ylin hallintotuomioistuin) vahvisti 27.12.2007 annetun tuomion 14.5.2012 antamallaan tuomiolla, josta kyseisenä päivänä tuli lainvoimainen.
29. Virasto tutki Baltlantan hakemuksen uudestaan mainittujen tuomioiden täytäntöönpanon yhteydessä ja totesi, että sen hanke täytti 8 000 000 LTL:n suuruisen tuen yhtenäisen ohjelma-asiakirjan mukaiset tukikelpoisuusedellytykset.
30. Maatalousministeriö ilmoitti kuitenkin Baltlantalle 17.1.2013 päivätyllä kirjeellään, ettei sen hakemuksen käsittelyä voitu jatkaa, koska ensinnäkin yhtenäisen ohjelma-asiakirjan mukaiset tukisopimukset voitiin tehdä vain 1.7.2008 mennessä, toiseksi tukikelpoisuusaika kulujen rahoittamiseksi yhtenäisen ohjelma-asiakirjan perusteella oli päättynyt 30.6.2009 ja kolmanneksi ” Kiras-1 -aluksen kalastustoiminnan lopettaminen pysyvästi” ‑hankkeen toimille ei ollut suoritettu ennen tätä päivää maksuja yhtenäisen ohjelma-asiakirjan mukaisesti, eikä niitä ollut katsottu sellaisiksi, että niistä olisi pitänyt ilmoittaa komissiolle ennen tätä päivää.
31. Baltlanta nosti 20.2.2013 Vilniaus apygardos administracinis teismasissa Liettuan valtiota vastaan vahingonkorvauskanteen, jolla se vaati 8 000 000 LTL:n suuruista korvausta aineellisista vahingoistaan ja 2 000 000 LTL:n suuruista korvausta aineettomista vahingoistaan. Se väitti, että maatalousministeriö oli laiminlyönneillään estänyt perusteettomalla tavalla sitä saamasta taloudellista tukea. Baltlantan mukaan maatalousministeriö ei ollut toteuttanut ajoissa kaikkia tarvittavia toimenpiteitä, se ei ollut ilmoittanut komissiolle siitä, että hakijan hakemuksen tukikelpoisuus oli saatettu tuomioistuinten käsiteltäväksi, se ei ollut perustanut tukijärjestelmää eikä varannut varoja tuen myöntämistä koskevan kysymyksen ratkaisemista seuraavalle ajanjaksolle. Nämä laiminlyönnit olivat näin ollen aiheuttaneet kantajalle vahinkoa.
32. Maatalousministeriö, joka edustaa Liettuan valtiota pääasian oikeudenkäynnissä, katsoo puolestaan ensinnäkin, ettei asetuksen N:o 2792/1999 19 artiklassa aseteta jäsenvaltioille mitään velvollisuutta myöntää rahoitusta yhtenäisen ohjelma-asiakirjan toimenpiteille yli maatalousministeriön, mitä asetuksessa säädetään. Toiseksi Baltlantan tuensaantia ei estänyt maatalousministeriön laiminlyönnin väitetty lainvastaisuus, vaan se, että yhtenäisen ohjelma-asiakirjan täytäntöönpanovaihe oli päättynyt sinä aikana, kun viraston 3.8.2007 tekemää päätöstä koskevat oikeuskäsittelyt olivat vireillä. Ministeriö korostaa kolmanneksi, ettei pelkästään hakemuksen tekeminen tarkoita sitä, että hakemuksessa hankkeen toteuttamiselle pyydetty tukimäärä maksettaisiin hakijalle ehdoitta. Se muistuttaa, että tuensaajalle maksetaan kertaluonteinen korvaus ainoastaan silloin, kun tämä täyttää tukisopimuksessa vahvistetussa määräajassa maatalousministeriön suuntaviivoissa ja tukisopimuksessa sille asetetut velvollisuudet.
