62017CC0380
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
PAOLO MENGOZZI
27 päivänä kesäkuuta 2018 (
1
)
Asia C‑380/17
Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie,
K ja
B,
H. Y:n (
2
) ja
Staatssecretaris van Veiligheid en Justitien osallistuessa asian käsittelyyn
(Ennakkoratkaisupyyntö – Raad van State (ylin hallintotuomioistuin, Alankomaat))
Ennakkoratkaisupyyntö – Jättäminen direktiivin 2003/86/EY soveltamisalan ulkopuolelle – Unionin oikeussäännöt, jotka ovat kansallisen lainsäädännön nojalla suoraan ja ehdottomasti sovellettavia – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Oikeus perheenyhdistämiseen – Pakolaisia koskeva suotuisampi järjestelmä – 12 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta – Hakemuksen hylkääminen – Toissijaisen suojeluaseman myöntämistä seuraavan kolmen kuukauden määräajan noudattamatta jättäminen – Viitteellinen määräaika
I Johdanto
1.
Nyt käsiteltävässä Raad van Staten (ylin hallintotuomioistuin, Alankomaat) vireille panemassa ennakkoratkaisuasiassa unionin tuomioistuimen on yhtäältä annettava ratkaisu omasta toimivallastaan tulkita oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annettua neuvoston direktiiviä 2003/86/EY (
3
) asiayhteydessä, jossa tämän direktiivin täytäntöön panevassa kansallisessa lainsäädännössä on yksipuolisesti päätetty laajentaa kyseisen direktiivin soveltamisalaa siten, että se kattaa pääasian kohteena olevan tilanteen, vaikka se on nimenomaisesti jätetty kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Tämä kysymys on esitetty myös asiassa C‑257/17, C ja A, jossa annan ratkaisuehdotukseni tänä samana päivänä.
2.
Unionin tuomioistuimelta pyydetään toisaalta ratkaisua direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetyn kolmen kuukauden määräajan luonteesta ja erityisesti siitä, onko kansallisilla viranomaisilla oikeus hylätä perheenyhdistämistä koskeva hakemus pelkästään sillä perusteella, että tämä määräaika on ylittynyt.
II Asiaa koskevat oikeudelliset seikat ja tosiseikat
A
Kansainvälinen oikeus
3.
Yleissopimus lapsen oikeuksista hyväksyttiin ja avattiin allekirjoittamista, ratifiointia ja liittymistä varten yleiskokouksen 20.11.1989 tekemällä päätöslauselmalla 44/25, ja sen 3 artiklan 1 kappaleessa määrätään, että ”kaikissa – – toimissa, jotka koskevat lapsia, on ensisijaisesti otettava huomioon lapsen etu”.
4.
Ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn, Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 8 artiklan otsikkona on ”Oikeus nauttia yksityis- ja perhe-elämän kunnioitusta”, ja sen 1 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”Jokaisella on oikeus nauttia yksityis- ja perhe-elämäänsä, kotiinsa ja kirjeenvaihtoonsa kohdistuvaa kunnioitusta.”
B
Unionin oikeus
5.
Euroopan unionin perusoikeuskirjan (
4
) (jäljempänä perusoikeuskirja), 7 artiklan otsikkona on ”Yksityis- ja perhe-elämän kunnioittaminen”, ja siinä määrätään seuraavaa:
”Jokaisella on oikeus siihen, että hänen yksityis- ja perhe-elämäänsä, kotiaan sekä viestejään kunnioitetaan”.
6.
Perusoikeuskirjan 24 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätään seuraavaa:
”(2)   Kaikissa lasta koskevissa viranomaisten tai yksityisten laitosten toimissa on ensisijaisesti otettava huomioon lapsen etu.
(3)   Jokaisella lapsella on oikeus ylläpitää henkilökohtaisia suhteita ja suoria yhteyksiä kumpaankin vanhempaansa säännöllisesti, jollei se ole lapsen edun vastaista”.
7.
Direktiivissä 2003/86 vahvistetaan edellytykset, joiden mukaisesti käytetään perheenyhdistämistä koskevaa oikeutta, joka on laillisesti jäsenvaltioiden alueella oleskelevilla kolmansien maiden kansalaisilla. Tässä direktiivissä kunnioitetaan sen johdanto-osan toisen perustelukappaleen mukaan perusoikeuksia, muun muassa perhe-elämän kunnioitusta koskevaa oikeutta, joka on vahvistettu useissa kansainvälisen oikeuden asiakirjoissa, erityisesti edellä mainituissa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa ja perusoikeuskirjan 7 artiklassa.
8.
Direktiivin 2003/86 johdanto-osan kahdeksannen perustelukappaleen mukaan ”pakolaisten tilanne vaatii erityistä huomiota niiden syiden vuoksi, jotka ovat pakottaneet heidät pakenemaan kotimaastaan ja jotka estävät heitä viettämästä siellä perhe-elämää. Tämän vuoksi olisi säädettävä tavanomaista suotuisammista edellytyksistä heidän oikeudelleen perheenyhdistämiseen”.
9.
Direktiivin 2003/86 2 artiklan b alakohdan sanamuoto on seuraava:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
b)
’pakolaisella’ kolmannen maan kansalaista tai kansalaisuudetonta henkilöä, jolle on myönnetty 28 päivänä heinäkuuta 1951 tehdyssä pakolaisten oikeusasemaa koskevassa Geneven yleissopimuksessa, sellaisena kuin se on muutettuna New Yorkissa 31 päivänä tammikuuta 1967 tehdyllä pöytäkirjalla, tarkoitettu pakolaisen asema.”
10.
Direktiivin 2003/86 3 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetään, että ”tätä direktiiviä ei sovelleta, kun:
c)
perheenkokoajalle on myönnetty oikeus oleskella jäsenvaltiossa toissijaisen suojelun perusteella kansainvälisten velvoitteiden, kansallisen lainsäädännön tai jäsenvaltioiden käytännön mukaisesti tai hän on hakenut oleskelulupaa tällä perusteella ja odottaa asemaansa koskevaa päätöstä.”
11.
Direktiivin 2003/86 5 artiklan 5 kohdassa säädetään, että ”käsitellessään hakemusta jäsenvaltiot ottavat asianmukaisesti huomioon alaikäisen lapsen edun”.
12.
Direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltio voi vaatia hakemuksen tehneeltä henkilöltä perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämisen yhteydessä todisteita siitä, että perheenkokoajalla on:
a)
asunto, jota voidaan pitää vastaavanlaisen perheen tavanomaisena asuntona samalla alueella ja joka täyttää asianomaisessa jäsenvaltiossa voimassa olevat yleiset terveys- ja turvallisuusvaatimukset;
b)
sairausvakuutus, joka kattaa asianomaisessa jäsenvaltiossa sekä perheenkokoajan että hänen perheenjäsentensä kaikki sellaiset riskit, jotka se kattaa yleensä asianomaisen jäsenvaltion omien kansalaisten osalta;
c)
vakaat ja säännölliset tulot ja varat, jotka riittävät perheenkokoajan ja hänen perheenjäsentensä ylläpitoon ilman, että heidän on turvauduttava asianomaisen jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmään. Jäsenvaltioiden on arvioitava näiden tulojen ja varojen luonne ja säännöllisyys, ja ne voivat ottaa huomioon kansallisten vähimmäispalkkojen ja eläkkeiden tason sekä perheenjäsenten lukumäärän.”
13.
Direktiivin 2003/86 12 artikla kuuluu direktiivin V lukuun ”Pakolaisten perheenyhdistäminen”, ja sen 1 kohdan ensimmäisessä ja kolmannessa alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Edellä olevasta 7 artiklasta poiketen jäsenvaltiot eivät saa pyytää pakolaista ja/tai perheenjäsentä tai ‑jäseniä esittämään – – perheenjäseniä koskevien hakemusten osalta todisteita siitä, että pakolainen täyttää 7 artiklan mukaiset vaatimukset.
– –
Jäsenvaltiot voivat edellyttää, että pakolainen täyttää 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut edellytykset, jos perheenyhdistämistä koskevaa hakemusta ei esitetä kolmen kuukauden kuluessa pakolaisaseman myöntämisestä”.
14.
Direktiivin 2003/86 17 artiklassa täsmennetään seuraavaa:
”Päättäessään hakemuksen hylkäämisestä, oleskeluluvan peruuttamisesta tai uusimatta jättämisestä taikka perheenkokoajan tai hänen perheenjäsentensä maastapoistamisesta jäsenvaltioiden on otettava asianmukaisesti huomioon asianomaisen henkilön perhesiteiden luonne ja kiinteys ja jäsenvaltiossa oleskelun kesto sekä perheeseen liittyvät, kulttuuriset ja sosiaaliset siteet kotimaahan.”
15.
Vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU (
5
) 2 artiklan f alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
f)
’henkilöllä, joka voi saada toissijaista suojelua’, kolmannen maan kansalaista tai kansalaisuudetonta henkilöä, jolle ei voida myöntää pakolaisasemaa mutta jonka suhteen on esitetty merkittäviä perusteita uskoa, että jos hänet palautetaan alkuperämaahansa tai kansalaisuudettoman henkilön ollessa kyseessä entiseen pysyvään asuinmaahansa, hän joutuisi todelliseen vaaraan kärsiä 15 artiklassa määriteltyä vakavaa haittaa, ja jota 17 artiklan 1 ja 2 kohta ei koske ja joka on kykenemätön tai sellaisen vaaran johdosta haluton turvautumaan sanotun maan suojaan”.
C
Alankomaiden lainsäädäntö
16.
Raad van Staten mukaan viisumihakemus yli kolmen kuukauden oleskelua varten, kuten pääasian kohteena olevassa riita-asiassa, merkitsee maahantulo- ja oleskelulupahakemusta pakolaisen tai toissijaista suojelua saavan henkilön perheenyhdistämistä varten. Tällainen hakemus esitetään ulkomailla oleskelevan perheenjäsenen puolesta tai siinä tapauksessa, että perheenjäsen on tullut Alankomaihin samaan aikaan kuin perheenkokoaja. Tämän hakemuksen esittämisen jälkeen valtiosihteeri voi myöntää viran puolesta tälle perheenjäsenelle turvapaikkaan perustuvan oleskeluluvan.
17.
Ulkomaalaislain muuttamisesta 23.11.2000 annetun lain (wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet, Vreemdelingenwet 2000, jäljempänä Vw 2000) 29 §:n 4 momentissa säädetään seuraavaa: ”28 §:ssä tarkoitettu määräaikainen oleskelulupa voidaan myöntää myös 2 momentissa tarkoitetulle perheenjäsenelle, joka ei ole saapunut maahan 1 momentissa tarkoitetun ulkomaalaisen luo viimeistään kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun tälle on myönnetty 28 §:ssä tarkoitettu oleskelulupa, jos tämä perheenjäsen on hakenut tai hänen puolestaan on haettu kyseisten kolmen kuukauden kuluessa oleskelulupaa yli kolmen kuukauden oleskelua varten”.
III Pääasiat, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
18.
Kantajat K ja B (jäljempänä K ja B tai kantajat K ja B) ovat kolmannen maan (Eritrea) kansalaisia. He ovat Alankomaissa oleskelevan kolmannen maan kansalaisen (jäljempänä perheenkokoaja FG) aviopuoliso ja 1.7.2014 syntynyt alaikäinen tytär. Perheenkokoaja FG:llä on ollut 23.9.2014 turvapaikkaan perustuva määräaikainen oleskelulupa (jäljempänä turvapaikkaan perustuva oleskelulupa). Tämä turvapaikkaan perustuva oleskelulupa antaa hänelle toissijaisen suojelun.
19.
Keskusteltuaan ulkopuolisen järjestön VluchtelingenWerk Nederlandin (
6
) kanssa perheenkokoaja FG oli saanut alun perin sen käsityksen, ettei ollut tarpeen esittää perheenyhdistämistä koskevaa hakemusta. Perheenkokoaja FG esitti kuitenkin lopulta tällaisen hakemuksen Vw 2000:n 29 §:n 2 ja 4 momentin nojalla K:n ja B:n puolesta, mutta vasta määräajan päätyttyä. (
7
)
20.
Valtiosihteeri vahvisti 20.4.2015 ja 8.11.2015 tekemillään kahdella päätöksellä perheenkokoaja FG:n kantajien K ja B puolesta esittämän perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen hylkäämisen sillä perusteella, että hakemusta ei ollut esitetty kolmen kuukauden määräajassa ja että määräajan ylitystä ei voitu antaa anteeksi Vw 2000:n 29 §:n 2 ja 4 momentin nojalla.
21.
Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam (Haagin tuomioistuin, Amsterdamin istuntopaikka, Alankomaat; jäljempänä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin) totesi 24.6.2016 antamallaan tuomiolla perusteettomaksi kanteen, jonka K ja B olivat nostaneet heidän perheenyhdistämistä koskevan hakemuksensa hylkäävästä päätöksestä.
22.
Kantajat K ja B valittivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen. He arvostelevat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ensinnäkin siitä, että se ei ole myöntänyt, että kolmen kuukauden määräajan ylityksen anteeksiannettavuuden arviointi on suoritettava tämän määräajan tavoitteen ja tarkoituksen perusteella. K ja B katsovat toiseksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustanut tuomionsa virheellisesti siihen, että perheenyhdistäjä FG tiesi, että hänen olisi pitänyt esittää hakemus kolmen kuukauden määräajassa ja että hänen olisi pitänyt huolehtia siitä, että hän olisi tiennyt tarkemmin mahdollisuudesta esittää perheenyhdistämistä koskeva hakemus ennen määräajan päättymistä. K ja B arvostelevat kolmanneksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se ei ole myöntänyt, että direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa mainittuun määräaikaan ei voida vedota poissulkemisperusteena ja että valtiosihteerin olisi pitänyt ottaa huomioon suhteellisuusperiaate arvioinnissaan. Lisäksi direktiivin 2003/86 5 artiklan 5 kohdan ja 17 artiklan mukaisesti tähän arviointiin olisi pitänyt kuulua myös lapsen etu. K ja B väittävät neljänneksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei virheellisesti ole ottanut huomioon, että viittauksella tavanomaiseen yli kolmen kuukauden oleskelulupaa koskevaan hakemukseen perheenyhdistämistä varten loukataan direktiivin 2003/86 tavoitetta sekä sen tehokasta vaikutusta.
23.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii aluksi unionin tuomioistuimen toimivaltaisuutta, koska direktiivissä 2003/86 jätetään toissijaista suojelua saavat henkilöt direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Vaikka Alankomaiden lainsäätäjä on viitannut sen sisältöön, olisi näet unionin intressin mukaista, että unionin oikeudesta omaksuttuja säännöksiä tulkitaan yhdenmukaisesti. (
8
) Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että 18.10.2012 annetun tuomion Nolan (C‑583/10, EU:C:2012:638; jäljempänä tuomio Nolan) mukaan unionilla ei ole intressiä siihen, että tilanteissa, jotka on nimenomaisesti jätetty säädöksen soveltamisalan ulkopuolelle, tätä säädöstä pitäisi tulkita yhdenmukaisesti. (
9
) Ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle ei ole selvää, sovelletaanko tuomiota Nolan edelleen siltä osin kuin kyseinen tuomio ei liity tilanteeseen, jonka osalta unionin oikeus on suoraan ja ehdottomasti sovellettava. (
10
) Unionin tuomioistuin ei ole kuitenkaan enää siteerannut kyseistä tuomiota 15.11.2016 annetussa tuomiossa Ullens de Schooten (C‑268/15, EU:C:2016:874), joka annettiin suuren jaoston kokoonpanossa; tästä syystä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, voisiko tuomio Nolan johtaa siihen, että unionin tuomioistuin toteaa, että se ei ole toimivaltainen vastaamaan tähän ennakkoratkaisupyyntöön.
24.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii toiseksi direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan tulkintaa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että jos perheenyhdistämistä koskeva hakemus esitetään määräajan päätyttyä eikä kolmen kuukauden määräajan ylitystä voida antaa anteeksi, koska se voidaan lukea perheenkokoaja FG:n syyksi, tämän hakemuksen asiasisältöä ei tutkita; valtiosihteeri ei siis ota huomioon direktiivin 2003/86 5 artiklan 5 kohdan (lapsen edun huomioon ottaminen) eikä 17 artiklan (yksilöllisten olosuhteiden huomioon ottaminen) säännöksiä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo kuitenkin, että kyseisen direktiivin 12 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan täsmällisempi tulkinta on tarpeen kantajien K ja B väitteiden arvioimiseksi.
25.
Näissä olosuhteissa Raad van State on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Kun otetaan huomioon [direktiivin 2003/86] 3 artiklan 2 kohdan c alakohta ja tuomio Nolan – –, onko unionin tuomioistuin toimivaltainen vastaamaan alankomaalaisen tuomioistuimen esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin, jotka koskevat kyseisen direktiivin säännösten tulkintaa oikeudenkäynnissä, jossa on kyse toissijaisen suojelun perusteella maassa oleskelevan henkilön perheenjäsenen oleskeluoikeudesta, kun tätä direktiiviä on Alankomaiden lainsäädännön nojalla sovellettava suoraan ja ehdottomasti toissijaisen suojelun perusteella maassa oleskeleviin henkilöihin?
