null
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MANUELA CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONY
přednesené dne 26. února 2026(1)
Věc C‑147/25
„Inter Rao Lietuva“ AB
proti
Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud, Litva)]
„ Řízení o předběžné otázce – Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Nařízení (EU) č. 269/2014 – Článek 2 – Rozhodnutí 2014/145/SZBP – Článek 2 – Omezující opatření přijatá v souvislosti se situací na Ukrajině – Vnitrostátní opatření, které stanoví zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů osoby spojené s osobami, na které Unie uvalila sankce – Rozsah soudního přezkumu – Důkazní standard pro vazbu na sankcionované osoby“
1.        V roce 2022 vypracovaly litevské orgány „seznam fyzických nebo právnických osob spjatých se subjekty, na něž se vztahují mezinárodní sankce“. V seznamu bylo uvedeno, že majetek společnosti Inter Rao Lietuva AB(2) byl zmrazen z důvodu vazeb této společnosti na osoby, na něž se vztahují omezující opatření přijatá rozhodnutím 2014/145/SZBP(3) a nařízením (EU) č. 269/2014(4).
2.        Před rozhodnutím o kasačním opravném prostředku podaném společností Inter Rao, ve kterém je napadeno její zařazení na tento seznam, předkládá Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud, Litva) Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, v níž vyjadřuje pochybnosti o výkladu použitelných unijních pravidel.
3.        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce umožní Soudnímu dvoru upřesnit, zda a do jaké míry je jeho judikatura týkající se seznamů (osob a subjektů, na něž se vztahují omezující opatření) přijatých Unií použitelná na seznamy, které mohou být vypracovány členskými státy při provádění těchto omezujících opatření.
I.      Právní rámec
A.      Unijní právo
1.      Rozhodnutí 2014/145
4.        Článek 2 stanoví:
„1.      Zmrazují se veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje, které náležejí:
a)      fyzickým osobám, které nesou odpovědnost za činnosti nebo politiky, jež narušují nebo ohrožují územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny nebo stabilitu či bezpečnost Ukrajiny nebo brání působení mezinárodních organizací na Ukrajině, a fyzickým osobám, které tyto činnosti nebo politiky podporují nebo je provádějí;
b)      právnickým osobám, subjektům či orgánům, které materiálně či finančně podporují činnosti narušující nebo ohrožující územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny;
c)      právnickým osobám, subjektům či orgánům na Krymu nebo v Sevastopolu, jejichž vlastnictví bylo převedeno v rozporu s ukrajinským právem, nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům, které mají z takového převodu prospěch;
d)      fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům, které materiálně či finančně podporují ruské činitele s rozhodovací pravomocí odpovědné za anexi Krymu nebo za destabilizaci Ukrajiny nebo které mají z vazby na tyto činitele prospěch;
e)      fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům, které provádějí transakce se separatistickými skupinami v oblasti Donbasu na Ukrajině;
f)      fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům, které materiálně či finančně podporují vládu Ruské federace odpovědnou za anexi Krymu a za destabilizaci Ukrajiny nebo které mají z vazby na tuto vládu prospěch; nebo
g)      předním podnikatelům nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům, které jsou zapojeny do hospodářských odvětví, která poskytují značné zdroje příjmů vládě Ruské federace odpovědné za anexi Krymu a za destabilizaci Ukrajiny,
nebo které jsou těmito osobami, subjekty či orgány vlastněny, drženy či kontrolovány a fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům s nimi spojeným, uvedeným na seznamu v příloze.
2.      Žádné finanční prostředky ani hospodářské zdroje se nezpřístupní fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům uvedeným v příloze, a to přímo ani nepřímo ani v jejich prospěch.
[...]“
5.        Článek 3 stanoví:
„1.      Rada na návrh členského státu nebo vysokého představitele Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku rozhoduje jednomyslně o sestavení nebo změně seznamu uvedeného v příloze.
2.      Rada sdělí dotčené fyzické nebo právnické osobě, subjektu či orgánu své rozhodnutí podle odstavce 1 včetně důvodů zařazení na seznam, a to buď přímo, je-li známa adresa, nebo zveřejněním oznámení, a tím jim umožní se k záležitosti vyjádřit.
3.      Jsou-li předloženy připomínky nebo nové podstatné důkazy, Rada své rozhodnutí podle odstavce 1 přezkoumá a dotčenou osobu, subjekt či orgán o této skutečnosti informuje.“
6.        Článek 4 odst. 1 stanoví:
„V příloze jsou uvedeny důvody pro zařazení fyzických nebo právnických osob, subjektů či orgánů podle čl. 1 odst. 1 a čl. 2 odst. 1 na seznam.“
2.      Nařízení č. 269/2014
7.        Článek 2 stanoví:
„1.      Zmrazují se veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje náležející fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům nebo fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům s nimi spojeným, jak jsou uvedeny v příloze I, jakož i veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje, které uvedené osoby, subjekty či orgány vlastní, drží či ovládají.
2.      Žádné finanční prostředky ani hospodářské zdroje nesmějí být přímo ani nepřímo zpřístupněny fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům nebo fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům s nimi spojeným uvedeným v příloze I nebo v jejich prospěch.“
8.        Článek 3 odst. 1 upřesňuje, že příloha I obsahuje seznam fyzických nebo právnických osob, subjektů či orgánů uvedených v tomto odstavci 1, jakož i fyzických nebo právnických osob, subjektů či orgánů s nimi spojených. Podle odstavce 2 obsahuje příloha I důvody pro zařazení dotčených fyzických nebo právnických osob, subjektů a orgánů na seznam.
9.        Článek 14 stanoví:
„1.      Pokud Rada rozhodne o tom, že se na fyzickou nebo právnickou osobu, subjekt či orgán mají vztahovat opatření uvedená v článku 2, změní odpovídajícím způsobem přílohu I.
2.      Rada sdělí své rozhodnutí fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům uvedeným v odstavci 1, včetně důvodů jejich zařazení na seznam, a to buď přímo, je-li známa jejich adresa, nebo zveřejněním oznámení, čímž této fyzické nebo právnické osobě, subjektu či orgánu umožní se k této záležitosti vyjádřit.
