Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
NILS WAHL
14 päivänä syyskuuta 2017 (1)
Asia C-627/15
Dumitru Gavrilescu ja
Liana Gavrilescu
vastaan
SC Banca Transilvania SA, aiemmin SC Volksbank România SA
SC Volksbank România SA – sucursala Câmpulung
(Ennakkoratkaisupyyntö – Judecătoria Câmpulung (Câmpulungin ensimmäisen asteen tuomioistuin, Romania))
Unionin tuomioistuimen toimivalta – Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan riita-asian olemassaolo – Kansalliset säännökset, jotka mahdollistavat kanteen peruuttamisen unionin tuomioistuimelle esitetyn ennakkoratkaisupyynnön jälkeen – Kansalliset säännökset, joiden nojalla ylemmän asteen tuomioistuin voi tutkia päätöksen, jolla asian käsittelyä ensimmäisessä oikeusasteessa lykätään, kunnes unionin tuomioistuin on antanut ratkaisun sille esitetystä ennakkoratkaisupyynnöstä – Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot – Direktiivin 93/13/ETY 4 artiklan 2 kohta – Luottosopimukset, joissa luoton määrä ilmoitetaan ulkomaisessa valuutassa – Ehdot, joiden kohtuullisuutta ei arvioida
1.        Dumitru ja Liana Gavrilescu (jäljempänä Gavrilescut) tekivät Romaniassa Sveitsin frangin määräisen lainasopimuksen SC Volksbank România SA:n (jäljempänä Volksbank tai pankki) kanssa, ja sopimuksen mukaan laina oli maksettava takaisin samassa valuutassa. Laina-aikana paikallisen valuutan (Romanian leun) arvo kuitenkin heikkeni huomattavasti Sveitsin frangiin nähden. Tämä vaikutti kielteisesti niiden kuukausierien määrään, jotka Gavrilescujen oli maksettava pankille, sillä heidän palkkansa maksettiin Romanian leinä.
2.        Gavrilescut päättivät nostaa kanteen Volksbankia vastaan Judecătoria Câmpulungissa (Câmpulungin ensimmäisen asteen tuomioistuin, Romania), jossa he vetosivat erityisesti niiden ehtojen väitettyyn kohtuuttomuuteen, joiden mukaan laina oli maksettava takaisin ulkomaisessa valuutassa. Heidän mukaansa näiden ehtojen vuoksi he joutuivat kantamaan valuuttakurssin mahdollisiin vaihteluihin liittyvät riskit.
3.        Menettelyn kuluessa Judecătoria Câmpulung päätti esittää unionin tuomioistuimelle tiettyjä ennakkoratkaisukysymyksiä direktiivin 93/13/ETY tulkinnasta.(2) Gavrilescut pääsivät kuitenkin myöhemmin asiassa sovintoratkaisuun Volksbankin kanssa ja päättivät sovellettavien kansallisten säännösten mukaisesti peruuttaa ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa nostamansa kanteen.
4.        Kanteen peruuttamisesta huolimatta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoitti unionin tuomioistuimelle haluavansa yhtäältä pysyttää kysymyksensä ja toisaalta esittää unionin tuomioistuimelle kaksi lisäkysymystä, jotka koskevat unionin tuomioistuimen SEUT 267 artiklan mukaista toimivaltaa.
5.        Käsiteltävä asia tarjoaa siten unionin tuomioistuimelle tilaisuuden täsmentää oikeuskäytäntöään, joka koskee SEUT 267 artiklaan sisältyvää vaatimusta siitä, että unionin tuomioistuimelle esitetyt kysymykset on ratkaistava, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi antaa päätöksen pääasiassa.
I.      Asiaa koskevat oikeussäännöt
A.      Unionin oikeus
6.        Direktiivin 93/13 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Sopimusehtoa, josta ei ole erikseen neuvoteltu, pidetään kohtuuttomana, jos se hyvän tavan vastaisesti aiheuttaa kuluttajan vahingoksi huomattavan epätasapainon osapuolten sopimuksesta johtuvien oikeuksien ja velvollisuuksien välille.”
7.        Direktiivin 93/13 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Sopimusehdon kohtuuttomuutta arvioidaan ottaen huomioon sopimuksen kohteena olevien tavaroiden ja palvelujen luonne ja viitaten sopimuksentekohetkellä kaikkiin sopimuksen tekoon liittyviin olosuhteisiin sekä kaikkiin muihin sopimuksen ehtoihin tai toiseen sopimukseen, josta se on riippuvainen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 7 artiklan soveltamista.
2. Sopimusehtojen kohtuuttoman luonteen arviointi ei saa koskea sopimuksen pääkohteen määrittelyä, hinnan tai korvauksen riittävyyttä eikä vastineena toimitettavia palveluja ja tavaroita, jos ehdot on laadittu selkeästi ja ymmärrettävästi.”
B.      Romanian oikeus
1.      Laki nro 193/2000
8.        Elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisten sopimusten kohtuuttomista ehdoista 10.11.2000 annetulla lailla nro 193/2000 (Lege nr. 193/2000 privind clauzele abuzive din contractele încheiate între comercianți și consumatori), sellaisena kuin se on julkaistuna uudelleen(3) (jäljempänä laki nro 193/2000), saatetaan direktiivi 93/13 osaksi kansallista oikeutta.
2.      Siviiliprosessilaki
9.        Romanian siviiliprosessilain (codul de procedură civilă) 406 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Kantaja voi milloin tahansa peruuttaa kanteensa joko kokonaan tai osittain suullisesti istunnossa tai kirjallisella pyynnöllä.
2.      Pyyntö on esitettävä henkilökohtaisesti tai tähän erityisesti valtuutetun edustajan välityksellä.
3. Jos peruuttaminen tehdään kanteen tiedoksiannon jälkeen, tuomioistuin määrää vastaajan pyynnöstä kantajan maksamaan vastaajalle aiheutuneet kulut.
4. Jos kantaja peruuttaa kanteensa ensimmäisessä kuulemisessa, johon asianosaiset on kutsuttu asianmukaisesti, tai tätä myöhempänä ajankohtana, peruuttaminen voidaan tehdä ainoastaan toisen osapuolen nimenomaisella tai hiljaisella suostumuksella. Jos vastaaja ei ole läsnä kuulemisessa, jossa kantaja ilmoittaa peruuttavansa kanteen, tuomioistuin määrittää vastaajalle määräajan, jonka kuluessa vastaajan on ilmaistava kantansa peruuttamispyyntöön. Ellei vastausta toimiteta määräajassa, vastaajan katsotaan hyväksyneen peruuttamisen hiljaisesti. – –”
10.      Siviiliprosessilain 414 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1. Asian käsittelyä lykätään päätöksellä, johon voidaan hakea muutosta erikseen ylemmänasteisessa tuomioistuimessa. – –
2. Käsittelyn lykkäämisen aikana voidaan hakea muutosta sekä asian käsittelyn lykkäämisestä tehtyyn päätökseen että päätökseen, jolla hylätään hakemus käsittelyn jatkamisesta.”
II.    Tosiseikat, oikeudenkäyntimenettely ja ennakkoratkaisukysymykset
11.      Pääasian tosiseikoista, sellaisina kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on ne esittänyt, ilmenee, että Gavrilescut tekivät 5.9.2008 Volksbankin kanssa luottosopimuksen, joka koski 45 000 Sveitsin frangin (CHF) suuruista summaa. Luottoaika oli 276 kuukautta ja vuosikorko 3,99 prosenttia. Sopimusta on myöhemmin muutettu 20.8.2010 tehdyllä lisäyksellä nro 1 ja 25.6.2013 tehdyllä lisäyksellä nro 2.
