62023CC0269
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
TAMARY ĆAPETA
přednesené dne 16. května 2024 (
1
)
Spojené věci C‑269/23 P a C‑272/23 P
Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE,
Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (C‑269/23 P),
Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (C‑272/23 P)
proti
Evropské komisi
„Kasační opravný prostředek – Subvence – Nařízení (EU) 2016/1037 – Dohoda Světové obchodní organizace (WTO) o subvencích a vyrovnávacích opatřeních – Vyrovnání finančního příspěvku třetího státu na území jiného třetího státu – Platnost“
I. Úvod
1.
Regulace v oblasti subvencí je delikátní záležitostí. Jejich poskytování je úzce spjato se svrchovaností států, neboť ty obecně mohou svobodně poskytovat výhody svému průmyslovému odvětví, aniž musí své jednání zdůvodnit (
2
).
2.
Někteří obchodní partneři Evropské unie však stále častěji využívají subvence jako slabě zastřeného prostředku hospodářské politiky (
3
). Zejména kroky Čínské lidové republiky (dále jen „Čína“) se staly středobodem mezinárodního úsilí v boji proti „subvencování narušujícímu trh a obchod“ (
4
), a zvláště politika této země „Go Global“ (
5
), která čínské podniky povzbuzuje k investování v zahraničí (
6
).
3.
Tyto kasační opravné prostředky se týkají možných účinků této politiky, které by mohly narušit vnitřní trh. Jedná se v nich o otázku, zda Evropská komise mohla legitimně použít vyrovnávací opatření, jak je upravuje základní antisubvenční nařízení (
7
) a Dohoda o subvencích a vyrovnávacích opatřeních (dále jen „dohoda o subvencích“) (
8
), za účelem vyrovnání subvencí poskytovaných jedním členem WTO (Čínou) na území jiného člena WTO (Egyptské arabské republiky) (dále jen „Egypt“) (
9
).
4.
Tribunál v rozsudcích ve věcech Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics a Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise (
10
)a Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise (
11
) (dále společně jen „napadené rozsudky“) potvrdil platnost použití vyrovnávacích cel v tomto zvláštním druhu skutkové situace. Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) v těchto věcech tento závěr nyní napadají.
5.
Vzhledem k tomu, že příslušná šetření představují první případ, kdy člen WTO vyrovnával škodlivé účinky „nadnárodních subvencí“ (
12
), je tato problematika nová a sporná (
13
), a to nejen z hlediska unijního práva (
14
).
II. Skutečnosti předcházející sporu
6.
Skutkové okolnosti žalob jsou vylíčeny v bodech 2 až 26 napadených rozsudků. Pro účely této analýzy je třeba připomenout následující.
7.
„China-Egypt TEDA Suez Economic and Trade Cooperation Zone“ (Zóna čínsko-egyptské ekonomické a obchodní spolupráce TEDA v Suezském průplavu) (dále jen „zóna SETC“) je součástí širší svobodné ekonomické zóny v severní části Suezského průplavu a součástí egyptského území (
15
).
8.
Podle egyptského zákona č. 83/2002 o zvláštních ekonomických zónách je tato zóna egyptskou vládou klasifikována jako zvláštní ekonomická zóna (
16
).
9.
Čínou byla tato zóna klasifikována jako jedna z prvních 18 úředně schválených „zámořských zón obchodu a spolupráce“ (
17
) a od roku 2013 mohou čínské podniky „směřující do zahraničí“, včetně působení v zóně SETC, využívat fiskální a daňové podpůrné politiky, zvýhodněné půjčky, finanční podporu prostřednictvím syndikovaných úvěrů, vývozní úvěry, financování projektů, kapitálové investice a pojištění vývozních úvěrů (
18
).
10.
V roce 2016 podepsali prezidenti Číny a Egypta dohodu mezi Ministerstvem obchodu Čínské lidové republiky a Generálním úřadem ekonomické zóny Suezského průplavu Egyptské arabské republiky o zóně ekonomické a obchodní spolupráce v Suezském průplavu (
19
).
11.
Podle této dohody o spolupráci mají vlády Číny a Egypta zónu SETC společně rozvíjet v souladu se svými vnitrostátními strategiemi (
20
). Podle této dohody egyptská vláda poskytuje pozemky, pracovní sílu a určité daňové úlevy, zatímco čínské společnosti působící v této zóně provozují výrobní zařízení se svými prostředky a řídícími pracovníky. Další finanční prostředky jsou poskytovány přímo z Číny (
21
).
12.
Žalobkyněmi v prvním stupni jsou společnosti Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (dále jen „Jushi Egypt“) a Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE (dále jen „Hengshi Egypt“). Jedná se o společnosti založené podle egyptského práva, které tam založily čínské mateřské společnosti Jushi China a Hengshi China. Tyto společnosti jsou propojené a v konečném důsledku náleží do China National Building Material Group, státem vlastněné společnosti (
22
).
13.
Tuto skupinu v konečném důsledku vlastní Komise pro dohled nad státním majetkem a jeho správu (dále jen „SASAC“) (
23
) Státní rady Číny. Napadená nařízení označují SASAC, která je kontrolována přímo Státní radou Číny, nejvyšším správním orgánem v zemi, jako „zásadní prostředek, jehož prostřednictvím čínská vláda různými způsoby kontroluje státní podniky, aby mohla provádět své vládní politiky a plány, a při svých obchodních operací[ch] se neřídí tržní logikou“ (
24
).
14.
Výrobky, které jsou předmětem těchto kasačních opravných prostředků, jsou výrobky z nekonečných skleněných vláken a textilie ze skleněných vláken. Výrobky z nekonečných skleněných vláken jsou přímým vstupním materiálem pro textilie ze skleněných vláken.
15.
Výrobky z nekonečných skleněných vláken jsou v podstatě písek přeměněný na ohebná skleněná vlákna, která lze následně použít jako taková nebo v podobě tkaných nebo vpichovaných textilií ze skleněných vláken. V kombinaci s pryskyřicemi vytvářejí lehké kompozitní materiály, které lze použít ke zvýšení pevnosti, lehkosti a trvanlivosti součástek. Díky tomu se používají mimo jiné v automobilovém, námořním, leteckém a kosmickém průmyslu, jakož i v odvětvích větrné energetiky, infrastruktury, potrubních systémů a ve stavebnictví.
16.
Ambiciózní politika Evropské unie v oblasti klimatu výrazně zvýšila unijní poptávku po výrobcích z nekonečných skleněných vláken a textiliích ze skleněných vláken (
25
).
17.
Obě společnosti, Jushi Egypt a Hengshi Egypt, vyrábějí v zóně SETC textilie ze skleněných vláken a společnost Jushi Egypt zde vyrábí také výrobky z nekonečných skleněných vláken (
26
). Obě společnosti vyvážejí tyto výrobky z této zóny do Evropské unie (
27
).
18.
Komise dospěla v napadených nařízeních na základě důkazů, které měla k dispozici (
28
), mimo jiné k závěru, že existuje souvislost (
29
) mezi opatřeními přijatými čínskou vládou a egyptskou vládou, například pokud jde o preferenční úvěry (
30
) a podporu kapitálových investic (
31
) ve prospěch společností Jushi Egypt a Hengshi Egypt, takže finanční příspěvky poskytnuté čínskou vládou těmto společnostem lze přičítat egyptské vládě (
32
).
19.
V napadených nařízeních přijala Komise vyrovnávací cla na dovoz textilií ze skleněných vláken a výrobků z nekonečných skleněných vláken do Evropské unie. Ve vztahu k žalobkyním bylo toto clo stanoveno na 13,1 %.
III. Napadené rozsudky
20.
Návrhy došlými kanceláři Tribunálu ve dnech 28. července 2020 a 27. srpna 2020 podaly navrhovatelky žaloby na neplatnost napadených nařízení.
21.
Dne 1. března 2023 vydal Tribunál napadené rozsudky, kterými žaloby navrhovatelek zamítl a uložil jim, že ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí.
IV. Řízení před Soudním dvorem
22.
Kasačními opravnými prostředky podanými ve dnech 25. dubna 2023 a 27. dubna 2023 navrhují navrhovatelky, aby Soudní dvůr zrušil napadené rozsudky, částečně vyhověl žalobním důvodům uplatněným v prvním stupni a uložil Komisi a vedlejším účastníkům náhradu nákladů řízení.
23.
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr kasační opravné prostředky v plném rozsahu zamítl a uložil navrhovatelkám náhradu nákladů řízení.
24.
Komisi v tom postupu podporují Tech-Fab Europe eV (ve věci C‑269/23 P) a European Glass Fibre Producers Association (ve věci C‑272/23 P).
V. Analýza
25.
