62009CC0194_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Alcoa Trasformazioni Srl (jäljempänä Alcoa) vaatii valituksellaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 25.3.2009 asiassa T-332/06, Alcoa Trasformazioni vastaan komissio, antaman tuomion (jäljempänä valituksenalainen tuomio)(2) kumoamista ja komission päätöksen 2006/C 214/03, jolla aloitettiin EY 88 artiklan 2 kohdassa määrätty menettely valtiotukiasiassa C 36/06 (ex NN 38/06) – Sähkön suosituimmuustariffit Italian energiavaltaisille teollisuudenaloille(3) – (jäljempänä riidanalainen päätös), osittaista kumoamista siltä osin kuin tämä päätös koskee Alcoalle kuuluviin alumiinitehtaisiin sovellettavia sähkötariffeja.
2. Tämän asian erityispiirre liittyy siihen, että Alcoan nostama kanne koskee komission päätöstä aloittaa muodollinen tutkintamenettely sellaisen toimenpiteen osalta, jolla jatkettiin Alcoan hyväksi myönnettyä järjestelyä, johon kuului suosituimmuustariffi, josta komissio on vuonna 1995 todennut, ettei se merkinnyt valtiontukea, eikä EY 88 artiklan 2 kohdan nojalla tehtyä lopullista päätöstä.
3. Unionin tuomioistuimen on tässä asiassa tutkittava muun muassa sellaisen komission päätöksen oikeusvaikutukset, jolla on todettu, ettei toimenpide merkitse EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, sekä se, voidaanko luottamuksensuojan periaatetta soveltaa.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
4. [EY 88] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1), joka tuli voimaan 16.4.1999, 1 artiklassa määritellään, että esillä olevan asian kannalta merkityksellisillä termeillä tarkoitetaan seuraavaa:
”a) ’tuella’ toimenpiteitä, jotka täyttävät kaikki [EY 87] artiklan 1 kohdassa asetetut tunnusmerkit;
b) ’voimassa olevalla tuella’:
i) tukia, jotka olivat olemassa ennen perustamissopimuksen voimaantuloa kyseisessä jäsenvaltiossa, eli tukiohjelmia ja yksittäisiä tukia, jotka on otettu käyttöön ennen perustamissopimuksen voimaantuloa ja joita voidaan soveltaa edelleen perustamissopimuksen voimaantulon jälkeen – –;
ii) hyväksyttyjä tukia eli tukiohjelmia ja yksittäisiä tukia, jotka komissio tai neuvosto on hyväksynyt;
– –
v) tukia, joiden voidaan katsoa olevan voimassa olevia tukia, koska voidaan osoittaa, että ne käyttöönottohetkellä eivät vielä olleet tukia, mutta ovat muuttuneet myöhemmin sellaisiksi yhteismarkkinoiden kehityksen johdosta ilman, että jäsenvaltio olisi muuttanut niitä. Jos tietyt toimenpiteet muuttuvat tuiksi sen jälkeen, kun tietty toiminta on vapautettu kilpailulle yhteisön lainsäädännössä, näitä toimenpiteitä ei kilpailun vapauttamiselle vahvistetun ajankohdan jälkeen pidetä voimassa olevana tukena;
c) ’uudella tuella’ kaikkia tukia, eli tukiohjelmia ja yksittäisiä tukia, jotka eivät ole voimassa olevaa tukea, mukaan lukien voimassa olevan tuen muutokset;
– –
f) ’sääntöjenvastaisella tuella’ uusia tukia, jotka on otettu käyttöön [EY 88] artiklan 3 kohdan vastaisesti;
– –”
5. Asetuksen N:o 659/1999 2 artiklan 1 kohdan mukaan ”asianomaisen jäsenvaltion on riittävän ajoissa ilmoitettava komissiolle kaikista suunnitelmistaan myöntää uutta tukea”. Kyseisen asetuksen 3 artiklassa säädetään, että uutta tukea ”ei saa ottaa käyttöön ennen kuin komissio on tehnyt, tai sen katsotaan tehneen, päätöksen tällaisen tuen hyväksymisestä”.
6. Mainitun asetuksen 4 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos komissio alustavan tutkinnan jälkeen toteaa, että ilmoitetun toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille on epäilyjä, se päättää aloittaa [EY 88] artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn, jäljempänä ’muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskeva päätös’.”
7. Saman asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitetään asiaan liittyvät oikeudelliset seikat ja tosiseikat lyhyesti, komission alustava arvio ehdotetun toimenpiteen tukiluonteesta ja epäilyt toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Päätöksessä pyydetään asianomaista jäsenvaltiota ja muita asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa asetetussa määräajassa, joka yleensä on enintään yksi kuukausi. Asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa komissio voi jatkaa asetettua määräaikaa.”
8. Asetuksen N:o 659/1999 10 artiklan 1 kohdassa säädetään ilmoittamattomista toimenpiteistä seuraavaa: ”Jos komissiolla on miltä hyvänsä taholta saatuja tietoja oletetusta sääntöjenvastaisesta tuesta, se tutkii tiedot viipymättä.” Saman asetuksen 13 artiklan 1 kohdassa säädetään, että tutkinnan päätteeksi on tarvittaessa tehtävä muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskeva päätös.
9. Voimassa olevia tukiohjelmia koskevasta menettelystä on säädetty asetuksen N:o 659/1999 17–19 artiklassa. Kyseisen asetuksen 18 artiklassa säädetään, että jos komissio ”katsoo, että voimassa oleva tukiohjelma ei sovellu tai ei enää sovellu yhteismarkkinoille, se antaa suosituksen, jossa se ehdottaa aiheellisia toimenpiteitä asianomaiselle jäsenvaltiolle”. Jos asianomainen jäsenvaltio ei hyväksy ehdotettuja toimenpiteitä, komissio voi saman asetuksen 19 artiklan 2 kohdan perusteella aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn.
II Tosiseikasto, asian käsittely ja valituksenalainen tuomio
10. Alcoa on Italian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka omistaa kaksi primaarialumiinia tuottavaa tehdasta, toisen Portovesmessa Sardiniassa ja toisen Fusinassa Venetossa. Alumix SpA on yksityistämisensä yhteydessä luovuttanut nämä tehtaat valittajalle.
11. Komissio totesi päätöksessään 96/C 288/04 (jäljempänä Alumix-päätös), joka annettiin tiedoksi Italian tasavallalle ja julkaistiin 1.10.1996,(4) muun muassa, että ENELin sähköntoimituksista Alcoan saamille tehtaille laskuttama suosituimmuustariffi ei ollut EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Tämä suosituimmuustariffi oli asetettu vuonna 1992 ministeriöiden välisen hintakomitean 24.7.1992 tekemällä päätöksellä nro 13. Lain (decreto-legge),(5) joka annettiin 19.12.1995 (jäljempänä vuoden 1995 laki), 2 §:n mukaan mainittua tariffia sovellettiin 31.12.2005 saakka. Komissio totesi tästä muun muassa, että ”kun ENEL sovelsi [valittajan saamissa tehtaissa tapahtuvaan] primaarialumiinin tuotantoon laskutustariffia, joka kattaa sen muuttuvat kustannukset ja osan sen kiinteistä kustannuksista, se menetteli [normaaleilla markkinaehdoilla toimivan toimijan tavoin], koska näillä tariffeilla voitiin toimittaa sähköä sen tärkeimmille teollisuusasiakkaille alueilla, joilla oli merkittävää sähköntuotannon ylikapasiteettia”.
12. Asiakirja-aineistosta ilmenee, että sähköenergiasta ja kaasusta vastaavan viranomaisen (jäljempänä sähköenergiaviranomainen) 9.8.2004 tekemällä päätöksellä nro 148/04 suosituimmuustariffin hallinnointi annettiin julkisen elimen Cassa Conguaglio per il settore elettricon (sähköalan tasauskassa, jäljempänä tasauskassa) tehtäväksi. Tämän perusteella se korvasi suoraan Alcoalle ENELin tältä laskuttaman tariffin ja vuoden 1995 laissa säädetyn suosituimmuustariffin erotuksen kaikilta sähkönkuluttajilta Italiassa perityllä veronluonteisella maksulla kerätyin varoin.
13. Italian viranomaiset antoivat 14.3.2005 väliaikaisen lain (decreto-legge) nro 35, joka muutettiin 14.5.2005 annetuksi laiksi nro 80 (GURI nro 111, Supplemento Ordinario, nro 91, 14.5.2005; jäljempänä vuoden 2005 laki). Sen 11 §:n 11 momentin mukaan Alcoan kahteen tehtaaseen sovellettavan suosituimmuustariffin soveltamisaikaa jatkettiin 31.12.2010 saakka.
14. Mainitun 11 §:n 11 momentin soveltamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä täsmennettiin sähköasioissa toimivaltaisen viranomaisen 13.10.2005 tekemällä päätöksellä (sähköenergiaviranomaisen vuoden 2005 lain 11 §:n 11 ja 13 momentin nojalla 13.10.2005 tekemä päätös nro 217/05). Siinä säädettiin, että vuoden 2004 tariffia sovellettiin edelleen vuonna 2005 ja että Alcoan tehtaille myönnettyä tariffia voitiin nostaa vain korkeintaan 4 prosenttia vuodessa siinä tapauksessa, että vuoden viitehinnat Frankfurt am Mainin ja Amsterdamin sähköpörsseissä nousevat.
15. Komissio teki nämä seikat huomioon ottaen riidanalaisen päätöksen uusia tukia koskevan EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisesta.
16. Alcoa nosti 29.11.2006 päivätyllä kannekirjelmällä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen, jolla se vaati muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan riidanalaisen päätöksen kumoamista. Se esitti ensinnäkin, että komissio luokitteli sen tehtaisiin sovelletun suosituimmuustariffin virheellisesti valtiontueksi, vaikka mainitulla tariffilla, joka vastasi markkinatariffia, ei annettu niille mitään etua. Toiseksi se moitti komissiota luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteiden loukkaamisesta sillä perusteella, että mainittu päätös oli ristiriidassa Alumix-päätöksen kanssa. Kolmanneksi se esitti toissijaisesti, että komissio oli tutkinut kyseessä olevan toimenpiteen virheellisesti uusia tukia koskevassa menettelyssä voimassa olevia tukia koskevan menettelyn sijasta.
17. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen 25.3.2009 antamallaan tuomiolla.
III Valitus
18. Alcoa vetoaa valituksensa tueksi kahteen valitusperusteeseen, jotka jakaantuvat useaan osaan.
19. Alcoa moittii ensimmäisellä valitusperusteellaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että komissio saattoi aloittaa menettelyn tutkimatta sitä, olivatko Alumix-päätökseen sisältyvät päätelmät tulleet pätemättömiksi. Alcoan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen ensinnäkin tutkimalla ainoastaan, onko riidanalaisen päätöksen osalta tehty ilmeinen virhe, toiseksi jättämällä soveltamatta oikeuskäytäntöä ja unionin oikeuden keskeisiä periaatteita, joiden mukaan komission on otettava huomioon samassa asiassa tekemänsä aikaisemmat päätökset, kolmanneksi toteamalla riittämättömin perustein, että komissio oli voinut perustella muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen, neljänneksi katsomalla, että Alumix-päätös oli soveltamisajaltaan rajallinen, viidenneksi jättämällä toteamatta, että komissio oli riidanalaisessa päätöksessä loukannut hyvän hallinnon periaatetta ja oikeutta tulla kuulluksi, ja kuudenneksi toteamalla, että riidanalaisen päätöksen perustelut olivat riittävät.
20. Toisella valitusperusteellaan Alcoa esittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että esillä olevassa asiassa voitiin soveltaa uusiin tukiin sovellettavaa menettelyä. Valitusperusteensa tueksi Alcoa moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ensinnäkin ratkaisunsa perustamisesta yhteismarkkinoille soveltuvan tuen soveltamisen ajallista jatkamista koskevaan oikeuskäytäntöön, toiseksi Alumix-päätöksen tulkitsemisesta niin kuin se olisi soveltamisajaltaan rajallinen, kolmanneksi ratkaisunsa perustamisesta virheellisesti vuosina 1999 ja 2004 tapahtuneisiin teknisiin muutoksiin ja neljänneksi siitä, että se ei ottanut huomioon tarvetta suojata oikeusvarmuutta ja perusteltua luottamusta muodollisen menettelyn aloittamisen yhteydessä.
21. Niinpä Alcoa vaatii valituksenalaisen tuomion kumoamista ja komission päätöksen 2006/C 214/03, joka annettiin Italian tasavallalle tiedoksi 19.7.2006, kumoamista siltä osin kuin se koskee Alcoalle kuuluviin alumiinitehtaisiin sovellettavia sähkötariffeja. Se vaatii toissijaisesti valituksenalaisen tuomion kumoamista ja asian palauttamista unionin yleiseen tuomioistuimeen unionin tuomioistuimen tuomion mukaisesti. Alcoa vaatii komission velvoittamista korvaamaan sille aiheutuneet oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien määrät, jotka on suoritettu komissiolle ensimmäisessä oikeusasteessa käydystä menettelystä aiheutuneina oikeudenkäyntikuluina.
22. Komissio vaatii valituksen hylkäämistä ja valittajan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien ensimmäisessä oikeusasteessa käydystä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
IV Johdanto
23. Katson ensinnäkin, että käsiteltävän valituksen keskeinen kysymys koskee sitä, millä edellytyksillä toimenpidettä, jonka komissio ei ole katsonut merkitsevän EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, voidaan pitää erillisenä toimenpiteenä, kun kansalliset viranomaiset tekevät siihen tiettyjä muutoksia ja päättävät jatkaa sen ajallista soveltamista.
24. Totean, että keskeinen eroavuus Alcoan ja komission näkökantojen välillä liittyy siihen, että Alcoan mielestä kyse on komission jo tutkiman toimenpiteen soveltamisajan jatkamisesta, kun taas komission mielestä kyse on erillisestä toimenpiteestä, joka voidaan siten tutkia vain uutena tukena.
25. Aluksi on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaisu perustui valituksenalaisen tuomion 132 kohdassa mainittuun toteamukseen, jonka mukaan kyseessä olevaa toimenpidettä ei voida pitää voimassa olevana tukena paitsi siksi, että se käsittää Alumix-päätöksessä tutkitusta ajanjaksosta poikkeavan ajanjakson, myös siksi, että tämän toimenpiteen sisältönä ei ollut ENELin soveltama, vuoden 1995 lailla säädetty tariffi, joka vastasi markkinatariffia, vaan tasauskassan ENELin laskuttaman tariffin ja vuoden 1995 lailla, siten kuin sen voimassaoloaikaa on pidennetty vuoden 2005 lailla, säädetyn tariffin eron tasoittamiseksi myöntämä korvaus. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan kyse oli siis eri toimenpiteestä.
V Yleisiä toteamuksia toimenpiteistä, jotka eivät merkitse valtiontukea, ja niitä koskevan luokittelun mahdollisesta muuttumisesta
26. EY:n perustamissopimuksen 88 artiklassa on määrätty ja järjestetty komission suorittamaa jatkuvaa valtiontukien tutkimista ja valvontaa koskeva järjestelmä. EY 88 artiklan 1 kohdan mukaan komissio seuraa jatkuvasti jäsenvaltioissa voimassa olevia tukijärjestelmiä. Perustamissopimuksessa määrätään uusia tukia, jotka jäsenvaltiot aikovat ottaa käyttöön, koskevasta alustavasta menettelystä, jota ilman mitään tukea ei voida katsoa asianmukaisesti käyttöön otetuksi. EY 88 artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan komissiolle on annettava tieto tuen myöntämistä tai muuttamista koskevasta suunnitelmasta ennen niiden täytäntöönpanoa.
27. Tältä osin on erotettava toisistaan EY 88 artiklan 3 kohdassa määrätty tukien alustava tutkintamenettely, jonka tavoitteena on ainoastaan mahdollistaa, että komissio voi tehdä ensimmäiset päätelmänsä kyseisen tuen täydellisestä tai osittaisesta soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, ja toisaalta EY 88 artiklan 2 kohdan mukainen muodollinen tutkintamenettely. Tämä toinen menettely mahdollistaa valtion toimenpiteiden tarkemman tutk imisen, ja sillä on kaksiosainen tavoite. Sillä pyritään yhtäältä suojaamaan kolmansien, joita asia mahdollisesti koskee, intressejä ja toisaalta mahdollistamaan se, että komissio saa käyttöönsä kattavat tiedot kaikista asiaan liittyvistä seikoista ennen päätöksen tekemistä.(6)
28. Yhteisöjen tuomioistuin on aikaisemmin yhdistetyissä asioissa Belgia ja Forum 187 vastaan komissio ottanut kantaa sellaisen komission päätöksen seurauksiin, jolla muutettiin aikaisemmassa päätöksessä, jonka mukaan toimenpide ei ollut valtiontukea, suoritettua arviointia.(7)
29. Lisäksi julkisasiamies Léger katsoi mainitussa asiassa antamassaan ratkaisuehdotuksessa, että päätöksellä, jolla komissio toteaa, ettei toimenpide merkitse EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, ei luoda oikeudellista tilannetta, jonka jatkuva muuttaminen olisi toimielinten harkintavallassa, kuten voi olla yhteisten markkinajärjestelyjen kaltaisella alalla, koska markkinajärjestelyjen tarkoitus edellyttää jatkuvia sopeutuksia taloudellisen tilanteen vaihtelujen mukaan.(8)
30. Julkisasiamies Léger’n mukaan tästä seuraa, että kun kansallinen toimenpide on ilmoitettu komissiolle EY 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti ja kun komissio on tehnyt päätöksen, jonka mukaan kyseinen toimenpide ei ole EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea, sekä tämän toimenpiteen käyttöön ottanut valtio että sen edunsaajat voivat olla varmoja siitä, että tästä päätöksestä nostettavalle kanteelle asetetun määräajan kuluttua kyseinen järjestelmä ei ole yhteisön valtiontukisääntöjen vastainen. Asianomaiset henkilöt voivat siis perustellusti uskoa siihen, että tällainen päätös voidaan periaatteessa kyseenalaistaa ainoastaan yhteismarkkinoiden kehityksen johdosta.(9)
31. Vaikka hyväksyn tämän arvioinnin, mainitsen sen, että esillä olevan asian ja yhdistettyjen asioiden Belgia ja Forum 187 vastaan komissio olennaisten eroavuuksien vuoksi tämän tapauksen arviointia ei voida rajoittaa tähän toteamukseen.
32. Yhdistetyissä asioissa Belgia ja Forum 187 vastaan komissio todettiin, että toimenpidettä ei siitä ilmoittamisen jälkeen ollut olennaisesti muutettu.(10) Esillä olevaan valitukseen liittyvä keskeinen kysymys koskee kuitenkin aikaisemmin EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuulumattomaksi katsotun toimenpiteen muuttamiseen liittyviä seurauksia.