33. Liettuan valtiota väliintulijana tukeva valtionvarainministeriö täsmentää, ettei Baltlantan kanssa ollut tehty mitään tukisopimusta ja ettei Liettuan tasavalta näin ollen asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdan e alakohdan nojalla ollut velvollinen ilmoittamaan komissiolle oikeudenkäynnistä, jonka kohteena kyseinen hakemus oli. Se väittää lisäksi, ettei maatalousministeriöllä ollut oikeudellisesti mahdollisuutta varata varoja hankkeille, jotka olivat oikeudenkäyntimenettelyjen kohteena.
34. Tämän vuoksi Vilniaus apygardos administracinis teismas on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan säännöksiä, joiden mukaan jäsenvaltioiden on tiedotettava Euroopan komissiolle hallinnollisten ja oikeudellisten toimenpiteiden edistymisestä ja tehtävä yhteistyötä komission kanssa, tulkittava siten, että niissä edellytetään jäsenvaltion tiedottavan Euroopan komissiolle kaikista oikeudenkäyntimenettelyistä, jotka koskevat täytäntöönpanosta vastaavan tai välittävän viranomaisen taikka hallinto- tai maksuviranomaisen toimintaa tai laiminlyöntiä, joka liittyy hakemuksen arviointiin, hankkeen valintaan, hanketta koskevan tukipäätöksen tekemiseen tai hankkeen täytäntöönpanoon?
2) Onko asetuksen N:o 2792/1999 19 artiklaa tulkittava siten, että siinä edellytetään jäsenvaltion perustavan tukijärjestelmät ja järjestävän varat Euroopan komission suostumuksella niitä tapauksia varten, joissa täytäntöönpanosta vastaavan tai välittävän viranomaisen taikka hallinto- tai maksuviranomaisen toimintaa tai laiminlyöntiä hakemuksen arvioinnin, hankkeen valinnan, hanketta koskevan tukipäätöksen tekemisen tai hankkeen täytäntöönpanon yhteydessä koskeva oikeusriita on tuomioistuimen käsiteltävänä?
3) Onko [komission suuntaviivojen] 6 ja 7 kohtaa tulkittava siten, että niissä edellytetään jäsenvaltion tiedottavan Euroopan komissiolle kaikista oikeusriidoista, jotka koskevat täytäntöönpanosta vastaavan tai välittävän viranomaisen taikka hallinto- tai maksuviranomaisen toimintaa tai laiminlyöntiä, joka liittyy hakemuksen arviointiin, hankkeen valintaan, hanketta koskevan tukipäätöksen tekemiseen tai hankkeen täytäntöönpanoon, ja päättävän siitä, olisiko toimi kokonaisuudessaan tai osittain poistettava ohjelmasta ja/tai korvattava toisella toimella jne. vai pidettävä edelleen ohjelmassa, tai ryhtyvän muihin toimenpiteisiin varmistaakseen tukipäätöksen asianmukaisen täytäntöönpanon, kun asian tuomioistuinkäsittely on päättynyt?
4) Onko se, että kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevaan asiaan sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä ei ole annettu erityisiä säännöksiä siitä, mitkä ovat asianomaisten valtion viranomaisten tehtävät silloin, kun kyseessä on oikeusriita, joka koskee täytäntöönpanosta vastaavan tai välittävän viranomaisen taikka hallinto- tai maksuviranomaisen toimintaa tai laiminlyöntiä hakemuksen arvioinnin, hankkeen valinnan, hanketta koskevan tukipäätöksen tekemisen tai hankkeen täytäntöönpanon yhteydessä, eli se, ettei ole annettu säännöksiä siitä, että asianomaisilla viranomaisilla olisi velvollisuus ilmoittaa Euroopan komissiolle vireillä olevista oikeudenkäynneistä ja ryhtyä toimenpiteisiin riidanalaista tukea varten varattujen varojen säilyttämiseksi siihen asti, kunnes kysymys tuen myöntämisestä on lopullisesti ratkaistu, yhdenmukainen sen kanssa, että asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan mukaan jäsenvaltion velvollisuutena on tiedottaa Euroopan komissiolle hallinnollisten ja oikeudellisten toimenpiteiden edistymisestä ja tehdä yhteistyötä Euroopan komission kanssa, asetuksen N:o 2792/1999 19 artiklan kanssa ja [komission suuntaviivojen] 6 ja 7 kohdan vaatimusten kanssa?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
35. Aluksi on todettava, että asetuksen N:o 2792/1999 19 artiklaa, jonka tulkintaa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää, ei voida soveltaa alkuperäisessä versiossaan ajallisesti pääasiassa, koska kuten unionin tuomioistuimelle esitetystä asiakirja-aineistosta ilmenee, Baltlanta on tehnyt tukihakemuksensa sellaisen tukitoimen puitteissa, joka hyväksyttiin asetuksen N:o 2369/2002 voimaantulon eli 1.1.2003 jälkeen; viimeksi mainitun asetuksen 1 artiklan 15 alakohdassa muutetaan asetuksen N:o 2792/1999 19 artiklaa.
