62023CJ0686
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kahdeksas jaosto)
3 päivänä huhtikuuta 2025 (
*1
)
Muutoksenhaku – Elollisten resurssien tutkimusalan tutkimuksen ja teknologian kehittämisen erityisohjelma – SEAPURA-hanke – Avustussopimus – Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tarkastuskertomus – Petoksen tai taloudellisten sääntöjenvastaisuuksien paljastuminen – Euroopan unionin maksaman osuuden palauttamista koskeva vaatimus – Veloitusilmoitus – Unionin saatava – Vanhentuminen – Sopimus, johon sovelletaan Belgian oikeutta – Velallista koskevan maksukyvyttömyysmenettelyn aloittaminen Ranskassa – Euroopan komission saatavaa koskeva ilmoitus – Asetus (EY) N:o 1346/2000 – Suora soveltaminen – Vanhentumisajan katkeaminen Belgian oikeudessa
Asiassa C‑686/23 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 16.11.2023,
Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA), kotipaikka Pleubian (Ranska), edustajanaan A. Raccah, avocat,
valittajana,
ja jossa muina osapuolina ovat
Euroopan komissio, asiamiehinään J. Estrada de Solà ja M. Ilkova, avustajanaan E. Bouttier, avocat,
kantajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
SELARL AJIRE, kotipaikka Rennes (Ranska),
SELARL TCA, kotipaikka Saint-Brieuc (Ranska),
vastaajina ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja S. Rodin (esittelevä tuomari) sekä tuomarit N. Piçarra ja O. Spineanu-Matei,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) vaatii valituksessaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 6.9.2023 antaman tuomion komissio v. CEVA ym. (T‑748/20, EU:T:2023:521; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla viimeksi mainittu tuomioistuin vahvisti 168220,16 euron suuruisen summan viivästyskorkoineen Euroopan komission saatavan määräksi, joka vastaa tutkimusta ja kehittämistä koskevan erityisohjelman ”Elämänlaatu ja elollisten luonnonvarojen hoitaminen” puitteissa erään hankkeen täytäntöönpanemiseksi CEVAn kanssa tehdyn rahoitussopimuksen nojalla maksettujen avustusten takaisinmaksua (jäljempänä riidanalainen saatava).
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
2
Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 25.6.2002 tehdyn neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 (EYVL 2002, L 248, s. 1) 71 artiklan, jonka otsikko on ”Saamisten vahvistaminen” ja sellaisena kuin sitä sovellettiin tähän valitukseen liittyviin tosiseikkoihin, 1–3 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Saamisen vahvistaminen on toimi, jolla valtuutettu tai edelleenvaltuutettu tulojen ja menojen hyväksyjä:
a)
varmistaa, että velallisella on velkaa;
b)
määrittää tai tarkastaa velan aiheellisuuden ja sen määrän; ja
c)
tarkastaa, että velka on riidaton.
2.   Komission käyttöön asetetut omat varat sekä kaikki saamiset, jotka ovat selvät, rahassa määritellyt ja erääntyneet, on vahvistettava tilinpitäjälle annetulla perintämääräyksellä ja sen jälkeen velalliselle osoitetulla veloitusilmoituksella; nämä laatii toimivaltainen tulojen ja menojen hyväksyjä.
3.   Aiheettomasti maksetut määrät peritään takaisin.”
3
Maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 (EYVL 2000, L 160, s. 1) 3 artiklan, jonka otsikko on ”Kansainvälinen toimivalta” ja sellaisena kuin sitä sovellettiin tähän valitukseen liittyviin tosiseikkoihin, 1 ja 2 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa velallisella on pääintressien keskus, on toimivaltainen aloittamaan maksukyvyttömyysmenettelyn. Yhteisön ja muun oikeushenkilön pääintressien keskuksen katsotaan sijaitsevan siinä valtiossa, jossa oikeushenkilöllä on sääntömääräinen kotipaikka, jollei muuta näytetä.
2.   Jos velallisen pääintressien keskus sijaitsee jäsenvaltiossa, muun jäsenvaltion tuomioistuin on toimivaltainen aloittamaan maksukyvyttömyysmenettelyn vain, jos velallisella on toimipaikka tässä jäsenvaltiossa. Tällaisen menettelyn vaikutukset rajoittuvat viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa sijaitsevaan velallisen omaisuuteen.”
4
Asetuksen N:o 1346/2000 4 artiklan, jonka otsikko on ”Sovellettava laki”, 2 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”[Maksukyvyttömyys]menettelyn aloittamisen edellytykset, menettelyn kulku sekä menettelyn päättäminen määräytyvät menettelyn aloitusvaltion lain mukaan. Sen mukaan määräytyy erityisesti:
– –
f)
maksukyvyttömyysmenettelyn vaikutukset saatavien erillisperintään, lukuun ottamatta vireillä olevia oikeudenkäyntejä;
– –”
5
Kyseisen asetuksen 16 artiklan, jonka otsikko on ”Periaate”, 1 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista koskeva päätös, jonka on tehnyt 3 artiklan mukaan toimivaltainen jäsenvaltion tuomioistuin, on tunnustettava kaikissa muissa jäsenvaltioissa siitä alkaen, kun päätöstä on noudatettava menettelyn aloitusvaltiossa.”
6
Mainitun asetuksen 17 artiklan, jonka otsikko on ”Tunnustamisen vaikutukset” 1 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Päätös 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamisesta saa ilman eri muodollisuuksia muissa jäsenvaltioissa samat vaikutukset kuin sillä on menettelyn aloitusvaltion lain mukaan, jollei tämän asetuksen säännöksistä muuta johdu eikä 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä ole aloitettu tässä toisessa jäsenvaltiossa.”
Belgian oikeus
7
Belgian siviilikoodeksin 1134 §:ssä, sellaisena kuin sitä sovellettiin tähän valitukseen liittyviin tosiseikkoihin (jäljempänä Belgian siviilikoodeksi), säädettiin seuraavaa:
”Lainmukaisesti tehdyt sopimukset sitovat sopimuspuolia lain tavoin.
– –
Sopimukset on täytettävä vilpittömässä mielessä.”
8
Belgian siviilikoodeksin 2257 §:ssä säädettiin seuraavaa:
”Vanhentumisaika alkaa kulua
ehdollisen saatavan osalta vasta ehdon täyttyessä;
– –”
9
Belgian siviilikoodeksin 2262 a §:n 1 momentin ensimmäisen kohdan sanamuoto oli seuraava:
”Kaikki henkilöön kohdistuvat vaatimukset vanhentuvat kymmenessä vuodessa.”
Ranskan oikeus
10
Ranskan kauppakoodeksin (code de commerce), sellaisena kuin sitä sovellettiin tähän valitukseen liittyviin tosiseikkoihin (jäljempänä Ranskan kauppalaki), L. 622-21-I §:ssä säädettiin seuraavaa:
”Menettelyn aloittamista koskeva tuomio keskeyttää velkojien, joiden saatavaa ei ole mainittu L. 622-17 §:n I momentissa, nostamien sellaisten kanteiden käsittelyn tai estää velkojia nostamasta sellaisia kanteita, joissa vaaditaan
1°
velallisen velvoittamista maksamaan tietty rahamäärä;
2°
sopimuksen purkamista rahamäärän maksamisen laiminlyönnin perusteella.”