33. Tähän liittyen ohjeistusta voidaan saada seuraavasta oikeuskäytännöstä.
34. Mainitsen yhtäältä, että yhteisöjen tuomioistuin on todennut aikaisemmin ilmoitettujen toimenpiteiden yhteydessä, että EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan viimeisessä virkkeessä (josta on tullut EY 88 artiklan 3 kohdan viimeinen virke) määrättyä täytäntöönpanokieltoa sovelletaan suunniteltuihin tukiohjelmiin kokonaisuudessaan ja kansallisten viranomaisten säätämässä lopullisessa muodossaan. Jos suunniteltuun hankkeeseen tehdään välillä muutoksia, joista ei ole ilmoitettu komissiolle, kieltoa sovelletaan näin muutettuun hankkeeseen, ellei väitetty muutos ole tosiasiassa erillinen tukitoimenpide, jota olisi arvioitava erikseen ja joka ei siten ole sen luonteinen, että se vaikuttaisi komission alkuperäisestä hankkeesta tekemään arviointiin. Viimeksi mainitussa tapauksessa kieltoa sovelletaan vain muutoksella käyttöön otettuun tukitoimenpiteeseen.(11)
35. Toisaalta yhteisöjen tuomioistuimen mukaan sekä EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan (josta on tullut EY 88 artikla) määräysten sisällöstä että niiden tavoitteista ilmenee, että uusia tukia, joita tässä viimeksi mainitussa määräyksessä määrätty ilmoittamisvelvollisuus koskee, ovat toimenpiteet, joilla aiotaan myöntää tai muuttaa tukea, ja on täsmennettävä, että muutokset voivat koskea joko voimassa olevia tukia tai alkuperäisiä suunnitelmia, joista on ilmoitettu komissiolle.(12)
36. Totean lisäksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on oikeuskäytännössään pyrkinyt hahmottamaan rajoja voimassa olevan tuen muuttamisen luonteelle.(13) Katson kuitenkin, että jatkamisen tai muuttamisen luonnetta sekä niiden seurauksia on tarkasteltava tapauskohtaisesti, mikä sulkee mielestäni pois sen, että tehtyjen muutosten luonteelle voitaisiin määrittää sääntöä tai yleisiä kriteereitä.
37. Katson, että toimenpide, josta komissio on aiemmin todennut, ettei se merkitse valtiontukea, voi kuulua EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan muun muassa seuraavissa tilanteissa.
38. EY 87 artiklan 1 kohtaa voidaan soveltaa toimenpiteeseen ensinnäkin, jos sovelletaan asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan b kohdan v alakohdassa olevaa käsitettä ”yhteismarkkinoiden kehitys”; tässä alakohdassa täsmennetään, että toimenpide, joka ei käyttöönottohetkellä ollut tuki, on silti katsottava voimassa olevaksi tueksi, jos se on muuttunut myöhemmin tueksi ”yhteismarkkinoiden kehityksen johdosta”. Toimenpiteestä tulee siis voimassa oleva tuki.
39. EY 87 artiklan 1 kohtaa voidaan soveltaa, jos komissio muuttaa toimenpidettä koskevaa arviointiaan erityisesti valtiontukia koskevien perustamissopimuksen määräysten tiukemman soveltamisen perusteella. Toimenpiteeseen voidaan soveltaa voimassa olevia tukia koskevaa menettelyä.(14)
40. EY 87 artiklan 1 kohtaa voidaan soveltaa myös, jos jäsenvaltio muuttaa toimenpidettä siten, että sillä on EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja ominaisuuksia ja että siitä tulee aikaisemmin tutkittuun toimenpiteeseen nähden eri toimenpide; tällöin toimenpiteestä tulee uusi tuki.
41. Olen taipuvainen katsomaan, että esillä olevassa asiassa on kyse viimeksi mainitusta tilanteesta.
42. Tilanteesta, jossa on kyse toimenpiteestä, jonka komissio ei ole katsonut merkitsevän valtiontukea, voidaan todeta, että pelkkä tällaisen toimenpiteen voimassaolon jatkaminen ei voi johtaa komission arvioinnin muuttumiseen. On selvää, että olennaisilta osin samana pysyvää ratkaisua, mikä tarkoittaa, että toimenpide ei edelleenkään ole luonteeltaan valtiontuki, koskee komission toimenpidettä koskevassa päätöksessään ilmaisema vakuutus sen yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa.
43. Järjestelmän tai toimenpiteen pelkän jatkamisen tapauksessa vaikuttaa asianmukaiselta soveltaa markkinoiden kehityksen tapauksessa analogisesti asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdan v alakohdan ja 17–19 artiklan säännöksiä.
44. Kun komission päätöksen, jolla on todettu, ettei toimenpide merkitse valtiontukea, jälkeen pidennetään toimenpiteen voimassaoloaikaa ja samalla muutetaan sen sisältöä, jolloin kyse on siis toimenpiteen olennaisesta muuttamisesta, tämä voi johtaa täytäntöön pannun toimen luokittelun uudelleentarkasteluun. Toimenpide voi muuttua EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvaksi toimenpiteeksi. Tällainen toimenpide on väistämättä alkuperäiseen toimeen verrattuna eri toimenpide.
45. Komissiolla on tältä osin velvoite arvioida tehtyjen muutosten luonnetta läpileikkaavasti. Jos toimen ei ole katsottu merkitsevän valtiontukea, komission on riittävän perusteellisen tutkimuksen avulla varmistauduttava ennen alustavan menettelyn aloittamista siitä, onko kyse voimassaolon jatkamisesta ilman muuttamista vai olennaisesta muuttamisesta.
46. Tämä vaatimus liittyy mielestäni luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden suojaamiseen.
47. Kuten julkisasiamies Léger on korostanut, kysymys siitä, kuuluuko kansallinen toimenpide EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan vai ei, ei ole harkinnanvarainen. Se, että komissiolla on laaja harkintavalta sen määrittäessä, kuuluuko kansallinen toimenpide tämän määräyksen soveltamisalaan, kun siinä asetettujen edellytysten tutkinta edellyttää monitahoisia taloudellisia arviointeja, ei merkitse sitä, että tämä toimielin voisi milloin tahansa muuttaa harkinnanvaraisesti arviointiaan tuen olemassaolosta.(15)
48. Totean tässä yhteydessä, että toimenpiteen muuttaminen voi tapahtua usealla tasolla.
49. On korostettava, että toimenpiteen myöntävän viranomaisen eli viranomaisen, joka on ottanut käyttöön tietyn toimen, jonka ei ole katsottu merkitsevän valtiontukea, vaihtuminen voi olla täysin muodollinen muutos. Niinpä tällaisen toimen taloudellisen vaikutuksen on tavallisesti oltava ratkaiseva seikka sen toteamisessa, onko kyseessä ollut olennainen muuttaminen.
50. Muuttaminen voi koskea myös aineellista sisältöä siltä osin kuin se koskee toimenpiteen täytäntöönpanoon liittyviä yksityiskohtaisia sääntöjä eli sääntöjä toimenpiteen rahoittamisessa käytettyjen varojen ohjaamisesta.
51. Katson esillä olevassa asiassa, että kyse ei ole pelkästään muodollisesta muuttamisesta. Kaksi muutosta, jotka liittyvät yhtäältä oletetun edun alkuperään eli siirtymiseen julkiselta yritykseltä, jolla on ollut kauan monopoli, julkiselle elimelle ja toisaalta sen rahoitustavan siirtymiseen suosituimmuustariffista kaikilta sähkönkuluttajilta perittävään veronluonteiseen maksuun, voivat vaikuttaa tämän muutoksen luokittelemiseen olennaiseksi. Se voi johtaa siihen, että kyseistä toimenpidettä pidetään eri toimenpiteenä, ja olla perusteena komission päätökselle avata muodollinen tutkintamenettely.
52. Lisäksi sen, että toimivaltainen viranomainen on tutkinut toimenpiteen oikeudellisen luonteen, ei pitäisi estää sitä tutkimasta kyseessä olevaa toimea uudelleen, jos mainitulla viranomaisella on uusien merkityksellisten tietojen perusteella epäilyksiä toimenpiteen yhteensopivuudesta sovellettavien oikeussääntöjen kanssa. Koska toimenpidettä, jonka ei ole katsottu merkitsevän valtiontukea, voidaan muuttaa tavalla, joka tekee siitä eri toimenpiteen, komission on voitava tällaisessa tapauksessa käyttää mainittua menettelyä.
53. Komissiolla on valtion toimenpidettä koskevan alustavan tutkintavaiheen päätteeksi kolme mahdollisuutta: se voi päättää joko, ettei toimenpide merkitse valtiontukea, tai, että toimenpide soveltuu siitä huolimatta, että sitä on pidettävä tukena, yhteismarkkinoille, taikka päättää muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta.(16)
54. Käsiteltävänä olevassa asiassa Alcoalle myönnetyn suosituimmuustariffin yhteydessä asiakirja-aineistosta ilmenee, että komissio teki muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan riidanalaisen päätöksen alustavan tutkintavaiheen aikana tuntemiensa epäilysten jälkeen. Lopullinen päätös, jolla Alcoan hyväksi käyttöön otetun hintatukijärjestelmän soveltumattomuus yhteismarkkinoille todettiin, tehtiin 19.11.2009.(17)
VI Toisen valitusperusteen ensimmäinen väite
55. Ehdotan, että tämä väite tutkitaan ensimmäisenä, koska se koskee mielestäni käsiteltävänä olevan asian ratkaisemisen kannalta keskeisiä seikkoja.
A. Asianosaisten lausumat
56. Alcoa moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se perusti ratkaisunsa yhdistetyissä asioissa Diputación Foral de Álava ym. annettuun tuomioon(18) sen tueksi, että ajallinen jatkaminen voi itsessään yksin muuttaa toimenpiteen uudeksi tueksi. Mainittu tuomio koskee kuitenkin yhteismarkkinoille soveltuvaksi tueksi luokitellun toimenpiteen jatkamista, kun taas esillä olevassa asiassa on kyse toimenpiteestä, josta komissio on todennut, ettei se merkitse tukea. Alcoan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, koska se ei ottanut huomioon oikeudellisia eroja tuen yhteismarkkinoille soveltuvaksi ja soveltumattomaksi toteamisen välillä.
57. Alcoa katsoo, että jos on todettu, ettei kyseessä ole tuki, markkinaolosuhteiden muuttuminen voi muuttaa toimenpiteen tueksi, mutta toimen voimassaolon jatkamisella sellaisenaan ei voi olla tällaista vaikutusta. Tällöin on sovellettava asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdan v alakohtaa, jossa edellytetään, että toimenpidettä pidetään uuden tuen sijasta voimassa olevana tukena
58. Komissio korostaa, että riidanalainen päätös ei perustunut yksin toimenpiteen voimassaolon jatkamiseen vaan myös toimenpiteen muuttamiseen teoreettiseksi tariffiksi. Tämä toimenpiteen muuttaminen riittää oikeuttamaan vuoden 2005 asetuksen 11 §:n 11 momentin luokittelemisen väliaikaisesti uudeksi tueksi.