3.      Jsou-li předloženy připomínky nebo nové podstatné důkazy, Rada své rozhodnutí přezkoumá a dotčenou fyzickou nebo právnickou osobu, subjekt či orgán o této skutečnosti informuje.
4.      Seznam uvedený v příloze I se pravidelně přezkoumává, a to nejméně každých 12 měsíců.“
10.      Článek 17 stanoví:
„Toto nařízení se použije:
[…]
d)      na všechny právnické osoby, subjekty či orgány zapsané nebo zřízené podle práva některého členského státu, ať se nacházejí na území Unie nebo mimo něj;
e)      na každou právnickou osobu, subjekt nebo orgán v souvislosti s jakoukoli podnikatelskou činností vykonávanou zcela nebo částečně v rámci Unie.“
B.      Litevské právo
1.      Lietuvos Respublikos ekonominių ir kitų tarptautinių sankcijų įgyvendinimo įstatymas n.º IX-2160(5)
11.      Článek 12 ve znění, které vstoupilo v platnost dne 27. dubna 2022, stanovil, že dohled nad uplatňováním mezinárodních finančních sankcí spadá zejména do pravomoci Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos (Úřad pro vyšetřování finančních trestných činů při ministerstvu vnitra Litevské republiky)(6).
12.      Odstavec 3 téhož článku stanovil, že FNTT bude koordinovat, sledovat a zajišťovat provádění finančních sankcí (omezení disponování s finančními prostředky a hospodářskými zdroji) v Litevské republice.
2.      Lietuvos Respublikos tarptautinių sankcijų įstatymas(7)
13.      Zákon č. IX-2160 byl nahrazen zákonem o mezinárodních sankcích, jak vyplývá z Lietuvos Respublikos ekonominių ir kitų tarptautinių sankcijų įgyvendinimo įstatymo n.º IX-2160 pakeitimo įstatymas n.º XIV-1020(8).
14.      Článek 4 odst. 4, který vstoupil v platnost dne 17. května 2022, stanoví, že informace týkající se rozhodnutí přijatých v souvislosti se subjekty sankcionovanými za jejich vazby na subjekty uvedené na seznamech sankcionovaných osob musí FNTT poskytnout fyzickým a právnickým osobám, správcům veřejných registrů a správcům státních informačních systémů, kteří tyto sankce provádějí.
15.      Článek 11 stanoví:
„1.      Při provádění mezinárodních sankcí, které spadají do jejich pravomoci, příslušné orgány [jako je FNTT]:
1)      přijmou rozhodnutí stanovená v právních aktech, kterými se stanoví mezinárodní sankce;
[...]
4.      FNTT koordinuje, dohlíží a zajišťuje provádění finančních sankcí (omezení disponování s finančními prostředky a hospodářskými zdroji) v Litvě.
[…]“
3.      Nařízení vlády č. 1679
16.      Postup dohledu nad prováděním mezinárodních sankcí je upraven nařízením vlády č. 1679 ze dne 30. prosince 2004. Jeho bod 11 ve znění platném od 30. ledna 2019 do 27. května 2022 stanovil, že FNTT bude pravidelně kontrolovat, ověřovat a shromažďovat údaje o provádění finančních sankcí různými subjekty, jako jsou finanční instituce nebo investiční společnosti.
4.      Nařízení vlády  č. 535
17.      Nařízení vlády č. 1679 bylo nahrazeno nařízením vlády č. 535 ze dne 25. května 2022. Podle bodu 13 posledně uvedeného nařízení vlády při výkonu funkce příslušného orgánu podle čl. 11 odst. 1 zákona o mezinárodních sankcích koordinuje, dohlíží a zajišťuje provádění finančních sankcí (omezení disponování s finančními prostředky a hospodářskými zdroji) v Litvě.
18.      Bod 13.2 uvádí:
„Pokud FNTT zjistí, že v souladu s kritérii stanovenými v předpisech upravujících mezinárodní sankce právnická osoba [...] náleží subjektu, který podléhá sankcím, nebo je tímto subjektem ovládána, přijme usnesení o tom, že finanční sankce by se měly vztahovat i na tuto právnickou osobu [...] Seznam právnických osob [...], které náleží subjektu podléhajícímu sankcím nebo jsou jím ovládány, sestavený a aktualizovaný na základě přijatých usnesení, bude zveřejněn na internetových stránkách FNTT a předán orgánům spravujícím státní rejstříky a státní informační systémy do dvou pracovních dnů od přijetí příslušných usnesení.“
19.      Podle bodu 15 představují usnesení FNTT uvedená v bodě 13.2 normativní akty závazné povahy při provádění mezinárodních sankcí v Litvě.
II.    Skutkový stav, spor a předběžné otázky
20.      Popis skutkového stavu popsaný v předkládacím rozhodnutí zahrnuje následující skutečnosti.
21.      Inter Rao působí v Litvě jako dovozce elektřiny a nezávislý dodavatel elektřiny.
22.      Základní kapitál společnosti Inter Rao vlastní z 51 % společnost Rao Nordic, finská společnost, v níž má 100% podíl Inter Rao Ues, společnost Ruské federace.
23.      Dne 28. dubna 2022 zařadil FNTT společnost Inter Rao na „seznam fyzických nebo právnických osob spjatých se subjekty, na něž se vztahují mezinárodní sankce“ (dále jen „vnitrostátní seznam“ nebo „sporný seznam“)(9).
24.      Na vnitrostátním seznamu bylo uvedeno, že majetek společnosti Inter Rao je zmrazen z důvodu jejích vazeb na G. H., na kterého se vztahují omezující opatření podle nařízení č. 269/2014.
25.      Dne 12. května 2022 podala společnost Inter Rao k FNTT žádost o vyškrtnutí z vnitrostátního seznamu a o potvrzení, že se na ni nevztahují sankce.
26.      Dne 25. května 2022 FNTT opravil sporný seznam, odstranil informace týkající se vazeb společnosti Inter Rao na G. H. a uvedl, že tato společnost má vazby na prezidenta Ruské federace, na kterého se vztahují omezující opatření podle rozhodnutí (SZBP) 2022/331(10).