2)
Onko [direktiivin 2003/86] järjestelmä esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka perusteella hakemus, joka koskee perheenyhdistämistä koskevan oikeuden myöntämistä tämän direktiivin V luvun suotuisampien säännösten perusteella, voidaan hylätä yksinomaan siitä syystä, ettei sitä ole esitetty sen 12 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa mainitussa määräajassa?
Onko tähän kysymykseen vastattaessa merkitystä sillä, että siinä tapauksessa, että edellä tarkoitettu määräaika ylitetään, on mahdollista, myös kielteisen päätöksen jälkeen, esittää perheenyhdistämistä koskeva hakemus, jonka yhteydessä arvioidaan, täyttyvätkö direktiivin [2003/86] 7 artiklassa tarkoitetut vaatimukset, ja otetaan huomioon 5 artiklan 5 kohdassa ja 17 artiklassa mainitut edut ja olosuhteet?”
26.
Kirjallisia huomautuksia ovat nyt käsiteltävässä asiassa esittäneet kantajat K ja B, Alankomaiden hallitus sekä Euroopan komissio.
27.
Kantajat C ja A sekä kantajat K ja B, Alankomaiden hallitus sekä komissio esittivät suullisia huomautuksia liitännäisen asian C‑257/17, C ja A, käsittelyn kanssa yhteisessä suullisessa käsittelyssä 19.3.2018.
IV Oikeudellinen arviointi
A
Unionin tuomioistuimen toimivalta
28.
Perheenkokoaja FG:llä on turvapaikkaan perustuva oleskelulupa, jonka perusteella hän saa toissijaista suojelua. Hän esitti kantajien K ja B puolesta perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen direktiivin 2003/86 nojalla.
29.
Direktiivin 2003/86 3 artiklan 2 kohdan c alakohdan yksiselitteisessä sanamuodossa täsmennetään, että sitä ”ei sovelleta, kun – – perheenkokoajalle on myönnetty oikeus oleskella jäsenvaltiossa toissijaisen suojelun perusteella kansainvälisten velvoitteiden, kansallisen lainsäädännön tai jäsenvaltioiden käytännön mukaisesti”. (
11
) Perheenyhdistäjä FG ei siten kuulu direktiivin 2003/86 aineelliseen soveltamisalaan. (
12
)
30.
Alankomaiden lainsäätäjä on kuitenkin yksipuolisesti päättänyt soveltaa direktiivin 2003/86 V luvussa olevia pakolaisten perheenyhdistämistä koskevia suotuisampia säännöksiä, joihin kuuluu 12 artikla, joka on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toisen kysymyksen kohteena, toissijaista suojelua saaviin henkilöihin ja heidän perheenjäseniinsä. (
13
) Nyt käsiteltävä tapaus on kansallisessa oikeudessa säännelty tilanne. Kyseessä on toisin sanoen Alankomaiden järjestelmän eli Vw 2000:n aineellisen soveltamisalan laajentaminen toissijaista suojelua saaviin henkilöihin. Näissä olosuhteissa on tutkittava, onko perusteltua saada unionin tuomioistuimen tulkinta esitetyissä kysymyksissä tarkoitetuista säännöksistä ja onko siten unionin tuomioistuin todettava toimivaltaiseksi, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, Alankomaiden hallitus ja pääasian kantajat esittävät mutta komissio kiistää.
31.
SEUT 267 artiklan mukaisesti unionin tuomioistuin on toimivaltainen antamaan ennakkoratkaisun perussopimusten sekä unionin toimielinten antamien säädösten tulkinnasta. Tästä seuraa, että on yksinomaan kansallisen tuomioistuimen tehtävänä kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. (
14
) Jos siis kansallisten tuomioistuinten esittämät kysymykset koskevat unionin oikeussäännön tulkintaa, unionin tuomioistuin on lähtökohtaisesti velvollinen antamaan ratkaisun. (
15
)
32.
Tässä yhteydessä on muistettava, että unionin tuomioistuin on useaan kertaan todennut olevansa toimivaltainen antamaan ratkaisun unionin oikeusääntöjä koskevista ennakkoratkaisupyynnöistä tilanteissa, joissa pääasian tosiseikat jäävät unionin oikeuden soveltamisalan ulkopuolelle. On näet unionin intressien mukaista valvoa, sopivatko unionin säädökseen sisältyvän säännöksen tulkinta ja sen täytäntöönpanemiseksi annettujen kansallisten oikeussääntöjen, joiden nojalla se on sovellettavissa tämän säädöksen soveltamisalan ulkopuolella, tulkinta yhteen.
33.
Unionin tuomioistuin on täsmentänyt tässä yhteydessä, että voi olla perusteltua, että se tulkitsee itse unionin oikeussääntöjä tilanteissa, jotka jäävät unionin oikeuden soveltamisalan ulkopuolelle, kun unionin oikeussääntöjä sovelletaan kansallisen oikeuden nojalla tällaisiin tilanteisiin suoraan ja ehdottomasti, jotta voidaan taata, että mainittuja tilanteita sekä tilanteita, jotka kuuluvat unionin oikeuden soveltamisalaan, kohdellaan samalla tavoin. (
16
) Unionin tuomioistuimen on siten varmistettava, onko olemassa riittävän täsmällisiä tietoja, joiden perusteella voidaan todeta, viitataanko kansallisessa oikeudessa suoraan ja ehdottomasti unionin oikeuteen. Unionin tuomioistuin voi lähinnä vain kansallisen tuomioistuimen ennakkoratkaisupyynnössään esittämien täsmennysten perusteella päättää, onko se toimivaltainen vastaamaan sille esitettyihin kysymyksiin. (
17
)
34.
Tuomion Nolan perusteella ei tosin voida väittää tai olettaa, että olisi olemassa unionin intressi siihen, että alalla, jonka unionin lainsäätäjä on jättänyt antamansa säädöksen soveltamisalan ulkopuolelle, tulkitaan tämän säädöksen säännöksiä yhdenmukaisesti. (
18
) Tämän logiikan perusteella näet ”todetessaan – – yksiselitteisesti, että sen antamaa oikeussääntöä ei sovelleta tiettyihin tilanteisiin, unionin lainsäätäjä luopuu – – pyrkimyksestään oikeussääntöjen yhdenmukaiseen tulkintaan ja soveltamiseen tällaisissa soveltamisalan ulkopuolelle jätetyissä tilanteissa”. (
19
)
35.
Tuomiolla Solar Electric Martinique (C‑303/16, EU:C:2017:773; jäljempänä tuomio Solar Electric Martinique), joka annettiin 19.10.2017 ja joka koski niin ikään tapausta, joka oli nimenomaisesti jätetty unionin direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, (
20
) on mielestäni kuitenkin muutettu tuomion Nolan tiettyjä perusteluja. Unionin tuomioistuin näet täsmensi tuomion Solar Electric Martinique 29 kohdassa, että ”unionin intressi siihen, että [kyseisen direktiivin käsitteitä] tulkitaan yhdenmukaisesti toisistaan eroavien tulkintojen estämiseksi tulevaisuudessa, on kyllä mahdollinen”. (
21
) Vaikka tuomiossa Nolan annettiin ymmärtää, että tällainen intressi häviäisi, mikäli unionin lainsäätäjä jättäisi tapauksen nimenomaisesti soveltamisalan ulkopuolelle, tätä tulkintaa ei siis ole pysytetty tuomiossa Solar Electric Martinique. Todettakoon edelleen nimenomaisesta jättämisestä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, että 27.6.2018 annetussa tuomiossa SGI ja Valériane (C‑459/17 ja C‑460/17) hylätään mielestäni lopullisesti aikaisemmin tuomiossa Nolan omaksuttu lähestymistapa, kun siinä todetaan, että tästä nimenomaisesta poissulkemisesta huolimatta on olemassa tietty unionin intressi (
22
) siihen, että unionin oikeudesta otettuja säännöksiä tai käsitteitä tulkitaan tulevien poikkeavien tulkintojen välttämiseksi yhdenmukaisesti siitä riippumatta, millaisia ovat olosuhteet, joissa niitä on sovellettava, kun kansallisessa lainsäädännössä viitataan suoraan ja ehdottomasti direktiivin säännökseen, jonka tulkintaa unionin tuomioistuimelta pyydetään. (
23
)
36.
Tilanne on mielestäni tällainen myös nyt käsiteltävässä asiassa.