Toto stanovisko má následující strukturu. Vzhledem k tomu, že hlavní právní otázka, kterou je třeba se v rámci těchto kasačních opravných prostředků zabývat, se týká platnosti metodiky, kterou Komise použila k vyrovnání čínských „nadnárodních subvencí“ v Egyptě, budu se nejprve zabývat touto otázkou. Navrhnu, aby Soudní dvůr konstatoval, že Tribunál nepochybil, když potvrdil spornou metodiku na základě základního antisubvenčního nařízení a dohody o subvencích (oddíl A) (
33
).
26.
Teprve poté přejdu k techničtějším společným důvodům kasačních opravných prostředků: určení srovnávacího měřítka pro účely vyrovnání egyptského systému snížených dovozních cel (oddíl B) a vyrovnání daňového zacházení s kurzovými ztrátami (oddíl C). Nakonec se budu zabývat jediným důvodem kasačních opravných prostředků, kterým se oba kasační opravné prostředky projednávané Soudním dvorem liší: úroveň napadnutelné subvence pro subjekty ve skupině (oddíl D).
A.
Použití antisubvenčního nástroje na „nadnárodní“ subvence
27.
Podstatou druhého a třetího důvodu kasačního opravného prostředku ve věci C‑269/23 P a prvního a druhého důvodu kasačního opravného prostředku ve věci C‑272/23 P je to, zda Komise mohla legitimně použít antisubvenční nástroj, jak je upraven základním antisubvenčním nařízením, za účelem vyrovnání přímé a nepřímé finanční podpory, kterou navrhovatelky obdržely na výrobu dotčeného výrobku v Egyptě od čínské vlády (
34
).
28.
V napadených rozsudcích Tribunál tuto možnost potvrdil. Na základě doslovného, kontextuálního a teleologického výkladu dospěl Tribunál k závěru, že „[z]ákladní antisubvenční nařízení tak nevylučuje, že i když finanční příspěvek nepochází přímo od vlády země původu nebo vývozu, může jí být tento příspěvek přičten“ (
35
). K tomuto závěru dospěl na základě výkladu čl. 3 odst. 1 písm. a) základního antisubvenčního nařízení, který definuje pojem „subvence“, ve spojení s bodem 5 odůvodnění uvedeného nařízení (
36
).
29.
Se závěrem Tribunálu souhlasím. V následujícím textu uvedu několik dalších argumentů.
30.
Právní otázka, která je základem těchto kasačních opravných prostředků, se v podstatě týká rozsahu pojmu „subvence“, který je definován v článku 3 základního antisubvenčního nařízení.
31.
V anglickém znění toto ustanovení stanoví, že subvencí je třeba rozumět „a financial contribution by a government in the country of origin or export“ (
37
) (v českém znění „některá vláda v zemi původu nebo vývozu poskytla finanční příspěvek“), v důsledku čehož dochází k poskytnutí výhody (
38
).
32.
Argumentace Komise se přímo váže k zvýrazněné části znění tohoto ustanovení v anglickém znění. Její argumentace se v podstatě týká rozdílů mezi použitím neurčitého členu „a“ a určitého „the“ v čl. 3 odst. 1 písm. a) základního antisubvenčního nařízení a z toho vyplývající možnosti použití tohoto nástroje k vyrovnání čínských subvencí poskytnutých podnikům usazeným v Egyptě.
33.
Jak však správně zdůrazňují navrhovatelky, lingvistické zkoumání různých jazykových znění čl. 3 odst. 1 písm. a) základního antisubvenčního nařízení odhaluje rozdíly.
34.
Některá jazyková znění tohoto ustanovení lze skutečně chápat – podobně jako anglické znění – tak, že ponechávají zdroj finančního příspěvku, z něhož plyne pro dotyčný výrobek v zemi původu nebo vývozu výhoda, poněkud otevřený (
39
). Jiná jazyková znění jsou však formulována tak, že naznačují, že pojem „subvence“ je omezen na finanční příspěvky poskytované vládou země původu nebo vývozu daného výrobku (
40
).
35.
Pro účely zajištění jednotného uplatňování a výkladu základního antisubvenčního nařízení musí být proto jeho článek 3 vykládán v závislosti na účelu a kontextu právní úpravy, jejíž je součástí (
41
).
36.
Zásady týkající se oblasti působnosti a použití antisubvenčního nástroje jsou stanoveny v čl. 1 odst. 1 základního antisubvenčního nařízení. Podle tohoto ustanovení může být vyrovnávací clo uloženo, „aby se vyrovnala subvence, která byla přímo nebo nepřímo poskytnuta na zhotovení, výrobu, vývoz nebo přepravu jakéhokoli výrobku, jehož propuštění do volného oběhu v Unii působí újmu“ (
42
).
37.
Z této definice je zřejmé, že základní antisubvenční nařízení se má uplatnit v jakékoliv situaci, v níž je třeba uložit vyrovnávací clo za účelem vyrovnání subvencování zahraničního výrobku prostřednictvím široké škály převodů hodnoty, které mají za následek újmu unijnímu odvětví výroby obdobného výrobku.
38.
Ustanovení čl. 1 odst. 1 základního antisubvenčního nařízení nestanoví, že subvence působící újmu musí pocházet přímo ze země, z níž dotčený výrobek pochází nebo z níž je vyvážen. Naopak odkaz na to, že taková subvence je poskytována „nepřímo“, znamená, že nemusí nutně existovat teritoriální souvislost se zemí původu nebo vývozu, pokud toto poskytnutí lze spojit se zhotovením, výrobou, vývozem nebo přepravou jakéhokoli výrobku, jehož propuštění na vnitřní trh působí újmu.
39.
Tento výklad podporuje také čl. 2 písm. a) základního antisubvenčního nařízení, který v příslušné části stanoví, že napadnutelnou „subvenci může poskytnout vláda země původu dováženého výrobku nebo vláda země jednající jako prostředník, z níž se výrobek vyváží do Unie“ (
43
). Použitím modálního slovesa „může“ v tomto ustanovení, ponechává toto ustanovení také množinu možných poskytovatelů napadnutelných subvencí otevřenou a neomezuje ji na zemi původu nebo vývozu dotčeného výrobku.
40.
Navíc – na rozdíl od tvrzení navrhovatelek – této úvaze nebrání znění čl. 4 odst. 2 a 3 základního antisubvenčního nařízení, který upravuje otázku specifičnosti napadnutelné subvence a stanoví, že specifičnost se posuzuje podle „působnosti orgánu, který ji poskytuje“.
41.
Toto ustanovení totiž neuvádí, zda orgán poskytující subvenci musí být v zemi vývozu nebo původu dotčeného výrobku.
42.
Jak tedy správně konstatoval Tribunál (
44
), pokud může Komise – jako v příslušných šetřeních – na základě důkazů, které má k dispozici, přičítat finanční příspěvek vládě země původu nebo vývozu dotčeného výrobku, přestože tento příspěvek pochází původně od vlády nebo veřejnoprávního subjektu třetí země, umožňuje jí čl. 4 odst. 2 a 3 základního antisubvenčního nařízení zacházet s prvně jmenovanou vládou jako s „orgánem poskytujícím“ tento konkrétní finanční příspěvek (
45
).
43.
Konečně, jak Komise správně poznamenává, podporuje takový výklad také bod 5 odůvodnění základního antisubvenčního nařízení, který podle všeho ve všech jazykových zněních (
46
) soudržně objasňuje, že o subvenci se jedná, pokud je prokázáno, „že byl z veřejných zdrojů na území některé země poskytnut finanční příspěvek“ (v anglickém znění „a financial contribution by a government or a public body within the territory of a country“) (
47
).
44.
Na základě výkladu v tomto kontextu lze výrobek považovat za subvencovaný nejen tehdy, pokud lze subvenci přičítat zemi původu nebo vývozu dotčeného výrobku, ale také tehdy, pokud lze na základě dostupných důkazů určit, že zdrojem subvencování působícího újmu je jiná vláda nebo veřejnoprávní subjekt.
45.
Tento výklad potvrzuje i cíl základního antisubvenčního nařízení, které má – od svého původního znění v roce 1968 (
48
) – především za cíl pomoc unijnímu průmyslu obnovit rovnováhu podmínek hospodářské soutěže na vnitřním trhu, které jsou ovlivněny zakázanými subvencemi poskytovanými v zahraničí (
49
).
46.
Závěrem lze konstatovat, že základní antisubvenční nařízení se neomezuje na subvence poskytované vládou státu na jeho „vlastním“ území.
47.
Navrhovatelky však tvrdí, že takto chápaný rozsah antisubvenční regulace není slučitelný se závazky Evropské unie podle GATT a dohody o subvencích (
50
).
48.