27.      Dne 27. května 2022 přijal FNTT rozhodnutí „o uplatnění nařízení [č. 269/2014] na společnost Inter Rao [...]“ (dále jen „rozhodnutí č. 1“), v němž uvedl, že nemá žádný právní základ pro výmaz informací týkajících se společnosti Inter Rao zveřejněných na internetových stránkách.
28.      V rozhodnutí č. 1 se uvádí, že:
–        51 % akcií společnosti Inter Rao vlastní finská společnost Rao Nordic, jejíž akcie zcela vlastní Rao Ues, společnost Ruské federace. Akcionáři společnosti Rao Ues jsou společnosti Rosneftgaz, která drží 26,37 % akcií, Inter Rao Capital Group, která drží 29,56 %, PJSC FGC UES, která drží 8,57 %, a zbývajících 34,24 % je kótováno na moskevské burze cenných papírů a je ve vlastnictví menšinových akcionářů;
–        hlavními akcionáři ruské společnosti Inter Rao Ues jsou společnosti nepřímo ovládané Ruskou federací, která je prezidentskou federativní republikou, a na hlavu státu a prezidenta Ruské federace se vztahují omezující opatření stanovená rozhodnutím (SZBP) 2022/331.
29.      Dne 30. května 2022 podala společnost Inter Rao znovu žádost o vyškrtnutí z vnitrostátního seznamu, přičemž tvrdila, že žádný z akcionářů společnosti Inter Rao Ues nemá kontrolní podíl a že se na tyto akcionáře nevztahují sankce.
30.      Dne 23. června 2022 přijal FNTT druhé rozhodnutí „o uplatnění rozhodnutí [2022/231] na společnost Inter Rao [...]“ (dále jen „rozhodnutí č. 2“). V něm prohlásil, že neexistuje právní základ pro výmaz informací zveřejněných na jeho internetových stránkách.
31.      FNTT v rozhodnutí č. 2 zopakoval okolnosti uvedené v rozhodnutí č. 1 týkající se akcionářské struktury navrhovatelky a uvedl, že jak Rosneftgaz, tak Inter Rao Capital Group jsou držitelkami více než 25 % akcií, a proto by se mělo mít za to, že společně vlastnily nejméně 50 % akcií, a byly nepřímo ve vlastnictví Ruské federace, která měla právo přijímat rozhodnutí týkající se těchto společností a čerpat z nich prospěch.
32.      Dne 20. července 2022 přijal FNTT „usnesení č. V-174“, v němž je uveden seznam právnických osob nebo jiných subjektů bez právní subjektivity, které náleží subjektu, na který se vztahují sankce, nebo které jsou ovládány takovým subjektem. V bodě 1 tohoto seznamu je uvedena společnost Inter Rao.
33.      Společnost Inter Rao podala k Vilniaus apygardos administracinis teismas (krajský správní soud ve Vilniusu, Litva) žalobu znějící na zrušení rozhodnutí FNTT č. 1 a č. 2, jakož i na vyškrtnutí ze sporného seznamu.
34.      Poté, co byla její návrhová žádání v prvním stupni zamítnuta, podala společnost Inter Rao kasační opravný prostředek k Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud), který předložil Soudnímu dvoru tyto předběžné otázky:
„1)      Musí být článek 2 rozhodnutí 2014/145 [...] a článek 2 nařízení [...] č. 269/2014 ve spojení se zásadou řádné správy zakotvenou v článku 41 Listiny [základních práv Evropské unie; dále jen ‚Listina‘] vykládány tak, že nebrání vnitrostátnímu opatření, na základě kterého je osoba, která není uvedena v příloze I rozhodnutí 2014/145 [...] ani v příloze I nařízení [...] č. 269/2014, zařazena na seznam osob, jejichž majetek je zmrazen, z důvodu vazeb této osoby na osoby, na něž se vztahují sankce, přičemž možnost vznášet námitky proti takovému vnitrostátnímu opatření před příslušným orgánem je připuštěna teprve poté, co je zařazení na seznam provedeno?
2)      Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU ve spojení s článkem 47 Listiny vykládán tak, že požadavek na účinnou právní ochranu je splněn, pokud vnitrostátní soud provede přezkum legality rozhodnutí o zmrazení majetku osoby v souvislosti s prováděním omezujících opatření Unie, který zahrnuje posouzení toho, zda byla dodržena procesní pravidla nebo zda byla splněna povinnost uvést odůvodnění, dále posouzení správnosti skutkových zjištění a toho, zda není posouzení těchto skutkových zjištění stiženo zjevnými vadami, a rovněž posouzení toho, zda nedošlo ke zneužití pravomoci?
3)      Musí být ustanovení článku 2 rozhodnutí 2014/145 [...] a článku 2 nařízení [...] č. 269/2014 ve spojení s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU a článkem 47 Listiny vykládána tak, že vyžadují, aby bylo u vnitrostátního soudu, při prokazování vazeb určité osoby na zástupce politických orgánů Ruské federace, prováděno posouzení okolností týkajících se existence a účinnosti ovládání právnických osob působících v Ruské federaci politickými orgány Ruské federace, přičemž se může stát, že tyto okolnosti nebude možné prokázat na základě objektivních a dostatečně závažných indicií, které byly ve věci předloženy, a bude z nich případně vyplývat, že příslušní zástupci politických orgánů Ruské federace tuto osobu ovládají na základě svých vládních pravomocí?“
III. Řízení před Soudním dvorem
35.      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla zapsána do rejstříku kanceláře Soudního dvora dne 17. února 2025.
36.      Písemná vyjádření předložily Inter Rao, Įmonių bankroto administravimo ir teisinių paslaugų biuras UAB, italská, lotyšská, litevská a nizozemská vláda, jakož i Evropská komise.
37.      Soudní dvůr nepovažoval za nezbytné konat veřejné jednání.
IV.    Analýza
38.      Předkládající soud se táže na okamžik, kdy musí být osobě umožněno napadnout své zařazení na vnitrostátní seznam (první předběžná otázka), a na rozsah soudního přezkumu opatření spočívajícího v zařazení na seznam (druhá a třetí předběžná otázka).