36. On siis tutkittava ennakkoratkaisukysymykset, jotka koskevat asetuksen N:o 2792/1999, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2369/2002, 19 artiklan tulkintaa.
37. Näin ollen on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksillään, joita on tutkittava yhdessä, lähtökohtaisesti sitä, onko asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdan e alakohtaa, asetuksen N:o 2792/1999 19 artiklaa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2369/2002, sekä komission suuntaviivojen 6 ja 7 kohtaa tulkittava siten, että niissä velvoitetaan kyseessä olevat viranomaiset ilmoittamaan komissiolle oikeudenkäynnistä, joka koskee pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen tukihakemuksen tukikelpoisuutta koskevaa hallinnollista päätöstä, ja toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet sellaista tukea varten, jonka myöntäminen on kyseisen riita-asian kohteena, varattujen varojen säilyttämiseksi siihen asti, kunnes kysymys tästä tuen myöntämisestä on lopullisesti ratkaistu.
38. Ensinnäkin asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdassa säädettiin, että tukitoimien varainhoidon valvonnasta vastaavat ensisijaisesti jäsenvaltiot, sanotun kuitenkaan rajoittamatta komission vastuuta unionin yleisen talousarvion toteuttamisesta. Mainittu artikla sisältää ei-tyhjentävän luettelon toimenpiteistä, joita jäsenvaltioiden on toteutettava tätä varten.
39. Näihin toimenpiteisiin kuuluu toimenpide, josta säädetään asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdan e alakohdassa, jonka mukaan jäsenvaltioiden on ehkäistävä, tutkittava ja oikaistava väärinkäytökset. Viimeksi mainittujen on ilmoitettava niistä voimassa olevan sääntelyn mukaisesti komissiolle sekä tiedotettava komissiolle hallinnollisten ja oikeudellisten toimenpiteiden edistymisestä.
40. Asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettujen tilanteiden selventämiseksi on huomattava, ettei tässä asetuksessa määritellä kyseisessä artiklassa olevaa käsitettä ”väärinkäytös”.
41. Koska asetuksessa N:o 1260/1999 ei määritellä mitenkään väärinkäytöksen käsitettä, tämän ilmauksen merkitys ja ulottuvuus on unionin tuomioistuimen vak iintuneen oikeuskäytännön mukaan määritettävä sen tavanomaisen merkityksen mukaan, joka sillä on yleiskielessä, ottamalla samalla huomioon se asiayhteys, jossa sitä käytetään, ja sen lainsäädännön tavoitteet, johon se kuuluu (ks. tuomio Diakite, C‑285/12, EU:C:2014:39, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
42. Sen tavanomaisen merkityksen mukaan, joka väärinkäytöksen käsitteellä on yleiskielessä, sillä tarkoitetaan tilannetta, jossa oikeussäännöstä, nyt käsiteltävässä asiassa unionin oikeuden säännöstä, rikotaan.
43. Asetuksen N:o 1260/1999 tavoitteesta on todettava, että kyseisen asetuksen 8 artiklan 3 kohdan mukaan tukitoimien täytäntöönpano on toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltioiden vastuulla kunkin jäsenvaltion erityistilanteen huomioon ottaen sopivalla alueellisella tasolla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta komission toimivaltaa erityisesti unionin yleisen talousarvion toteuttamisen osalta vastaavana. Tämä periaate on siten vahvistettu mainitun asetuksen 38 artiklan 1 kohdassa.