Souhlasím s tím, že tyto mezinárodní dohody musí být zohledněny, neboť Evropská unie je signatářem dohod WTO, které zahrnují GATT a dohodu o subvencích, a jsou proto součástí unijního právního řádu a pro její orgány jsou závazné (
51
).
49.
I když je nesporné, že tyto dohody obecně nemají přímý účinek (
52
), ústavněprávní povinnost Evropské unie dodržovat povinnosti vyplývající z jejích mezinárodních závazků (
53
) – odrážející obecnou zásadu mezinárodního práva o dodržování smluvních závazků (pacta sunt servanda) (
54
) – vyžaduje, aby v případě potřeby bylo unijní právo vykládáno v souladu s právem WTO (
55
).
50.
Podle bodu 3 odůvodnění je cílem základního antisubvenčního nařízení „co nejvíce“ převzít do právních předpisů Unie závazky přijaté v rámci dohody o subvencích.
51.
Soudní dvůr již vysvětlil, byť v kontextu základního antidumpingového nařízení (
56
), že stejná formulace nesmí být sama o sobě chápána jako záměr unijního normotvůrce provést do unijního práva všechna pravidla obsažená v dohodě o subvencích (
57
).
52.
Je tudíž nesprávné konstatovat – jak to učinil Tribunál (
58
) –, že použití této formulace je dostatečným důkazem pro předpoklad, že unijní normotvůrce měl v úmyslu splnit zvláštní závazky přijaté v čl. 1 odst. 1 písm. a) bodu 1 dohody o subvencích.
53.
Znění čl. 3 odst. 1 písm. a) základního antisubvenčního nařízení však v podstatě odpovídá znění čl. 1 odst. 1 písm. a) bodu 1 dohody o subvencích. První z těchto ustanovení proto vyžaduje výklad v souladu s druhým (
59
).
54.
Článek 1 odst. 1 písm. a) bod 1 této dohody v anglickém znění stanoví, že „a subsidy shall be deemed to exist if […] there is a financial contribution by a government or any public body within the territory of a Member“ (
60
) (v českém znění „subvence [bude] považována za existující, jestliže […] se vyskytuje finanční příspěvek vlády nebo veřejně právní instituce na území Člena“).
55.
Při výkladu tohoto ustanovení v dobré víře a v souladu s obvyklým významem, který je dáván výrazům v něm použitým v jejich celkové souvislosti, jak vyžaduje čl. 31 odst. 1 Vídeňské úmluvy o smluvním právu (Recueil des traités des Nations unies, sv. 1155, s. 331), se ukazuje, že konkrétně použití neurčitého členu „a“ ve slovním spojení „financial contribution by a government“ (finanční příspěvek vlády) v návětí ustanovení čl. 1 odst. 1 písm. a) bodu 1 dohody o subvencích ponechává otevřený teritoriální původ zdroje dotyčného finančního příspěvku, pokud dotyčná subvence pochází od kteréhokoli člena WTO.
56.
Nedomnívám se, že je tento výklad ovlivněn přívlastkem „within the territory of a Member“ (v českém znění „na území Člena“) v čl. 1 odst. 1 písm. a) bodě 1 dohody o subvencích, neboť toto slovní spojení se vztahuje k pojmu „government or any public body“ (v českém znění „vlády nebo veřejně právní instituce“), a nikoli k pojmu „financial contribution“ (finanční příspěvek).
57.
Tento závěr je rovněž slučitelný s dohodou o subvencích, která vykládá a uplatňuje článek VI GATT 1994 a jejímž „hlavním cílem a účelem je zvýšit a zlepšit regulaci v oblasti GATT, pokud jde o používání jak subvencí, tak i vyrovnávacích opatření“ (
61
).
58.
V tomto ohledu odkazuji zejména na článek VI odst. 3 GATT 1994, který definuje vyrovnávací clo jako zvláštní clo vybírané za účelem vyrovnání „jakékoliv prémie nebo subvence […] na zhotovení, výrobu nebo vývoz jakéhokoli zboží“, aniž je uveden subjekt, který takovou prémii nebo subvenci poskytuje, a aniž je uvedeno územní omezení pro subjekt, který ji poskytuje.
59.
Článek VI GATT 1994 se proto v zásadě (
62
) vztahuje na všechny subvence bez ohledu na jejich původ (
63
).
60.
Také z tohoto pohledu by jiný výklad nejenže odporoval běžnému významu pojmů použitých v dohodě o subvencích a v článku VI GATT 1994, ale zmařil by také cíl a účel těchto ustanovení, pokud by Evropská unie nemohla kompenzovat finanční příspěvky, jako jsou příspěvky dotčené v projednávané věci, pouze z důvodu jejich teritoriálního původu.
61.
Vzhledem k tomu, že z historie vyjednávání o čl. 1 odst. 1 písm. a) bodu a) dohody o subvencích (
64
), jejíž použití může sloužit jako doplňkový prostředek výkladu této dohody ve smyslu článku 32 Vídeňské úmluvy o smluvním právu, nelze vyvodit jiný výklad, považuji za jednoznačné, že čl. 1 odst. 1 písm. a) bod 1 dohody o subvencích neomezuje z teritoriálního hlediska zeměpisnou působnost zdroje finančního příspěvku na člena WTO, na jehož území dochází k výrobě dotčeného výrobku (
65
).
62.
Domnívám se tudíž, že čl. 1 odst. 1 písm. a) bod 1 dohody o subvencích nebrání tomu, aby za subvenci bylo považováno opatření, kterým jeden člen WTO poskytuje finanční příspěvek na výrobek vyrobený na území jiného člena WTO.
63.
Ze všech výše uvedených důvodů mám za to, že Tribunál nepochybil, když dospěl k závěru, že působnost základního antisubvenčního nařízení – jak je vyjádřena zejména v jeho čl. 1 odst. 1 a čl. 3 odst. 1 písm. a) – se vztahuje i na situaci, kdy Komise může na základě dostatečných důkazů finanční podporu obdrženou od vlády jedné třetí země přičítat vládě jiné třetí země.
64.
Proto navrhuji, aby Soudní dvůr zamítl druhý a třetí důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑269/23 P a první a druhý důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑272/23 P.
B.
Určení srovnávacího měřítka pro účely vyrovnání systému navracení egyptských dovozních cel na dovážené materiály
65.
Navrhovatelky prostřednictvím čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku ve věci C‑269/23 P a třetího důvodu kasačního opravného prostředku ve věci C‑272/23 P v podstatě tvrdí, že se Tribunál dopustil pochybení, když potvrdil přístup Komise, která pro účely vyrovnání výhody, která navrhovatelkám plynula ze systému navracení dovozních cel, srovnávala jejich situaci se situací podniku, který se podobně nachází v zóně SETC, ale prodává na egyptském trhu (
66
). Navrhovatelky dále tvrdí, že jejich situace měla být porovnána s teoretickou situací, ve které by byly usazeny mimo zónu SETC, ale stejným způsobem by vyvážely dotčené výrobky do Evropské unie. V takové situaci by egyptská vláda podle navrhovatelek příjmy na základě systému navracení dovozních cel neprominula, neboť by nikdy neusilovala o výběr dovozních cel za dovážené vstupní materiály pro výrobu dotčených výrobků.
66.
Jádrem argumentace navrhovatelek je tedy otázka, jaká by v projednávaném případě měla být srovnatelná situace (
67
).
67.
Nicméně jediným právním ustanovením, které navrhovatelky ve svých kasačních opravných prostředcích citují na podporu svého tvrzení, je článek 5 základního antisubvenčního nařízení. Toto ustanovení – které se týká vyčíslení výše napadnutelných subvencí – nestanoví srovnávací měřítko pro účely určení, zda egyptská vláda prominula určité jinak splatné příjmy ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního antisubvenčního nařízení (protože k vyčíslení těchto prominutých příjmů logicky dochází až po okamžiku zjištění jejich existence) (
68
).
68.
Navrhovatelky rovněž blíže nevysvětlují, v čem se Tribunál podle nich dopustil nesprávného výkladu nebo nesprávného použití příslušného právního rámce.
69.
Toto vysvětlení je přitom pro přípustnost argumentace navrhovatelek zásadní, neboť čl. 3 odst. 1 písm. a) bod ii) základního antisubvenčního nařízení – i kdyby se jednalo o ustanovení, kterého se navrhovatelky chtěly dovolat (quod non) – neupravuje způsob stanovení vhodného srovnávacího měřítka pro určení, zda se jedná o vládní příjmy, které – ačkoliv jsou jinak splatné – jsou promíjeny nebo nejsou vybírány.
70.
Komise má proto určitou diskreční pravomoc, pokud jde o volbu mezi různými parametry a scénáři, jež tvoří základ pro plnění jejího úkolu určit, zda se egyptská vláda rozhodla prominout jinak splatné příjmy (
69
).