12.      Luottosopimuksen mukaan takaisinmaksuerät oli lähtökohtaisesti maksettava luoton valuutassa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan luotonottaja vastasi kokonaan luottosopimuksen ehtojen mukaisesti vaihtokurssien mahdollisesta erosta.
13.      Sopimuksen yleisten ehtojen 4.2 kohdan mukaan luotonottaja hyväksyy, että jos luoton valuuttaan liittyvä vaihtokurssi nousee luoton voimassaoloaikana yli 10 prosenttia verrattuna vaihtokurssiin sopimuksen allekirjoituspäivänä, pankilla on sen varmistamiseksi, ettei se altistu yhä suuremmalle valuuttariskille, oikeus mutta ei velvollisuutta muuntaa yksipuolisesti luotto Romanian leiksi käyttämällä Sveitsin frangi / Romanian leu -vaihtokurssia, jota pankki soveltaa päivänä, jona muuntaminen tehdään. Luoton arvo olisi näin ollen kyseisestä hetkestä lähtien tämän muuntamisen mukaisesti laskettu arvo Romanian leinä. Luotonottajat sitoutuivat tässä yhteydessä myös maksamaan kaikki tällaisesta muuntamisesta aiheutuvat kustannukset.
14.      Yleisten ehtojen 4.3 kohdan mukaan luotonottajat voivat luoton voimassaoloaikana pyytää pankkia suorittamaan tällaisen Romanian leiksi muuntamisen, mutta pankilla ei ollut velvollisuutta noudattaa pyyntöä.
15.      Gavrilescujen näkemyksen mukaan ehdot, joissa edellytettiin luoton takaisin maksamista Sveitsin frangeina ja joissa valuuttakursseihin liittyvä riski sälytettiin luotonottajille, olivat kohtuuttomia, joten he nostivat kanteen Volksbankia vastaan Judecătoria Câmpulungissa. Kyseinen tuomioistuin, jolla on epäilyksiä direktiivin 93/13 säännösten oikeasta tulkinnasta, päätti 22.10.2015 tekemällään päätöksellä lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko [direktiivin 93/13] 4 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että ilmaisujen ’sopimuksen pääkohde’ ja ’hinnan tai korvauksen riittävyyden’ suhde ’vastineena toimitettaviin palveluihin ja tavaroihin’ alaan kuuluu ehto, joka on otettu elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä ulkomaan valuutassa laadittuun luottosopimukseen ja jota ei ole kuluttajan kanssa erikseen neuvoteltu ja jonka perusteella velallisen on lyhennyksiä maksaessaan vastattava yksin ’valuuttariskistä’ eli siitä mahdollisesta kielteisestä vaikutuksesta, joka aiheutuu valuutan vaihtokurssin vaihteluista johtuvasta, kuukausittain maksettavan lyhennyksen määrän noususta, joka velallisen on kannettava muussa kuin Romanian valuutassa laaditun luottosopimuksen tekemisen ja tämän sopimuksen perusteella suoritettavien lyhennysten maksamisen seurauksena?
2) Onko direktiivin 93/13 4 artiklan 2 kohdan mukaan niin, että kuluttajan velvollisuus vastata lainaa maksaessaan erosta, joka perustuu sen valuutan (Sveitsin frangi) kurssin nousuun, jonka määräisenä lainasopimus on laadittu, on katsottava korvaukseksi, jonka riittävyys suhteessa palvelusuoritukseen ei voi olla kyseisen sopimusehdon kohtuuttomuuden arvioinnin kohteena?
3) Jos edelliseen kysymykseen vastataan, ettei tällaisen ehdon kohtuuttomuuden arviointia voida estää, voidaanko katsoa, että ehto täyttää direktiivissä [93/13] säädetyt lojaliteetin, sopimuspuolten välisen tasapainon ja avoimuuden vaatimukset antamalla kuluttajalle selvillä ja ymmärrettävillä arviointiperusteilla mahdollisuuden käsittää, mitä vaikutuksia ehdolla häneen nähden on?
4) Kuuluuko kyseessä olevien yleisten sopimusehtojen 4.2 kohdan kaltainen sopimusehto, jonka mukaan pankilla on oikeus muuntaa kotimaiseen valuuttaan Sveitsin frangin määräinen luotto silloin, kun vaihtokurssin nousu ylittää 10 prosentilla kurssin, jota sovellettiin sopimusta allekirjoitettaessa, jottei pankki joudu altistumaan yhä suuremmalle valuuttariskille, ilman että vastaavaa oikeutta olisi tunnustettu kuluttajalle, direktiivin 93/13 tarjoaman suojan alaan, vai onko niin, ettei tämänkaltaisen sopimusehdon kohtuuttomuutta voida ottaa arvioinnin kohteeksi?”
16.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoitti 18.3.2016 päivätyllä kirjeellään unionin tuomioistuimelle, että pääasian kantajat ovat pyytäneet kanteensa peruuttamista. Tämän tapahtuman johdosta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esitti epäilynsä Romanian siviiliprosessilain 406 §:n kaltaisen säännöksen yhteensopivuudesta SEUT 267 artiklan kanssa. Tämän perusteella ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti esittää unionin tuomioistuimelle lisäksi seuraavan viidennen ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [SEUT] 267 artikla, jonka nojalla kansalliset tuomioistuimet voivat saattaa asioita [unionin tuomioistuimen] käsiteltäväksi, esteenä siviiliprosessilain 406 §:n kaltaiselle säännökselle, jossa ei nimenomaisesti kielletä kanteen peruuttamista sen jälkeen, kun asiassa on esitetty ennakkoratkaisupyyntö [unionin tuomioistuimelle], kun kansallinen tuomioistuin ei peruuttamisen vuoksi voi antaa ratkaisua sopimusehtojen väitetystä kohtuuttomasta luonteesta[?]”
17.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoitti 2.6.2016 tekemällään päätöksellä unionin tuomioistuimelle, että – ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen 22.10.2015 antamasta päätöksestä tehdyn Volksbankin valituksen johdosta – Tribunalul Argeş (Romania) oli 17.3.2016 tekemällään päätöksellä kumonnut kyseisen päätöksen ja palauttanut asian ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen käsittelyn jatkamista varten.
18.      Tribunalul Argeşin määräyksessä ymmärtääkseni nuhdeltiin ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta siitä, ettei se ollut tehnyt kansallisen lainsäädännön perusteella asianmukaisia johtopäätöksiä Gavrilescujen esittämästä pyynnöstä peruuttaa kanne. Kansallisen lainsäädännön mukaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olisi pitänyt päättää asian käsittely, jolloin unionin tuomioistuimelle esitetty ennakkoratkaisupyyntö olisi jäänyt vaille kohdetta. Tätä taustaa vasten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti esittää unionin tuomioistuimelle vielä seuraavan kuudennen ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [SEUT] 267 artikla esteenä Romanian siviiliprosessilain 414 §:n kaltaiselle kansallisen lainsäädännön säännökselle, jonka nojalla toisen asteen tuomioistuin voi muutoksenhaun yhteydessä tutkia asian käsittelyn lykkäämisestä tehdyn päätöksen, kun alemmanasteinen tuomioistuin päätti kyseisellä päätöksellä esittää ennakkoratkaisukysymyksiä Euroopan unionin tuomioistuimelle?”