11
Ranskan kauppakoodeksin L. 622-24 §:ssä säädettiin seuraavaa:
”Tuomion julkaisemisesta alkaen työntekijöitä lukuun ottamatta kaikkien velkojien, joiden saatava on syntynyt ennen menettelyn aloittamisesta annettua tuomiota, on ilmoitettava saatavansa selvittäjälle Conseil d’État’n [(ylin hallintotuomioistuin, Ranska)] antamassa asetuksessa vahvistetussa määräajassa. Jos velkojalle on palautettu menetetty määräaika L. 622-26 §:n mukaisesti, määräaika alkaa kulua vasta kyseisen päätöksen tiedoksiantamisesta, ja se lyhennetään tällöin puoleen. Velkojille, joiden hyväksi on asetettu julkaistu vakuus tai jotka ovat sidoksissa velalliseen julkaistun sopimuksen perusteella, on annettava asiasta tieto henkilökohtaisesti tai tarvittaessa ilmoitettuun prosessiosoitteeseen. Saatavien ilmoittamisen määräaika näiden velkojien osalta alkaa kulua siitä hetkestä, kun he saavat asiasta tiedon.
– –”
12
Kauppakoodeksin L. 622-25-I §:ssä säädettiin seuraavaa:
”Saatavan ilmoittaminen keskeyttää vanhentumisajan siihen saakka, kunnes menettely on päätetty; se merkitsee sitä, että maksuvaatimus ei ole tarpeen, ja se vastaa oikeudellista perimistoimea.”
Seapura-sopimus
13
Komission ja CEVAn välillä 17.1.2001 tehdyn sopimuksen, jonka tarkoituksena oli hankkeen täytäntöönpano tutkimusta ja kehittämistä koskevan erityisohjelman ”Elämänlaatu ja elollisten luonnonvarojen hoitaminen” puitteissa (jäljempänä Seapura-hanke) ja jossa määrättiin 123735 euron suuruisen avustuksen maksamisesta (jäljempänä Seapura-sopimus), 2 artiklan 1 kohdassa määrättiin seuraavaa:
”Hankkeen kesto on 36 kuukautta 1.2.2001 alkaen.”
14
Seapura-sopimuksen 5 artiklan 1 ja 2 kohdassa määrättiin seuraavaa:
”1.   Sopimukseen sovelletaan Belgian oikeutta.
2.   [Unionin yleinen tuomioistuin] ja muutoksenhaun tapauksessa [unionin tuomioistuin] ovat ainoina toimivaltaisia käsittelemään kaikki sellaiset yhtäältä [Euroopan unionin] ja toisaalta muiden sopimuspuolten väliset riidat, jotka koskevat tämän sopimuksen pätevyyttä, soveltamista tai tulkintaa.”
15
Kyseisen sopimuksen liitteessä II olevan 3 artiklan 5 kohdassa määrättiin seuraavaa:
”Sopimuksen täyttämisen, sopimuksen päättämisen tai sopimuspuolen osallistumisen päättymisen jälkeen komissio voi vaatia tai sen on tapauksen mukaan vaadittava sopimuspuolta tilintarkastuksen yhteydessä todettujen petosten tai vakavien taloudellisten sääntöjenvastaisuuksien johdosta palauttamaan sille maksettu yhteisön osuus kokonaisuudessaan. – –”
Asian tausta
16
Asian tausta on selostettu valituksenalaisen tuomion 2–22 kohdassa.
17
Komissio teki 17.1.2001 CEVAn kanssa Seapura-sopimuksen, jossa määrättiin 123735 euron suuruisen avustuksen maksamisesta.
18
Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) aloitti vuonna 2006 tutkimuksen sellaisten petosepäilyjen perusteella, jotka koskivat useita CEVAn täytäntöönpanemia hankkeita mukaan lukien Seapura-hanke.
19
OLAF antoi 11.12.2007 kyseistä tutkimusta koskevan loppukertomuksensa (jäljempänä OLAFin kertomus), jossa se totesi, että Seapura-sopimuksen täyttämisessä on ilmennyt sääntöjenvastaisuuksia, jotka muodostuivat muun muassa CEVAn henkilöstön työaikalomakkeiden väärentämisestä.
20
Komissio ilmoitti 29.10.2008 päivätyllä kirjeellä CEVAlle, että OLAFin kertomuksessa todettujen vakavien sääntöjenvastaisuuksien vuoksi komissio aikoi lähettää CEVAlle Seapura-sopimuksen nojalla maksetun avustuksen palauttamiseksi veloitusilmoituksia, jotka koskivat 123735 euron suuruista määrää korkoineen.
21
Komissio lähetti CEVAlle 13.3.2009 neljä veloitusilmoitusta, jotka koskivat yhteensä 168220,16 euron suuruista määrää (jäljempänä veloitusilmoitukset).
22
Koska CEVA ei ryhtynyt toimiin veloitusilmoitusten eikä komission 11.5.2009 sille lähettämän neljän maksumuistutuksen perusteella, komissio lähetti sille 12.6.2009 neljä maksuvaatimusta.
23
CEVA nosti 17.7.2009 unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen, jossa se vaati kyseisten maksumuistutusten kumoamista.
24
Unionin yleinen tuomioistuin jätti 15.9.2011 antamallaan tuomiolla CEVA v. komissio (T‑285/09, EU:T:2011:479) kyseisen kanteen tutkimatta.
25
Tribunal correctionnel de Rennesin (Rennesin rikosasioiden tuomioistuin, Ranska) 26.4.2011 antamassa tuomiossa CEVAn ja sen entisen johtajan todettiin syyllistyneen petokseen ja julkisten varojen väärinkäyttöön ja CEVAlle määrättiin 80000 euron sakko ja sen entinen johtaja tuomittiin 18 kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Kyseinen tuomioistuin, joka lausui komission esittämästä siviilioikeudellisesta vaatimuksesta, velvoitti syytetyt maksamaan osittain yhteisvastuullisesti komissiolle 303631 euroa korvauksena aineellista vahingosta, joka oli aiheutunut muun muassa taloudellisista sääntöjenvastaisuuksista Seapura-sopimuksen täyttämisen yhteydessä.
26
Cour d’appel de Rennes (Rennesin ylioikeus, Ranska) vapautti 1.4.2014 antamallaan tuomiolla CEVAn ja sen entisen johtajan kaikista syytteistä ja hylkäsi komission esittämän siviilioikeudellisen vaatimuksen.
27
Cour de cassationin (ylin yleinen tuomioistuin, Ranska) rikosasiainjaosto kumosi 12.11.2015 antamallaan tuomiolla mainitun 1.4.2014 annetun tuomion siltä osin kuin syytetyt oli vapautettu julkisten varojen väärinkäyttöä koskevasta syytteestä ja siirsi asian tältä osin cour d’appel de Caeniin (Caenin ylioikeus, Ranska).
28
Tribunal de commerce de Saint-Brieuc (Saint-Brieucin kauppatuomioistuin, Ranska) aloitti 22.6.2016 antamallaan tuomiolla CEVAa koskevan saneerausmenettelyksi kutsutun maksukyvyttömyysmenettelyn ja nimesi SELARL TCA:n selvittäjäksi.
29
Komissio ilmoitti 15.9.2016 saneerausmenettelyssä saatavan, joka vastasi veloitusilmoitusten, jotka lähetettiin muun muassa Seapura-sopimuksen nojalla maksettujen avustusten palauttamiseksi, kokonaismäärää, josta pääoman osuus oli 289012,95 euroa ja joka oli viivästyskorkoineen yhteensä 431002,18 euroa.
30
TCA kiisti komission saatavan 6.12.2016.
31
Tribunal de commerce de Saint-Brieuc vahvisti 21.7.2017 antamallaan tuomiolla CEVAa koskevan saneerausohjelman ja nimesi SELARL AJIREn saneerausohjelman täytäntöönpanon valvojaksi.