44. Varmistaessaan tällaisen varainhoidon valvonnan kyseinen jäsenvaltio on ensisijaisesti vastuussa unionin varojen tehokkaasta käyttämisestä, mikä edesauttaa unionin yleisen talousarvion moitteetonta toteuttamista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta komission toimivaltaa.
45. Asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdan e alakohdan tavoitteena on siten suojella unionin yleistä talousarviota kaikilta toimilta tai laiminlyönneiltä, jotka voisivat olla sille vahingollisia.
46. Siitä normatiivisesta asiayhteydestä, johon asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdan e alakohta kuuluu, on huomattava, että kyseisen asetuksen 38 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaan kyseessä oleva jäsenvaltio ilmoittaa todettujen väärinkäytösten taloudellisista vaikutuksista komissiolle, joka voi tehdä huomautuksia. Samoin mainitun asetuksen 38 artiklan 5 kohdassa säädetään, että komissio voi asianmukaisen ja perustellun tarkastuksen jälkeen keskeyttää välimaksun maksatuksen osittain tai kokonaisuudessaan, jos se katsoo, että kyseisiin menoihin liittyy merkittävä väärinkäytös, jota ei ole oikaistu, ja että välittömät toimet ovat tarpeen.
47. Lisäksi on muistutettava, että unionin tuomioistuin katsoi tuomion Comune di Ancona (C‑388/12, EU:C:2013:734) 44 kohdassa, että asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdan e ja h alakohdassa säädettyjen velvoitteiden mukaan asianomaisen jäsenvaltion on tutkittava, ettei muutos, joka jää kyseisen asetuksen 30 artiklan 4 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle, ole mainitun asetuksen 38 ja 39 artiklassa tarkoitettu väärinkäytös, jonka johdosta on sitten suoritettava tarpeelliset varainhoitoa koskevat oikaisut ja perittävä takaisin vastaavat menetetyt määrät mahdollisesti viivästyskorkoineen.
48. Asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan yleisestä rakenteesta johtuu, että väärinkäytöksen käsite liittyy unionin varojen lainvastaiseen käyttämiseen.
49. Edellä esitettyjen näkemysten perusteella asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetun väärinkäytöksen käsitettä on tulkittava siten, että se liittyy kaikkiin unionin oikeuden rikkomisiin, jotka johtuvat toimesta tai laiminlyönnistä, joka voisi vahingoittaa unionin yleistä talousarviota.
50. Mainitun väärinkäytöksen määritelmän perusteella asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdan e alakohtaa on tulkittava siten, että siinä velvoitetaan jäsenvaltiot ehkäisemään, tutkimaan ja oikaisemaan unionin oikeuden rikkomiset, jotka johtuvat toimesta tai laiminlyönnistä, joka voisi vahingoittaa unionin yleistä talousarviota, ja ilmoittamaan niistä komissiolle sekä tiedottamaan sille näihin väärinkäytöksiin liittyvien hallinnollisten ja oikeudellisten toimenpiteiden edistymisestä.
51. On huomattava, että asetuksen N:o 1260/999 9 artiklan k alakohdassa määritellään toimen käsitteellä tarkoitettavan ”lopullisten edunsaajien toteuttamaa hanketta tai toimintaa”. Hankkeen tai toiminnan sisällyttäminen kyseiseen tukitoimeen on siis tämän käsitteen osatekijä.
52. Asetuksen N:o 1260/1999 30 artiklan 1 kohdan mukaan ”toimiin liittyvät menot oikeuttavat rahastojen tukeen vain, jos kyseiset toimet sisältyvät asianomaiseen tukitoimeen”. Tämän säännöksen sanamuodosta ilmenee, että vain kyseisen asetuksen 9 artiklan k alakohdassa tarkoitetut toimet voivat saada tukea kyseisistä rahastoista.
53. Tästä seuraa, että vain asetuksen N:o 1260/1999 9 artiklan k alakohdassa tarkoitettuihin toimiin liittyvät väärinkäytökset voivat vahingoittaa unionin yleistä talousarviota.