19.      Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Volksbank, Puolan ja Romanian hallitukset sekä Euroopan komissio. Volksbank, Romanian hallitus ja komissio ovat esittäneet myös suullisia huomautuksia 8.6.2017 pidetyssä istunnossa.
III. Asian tarkastelu
20.      Aluksi on todettava, että olen samaa mieltä Volksbankin, Romanian hallituksen ja komission kanssa siitä, että käsiteltävä asia ei pääosin kuulu SEUT 267 artiklan mukaiseen unionin tuomioistuimen toimivaltaan.
21.      Koska viides ja kuudes ennakkoratkaisukysymys – jotka Judecătoria Câmpulung esitti myöhemmin alkuperäisten neljän kysymyksen lisäksi – koskevat kuitenkin juuri tämän SEUT 267 artiklan mukaisen unionin tuomioistuimen toimivallan laajuutta, käsittelen seuraavaksi näitä kysymyksiä. Niihin annettavista vastauksista käy ilmi, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa unionin tuomioistuimella ei ole – tai ei ole enää – toimivaltaa ratkaista ensimmäisestä neljänteen ennakkoratkaisukysymystä.
A.      Viides ja kuudes kysymys
22.      Viidennellä ja kuudennella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta, onko SEUT 267 artikla esteenä i) kansallisille menettelysäännöille, joissa sallitaan kanteen peruuttaminen sen jälkeen, kun asiassa on esitetty ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimelle, jolloin kansallinen tuomioistuin ei voi antaa ratkaisua sopimusehtojen väitetystä kohtuuttomasta luonteesta, ja ii) kansallisille menettelysäännöille, joiden nojalla ylemmän asteen tuomioistuin voi muutoksenhaun yhteydessä tutkia asian käsittelyn lykkäämisestä tehdyn päätöksen, kun alemmanasteinen tuomioistuin päätti kyseisellä päätöksellä esittää ennakkoratkaisukysymyksiä unionin tuomioistuimelle.
23.      Näillä kysymyksillä pyritään lähinnä selvittämään, ovatko kansalliset säännökset, joissa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin velvoitetaan lopettamaan pääasian käsittely sen jälkeen, kun kantajat ovat peruuttaneet kanteen, yhteensopivia unionin oikeuden kanssa. Toisesta näkökulmasta tarkasteltuna niiden yhteydessä nousee esille kysymys siitä, voidaanko pääasian oikeudenkäynnissä käsiteltävän riita-asian katsoa olevan edelleen vireillä SEUT 267 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
1.      SEUT 267 artiklan mukainen unionin tuomioistuimen toimivalta
24.      Kuten korostin ratkaisuehdotuksessani Gullotta,(4) unionin tuomioistuimen, aivan kuten muidenkin Euroopan unionin toimielinten, asemaa ja tehtäviä määrittää annetun toimivallan periaate. Tältä osin SEU 13 artiklan 2 kohdassa määrätään seuraavaa: ”Kukin toimielin toimii sille perussopimuksissa annetun toimivallan rajoissa sekä niissä määrättyjen menettelyjen, edellytysten ja tavoitteiden mukaisesti.” Unionin tuomioistuimen toimivaltaa rajoittaa vastaavasti perussopimuksissa perustettu oikeussuojakeinojen järjestelmä, johon on mahdollista turvautua vain, jos asiaa koskevissa oikeussäännöissä asetetut vaatimukset täyttyvät.
25.      SEUT 267 artiklassa on määritetty nimenomaiset edellytykset unionin tuomioistuimen toimivaltaisuudelle ennakkoratkaisumenettelyssä. Tämän määräyksen ensimmäisen kohdan mukaan ennakkoratkaisukysymysten on koskettava sellaisia unionin oikeuden säännöksiä, joiden tulkinnasta tai pätevyydestä on epäilystä pääasian oikeudenkäynnissä. Sen toisen kohdan mukaan ennakkoratkaisukysymyksen esittävän elimen on oltava jäsenvaltion tuomioistuin, ja sen tulee katsoa, että kysymys on ratkaistava, jotta se voi antaa ratkaisun pääasiassa.
26.      Näiden toimivaltaisuuden edellytysten on täytyttävä paitsi siinä vaiheessa, kun kansallinen tuomioistuin saattaa asian vireille unionin tuomioistuimessa, myös koko menettelyn ajan. Jos ne eivät täyty tai eivät enää täyty, unionin tuomioistuimen on jätettävä pyyntö tutkimatta, ja se voi tehdä näin milloin tahansa menettelyn aikana.(5)
27.      Käsiteltävässä asiassa keskeinen merkitys on edellytyksellä, jonka mukaan unionin tuomioistuimelle esitetyt kysymykset on ratkaistava, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi antaa ratkaisun pääasiassa. Tämä edellytys tarkoittaa erityisesti sitä, että ennakkoratkaisua pyytävässä tuomioistuimessa on oltava vireillä oikea riita-asia ja että unionin tuomioistuimen antaman vastauksen on oltava tarpeen sen ratkaisemiseksi. Unionin tuomioistuin on nimittäin johdonmukaisesti todennut, että SEUT 267 artiklan sanamuodon ja rakenteen perusteella ennakkoratkaisumenettely edellyttää, että kansallisessa tuomioistuimessa todella on vireillä riita-asia, jossa tämän on annettava ratkaisu, jossa otetaan huomioon ennakkoratkaisutuomio.(6)
28.      Syynä tähän on juuri unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklassa annettu tehtävä: myötävaikuttaminen lainkäyttöön jäsenvaltioissa(7) edistämällä unionin oikeutta koskevien riita-asioiden todellista ratkaisemista eikä neuvoa-antavien lausuntojen esittäminen yleisluonteisista tai hypoteettisista kysymyksistä(8)
29.      Tätä taustaa vasten tutkin seuraavaksi tarkemmin Judecătoria Câmpulungin esittämiä viidettä ja kuudetta ennakkoratkaisukysymystä.
2.      Kanteen peruuttamisen unionin tuomioistuimelle esitetyn ennakkoratkaisupyynnön jälkeen mahdollistavat kansalliset säännökset
30.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on ilmaissut epäilyksensä siitä, ovatko kansalliset säännökset – kuten Romanian siviiliprosessilain 406 § –, joissa sallitaan kanteen peruuttaminen unionin tuomioistuimelle esitetyn ennakkoratkaisupyynnön jälkeen, yhteensopivia unionin oikeuden kanssapääasiassa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa. Syyksi tähän ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsee sen, että kanteen peruuttaminen vie kansalliselta tuomioistuimelta toimivallan antaa ratkaisu kuluttajasopimusten ehtojen kohtuuttomuutta koskevista väitteistä.