32
Cour d’appel de Caen, jonka käsiteltäväksi asia oli siirretty, vapautti 23.8.2017 antamassaan lainvoiman saaneessa tuomiossa CEVAn julkisten varojen väärinkäyttöä koskevasta syytteestä ja tuomitsi CEVAn entisen johtajan vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja määräsi hänelle 20000 euron sakon julkisten varojen väärinkäytöstä.
33
Saneerausmenettelyä valvova tuomari hylkäsi 11.9.2017 antamallaan ratkaisulla komission saatavaa koskevan ilmoituksen kokonaisuudessaan.
34
Komissio teki valituksen kyseisestä ratkaisusta.
35
Cour d’appel de Rennes kumosi 24.11.2020 antamallaan tuomiolla mainitun ratkaisun ja totesi, että asiassa on komission saatavaa koskevan ilmoituksen osalta uskottavasti riitautettu kaksi seikkaa, jotka koskevat vanhentumista ja veloitusilmoitusten aiheellisuutta, ja se katsoi, että nämä riitautukset oli ratkaistava toimivaltaisessa tuomioistuimessa, jonka käsiteltäväksi komission oli saatettava asia.
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
36
Komissio nosti 19.12.2020 SEUT 272 artiklaan perustuvan kanteen CEVAa, TCA:ta ja AJIREa vastaan Seapura-sopimuksessa olevan välityslausekkeen nojalla saatavansa, joka vastasi kyseisen sopimuksen nojalla CEVAlle myönnettyjen avustusten takaisinmaksua, määrän vahvistamiseksi.
37
Komissio totesi 11.11.2022 unionin yleisessä tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa, että sen kanne ei kohdistunut TCA:han ja AJIREen ja että se ei vaatinut unionin yleistä tuomioistuinta toteamaan, että TCA ja AJIRE olivat velvollisia palauttamaan Seapura-sopimuksen täyttämisen yhteydessä maksetut rahamäärät, ja unionin yleinen tuomioistuin totesi tämän valituksenalaisen tuomion 97 kohdassa.
38
CEVA vetosi puolustuksekseen ensinnäkin siihen, että komission vaatimus oli vanhentunut, toiseksi siihen, että OLAFin tutkimus ei koskenut Seapura-hanketta ja ettei OLAFin kertomuksessa todettu, että sen yksilöimät sääntöjenvastaisuudet oli tehty Seapura-sopimusta täytettäessä, kolmanneksi siihen, että Ranskan rikostuomioistuimet olivat vapauttaneet sen petosta tai julkisten varojen väärinkäyttöä koskevista syytteistä, ja neljänneksi siihen, että menettelyllisen autonomian periaatteen nojalla komissio ei voinut vedota Ranskan oikeuden nojalla Ranskassa aloitettuihin menettelyihin, koska Seapura-sopimukseen sovellettiin Belgian oikeutta.
39
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi ensiksi valituksenalaisen tuomion 30–59 kohdassa CEVAn esittämän vanhentumista koskevan väitteen.
40
Todettuaan, että komission vaatimuksen mahdollista vanhentumista koskevaan kysymykseen oli sovellettava Belgian oikeutta, jonka mukaan vanhentumisaika oli käsitellyssä asiassa 10 vuotta, unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 40 ja 41 kohdassa, että edellytyksenä sille, että unionin saatava voidaan vaatia maksettavaksi, on se, että komissio esittää ensin palauttamisvaatimuksen Seapura-sopimuksen liitteessä II olevan 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti. Kyseisen tuomioistuimen mukaan kyseisen vaatimuksen esittämispäivä oli käsitellyssä asiassa se päivä, jona komissio oli lähettänyt veloitusilmoitukset CEVAlle, eli 13.3.2009, eikä CEVA ollut esittänyt erityistä väitettä, jonka perusteella olisi voitu vahvistaa, että saatava olisi erääntynyt ennen mainittua päivämäärää. Mainittu tuomioistuin totesi tällä perusteella valituksenalaisen tuomion 46 kohdassa, että unionin saatavan vanhentumisajankohta oli Belgian oikeuden nojalla lähtökohtaisesti 14.3.2019.
41
Unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi valituksenalaisen tuomion 57 kohdassa, että saatavaa koskeva ilmoitus, jonka komissio oli esittänyt 15.9.2016 saneerausmenettelyn yhteydessä, oli katkaissut vanhentumisen.
42
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi tältä osin yhtäältä, että Ranskan oikeuden mukaan saatavan ilmoittaminen keskeyttää vanhentumisen siihen saakka, kunnes menettely on päätetty. Kyseinen tuomioistuin totesi toisaalta, että asetuksen N:o 1346/2000 4 artiklan 2 kohdan mukaan maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisen edellytykset, menettelyn kulku ja menettelyn päättäminen sekä maksukyvyttömyysmenettelyn vaikutukset saatavien erillisperintään määräytyvät maksukyvyttömyysmenettelyn aloitusvaltion lain mukaan. Mainittu tuomioistuin katsoi lisäksi, että kyseisen asetuksen 16 artiklan 1 kohdan ja 17 artiklan 1 kohdan mukaan maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista koskeva päätös on tunnustettava kaikissa muissa jäsenvaltioissa ja se saa vaikutuksensa ilman eri muodollisuuksia. Kyseisen tuomioistuimen mukaan on niin, että sillä, että CEVAa koskeva saneerausmenettely aloitettiin Ranskassa, ja kyseisen saneerausmenettelyn yhteydessä komission saatavaa koskevalla ilmoituksella oli Ranskan oikeuden ja erityisesti Ranskan kauppakoodeksin L. 622-25-1 §:n nojalla vaikutuksia Belgian oikeudessa ja tarkemmin ottaen mainittu saatavaa koskeva ilmoitus oli katkaissut komission vaatimuksen vanhentumisajan, joten kyseinen vaatimus ei ollut vanhentunut sen esittämisajankohtana.
43
Asiakysymyksen ratkaissut unionin yleinen tuomioistuin tutki toiseksi valituksenalaisen tuomion 66–80 kohdassa, oliko komissio vedonnut perustellusti OLAFin kertomukseen vaatiakseen CEVAa palauttamaan kaikki rahamäärät, jotka sille oli maksettu Seapura-sopimuksen täyttämisen yhteydessä.
44
Unionin yleinen tuomioistuin totesi tältä osin yhtäältä valituksenalaisen tuomion 70 ja 71 kohdassa, että CEVAa koskeva OLAFin tutkimus koostui kahdesta osasta, joista ensimmäinen koski suoria menoja ja toinen rakennerahastoja, ja kyseinen tutkimus koski kahdentyyppisiä epäilyjä herättäneitä menettelytapoja eli ensinnäkin henkilöstön työaikalomakkeiden väärentämistä ja toiseksi tieteellisten asiakirjojen plagiointia CEVAn toteuttamien eri hankkeiden yhteydessä.
45
Unionin yleinen tuomioistuin totesi toisaalta valituksenalaisen tuomion 72–74 kohdassa, että OLAFin kertomuksessa ei vahvistettu plagioinnin olemassaoloa, koska kyseisen sopimuksen täyttämisen yhteydessä väitetysti plagioituja tieteellisiä asiakirjoja ei ollut yksilöity. Kyseinen tuomioistuin korosti kuitenkin, että kyseisessä kertomuksessa todettiin, että kaikissa CEVAlle myönnetyissä hankkeissa Seapura-hanke mukaan lukien oli ilmennyt vakavia taloudellisia sääntöjenvastaisuuksia. Mainitun tuomioistuimen mukaan tästä seurasi ensinnäkin se, että OLAF oli osoittanut CEVAn henkilöstön työaikalomakkeita koskevien vakavien taloudellisten sääntöjenvastaisuuksien olemassaolon, ja toiseksi se, että kyseisiä lomakkeita oli väärennetty kaikissa näissä hankkeissa tahallisesti ja järjestelmällisesti. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 79 kohdassa CEVAn argumentin, joka perustui siihen, että OLAFin kertomuksessa todetut sääntöjenvastaisuudet eivät liittyneet Seapura-hankkeeseen.