71.
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné jiné argumenty, které by svědčily o opaku, nelze Tribunálu vytýkat, že potvrdil volbu vhodného srovnávacího měřítka, kterou Komise provedla v rámci antisubvenčních šetření, z nichž vycházejí tyto kasační opravné prostředky (
70
).
72.
Proto navrhuji, aby Soudní dvůr shledal čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑269/23 P a třetí důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑272/23 P nepřípustnými.
C.
Vyrovnání daňového zacházení s kurzovými ztrátami v důsledku devalvace egyptské libry v roce 2016
73.
Navrhovatelky v pátém důvodu kasačního opravného prostředku ve věci C‑269/23 P a čtvrtém důvodu kasačního opravného prostředku ve věci C‑272/23 P v podstatě tvrdí, že Tribunál neposoudil, zda Komise ve sporných nařízeních určila správný režim subvencí. Komise měla podle nich nesprávně za to, že právě daňové zacházení s kurzovými ztrátami, zavedené v důsledku devalvace egyptské libry v roce 2016 (
71
), představuje režim subvencí, který poskytuje výhodu, jež je de facto specifická ve smyslu čl. 3 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 písm. c) základního antisubvenčního nařízení. Podle navrhovatelek byl tento režim přístupný všem egyptským společnostem, takže teoreticky každá egyptská společnost mohla odečíst ztráty způsobené dopady devalvace egyptské libry v roce 2016 od svých zdanitelných příjmů. Z tohoto důvodu Komise výhodu vyplývající z devalvace v roce 2016 přičítala nesprávně daňovému zacházení s kurzovými ztrátami.
74.
Ačkoli důvody kasačních opravných prostředků nejsou formulovány zcela jasně, mám – na rozdíl od toho, co tvrdí Komise – za to, že tyto důvody kasačních opravných prostředků nesměřují k novému posouzení skutkového stavu. Naopak z velkorysého výkladu argumentů vyplývá, že navrhovatelky se domáhají toho, aby Soudní dvůr přezkoumal závěr Tribunálu, že zohlednění daňového zacházení společně se zvláštními účetními pravidly mohlo de facto poskytnout zvláštní výhodu.
75.
Tento druh argumentace spadá do oblasti pravomoci Soudního dvora (
72
).
76.
V tomto ohledu podotýkám, že čl. 4 odst. 2 písm. c) základního antisubvenčního nařízení je formulován právě tak, aby se vztahoval na takové druhy situací, v nichž se na první pohled může opatření jevit jako nespecifické, ale v praxi má toto opatření na základě objektivních kritérií nebo podmínek za následek zavedení zvláštního režimu určeného k poskytování subvence určitým podnikům.
77.
Pro účely tohoto posouzení se Soudní dvůr při určení, zda je subvence de facto specifická, musí zaměřit nikoli na vnitrostátní právní pravidla jako taková, ale na míru dopadu, který mají tato pravidla na určité podniky (
73
), s ohledem na kontext, v němž byla zavedena (
74
).
78.
V napadených rozsudcích Tribunál právě toto učinil.
79.
Zaprvé měl za to, že argumentace navrhovatelek vycházela z nesprávného předpokladu, totiž že „Komise neměla za to, že daňové zacházení samo o sobě představuje subvenci, která by mohla být předmětem vyrovnávacího opatření“ (
75
).
80.
Zadruhé tento soud vysvětlil, že Komise, která posuzovala daňové zacházení společně se zvláštními účetními pravidly, dospěla k závěru, že ačkoliv tato pravidla mohou přinést výhodu všem egyptským společnostem, v praxi byla určena k tomu, aby umožnila kompenzaci negativních účinků devalvace egyptské libry v roce 2016, což mělo za následek, že zvláštní kategorii společností (
76
), jako jsou navrhovatelky (
77
), byla poskytnuta významná výhoda (
78
).
81.
Nakonec Tribunál vysvětlil, že navrhovatelky nepředložily žádné důkazy, které by tato skutková zjištění zpochybnily (
79
).
82.
Proto navrhuji, aby Soudní dvůr i pátý důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑269/23 P a čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑272/23 P zamítl jako neopodstatněné.
D.
Stanovení úrovně napadnutelné subvence pro subjekty ve skupině
83.
Prvním důvodem kasačního opravného prostředku ve věci C‑269/23 P navrhovatelky v podstatě napadají rozhodnutí Tribunálu, jímž potvrdil metodiku Komise pro výpočet výše napadnutelné subvence, kterou navrhovatelky obdržely na základě společného obratu (
80
).
84.
Tento důvod kasačního opravného prostředku proto vyžaduje výklad článků 5 a 6 základního antisubvenčního nařízení.
85.
Článek 5 uvedeného nařízení, nadepsaný „Výpočet výše napadnutelných subvencí“, stanoví, že základem pro výpočet výše napadnutelných subvencí je výhoda, kterou získal „příjemce“ a která bude zjištěna za posuzované období. Podobně článek 6 tohoto nařízení, nadepsaný „Výpočet výhody vzniklé příjemci subvence“, stanoví určité pokyny pro výpočet výhody – a tedy i subvence – „vzniklé příjemci subvence“.
86.
Podle navrhovatelek použití jednotného čísla „příjemce“ v těchto ustanoveních znamená – jak Tribunál konstatoval v rozsudku ve věci Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise (
81
) –, že „výhoda musí být zjištěna a vypočtena pro každého příjemce v závislosti na jeho situaci“ (
82
). Pouze v případě, že by byla subvence poskytnuta společně oběma subjektům, by mohla být výše napadnutelné subvence pro tyto subjekty stanovena také společně. Z toho vyplývá, že Komise měla vypočítat výhodu pro společnosti Jushi Egypt a Hengshi Egypt samostatně jako procentní podíl, uplatnit tuto výhodu vyjádřenou jako procentní podíl na jejich příslušný obrat dotčeného výrobku a vypočítat společně pro navrhovatelky jediné celkové vážené průměrné subvenční rozpětí (
83
).
87.
Navrhovatelky současně nezpochybňují – a ve svých písemných podáních s tím výslovně souhlasí – že navzdory použití jednotného čísla „příjemce“ v článcích 5 a 6 základního antisubvenčního nařízení lze pojem „příjemce“ vykládat tak, že zahrnuje i skupinu společností (
84
).
88.
Nepovažuji za logické následovat rozlišení navrhované navrhovatelkami.
89.
Zaprvé jejich argumentace není podložena žádnými odkazy ani judikaturou (
85
). Články 5 a 6 tohoto nařízení rovněž neobsahují žádné přívlastky, které by umožňovaly restriktivní výklad pojmu „příjemce“.
90.
Zadruhé široký výklad tohoto pojmu je nejen v souladu s výkladem, který Soudní dvůr podal ohledně podobných pojmů státní podpory a práva hospodářské soutěže, tj. pojmů „hospodářská jednotka“ nebo „podnik“ (
86
), ale také s výkladem pojmu „příjemce“, jak je použit v dohodě o subvencích, který podal odvolací orgán WTO (
87
).
91.
Zatřetí z hlediska průmyslu a ekonomického hlediska je přístup spočívající v zacházení se subjekty, které jsou součástí nedělitelného celku, jako s propojenými subjekty, v souladu s ekonomickou realitou, neboť zajišťuje, že převody kapitálu uvnitř skupiny se nemohou vyhnout antisubvenčnímu nástroji (
88
).
92.
Výsledný široký výklad pojmu „příjemce“ proto slouží cíli základního antisubvenčního nařízení, kterým je „vyrovna[t] subvenc[i], která byla přímo nebo nepřímo poskytnuta na zhotovení, výrobu, vývoz nebo přepravu jakéhokoli výrobku, jehož propuštění do volného oběhu v Unii působí újmu“ (
89
).
93.
Nedomnívám se tedy, že by Soudní dvůr měl konstatovat, že Tribunál pochybil, když přijal výše uvedený výklad a potvrdil výpočet Komise týkající se napadnutelné subvence navrhovatelek.
94.
Navrhuji proto, aby Soudní dvůr první důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑269/23 P zamítl.
VI. K nákladům řízení
95.
Podle článku 137 a čl. 184 odst. 2 jednacího řádu rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení, pokud sám vydá konečné rozhodnutí ve věci.
96.
Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
97.
Vzhledem k tomu, že podle mého názoru navrhovatelky neměly z důvodů, které jsem uvedla výše, v řízení o projednávaných kasačních opravných prostředcích úspěch, mám za to, že je důvodné jim uložit, že ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí v řízení v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku.
98.