31.      En yhdy näihin epäilyihin. Jäljempänä selitettävistä syistä en näe perustetta sellaiselle näkemykselle, että kansallinen menettelysääntö, jossa sallitaan kanteen peruuttaminen unionin tuomioistuimelle esitetyn ennakkoratkaisupyynnön jälkeen ja jonka seurauksena ennakkoratkaisumenettely jää vaille kohdetta, voisi olla SEUT 267 artiklan vastainen. Tällainen kansallinen sääntö vaikuttaa päinvastoin olevan täysin SEUT 267 artiklan hengen mukainen.
a)      Yksityisen autonomian ja moitteettoman lainkäytön periaatteet
32.      Aluksi on syytä muistaa, että säännöt, joiden nojalla kantajat voivat luopua kanteestaan tai peruuttaa sen kokonaan tai osittain – erityisesti siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa –, ovat ehdottoman ratkaisevia hyvän lainkäytön kannalta. Nämä säännöt ilmentävät yksityisen autonomian periaatetta (jota nimitetään joissakin oikeusjärjestyksissä myös määräämisperiaatteeksi): se, vetoaako yksityinen oikeuksiinsa tuomioistuimessa ja missä määrin hän päättää näin tehdä, riippuu lopulta kyseisen henkilön omasta tahdosta.(9)
33.      Monissa oikeusjärjestyksissä – myös unionin tuomioistuinten menettelyissä(10) – kantaja voi käyttää yksipuolisesti mahdollisuutta peruuttaa kanne, eikä vastaaja voi vastustaa sitä. Tuomioistuimen velvollisuus (tai pelkkä mahdollisuuskin) jatkaa menettelyä, jos siinä ei ole enää vireillä riita-asiaa, olisi hyödytön: vaatimuksia, jotka tuomareiden olisi ratkaistava, ei ole. Se itse asiassa ainoastaan lisäisi tuomioistuinten työmäärää (monissa oikeusjärjestyksissä yhteinen ongelma) ja kasvattaisi julkisia menoja.
34.      Menettelyn ”pakotettu” jatkaminen saattaisi lisäksi ehkäistä osapuolia pyrkimästä joko tuomioistuimessa tai sen ulkopuolella sovintoratkaisuun, joka on tavoitteena monissa oikeusjärjestyksissä.(11) Tältä osin huomautan, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 147 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa: ”Jos asianosaiset tekevät asiassa sovinnon ennen unionin tuomioistuimen ratkaisun antamista ja ilmoittavat unionin tuomioistuimelle luopuvansa kaikista vaatimuksistaan, presidentti määrää asian poistettavaksi rekisteristä ja tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista 141 artiklan mukaisesti ottaen huomioon asianosaisten tätä koskevat mahdolliset ehdotukset.”
35.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ehdottama SEUT 267 artiklan tulkinta on ristiriidassa edellä mainittujen periaatteiden kanssa.
b)      Hypoteettisiin kysymyksiin ei ole tarpeen vastata
36.      Mikä tärkeämpää, unionin tuomioistuin on johdonmukaisesti katsonut, ettei se voi ratkaista kansallisessa tuomioistuimessa esille tullutta ennakkoratkaisukysymystä silloin, kun asian käsittely ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa on jo päättynyt.(12) Samaa periaatetta sovelletaan, jos – vaikka menettelyä kansallisella tasolla ei olekaan vielä muodollisesti päätetty – unionin tuomioistuimelta pyydetty unionin oikeuden tulkinta ei enää olisi hyödyllinen, koska pääasia on tosiasiassa menettänyt kohteensa.(13)
37.      Unionin tuomioistuin on esimerkiksi todennut, ettei tiettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin ollut tarpeen vastata, vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ollut peruuttanut SEUT 267 artiklan mukaista pyyntöään, kun pääasian kantajan vaatimukset oli hyväksytty täysimääräisesti.(14) Unionin tuomioistuin on myös tunnustanut, että lähtökohtaisesti pääasian kantaja voi tehdä ennakkoratkaisupyynnöstä kohteettoman yksinkertaisesti luopumalla nostamastaan kanteesta.(15)
38.      Kaikissa näissä tapauksissa ennakkoratkaisukysymyksistä tuli hypoteettisia, koska unionin oikeussääntöjä, joita kansallinen tuomioistuin pyysi tulkitsemaan, ei voitu myöhemmin soveltaa pääasian oikeudenkäynnissä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pelkällä toiveella pitää voimassa yksi tai useampia kysymyksiä siitä huolimatta, että pääasia oli jäänyt vaille kohdetta, ei voinut vaikuttaa asiaan.(16) On tuskin tarpeen huomauttaa, ettei kansallisen tuomioistuimen halu pysyttää ennakkoratkaisupyyntönsä voi johtaa unionin tuomioistuimen toimivallan laajenemiseen sille SEUT 267 artiklassa asetettujen rajojen yli. Silläkään ei ole merkitystä, että unionin tuomioistuimen vastaus voisi olla hyödyllinen ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle (tai muille kansallisille tuomioistuimille) muissa vireillä olevissa asioissa, joissa nousee esille samankaltaisia kysymyksiä,(17) tai tulevissa asioissa, jotka voivat liittyä pääasiaan.(18)
39.      Unionin tuomioistuimen antamaa vastausta on voitava soveltaa, ja sillä on oltava kiistattoman sitova vaikutus,(19)juuri siinä menettelyssä, jossa nämä kysymykset on esitetty.(20) Unionin tuomioistuimen vastaus SEUT 267 artiklan mukaiseen pyyntöön, vaikka se olisi muotoiltu abstraktisti, perustuu aina ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan oikean asian taustalla oleviin tosiseikkoihin ja oikeudellisiin seikkoihin. Erilaisissa asioissa voi niiden samankaltaisuudesta huolimatta olla tiettyjä eroja, jotka voivat olla merkityksellisiä unionin tuomioistuimen vastauksen kannalta.
40.      Tästä syystä unionin tuomioistuin on todennut asiakirjassaan ”Suositukset kansallisille tuomioistuimille ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä”, että ”jos ennakkoratkaisua pyytävässä tuomioistuimessa vireillä olevien useiden asioiden ratkaisu riippuu unionin tuomioistuimen vastauksesta ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin, kansallisen tuomioistuimen saattaa olla aiheellista yhdistää nämä asiat ennakkoratkaisupyynnössä, jotta unionin tuomioistuin voi vastata esitettyihin kysymyksiin, vaikka jokin tai jotkin näistä asioista lakkaisivat olemasta vireillä”.(21)
c)      Seuraukset menettelylle unionin tuomioistuimessa
41.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ehdottamalla SEUT 267 artiklan tulkinnalla olisi myös tiettyjä merkittäviä seurauksia menettelylle unionin tuomioistuimessa.
42.      Ensinnäkin on odotettavissa, että pääasian oikeudenkäynnin osapuolet eivät useinkaan esittäisi huomautuksia unionin tuomioistuimelle (niillä ei olisi intressiä siihen) tai tekisivät näin vain tuodakseen esille, että pääasia on jäänyt vaille kohdetta. Tämä menettely havainnollistaa tällaista tilannetta: pääasian kantajat (Gavrilescut) eivät ole esittäneet kirjallisia huomautuksia eivätkä olleet läsnä istunnossa, ja pääasian vastaaja (Volksbank Romania) on esittänyt kirjallisia ja suullisia huomautuksia, joissa keskitytään enimmäkseen unionin tuomioistuimen toimivaltaan. Tällaisessa tapauksessa unionin tuomioistuin lausuisi siten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esille tuomista aineellisista kysymyksistä siitä huolimatta, että sillä on mahdollisuus kuulla pääasian asianosaisten lausumia niistä vain vähän tai ei lainkaan. Oikeudenmukaisuuden nimissä on sanottava, ettei tämä ole ihanteellinen menettelytapa.