46
Unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli kolmanneksi valituksenalaisen tuomion 81–88 kohdassa Ranskan tuomioistuimissa käytyjen rikosoikeudellisten menettelyjen vaikutusta, koska CEVA väitti puolustuksekseen, että komissio ei voinut perustaa vaatimustaan siihen, että CEVAlle myönnetyn avustuksen hallinnointi oli ollut väitetysti petollista, vaikka CEVA oli lopulta vapautettu petosta ja julkisten varojen väärinkäyttöä koskevista syytteistä. Kyseinen tuomioistuin katsoi tältä osin valituksenalaisen tuomion 87 kohdassa, että Seapura-sopimuksen liitteessä II olevan 3 artiklan 5 kohdassa asetettiin Seapura-hankkeeseen liittyvän unionin osuuden palauttamisen edellytykseksi ainoastaan se, että tilintarkastuksen yhteydessä todetaan petosten tai vakavien taloudellisten sääntöjenvastaisuuksien olemassaolo, eikä palauttamisen edellytykseksi asetettu sitä, että asiassa annetaan rikostuomio tai että kyseessä olevat teot määritellään rikoksiksi. Mainittu tuomioistuin päätteli tästä valituksenalaisen tuomion 88 kohdassa, ettei sillä, että CEVA oli vapautettu syytteistä, ollut mitään vaikutusta kyseisen sopimusmääräyksen soveltamiseen.
47
Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli valituksenalaisen tuomion 89–95 kohdassa CEVAn argumenttia, joka perustui menettelyllisen autonomian periaatteen väitettyyn loukkaamiseen, koska CEVAn mukaan Ranskassa aloitetun maksukyvyttömyysmenettelyn vaikutukset eivät voi ulottua Belgian oikeuteen, ja hylkäsi kyseisen argumentin. Kyseinen tuomioistuin totesi tältä osin valituksenalaisen tuomion 93 kohdassa, että asia oli saatettu sen käsiteltäväksi SEUT 272 artiklan mukaisesti välityslausekkeen nojalla ja että sen oli ratkaistava asia sopimukseen sovellettavan aineellisen oikeuden ja erityisesti asetuksen N:o 1346/2000, jonka nojalla tietyt Ranskan kauppakoodeksin säännökset vaikuttivat Belgian oikeuteen, perusteella. Mainittu tuomioistuin katsoi näin ollen, että komissio saattoi perustellusti vedota asetuksen N:o 1346/2000 nojalla Ranskassa aloitetun maksukyvyttömyysmenettelyn vaikutuksiin Belgian oikeudessa.
48
Kaikkien edellä mainittujen perustelujen perusteella unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi komissio vaatimuksen ja vahvisti riidanalaisen saatavan määräksi 168220,16 euron suuruisen summan korkoineen.
Valituksen osapuolten vaatimukset
49
CEVA vaatii, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
50
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
pysyttää valituksenalaisen tuomion ja
–
velvoittaa CEVAn korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valitus
51
CEVA vetoaa valituksensa tueksi kahteen valitusperusteeseen, joista ensimmäinen perustuu lähinnä oikeudelliseen virheeseen siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin määritti komission vaatimuksen vanhentumisajan virheellisesti ja toinen lähinnä hyvän oikeudenkäytön periaatteen loukkaamiseen.
Ensimmäinen valitusperuste
52
Ensimmäinen valitusperuste kohdistuu valituksenalaisen tuomion 42–59 kohtaan, ja siinä on neljä osaa.
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa
– Asianosaisten lausumat
53
CEVA väittää ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että vanhentumisaika oli alkanut kulua veloitusilmoitusten lähettämishetkellä.
54
CEVA väittää tältä osin ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin tukeutui virheellisesti Seapura-sopimuksen liitteessä II olevan 3 artiklan 5 kohtaan, vaikka kyseinen sopimusmääräys koski ainoastaan mahdollisuutta suorittaa tilintarkastus.
55
Toiseksi CEVAn mukaan on yhtäältä niin, että kun otetaan huomioon Seapura-sopimuksen 2 artiklan 1 kohta ja sen liitteessä II olevan 7 artiklan 2 kohta, kyseinen sopimus päättyi 12.10.2004. CEVA:n mukaan on toisaalta niin, että vanhentumisaika alkaa Belgian oikeuden mukaan kulua ajankohdasta, jona tähän vanhentumisaikaan sidottu kanneoikeus syntyy; kyseinen ajankohta on sama kuin se, jona kanteen kohteena oleva velvoite oli täytettävä.
56
CEVA väittää näin ollen, että kun Seapura-sopimusta ja Belgian oikeutta tulkitaan oikein, on katsottava, että riidanalainen saatava erääntyi kyseisessä sopimuksessa tarkoitettujen tutkimusten tekemishetkellä. CEVA lisää, että Seapura-sopimuksen liitteessä II olevan 7 artiklan 6 kohdan nojalla komissio saattoi vaatia rahoitusosuuden takaisinmaksua siten, että huomioon otetaan suoritettujen töiden luonne ja tulokset. CEVA katsoo näiden seikkojen perusteella, että Belgian oikeudessa säädetyn 10 vuoden vanhentumisajan alkamisajankohdaksi on vahvistettava 13.10.2004, joten vanhentumisaika päättyi 13.10.2014.
57
CEVA väittää, ettei ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa ole kyse uusista argumenteista, koska se vetosi samanlaisiin argumentteihin unionin yleisessä tuomioistuimessa, kuten sen vastinekirjelmästä ja ensimmäisessä oikeusasteessa esittämänsä vastauskirjelmän 48–58 kohdasta ilmenee, ja että kyseiset argumentit voidaan siten ottaa tutkittaviksi.
58
Komission mukaan ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa ei täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, koska CEVA ei ole yhtäältä väittänyt unionin yleisessä tuomioistuimessa, että vanhentumisajan alkamisajankohdaksi olisi vahvistettava Seapura-sopimuksen päättymisajankohta. Komissio toteaa toisaalta CEVAn myöntäneen unionin yleisessä tuomioistuimessa, että ajankohta, jona komissio lähetti veloitusilmoitukset sille, oli riidanalaisen saatavan erääntymisajankohta, ja että vanhentumisaika alkoi kulua tätä ajankohtaa seuraavana päivänä. Komissio huomauttaa, että unionin yleinen tuomioistuin totesi tässä yhteydessä valituksenalaisen tuomion 44 kohdassa, että ”CEVA ei ole esittänyt erityistä väitettä, jonka perusteella voitaisiin vahvistaa, että saatava erääntyi ennen 13.3.2009”.