39.      Před posouzením těchto tří předběžných otázek je třeba zdůraznit, že předkládající soud označuje FNTT za orgán, který uložil sporná omezující opatření(11).
40.      Ve skutečnosti, jak nedávno připomněl generální advokát R. Norkus, jsou v unijním právu „omezující opatření“ přijímána rozhodnutími Rady, která „vymezují přístup Unie ke konkrétní otázce zeměpisné nebo tematické povahy“, v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky (SZBP) a na základě článku 29 SEU(12).
A.      První předběžná otázka
41.      Předkládající soud se táže, zda ustanovení unijního práva (článek 2 rozhodnutí 2014/145, článek 2 nařízení č. 269/2014 a článek 41 Listiny) umožňují, aby osoba, která není uvedena na unijních seznamech, ale je uvedena na vnitrostátním seznamu, mohla vznést námitky proti svému zařazení na takový vnitrostátní seznam až po jeho zveřejnění.
42.      Italská a nizozemská vláda, stejně jako Komise, se domnívají, že odpověď na první otázku by se neměla týkat pouze okamžiku napadení zařazení na vnitrostátní seznam, ale také předchozího posouzení legality tohoto seznamu.
43.      Ačkoli předkládající soud podle všeho nepochybuje o legalitě vnitrostátního seznamu (spíše ji považuje za samozřejmou a omezuje diskuzi pouze na zařazení společnosti Inter Rao na tento seznam), domnívám se, že Soudní dvůr by neměl opomenout analýzu tohoto předpokladu. Pokud by se dospělo k závěru, že neexistuje právní základ pro existenci vnitrostátního seznamu, nebylo by třeba rozhodovat o okamžiku případného napadení jeho obsahu ani o rozsahu soudního přezkumu opatření spočívajícího v zařazení na seznam.
44.      Po tomto upřesnění lze přistoupit k oběma částem první předběžné otázky.
1.      Legalita vnitrostátního seznamu prostředků a zdrojů, které podléhají zmrazení
45.      Rada přijala na základě článku 29 SEU rozhodnutí 2014/145 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny.
46.      Vzhledem k tomu, že rozhodnutí přijatá v rámci SZBP nemají přímý účinek ve vnitrostátním právním řádu členských států, nemohou sama o sobě zakládat povinnosti právnickým nebo fyzickým osobám. Jejich provedení tedy vyžaduje, aby byly na základě článku 215 SFEU přijaty akty sekundárního práva, jejichž cílem je „pozastavení, omezení nebo úplné přerušení hospodářských a finančních vztahů s jednou nebo více třetími zeměmi“ (odstavec 1) nebo „omezující opatření vůči fyzickým nebo právnickým osobám a skupinám nebo nestátním subjektům“ (odstavec 2)(13).
47.      Z tohoto důvodu Rada v projednávané věci na základě článku 215 SFEU v týž den, kdy bylo přijato rozhodnutí 2014/145, přijala nařízení č. 269/2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem, na které se vztahuje uvedené rozhodnutí. Toto nařízení je podle čl. 288 druhého pododstavce SFEU závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
48.      Za těchto okolností, a jak uvedla nizozemská vláda, je třeba rozlišovat mezi:
–        uložením
omezujících opatření, k němuž dochází na úrovni Unie prostřednictvím zařazení osoby nebo subjektu do přílohy I nařízení č. 269/2014, a
–        případným vytvořením seznamu na vnitrostátní úrovni, který identifikuje
subjekty ovládané osobou nebo subjektem uvedeným v této příloze(14).
49.      Povinnost zmrazit finanční prostředky a hospodářské zdroje vyplývá přímo z čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014 a vztahuje se na osoby a subjekty uvedené v příloze I tohoto nařízení.
50.      Zařazení společnosti Inter Rao na sporný seznam nepředstavuje uložení dodatečné sankce ze strany FNTT. Přesněji řečeno, toto zařazení nemá stejný účinek jako zařazení na seznam v příloze I nařízení č. 269/2014; tj. neznamená rozšíření okruhu osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření přijatá Unií.
51.      Jiná věc je, jak tvrdí Komise a nizozemská vláda, že členské státy mohou sestavit seznamy osob nebo subjektů, jejichž prostředky jsou zmrazeny z důvodu jejich vazeb na osoby nebo subjekty uvedené v příloze I nařízení č. 269/2014.
52.      V tomto smyslu, jak již Komise upozornila, by výlučné svěření úkolu identifikovat a zmrazit aktiva, která náleží subjektu uvedenému v příloze I nařízení č. 269/2014 nebo jsou jím ovládána, soukromým subjektům mohlo ohrozit účinné uplatňování sankcí, zejména pokud jsou tato aktiva skryta v komplexních právních strukturách(15).
53.      Souhlasím s nizozemskou vládou, že sestavení takových seznamů, jako je seznam dotčený v projednávané věci, není samo o sobě v rozporu s unijním právem, neboť ani nařízení č. 269/2014, ani žádné jiné ustanovení jejich použití nezakazuje.
54.      Není ostatně důvod zakazovat takové seznamy, jako je sporný seznam, které mohou přispět k právní jistotě a účinnosti uplatňování unijního práva. Jedná se o nástroje, které přinášejí jasnost samotnému dotčenému subjektu i ostatním účastníkům trhu: pokud kontrolní orgány rozhodly, že mají být zmrazeny určité finanční prostředky nebo hospodářské zdroje, je pro účinnost omezujících opatření užitečné, aby se o tomto posouzení mohli dozvědět i jednotlivci(16).
55.      Užitečnost těchto seznamů je obzvláště zřejmá, protože na rozdíl od identifikace osob, subjektů a orgánů, jejichž prostředky a zdroje jsou přímo předmětem omezujících opatření uložených Unií, identifikace těchto finančních prostředků a hospodářských zdrojů ne vždy odpovídá přesným a jednoznačným identifikačním parametrům.
56.      Osoby, subjekty a orgány, na které se vztahují omezující opatření, jsou totiž v zásadě ty, které jsou uvedeny v příloze I nařízení č. 269/2014. Naproti tomu prostředky a zdroje, jejichž zmrazení Unie nařizuje, jsou nejen ty, které jsou ve vlastnictví těch, kteří jsou uvedeni v příloze I, ale rovněž ty, které jim podle článku 2 rozhodnutí 2014/145 náleží, jsou jimi drženy nebo ovládány(17).