43.      Toiseksi, mikä on vieläkin tärkeämpää, sen menettelyn, jossa unionin tuomioistuimen tuomiota sovellettaisiin (ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tai muiden tuomioistuinten toimesta), osapuolilta vietäisiin pohjimmiltaan mahdollisuus osallistua menettelyyn unionin tuomioistuimessa. Se merkitsisi nähdäkseni SEUT 267 artiklassa määrätyn menettelyn väärinkäyttöä tai ainakin sen hyvin epäsovinnaista käyttöä. Ennen kuin tällaisia samankaltaisia tai tulevia asioita on saatettu unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, kyseiset asiat eivät ole – unionin tuomioistuimen näkökulmasta – ”kypsiä” ratkaistaviksi.(22)
d)      Menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaate
44.      Ehdottamani SEUT 267 artiklan tulkinta vastaa myös paremmin menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatetta. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että kun kyseisestä asiasta ei ole olemassa unionin sääntöjä, kunkin jäsenvaltion asiana on antaa ne sisäisessä oikeusjärjestyksessään menettelyllistä itsemääräämisoikeutta koskevan periaatteen nojalla, kunhan ne eivät ole epäedullisempia kuin samankaltaisia kansallisen oikeuden piiriin kuuluvia tilanteita koskevat säännöt (vastaavuusperiaate) eikä niillä tehdä unionin oikeudessa annettujen oikeuksien käyttämistä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi (tehokkuusperiaate).(23)
45.      Käsiteltävässä asiassa täyttyvät nähdäkseni molemmat edellytykset. Romanian siviiliprosessilain 406 §:ää voidaan ymmärtääkseni soveltaa erotuksetta kanteisiin, joissa vedotaan unionin oikeuden rikkomiseen, ja samanlaisiin kanteisiin, joissa vedotaan kansallisen lainsäädännön rikkomiseen.(24) Mainitun säännöksen voidaan lisäksi tuskin katsoa tekevän unionin oikeudessa annettujen oikeuksien käyttämistä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi: henkilöiden, jotka väittävät direktiiviä 93/13 rikotun, tarvitsee vain jatkaa jo vireille pantua menettelyä, jotta toimivaltaiset kansalliset tuomioistuimet tutkivat heidän väitteensä.
46.      On totta, että kuluttajansuojan alalla unionin tuomioistuin on asettanut menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatteelle useita rajoituksia suojellakseen riittävästi kuluttajien oikeuksia, sillä kuluttajat ovat yleensä elinkeinonharjoittajiin nähden heikommassa asemassa.(25) Nämä poikkeukset koskivat kuitenkin tapauksia, joissa kansalliset menettelysäännöt tekivät kuluttajien oikeuksien suojelun vireillä olevissa tuomioistuinmenettelyissä vaikeaksi tai mahdottomaksi. Näin oli etenkin siksi, ettei kuluttaja tuntenut oikeuksiaan tai kohtasi vaikeuksia niiden käyttämisessä(26) (häntä ei esimerkiksi kuultu tai häntä estettiin vetoamasta direktiivin 93/13 säännöksiin, tai tuomioistuin ei voinut tarkastella viran puolesta mainittuun direktiiviin liittyviä kysymyksiä).(27) Kansallisen tuomioistuimen ryhtyminen toimiin ”kompensoi” siten sitä, ettei kuluttaja pystynyt puolustamaan oikeuksiaan asianmukaisesti tuomioistuinmenettelyn yhteydessä.
47.      Käsiteltävässä asiassa Gavrilescut sitä vastoin olivat hyvin tietoisia oikeuksista, joita direktiivissä 93/13 annetaan kuluttajille, koska he panivat vireille menettelyn käyttääkseen mainittuun direktiiviin perustuvia oletettuja oikeuksiaan. Myöhemmin he kuitenkin tietoisesti päättivät peruuttaa kanteensa, koska – näin voidaan olettaa – he pitivät pankin sovintotarjousta tyydyttävänä. Käsiteltävässä asiassa ei siten ole kyse kuluttajan tietämättömyydestä tai vaikeudesta käyttää oikeuksia, mitä kansallisen tuomioistuimen toimilla pitäisi ”kompensoida”.
48.      Kansallisen tuomioistuimen aktiivinen puuttuminen pääasiassa johtaisi lisäksi kuluttajan selkeän tahdon sivuuttamiseen ja kumoamiseen. Unionin tuomioistuin on kuitenkin johdonmukaisesti katsonut, ettei kansallinen tuomioistuin voi tässä yhteydessä toimia kyseisten kuluttajien selkeästi ilmaiseman tahdon vastaisesti.(28)
49.      Huomautan tässä yhteydessä, ettei se, mitä pääasiassa tapahtui, ole suinkaan epätavallista tai epänormaalia: kantajat panevat usein vireille menettelyjä, joiden nimenomaisena tarkoituksena on pakottaa vastaajat noudattamaan heidän vaatimuksiaan tai ainakin kannustaa vastaajia aloittamaan neuvottelut mahdollisesta sovintoratkaisusta. Kanteen peruuttaminen johtuukin usein siitä, että kantajan vaatimukset on täytetty kokonaan tai tyydyttävällä tavalla tuomioistuimen ulkopuolisessa sovintoratkaisussa. Peruuttaminen voi olla myös seurausta siitä, että kantaja on punninnut keskenään oikeudenkäynnistä aiheutuvia kuluja ja sen mahdollisia hyötyjä menestymismahdollisuuksien valossa.
50.      On selvää, että joissain tapauksissa kuluttaja saattaa ymmärtää menettelyn kuluessa, että hän todennäköisesti häviää asian kokonaan tai suureksi osaksi. Tässä tilanteessa menettelyn ”pakotetulla” jatkamisella – joka on seurausta siitä, ettei kansallinen tuomioistuin ota huomioon asianosaisten tahtoa – saattaa olla ”kieroutunut” vaikutus: jos kuluttaja häviää asian, pankilla olisi oikeus peruuttaa alkuperäinen tarjouksensa ja mahdollisesti saada oikeudenkäyntikulunsa takaisin kuluttajalta (mukaan luettuina ylimääräiset kulut, joita aiheutuu menettelyn ”pakotetusta” jatkamisesta).
51.      Tässä menettelyssä voi hyvinkin olla kyse tällaisesta tilanteesta. Asiakirja-aineiston perusteella ei nimittäin ole suinkaan selvää, että ne kaksi sopimusehtoa, joita pääasian kantajat pitävät kohtuuttomina, todellakin ovat direktiivin 93/13 säännösten vastaisia. Kun tarkastellaan ehtoja, joiden mukaan luotto on maksettava takaisin samassa valuutassa kuin se otettiin ja joissa siten sälytetään kuluttajille jonkinlainen ”valuuttakurssiriski”, useat seikat viittaavat siihen, että nämä ehdot voisivat välttyä kohtuuttomuuden arvioinnilta, koska ne liittyvät direktiivin 93/13 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun ”sopimuksen pääkohteeseen”.(29) Kun tarkastellaan lisäksi määräystä, jossa annetaan pankille oikeus muuntaa luotto paikalliseen valuuttaan tietyin edellytyksin, on niin, että vaikka se ei hyvin todennäköisesti kuulu direktiivin 93/13 4 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan,(30) sen mahdollinen kohtuuttomuus on silti kaikkea muuta kuin selvää.(31)
52.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan pankki hyväksyi Gavrilescujen vaatimukset pääosin neuvotellussa sovintoratkaisussa, joten voidaan ainoastaan spekuloida, olisiko heidän näkökulmastaan ollut viisasta jatkaa oikeudenkäyntiä. Vaikka unionin tuomioistuimen tehtävä ei ole ottaa kantaa tähän asiaan, on kiistatonta, että monissa tapauksissa kansallisen tuomioistuimen puuttuminen viran puolesta tapahtuisi vastoin asianosaisten tahtoa ja uhkaisi viime kädessä tehdä tyhjäksi heikomman osapuolen suojelua koskevan tavoitteen sen saavuttamisen sijasta.