59
Komissio väittää – siinä tapauksessa, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen osan katsottaisiin täyttävän tutkittavaksi ottamisen edellytykset –, että kyseinen osa on joka tapauksessa perusteeton.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
60
On muistettava, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 170 artiklan 1 kohdan mukaan muutoksenhaussa ei voida muuttaa oikeudenkäynnin kohdetta siitä, mikä se oli unionin yleisessä tuomioistuimessa. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuin on näin ollen muutoksenhakumenettelyssä toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, joka on tehty ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyistä perusteista ja argumenteista. Asianosainen ei siis voi esittää ensimmäisen kerran unionin tuomioistuimessa väitettä, jota se ei ole esittänyt unionin yleisessä tuomioistuimessa, koska tämä merkitsisi sitä, että sillä olisi oikeus laajentaa unionin tuomioistuimessa, jonka toimivaltaa muutoksenhaun yhteydessä on rajoitettu, kannettaan unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden (tuomio 16.3.2023, komissio v. Jiangsu Seraphim Solar System ja neuvosto v. Jiangsu Seraphim Solar System ja komissio, C‑439/20 P ja C‑441/20 P, EU:C:2023:211, 83 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
61
CEVA väittää nyt käsiteltävässä asiassa, että se käsitteli vastinekirjelmässään vanhentumisajan alkamisajankohtaa koskevaa ongelmakokonaisuutta ja että se täsmensi päättelyään vastauskirjelmänsä 48–58 kohdassa, joten se katsoo esittäneensä unionin yleisessä tuomioistuimessa komission vaatimuksen vanhentumista koskevan perusteen.
62
Tältä osin on todettava, etteivät ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen osan yhteydessä esitetyn kaltaiset argumentit käy ilmi yhdestäkään CEVAn unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämästä kirjelmästä.
63
CEVA väitti näet vastinekirjelmänsä 48–56 kohdassa ja vastauskirjelmänsä 48–58 kohdassa, että riidanalainen saatava oli vanhentunut, koska toisin kuin komissio väitti, mitään vanhentumisajan katkeamista ei voitu katsoa tapahtuneen. CEVA ei kuitenkaan riitauttanut sitä, että vanhentumisajan alkamisajankohta oli sama kuin veloitusilmoitusten lähettämisajankohta.
64
On päin vastoin niin, että CEVA totesi nimenomaisesti vastinekirjelmänsä 56 kohdassa ja vastauskirjelmänsä 58 kohdassa, että ”viime kädessä 12.3.2009 päivättyjen veloitusilmoitusten on katsottava käynnistäneen Belgian oikeudessa tarkoitetun 10 vuoden vanhentumisajan kulumisen”.
65
Tästä seuraa, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa, joka perustuu unionin yleisen tuomioistuimen väitetysti tekemään oikeudelliseen virheeseen, kun se tukeutui vanhentumisajan alkamisajankohtaa määrittäessään sopimuksen päättymisajankohdan asemesta veloitusilmoitusten lähettämisajankohtaan, on uusi valitusperuste.
66
Näin ollen on todettava, että kyseinen osa on jätettävä tutkimatta.
Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa
– Asianosaisten lausumat
67
CEVA väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan valituksenalaisen tuomion 39–44 kohdassa, että sopimusperusteinen saatava saattoi syntyä veloitusilmoituksen perusteella.
68
CEVA väittää tältä osin, että unionin tuomioistuinten oikeuskäytännön mukaan on yhtäältä niin, että veloitusilmoitukset eivät ole valituskelpoisia hallintopäätöksiä tai täytäntöönpanoperusteita, ja toisaalta niin, että komissiolla ei ole sopimussuhteissaan oikeutta antaa päätöksenluonteisia yksipuolisia toimia suhteessa sopimuskumppaneihinsa. CEVA päättelee tästä, että komissio ei voinut antaa yksipuolista toimea sopimusperusteisen saatavan perimiseksi ilman, että toimivaltainen tuomioistuin toteaa ensin tällaisen saatavan olemassaolon.
69
Komissio väittää, että CEVAn ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on jätettävä tutkimatta ja että se on joka tapauksessa perusteeton.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
70
On todettava, että valittaja väittää ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se piti riidanalaisen saatavan vanhentumisajan alkamisajankohtana myöhempää päivämäärää kuin 13.10.2004.
71
Kuten tämän tuomion 63 ja 64 kohdassa todetaan, valittaja ei kuitenkaan kiistänyt vaan päin vastoin myönsi unionin yleisessä tuomioistuimessa, että vanhentumisajan alkamisajankohta oli sama kuin veloitusilmoitusten lähettämisajankohta eli 12.3.2009.
72
Tästä seuraa, että ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa esitetty peruste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ei katsonut, että kyseinen vanhentumisaika oli alkanut kulua ennen viimeksi mainittua päivämäärää, on uusi valitusperuste.
73
Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on näin ollen myös jätettävä tutkimatta.
Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa
– Asianosaisten lausumat
74
CEVA väittää aluksi, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että saatavan ilmoittaminen saneerausmenettelyssä oli katkaissut riidanalaisen saatavan vanhentumisajan.
75
CEVA kiistää tältä osin riidanalaisen saatavan olemassaolon, jota komissio ei CEVAn mukaan voi osoittaa pelkästään veloitusilmoitusten tai saatavaa koskevan ilmoituksen laatimisella. CEVA muistuttaa, että kyseinen saatava hylättiin edellä tämän tuomion 33 kohdassa tarkoitetussa menettelyä valvovan tuomarin 11.9.2017 antamassa ratkaisussa, ja väittää, että komissio ei ole vahvistanut saatavaansa toimivaltaisessa tuomioistuimessa. CEVA väittää lisäksi, ettei tällaisella Ranskassa aloitetun saneerausmenettelyn yhteydessä esitetyllä saatavaa koskevalla ilmoituksella ole mitään vaikutusta sellaisen siviilioikeudellisen vaatimuksen vanhentumiseen, johon sovelletaan Belgian oikeutta. CEVAn mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että asetuksessa N:o 1346/2000 sallitaan vanhentumisajan katkeaminen sellaisen saatavan osalta, joka ei ole erääntynyt saneerausmenettelyn aloittamishetkellä.
76
CEVA väittää lisäksi vastauskirjelmässään, että vaikka hyväksyttäisiin, että saneerausmenettelyn aloittaminen voi katkaista vanhentumisajan, katkaisevan toimen on kuitenkin perustuttava velkojan muodolliseen vaatimukseen, joka ei voi muodostua veloitusilmoituksista, kuten nyt käsiteltävässä asiassa.
77
CEVAn mukaan on lisäksi niin, että saneerausmenettely aloitettiin vasta 22.6.2016, kun taas komission saatava oli vanhentunut vuoden 2014 aikana. CEVAn mukaan tästä seuraa, että mainitun saneerausmenettelyn yhteydessä komission esittämä saatavaa koskeva ilmoitus ei voinut katkaista vanhentumisaikaa, koska vanhentumisaika oli jo päättynyt kyseisen ilmoituksen esittämisajankohtana.
78
Unionin yleinen tuomioistuin teki lisäksi CEVAn mukaan oikeudellisen virheen katsoessaan, että vanhentuminen oli katkennut sillä, että CEVA haastettiin ranskalaisiin rikostuomioistuimiin, koska ”Belgian oikeudessa ei säädetä vanhentumisaikojen katkeamisesta eikä virallisen syytteen alaisia rikoksia koskevaa syyteoikeutta koskevien Belgian vanhentumisaikojen soveltamisesta toisessa valtiossa aloitettujen menettelyjen osalta”.
79
CEVA väittää nimittäin, että Cour de cassationin (ylin yleinen tuomioistuin, Belgia) oikeuskäytännöstä ilmenee, että vanhentumisajan katkaiseminen haasteella koituu ainoastaan sen tahon eduksi, joka on katkaisevan toimen alkuunpanija. CEVA huomauttaa, ettei kyseinen taho nyt käsiteltävässä asiassa ole komissio vaan Ranskan syyttäjäviranomainen, joka saattoi asian ranskalaisen rikostuomioistuimen käsiteltäväksi. CEVAn mukaan mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että haaste katkaisee vanhentumisajan yhtäältä sellaisen vaatimuksen osalta, joka kyseisessä haasteessa esitetään, ja toisaalta sellaisen vaatimuksen osalta, jonka kohde on käytännössä sisällytetty haasteeseen, mikä merkitsee, että vaatimuksen kohde on otettava huomioon. CEVA huomauttaa, että nyt käsiteltävässä asiassa on kuitenkin niin, että Ranskassa nostettu virallinen syyte koski petosta ja julkisten varojen väärinkäyttöä, kun taas komission vaatimus koski CEVAlle myönnettyjen avustusten takaisinmaksua.