37.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamat tiedot ovat näet riittävän täsmällisiä ja osoittavat, että kansallisessa lainsäädännössä mukaudutaan unionin oikeuteen viittaamalla siihen suoraan ja ehdottomasti. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää esimerkiksi, että Alankomaiden sääntelyssä ja lainsäädännössä vahvistetaan yhteinen oikeudellinen järjestelmä pakolaisten perheenyhdistämisille ja toissijaista suojelua saavien henkilöiden perheenyhdistämisille. Valtiosihteerin mukaan tämä valinta on perusteltavissa sillä, että Alankomaiden kuningaskunnassa liitetään samat oikeusvaikutukset toissijaisesta suojelusta johtuvan turvapaikan perusteella annettavalle oleskeluluvalle kuin pakolaisasemasta johtuvan turvapaikan perusteella annettavalle oleskeluluvalle. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin sekä Alankomaiden hallitus ja kantajat K ja B arvioivat, että Alankomaiden lainsäätäjä on tehnyt direktiivin 2003/86 V luvusta suoraan ja ehdottomasti sellaisiin tilanteisiin sovellettavan, jotka eivät tämän direktiivin 3 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaan kuuluisi unionin oikeuden soveltamisalaan. Se päättelee, että kyseistä direktiiviä sovelletaan analogisesti toissijaista suojelua saaviin henkilöihin.
38.
Todettakoon lopuksi, että jos unionin tuomioistuin ei olisi tässä tapauksessa toimivaltainen tulkitsemaan direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin olisi pakotettu tulkitsemaan sitä itse ratkaistakseen pääasian kohteena olevan riita-asian. Käytännössä se, että kansallinen tuomioistuin tulkitsee unionin oikeussääntöä, saattaisi vaikuttaa tämän oikeuden sisältöön ja johtaa huomattavan erilaiseen näkemykseen kuin näkemys, jonka unionin tuomioistuin saattaisi omaksua. Se saattaisi myös vähentää kyseisen jäsenvaltion kansallisten tuomioistuinten halukkuutta esittää tulevaisuudessa tällaista kysymystä unionin tuomioistuimelle. Joka tapauksessa käsite, jonka tulkintaa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää, kuuluu unionin oikeuteen, ja sitä saatetaan hyvinkin soveltaa tilanteessa, joka kuuluu direktiivin soveltamisalaan.
39.
Näin ollen katson, että unionin intressi yhdenmukaiseen tulkintaan on olemassa yhtäältä sen välttämiseksi, että unionin oikeutta sovelletaan eri tavoin, ja toisaalta siksi, että on välttämätöntä, että ei kohdella eri tavalla tilanteita, jotka jäsenvaltio on päättänyt mukauttaa unionin oikeudessa annettuihin ratkaisuihin. Näiden seikkojen perusteella unionin intressi riidanalaisten säännösten yhdenmukaiseen tulkintaan on olemassa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät tiedot ovat lisäksi riittävän täsmällisiä ja osoittavat, että kansallisessa lainsäädännössä, joka on mukautettu unionin oikeuteen, viitataan suoraan ja ehdottomasti unionin oikeuteen.
40.
Näissä olosuhteissa ehdotan, että unionin tuomioistuin toteaa olevansa toimivaltainen vastaamaan esitettyihin kysymyksiin.
B
Direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetyn kolmen kuukauden määräajan tulkinta
1 Alustavia huomautuksia
41.
Aluksi on korostettava, että direktiivissä 2003/86 tunnustettu ja säädetty oikeus perheenyhdistämiseen on erityinen osa-alue perhe-elämän kunnioittamista koskevaa oikeutta, joka puolestaan kuuluu Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa ja perusoikeuskirjan 7 artiklassa vahvistettuihin perusoikeuksiin, joita suojataan unionin oikeusjärjestyksessä. (
24
) Perhe-elämän kunnioittamista koskevan perusoikeuden ja perheenyhdistämistä koskevan oikeuden välitön yhteys tunnustetaan erityisesti direktiivin 2003/86 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa. (
25
)
42.
Unionin tuomioistuin on todennut tässä yhteydessä nimenomaisesti, että direktiivin 2003/86 säännöksiä on tulkittava perusoikeuksien ja aivan erityisesti sekä Euroopan ihmisoikeussopimuksessa että perusoikeuskirjassa vahvistetun perhe-elämän kunnioittamista koskevan oikeuden valossa. (
26
) Perusoikeuskirjan 7 artiklaa on lisäksi luettava yhdessä sen 24 artiklan 2 kohdassa tunnustetun lapsen edun ensisijaista huomioon ottamista koskevan velvoitteen kanssa, ja siinä yhteydessä on otettava huomioon saman artiklan 3 kohdassa ilmaistu lapsen tarve ylläpitää henkilökohtaisia suhteita kumpaankin vanhempaansa säännöllisesti. (
27
) Unionin tuomioistuin on lisäksi todennut, että lapsen tai hänen laillisten edustajiensa hakemukset, jotka koskevat jäsenvaltioon tuloa tai sieltä lähtemistä perheen jälleenyhdistämiseksi, on käsiteltävä jäsenvaltioissa myönteisesti, humaanisti ja kiireellisesti. (
28
)
43.
Vaikka perusoikeuskirjan 7 ja 24 artiklassa korostetaan perhe-elämän merkitystä lapsille, niitä ei voida tulkita siten, että niillä vietäisiin jäsenvaltioilta harkintavalta, kun nämä tutkivat perheenyhdistämistä koskevia hakemuksia. (
29
) Tällaisen tutkimuksen aikana ja määritettäessä sitä, täyttyvätkö direktiivin 2003/86 edellytykset, direktiivin säännöksiä on kuitenkin tulkittava ja sovellettava ottaen huomioon perusoikeuskirjan 7 artikla ja 24 artiklan 2 ja 3 kohta, kuten kyseisen direktiivin toisesta perustelukappaleesta ja 5 artiklan 5 kohdasta – joissa jäsenvaltiot velvoitetaan kyseisiä perheenyhdistämistä koskevia hakemuksia tutkiessaan ottamaan huomioon asianomaisten lasten edun ja suosimaan perhe-elämää – ilmenee. (
30
)
44.
Muistutettakoon, että unionin tuomioistuin on vahvistanut tiettyjen ihmisoikeuksien suojaamista koskevien kansainvälisten asiakirjojen, kuten kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen (
31
) ja lapsen oikeuksia koskevan yleissopimuksen, merkityksen, jonka se ottaa huomioon soveltaessaan unionin oikeuden yleisiä periaatteita. Lapsen oikeuksia koskeva yleissopimus sitoo jokaista jäsenvaltiota, kuten muutkin mainitut kansainväliset asiakirjat. (
32
)
45.
Unionin tuomioistuin on lisäksi korostanut, että jäsenvaltiot eivät saa käyttää niille direktiivin 2003/86 säännöksillä mahdollisesti tunnustettua harkintavaltaa tavalla, joka olisi vastoin tämän direktiivin tavoitetta edistää perheenyhdistämistä ja sen tehokasta vaikutusta. (
33
)
46.
Unionin tuomioistuimen mukaan direktiivin 2003/86 17 artiklasta, jossa säädetään, että päättäessään perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen hylkäämisestä ”jäsenvaltioiden on otettava asianmukaisesti huomioon asianomaisen henkilön perhesiteiden luonne ja kiinteys ja jäsenvaltiossa oleskelun kesto sekä perheeseen liittyvät, kulttuuriset ja sosiaaliset siteet kotimaahan”, ilmenee, että jäsenvaltioiden on tutkittava perheenyhdistämistä koskevat hakemukset ottamalla yksilölliset olosuhteet huomioon. (
34
)
47.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toiseen kysymykseen on vastattava edellä mainittujen oikeuskäytännössä ilmaistujen periaatteiden valossa.
2 Toinen ennakkoratkaisukysymys
48.
On kiistatonta, että nyt käsiteltävässä asiassa kantajien K ja B puolesta tehty perheenyhdistämistä koskeva hakemus esitettiin sen jälkeen kun Vw2000:n 29 §:n 2 ja 4 momentissa, joilla pannaan täytäntöön direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta, säädetty kolmen kuukauden määräaika (jäljempänä kolmen kuukauden määräaika) pakolaisaseman myöntämisestä oli päättynyt. (
35
)
49.
Kansallisessa lainsäädännössä kolmen kuukauden määräajan noudattaminen direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetun perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen esittämisen yhteydessä on tarkoitettu tällaisen hakemuksen tutkimisedellytykseksi. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että tämän tutkimuksen yhteydessä perheenyhdistämistä koskevaa hakemusta ei tutkita direktiivin 2003/86 5 artiklan 5 kohdan (eli lapsen ensisijaista etua ei oteta huomioon) eikä 17 artiklan (eli lähinnä yksilöllisiä olosuhteita ei oteta huomioon) valossa. (
36
) Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Vw 2000:n 29 §:n 2 ja 4 momentti eivät tarjoa mitään mahdollisuutta etujen poikkeukselliseen punnintaan eivätkä muutakaan joustavuutta lisäävää keinoa.
50.