Naproti tomu v souladu s čl. 140 odst. 3 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 téhož jednacího řádu, je důvodné uložit Tech-Fab Europe eV a European Fibre Producers Association, že ponesou vlastní náklady řízení.
VII. Závěry
99.
S ohledem na předcházející úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr:
–
zamítl kasační opravné prostředky jako neopodstatněné;
–
potvrdil rozsudky ze dne 1. března 2023, Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics a Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise (T‑480/20, EU:T:2023:90) a ze dne 1. března 2023, Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise (T‑540/20, EU:T:2023:91);
–
uložil společnostem Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE a Jushi Egypt Fiberglass Industry SAE, že každá z nich ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku; a
–
uložil Tech-Fab Europe eV a European Fibre Producers Association, že ponesou vlastní náklady řízení.
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – V tomto smyslu viz Luengo Hernández de Madrid, G. E., Regulation of Subsidies and State Aids in WTO and EC Law, Kluwer Law International, Alphen aan den Rijn, 2007, s. 4.
(
3
) – Obecně viz Bräutigam, D., Xiaoyang, T., „Economic statecraft in China‘s new overseas special economic zones: Soft power, business, or resource security?“, IFPRI Discussion Paper 01168, březen 2012, s. 9.
(
4
) – Viz společné prohlášení z trojstranného zasedání ministrů obchodu Japonska, Spojených států a Evropské unie, 14. ledna 2020, dostupné na adrese: https://ustr.gov/about-us/policy-offices/press-office/press-releases/2020/january/joint-statement-trilateral-meeting-trade-ministers-japan-united-states-and-european-union
(
5
) – Podrobněji viz Commission Staff Working Document on significant distortions in the economy of the People’s Republic of China for the purposes of trade defence investigation (pracovní dokument útvarů Komise o podstatných zkresleních v hospodářství Čínské lidové republiky pro účely šetření na ochranu obchodu), [SWD(2024)91, final, s. 618 a následující (v němž se vysvětluje, že „politika ‚go out‘ klade důraz na to, že čínské společnosti mohou pro vyrovnání případných nedostatků na domácím trhu plně využívat jak domácí, tak mezinárodní zdroje“).
(
6
) – Obecně viz Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj, „The Belt and Road Initiative in the global trade, investment and finance landscape“, OECD Business and Finance Outlook, 2018, s. 3 a 33.
(
7
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1037 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2016, L 176, s. 55) (dále jen „základní antisubvenční nařízení“).
(
8
) – Dohoda Světové obchodní organizace (WTO) o subvencích a vyrovnávacích opatřeních („dohoda o subvencích“).
(
9
) – Viz prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/776 ze dne 12. června 2020, kterým se ukládají konečná vyrovnávací cla na dovoz některých tkaných a/nebo vpichovaných textilií ze skleněných vláken pocházejících z Čínské lidové republiky a Egypta a jímž se mění prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/492, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz některých tkaných a/nebo vpichovaných textilií ze skleněných vláken pocházejících z Čínské lidové republiky a Egypta (Úř. věst. 2020, L 189, s. 1) (dále jen „nařízení o textiliích ze skleněných vláken“) a prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/870 ze dne 24. června 2020, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo a s konečnou platností vybírá prozatímní vyrovnávací clo uložené na dovoz výrobků z nekonečných skleněných vláken pocházejících z Egypta, a kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na evidovaný dovoz výrobků z nekonečných skleněných vláken pocházejících z Egypta (Úř. věst. 2020, L 201, s. 10) (dále jen „nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken“) (dále společně jen „napadená nařízení“).
(
10
) – Rozsudek ze dne 1. března 2023, Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics a Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise (T‑480/20, EU:T:2023:90) (dále jen „rozsudek Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics a Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise“).
(
11
) – Rozsudek ze dne 1. března 2023, Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise (T‑540/20, EU:T:2023:91) (dále jen „rozsudek Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise“).
(
12
) – Spojené státy americké mezitím dne 25. března 2024 změnily své antisubvenční předpisy tak, aby výslovně umožňovaly uvalení vyrovnávacích cel na nadnárodní subvence; viz United States Department of Commerce, „Regulations improving and strengthening the enforcement of trade remedies through the administration of the antidumping and countervailing duty laws“, Federal Register, sv. 89, s. 20766, 25. března 2024, zejména s. 20826 a násl.
(
13
) – V tomto ohledu viz Benitah, The WTO Law of Subsidies – A Comprehensive Approach, Kluwer Law International, Leiden, 2019, s. 605 (jenž objasňuje, že „navzdory zdání nebyla současná judikatura nikdy konfrontována se scénářem, kdy je subvence poskytována příjemci, který dotčený výrobek vyrábí mimo zemi vlády, jež subvenci poskytuje“).
(
14
) – V době přípravy tohoto stanoviska však Evropská unie ukončila jedno další antisubvenční šetření, v jehož rámci byl využit antisubvenční nástroj k boji proti podobnému druhu scénáře „nadnárodních subvencí“ zahrnujícího Indonéskou republiku a Čínu; viz prováděcí nařízení Komise (EU) 2022/433 ze dne 15. března 2022, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na dovoz plochých za studena válcovaných výrobků z korozivzdorné oceli pocházejících z Indie a Indonésie a jímž se mění prováděcí nařízení (EU) 2021/2012, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností se vybírá prozatímní clo uložené na dovoz plochých za studena válcovaných výrobků z korozivzdorné oceli pocházejících z Indie a Indonésie (Úř. věst. 2022, L 88, s. 24). Toto nařízení bylo u Tribunálu napadeno ve věci T‑348/22, PT Indonesia Ruipu Nickel and Chrome Alloy v. Komise, v níž nadále probíhá řízení. Totéž nařízení vedlo také k řízení před Orgánem pro řešení sporů WTO, které stále probíhá a je evidováno jako European Union – Countervailing and Anti-Dumping Duties on Stainless Steel Cold-Rolled Products From Indonesia (DS616).
(
15
) – Napadené rozsudky, bod 3 v obou rozsudcích. Ke geografickému rozšíření této zóny viz také body 4, respektive 7 a 9.
(
16
) – Napadené rozsudky, bod 4 v obou rozsudcích. Viz také nařízení o textiliích ze skleněných vláken, bod 650 odůvodnění, a nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken, bod 38 odůvodnění.
(
17
) – Viz nařízení o textiliích ze skleněných vláken, bod 651 odůvodnění, a nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken, bod 39 odůvodnění.
(
18
) – Napadené rozsudky, bod 7 v obou rozsudcích.
(
19
) – Napadené rozsudky, bod 9 v obou rozsudcích. Viz také nařízení o textiliích ze skleněných vláken, bod 656 odůvodnění, a nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken, bod 44 odůvodnění.
(
20
) – Rozvoj zóny SETC řídí společnost Egypt TEDA Investment Co., která byla založena jako společný podnik společností China-Africa TEDA Investment Co., Ltd., – která je společností založenou China-Africa Development Fund (Čínsko-africký rozvojový fond) a státem vlastněnou společností Tianjin TEDA Investment Holding Co. Ltd. – na straně jedné a společností Egypt China Joint Venture Company na straně druhé. Jak společnost Egypt TEDA Investment Co., tak Čínsko-africký rozvojový fond byly založeny jako společné podniky egyptských a čínských státem vlastněných společností. Viz body 649 a 652 odůvodnění nařízení o textiliích ze skleněných vláken a body 37 a 40 odůvodnění nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken.
(
21
) – Napadené rozsudky, bod 10 v obou rozsudcích. Viz také nařízení o textiliích ze skleněných vláken, bod 658 odůvodnění, a nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken, bod 46 odůvodnění.
(
22
) – Rozsudek Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics a Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise, bod 2. Viz také nařízení o textiliích ze skleněných vláken, bod 93 odůvodnění, a nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken, bod 187 odůvodnění.
(
23
) – Nařízení o textiliích ze skleněných vláken, bod 93 odůvodnění, a nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken, bod 187 odůvodnění.
(
24
) – Nařízení o textiliích ze skleněných vláken, bod 774 odůvodnění, a nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken, bod 212 odůvodnění. Od roku 2017 je úkolem SASAC mimo jiné „podporovat optimální alokaci kapitálu ve vlastnictví státu tím, že se soustředí na poslání sloužit národním strategickým cílům“. Commission Staff Working Document on significant distortions in the economy of the People's Republic of China for the purposes of trade defence investigations (pracovní dokument útvarů Komise o podstatných zkresleních v hospodářství Čínské lidové republiky pro účely šetření na ochranu obchodu), SWD(2024)91 final, s. 111.