80
CEVA väittää lopuksi, että Belgian oikeuden mukaan on joka tapauksessa niin, ettei vanhentumisajan katsota katkenneen, jos kantajan vaatimus hylätään. CEVA huomauttaakin, että Ranskan rikostuomioistuimet hylkäsivät komission esittämän siviilioikeudellisen vaatimuksen.
81
Komissio katsoo, että ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on osaksi jätettävä tutkimatta ja osaksi perusteeton.
82
Komissio riitauttaa tältä osin CEVAn esittämän tulkinnan Ranskan kauppakoodeksin L. 622-25-1 §:stä.
83
Komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi perustellusti, että saatavan ilmoittaminen saneerausmenettelyn yhteydessä oli katkaissut vanhentumisajan kaikissa jäsenvaltioissa asetuksen N:o 1346/2000 16 artiklan nojalla. Komission mukaan on joka tapauksessa niin, että Belgian oikeudessa annetaan saatavaa koskevalle ilmoitukselle sama vanhentumisajan katkaiseva vaikutus.
84
Komissio väittää sen CEVAn argumentin osalta, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että CEVAlle tiedoksi annettu haaste saapua vastaamaan Ranskan rikostuomioistuimiin oli katkaissut vanhentumisajan, että kyseinen argumentti on jätettävä tutkimatta, koska unionin yleinen tuomioistuin ei ole lausunut tästä kysymyksestä.
85
Komissio väittää toissijaisesti, että riidanalaisen saatavan vanhentumisaika keskeytyi sillä, että Euroopan unioni esiintyi asianomistajana ranskalaisessa rikostuomioistuimessa vuonna 2011, ja tämä keskeytyminen jatkui komission mukaan 23.8.2017 saakka, jolloin rikosoikeudellinen menettely päättyi.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
86
Ensinnäkin niistä CEVAn esittämistä argumenteista, joiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että vanhentumisaika oli katkennut sillä, että CEVA sai Ranskan rikostuomioistuimilta haasteen, on todettava, että nämä argumentit perustuvat valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
87
On näet niin, että todettuaan valituksenalaisen tuomion 52–59 kohdassa, että saatavaa koskeva ilmoitus, jonka komissio oli esittänyt saneerausmenettelyn yhteydessä, oli katkaissut kyseisen saatavan vanhentumisen, unionin yleinen tuomioistuin ei lausunut siitä kysymyksestä, oliko myös se seikka, että CEVA oli saanut Ranskan rikostuomioistuimilta haasteen, katkaissut vanhentumisen.
88
Toiseksi niistä CEVAn esittämistä argumenteista, jotka koskevat vanhentumisajan kulumisen katkeamista sen johdosta, että komissio ilmoitti saatavan saneerausmenettelyn yhteydessä, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi aluksi valituksenalaisen tuomion 52 kohdassa, että tribunal de commerce de Saint-Brieuc oli aloittanut CEVAa koskevan saneerausmenettelyn 22.6.2016 ja että komissio oli ilmoittanut kyseisen menettelyn yhteydessä saatavansa 15.9.2016.
89
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin totesi yhtäältä valituksenalaisen tuomion 53 kohdassa, että Ranskan kauppakoodeksin L. 622-24 §:stä ilmenee, että saneerausmenettelyn aloittamisesta annetun tuomion julkaisemisesta alkaen työntekijöitä lukuun ottamatta kaikkien velkojien, joiden saatava on syntynyt ennen kyseisen tuomion antamista, on ilmoitettava saatavansa selvittäjälle. Kyseinen tuomioistuin totesi toisaalta valituksenalaisen tuomion 54 kohdassa, että kauppakoodeksin L. 622-25-1 §:n nojalla on niin, että saatavan ilmoittaminen keskeyttää vanhentumisen siihen saakka, kunnes menettely on päätetty, että maksuvaatimus ei ole tarpeen ja että se vastaa oikeudellista perimistoimea.
90
Unionin yleinen tuomioistuin totesi lopuksi yhtäältä valituksenalaisen tuomion 55 kohdassa, että asetusta N:o 1346/2000 oli sovellettava suoraan. Kyseinen tuomioistuin katsoi toisaalta valituksenalaisen tuomion 56 kohdassa lähinnä, että kyseisen asetuksen mukaan on ensinnäkin niin, että menettelyn aloittamisen edellytykset, menettelyn kulku sekä menettelyn päättäminen määräytyvät maksukyvyttömyysmenettelyn aloitusvaltion lain mukaan, toiseksi niin, että maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista koskeva jäsenvaltion tuomioistuimen päätös on tunnustettava kaikissa muissa jäsenvaltioissa siitä alkaen, kun päätöstä on noudatettava menettelyn aloitusvaltiossa, ja kolmanneksi niin, että päätös menettelyn aloittamisesta saa ilman eri muodollisuuksia muissa jäsenvaltioissa samat vaikutukset kuin sillä on menettelyn aloitusvaltion lain mukaan.
91
Unionin yleinen tuomioistuin päätteli tästä valituksenalaisen tuomion 57 kohdassa, että CEVAa koskevan saneerausmenettelyn aloittaminen Ranskassa ja komission saatavaa koskeva ilmoitus olivat vaikuttaneet Ranskan oikeutta sovellettaessa Belgian oikeuteen ja tarkemmin ottaen katkaisseet kyseisen saatavan vanhentumisen.
92
Unionin yleinen tuomioistuin ei näin toimiessaan ole tehnyt oikeudellista virhettä.
93
On näet yhtäältä niin, että Ranskan kauppakoodeksin L. 622-25-1 §:n, jonka mukaan pelkkä saatavan ilmoittaminen saneerausmenettelyssä riittää katkaisemaan vanhentumisen, sanamuoto ei tue CEVAn argumentteja, joiden mukaan komission saatavan olisi pitänyt olla tuomioistuimen vahvistama, jotta vanhentuminen olisi katkennut.
94
On toisaalta niin, että CEVAn argumentti, jonka mukaan asetuksen N:o 1346/2000 vaikutukset eivät voi ulottua Belgian oikeuteen, ei voi menestyä.
95
Tältä osin on riittävää muistuttaa, että SEUT 288 artiklan mukaan asetus pätee yleisesti. Se on siten kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
96
Kolmanneksi ja viimeiseksi on todettava, että siltä osin kuin valittaja väittää, että vuonna 2016 saneerausmenettelyn yhteydessä esitetty saatavaa koskeva ilmoitus esitettiin sen jälkeen, kun unionin saatava oli vanhentunut 13.10.2014, tämän valitusperusteen ensimmäiseen ja toiseen osaan annetuista vastauksista ilmenee, että tämä väite on jätettävä tutkimatta.
97
Tästä seuraa, että ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa
– Asianosaisten lausumat
98
CEVA väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan komission saatavan olemassaolon ja määrittäessään sen määrän. CEVA väittää, että Ranskan oikeudessa kielletään saneerausmenettelyn kohteena olevan yhteisön kaikkia velkojia jatkamasta saataviensa erillisperintää oikeusteitse kyseisen menettelyn aloittamisen jälkeen. CEVA päättelee tästä, että Ranskan maksukyvyttömyyslainsäädännön mukaan Ranskan tuomioistuimet eivät voi ottaa valituksenalaista tuomiota huomioon, koska ilmoitettu saatava on todettu myöhemmin.