Valtiosihteeri arvioi kuitenkin, onko kolmen kuukauden määräajan ylittyminen annettava humanitäärisistä syistä anteeksi, mutta ei punnitse etuja keskenään eikä tutki, voidaanko määräajan ylittäminen kohtuudella lukea asianomaisen perheenkokoajan tai hänen perheenjäsenensä syyksi. Jos hakemusta ei esitetä määräajassa eikä määräajan ylitystä valtiosihteerin mielestä pidä antaa anteeksi, hän hylkää kuitenkin tämän hakemuksen tutkimatta sen asiasisältöä. Valtiosihteeri ei ota myöskään huomioon direktiivin 2003/86 5 artiklan 5 kohdan eikä tämän direktiivin 17 artiklan säännöksiä.
51.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on sitä vastoin mahdollista, että pakolainen esittää tavanomaisen viisumihakemuksen yli kolmen kuukauden oleskeluoikeuden saamiseksi perheenyhdistämistä varten direktiivin 2003/86 mukaisessa tavanomaisessa menettelyssä ennen kuin hakemus on evätty kolmen kuukauden määräajan ylittymisen vuoksi, koska ylitystä ei valtiosihteerin mielestä pidä antaa anteeksi, tai sen jälkeen. Valtiosihteeri katsoo, että koska perheenkokoaja FG on ylittänyt kolmen kuukauden määräajan, hän ei voi enää vedota direktiivin 2003/86 V luvun suotuisampiin säännöksiin. Tässä tapauksessa valtiosihteeri arvioi, täyttyvätkö kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset; hän voi kuitenkin vapauttaa kyseisen perheenkokoajana olevan pakolaisen velvoitteesta, jonka mukaan hänellä pitäisi olla vakaat ja säännölliset tulot ja varat, sekä maksuvelvoitteesta, samalla kun hakemus tutkitaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan kannalta.
52.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii kysymyksellään lähinnä aluksi ratkaisemaan, onko direktiivi 2003/86 esteenä kansalliselle säännökselle, jonka perusteella hakemus, joka koskee perheenyhdistämistä koskevan oikeuden myöntämistä tämän direktiivin V luvun suotuisampien säännösten perusteella, voidaan jättää tutkimatta yksinomaan siitä syystä, että se on esitetty vasta kolmen kuukauden määräajan päätyttyä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tämän jälkeen, olisiko mahdollista, myös kielteisen päätöksen jälkeen, esittää perheenyhdistämistä koskeva hakemus, jonka yhteydessä arvioidaan, ovatko kyseisen direktiivin 7 artiklassa tarkoitetut vaatimukset täyttyneet, ja otetaan huomioon kyseisen direktiivin 5 artiklan 5 kohdassa ja 17 artiklassa mainitut edut ja olosuhteet.
53.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin harkitsee kahta tulkintaa direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmannesta alakohdasta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin arvioi ensimmäisessä tulkinnassaan, että 12 artiklan 1 kohdan kolmannesta alakohdasta voitaisiin päätellä, että siinä otettaisiin käyttöön edellytys, jonka mukaan perheenyhdistämistä koskeva hakemus on esitettävä kolmen kuukauden määräajassa. Toisin kuin kyseisen direktiivin 7 artiklassa, kolmen kuukauden määräaika ei olisi avoin oikeussääntö, jonka sisältö pitäisi täsmentää kansallisessa lainsäädännössä, kuten unionin tuomioistuin on tulkinnut tässä artiklassa asetettuja vaatimuksia 4.3.2010 annetussa tuomiossa Chakroun (C‑578/08, EU:C:2010:117) ja 21.4.2016 annetussa tuomiossa Khachab (C‑558/14, EU:C:2016:285). Unionin tuomioistuin on ottanut arvioidessaan direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa huomioon suhteellisuusperiaatteen ja tämän direktiivin 17 artiklan. Sen 12 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa ei ilmeisesti vaadita asiasisällön tutkimista eikä etujen punnitsemista, jos tämä vaatimus ei täyty. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen harkitsema toinen tulkinta perustuu sitä vastoin direktiivin 2003/86 5 artiklan 5 kohdan ja 17 artiklan tulkintaan. Tämä viittaisi siihen, että kun hakemus esitetään ja se tutkitaan, jäsenvaltioiden on otettava asianmukaisesti huomioon alaikäisen lapsen etu, ja jos tämä hakemus hylätään, jäsenvaltioiden on arvioitava perheenkokoajan tai perheenyhdistämistä koskevan oikeuden saavan henkilön yksilöllisiä olosuhteita.
54.
Allekirjoitan tämän jälkimmäisen tulkinnan kaikilta osin.
55.
Ennen kuin käsittelen kysymyksiä, jotka liittyvät direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetyn kolmen kuukauden määräajan ulottuvuuteen ja luonteeseen, muistutan asiayhteydestä, johon tämä artikla kuuluu.
56.
Direktiivissä 2003/86 erotetaan toisistaan kaksi perheenyhdistämisjärjestelmää: yhtäältä tavanomainen järjestelmä, joka on tarkoitettu kolmansien maiden kansalaisille ja jota koskevat aineelliset edellytykset luetellaan muun muassa tämän direktiivin 7 artiklassa, ja toisaalta ns. ”suotuisampi” (
37
) tai ”etuoikeuteen” (
38
) perustuva järjestelmä, joka liittyy pakolaisten perheenyhdistämiseen ja jonka edellytykset sisältyvät direktiivin 2003/86 V lukuun ja erityisesti tämän direktiivin 12 artiklan 1 kohdan kolmanteen alakohtaan, jonka tulkintaa pyydetään. Viimeksi mainittu artikla kuuluu erottamattomana osana kyseisen direktiivin V lukuun ja mahdollistaa kyseisen direktiivin johdanto-osan kahdeksannen perustelukappaleen perusteella pakolaisten tilanteen vuoksi sen, että heille annetaan erityistä huomiota ja tästä syystä säädetään heitä koskevista suotuisammista edellytyksistä, jotka koskevat perheenyhdistämistä koskevan oikeuden käyttämistä. Tämän direktiivin rakenne vahvistaa tämän pakolaisille myönnetyn suotuisamman järjestelmän, koska useissa säännöksissä, erityisesti kyseisen direktiivin 10 artiklassa, 11 artiklan 2 kohdassa ja 12 artiklan 1 ja 2 kohdassa, (
39
) poiketaan tämän saman direktiivin tavanomaisesta järjestelmästä.
57.
Tässä tarkoituksessa silloin kun perheenkokoajana oleva pakolainen esittää perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla, hänen ei ”7 artiklasta poiketen” tarvitse esittää ”todisteita siitä, että [hän] täyttää 7 artiklan mukaiset vaatimukset”. Perheenkokoajina oleviin pakolaisiin sovellettavaa järjestelmää on huomattavasti yksinkertaistettu, joten sillä suojellaan paremmin heidän oikeuttaan perheenyhdistämiseen.
58.
Jos perheenyhdistämistä koskevaa hakemusta ei esitetä direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetyssä kolmen kuukauden määräajassa, kyseisessä artiklassa säädetään kuitenkin, että ”jäsenvaltiot voivat edellyttää, että pakolainen täyttää [tämän direktiivin] 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut edellytykset”. (
40
) Perheenkokoajana olevan pakolaisen on silloin esittävä näyttö siitä, että hänellä on asunto, jota voidaan pitää tavanomaisena asuntona, sairausvakuutus sekä vakaat ja säännölliset tulot ja varat.
59.
Tämä ei merkitse sitä, että hakemus voitaisiin hylätä suoraan lain nojalla kolmen kuukauden määräajan ylityttyä, vaan ainoastaan sitä, että jäsenvaltiot voivat tutkiessaan direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan nojalla esitetyn perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen vaatia, että perheenkokoajana oleva pakolainen täyttää tämän direktiivin 7 artiklan 1 kohdan aineelliset edellytykset. Kyseisen direktiivin 12 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetyn kolmen kuukauden määräajan ylittymisellä ei siis ole prosessuaalisia seurauksia, kuten perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen tutkimatta jättäminen ja tarve esittää uusi hakemus direktiivillä 2003/86 käyttöön otetun tavanomaisen järjestelmän säännösten perusteella, mutta sillä on mahdollisesti aineellisia seurauksia eli yksinkertaisesti jäsenvaltioiden mahdollisuus vaatia ainoastaan tämän direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa säädettyjen edellytysten täyttymistä.
60.
Toisin sanoen perheenyhdistämistä koskeva hakemus ja siten direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytysten täyttyminen tutkitaan tämän direktiivin V luvun perusteella tehdyn hakemuksen yhteydessä.
61.
Tämän lähestymistavan vahvistavat mielestäni oikeaksi direktiivin 2003/86 ja erityisesti sen pakolaisiin liittyvien säännösten tavoitteet.
62.