57.      Vzhledem k tomu, že identifikace majetku, který má být zmrazen, může být obzvláště složitá a náročná, nic nebrání tomu, aby členské státy v zájmu zvýšení účinnosti omezujících opatření pověřily vnitrostátní orgán úkolem tento majetek identifikovat a zveřejnit jej v takovém seznamu, jako je sporný seznam.
58.      Hodnota vnitrostátního seznamu spočívá v identifikaci majetku a zdrojů, které mají být na základě omezujících opatření přijatých Unií zmrazeny.
2.      Okamžik napadení zařazení na vnitrostátní seznam
59.      Právě proto, že sporný seznam obsahuje seznam finančních prostředků a zdrojů, které nebyly zmrazeny, ale musí být zmrazeny na základě unijního práva, je legitimní, aby jej vnitrostátní orgány přijaly, aniž musí předtím vyslechnout dotčené osoby.
60.      V zájmu účinnosti zmrazení musí zařazení na vnitrostátní seznam, „jak vyplývá z jeho povahy, využít účinku překvapení“, který Soudní dvůr považuje za nezbytný, pokud jde o přijímání omezujících opatření unijními orgány(18).
61.      Zařazení na seznam obsažený v příloze I nařízení č. 269/2014 může odůvodňovat určité úpravy při uplatňování zásady řádné správy, jak uvedu níže. Totéž platí pro zařazení na vnitrostátní seznam, který obsahuje seznam zmrazených prostředků a zdrojů, za účelem provedení omezujícího opatření uloženého unijním právem.
62.      Článek 41 Listiny, kterého se dovolává předkládající soud, „není [určen] členským státům, nýbrž výlučně orgánům, institucím a jiným subjektům Unie“(19). Tedy „právo na řádnou správu zakotvené v článku 41 Listiny odráží obecnou zásadu unijního práva, která se použije na členské státy při uplatňování tohoto práva“(20).
63.      Zařazení na seznam sestavený vnitrostátními orgány za účelem usnadnění provádění omezujících opatření přijatých Unií je tedy třeba posuzovat ve světle judikatury, která vykládá článek 41 Listiny.
64.      Tato judikatura spojuje právo na řádnou správu s povinností správních orgánů odůvodňovat svá rozhodnutí(21) a s právem každého, aby jeho záležitosti byly řešeny nestranně a v přiměřené lhůtě(22).
65.      Součástí práva na řádnou správu podle čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny je zejména „právo každého být vyslechnut před přijetím jemu určeného individuálního opatření, které by se jej mohlo nepříznivě dotknout“. Odůvodnění tohoto individuálního opatření, má-li být opodstatněné, objektivní a nestranné, nemůže ponechat bez povšimnutí důvody, kterých se dotčená osoba dovolává na svou obhajobu(23).
66.      Soudní dvůr přitom ve vztahu k postupu přijímání individuálních opatření v rámci takových nařízení, jako je nařízení uplatněné v projednávané věci, rozhodl, že
–        „pokud jde o práva obhajoby, konkrétně pak právo být vyslechnut, v případě takových omezujících opatření, jako jsou opatření, která ukládá sporné nařízení, nelze od orgánů Společenství vyžadovat, aby uvedené důvody sdělily před prvotním zápisem osoby nebo subjektu na uvedený seznam“(24);
–        „z důvodů, které se vážou rovněž k cíli sporného nařízení a účinnosti opatření stanovených tímto nařízením, orgány Společenství neměly ani povinnost dát navrhovatelům možnost vyjádřit se před prvotním zápisem jejich jména a názvu na seznam uvedený v příloze I tohoto nařízení“(25).
67.      Soudní dvůr upřesnil, že povinnost sdělit důvody zápisu musí být splněna „buď v okamžiku, kdy je o zápisu rozhodováno, nebo alespoň co nejdříve po rozhodnutí, aby těmto adresátům bylo umožněno využít v příslušných lhůtách práva na opravný prostředek“(26).
68.      Z výše uvedeného vyplývá, že článek 41 Listiny (a a fortiori článek 2 rozhodnutí 2014/145 a článek 2 nařízení č. 269/2014) nebrání takovému vnitrostátnímu ustanovení nebo praxi, které umožňují podání námitek proti zařazení na sporný seznam pouze ex post.
69.      Znění první otázky odkazuje na důvody pro zařazení na seznam. Stejně jako italská vláda se však domnívám, že tato otázka je objektivně spojena se třetí předběžnou otázkou a musí být řešena v rámci analýzy této otázky(27).
B.      Důvody odůvodňující zařazení na vnitrostátní seznam prostředků a zdrojů, které podléhají zmrazení, a rozsah jejich soudního přezkumu (třetí a druhá předběžná otázka)
70.      Odpověď na obě otázky, kterou lze poskytnout společně, vychází z toho, že unijní právo nebrání vytvoření takového seznamu, jako je sporný seznam, ani není neslučitelné s vnitrostátní právní úpravou nebo praxí, které umožňují vznést námitku proti zařazení na tento seznam pouze a posteriori.
71.      Na základě těchto předpokladů je třeba posoudit, jaké důvody mohou odůvodnit zařazení osoby nebo subjektu na vnitrostátní seznam a jak intenzivní má být soudní přezkum takového zařazení.
72.      Podle předkládajícího soudu je sporné zařazení odůvodněno vazbou společnosti Inter Rao na prezidenta Ruské federace, na kterého se vztahují mezinárodní sankce na základě rozhodnutí 2022/331(28).