54. Näin ollen on tutkittava, kuuluuko Baltlantan pääasiassa esittämän hankkeen kaltainen hanke asetuksen N:o 1260/1999 9 artiklan k alakohdassa tarkoitetun toimen käsitteen soveltamisalaan.
55. Asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on tarkastettava, että hallinto- ja valvontajärjestelmät on otettu käyttöön ja pantu täytäntöön tavalla, jolla varmistetaan unionin varojen tehokas ja moitteeton käyttö. Asetuksen N:o 438/2001 4 artiklassa täsmennetään, että kyseisissä järjestelmissä on oltava menettelyt, joilla varmistetaan yhdenmukaisuus sovellettavien kansallisten ja unionin sääntöjen, jotka koskevat erityisesti menojen kelpoisuutta saada tukea rakennerahastoista kyseisen tukitoimen osalta, kanssa.
56. Lisäksi on muistutettava, että unionin säännöstössä käyttöön otettu tukijärjestelmä perustuu erityisesti siihen, että tuensaaja täyttää tietyt velvoitteet, joiden perusteella tuensaaja saa oikeuden säädettyyn taloudelliseen tukeen (ks. tuomio Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening ym., C-383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
57. Näin ollen toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on kansallisissa hallinto- ja valvontajärjestelmissä määrättyjen menettelyjen puitteissa varmistettava, että tuensaaja sitoutuu täyttämään ne velvoitteet, joiden perusteella sillä on oikeus saada säädettyä taloudellista tukea.
58. Tätä varten toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat vaatia, että hakija, jolle on myönnetty taloudellista tukea hankkeensa toteuttamiseksi, antaa tällaisen sitoumuksen ennen kuin mainittu hanke sisällytetään kyseessä olevaan tukitoimeen.
59. Näin on pääasiassa kyseessä olevassa järjestelmässä, joka on otettu käyttöön Liettuan oikeudessa ja jossa säädetään, että tukisopimus on oltava tehty hakijan kanssa, jolle taloudellista tukea on myönnetty.
60. Tästä seuraa, että tällaisen sopimuksen puuttuessa Baltlantan esittämän hankkeen kaltaista hanketta ei voida sisällyttää kyseessä olevaan tukitoimeen eikä sitä näin ollen voida luokitella asetuksen N:o 1260/1999 9 artiklan k alakohdassa tarkoitetuksi toimeksi.
61. Koska mitään asetuksen N:o 1260/1999 9 artiklan k alakohdassa tarkoitettuun toimeen liittyvää väärinkäytöstä ei ole tapahtunut, kyseisen asetuksen 38 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ei voida soveltaa pääasiassa.
62. Toiseksi asetuksen N:o 2792/1999 19 artiklasta, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2369/2002, on huomattava, että tämä säännös poikkeaa SEUT 108 artiklassa määrätystä ilmoitusvelvollisuudesta, jonka mukaan jäsenvaltioiden ei tarvitse ilmoittaa komissiolle asetuksen N:o 2792/1999 3 artiklan 3 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2369/2002, tarkoitetuissa suunnitelmissa säädettyjä tukijärjestelmiä, jotka on määritetty asetuksen N:o 1260/1999 9 artiklan b alakohdassa. Sitä vastoin muut jäsenvaltioiden kalastusalalla myöntämät tuet on ehdottomasti ilmoitettava komissiolle.
63. Näin ollen asetuksen N:o 2792/1999 19 artikla, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2369/2002, ei millään tavoin velvoita kyseessä olevaa jäsenvaltiota ottamaan käyttöön tukijärjestelmää, jonka tavoitteena olisi rahoittaa hanketta, jolta on perusteettomasti evätty mahdollisuus saada taloudellista tukea.