B. Arviointi
59. Alcoa moittii tällä keskeisellä väitteellä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen, koska se perusti arviointinsa oikeuskäytäntöön, joka ei ole Alcoan mukaan saatettavissa koskemaan toimenpiteitä, jotka eivät merkitse tukea, päätelläkseen, että esillä olevaan asiaan voitiin soveltaa uusia tukia koskevaa menettelyä.
60. Huomautan tähän liittyen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistutti valituksenalaisen tuomion 128 kohdassa vastauksena Alcoan väitteeseen, jonka mukaan komission olisi pitänyt tutkia kyseessä oleva toimenpide voimassa olevia tukia eikä uusia tukia koskevassa menettelyssä, koska mainittu toimenpide ei merkinnyt Alumix-päätöksessä tarkoitetun toimenpiteen olennaista muuttamista, aivan oikein voimassa olevia tukia koskevasta oikeuskäytännöstä. Se viittasi myös jo täytäntöön pantavina olevien tukien jatkamista koskevaan oikeuskäytäntöön.
61. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sovelsi sitten valituksenalaisen tuomion 129 kohdassa tätä oikeuskäytäntöä käsiteltävänään olleeseen yksittäistapaukseen ja katsoi, että toimenpiteen, joka ei merkitse valtiontukea, jatkamisen tai muuttamisen jälkeen on sovellettava uusia tukia koskevaa menettelyä.
62. Tämän toteamuksen tueksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli tuomion 130 ja 131 kohdassa tehtyjen muutosten luonnetta yksityiskohtaisesti. Se myös hylkäsi tuomion 134 kohdassa Alcoan väitteet, joiden mukaan asiassa oli kyse muista kuin olennaisista muutoksista.
63. Totean tältä osin, että valituksenalaisen tuomion 129 kohdasta ilmenee selvästi, että komissiolla on toimenpiteen, jonka se ei katsonut merkitsevän valtiontukea, jatkamisen jälkeen mahdollisuus soveltaa vain uusia tukia koskevaa menettelyä.
64. Tällainen periaatteellinen toteamus ei kuitenkaan perustu välittömästi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomionsa edellisessä kohdassa mainitsemaan oikeuskäytäntöön, joka koskee voimassa olevan tuen muuttamisen tilannetta. Lisäksi tämä toteamus on mielestäni ristiriidassa päätökseen, jolla komissio katsoo, ettei toimenpide kuulu EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, liittyviä vaikutuksia koskevien edellä esitettyjen näkemysten kanssa.
65. Tällainen periaatteellinen toteamus jättää huomiotta myös luottamuksensuojan periaatteeseen liittyvät seikat, koska ellei toimenpidettä ole olennaisesti muutettu tai ellei – poikkeuksellisesti – ole tullut esiin uusia merkityksellisiä tietoja, jotka eivät olleet saatavilla silloin, kun komissio teki päätöksensä, edunsaajat ja toimijat saavat perustellusti luottaa komission aikaisemmin tekemässään päätöksessä esittämään arviointiin, ellei yhteismarkkinoiden kehityksen vaikutuksia valtiontueksi muuttuneeseen toimenpiteeseen koskevaa asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdan v alakohtaa voida soveltaa analogisesti.
66. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 129 kohdassa esittämä arviointi merkitsee siten mielestäni oikeudellista virhettä. Katson kuitenkin, ettei se ole luonteeltaan sellainen, että se aiheuttaisi valituksenalaisen tuomion kumoamisen.
67. Todellisuudessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei käyttänyt tätä toteamusta perusteena vahvistaakseen uusia tukia koskevan menettelyn soveltamisen. Kuten valituksenalaisen tuomion 130 kohdasta ilmenee, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi ei perustu kyseisen toimenpiteen voimassaolon jatkamista koskevaan oletukseen vaan tämän toimenpiteen luonteen erilaisuuteen verrattuna siihen toimenpiteeseen, jonka komissio tutki aikaisemmin Alumix-päätöksessä.
68. Kuten valituksenalaisen tuomion 131 ja 132 kohdasta ilmenee, riidanalaisessa päätöksessä tutkittu toimenpide käsittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan eri ajanjakson ja perustuu eri hallinnointitapaan.
69. Tuomion 130–133 kohdasta ilmenee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin suoritti niiden seikkojen kokonaisarvioinnin, joiden vuoksi komissio teki esillä olevassa asiassa riidanalaisen päätöksen. Tämä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi kyseessä olevan toimenpiteen muuttamisen olennaisuudesta, jonka vuoksi voidaan katsoa, että kyse on eri toimenpiteestä, on siten tosiseikkojen arviointia koskeva kysymys.
70. On kuitenkin huomattava, että ensimmäisessä oikeusasteessa annetusta tuomiosta tehty valitus voi koskea unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklassa vahvistetun yleisperiaatteen nojalla ainoastaan oikeudellisia kysymyksiä. Näin ollen lukuun ottamatta tilannetta, jossa tosiseikat ja selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, unionin tuomioistuimen valvonta ei voi kohdistua unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikoista tekemiin arviointeihin.(19)
71. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ei voida moittia siitä, että selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on katsottava, että tämä väite on perusteeton siltä osin kuin sillä pyritään mahdollisesti kyseenalaistamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi siitä, että riidanalaisessa päätöksessä tutkittu toimenpide on eri toimenpide kuin se, jonka komissio tutki aikaisemmin Alumix-päätöksessä.
72. On syytä huomauttaa, että kun ensimmäisessä oikeusasteessa on määritetty asian tosiseikasto tai arvioitu sitä, unionin tuomioistuimella on EY 225 artiklan nojalla toimivalta valvoa tämän tosiseikaston oikeudellista luonnehdintaa ja ensimmäisessä oikeusasteessa sen pohjalta tehtyjä oikeudellisia päätelmiä.(20)
73. Kuten otetaan huomioon edellä mainitut tosiseikkoja koskevat toteamukset, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin saattoi valituksenalaisen tuomion 132 kohdassa täyden harkintavaltansa mukaisesti todeta, kun se perusteli uusia tukia koskevan menettelyn soveltamisen eri toimenpiteenä pidettyyn toimenpiteeseen, että se käsittää eri ajanjakson ja merkitsee uuden järjestelmän käyttöön ottamista.
74. Tähän nähden valituksenalaista tuomiota ei kuitenkaan voida asettaa kyseenalaiseksi toisen valitusperusteen ensimmäisen väitteen perusteella huolimatta siitä, että mainittu väite on perusteltu siltä osin kuin se koskee oikeudellista virhettä, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki, kun se esitti valituksenalaisen tuomion perusteluissa periaatteellisen toteamuksen, jonka mukaan komissio voi tutkia toimenpiteen, jonka voimassaoloaikaa on jatkettu, ainoastaan uusia tukia koskevassa menettelyssä.
VII Ensimmäinen valitusperuste
A Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen väite
1.
Asianosaisten lausumat
75. Alcoa esittää ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisellä väitteellään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että Alcoan esittämä ensimmäinen kanneperuste koski luonteeltaan alustavia seikkoja, joiden osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi valvoa vain sitä, onko tehty ilmeistä virhettä.
76. Alcoa esittää ensin, että sellaisia toimenpiteitä, joista on nimenomaisesti todettu, etteivät ne merkitse tukea, koskevan muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen ja toimenpiteitä, joiden osalta tällaista ei ole todettu, koskevan menettelyn aloittamisen välillä on ero, ja väittää sitten, että jotta aikaisemmat toteamukset siitä, että kyseessä ei ole tuki, eivät menettäisi merkitystään, komission on ennen muodollisen menettelyn aloittamista suoritettavassa alustavassa tutkinnassa ainakin ratkaistava se, onko asiassa perusteita katsoa, että näiden päätelmien tekemisen perusteena olleet seikat ovat käyneet merkityksettömiksi, ja esitettävä perustelut aloittamispäätöksessään.
77. Komissio vastaa tähän, että sen mielestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sovelsi asianmukaista, eli alustavaan päätökseen sovellettavaa, valvonnan tasoa.(21)
2.
Arviointi
78. Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että kyseessä on aloittamispäätösten valvonnan ulottuvuutta koskeva kysymys, se Alcoan mukaan muutti ja rajoitti Alcoan esittämän väitteen kohdetta.
79. Tässä yhteydessä haluan huomauttaa, että useiden jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä tunnustettu hallinto-oikeuden yleinen periaate puoltaa vain valmisteluluonteisten päätösten riitauttamista kumoamiskanteella koskevan mahdollisuuden rajoittamista.(22) Katson, että vain valmistelevat toimet, joilla on itsenäisiä oikeusvaikutuksia, voivat olla erillisen tuomioistuinmenettelyn kohteena. Alustavan tutkinnan aloittamista koskevilla päätöksillä voi olla kyseisten osapuolten kannalta erityisiä ja merkittäviä oikeusvaikutuksia, ja ne on siten voitava riitauttaa. Kuitenkin alustavan menettelyn ja EY 88 artiklan mukaisen aineellisen tutkinnan välisen tarpeellisen eron tehokkaan vaikutuksen säilyttämiseksi ei ole mahdollista asettaa ensimmäiselle tapaukselle yhtä tiukkoja oikeudellisia vaatimuksia kuin toiselle.
80. Kun otetaan huomioon muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan päätöksen, johon sisältyy komission alustava arviointi ehdotetusta toimenpiteestä sen määrittämiseksi, onko mainitussa toimenpiteessä valtiontuen piirteitä, väliaikainen luonne, Euroopan unionin tuomioistuinten harjoittamaa laillisuusvalvontaa on rajoitettava, koska ne, joita asia koskee, voivat ottaa kantaa kaikkiin asiassa merkityksellisiin seikkoihin ja kyseenalaistaa ne vain tutkintavaiheessa kerättyihin tietoihin pohjautuvan lopullisen päätöksen perusteella.
81. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tästä syystä valituksenalaisen tuomion 60 ja 61 kohdassa aivan oikein, että sen suorittaman, muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan päätöksen laillisuusvalvonnan on oltava rajallista.
82. Niinpä ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen väite on hylättävä perusteettomana.
83. Tämän jälkeen on tutkittava niitä toimia, jotka komission olisi pitänyt suorittaa ennen muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevaa päätöstä, koskevat kysymykset, jotka aion tutkia yhdessä ensimmäisen valitusperusteen toisen väitteen kanssa.
B Ensimmäisen valitusperusteen toinen väite
1.
Asianosaisten lausumat
84. Alcoa esittää tällä väitteellä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, koska se ei soveltanut oikeuskäytäntöä, jonka mukaan komission on otettava huomioon samassa asiassa aikaisemmin tekemänsä päätökset.(23) Alcoan mukaan tuomio on virheellinen siltä osin kuin siinä todettiin, että komission ei tarvinnut arvioida, olivatko perusteet, joihin tukeutuen se Alumix-päätöksessä katsoi, ettei kyse ollut edusta, vielä pätevät.
85. Komissio vastaa tähän, että Alcoan väite siitä, että kyseessä ei ollut eri ”toimenpide”, on paikkansapitämätön. Komissio korostaa myös eroa Alumix-päätöksen taustalla olleisiin olosuhteisiin, joihin kuului se, että ENEL itse toimitti sähköä Alcoalle sovitulla tariffilla. Riidanalainen päätös perustui puolestaan siihen, että valtio korvasi Alcoalle osan sen ENELille maksamasta hinnasta. Edellä mainittua Italgrani II -oikeuskäytäntöä ei voida siten komission mukaan soveltaa, eikä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tehnyt virhettä, kun se totesi, että Alcoan väitteillä, joiden mukaan siihen sovellettu tariffi vastasi markkinahintaa, ei ollut merkitystä.
2.
Arviointi
86. Muistutan aluksi, että Italgrani I -asiassa(24) todettiin, että jos on olemassa yleinen tukijärjestelmä, komission on otettava huomioon tätä järjestelmää koskeva aikaisempi päätöksensä, kun se tutkii kyseiseen järjestelmään kuuluvaa yksittäistä tukea. Tuomioistuin on asiassa Italgrani II antamassaan tuomiossa(25) lisännyt, että se, että komissio voisi asettaa omat päätöksensä milloin tahansa kyseenalaisiksi, johtaisi luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteita mahdollisesti loukkaavaan jatkuvaan epävarmuuteen.
87. Asioiden Italgrani I ja Italgrani II mukaisessa oikeuskäytännössä korostetaan sen tarpeellisuutta, että komissio ennen muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista tutkii aikaisemmassa päätöksessä esitetyt toteamukset. Mainittu oikeuskäytäntö koskee kuitenkin voimassa olevia tukia ja aikaisemmin hyväksytyn tukijärjestelmän ja sen soveltamista merkitsevän yksittäisen tuen suhdetta. Yksittäiset tuet ovat siis pelkkiä yleisen tukijärjestelmän täytäntöönpanotoimia. Esillä olevan asian tilanne ei ole mielestäni tällainen, koska kyse on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen eri toimenpiteeksi luonnehtimasta toimenpiteestä.
88. Näin ollen vaikka komission on otettava huomioon aikaisempi päätöksensä, kun se tutkii voimassa olevan tuen muuttamista, tämän ei pitäisi rajoittaa sen arvioinnin laajuutta, joka koskee valtiontueksi aikaisemmin luokittelemattomien toimenpiteiden olennaiseen muuttamiseen perustuvien sellaisten toimenpiteiden tutkintaa, joista ei ole ilmoitettu. Tällaisessa tapauksessa on sovellettava asetuksen N:o 659/1999 10 artiklan 1 kohtaa.
89. Esitän lisäksi muodollisen päätöksen tekemisolosuhteista, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 88 artiklan 2 kohdan mukainen menettely on välttämätön aina, kun komissiolla on vakavia vaikeuksia arvioida sitä, soveltuuko tuki yhteismarkkinoille. Komissio voi siis päättää menettelyn EY 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun alustavaan vaiheeseen ja päättää, että ilmoitettu valtion toimenpide soveltuu yhteismarkkinoille, ainoastaan, jos se heti asian alustavan tutkinnan perusteella vakuuttuu joko siitä, ettei kysymyksessä olevaa valtion toimenpidettä voida pitää EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna tukena, tai siitä, että vaikka kysymyksessä olisi valtiontuki, se kuitenkin soveltuu yhteismarkkinoille. Jos komissio sen sijaan on alustavan tutkinnan perusteella tehnyt vastakkaisen päätelmän tai jos se ei ole voinut alustavan tutkinnan perusteella selvittää kaikkia niitä ongelmia, jotka ovat tulleet esiin arvioitaessa hankkeen yhteensopivuutta, komissiolla on velvollisuus hankkia kaikki tarvittavat lausunnot ja aloittaa tätä varten EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely.(26)
90. Oikeuskäytännöstä ilmenee siten selvästi, että komissiolla ei ole mitään harkintavaltaa muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen osalta, jos sillä on vielä alustavan tutkinnan jälkeen vakavia epäilyjä kyseessä olevan toimenpiteen luonteesta tai sen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille.
91. Samoja periaatteita on sovellettava, jos komissiolla on edelleen epäilyjä tutkitun toimenpiteen mahdollisesta luokittelusta EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi tueksi. Komissiota ei siten voida moittia mainitun menettelyn aloittamisesta, vaikka se esittäisi tätä koskevassa päätöksessään epäilyjä siitä, olivatko päätöksen kohteena olevat toimenpiteet EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea.
92. Valituksenalaisen tuomion 70 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päättelystä ilmenee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittasi siihen, että komission on muodollisessa tutkintamenettelyssä suoritettava monitahoisia arviointeja, ja luokitteli tehottomaksi Alcoan väitteen, jonka mukaan komission olisi pitänyt määrittää, olivatko perusteet, joihin tukeutuen se Alumix-päätöksessä totesi, ettei kyseessä ole etu, edelleen päteviä.
93. Kun otetaan huomioon riidanalaisen päätöksen, joka ilmentää komission epäilyksiä ja jossa ei syvällisesti arvioida tutkittua toimenpidettä, alustava luonne, tällainen vastaus on mielestäni oikeudellisesti perusteltu.
94. Niinpä ehdotan tämän väitteen hylkäämistä perusteettomana.
C Ensimmäisen valitusperusteen kolmas väite
1.
Asianosaisten lausumat
95. Alcoa esittää, että kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että komissiolla oli toimivalta aloittaa Alcoalle myönnettyjä tariffeja koskeva muodollinen tutkintamenettely, se tukeutui ainoastaan kahteen seikkaan eli ensinnäkin toteamukseen siitä, että varat, joilla tariffien alentaminen voitiin rahoittaa, olivat valtion varoja, ja toiseksi siihen, että se, että Alcoa sai korvausta tasauskassasta, johti yleisesti sovellettavan sähköntoimitustariffin alentamiseen.
96. Alcoan mukaan nämä kaksi seikkaa eivät kuitenkaan riitä oikeuttamaan sitä, että komissio aloitti menettelyn, koska nämä seikat olivat olemassa jo Alumix-päätöksen tekemisen aikaan.
97. Komissio katsoo, että tässä väitteessä vain toistetaan muut väitteet. Se täsmentää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi Alcoan väitteen tavanomaisista markkinaolosuhteista, eikä tätä hylkäämistä ole kyseenalaistettu valituksessa.
2.
Arviointi
98. Katson, että ensimmäisellä väitteellä kyseenalaistettu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päättely koskee komission mahdollisen ilmeisen virheen arviointia.
99. Kun otetaan huomioon ensimmäisen valitusperusteen ensimmäiseen väitteeseen annettu vastaus, katson, että tämä väite on hylättävä perusteettomana.
D Ensimmäisen valitusperusteen neljäs väite ja toisen valitusperusteen toinen väite
100. Koska ensimmäisen valitusperusteen neljäs väite on pitkälti sama kuin toisen valitusperusteen toinen väite, ne voidaan tutkia yhdessä.
1.
Asianosaisten lausumat
101. Alcoan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että komission Alumix-päätöksessä suorittama arviointi koski rajoitettua ajanjaksoa.
102. Alcoan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisessa tuomiossa, että Alumix-päätös oli soveltamisajaltaan rajallinen. Mainittuun päätökseen ei kuitenkaan sen mukaan sisältynyt mitään nimenomaista ajallista, sen voimassaoloajan kestoa koskevaa rajoitusta. Toisin kuin valituksenalaisessa tuomiossa väitetään, on niin, että vaikka vuoden 1995 asetus olisikin soveltamisaj altaan rajallinen, siitä ei voida loogisesti päätellä, että tällainen rajoitus koski myös Alumix-päätöstä.
103. Alcoa esittää, että komission Alumix-päätöksen perusteena olleet kolme seikkaa eli i) itse tariffi, ii) sähkömarkkinoiden olosuhteet, joille oli luonteenomaista ylikapasiteetti, Sardinian ja Veneton alueella ja iii) se, että Alcoa oli yksi Italian suurimmista kuluttaja-asiakkaista, eivät ole muuttuneet. Koska lisäksi komissio ei ollut sen mukaan ilmoittanut näiden olosuhteiden muuttuneen, Italian tasavallalla ja Alcoalla oli täysi syy ajatella, että niillä oli oikeus käyttää tariffia edelleen.
104. Komissio vastaa tähän, että jos markkinaolosuhteet eivät ole muuttuneet, on vaikea ymmärtää, miksi ENEL ei voinut yksinkertaisesti jatkaa Alumix-päätöksessä kyseessä olevan tariffin soveltamista ja miksi Alcoalle myönnetyn tariffin kustannusta on Italian lainsäädännössä luonnehdittu ”tuntuvaksi”. Alumix-päätöksessä suoritettu etujen arviointi perustui markkinatalouden ehdoin toimivan toimijan periaatteeseen, eikä Alcoa ollut missään vaiheessa yrittänyt selittää, miten tasauskassan suorittamat maksut vastaavat mainittua periaatetta.