73.      Předkládající soud
–        připouští, že v projednávané věci neexistují přímé důkazy podporující konkrétní vazby společnosti Inter Rao na prezidenta Ruské federace(29);
–        má však za to, že „autokratická a oligarchická povaha vládního režimu“ Ruské federace (což je obecně známá skutečnost, která nevyžaduje další dokazování) má za následek skutečné, ačkoli neformální ovládání politických orgánů a podniků uvedeného státu, a to mimo jiné i subjektů působících v takových hospodářsky a politicky významných odvětvích, jako je odvětví energetiky dotčené v projednávané věci(30);
–        tvrdí, že „za těchto podmínek je nutno dospět k závěru, že prezident Ruské federace je na základě svých de facto
neomezených pravomocí, bez ohledu na počet akcií, které vlastní on nebo jiné osoby v jeho okolí spojené s vládou Ruské federace, [...] schopen osoby a podniky působící v Ruské federaci skutečně a účinně ovládat a sledovat tak politické cíle, které jsou vůči Evropské unii a jejím členským státům nepřátelské, a současně z výše uvedeného čerpat hospodářské výhody“(31).
74.      V souladu s článkem 2 rozhodnutí 2014/145 je vazbou relevantní pro identifikaci prostředků a zdrojů, které podléhají zmrazení, to, že náležejí „[…] fyzickým osobám, které nesou odpovědnost za činnosti nebo politiky, jež narušují nebo ohrožují územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny [...] nebo které jsou těmito osobami, subjekty či orgány vlastněny, drženy či kontrolovány“, a „fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům uvedeným v příloze“.
75.      Vzhledem k tomu, že přímí ani nepřímí akcionáři společnosti Inter Rao nejsou uvedeni v příloze I nařízení č. 269/2014, jak tvrdí Komise, a nezdá se, že by tato společnost nepřímo náležela prezidentovi Ruské federace(32), je třeba určit, zda prezident Ruské federace společnost Inter Rao ovládá.
76.      Podle mého názoru samotná skutečnost, že režim vládnoucí v Ruské federaci má „autokratickou a oligarchickou“ povahu (jak je uvedeno v předkládacím rozhodnutí), nepředstavuje dostatečný důkaz pro prokázání ovládání ve smyslu článku 2 nařízení č. 269/2014, resp. kontroly ve smyslu článku 2 rozhodnutí 2014/145.
77.      Kdyby tomu tak bylo, omezující opatření přijatá Unií by se držela tohoto jediného údaje k identifikaci prostředků a zdrojů, které mají být zmrazeny, a těmi by byly prostředky a zdroje všech podniků působících na území Ruské federace.
78.      Ovládání prostředků a zdrojů uvedené v článku 2 nařízení č. 269/2014 nemůže být čistě abstraktní, ale účinné a konkrétní a musí být dostatečně podložené. Soudní přezkum omezujícího opatření, které je založeno na existenci takového ovládání osobou uvedenou v příloze I nařízení č. 269/2014, se nemůže omezit pouze na „abstraktní posouzení pravděpodobnosti uváděných důvodů“(33).
79.      V projednávané věci je relevantní skutečností, na kterou odkazuje předkládající soud, že 51 % základního kapitálu společnosti Inter Rao náleží finské společnosti, kterou zcela vlastní ruská společnost. Posledně uvedená má v Rusku podle Komise monopol na vývoz a dovoz elektřiny, přičemž zároveň je jedním z největších ruských veřejných podniků v odvětví energetiky z hlediska tržní kapitalizace a ovládá několik energetických společností v zahraničí, včetně tepelných a vodních elektráren, provozovatelů sítí a prodejců energie(34).
80.      Z této skutečnosti (jejíž konečné ověření přísluší předkládajícímu soudu) by bylo možné vyvodit, že pokud ruský veřejný podnik prostřednictvím finské společnosti drží více než 50 % kapitálu společnosti Inter Rao, je logické předpokládat, že má dominantní vliv na samotnou společnost Inter Rao(35).
81.      Pokud by se potvrdil dominantní vliv ruského veřejného podniku na společnost Inter Rao, zbývalo by ještě ověřit, zda je prezident Ruské federace schopen ovládat uvedený dominantní podnik.
82.      Za účelem potvrzení tohoto tvrzení Komise jako relevantní kontextovou okolnost uvedla skutečnost, že prezident Ruské federace mohl využít své pravomoci ovládat veřejné podniky v odvětví energetiky(36).
83.      I při neexistenci konkrétnějších důkazů, které by naznačovaly, že prezident Ruské federace ovládá společnosti, které mají dominantní vliv na společnost Inter Rao, musí předkládající soud při posuzování této okolnosti zkoumat důkazy nikoli izolovaně, ale v kontextu, jehož jsou součástí.
84.      Ke splnění důkazního břemene stačí, že existuje „soubor dostatečně konkrétních, přesných a shodujících se nepřímých důkazů“, které umožňují dospět k závěru, že prezident Ruské federace je schopen ovládat energetické podniky své země, a v důsledku toho podniky, na které mají tyto ruské veřejné podniky významný vliv(37).
85.      Konečně unijní právo umožňuje vnitrostátnímu soudu posoudit všechny okolnosti věci, včetně okolností obecné nebo kontextové povahy, a uplatnit opodstatněné a vyvratitelné domněnky, pokud je povaha ovládání neformální nebo obtížně prokazatelná. Podstatné je, aby posouzení existence rozhodujícího vlivu bylo rozumné, soudržné a aby jej dotčené osoby mohly zpochybnit.
86.      Pokud jde konkrétně o rozsah soudního přezkumu důvodů pro zařazení na vnitrostátní seznam finančních prostředků a zdrojů, které mají být zmrazeny, domnívám se, že je použitelná judikatura Soudního dvora týkající se omezujících opatření přijatých unijními orgány.
87.      Nesdílím názor společnosti Inter Rao(38), že není vhodné přenést judikaturu Soudního dvora na zmrazení prostředků a zdrojů, které nařídily vnitrostátní orgány. Pokud toto zmrazení vyplývá právě z plnění povinností vyplývajících z pravidel unijního práva, nevidím důvod, proč by se při soudním přezkumu neměla použít judikatura Soudního dvora.