(
25
) – Viz např. stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru „Evropský sklářský průmysl na rozcestí – jak zajistit ekologizaci a energetickou účinnost tohoto odvětví a zároveň zvýšit jeho konkurenceschopnost a zachovat kvalitní pracovní místa“ (2022/C 105/04), body 3.1.1.1, 3.1.2.1 a 3.4 (popisující deriváty skleněných vláken jako „[k]lí[č] k dosažení optimální izolace budov“ a zdůrazňující jejich využití ve větrných turbínách, displejích, chytrých telefonech, tabletech a jiných (dotykových) obrazovkách/monitorech.
(
26
) – Viz nařízení o textiliích ze skleněných vláken, bod 659 odůvodnění, a nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken, bod 47 odůvodnění.
(
27
) – Viz napadené rozsudky, bod 14 v obou rozsudcích.
(
28
) – Podle čl. 28 odst. 1 základního antisubvenčního nařízení může Komise v případech, kdy účastník řízení odepře přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne v určité lhůtě, učinit pozitivní nebo negativní zjištění na základě dostupných údajů. V bodech 661 až 664 odůvodnění nařízení o textiliích ze skleněných vláken a v bodech 49 až 57 odůvodnění nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken Komise vysvětluje, že toto ustanovení musela použít mimo jiné, pokud jde o právní a institucionální rámec a správu zóny SETC, jakož i o přesnou podobu spolupráce mezi vládami Číny a Egypta v souvislosti s touto zónou.
(
29
) – V tomto ohledu viz nařízení o textiliích ze skleněných vláken, body 676, 678 a 683 odůvodnění, a nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken, body 61, 66 a 71 odůvodnění: „egyptská vláda očekávala a vítala čínské financování úzké spolupráce v rámci zóny SETC, aby mohla podpořit rozvoj jednoho z nejchudších regionů. Čínská vláda doufala, že čínské společnosti by mohly působit mimo čínská území a rozšířit svůj vývoz v rámci iniciativy ‚Jeden pás, jedna cesta‘ (možná s cílem vyhnout se opatřením na ochranu obchodu).“
(
30
) – Viz nařízení o textiliích ze skleněných vláken, body 726 až 757 odůvodnění, a nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken, body 143 až 147 odůvodnění.
(
31
) – Viz bod 758 až 804 odůvodnění nařízení o textiliích ze skleněných vláken a body 230 až 241 odůvodnění nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken. Viz také General Final Disclosure Document (AS657), 29. dubna 2020 (Příloha A.24 ve věci T‑540/20), body 158 až 206.
(
32
) – Viz body odůvodnění 670 až 699 nařízení o textiliích ze skleněných vláken a body 58 až 87 odůvodnění nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken. V tomto ohledu viz také nařízení o textiliích ze skleněných vláken, bod 659 odůvodnění, a v tomto smyslu nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken, bod 47 odůvodnění: společnosti Jushi Egypt a Hengshi Egypt „jsou financovány z prostředků pocházejících z Číny, používají vstupní materiály a zařízení dovážené z Číny, jsou řízeny čínskými vedoucími pracovníky a používají čínské know-how“.
(
33
) – Vzhledem k tomu, že se Tribunál nezabýval otázkou přičitatelnosti finančních příspěvků Číny Egyptu, včetně toho, že Komise použila Návrh článků o odpovědnosti států za mezinárodně protiprávní chování, vypracovaný Komisí OSN pro mezinárodní právo, a vzhledem k tomu, že tato otázka není předmětem kasačních opravných prostředků podaných k Soudnímu dvoru [viz napadené rozsudky, bod 103 (T‑480/20), a bod 70 (T‑540/20)], nezaujmu k této části celkové diskuse žádné stanovisko. Viz také body 686, 707, 708, 718 a 719 odůvodnění nařízení o textiliích ze skleněných vláken a body 74, 95, 102 a 103 odůvodnění nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken.
(
34
) – Pro úplnost podotýkám, že navrhovatelky ve svých kasačních opravných prostředcích uvádějí, že s napadenými rozsudky nesouhlasí, a to s body 81 až 103 napadeného rozsudku (T‑480/20) a body 48 až 70 napadeného rozsudku (T‑540/20). Mnohé z těchto bodů se však týkají skutkových zjištění, která Tribunál učinil na základě napadených nařízení. Vzhledem k tomu, že pravomoc Soudního dvora je podle čl. 256 odst. 1 SFEU a článku 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie v zásadě omezena na právní otázky, jsou druhý důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑269/23 P a první důvod kasačního opravného prostředku ve věci C‑272/23 P, pokud je třeba tyto důvody chápat rovněž v tom smyslu, že napadají skutková zjištění Tribunálu, aniž však obsahují vysvětlení, jakým způsobem tento soud zkreslil jasné důkazy, které mu byly předloženy, nepřípustné; viz ex multis rozsudek ze dne 8. června 2023, Severstal a NLMK v. Komise (C‑747/21 P a C‑748/21 P, EU:C:2023:459, body 44 až 46 a citovaná judikatura).
(
35
) – Napadené rozsudky, bod 84 (T‑480/20) a bod 51 (T‑540/20).
(
36
) – Napadené rozsudky, body 79 až 83 (T‑480/20) a body 46 až 50 (T‑540/20).
(
37
) – Článek 3 odst. 1 písm. a) a b) základního antisubvenčního nařízení (kurzivou zvýraznila autorka stanoviska). Po vymezení pojmu následuje výčet takových úkonů vlády nebo veřejnoprávního subjektu, které představují subvenci, jako jsou přímý převod peněžních prostředků například ve formě darů, půjček nebo nepřímé prostředky cenové podpory například prostřednictvím prominutím vládních příjmů; viz čl. 3 odst. 1 písm. a) body i) až iv) daného nařízení. Jak Tribunál vysvětlil také v rozsudku ze dne 10. dubna 2019, Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise (T‑300/16, EU:T:2019:235, bod 107), tento výčet zakončuje „čl. 3 bod 1 písm. a) bod iv) druhá odrážka základního nařízení [, který] je v podstatě ustanovením zamezujícím obcházení, jehož účelem je zajistit, že vlády třetích zemí nebudou moci obcházet pravidla v oblasti subvencování tím, že by přijímaly opatření, jež by stricto sensu zdánlivě nespadala do působnosti čl. 3 bodu 1 písm. a) bodů i) až iii) tohoto nařízení, ale ve skutečnosti by měla rovnocenné účinky“. Obdobně viz zpráva odvolacího orgánu WTO nadepsaná United States – Final Countervailing Duty Determination with respect to certain Softwood Lumber from Canada (WT/DS257/AB/R), bod 52.
(
38
) – Článek 3 odst. 2 základního antisubvenčního nařízení (kurzivou zvýraznila autorka stanoviska).
(
39
) – Viz například německé („eine Regierung im Ursprungs- oder Ausfuhrland“), španělské („los poderes públicos en el territorio del país de origen o de exportación“), dánské („staten i oprindelses- eller eksportlandet“) a irské („go bhfuil ranníocaíocht airgeadais ó rialtas sa tír thionscnaimh nó sa tír is onnmhaireoir“) znění.
(
40
) – Viz například francouzské („des pouvoirs publics du pays d’origine ou d’exportation“), italské („una pubblica amministrazione del paese d'origine o di esportazione“), chorvatské („postoji financijski doprinos vlade zemlje podrijetla ili izvoza“) a slovinské („gre za finančni prispevek vlade v državi porekla ali izvoza“) znění.
(
41
) – Viz ex multis rozsudky ze dne 27. října 1977, Bouchereau (30/77, EU:C:1977:172, bod 14), a ze dne 12. září 2019, Komise v. Kolachi Raj Industrial (C‑709/17 P, EU:C:2019:717, bod 88 a citovaná judikatura).
(
42
) – Kurzivou zvýraznila autorka stanoviska.
(
43
) – Kurzivou zvýraznila autorka stanoviska.
(
44
) – Viz body 106 až 108 napadeného rozsudku (T‑480/20) a body 73 až 75 napadeného rozsudku (T‑540/20).
(
45
) – Dodám, že v opačném případě by použitelnost antisubvenčního nástroje závisela na původu dotčených finančních toků, což by i v případě, že by pohyby kapitálu bylo možné sledovat s přiměřenou přesností, umožnilo působnost základního antisubvenčního nařízení snadno obcházet.
(
46
) – V tomto ohledu viz například francouzské („une contribution financière par les pouvoirs publics ou tout organisme public, sur le territoire d’un pays“), německé („eine Regierung oder eine öffentliche Körperschaft im Gebiet eines Landes eine finanzielle Beihilfe leistet“), španělské („una contribución financiera por los poderes públicos o un organismo público en el territorio de un país“), italské („un contributo finanziario da parte di una pubblica amministrazione o di un ente pubblico nel territorio di un paese“), irské („ranníocaíocht airgeadais ó rialtas nó ó chomhlacht poiblí éigin laistigh de chríoch tíre“), chorvatské („financijski doprinos vlade ili javnog tijela na državnom području zemlje“), a dánské („en statslig eller en offentlig myndighed har ydet et finansielt bidrag inden for et lands område“) znění.