53.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ehdottama SEUT 267 artiklan tulkinta on siten kyseisen määräyksen sanamuodon ja tarkoituksen vastainen, minkä lisäksi se vaikuttaa olevan myös ristiriidassa joidenkin unionin oikeuden yleisten periaatteiden kanssa. Kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välisen epätasapainon korjaamisen sijaan kansallisen tuomioistuimen toimet voisivat ainakin joissain tapauksissa johtaa kuluttajan kannalta kielteiseen lopputulokseen.
e)      Käsiteltävä asia olisi erotettava asiasta Matei
54.      Huomautan lisäksi, että käsiteltävä asia olisi erotettava asiasta Matei,(32) joka mainitaan useasti ennakkoratkaisupyynnössä. Kyseisessä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoitti unionin tuomioistuimelle, että vaikka asianosaiset olivat päässeet sovintoratkaisuun, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei voinut vahvistaa sovintoratkaisua, koska se oli kansallisen lainsäädännön vastainen. Asian katsottiin näin ollen olevan edelleen vireillä ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa. Sitä vastoin käsiteltävässä asiassa, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin myönsi unionin tuomioistuimelle lähettämissään kirjeissä, kantaja on peruuttanut kanteensa kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
55.      Lisäksi asiassa Matei asianosaisten sovintoratkaisu olisi kulminoitunut kansallisen tuomioistuimen ratkaisuun (jolloin siitä tulisi mahdollisesti lainvoimainen), kun taas käsiteltävässä asiassa Gavrilescut voivat panna vireille uuden menettelyn, jos he katsovat, että sovintoratkaisussa Volksbankin kanssa sovitut sopimusmääräykset ovat direktiivin 93/13 vastaisia.
f)      Välipäätelmä
56.      Tätä taustaa vasten unionin tuomioistuimelle ei nähdäkseni ole esitetty mitään sellaista, mikä antaisi aihetta epäillä nyt kyseessä olevan kansallisen menettelysäännön yhdenmukaisuutta unionin oikeuden kanssa. Edellä esitetty huomioon ottaen katson, ettei SEUT 267 artikla ole esteenä kansallisille menettelysäännöille, joissa sallitaan kanteen peruuttaminen sen jälkeen, kun asiassa on esitetty ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimelle, vaikka kansallinen tuomioistuin ei voi tämän vuoksi antaa ratkaisua sopimusehtojen väitetystä kohtuuttomasta luonteesta.
57.      Viidenteen ennakkoratkaisukysymykseen ehdottamani vastaus vaikuttaa riittävältä käsiteltävän asian ratkaisemiseksi: koska riita-asia ei ole enää vireillä Judecătoria Câmpulungissa, muihin kyseisen tuomioistuimen esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin ei ole tarpeen vastata. Koska kuudes kysymys liittyy kuitenkin läheisesti viidenteen kysymykseen, tarkastelen täydellisyyden vuoksi seuraavaksi tässä kysymyksessä esille tuotua seikkaa.
3.      Kansalliset säännökset, joiden nojalla ylemmän asteen tuomioistuin voi tutkia asian lykkäämisestä tehdyn päätöksen
58.      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artikla ei ole esteenä sille, että sellaisen tuomioistuimen, jonka ratkaisuihin saadaan kansallisen lainsäädännön mukaan hakea muutosta ja joka on esittänyt unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön, ratkaisuihin voidaan edelleen hakea muutosta sellaisia kansallisessa lainsäädännössä säädettyjä tavanomaisia muutoksenhakukeinoja käyttäen, joiden avulla ylemmän oikeusasteen tuomioistuin voi itse ratkaista oikeusriidan, joka on ollut ennakkoratkaisupyynnön kohteena, ja ottaa näin ollen vastuulleen sen varmistamisen, että unionin oikeutta noudatetaan.(33)
59.      Tämän periaatteen mukaisesti unionin tuomioistuin on jo – esimerkiksi tuomiossa Pohotovosť(34) ja tuomiossa BNP Paribas Personal Finance ja Facet(35) – todennut, että menettely voi jäädä vaille kohdetta, jos ylemmän asteen tuomioistuin päättäisi sovellettavia kansallisia menettelysäännöksiä noudattaen kumota ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ratkaisun kieltäytyä ottamasta huomioon pääasian kantajan kanteen peruuttamista ja määrätä kansallisen tuomioistuimen ennakkoratkaisupyynnön peruutettavaksi.
60.      Vaikka tuomion Pohotovost’(36) sanamuoto saattaa ensi silmäyksellä jättää unionin tuomioistuimelle jossain määrin harkintavaltaa sen suhteen, voiko se tällaisessa tilanteessa kuitenkin päättää jatkaa menettelyä, tämä olisi selvästi virheellinen tulkinta kyseisestä tuomiosta.
61.      Unionin tuomioistuimella tässä yhteydessä oleva liikkumavara – johon tuomiossa Pohotovost’ viitataan – voi koskea ainoastaan niiden tietojen, joita se mahdollisesti saa asianosaisilta tai muilta tuomioistuimilta kuin ennakkoratkaisua pyytäneeltä tuomioistuimelta siitä, että pääasian oikeudenkäynti on päätetty tai jäänyt vaille kohdetta, merkittävyyden, painoarvon ja uskottavuuden arvioimista.
62.      Kun nimittäin tarkastellaan SEUT 267 artiklan mukaista unionin tuomioistuimen toimivaltaa, tilanne on ”mustavalkoinen”: joko perussopimuksessa annetaan unionin tuomioistuimelle toimivalta (ja asetetaan velvollisuus) käsitellä asiaa tai ei. Yhtäältä, edellyttäen että sillä on toimivaltaa ja että ennakkoratkaisupyyntö voidaan ottaa tutkittavaksi, unionin tuomioistuimen on käsiteltävä kaikki sille SEUT 267 artiklan nojalla esitetyt asiat.(37) Toisaalta unionin tuomioistuin ei voi päättää käsitellä asiaa, jos se ei kuulu sen toimivaltaan.
63.      Kun unionin tuomioistuimen saamat tiedot osoittavat kiistattomasti, ettei pääasialla ole enää kohdetta, unionin tuomioistuimen on siis todettava, ettei se ole toimivaltainen. Tämä on juuri tilanne tässä menettelyssä, koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin itse on ilmoittanut unionin tuomioistuimelle, että kantajat ovat peruuttaneet kanteen kansallisen lainsäädännön nojalla lainmukaisesti.
64.      On tärkeää huomata, että toisen asteen tuomioistuin moitti ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen päätöstä lykätä asian käsittelyä juuri siksi, ettei viimeksi mainittu tehnyt asianmukaisia johtopäätöksiä kanteen peruuttamisesta. Toisen asteen tuomioistuimen ratkaisu ei koskenut – kuten Romanian hallitus huomautti – niitä mainitun päätöksen näkökohtia, jotka liittyivät SEUT 267 artiklan mukaiseen ennakkoratkaisupyyntöön.