105. Komissio esittää myös, että Alumix-päätöksen kaltaista päätöstä ei anneta koskaan oikeudellisessa tyhjiössä. Vuoden 1995 asetus edelsi Alumix-päätöstä, ja on riidatonta, että sähkötariffi asetettiin tällä asetuksella kymmeneksi vuodeksi.
2.
Arviointi
106. Huomautan aluksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 106 kohdassa aivan oikein, että komissio esitti päätöksessä arviointinsa, jonka mukaan ENELin tehtailta vuosina 1996–2005 laskuttama tariffi ei merkinnyt valtiontukea, kun otetaan huomioon markkinaolosuhteet siten kuin komissio saattoi niitä tältä ajanjaksolta tarkastella.
107. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti valituksenalaisen tuomion 132 kohdassa myös, että riidanalaisessa päätöksessä tarkasteltu toimenpide koski eri ajanjaksoa kuin Alumix-päätös, eikä Alcoa ole riitauttanut tätä valituksessaan.
108. Pelkästään tällä toteamuksella voidaan mielestäni vastata hyödyllisesti Alcoan väitteeseen, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi virheellisesti, että Alumix-päätös oli soveltamisajaltaan rajallinen. Alcoa on lukenut valituksenalaista tuomiota tältä osin virheellisesti.
109. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei valituksenalaisen tuomion 105 ja 107 kohdassa tosiasiassa tutkinut sitä, oliko Alumix-päätös soveltamisajaltaan rajallinen, vaan lainasi luottamuksensuojan periaatteen mahdollista loukkaamista koskevan tutkinnan yhteydessä riidanalaisen päätöksen tältä osin merkityksellisiä kohtia, joista ilmenee, että komissio tukeutui tällaiseen toteamukseen.
110. Koska riidanalaisen päätöksen lainaukset ovat täsmällisiä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei vääristänyt kannetta tai riidanalaista päätöstä.(27)
111. On totta, että unionin tuomioistuin on toimivaltainen valvomaan tapaa, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lukee ja tulkitsee komission päätöksen kaltaista oikeudellista toimenpidettä, kun on kyse mahdollisesta oikeudellisesta virheestä. Käsiteltävänä olevassa asiassa ei ole kuitenkaan vedottu riidanalaisen päätöksen 44 ja 47 perustelukappaleen virheelliseen lukemiseen eikä sellaista voida todeta.
112. Katson, että Alumix-päätöksen ajallinen ulottuvuus liittyy niihin seikkoihin, jotka tutkittiin silloin, kun komissio teki mainitun päätöksen. Toteamuksen, jonka mukaan suosituimmuustariffit eivät merkinneet valtiontukea, osalta en ole sitä mieltä, että komission olisi pitänyt määrittää ajallinen ulottuvuus täsmällisemmin. Katson, että jos se olisi tehnyt niin, sen olisi pitänyt ottaa lisäksi huomioon yleiseen oikeusperiaatteeseen rebus sic stantibus(28) perustuvat välttämättömät edellytykset, koska olosuhteiden, joilla oli merkitystä komission kannanmuodostuksessa, olennaiset muutokset olisivat voineet edellyttää toimenpiteen luokittelun uudelleenarviointia.
113. Katson Alumix-päätöksen ja valituksenalaisen tuomion lukemisen perusteella, kun otetaan huomioon väitteet, jotka koskevat yhtäältä yhteyttä kansallisen lainsäädännön, joka oli selkeästi soveltamisajaltaan rajallinen, kanssa ja toisaalta vuoden 2005 asetuksella säädetyn toimenpiteen luonnetta eri toimenpiteenä, että järkevä ja harkitseva toimija ei voinut odottaa, että Alumix-päätös olisi koskenut riidanalaisessa päätöksessä tutkittua toimenpidettä. Tätä toteamusta ei voida horjuttaa Alcoan väitteillä, joiden mukaan järjestely oli otettu käyttöön vuosina 1999–2004.(29)
114. Niinpä ehdotan, että ensimmäisen valitusperusteen neljäs väite ja toisen valitusperusteen toinen väite hylätään perusteettomina.
E Ensimmäisen valitusperusteen viides väite
1.
Asianosaisten lausumat
115. Alcoa väittää, että riidanalaista päätöstä rasittavat menettelylliset virheet, jotka aiheutuivat siitä, että komissio loukkasi hyvän hallinnon periaatetta ja oikeutta tulla kuulluksi riidanalaisen päätöksen tekemiseen johtaneen menettelyn aikana, ja että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt ottaa tämä huomioon. Se väittää, että Italian tasavallalla ei ollut alustavan tutkintamenettelyn aikana mahdollisuutta esittää huomautuksiaan toimenpiteen luokittelemisesta uudeksi tueksi.
116. Komissio vastaa vaatimalla, että tämä väite on jätettävä tutkimatta, sillä Alcoa ei ollut vedonnut siihen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa. Väite on joka tapauksessa perusteeton. Alcoa on komission mukaan valituksessaan myöntänyt, että Italian tasavallalla oli mahdollisuus esittää huomautuksensa tueksi luokittelemisesta. Lisäksi Italian tasavalta käytti tätä mahdollisuutta, kuten valituksenalaisen tuomion 40 kohdassa todetaan.
2.
Arviointi
117. On huomattava, että unionin tuomioistuin on valitusasioissa lähtökohtaisesti toimivaltainen tutkimaan ainoastaan oikeudellisen ratkaisun, jonka tosiseikkojen osalta toimivaltainen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista.(30) Asianosainen ei siten voi lähtökohtaisesti esittää ensimmäistä kertaa unionin tuomioistuimessa perustetta, jota se ei ole esittänyt unionin yleisessä tuomioistuimessa, koska näin unionin tuomioistuin voisi valvoa unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun laillisuutta ottamalla huomioon perusteet, joita tämä ei ole käsitellyt.
118. Valituksenalaisen tuomion lukemisen perusteella ei voida kuitenkaan pätevästi väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi käsitellyt näitä kysymyksiä Alcoan esittämän väitteen perusteella.
119. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi toki muun muassa valituksenalaisen tuomion 39 ja 40 kohdassa Italian tasavallan kannanottoa koskevia seikkoja. Se kuitenkin tarkasteli näitä kysymyksiä ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten näkökulmasta.
120. Niinpä ehdotan, että ensimmäisen valitusperusteen viides väite jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset eivät selvästi täyty.
F Ensimmäisen valitusperusteen kuudes väite
1.
Asianosaisten lausumat
121. Alcoa esittää, että kun otetaan huomioon muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen peruuttamattomat seuraukset, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi virheellisesti komissiolle kuuluvan perusteluvelvollisuuden laajuuden. Sen mukaan tämä velvollisuus on suhteutettava EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisen muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen seurausten vakavuuteen.
122. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi sen mukaan virheellisesti, ettei Alumix-päätöksen ja riidanalaisen päätöksen eroa ollut tarpeen perustella. Komission olisi aiheutuneen epävarmuuden vuoksi vähintään pitänyt selittää, miltä osin nämä kaksi päätöstä erosivat toisistaan, jotta niille, joita asia koskee, olisi annettu mahdollisuus tunnistaa riidanalaisen päätöksen perusta ja sen seurausten laajuus.
123. Komissio kiistää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi tehnyt valituksenalaisessa tuomiossa virheen, kun se katsoi, että riidanalainen päätös oli perusteltu riittävästi.
2.
Arviointi
124. Tähän väitteeseen vastattaessa on otettava huomioon kaksi seikkaa.
125. EY 225 artiklasta ja unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta seuraa, että muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin ja että muutoksenhaun perusteena on käytettävä unionin yleiseltä tuomioistuimelta puuttuvaa toimivaltaa, asian käsittelyssä unionin yleisessä tuomioistuimessa tapahtunutta oikeudenkäyntivirhettä, joka on valittajan edun vastainen, tai unionin yleisessä tuomioistuimessa tapahtunutta unionin oikeuden rikkomista.(31) Samoista määräyksistä ja säännöksistä sekä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohdasta ilmenee, että valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perusteet ja perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi.(32)
126. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki kuitenkin sekä ensimmäisen kanneperusteen kolmanteen väitteeseen että toiseen kanneperusteeseen antamansa vastauksen yhteydessä kysymykset Alumix-päätöksen ja riidanalaisen päätöksen suhteesta. Koska Alcoa ei esitä täsmällisesti kohtia, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ehkä olisi tehnyt virheen, tämän väitteen osalta voidaan katsoa, etteivät tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästikään täyty.
127. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että Alcoa tarkoittaa väitteellään täsmällisemmin valituksenalaisen tuomion 88 kohtaa, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kantajan väitteen, jonka mukaan komissio oli laiminlyönyt velvoitteensa perustella riidanalainen päätös.
128. Vaikka EY 253 artiklan mukainen velvollisuus perustella yhteisön toimi määräytyy kyseisen toimen luonteen mukaan ja perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä riidanalaisen toimenpiteen tehneen toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, ja siten, että toimivaltainen tuomioistuin voi valvoa toimenpiteen laillisuutta, komissiolle ei voida asettaa velvollisuutta ilmoittaa syitä, joiden vuoksi se on arvioinut kysymyksessä olevaa järjestelmää eri tavoin aiemmissa päätöksissään. Valtiontuen käsitteen tunnusmerkistö on objektiivinen, ja sitä arvioidaan ottaen huomioon ajankohta, jolloin komissio tekee päätöksensä.(33)
129. Niinpä on hylättävä valitusperuste, joka koskee sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen sillä perusteella, että se arvioi virheellisesti komission päätösten perusteluvelvoitteen laajuuden. Edellä esitetystä seuraa, että tutkittavaksi ottamisen edellytykset eivät ensimmäisen valitusperusteen kuudennen väitteen osalta selvästikään täyty tai se on joka tapauksessa perusteeton.