99
Komissio katsoo, että kyseinen valitusperusteen osa on perusteeton.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
100
Sen toteaminen riittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole tuominnut CEVAa tältä osin mistään.
101
Valituksenalaisen tuomion 95 kohdasta ja kyseisen tuomion tuomiolauselman 1 kohdasta ilmenee näet, että unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan totesi riidanalaisen saatavan olemassaolon ja vahvisti kyseistä saatavaa koskevan pääoman määräksi 168220,16 euron suuruisen summan korkoineen, eikä se kyseisessä tuomiossa määrännyt CEVAa maksamaan mainittua saatavaa. CEVAn argumentti perustuu näin ollen valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
102
Näin ollen ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa on hylättävä ja siten ensimmäinen valitusperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.
Toinen valitusperuste
103
Toinen valitusperuste jakautuu neljään osaan.
Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa
– Asianosaisten lausumat
104
CEVA väittää, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti valituksenalaisen tuomion 70–80 kohdassa, että CEVA oli syyllistynyt taloudellisiin sääntöjenvastaisuuksiin Seapura-sopimusta täytettäessä. CEVA väittää tältä osin – viittaamalla OLAFin kertomuksen tiettyyn kohtaan – kyseisestä kertomuksesta ilmenevän, ettei sen osalta ole näytetty toteen väitettä taloudellisiin sääntöjenvastaisuuksiin syyllistymisestä Seapura-hankkeen yhteydessä. CEVA väittää, että mainitussa kertomuksessa esitetyt johtopäätökset tällaisista sääntöjenvastaisuuksista eivät koskeneet Seapura-sopimusta vaan kahta muuta sopimusta, joiden osalta myönnetyt avustukset oli maksettu takaisin komissiolle.
105
CEVA lisää vastauskirjelmässään yhtäältä, ettei minkään asiakirja-aineistoon sisältyvän seikan perusteella voida todeta henkilöstön työaikalomakkeiden väärentämistä Seapura-hankkeen osalta. CEVAn mukaan mainitusta kertomuksesta ilmenee toisaalta myös, ettei se plagioinut tieteellisiä asiakirjoja Seapura-sopimuksen täyttämisen yhteydessä, toisin kuin komissio on väittänyt sen tehneen.
106
Komission mukaan toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on perusteeton.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
107
Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 71 kohdassa, OLAFin kertomus koostui kahdesta osasta, joista ensimmäinen koski suoria menoja ja toinen rakennerahastoja, ja kyseinen kertomus koski kahdentyyppisiä menettelytapoja eli yhtäältä henkilöstön työaikalomakkeiden väärentämistä ja toisaalta tieteellisten asiakirjojen plagiointia.
108
Unionin yleinen tuomioistuin tarkensi valituksenalaisen tuomion 74 ja 75 kohdassa, että vaikka OLAFin kertomuksessa ei ollut näytetty toteen väitettä tieteellisten asiakirjojen plagioinnista Seapura-hankkeen yhteydessä, kyseisessä kertomuksessa todettiin kuitenkin, että CEVA oli väärentänyt henkilöstönsä työaikalomakkeita erityisesti eurooppalaisten hankkeiden osalta tarkoituksenaan vapauttaa suurin mahdollinen määrä varoja käytettäväksi kussakin hankkeessa.
109
Unionin yleinen tuomioistuin totesi OLAFin kertomuksen eri kohtia koskevan arvioinnin perusteella, että kaikissa CEVAn hankkeissa Seapura-hanke mukaan lukien oli ilmennyt vakavia taloudellisia sääntöjenvastaisuuksia.
110
Tältä osin on todettava, että CEVAn tämän osan yhteydessä esittämissä argumenteissa, siltä osin kuin ne perustuvat OLAFin kertomuksesta lainattuun kohtaan, sekoitetaan Seapura-sopimuksen osalta se, että plagiointia koskevaa väitettä ei hyväksytty, sen kanssa, että olisi väitetysti todettu yleisellä tasolla, että mihinkään sääntöjenvastaisuuksiin ei ollut syyllistytty. Joka tapauksessa on niin, että CEVA pyytää itse asiassa näillä argumenteillaan unionin tuomioistuinta korvaamaan unionin yleisen tuomioistuimen suorittaman tosiseikkojen arvioinnin omalla arvioinnillaan.
111
SEUT 256 artiklan 1 kohdan ja Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan muutosta voidaan kuitenkin hakea vain oikeuskysymysten osalta. Ainoastaan unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen määrittämään merkityksellisen tosiseikaston ja arvioimaan sitä sekä esitettyä näyttöä. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että tosiseikasto ja näyttö on otettu huomion vääristyneellä tavalla, niiden arviointi ei näin ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen muutoksenhaun yhteydessä harjoittaman valvonnan piiriin (tuomio 10.9.2024, Google ja Alphabet v. komissio (Google Shopping), C‑48/22 P, EU:C:2024:726, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
112
Koska tosiseikkojen vääristyneellä tavalla huomioon ottamiseen ei ole vedottu eikä sellaista ole osoitettu, toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on jätettävä tutkimatta.
Toisen valitusperusteen toinen osa
113
CEVA väittää toisen valitusperusteen toisessa osassa, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklassa tarkoitettua hyvän oikeudenkäytön periaatetta, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 72 kohdassa OLAFin tutkimuksen horisontaalisen luonteen merkitsevän sitä, että tutkimus käsitti väistämättä Seapura-sopimuksen, vaikka se myös totesi OLAFin kertomuksesta ilmenevän, että tieteellisten asiakirjojen väärentämistä koskevaa väitettä ei ollut todettu paikkansapitäväksi mainitun sopimuksen osalta.
114
CEVA katsoo näin ollen, että unionin yleinen tuomioistuin tyytyi OLAFin kertomusta koskevaa komission arviointia valvoessaan tarkastelemaan kyseistä kertomusta ainoastaan yleisluonteisesti ja loukkasi siten hyvän oikeudenkäytön periaatetta, jonka nojalla kyseisen tuomioistuimen olisi pitänyt tutkia huolellisesti kaikki käsitellyn asian kannalta merkitykselliset seikat, kun taas mainitun kertomuksen asianmukainen tarkastelu osoittaa CEVAn mukaan, että todetut sääntöjenvastaisuudet eivät liittyneet Seapura-sopimukseen.
115
Komissio väittää, että kyseinen osa on jätettävä tutkimatta ja että se on joka tapauksessa perusteeton.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
116
CEVA moittii toisen valitusperusteen toisessa osassa unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se tarkasteli valituksenalaisen tuomion 70–80 kohdassa OLAFin kertomusta yleisluonteisesti ja siten virheellisesti ja ettei se tutkinut huolellisesti kaikkia käsitellyn asian kannalta merkityksellisiä seikkoja. CEVA pyrkii näillä argumenteillaan itse asiassa siihen, että unionin tuomioistuin korvaa unionin yleisen tuomioistuimen suorittaman tosiseikkojen, sellaisina kuin ne ilmenevät kertomusta koskevasta tarkastelusta, arvioinnin omalla arvioinnillaan.
117
Kuten tämän tuomion 111 kohdassa kuitenkin todetaan, tosiseikaston ja näytön arviointi ei muodosta oikeuskysymystä, joka voidaan sellaisenaan saattaa unionin tuomioistuimen valvonnan alaiseksi valituksella, paitsi jos tosiseikasto tai näyttö on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, mitä tässä tapauksessa ei ole väitetty tapahtuneen eikä missään tapauksessa näytetty toteen.