65.      Pääasian tilanne on siten samankaltainen kuin se, jota unionin tuomioistuin tutki esimerkiksi tuomiossa Nationale Loterij(38) ja määräyksessä Cloet:(39) ylemmän asteen tuomioistuin on tulkinnut ja soveltanut kyseessä olevaa kansallista säännöstä tällä tavalla pelkästään ratkaistakseen riita-asian itse sellaisten sääntöjen perusteella, joihin ei liittynyt unionin oikeusääntöjen tulkintaa. Toisin kuin tuomiossa Cartesio(40) tarkastellussa tilanteessa, pääasiassa kyseessä olevaa kansallista menettelysääntöä ei tulkittu tai sovellettu siten, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin menettää mahdollisuuden esittää ennakkoratkaisukysymys.
66.      Edellä esitetyn perusteella katson, ettei SEUT 267 artikla ole esteenä kansallisille menettelysäännöille, joiden nojalla ylemmän asteen tuomioistuin voi muutoksenhaun yhteydessä tutkia asian käsittelyn lykkäämisestä tehdyn päätöksen sen määrittämiseksi, onko asia edelleen vireillä, vaikka alemmanasteinen tuomioistuin oli päättänyt kyseisellä päätöksellä esittää ennakkoratkaisukysymyksiä unionin tuomioistuimelle.
4.      Loppuhuomautukset
67.      Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa viidenteen ja kuudenteen ennakkoratkaisukysymykseen siten, ettei SEUT 267 artikla ole esteenä kansallisille menettelysäännöille, joissa sallitaan kanteen peruuttaminen sen jälkeen, kun asiassa on esitetty ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimelle, vaikka kansallinen tuomioistuin ei voi tämän vuoksi antaa ratkaisua sopimusehtojen väitetystä kohtuuttomasta luonteesta. SEUT 267 artikla ei myöskään ole esteenä kansallisille menettelysäännöille, joiden nojalla ylemmän asteen tuomioistuin voi muutoksenhaun yhteydessä tutkia asian käsittelyn lykkäämisestä tehdyn päätöksen sen määrittämiseksi, onko asia edelleen vireillä, vaikka alemmanasteinen tuomioistuin oli päättänyt kyseisellä päätöksellä esittää ennakkoratkaisukysymyksiä unionin tuomioistuimelle.
68.      Tästä seuraa, ettei unionin tuomioistuin ole enää toimivaltainen vastaamaan ensimmäisestä neljänteen ennakkoratkaisukysymykseen. Koska kansalliset säännöt, joissa sallitaan kanteen peruuttaminen, eivät ole unionin oikeuden vastaisia, ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa ei ole enää vireillä SEUT 267 artiklassa tarkoitettua riita-asiaa. Nämä kysymykset ovat siten hypoteettisia. Ehdotan näin ollen, että työjärjestyksensä 100 artiklan 2 kohdan mukaisesti unionin tuomioistuin toteaa, ettei ensimmäiseen, toiseen, kolmanteen ja neljänteen ennakkoratkaisukysymykseen ole tarpeen vastata.
IV.    Ratkaisuehdotus
69.      Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa Judecătoria Câmpulungin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
–        SEUT 267 artikla ei ole esteenä kansallisille menettelysäännöille, joissa sallitaan kanteen peruuttaminen sen jälkeen, kun asiassa on esitetty ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimelle, vaikka kansallinen tuomioistuin ei voi tämän vuoksi antaa ratkaisua sopimusehtojen väitetystä kohtuuttomasta luonteesta
–        SEUT 267 artikla ei ole esteenä kansallisille menettelysäännöille, joiden nojalla toisen asteen tuomioistuin voi muutoksenhaun yhteydessä tutkia asian käsittelyn lykkäämisestä tehdyn päätöksen sen määrittämiseksi, onko asia edelleen vireillä, vaikka alemmanasteinen tuomioistuin oli päättänyt kyseisellä päätöksellä esittää ennakkoratkaisukysymyksiä unionin tuomioistuimelle.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
2      Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettu neuvoston direktiivi (EYVL 1993, L 95, s. 29).
3      Julkaistu viimeksi uudelleen Romanian virallisessa lehdessä (Monitorul Oficial al României), osa I, nro 543, 3.8.2012.
4      Ratkaisuehdotus Gullotta ja Farmacia di Gullotta Davide & C. (C-497/12, EU:C:2015:168, 16–19 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
5      Ks. unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 100 artiklan 2 kohta.
6      Ks. erityisesti määräys 5.6.2014, Antonio Gramsci Shipping ym. (C-350/13, EU:C:2014:1516, 10 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
7      Ks. mm. tuomio 15.9.2011, Unió de Pagesos de Catalunya (C-197/10, EU:C:2011:590, 18 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
8      Ks. mm. tuomio 27.2.2014, Pohotovosť (C-470/12, EU:C:2014:101, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
9      Ks. äskettäin julkisasiamies Mengozzin ratkaisuehdotus British Airways v. komissio (C-122/16 P, EU:C:2017:406, 84 ja 85 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Yleisesti tämän periaatteen merkityksestä ks. myös julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Belov (C-394/11, EU:C:2012:585, 45 kohta), jonka alaviitteessä 39 todetaan seuraavaa: ”Määräämisperiaate, jonka mukaan menettelyn aloittaminen, lopettaminen ja sen sääntöjen määrittely on asianosaisten asia, on voimassa useiden jäsenvaltioiden (siviili-)prosessioikeudellisissa säännöissä, ja se antaa asianosaisille mahdollisuuden esimerkiksi lopettaa oikeusriidan keskenään sopimalla, ilman tuomiota.”
10      Ks. erityisesti unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 148 artikla. Kanteesta ks. yhteisöjen tuomioistuimen presidentin määräys 19.3.1996, komissio v. Kreikka (C-120/94, EU:C:1996:116, 5–13 kohta).
11      Vain yhden esimerkin mainitakseni Maailman kauppajärjestön (WTO) säännöissä todetaan seuraavaa: ”Riidan osapuolten keskinäisesti hyväksymää ratkaisua, joka on [WTO:n] liitesopimusten mukainen, on pidettävä suositeltavimpana [kuin riitojenratkaisumekanismin käyttämistä]” (kursivointi tässä) (ks. riitojenratkaisusta annettuja sääntöjä ja menettelyjä koskevan sopimuksen 3 artiklan 7 kohta).
12      Ks. erityisesti tuomio 21.4.1988, Pardini (338/85, EU:C:1988:194, 10 ja 11 kohta) ja tuomio 16.7.1992, Lourenço Dias (C-343/90, EU:C:1992:327, 18 kohta).
13      Ks. vastaavasti tuomio 15.6.1995, Zabala Erasun ym. (C-422/93–C-424/93, EU:C:1995:183, 30 kohta).
14      Ks. tuomio 12.3.1998, Djabali (C-314/96, EU:C:1998:104, 15–23 kohta) ja tuomio 20.1.2005, García Blanco (C-225/02, EU:C:2005:34, 29–32 kohta).
15      Ks. vastaavasti tuomio 17.5.2001, TNT Traco (C-340/99, EU:C:2001:281, 34 kohta).
16      Ks. vastaavasti määräys 10.6.2011, Mohammad Imran (C-155/11 PPU, EU:C:2011:387, 16–22 kohta) ja määräys 22.10.2012, Šujetová (C-252/11, ei julkaistu, EU:C:2012:653, 10 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
17      Ks. tuomio 20.1.2005, García Blanco (C-225/02, EU:C:2005:34, 22–24 ja 30–32 kohta). Ks. myös julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus samassa asiassa (EU:C:2004:669, 34 kohta).