88.      V důsledku toho se může předkládající soud inspirovat úvahami, které v tomto ohledu učinil Soudní dvůr a které jsou obsaženy v rozsudku ze dne 1. srpna 2025(39), které zní následovně:
–        „[P]ři přezkumu legality důvodů, o které se opírá rozhodnutí o zařazení jména určité osoby na seznam osob, vůči nimž jsou namířena omezující opatření, nebo o jeho ponechání na tomto seznamu, účinnost soudní kontroly zaručené v článku 47 [Listiny] zejména vyžaduje, aby se unijní soud ujistil o tom, že se toto rozhodnutí, které má ve vztahu k dotyčné osobě charakter individuálního rozhodnutí, opírá o dostatečně pevný skutkový základ. Proto je třeba ověřit skutečnosti uváděné v odůvodnění, ze kterého toto rozhodnutí vychází, tak aby se soudní přezkum neomezoval na posouzení abstraktní věrohodnosti uváděných důvodů, ale aby se zaměřil na otázku, zda jsou tyto důvody, nebo alespoň jeden z nich, který sám o sobě postačuje k odůvodnění téhož rozhodnutí, podložené“(40).
–        „[V] rámci takového posouzení musí být důkazy zkoumány s ohledem na svůj kontext, a nikoli izolovaně, přičemž Rada své důkazní břemeno unese, uvede-li před unijním soudem soubor dostatečně konkrétních, přesných a shodujících se nepřímých důkazů umožňující prokázat existenci dostatečné vazby mezi osobou, vůči níž je namířeno opatření, kterým se zmrazují finanční prostředky, a režimem, proti kterému je takto veden boj [...]. Kromě toho v případě zpochybnění legality je úkolem příslušného unijního orgánu, aby prokázal, že jsou důvody uplatňované vůči dotyčné osobě podložené, přičemž tato osoba není povinna předložit negativní důkazy svědčící o tom, že tyto důvody podložené nejsou. I když se nevyžaduje, aby tento orgán předložil unijnímu soudu všechny informace a důkazy, které se týkají uváděných důvodů, je třeba, aby předložené informace nebo důkazy podporovaly důvody použité proti dotyčné osobě.“(41)
89.      Jedná se o nezbytné požadavky minimálního podstatného obsahu práva na účinnou právní ochranu zaručeného článkem 47 Listiny. Stejně tak je nelze opomenout v soudních řízeních, která přezkoumávají legalitu vnitrostátních aktů provádějících omezující opatření přijatá Unií, jako jsou opatření stanovená v nařízení č. 269/2014(42).
90.      Uznávám však, že tato odpověď nemusí splnit očekávání předkládajícího soudu, jenž od Soudního dvora očekává přesnější vodítka ke kritériím, která má použít při posuzování legality sporných vnitrostátních rozhodnutí.
91.      Soudní dvůr vykládá unijní právo, ale neuplatňuje jej (i když toto rozlišení není vždy zcela jasné) ve věcech, které jsou předmětem žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se zavedení vnitrostátních opatření ke zmrazení prostředků a zdrojů, jako je tomu v projednávané věci. Tato poslední funkce náleží vnitrostátním soudům.
92.      Z tohoto hlediska nemůže Soudní dvůr nahradit vnitrostátní soud v posuzování důkazů nebo indicií, které dostatečně prokazují, zda existují důvody pro zmrazení prostředků a zdrojů konkrétní společnosti z důvodu ovládání, které nad ní vykonávají osoby uvedené v příloze I nařízení č. 269/2014.
93.      K tomuto účelu stačí uvést, že přezkum legality napadených rozhodnutí se musí vztahovat na parametry stanovené předkládajícím soudem(43) a na jakékoli další parametry, které jsou nezbytné k zajištění přezkumu vnitrostátních rozhodnutí v plné jurisdikci.
V.      Závěry
94.      S ohledem na výše uvedené navrhuji odpovědět na otázky položené Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud, Litva) následovně:
„1)      Článek 2 rozhodnutí Rady 2014/145/SZBP ze dne 17. března 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny ve znění rozhodnutí Rady (SZBP) 2022/660 ze dne 21. dubna 2022, a článek 2 nařízení Rady (EU) č. 269/2014 ze dne 17. března 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny ve znění prováděcího nařízení Rady (EU) 2022/658 ze dne 21. dubna 2022 ve spojení s článkem 41 Listiny základních práv Evropské unie
musí být vykládány v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátnímu opatření, na základě kterého je osoba, která není uvedena na seznamu v příloze I rozhodnutí 2014/145 ani v příloze nařízení č. 269/2014, zařazena na seznam osob, jejichž majetek je zmrazen podle posledně uvedených ustanovení, aniž dotčená osoba nebo subjekt mohou před příslušným orgánem vznést námitky před svým zařazením na tento seznam.
2)      Článek 2 rozhodnutí 2014/145 a článek 2 nařízení č. 269/2014 ve spojení s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU a článkem 47 Listiny
musí být vykládány v tom smyslu, že
nebrání tomu, aby byly pro účely prokázání toho, že určitá společnost je ovládána politickými orgány Ruské federace, před vnitrostátním soudem zohledněny okolnosti týkající se existence a účinnosti neformálního ovládání osob, které mají dominantní vliv na tuto společnost, těmito politickými orgány, i když tyto okolnosti nemohou být potvrzeny přímými listinnými důkazy, a to za podmínky, že tento závěr je založen na objektivních a dostatečně spolehlivých indiciích a dotčená osoba měla možnost jej zpochybnit v rámci soudního řízení se všemi zárukami.“
1      Původní jazyk: španělština.
2      Dále jen „Inter Rao“.
3      Rozhodnutí Rady ze dne 17. března 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny (Úř. věst. 2014, L 78, s. 16) ve znění rozhodnutí Rady (SZBP) 2022/660 ze dne 21. dubna 2022 (Úř. věst. 2022, L 120, s. 11).
4      Nařízení Rady ze dne 17. března 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny (Úř. věst. 2014, L 78, s. 6) ve znění prováděcího nařízení Rady (EU) 2022/658 ze dne 21. dubna 2022 (Úř. věst. 2022, L 120, s. 1).
5      Litevský zákon č. IX-2160 ze dne 22. dubna 2004 o provádění hospodářských a jiných mezinárodních sankcí (Žin., 2004, č. 68-2369).
6      Dále jen „FNTT“.
7      Litevský zákon o mezinárodních sankcích.
8      Litevský zákon č. XIV-1020 ze dne 19. dubna 2022, kterým se mění zákon č. IX-2160 o provádění hospodářských a jiných mezinárodních sankcí (TAR, 2022, č. 2022-8433).