(
47
) – Kurzivou zvýraznila autorka stanoviska. Úplné znění tohoto bodu odůvodnění je následující: „[p]ro zjištění existence subvence je třeba prokázat, že byl z veřejných zdrojů na území některé země poskytnut finanční příspěvek nebo že existuje jakýkoli způsob příjmové nebo cenové podpory ve smyslu článku XVI [Všeobecné dohody o clech a obchodu (dále jen „GATT“)] 1994 a že tím byla příjemci poskytnuta výhoda“.
(
48
) – Viz nařízení Rady (EHS) č. 459/68 ze dne 5. dubna 1968 o ochraně před dumpingem nebo poskytováním podpor či subvencí zeměmi, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství (neoficiální překlad) (Úř. věst. 1968, L 93, s. 1).
(
49
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. července 1988, Fediol v. Komise (187/85, EU:C:1988:399, bod 14) (subvence spadá do působnosti základního antisubvenčního nařízení, „pokud má poskytnutá hospodářská výhoda škodlivé účinky na běžnou hospodářskou soutěž, protože je poskytnuta ve prospěch podniku nebo odvětvově ve prospěch skupiny podniků“). Viz také obdobně rozsudky ze dne 3. října 2000, Industrie des poudres sphériques v. Rada (C‑458/98 P, EU:C:2000:531, bod 91), a ze dne 8. června 2023, Severstal a NLMK v. Komise (C‑747/21 P a C‑748/21 P, EU:C:2023:459, bod 73) (charakterizující nápravná opatření v oblasti obchodu jako „ochranná opatření proti nekalé soutěži […] [jejichž cílem je] napravit nerovnováhu na vnitrostátním trhu“).
(
50
) – Obě tyto dohody byly schváleny Evropskou unií jako součást Dohody o zřízení WTO; viz rozhodnutí Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986-1994) (Úř. věst. 1994, L 336, s. 1).
(
51
) – Viz ex multis rozsudek ze dne 30. dubna 1974, Haegeman (181/73, EU:C:1974:41, body 5 a 6) a rozsudek ze dne 6. října 2020, Komise v. Maďarsko (Vysokoškolské vzdělávání) (C‑66/18, EU:C:2020:792, bod 69 a citovaná judikatura).
(
52
) – Viz zejména rozsudky 5. října 1994, Německo v. Rada (C‑280/93, EU:C:1996:313, body 106 až 109), a ze dne 23. listopadu 1999, Portugalsko v. Rada (C‑149/96, EU:C:1999:574, bod 47).
(
53
) – Tento závazek je obsažen v čl. 216 odst. 2 SFEU.
(
54
) – V tomto smyslu viz také mé stanovisko ve věci Changmao Biochemical Engineering v. Komise (C‑123/21 P, EU:C:2022:890, bod 34).
(
55
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. ledna 2022, Komise v. Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2022:38, body 31 a 32).
(
56
) – Tedy nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2016, L 176, s. 21).
(
57
) – Rozsudek ze dne 16. července 2015, Komise v. Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, bod 52).
(
58
) – Viz napadené rozsudky, bod 99 (T‑480/20) a bod 66 (T‑540/20).
(
59
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 12. května 2022, Komise v. Hansol Paper (C‑260/20 P, EU:C:2022:370, bod 82) a ze dne 27. února 2024, EUIPO v. The KaiKai Company Jaeger Wichmann (C‑382/21 P, EU:C:2024:172, bod 74). Pro konkrétní příklad, kdy byl tento druh výkladu možný, viz rozsudek ze dne 20. ledna 2022, Komise v. Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2022:38, body 30 a 34).
(
60
) – Kurzivou zvýraznila autorka stanoviska.
(
61
) – Viz zpráva odvolacího orgánu WTO, nadepsaná United States – Countervailing Duties on Certain Corrosion-Resistant Carbon Steel Flat Products from Germany (WT/DS213/AB/R), bod 73. V tomto smyslu viz také zpráva odvolacího orgánu WTO, nadepsaná United States — Final Countervailing Duty Determination with respect to certain Softwood Lumber from Canada (WT/DS257/AB/R), bod 95.
(
62
) – Zdůrazňuji, že samotná skutečnost, že opatření představuje „subvenci“, spadající do působnosti článku VI GATT 1994, nutně neznamená, že jakýkoli druh regulačního zásahu na trhu nutně spadá do působnosti dohody o subvencích; v tomto ohledu viz zpráva odvolacího orgánu WTO, nadepsaná United States – Countervailing Duty Investigation on Dynamic Random Access Memory Semiconductors (DRAMS) from Korea (WT/DS296/AB/R), bod 115.
(
63
) – V tomto ohledu viz také WTO Analytical Index, „Article VI – Anti-Dumping and Countervailing Duties“, s. 239, který v souvislosti s pojmem „prémie nebo subvence“ odkazuje na druhou zprávu expertní skupiny „antidumpingová a vyrovnávací cla“ ze dne 29. ledna 1960 (L/1141), která vysvětluje, že „tři odborníci se domnívali, že toto slovní spojení by mělo být vykládáno v širším smyslu a měli za to, že zahrnuje všechny subvence bez ohledu na jejich povahu a původ, včetně subvencí poskytovaných soukromoprávními subjekty“.
(
64
) – Jak vysvětluje Komise, i když bylo znění (tehdejšího) čl. 3 odst. 1 písm. a) při jednáních o jeho znění rozšířeno tak, aby do definice „vlády“ byla zahrnuta také jakákoli veřejně právní instituce na území člena WTO, neexistuje žádný důkaz o tom, že by tato změna znění nebo jakákoli jiná změna měla za cíl omezit územní působnost finančních příspěvků, které mohou být přičítány členu WTO. V tomto ohledu viz Negotiating Group on Subsidies and Countervailing Measures, Status of Work in the Negotiating Group, Report by the Chairman to the Group of Negotiation on Goods, Document MTN.GNG/NG10/W/38 (18. července 1990), s. 2 a Document MTN.GNG/NG10/W/38/Rev.1 (4. září 1990), s. 2.
(
65
) – Na podporu tohoto závěru viz také Crochet, V., Hegde, V., „China's ‚Going Global‘ Policy: Transnational subsidies under the WTO SCM Agreement, 23 Journal of International Economic Law (2020), s. 847, a Reinhold, P., „Strategische Autonomie und Handelsschutz – Länderübergreifende Subventionen vor den EU-Gerichten“, Jean Monnet Working Paper, č. 1/24, s. 7 [oba vysvětlují, že čl. 1 odst. 1 písm. a) bod 1 dohody o subvencích neuvádí, kde se musí nacházet příjemce finančního příspěvku poskytnutého „vlád[ou] nebo veřejně právní instituc[í]“].
(
66
) – Kasační opravné prostředky směřují proti bodům 167 až 169 (T‑480/20) a 134 až 136 (T‑540/20) napadených rozsudků.
(
67
) – V nadpise čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku ve věci C‑269/23 P a třetího důvodu kasačního opravného prostředku ve věci C‑272/23 P navrhovatelky rovněž tvrdí, že byl porušen čl. 3 odst. 1 písm. a) bod ii) a odst. 2 základního antisubvenčního nařízení. Nicméně, vzhledem k tomu, že tyto navrhovatelky ve svém kasačním opravném prostředku tvrzené porušení těchto ustanovení blíže nerozvádějí, mám za to, že kasační opravné prostředky musí být v tomto rozsahu zamítnuty jako nepřípustné z důvodu nesplnění požadavků čl. 169 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora. V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 28. září 2023, Changmao Biochemical Engineering v. Komise (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, bod 87).
(
68
) – Jak vysvětlil Tribunál, odvolací orgán WTO se domnívá, že požadavek na stanovení vhodného srovnávacího měřítka vyplývá z čl. 1 odst. 1 písm. a) bodu 1 podbodu ii) dohody o subvencích [viz napadené rozsudky, bod 164 (T‑480/20) a bod 131 (T‑540/20)]. Odvolací orgán WTO zejména v souvislosti s formulací „jinak […] promíjeny“, jak je uvedena v tomto ustanovení, poznamenal, že prominutí jinak splatného příjmu znamená, že vláda vybrala příjem nižší, než by vybrala v jiné situaci. Nárok na příjem, kterého se tak vzdává, musí být stanoven s odkazem na „určité definované normativní měřítko, podle kterého lze porovnat skutečně vybrané příjmy s příjmy, které by byly ‚jinak‘ vybrány“. Viz zpráva odvolacího orgánu WTO, nadepsaná United States – Measures Affecting Trade in Large Civil Aircraft (Second Complaint) (WT/DS353/AB/R), bod 806. Viz také zpráva odvolacího orgánu WTO, nadepsaná United States – Tax Treatment for „Foreign Sales Corporations“ (WT/DS108/AB/R), bod 90.