18      Ks. erityisesti määräys 10.6.2011, Mohammad Imran (C-155/11 PPU, EU:C:2011:387, 19 ja 20 kohta).
19      Ks. vastaavasti tuomio 16.6.2015, Gauweiler ym. (C-62/14, EU:C:2015:400, 12 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
20      Ks. vastaavasti tuomio 3.7.2014, Da Silva (C-189/13, ei julkaistu, EU:C:2014:2043, 34 kohta).
21      25 kohta (kursivointi tässä) (EUVL 2016, C 439, s. 1).
22      Lainaan tässä Yhdysvaltojen oikeudessa yleisesti käytettyä käsitettä (”ripe”). Kuten Court of Appeal for the Second Circuit (Yhdysvallat) tuomiossaan totesi, ”perustuslaillinen kypsyys on doktriini, joka – – rajoittaa tuomioistuimen toimivaltaa. Se estää tuomioistuimia määrittämästä lainsäädännön merkitystä tyhjössä ja vahvistamasta yleistettyjä oikeussääntöjä, ellei tosiasiallisen riita-asian ratkaiseminen sitä edellytä. – – Maltillinen kypsyys on väline, jota tuomioistuimet voivat käyttää lisätäkseen ratkaisujensa virheettömyyttä ja välttääkseen sotkeutumisen ratkaisuihin, jotka voivat myöhemmin osoittautua tarpeettomiksi tai voivat edellyttää etenkin sellaisten perustuslaillisten kysymysten ennenaikaista tutkimista, jotka ajan myötä voivat muuttua yksinkertaisemmiksi tai vähemmän kiistanalaisiksi” (ks. Simmonds v. Immigration and Naturalization Service, 326 F.3d 351, 357 (2d Cir. 2003)). Nämä näkökohdat pätevät nähdäkseni soveltuvin osin käsiteltävään asiaan.
23      Ks. mm. tuomio 17.3.2016, Bensada Benallal (C-161/15, EU:C:2016:175, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
24      Ks. vastaavasti tuomio 20.10.2016, Danqua (C-429/15, EU:C:2016:789, 30 kohta).
25      Ks. vastaavasti tuomio 21.12.2016, Gutiérrez Naranjo ym. (C-154/15, C-307/15 ja C-308/15, EU:C:2016:980, 56 kohta).
26      Ks. tuomio 26.10.2006, Mostaza Claro (C-168/05, EU:C:2006:675, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27      Ks. esim. tuomio 14.3.2013, Aziz (C-415/11, EU:C:2013:164); tuomio 14.6.2012, Banco Español de Crédito (C-618/10, EU:C:2012:349) ja tuomio 9.11.2010, VB Pénzügyi Lízing (C-137/08, EU:C:2010:659).
28      Ks. esim. tuomio 4.6.2009, Pannon GSM (C-243/08, EU:C:2009:350, 33 kohta ja tuomiolauselma) ja tuomio 21.2.2013, Banif Plus Bank (C-472/11, EU:C:2013:88, 35 kohta). Ks. myös julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Duarte Hueros (C-32/12, EU:C:2013:128, 53 kohta) ja julkisasiamies Szpunarin ratkaisuehdotus Sales Sinués ja Drame Ba (C-381/14 ja C-385/14, EU:C:2016:15, 69 ja 70 kohta).
29      Ks. tästä kysymyksestä ratkaisuehdotukseni Andriciuc ym. (C-186/16, EU:C:2017:313, 34–59 kohta).
30      Ensinnäkin nyt kyseessä olevan kaltainen määräys ei näytä koskevan pankin ja kuluttajan välisen sopimussuhteen ydintä vaan pikemminkin näkökohtaa, jolla on toissijainen merkitys tämän suhteen kannalta. Määräys vaikuttaa nimittäin liitännäiseltä sopimuksen muodostamassa kokonaisuudessa: sillä pelkästään annetaan luotonantajalle mahdollisuus muuntaa lainattu rahamäärä valuutasta toiseen. Määräys vaikuttaa myös siltä, että se voidaan erottaa muusta sopimuksesta: jos tätä määräystä ei olisi ollut, luottosopimuksen olennaiset ominaisuudet olisivat säilyneet muuttumattomina. Toiseksi kyseessä oleva määräys ei vaikuta liittyvän hinnan tai korvauksen asianmukaisuuteen suhteessa vastineena toimitettaviin palveluihin ja tavaroihin. Siinä ei määrätä palvelusta, joka pankin olisi suoritettava vastineena kuluttajille asetetusta velvoitteesta. Pankille annettu valtuus – jota se voi käyttää yksipuolisesti oman harkintansa mukaan ja jonka kaltaista valtuutta kuluttajille ei ole annettu – ei siten voi muodostaa korvausta, jonka asianmukaisuutta suhteessa luotonantajan suorittamaan palveluun voitaisiin arvioida. Näistä kysymyksistä ks. yleisesti tuomio 30.4.2014, Kásler ja Káslerné Rábai (C-26/13, EU:C:2014:282, 36–59 kohta) ja tuomio 23.4.2015, Van Hove (C-96/14, EU:C:2015:262, 33–39 kohta).
31      Tältä osin kansallisen tuomioistuimen olisi varmistettava muun muassa, koituuko tästä määräyksestä mahdollisesti osapuolten välille syntyvä epätasapaino direktiivin 93/13 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti ”kuluttajan vahingoksi”. Tämä ei ole itsestään selvää: luottosopimuksen yleisten ehtojen 4.2 kohdan tavoitteena oli ”sen varmistaminen, etteivät [kuluttajat] altistu suuremmalle valuuttariskille”. Määräyksen vaikutuksena vaikuttaa siten, ainakin epäsuorasti, olevan myös kuluttajan suojelu. On oletettavasti myös pankin etujen mukaista, ettei kuluttaja laiminlyö maksujaan, jos paikallisen valuutan arvo heikkenee merkittävästi siihen ulkomaanvaluuttaan nähden, jossa luotto nostettiin.
32      Tuomio 26.2.2015, Matei (C-143/13, EU:C:2015:127, 37–42 kohta).
33      Ks. tuomio 9.9.2015, X ja van Dijk (C-72/14 ja C-197/14, EU:C:2015:564, 62 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34      Tuomio 27.2.2014, Pohotovosť (C-470/12, EU:C:2014:101, 33 kohta).
35      Unionin tuomioistuimen presidentin määräys 25.9.2013, BNP Paribas Personal Finance ja Facet (C-564/12, EU:C:2013:642).
36      Tuomion 33 kohdassa todetaan seuraavaa: ”Vain, jos muutoksenhakutuomioistuin päättäisi sovellettavia kansallisia menettelysäännöksiä noudattaen kumota ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ratkaisun kieltäytyä ottamasta huomioon pääasian kantajan hakemuksen peruuttamista ja määrätä kansallisen tuomioistuimen ennakkoratkaisupyynnön peruutettavaksi, unionin tuomioistuin voisi – kuultuaan tarvittaessa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen huomautukset asiasta – ajatella tekevänsä kyseisestä ratkaisusta päätelmänsä mahdollisesti poistaakseen asian unionin tuomioistuimen rekisteristä” (kursivointi tässä).
37      Ks. tuomio 19.12.1968, De Cicco (19/68, EU:C:1968:56, s. 478) ja tuomio 26.1.2017, Banco Primus (C-421/14, EU:C:2017:60, 29 kohta).
38      Tuomio 15.12.2016, Nationale Loterij (C-667/15, EU:C:2016:958).
39      Määräys 4.6.2009, Cloet (C-129/08, EU:C:2009:347).
40      Tuomio 16.12.2008, Cartesio (C-210/06, EU:C:2008:723).