VIII Toinen valitusperuste
A Toisen valitusperusteen kolmas väite
1.
Asianosaisten lausumat
130. Alcoa moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se perusti arviointinsa teknisiin muutoksiin, jotka eivät olleet riidanalaisen päätöksen kohteena. Alcoan mukaan korvausten myöntäminen tasauskassasta tapahtui vuosina 1999 ja 2004 erilaisilla oikeudellisilla instrumenteilla, joita riidanalainen päätös ei koske. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin laajensi siten lainvastaisesti tämän päätöksen ulottuvuutta. Lisäksi Alcoa katsoo, että suosituimmuustariffin hallinnoinnin siirtämisestä ENELiltä tasauskassalle ei seurannut mitään ratkaisevaa oikeudellista olennaista muutosta Alcoalle myönnettyihin tariffeihin. Se korostaa sitä, ettei komissio kyseenalaista vuosien 1999 ja 2004 teknisiä muutoksia. Lisäksi Alcoa katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti valituksenalaisen tuomion 112 ja 113 kohdassa valtiontuesta N/490/2000 – Italia, hukkakustannukset sähkösektorilla – 1.12.2004 tehdyn päätöksen virheellisesti vaille merkitystä.(34)
131. Komissio vastaa tähän, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi aivan oikein, että siirtyminen täysin teoreettiseen tariffiin merkitsi Alumix-päätöksessä hyväksytyn toimenpiteen olennaista muuttamista. Kyseisellä järjestelmällä korjataan yksityisten toimijoiden laskuttamia hintoja maksamalla suora korvaus. Komissio väittää, että hukkakustannuksista vuonna 2004 tehty päätös koskee ENELin vastattavana olevia hukkakustannuksia, eikä siihen sisälly sellaista nimenomaista toteamusta suosituimmuustariffia koskeneen Italian järjestelmän hallinnoinnista, joka koskee Alcoalle myönnettyä etua ja joka olisi voinut synnyttää Alcoalle perustellun luottamuksen. Lisäksi komissio aloitti valtiontukea C 38/2004 (ex NN 58/04) – Tuki Portovesme Srl:lle(35) – koskevan muodollisen tutkintamenettelyn ja luokitteli erityisesti tasauskassan Alcoalle myönnetyn tariffin säilyttämiseksi suorittamat maksut uudeksi tueksi.
2.
Arviointi
132. Katson aluksi, että kun Alcoa mainitsee valituksenalaisen tuomion 132 kohdan, se kritisoi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen useissa muissa tuomion kohdissa esittämää arviointia, jolla vastataan kanneperusteeseen, jonka yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki kysymystä luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteiden mahdollisesta loukkaamisesta.
133. Jos tätä perustetta on kuitenkin tulkittava niin, että sillä moititaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta riidanalaisen päätöksen virheellisestä tulkinnasta, voidaan esittää seuraavat seikat.
134. Ensinnäkin on mielestäni riittävää todeta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion 131 kohdassa asianmukaisesti seikat, joiden vuoksi komissiolla oli ollut epäilyksiä ENELin Alcoan tehtailta vuosina 2005–2010 laskuttaman tariffin luokittelemisesta, mutta se ei kuitenkaan laajentanut arviointiaan riidanalaisessa päätöksessä tutkittujen seikkojen ulkopuolelle.
135. Toiseksi vuonna 2004 tehdyn päätöksen, jolla otettiin käyttöön tasauskassan kautta tapahtuvan korvauksen järjestelmä, vaikutuksista on todettava komission tavoin, että vuoden 2005 asetuksen 11 §:n 11 momentti ei ole itsenäinen säännös vaan sen koko merkitys perustuu yhteyteen muihin säännöksiin, erityisesti niihin, joilla säännellään tasauskassan suorittamaa tariffin hallinnointia.
136. Valituksenalaisen tuomion 64 ja 65 kohdasta ilmenee tältä osin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esitti tiivistetysti tosiseikat, joita Alcoa ei ole riitauttanut, ja huomautti yhtäältä, että vuoden 2005 asetuksen 11 §:n 11 momentilla ja mainitun asetuksen täytäntöönpanosta annetulla sähköenergiaviranomaisen päätöksellä nro 217/05 jatkettiin kantajan vuoden 1995 lain nojalla vuonna 2004 hyväkseen saaman tariffin soveltamista 31.12.2010 saakka, sekä toisaalta, että tariffin hallinnointi annettiin tasauskassan tehtäväksi päätöksellä nro 148/04, josta seurasi veronluonteinen maksu kuluttajille.
137. Kun otetaan huomioon toisen valitusperusteen ensimmäisen väitteen tutkimisen yhteydessä annettu vastaus, käsiteltävänä olevan väitteen tämä osa on riidanalaisessa päätöksessä tutkitun toimenpiteen muuttamisen seurausten osalta hylättävä.
138. Kuten valituksenalaisen tuomion 28 kohdassa esitetyistä kantajan väitteistä ilmenee, ensimmäisessä oikeusasteessa nostetussa kanteessa oli kysymys yksin Alcoan tehtaille myönnetystä sähkötariffista. Tämä toteamus sulkee pois kaiken vertailun muihin toimijoihin sovellettaviin ratkaisuihin.
139. Kun otetaan huomioon ENELin, ei Alcoan, vastattavina olevia kuluja koskeneen hukkakustannuksia koskevan päätöksen, joka liittyy oleellisesti eri järjestelmään kuin kysymykset Alcoan tariffista, kohde, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 112 kohdassa aivan oikein, että kantajan väite oli tehoton.
140. Ehdotan edellä esitetyn perusteella, että käsiteltävänä oleva väite hylätään perusteettomana.
B Toisen valitusperusteen neljäs väite
1.
Asianosaisten lausumat
141. Alcoa moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen, kun se ei ottanut huomioon tarvetta suojata oikeusvarmuutta ja luottamuksensuojaa muodollisen menettelyn aloittamisen yhteydessä.
142. Se korostaa, että EY 88 artiklan mukaiset periaatteet ja mainituista periaatteista seuraavat seikat edellyttävät vähintään, että komissio pitää Alcoalle myönnettyjä tariffeja voimassa olevana tukena.
143. Komissio vastaa tähän, että Alcoan väitteet perustuvat virheelliseen oletukseen, jonka mukaan vuoden 2005 lain 11 §:n 11 momentilla vain jatketaan Alumix-päätöksessä hyväksytyn toimenpiteen soveltamista. Komission mukaan Alumix-päätöksellä ei ole merkitystä, sillä riidanalainen päätös ei koske yksinomaan Alumix-päätöksen kohteena olleen vuonna 1995 myönnetyn suosituimmuustariffin soveltamisajan jatkamista vaan sähkötariffin hallinnoinnissa tapahtunutta radikaalia muutosta, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin otti sen mielestä oikein huomioon.
2.
Arviointi
144. Alcoan esittämä peruste liittyy luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteiden tulkitsemiseen yhdessä.
145. Unionin oikeudessa keskeisellä sijalla oleva oikeusvarmuuden periaate(36) edellyttää erityisesti sitä, että lainsäädäntö, joka aiheuttaa yksityisten kannalta epäedullisia seurauksia, on selvää ja täsmällistä ja että sen soveltaminen on yksityisten ennakoitavissa.(37) Toisin sanoen yksityisten on yksiselitteisesti voitava saada tieto oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan ja ryhtyä niiden johdosta asianmukaisiin toimenpiteisiin.(38)
146. Oikeus vedota perusteltuun luottamukseen edellyttää, että toimielin on esittänyt täsmällisiä vakuutteluita, jotka ovat omiaan synnyttämään perusteltuja odotuksia sille, jolle ne annettiin, ja että nämä vakuuttelut ovat sovellettavan lainsäädännön mukaisia.(39)
147. Tässä yhteydessä katson, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki mainittujen periaatteiden mahdollista loukkaamista koskevat kysymykset toisen kanneperusteen tutkimisen yhteydessä, erityisesti valituksenalaisen tuomion 104–109 kohdassa.
148. Kuten 105–107 kohdasta ilmenee, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ilmaisi nimenomaisesti, kun otetaan huomioon mainitun tuomion 102 ja 103 kohdassa asianmukaisesti mainittu oikeuskäytäntö, yhtäältä Alumix-päätöksen keskeiset seikat ja toisaalta epäilykset, joiden vuoksi komissio katsoi, että Alcoan tehtaille myönnetyn tariffin soveltamisajan jatkaminen vuoden 2005 lailla vuoteen 2010 saakka saattoi merkitä valtiontukea.
149. Esillä olevassa asiassa on riidatonta, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oikein totesi, että komissio teki Alumix-päätöksen niiden markkinaolosuhteiden perusteella, jotka komissio saattoi kyseessä olevalta ajanjaksolta ottaa huomioon.
150. Huomautan myös, että yhteisöjen tuomioistuin on aikaisemmin ottanut kantaa luottamuksensuojan periaatteen soveltamiseen sekä siirtymätoimenpiteiden suorittamisen tarpeellisuuteen sellaisen komission päätöksen yhteydessä, jolla muutetaan aikaisempaa arviointia.(40) Yhteisöjen tuomioistuin otti erityisesti huomioon merkittävät investoinnit, joihin luvanhaltijat, jotka olivat vaatineet luvan uusimista, olivat verotusjärjestelmän puitteissa ryhtyneet, ja niiden antamat pitkän aikavälin sitoumukset.(41) Esillä olevassa asiassa kuitenkin aikaisempaa toimenpidettä muutettiin edellä mainittujen yhdistettyjen asioiden Belgia ja Forum 187 vastaan komissio taustalla olleesta tilanteesta poiketen olennaisesti, minkä vuoksi todettiin, että kyseessä oli eri toimenpiteeseen perustuva uusi tuki. Niinpä Alcoa ei voi vedota luottamuksensuojaan Alumix-päätöksen perusteella, sillä se koskee järjestelmää, jonka kohde poikkeaa riidanalaisessa päätöksessä tutkitun järjestelmän kohteesta.
151. Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 107 ja 108 kohdassa oikein, että komissio ei kyseenalaista Alumix-päätöksessä tutkimastaan toimenpiteestä tekemäänsä arviointia, eikä tästä syystä voida pätevästi väittää, että luottamuksensuojan periaatetta on loukattu.
152. Oikeusvarmuuden periaatteen osalta valituksenalaisen tuomion 105 ja 107 kohdasta ilmenee, että niissä mainitut argumentit puhuvat sen näkemyksen puolesta, jonka mukaan Alcoalla oli selvästi mahdollisuus ennakoida sille vuoden 2005 lailla myönnettyjen tariffiehtojen oikeudellinen luonnehdinta. Kuten olen tämän ratkaisuehdotuksen 112 kohdassa jo selittänyt, Alumix-päätöksen tulkinnan perusteella on katsottava, että mikään järkevä ja harkitseva toimija ei voinut odottaa, että Alumix-päätös olisi koskenut riidanalaisessa päätöksessä tutkittua toimenpidettä.
153. Niinpä ehdotan, että käsiteltävänä oleva väite hylätään perusteettomana.
IX Ratkaisuehdotus
154. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian niin, että
– valitus hylätään kokonaisuudessaan ja
– Alcoa Trasformazioni Srl velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2)  –	Koska valituksenalainen tuomio annettiin 25.3.2009, viittauksissa EY:n perustamissopimuksen määräyksiin käytetään ennen Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen voimaantuloa sovellettua numerointia.
(3)  –	EUVL C 214, s. 5.
(4) – EYVL C 288, s. 4.
(5) – GURI nro 39, 16.2.1996, s. 8.
(6)  –	Ks. mm. asia 84/82, Saksa v. komissio, tuomio 20.3.1984 (Kok., s. 1451, s. 1492, Kok. Ep. VII, s. 545) ja asia C‑487/06 P, British Aggregates v. komissio, tuomio 22.12.2008 (Kok., s. I‑10505, 27 kohta).
(7)  –	Yhdistetyt asiat C‑182/03 ja C‑217/03, Belgia ja Forum 187 v. komissio, tuomio 22.6.2006 (Kok., s. I‑5479).
(8) – Julkisasiamies Léger’n yhdistetyissä asioissa Belgia ja Forum 187 v. komissio esittämä ratkaisuehdotus (403–405 kohta).
(9) – Ibid., tuomion 404 kohta.
(10)  –	Ks. em. yhdistetyt asiat Belgia ja Forum 187 v. komissio, tuomion 77 kohta.
(11)  –	Yhdistetyt asiat 91/83 ja 127/83, Heineken Brouwerijen, tuomio 9.10.1984 (Kok., s. 3435, 22 kohta).
(12)  –	Asia C‑295/97, Piaggio, tuomio 17.6.1999 (Kok., s. I‑3735, 48 kohta). Ks. myös yhdistetyt asiat C‑346/03 ja C‑529/03, Atzeni ym., tuomio 23.2.2006 (Kok., s. I‑1875, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja asia C‑138/09, Todaro Nunziatina & C., tuomio 20.5.2010 (46 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(13)  –	Yhdistetyt asiat T‑254/00, T‑270/00 ja T‑277/00, Hôtel Cipriani v. komissio, tuomio 28.11.2008 (Kok., s. II‑3269, 358 kohta) ja yhdistetyt asiat T‑195/01 ja T‑207/01, Government of Gibraltar v. komissio, tuomio 30.4.2002 (Kok., s. II‑2309, 111 kohta).
(14)  –	Ks. em. julkisasiamies Léger’n yhdistetyissä asioissa Belgia ja Forum 187 v. komissio esittämä ratkaisuehdotus (36 ja 208 kohta). Ks. em. yhdistetyt asiat Belgia ja Forum 187 v. komissio, tuomion 77 kohta.
(15)
– Ks. julkisasiamies Léger’n em. asiassa Belgia ja Forum 187 v. komissio esittämä ratkaisuehdotus (401 kohta).
(16)  –	Ks. asia T-95/96, Gestevisión Telecinco v. komissio, tuomio 15.9.1998 (Kok., s. II‑3407, 55 kohta); asia T-17/96, TF1 v. komissio, tuomio 3.6.1999 (Kok., s. II‑1757, 28 kohta) ja em. yhdistetyt asiat Government of Gibraltar v. komissio, tuomion 73 kohta.
(17)  –	Alcoa on sittemmin nostanut tästä päätöksestä kanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa asiassa T‑177/10.
(18)  –	Yhdistetyt asiat T‑127/99, T‑129/99 ja T‑148/99, tuomio 6.3.2002 (Kok., s. II‑1275, 128 kohta).
(19)  –	Asia C‑525/04 P, Espanja v. Lenzing, tuomio 22.11.2007 (Kok., s. I‑9947, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(20)  –	Ks. asia C-551/03 P, General Motors v. komissio, tuomio 6.4.2006 (Kok., s. I‑3173, 51 kohta); asia C-266/06 P, Evonik Degussa v. komissio ja neuvosto, tuomio 22.5.2008 (Kok., s. I‑81, 72 kohta) ja asia C‑405/07 P, Alankomaat v. komissio, tuomio 6.11.2008 (Kok., s. I‑8301, 44 kohta).
(21)  –	Se tukeutuu tältä osin em. yhdistetyissä asioissa Belgia ja Forum 187 v. komissio annettuun tuomioon.
(22)  –	Ks. tältä osin asia 60/81, IBM v. komissio, tuomio 11.11.1981 (Kok., s. 2639, Kok. Ep. VI, s. 231, 9 ja 10 kohta) ja asia T‑64/89, Automec v. komissio, tuomio 10.7.1990 (Kok., s. II‑367, 42 kohta).
(23) – Ks. asia C‑47/91, Italia v. komissio, ns. Italgrani I-asia, tuomio 30.6.1992 (Kok., s. I‑4145, Kok. Ep. XII, s. I‑191) ja asia C‑47/91, Italia v. komissio, ns. Italgrani II -asia, tuomio 5.10.1994 (Kok., s. I‑4635, Kok. Ep. XVI, s. I‑147).
(24)  – Em. asia, tuomion 25 kohta.
(25) – Em. asia, tuomion 24 kohta.
(26)  –	Em. asia British Aggregates, tuomion 185–187 ja 113 kohta ja asia T‑73/98, Prayon‑Rupel v. komissio, tuomio 15.3.2001 (Kok., s. II‑867, 42 kohta).
(27)  –	Ks. päinvastoin asia C‑164/98 P, DIR International Films ym. v. komissio, tuomio 27.1.2000 (Kok., s. I-447).
(28)  –	Mielestäni tämä periaate, jonka ulottuvuus itsessään on velvoiteoikeudessa ja kansainvälisessä oikeudessa kiistanalainen, on vaikuttanut selvästi asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan b kohdan v alakohdan säännöksiin. Toimenpiteen luokittelemisen sellaiseksi, että se ei merkitse tukea, on siten tapahduttava tämän periaatteen mukaisesti, luonnollisesti oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden asettamissa rajoissa.
(29)  –	Alcoan mukaan korvauksien myöntäminen tasauskassasta tapahtui vuosina 1999 ja 2004 erilaisilla oikeudellisilla instrumenteilla, joita riidanalainen päätös ei koskenut.
(30)  –	Ks. mm. asia C‑266/05 P, Sison v. neuvosto, tuomio 1.2.2007 (Kok., s. I‑1233, 95 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(31)  –	Asia C-284/98 P, parlamentti v. Bieber, tuomio 16.3.2000 (Kok., s. I-1527, 30 kohta); asia C‑74/07 P, Lavagnoli v. komissio, määräys 9.11.2007 (Kok., s. I‑160 *, 20 kohta) ja asia C‑231/08 P, Giannini v. komissio, määräys 3.2.2009 (Kok., s. I‑0000 *, 43 kohta).
(32)  –	Ks. asia C‑355/04 P, Segi ym. v. neuvosto, tuomio 27.2.2007 (Kok., s. I‑1657, 22 kohta) ja yhdistetyt asiat C‑561/08 P ja C‑4/09 P, komissio v. Potamianos, määräys 23.10.2009 (Kok., s. I‑0000 *, 58 kohta).
(33) – Em. yhdistetyt asiat Belgia ja Forum 187 v. komissio, tuomion 137 kohta.
(34)  –	EUVL 2005, C 250, s. 9.
(35)  –	EUVL 2005, C 30, s. 7.
(36)  –	Asia C‑110/03, Belgia v. komissio, tuomio 14.4.2005 (Kok., s. I‑2801, 30 kohta); asia C‑2/06, Kempter, tuomio 12.2.2008 (Kok., s. I‑411, 37 kohta) ja asia C‑201/08, Plantanol, tuomio 10.9.2009 (43 ja 44 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(37)  –	Asia C‑226/08, Stadt Papenburg, tuomio 14.1.2010 (45 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa); vastaavasti asia C‑63/93, Duff ym., tuomio 15.2.1996 (Kok., s. I‑569, 20 kohta) ja asia C‑76/06 P, Britannia Alloys & Chemicals v. komissio, tuomio 7.6.2007 (Kok., s. I‑4405, 79 kohta).
(38)  –	Asia C-158/06, ROM-projecten, tuomio 21.6.2007 (Kok., s. I‑5103, 25 kohta) ja asia C‑345/06, Heinrich, tuomio 10.3.2009 (Kok., s. I‑1659, 44 kohta).
(39)  –	Ks. vastaavasti asia C‑207/99 P, komissio v. Hamptaux, tuomio 9.11.2000 (Kok., s. I‑9485, 47 kohta) ja asia C‑414/08 P, Sviluppo Italia Basilicata v. komissio, tuomio 25.3.2010 (107 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(40)  –	Em. yhdistetyt asiat Belgia ja Forum 187 v. komissio ja asia C‑519/07 P, komissio v. Koninklijke Friesland Campina, tuomio 17.9.2009 (94 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(41)  –	Ks. em. asia komissio v. Koninklijke Friesland Campina.