64. Kolmanneksi komission suuntaviivojen 6 ja 7 kohdasta on huomattava yhtäältä, että vaikka suuntaviivoilla ei olekaan tarkoitus olla sitovia oikeusvaikutuksia, kansallisten tuomioistuinten on otettava ne huomioon, kun ne ratkaisevat niiden käsiteltäviksi saatettuja asioita, erityisesti silloin, kun niiden avulla selvennetään niiden toteuttamiseksi annettujen kansallisten säännösten tulkintaa tai kun niiden tarkoituksena on täydentää unionin sitovia säännöksiä (ks. analogisesti tuomio Grimaldi, C-322/88, EU:C:1989:646, 18 kohta ja tuomio Altair Chimica, C-207/01, EU:C:2003:451, 41 kohta).
65. On huomattava yhtäältä, että suuntaviivoja on tulkittava niiden unionin oikeuden sitovien säännösten mukaisesti, joita niiden on tarkoitus täydentää, eli asetuksen N:o 1260/1999 mukaisesti.
66. Mainittujen suuntaviivojen 6 ja 7 kohdassa mainitaan nimenomaisesti ”keskeneräiset ja toteutumattomat hankkeet sulkemisen yhteydessä” ja ”oikeudellisten tai hallinnollisten menettelyjen vuoksi keskeytetyt toimet”. Tästä johtuu, että komission suuntaviivoissa tarkoitettua toimen käsitettä on tulkittava asetuksen N:o 1260/1999 9 artiklan k alakohdassa olevan toimen käsitteen mukaisesti.
67.
Koska komission suuntaviivojen soveltamisala rajoittuu toimiin, jotka on sisällytetty kyseessä olevaan tukitoimeen, on todettava, ettei myöskään näitä suuntaviivoja voida soveltaa pääasiassa.
68. Näin ollen Baltlantan kaltainen taloudellisen tuen hakija ei voi vedota asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdan e alakohtaan eikä asetuksen N:o 2792/1999 19 artiklaan, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2369/2002, eikä komission suuntaviivojen 6 ja 7 kohtaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa valtion vastuuta koskevassa menettelyssä.
69. On kuitenkin huomattava, etteivät unionin oikeuden kyseiset säännökset vaikuta valtion vastuuta koskevan kanteen, joka nostetaan kansallisen oikeuden väitetyn rikkomisen perusteella, käyttöön.
70. Esitettyihin kysymyksiin on edellä esitettyjen toteamusten perusteella vastattava, että asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdan e alakohtaa, asetuksen N:o 2792/1999 19 artiklaa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2369/2002, sekä komission suuntaviivojen 6 ja 7 kohtaa on tulkittava siten, ettei niissä velvoiteta kyseessä olevia viranomaisia ilmoittamaan komissiolle pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen taloudellista tukea koskevan hakemuksen tukikelpoisuutta koskevaan hallinnolliseen päätökseen liittyvästä oikeudenkäynnistä eikä toteuttamaan tarpeellisia toimenpiteitä mainittua tukea varten varattujen varojen, joiden myöntäminen on kyseisen oikeusriidan kohteena, säilyttämiseksi siihen asti, kunnes tuen myöntämistä koskeva kysymys on lopullisesti ratkaistu.
Oikeudenkäyntikulut
71. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä 21.6.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdan e alakohtaa, kalatalousalan rakenteellisia toimia koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja edellytyksistä 17.12.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2792/1999 19 artiklaa, sellaisena kuin se on muutettuna 20.12.2002 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2369/2002, sekä rakennerahastoista maksettavien tukien (2000–2006) sulkemista koskevien suuntaviivojen, jotka on annettu 1.8.2006 tehdyllä komission päätöksellä KOM(2006) 3424 lopullinen, 6 ja 7 kohtaa on tulkittava siten, ettei niissä velvoiteta kyseessä olevia viranomaisia ilmoittamaan Euroopan komissiolle pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen taloudellista tukea koskevan hakemuksen tukikelpoisuutta koskevaan hallinnolliseen päätökseen liittyvästä oikeudenkäynnistä eikä toteuttamaan tarpeellisia toimenpiteitä mainittua tukea varten varattujen varojen, joiden myöntäminen on kyseisen oikeusriidan kohteena, säilyttämiseksi siihen asti, kunnes tuen myöntämistä koskeva kysymys on lopullisesti ratkaistu.