Ensinnäkin on näet pidettävä mielessä, että direktiivin 2003/86 mukaan ”perheiden yhdistäminen on tarpeen, jotta perhe-elämä olisi mahdollista” erityisesti pakolaisille, joiden henkilökohtainen tilanne estää ”heitä viettämästä – – perhe-elämää”. (
41
) Siten sekä syitä, jotka liittyvät määräajan mahdolliseen ylittymiseen, että tämän direktiivin 7 artiklan 1 kohdan edellytysten täyttymistä on tutkittava kyseisellä direktiivillä pakolaisille annetun suotuisamman aseman kannalta. Tämä suotuisampi asema liittyy pakolaisten kohtaamiin käytännön vaikeuksiin, jotka poikkeavat vaikeuksista, joita muut kolmansien maiden kansalaiset kohtaavat. (
42
)
63.
Jäsenvaltiot eivät saa käyttää niille tunnustettua harkintavaltaa tavalla, jolla loukattaisiin direktiivin 2003/86 tavoitetta edistää perheenyhdistämistä ja sen tehokasta vaikutusta. (
43
)
64.
Jos perheenkokoajana olevalta pakolaiselta, joka on ylittänyt direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetyn kolmen kuukauden määräajan, edellytettäisiin uuden perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämistä tämän direktiivin säännösten mukaisessa tavanomaisessa järjestelmässä, tällä loukattaisiin alun perin etusijalla olevan pakolaisten perheenyhdistämistä koskevan oikeuden tehokkuutta ja vietäisiin V luvun suotuisampien säännösten tehokas vaikutus, vaikka ne on kohdistettu perheenkokoajina oleville pakolaisille, jotka ovat lähtökohtaisesti haavoittuvammassa asemassa.
65.
Kuten tämän ratkaisuehdotuksen 41–47 kohdassa muistutetaan, direktiivin 2003/86 säännöksiä on toiseksi tulkittava ja sovellettava perusoikeuskirjan 7 artiklan ja 24 artiklan 2 ja 3 kohdan valossa, kuten ilmenee myös direktiivin 2003/86 johdanto-osan toisen perustelukappaleen ja 5 artiklan 5 kohdan sanamuodosta. Syyt, jotka liittyvät kyseisen direktiivin 12 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetyn kolmen kuukauden määräajan mahdolliseen ylittymiseen, sekä saman direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut edellytykset on siis tutkittava direktiivin 2003/86 5 artiklan 5 kohdan ja 17 artiklan valossa.
66.
Jäsenvaltioiden tehtävänä on näin ollen paitsi tulkita kansallista oikeuttaan unionin oikeuden mukaisesti myös varoa tukeutumasta sellaiseen johdetun oikeuden säädöksen tulkintaan, joka johtaisi ristiriitaan unionin oikeusjärjestyksessä suojattujen perusoikeuksien kanssa. (
44
)
67.
Näin ollen direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa ei voida tulkita ja soveltaa siten, ettei soveltamisen yhteydessä otettaisi huomioon perusoikeuksia, jotka on vahvistettu edellä mainituissa perusoikeuskirjan määräyksissä.
68.
Kolmanneksi direktiivin 2003/86 systemaattisesta tulkinnasta seuraa, että tämän direktiivin 5 artiklan 5 kohta ja 17 artikla ovat ns. ”horisontaalisia” lausekkeita, jotka ovat velvoittavia. (
45
) Niitä sovelletaan aina sekä perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen menettelyllisen että sen asiasisällön tutkimisen aikana johtavina periaatteina kyseisen direktiivin kaikkiin säännöksiin, joihin kuuluu kolmen kuukauden määräajan noudattaminen. Unionin lainsäätäjä velvoittaa näin ollen jäsenvaltiot ottamaan ”asianmukaisesti huomioon alaikäisen lapsen edun”. (
46
) Tätä tulkintaa tukee direktiivin 2003/86 11 artiklan 1 kohta, joka koskee perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen esittämistä ja käsittelyä ja jossa muistutetaan, että kansallisten viranomaisten on noudatettava tämän direktiivin 5 artiklan säännöksiä, mukaan lukien kyseisen artiklan 5 kohdan periaate, jonka mukaan käsiteltäessä hakemusta on otettava huomioon lapsen etu.
69.
Lisäksi tutkittaessa perheenyhdistämistä koskevaa hakemusta, joka on esitetty direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan nojalla, luettuna yhdessä tämän direktiivin johdanto-osan kahdeksannen perustelukappaleen valossa, on otettava huomioon heidän tilanteensa, joka ”vaatii erityistä huomiota”. Kansalliset viranomaiset ovat perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen tutkimisen aikana velvollisia käsittelemään perheenyhdistämistä koskevat hakemukset yksilöllisesti eli omaksumaan tapauskohtaisen lähestymistavan, (
47
) arvioimaan tyhjentävästi kaikkia asiaan vaikuttavia seikkoja kussakin tapauksessa (
48
) ja, mikäli hakemus hylätään, ottamaan huomioon ”asianomaisen henkilön perhesiteiden luon[teen] ja kiintey[den] ja jäsenvaltiossa oleskelun kesto[n] sekä perheeseen liittyvät, kulttuuriset ja sosiaaliset siteet kotimaahan (
49
)”. (
50
) Kansallisten viranomaisten on tämän tutkimuksen yhteydessä otettava erityisesti huomioon kaikki olosuhteet, jotka liittyvät siihen, onko ollut saatavilla tietoja, jotka liittyvät kolmen kuukauden määräaikaan, jonka kuluessa perheenkokoajana olevan pakolaisen on esitettävä perheenyhdistämistä koskeva hakemuksensa, kuten tällaisten tietojen selkeys, saatavuus ja tarkoituksenmukaisuus, (
51
) jotka voivat olla syy, jonka vuoksi kolmen kuukauden määräajan ylittyminen on perusteltavissa. Näin lyhyestä määräajasta, jossa ei otettaisi huomioon yksilöllisiä olosuhteita, joilla voitaisiin perustella mahdollinen määräajan ylittyminen, seuraisi, että pakolaiset saattaisivat jättää perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen esittämättä, ja tällä tavoin heikennettäisiin kyseisen direktiivin tehokasta vaikutusta. (
52
)
70.
Näin ollen kaikki yksittäistapaukseen liittyvät erityiset olosuhteet on lueteltava, ja yksityisten etujen ja yleisten etujen välisen punninnan on oltava samankaltaista kuin vastaavanlaisissa tapauksissa. Lisäksi asianomaisten yksityisten etujen ja yleisten etujen punninnan on oltava kohtuullista ja oikeasuhteista samalla, kun huolehditaan siitä, että otetaan asianmukaisesti huomioon lapsen etu. (
53
) Mikään seikka erikseen tarkasteltuna, kuten määräajan ylittyminen, ei voi automaattisesti johtaa V luvun suotuisamman menettelyn yhteydessä esitetyn perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen hylkäämistä koskevaan päätökseen.
71.
Näistä seikoista ilmenee, että direktiivin 2003/86 12 artiklan 1 kohdan kolmanteen alakohtaan sisältyvää määräaikaa ei voida pitää poissulkevana määräaikana, jolla poistettaisiin perheenkokoajana olevien suotuisampi järjestelmä.
72.
Näin ollen katson, että toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava siten, että direktiivin 2003/86 järjestelmä on esteenä pääasian kohteena olevan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka nojalla tämän direktiivin V luvun suotuisampien säännösten perusteella esitetty perheenyhdistämistä koskeva hakemus voidaan hylätä pelkästään sillä perusteella, että sitä ei ole esitetty kyseisen direktiivin 12 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetyssä kolmen kuukauden määräajassa, koska tätä määräaikaa ei voida pitää poissulkevana määräaikana ja koska tätä hakemusta on tarkasteltava perusoikeuskirjan 7 artiklan ja 24 artiklan 2 ja 3 kohdan valossa, ja niissä velvoitetaan jäsenvaltiot tutkimaan perheenyhdistämistä koskevat hakemukset asianomaisten lasten edun mukaisesti, huolehtimaan perhe-elämän edistämisestä sekä välttämään sekä direktiivin 2003/86 tavoitteen että sen tehokkaan vaikutuksen loukkaaminen. Myöskään sitä, että tämän direktiivin johtavia periaatteita ei ole otettu huomioon, jos kyseisen direktiivin 12 artiklassa tarkoitettu perheenyhdistämistä koskeva hakemus hylätään sillä perusteella, että tämän artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetty kolmen kuukauden määräaika on ylittynyt, ei voida perustella sillä, että direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan nojalla esitetyn toisen hakemuksen tutkimisen yhteydessä otettaisiin huomioon nämä johtavat periaatteet.