9      Sporný seznam, jakož i všechny změny, které se k němu vztahují, byly zveřejněny na internetových stránkách FNTT.
10      Rozhodnutí Rady ze dne 25. února 2022, kterým se mění rozhodnutí 2014/145/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny (Úř. věst. 2022, L 52, s. 1).
11      Například v bodě 45 předkládacího rozhodnutí.
12      Stanovisko generálního advokáta R. Norkuse ve věci Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672), bod 27.
13      Tamtéž.
14      Bod 16 písemného vyjádření nizozemské vlády.
15      Bod 20 písemného vyjádření Komise. V něm se dodává, že z tohoto důvodu některé členské státy sestavují seznam aktiv, která spadají do jejich jurisdikce.
16      Bod 13 písemného vyjádření nizozemské vlády.
17      Článek 2 nařízení č. 269/2014 hovoří o vlastnictví, držení a ovládání. K hlediskům těchto právních kategorií jsem se vyjádřil ve stanovisku ve věci T Trust (C‑483/23, EU:C:2025:559), v bodech 67 a 109, kde jsem vysvětlil, že zařazení pojmu „ovládání“ finančních prostředků a hospodářských zdrojů do čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014 doplňuje kritéria vlastnictví a držení tohoto majetku nebo prostředků. Jejich zahrnutí je odůvodněno záměrem unijního normotvůrce uzavřít okruh možných situací a zabránit tak obcházení omezujících opatření.
18      Rozsudek ze dne 3. září 2008, Kadi a Al Barakaat International Foundation v. Rada a Komise (C‑402/05 P a C‑415/05 P, EU:C:2008:461; dále jen „rozsudek Kadi a Al Barakaat International Foundation v. Rada a Komise“), bod 340: „takováto opatření, jak vyplývá z jejich povahy, [musí] využít účinku překvapení a [...] musí být uplatněna s okamžitou účinností“.
19      Za všechny viz zejména rozsudek ze dne 24. listopadu 2020, Minister van Buitenlandse Zaken (C‑225/19 a C‑226/19, EU:C:2020:951), bod 33.
20      Rozsudek ze dne 10. února 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Promlčecí lhůta) (C‑219/20, EU:C:2022:89), bod 37.
21      Rozsudek ze dne 21. prosince 2023, Infraestruturas de Portugal a Futrifer Indústrias Ferroviárias (C‑66/22, EU:C:2023:1016), bod 87.
22      Rozsudek ze dne 8. května 2014, N. (C‑604/12, EU:C:2014:302), bod 50.
23      To zahrnuje, jak zdůraznila Komise, právo na přístup ke spisu, které bylo unijními soudy v rámci řízení týkajících se omezujících opatření vyloženo tak, že jej vnitrostátní soudy musí mutatis mutandis uplatňovat při kontrole prováděcích opatření svých vlastních orgánů (bod 33 písemného vyjádření Komise).
24      Rozsudek Kadi a Al Barakaat International Foundation v. Rada a Komise, bod 338.
25      Rozsudek Kadi a Al Barakaat International Foundation v. Rada a Komise, bod 341.
26      Rozsudek Kadi a Al Barakaat International Foundation v. Rada a Komise, bod 336.
27      Body 24 a 25 písemného vyjádření italské vlády.
28      Body 36 a 37 předkládacího rozhodnutí.
29      Bod 72 předkládacího rozhodnutí.
30      Bod 73 předkládacího rozhodnutí.
31      Bod 73 předkládacího rozhodnutí.
32      Bod 57 písemného vyjádření Komise.
33      Rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518), bod 119.
34      Bod 68 písemného vyjádření Komise.
35      I když nejsou závazná, jsou užitečná kritéria stanovená v dokumentu Rady o osvědčených postupech EU pro účinné provádění omezujících opatření (aktualizovaném dne 3. července 2024; dokument č. 11623/24). V bodě 63 se uvádí, že pokud je subjekt, byť i společně, z 50 % nebo více vlastněn právnickou osobou nebo subjektem zařazeným na seznam Unie, lze jej považovat za subjekt náležící osobě uvedené na seznamu.
36      Komise v bodě 69 písemného vyjádření odkazuje na dekret prezidenta ze dne 31. března 2022 týkající se zvláštního postupu, který umožňuje zahraničním odběratelům plnit své závazky vůči ruským dodavatelům zemního plynu, na jehož základě prezident uložil odběratelům z „nepřátelských jurisdikcí“ (včetně členských států Unie) povinnost provádět všechny platby za plyn přepravovaný plynovodem v rublech, a nikoli v cizí měně uvedené ve smlouvě.
37      Obdobně v tomto smyslu judikatura přijatá v rozsudku ze dne 21. dubna 2015, Anbouba v. Rada (C‑605/13 P, EU:C:2015:248), body 50 a 51.
38      Bod 54 písemného vyjádření společnosti Inter Rao. Podle jejího názoru se postup provádění unijních sankcí příslušnými vnitrostátními orgány podstatně liší od postupu přijímání rozhodnutí Rady, takže judikaturu Soudního dvora týkající se povinností tohoto orgánu nelze přenést na projednávanou věc.
39      Věc Timčenko v. Rada (C‑702/23 P, EU:C:2025:605). Dále jen „rozsudek Timčenko v. Rada“.
40      Rozsudek Timčenko v. Rada, bod 38 a citovaná judikatura.
41      Rozsudek Timčenko v. Rada, bod 39 a citovaná judikatura.
42      Bod 6 odůvodnění nařízení č. 269/2014 upřesňuje, že toto nařízení musí být uplatňováno v souladu se základními právy a zásadami uznanými v Listině, „zejména práv[em] na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces“.
43      „[P]osouzení toho, zda byla dodržena procesní pravidla nebo zda byla splněna povinnost uvést odůvodnění, dále posouzení správnosti skutkových zjištění a toho, zda není posouzení těchto skutkových zjištění stiženo zjevnými vadami, a rovněž posouzení toho, zda nedošlo ke zneužití pravomoci“.