118
Näin ollen toisen valitusperusteen toinen osa on jätettävä tutkimatta.
Toisen valitusperusteen kolmas osa
– Asianosaisten lausumat
119
CEVA väittää, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että komissio oli 168220,16 euron suuruisen rahamäärän velkoja, ottamatta huomioon sitä, että Ranskan rikostuomioistuimet olivat vapauttaneet CEVAn petosta ja julkisten varojen väärinkäyttöä koskevista syytteistä ja hylänneet lopullisesti komission asianomistajana esittämät vaatimukset. CEVAn mukaan kyseiset ratkaisut ovat saaneet lainvoiman kansallisella tasolla, joten vastaavuus-, tehokkuus- ja oikeusvarmuuden periaate ovat sen mukaan esteenä sille, että tällaiset ratkaisut kyseenalaistetaan unionin oikeuden perusteella.
120
Komissio katsoo, että kyseinen osa on jätettävä tutkimatta, koska CEVA ei täsmennä niitä valituksenalaisen tuomion kohtia, joita osa koskee. Komissio väittää, että tämä osa on joka tapauksessa hylättävä tehottomana.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
121
Aluksi on muistutettava, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artiklan 2 kohdassa määrätään, että oikeudellisissa perusteluissa ja perusteissa, joihin vedotaan, on yksilöitävä täsmällisesti, mitkä unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun perustelujen kohdat riitautetaan. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi, tai muuten kyseinen valitus tai peruste jätetään tutkimatta (tuomio 28.9.2023, Changmao Biochemical Engineering v. komissio, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 87 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
122
Vaikka CEVA ei mainitsekaan niitä valituksenalaisen tuomion kohtia, joita se moittii, on ilmeistä – kun otetaan huomioon, että kyseinen tuomio sisältää alaotsikon ”Rikosoikeudelliset menettelyt Ranskan tuomioistuimissa” –, että CEVAn argumentit kohdistuvat mainitun tuomion 85–88 kohtaan.
123
Unionin yleinen tuomioistuin muistutti tältä osin aluksi valituksenalaisen tuomion 85 kohdassa, että Seapura-sopimuksen kaltaisen sopimuksen yhteydessä jo se, että tilintarkastuksen yhteydessä todetaan petosten tai vakavien taloudellisten sääntöjenvastaisuuksien olemassaolo, riitti antamaan komissiolle oikeuden vaatia sen myöntämien rahamäärien palauttamista. Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin katsoi tosiseikkojen arviointia koskevan yksinomaisen toimivaltansa puitteissa valituksenalaisen tuomion 86 kohdassa, että henkilöstön työaikalomakkeiden väärentäminen, sellaisena kuin se oli todettu OLAFin kertomuksessa, merkitsi vähintäänkin vakavaa taloudellista sääntöjenvastaisuutta. Kyseinen tuomioistuin totesi lisäksi valituksenalaisen tuomion 87 kohdassa pääasiallisesti, että Seapura-sopimuksen liitteessä II olevan 3 artiklan 5 kohta antoi komissiolle oikeuden vaatia kyseessä olevan unionin osuuden takaisinmaksua jo pelkästään petosten tai vakavien taloudellisten sääntöjenvastaisuuksien olemassaolon toteamisen perusteella, eikä tällainen oikeus edellytä sitä, että tällaisista menettelyistä on lisäksi annettu tuomio tai että ne on määritelty rikoksiksi.
124
Lopuksi on todettava, että näiden arviointien perusteella unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 88 kohdassa, että sillä, että kansallinen rikostuomioistuin oli vapauttanut CEVAn petosta ja julkisten varojen väärinkäyttöä koskevista syytteistä, ei ollut mitään vaikutusta komission oikeuteen vaatia kyseessä olevan avustuksen takaisinmaksua Seapura-sopimuksen liitteessä II olevan 3 artiklan 5 kohdan nojalla.
125
Tällaiseen päättelyyn ei sisälly minkäänlaista oikeudellista virhettä. On erityisesti niin, että toisin kuin valittaja epäsuorasti väittää, Ranskan rikostuomioistuimet eivät ole lausuneet kyseisessä sopimusmääräyksessä tarkoitettujen ”vakavien taloudellisten sääntöjenvastaisuuksien” olemassaolosta, koska tätä sopimusta koskevaa ilmaisua ei pidä sekoittaa petoksen tai julkisten varojen väärinkäytön luonnehdintoihin, jotka vastasivat niitä syytteitä, joista CEVA vapautettiin.
126
Toisen valitusperusteen kolmas osa on näin ollen hylättävä perusteettomana.
Toisen valitusperusteen neljäs osa
– Asianosaisten lausumat
127
CEVA väittää, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi menettelyllisen autonomian periaatetta, koska oikeussubjektit eivät unionin oikeuden nykytilassa voi vedota yhden jäsenvaltion lainsäädäntöön toisen jäsenvaltion tuomioistuimissa. CEVAn mukaan unionin yleinen tuomioistuin erehtyi siten hylätessään CEVAn argumentin, jonka mukaan komissio ei voinut vedota Ranskan oikeuden perusteella Ranskassa aloitettuihin menettelyihin, koska Seapura-sopimuksessa määrättiin Belgian oikeuden soveltamisesta ja unionin tuomioistuinten yksinomaisesta toimivallasta.
128
Komissio katsoo, että CEVA ei ilmoita, millä tavoin valituksenalaista tuomiota rasittaa oikeudellinen virhe, joten toisen valitusperusteen neljäs osa on jätettävä tutkimatta.
129
Kyseinen osa on komission mukaan joka tapauksessa perusteeton.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
130
Aluksi on todettava, että vaikka CEVA ei mainitsekaan niitä valituksenalaisen tuomion kohtia, joita se moittii, on ilmeistä – kun otetaan huomioon, että kyseinen tuomio sisältää alaotsikon ”Menettelyllisen autonomian periaate” –, että CEVAn argumentit kohdistuvat mainitun tuomion 92–95 kohtaan.
131
Asiakysymyksestä on todettava yhtäältä, että – kuten tämän tuomion 94 ja 95 kohdassa palautetaan mieleen – SEUT 288 artiklan nojalla asetus N:o 1346/2000 pätee yleisesti, on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
132
Toisaalta on niin, että menettelyllisen autonomian periaatteen soveltaminen edellyttää sitä, että unioni ei ole antanut asiaa koskevia sääntöjä (ks. vastaavasti tuomio 25.3.2021, Balgarska Narodna Banka, C‑501/18, EU:C:2021:249, 116 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), joten kyseisen periaatteen loukkaamiseen ei voida vedota nyt käsiteltävässä asiassa.
133
Unionin yleinen tuomioistuin ei siten loukannut menettelyllisen autonomian periaatetta katsoessaan valituksenalaisen tuomion 93 kohdassa, ettei sillä, että Seapura-sopimukseen sovellettiin Belgian oikeutta, ollut vaikutusta asetuksen N:o 1346/2000, jonka nojalla Ranskan kauppakoodeksin tietyt säännökset vaikuttivat Belgian oikeuteen, suoraan sovellettavuuteen.
134
Näin ollen toisen valitusperusteen neljäs osa on hylättävä perusteettomana ja siten toinen valitusperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.
135
Koska yksikään CEVAn valituksensa tueksi esittämistä valitusperusteista ei voi menestyä, valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
136
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista.
137
Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
138
Koska komissio on vaatinut CEVAn velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska jälkimmäinen on hävinnyt asian, CEVA on velvoitettava vastaamaan omista tähän menettelyyn liittyvistä oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) velvoitetaan vastaamaan omista muutoksenhakuasteessa aiheutuneista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.