V Ratkaisuehdotus
73.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Raad van Staten esittämiin kysymyksiin seuraavasti:
1)
Unionin tuomioistuin on toimivaltainen vastaamaan kansallisen tuomioistuimen ennakkoratkaisukysymyksiin, jotka liittyvät oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY säännösten tulkintaan asiassa, joka koskee toissijaisen suojelun kohteena olevan henkilön perheenjäsenen oleskeluoikeutta, siltä osin kuin kansallisessa lainsäädännössä on säädetty, että tämän direktiivin säännökset ovat suoraan ja ehdottomasti sovellettavissa toissijaista suojelua saaviin henkilöihin.
2)
Direktiivin 2003/86 järjestelmä on esteenä pääasian kohteena olevan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka nojalla tämän direktiivin V luvun suotuisampien säännösten perusteella esitetty perheenyhdistämistä koskeva hakemus voidaan hylätä pelkästään sillä perusteella, että sitä ei ole esitetty kyseisen direktiivin 12 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetyssä kolmen kuukauden määräajassa, koska tätä määräaikaa ei voida pitää poissulkevana määräaikana ja koska tätä hakemusta on tarkasteltava Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artiklan ja 24 artiklan 2 ja 3 kohdan valossa, ja niissä velvoitetaan jäsenvaltiot tutkimaan perheenyhdistämistä koskevat hakemukset asianomaisten lasten edun mukaisesti, huolehtimaan perhe-elämän edistämisestä sekä välttämään sekä direktiivin 2003/86 tavoitteen että sen tehokkaan vaikutuksen loukkaaminen. Myöskään sitä, että tämän direktiivin johtavia periaatteita ei ole otettu huomioon, jos kyseisen direktiivin 12 artiklassa tarkoitettu perheenyhdistämistä koskeva hakemus hylätään sillä perusteella, että tämän artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetty kolmen kuukauden määräaika on ylittynyt, ei voida perustella sillä, että direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan nojalla esitetyn toisen hakemuksen tutkimisen yhteydessä otettaisiin huomioon nämä johtavat periaatteet.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoitti 11.12.2017 unionin tuomioistuimelle, että Alankomaiden turvallisuuden ja oikeuden alan valtiosihteerin (jäljempänä valtiosihteeri) luovuttua vaatimuksistaan kantajaa H. Y. koskevassa asiassa se pysyttäisi kaikki kysymyksensä, jotka liittyivät K:ta ja B:tä koskeviin asioihin.
(
3
)	EUVL 2003, L 251, s. 12.
(
4
)	EUVL 2012, C 32, s. 391.
(
5
)	EUVL 2011, L 337, s. 9.
(
6
)	Kyseessä on riippumaton järjestö, joka puolustaa pakolaisten ja toissijaista suojelua saavien henkilöiden etuja Alankomaissa.
(
7
)	Hakemus jätettiin 22.1.2015 eli kuukausi sen jälkeen kun direktiivissä 2003/86 säädetty kolmen kuukauden määräaika oli päättynyt.
(
8
)	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin siteeraa tässä yhteydessä 18.10.2012 annettua tuomiota Nolan (C‑583/10, EU:C:2012:638, 46 kohta); 7.11.2013 annettua tuomiota Roméo (C‑313/12, EU:C:2013:718, 22 kohta) ja 16.6.2016 annettua tuomiota Rodríguez Sánchez (C‑351/14, EU:C:2016:447, 61 ja 62 kohta).
(
9
)	Ks. vastaavasti tuomio Nolan (53–56 kohta).
(
10
)	Ks. vastaavasti tuomio Nolan (52 kohta).
(
11
)	Alun perin 1.12.1999 annetussa ehdotuksessa neuvoston direktiiviksi oikeudesta perheenyhdistämiseen (COM(1999) 638 final) annettiin toissijaista suojelua saaville henkilöille oikeus perheenjäsentensä perheenyhdistämiseen. Euroopan parlamentti tuki 6.9.2000 pidetyssä täysistunnossa antamassaan lausunnossa tämän ehdotuksen yleistä lähestymistapaa ja keskeisiä periaatteita mutta vaati kyseisen direktiiviehdotuksen soveltamisalan rajoittamista siten, että sen ulkopuolelle jätettäisiin henkilöt, jotka saavat toissijaista suojelua jollain perusteella (muutos 19). Komissio muutti näin ollen ehdotusta sillä perusteella, että ei ollut vielä yhdenmukaistettua ”toissijaista suojelua saavan henkilön” käsitettä: ks. muutettu ehdotus neuvoston direktiiviksi oikeudesta perheenyhdistämiseen (COM(2000) 624 final).
(
12
)	Tästä ei voida kuitenkaan päätellä, että direktiivillä 2003/86 velvoitettaisiin jäsenvaltiot epäämään oikeus perheenyhdistämiseen väliaikaista tai toissijaista suojelua saavilta henkilöiltä. Vähimmäisvaatimuksista tilapäisen suojelun antamiseksi siirtymään joutuneiden henkilöiden joukoittaisen maahantulon tilanteissa, ja toimenpiteistä näiden henkilöiden vastaanottamisen ja vastaanottamisesta jäsenvaltioille aiheutuvien rasitusten tasapuolisen jakautumisen edistämiseksi 20.7.2001 annetussa neuvoston direktiivissä 2001/55/EY (EYVL 2001, L 212, s. 12) sallitaan nimenomaisesti se, että väliaikaista suojelua saavat henkilöt yhdistävät perheenjäsenensä luokseen. Ks. vastaavasti myös komission tiedonanto 3.4.2014 neuvostolle ja Euroopan parlamentille oikeudesta perheenyhdistämiseen annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY soveltamista koskevista ohjeista (jäljempänä komission tiedonanto ohjeista, COM(2014) 210 final, 6.2 kohta, s. 25).
(
13
)	Tämä tapaus ei ole ainoa. Komission kertomuksessa 8.10.2008 Euroopan parlamentille ja neuvostolle oikeudesta perheenyhdistämiseen annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY soveltamisesta (COM(2008) 610 final, s. 5) todetaan, että Tšekin tasavalta, Viron tasavalta, Ranskan tasavalta, Luxemburgin suurherttuakunta, Alankomaiden kuningaskunta, Itävallan tasavalta, Portugalin tasavalta, Suomen tasavalta ja Ruotsin kuningaskunta soveltavat direktiivin toissijaista suojelua saaviin henkilöihin edellä mainitusta poissulkemisesta huolimatta. Komissio kehottaa komission tiedonannossa ohjeista (ks. 6.2 kohta, s. 25) jäsenvaltioita ottamaan käyttöön säännöt, joilla pakolaisille sekä väliaikaista ja toissijaista suojelua saaville henkilöille myönnetään samanlaiset oikeudet, koska heidän suojan tarpeensa eivät eroa.
(
14
)	Ks. vastaavasti tuomio 18.10.1990, Dzodzi (C‑297/88 ja C‑197/89, EU:C:1990:360, 33 kohta), tuomio 7.7.2011, Agafiţei ym. (C‑310/10, EU:C:2011:467, 24 ja 25 kohta) ja tuomio 21.12.2011, Cicala (C‑482/10, EU:C:2011:868, 15 kohta).
(
15
)	Ks. vastaavasti tuomio 18.10.1990, Dzodzi (C‑297/88 ja C‑197/89, EU:C:1990:360, 35 kohta), tuomio 16.3.2006, Poseidon Chartering (C‑3/04, EU:C:2006:176, 15 kohta), tuomio 28.10.2010, Volvo Car Germany (C‑203/09, EU:C:2010:647, 24 kohta), tuomio 7.7.2011, Agafiţei ym. (C‑310/10, EU:C:2011:467, 26 kohta) ja tuomio 21.12.2011, Cicala (C‑482/10, EU:C:2011:868, 16 kohta).
(
16
)	Ks. vastaavasti tuomio 28.3.1995, Kleinwort Benson (C‑346/93, EU:C:1995:85, 16 kohta), tuomio 21.12.2011, Cicala (C‑482/10, EU:C:2011:868, 17 ja 19 kohta), tuomio Nolan (45 ja 47 kohta) ja tuomio 19.10.2017, Solar Electric Martinique (C‑303/16, EU:C:2017:773, 25 ja 27 kohta).
(
17
)	Ks. vastaavasti määräys 12.5.2016, Sahyouni (C‑281/15, EU:C:2016:343, 27 ja 29 kohta) ja ratkaisuehdotukseni Solar Electric Martinique (C‑303/16, EU:C:2017:507, 33 kohta).
(
18
)	Ks. vastaavasti tuomio Nolan (53, 54 ja 56 kohta).
(
19
)	Ks. vastaavasti tuomio Nolan (55 kohta).