(
69
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. května 1987, NTN Toyo Bearing a další v. Rada (240/84, EU:C:1987:202, bod 19), v němž je vysvětleno, že pokud unijní právní předpisy nestanoví určitou metodiku, výsledná volba mezi různými metodami sloužícími k dosažení cíle předepsaného unijním právem vyžaduje posouzení složitých hospodářských situací, ve vztahu k nimž Soudní dvůr provádí pouze přezkum zjevného pochybení.
(
70
) – Viz napadené rozsudky, bod 168 (T‑480/20) a bod 135 (T‑540/20).
(
71
) – Jak Komise vysvětluje v napadených nařízeních, „[v] roce 2016 se egyptská vláda rozhodla na základě doporučení Mezinárodního měnového fondu změnit pevný směnný kurz egyptské libry (EGP) na plovoucí směnný kurz. V důsledku toho ztratila egyptská libra během jednoho měsíce přibližně polovinu své hodnoty vůči jiným významným měnám, jako je USD a EUR. Za účelem řešení tohoto náhlého kolísání měny vydala [egyptská vláda] zvláštní účetní standard, jakož i zvláštní daňové pravidlo pro zacházení s kurzovými rozdíly. V důsledku toho směly společnosti odečítat kurzové rozdíly z důvodu devalvace EGP od svých zdanitelných příjmů ve větším rozsahu.“ Viz nařízení o textiliích ze skleněných vláken, bod 860 odůvodnění, a nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken, bod 287 odůvodnění.
(
72
) – V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 1. června 1994, Komise v. Brazzelli Lualdi a další (C‑136/92 P, EU:C:1994:211, bod 49) (který objasňuje, že i když má Tribunál výlučnou pravomoc posoudit skutkový stav, „pokud Soud prvního stupně provedl skutková zjištění nebo posoudil skutkový stav, má Soudní dvůr pravomoc vykonat přezkum, který mu ukládá článek 168a Smlouvy o EHS, za předpokladu, že Soud prvního stupně tento skutkový stav právně kvalifikoval a vyvodil z něj právní důsledky“).
(
73
) – V tomto smyslu viz zpráva odvolacího orgánu WTO, nadepsaná United States – Measures Affecting Trade in Large Civil Aircraft (Second Complaint) – Recourse to Article 21.5 of the DSU by the European Union (WT/DS353/AB/RW), bod 5.1813. K tomu viz také Rubini, L., „The Definition of Subsidy and State Aid: WTO and EC Law in Comparative Perspective“ (Oxford University Press, Oxford, 2009), s. 373 a násl.
(
74
) – V tomto smyslu a obdobně v oblasti státních podpor viz rozsudek ze dne 15. listopadu 2011, Komise a Španělsko v. Government of Gibraltar a Spojené království (C‑106/09 P a C‑107/09 P, EU:C:2011:732, bod 106) (který vysvětluje, že „okolnost, že společnosti ‚offshore‘ nejsou zdaňovány, není nahodilým důsledkem dotčeného režimu, nýbrž nevyhnutelným důsledkem skutečnosti, že základy daně jsou koncipovány právě tak, aby společnosti ‚offshore‘, které již ze své povahy nemají zaměstnance a nevyužívají obchodní prostory či kanceláře pro účely podnikání, postrádaly základ daně ve smyslu základů daně stanovených v návrhu daňové reformy“).
(
75
) – Napadené rozsudky, body 176 a 177 (T‑480/20) a body 143 a 144 (T‑540/20).
(
76
) – V tomto ohledu viz nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken, bod 861 odůvodnění, a nařízení o textiliích ze skleněných vláken, bod 288 odůvodnění, které vysvětlují, že z důvodu zvláštního účetního standardu „se zdá, že společnosti, které provozují svou činnost v cizí měně, jsou pro daňové účely ztrátové, i když jejich finanční situace může vykazovat zdravé zisky. Naopak egyptské společnosti, které provozují svou činnost v EGP, utrpěly skutečné ztráty, které měly skutečný dopad na jejich podnikání, což bylo řešeno zvláštním daňovým pravidlem vydaným [egyptskou vládou]“.
(
77
) – V tomto ohledu viz nařízení o výrobcích z nekonečných skleněných vláken, bod 862 odůvodnění, a nařízení o textiliích ze skleněných vláken, bod 289 odůvodnění, které vysvětlují, že navrhovatelky„[j]sou totiž téměř výhradně zaměřeny na vývoz, téměř veškeré své zařízení dovážejí a jejich úvěry, jakož i velká část jejich nákupů materiálů jsou denominovány v cizích měnách. V důsledku toho ztráty registrované společnostmi Jushi a Hengshi Egypt z důvodu devalvace EGP, zejména z důvodu významných půjček v cizí měně, nejsou skutečné a slouží pouze pro daňové účely ke snížení zdanitelného příjmu“.
(
78
) – Napadené rozsudky, bod 176 (T‑480/20) a bod 143 (T‑540/20).
(
79
) – Napadené rozsudky, bod 177 (T‑480/20) a bod 144 (T‑540/20).
(
80
) – Navrhovatelky odkazují jako na základ svého kasačního opravného prostředku na body 32, 37, 42, 43, 46 až 48, 51 až 55 a 58 rozsudku Soudního dvora Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise.
(
81
) – Rozsudek ze dne 10. dubna 2019, Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise (T‑300/16, EU:T:2019:235).
(
82
) – Viz rozsudek ze dne 10. dubna Jindal Saw a Jindal Saw Italia v. Komise, (T‑300/16, EU:T:2019:235, body 207, 210 a 211).
(
83
) – Podle navrhovatelek by to vedlo k celkové sazbě vyrovnávacího cla ve výši 4,6 %, namísto 10,9 %, kterou stanovila Komise.
(
84
) – V tomto ohledu viz rozsudek Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics a Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise, bod 47, který odkazuje na zprávu odvolacího orgánu WTO, nadepsanou United States – Countervailing Measures Concernign Certain Products from the European Communities (WT/DS212/AB/R, bod 108), v níž se konstatovalo, že „pojem ‚příjemce‘ může zahrnovat jak podnik […] tak jeho vlastníka. […] ‚Skupina osob‘ může zahrnovat skupinu ‚fyzických osob‘, nebo skupinu ‚fyzických a právnických osob‘, nebo skupinu výhradně ‚právnických osob‘“.
(
85
) – Odkazy navrhovatelek na způsob zacházení s nimi v rámci souběžných antidumpingových a antisubvenčních šetření nejsou na místě. I kdyby rozhodovací praxe v oblasti ochrany obchodu byla pro Komisi závazná [quod non; viz rozsudek ze dne 24. února 2022, Eurofer v. Komise (C‑226/20 P, EU:C:2022:122, bod 60 a citovaná judikatura)], Komise vysvětluje, že jako vyvážející výrobce výrobků z nekonečných skleněných vláken do Evropské unie vystupovala pouze společnost Jushi Egypt, takže nebylo třeba zkoumat možnost převodu výhody ze společnosti Jushi Egypt na společnost Hengshi Egypt. Stejně tak viz Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise, bod 55.
(
86
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 14. listopadu 1984, Intermills v. Komise (323/82, EU:C:1984:345, body 11 a 12), a ze dne 10. ledna 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a další (C‑222/04, EU:C:2006:8, body 112 až 114) (v oblasti státních podpor), a rozsudky ze dne 12. července 1984, Hydrotherm Gerätebau (170/83, EU:C:1984:271, bod 11), a ze dne 6. října 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 48 a citovaná judikatura) (v oblasti práva hospodářské soutěže).
(
87
) – Viz rozsudek Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics a Jushi Egypt for Fiberglass Industry v. Komise, bod 47.
(
88
) – V tomto ohledu viz také rozsudek Jushi Egypt for Fiberglass Industry a Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics v. Komise, bod 56, a odkaz na zprávu odvolacího orgánu WTO, nadepsanou United States – Final Countervailing Duty Determination with Respect to Certain Softwood Lumber from Canada (WT/DS257/AB/R, bod 146). Podobně v oblasti státních podpor viz rozsudek ze dne 10. ledna 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a další (C‑222/04, EU:C:2006:8, bod 114).
(
89
) – Článek 1 odst. 1 tohoto nařízení.