(
20
)	Kyseessä oli tapaus, joka jäi yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY alueellisen soveltamisalan ulkopuolelle, mutta tämä ero tuomioon Nolan, jossa tapaus jäi direktiivin aineellisen soveltamisalan ulkopuolelle, on merkityksetön: ks. ratkaisuehdotukseni Solar Electric Martinique (C‑303/16, EU:C:2017:507, 49 kohta).
(
21
)	Kursivointi tässä.
(
22
)	Kursivointi tässä.
(
23
)	Ks. vastaavasti tuomio 27.6.2018, SGI ja Valériane (C‑459/17 ja C‑460/17, 27 ja 28 kohta). Tämä tuomio koski tuomion Solar Electric Martinique tavoin tilannetta, jossa tapaus oli jätetty arvonlisäverodirektiivin alueellisen soveltamisalan ulkopuolelle.
(
24
)	Ks. samansuuntaisesti tuomio 27.6.2006, parlamentti v. neuvosto (C‑540/03, EU:C:2006:429, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja ratkaisuehdotukseni Noorzia (C‑338/13, EU:C:2014:288, 20 kohta).
(
25
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 7 kohta.
(
26
)	Ks. samansuuntaisesti tuomio 4.3.2010, Chakroun (C‑578/08, EU:C:2010:117, 44 kohta) ja ratkaisuehdotukseni Noorzia (C‑338/13, EU:C:2014:288, 22 kohta).
(
27
)	Ks. samansuuntaisesti tuomio 27.6.2006, parlamentti v. neuvosto (C‑540/03, EU:2006:429, 57 ja 58 kohta); tuomio 23.12.2009, Detiček (C‑403/09 PPU, EU:C:2009:810, 54 kohta) ja tuomio 6.12.2012, O ym. (C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776, 76 kohta) sekä lapsen oikeuksia koskevan yleissopimuksen 9 artiklan 1 kappale.
(
28
)	Ks. samansuuntaisesti tuomio 27.6.2006, parlamentti v. neuvosto (C‑540/03, EU:2006:429, 57 kohta) ja lapsen oikeuksia koskevan yleissopimuksen 10 artiklan 1 kappale.
(
29
)	Ks. samansuuntaisesti tuomio 27.6.2006, parlamentti v. neuvosto (C‑540/03, EU:2006:429, 59 kohta) ja tuomio 6.12.2012, O ym. (C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776, 79 kohta).
(
30
)	Ks. samansuuntaisesti tuomio 6.12.2012, O ym. (C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776, 80 kohta).
(
31
)	Hyväksytty ja avattu allekirjoittamista, ratifiointia ja liittymistä varten yleiskokouksen päätöslauselmalla 2200 A (XXI) 16.12.1966.
(
32
)	Ks. samansuuntaisesti tuomio 27.6.2006, parlamentti v. neuvosto (C‑540/03, EU:C:2006:429, 35–38 kohta).
(
33
)	Ks. samansuuntaisesti tuomio 4.3.2010, Chakroun (C‑578/08, EU:C:2010:117, 43 kohta); tuomio 6.12.2012, O ym. (C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776, 74 kohta); tuomio 9.7.2015, K ja A (C‑153/14, EU:C:2015:453, 50 kohta) sekä ratkaisuehdotukseni Noorzia (C‑338/13, EU:C:2014:288, 25 kohta).
(
34
)	Ks. analogisesti tuomio 4.3.2010, Chakroun (C‑578/08, EU:C:2010:117, 48 kohta); tuomio 9.7.2015, K ja A (C‑153/14, EU:C:2015:453, 58 ja 59 kohta), ratkaisuehdotukseni Noorzia (C‑338/13, EU:C:2014:288, 26 kohta) ja ratkaisuehdotukseni Dogan (C‑138/13, EU:C:2014:287, 57 kohta).
(
35
)	Perheenyhdistämistä koskeva hakemus tehtiin neljä kuukautta sen jälkeen, kun oleskelulupa on saatu turvapaikan perusteella.
(
36
)	Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan määräajan ylittymisen anteeksiannettavuutta ei pidä arvioida kolmen kuukauden määräajan tavoitteen eikä tarkoituksen perusteella, koska tämän tutkimuksen yhteydessä arviointi ei johda minkäänlaiseen etujen punnintaan.
(
37
)	Ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 10.7.2014, Mugenzi v. Ranska, kanne nro 52701/09 (CE:ECHR:2014:0710JUD005270109, 54 kohta), jossa Euroopan ihmisoikeustuomioistuin muistuttaa, että perheen yhtenäisyys on pakolaisen keskeinen oikeus ja että perheenyhdistäminen on perustavanlaatuisen tärkeä osatekijä, jotta vainoja paenneet ihmiset voivat jatkaa normaalia elämää. Se muistuttaa myös todenneensa, että tällaisen kansainvälisen suojelun saaminen on todiste asianomaisten henkilöiden haavoittuvasta asemasta. Pakolaisten tarve suotuisampaan perheenyhdistämismenettelyyn kuin muilla ulkomaalaisilla on saavuttanut yksimielisyyden kansainvälisellä ja Euroopan tasolla, kuten ilmenee pakolaispääkomissaarin toimeksiannosta ja direktiivin 2003/86 säännöksistä.
(
38
)	Julkisasiamies Botin ratkaisuehdotus A ja S (C‑550/16, EU:C:2017:824, 29 kohta).
(
39
)	Näillä artikloilla poiketaan direktiivin 2003/86 4, 5, 7 ja 8 artiklasta.
(
40
)	Kursivointi tässä.
(
41
)	Direktiivin 2003/86 johdanto-osan neljäs ja kahdeksas perustelukappale.
(
42
)	Ks. samansuuntaisesti komission vihreä kirja Euroopan unionissa asuvien kolmansien maiden kansalaisten oikeudesta perheenyhdistämiseen (direktiivi 2003/86/EY) (COM(2011) 735 final), 4.2 kohta, ”Muita turvapaikkaan liittyviä kysymyksiä”, s. 7.
(
43
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 45 kohta.
(
44
)	Ks. vastaavasti tuomio 27.6.2006, parlamentti v. neuvosto (C‑540/03, EU:2006:429, 105 kohta) ja tuomio 23.12.2009, Detiček (C‑403/09 PPU, EU:C:2009:810, 34 kohta).
(
45
)	Ks. samansuuntaisesti komission vihreä kirja Euroopan unionissa asuvien kolmansien maiden kansalaisten oikeudesta perheenyhdistämiseen (direktiivi 2003/86/EY) (COM(2011) 735 final), 5.5 kohta, s. 9.
(
46
)	Ks. direktiivin 2003/86 5 artiklan 5 kohta.
(
47
)	Ks. vastaavasti tuomio 27.6.2006, parlamentti v. neuvosto (C‑540/03, EU:C:2006:429, 64 kohta).
(
48
)	Ks. vastaavasti komission tiedonanto ohjeista, 7 kohta ”Yleiset periaatteet” ja 7.4 kohta ”Yksilöllinen arviointi”, s. 29.
(
49
)	Direktiivin 2003/86 17 artikla.
(
50
)	Pakolaiset kohtaavat näet esimerkiksi menetyksiä tai vaikeuksia ylläpitää yhteyksiä perheenjäseniin, jotka ovat jääneet lähtömaahan, ja heillä saattaa jopa olla vaikeuksia löytää perheenjäseniä tai he eivät tiedä, ovatko nämä yhä hengissä. Melko lyhyen määräajan kuluessa turvapaikkaan perustuvan oleskeluoikeuden myöntämisen jälkeen saattaa olla hankalaa järjestää perheenjäsenten matkustamista, sillä heidän on esittäydyttävä suurlähetystössä tai konsulaatissa tai kerättävä asiakirjat, jotka ovat tarpeen perheenyhdistämistä koskevaa hakemusta varten (ks. samansuuntaisesti komission vihreä kirja Euroopan unionissa asuvien kolmansien maiden kansalaisten oikeudesta perheenyhdistämiseen (direktiivi 2003/86/EY) (COM(2011) 735 final), 5.5 kohta, s. 9).
(
51
)	Ks. samansuuntaisesti komission tiedonanto ohjeista 7.1 ”Tiedonsaanti”, s. 26.
Perheenyhdistämistä koskevan oikeuden saavalla henkilöllä ei voi olla myöskään kaikkia taitoja, joiden avulla hän kykenisi huolehtimaan hallinnollisista toimista, eikä hän hallitse kaikkia vastaanottavan maan kielen vivahteita ja kansallisten viranomaisten toimintaa.
(
52
)	Ks. samansuuntaisesti ratkaisuehdotukseni Dogan (C‑138/13, EU:C:2014:287, 57 kohta).
(
53
)	Ks. vastaavasti tuomio 27.6.2006, parlamentti v. neuvosto (C‑540/03, EU:C:2006:429, 62–64 kohta) ja tuomio 6.12.2012, O ym. (C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776, 81 kohta).