Věc C‑40/23 P
Evropská komise
v.
Nizozemské království
Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. června 2024
„Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Zákon zakazující využívání uhlí k výrobě elektřiny – Předčasné uzavření uhelné elektrárny – Poskytnutí náhrady újmy – Rozhodnutí, kterým se opatření prohlašuje za slučitelné s vnitřním trhem, aniž je v něm rozhodnuto o existenci státní podpory – Výkon pravomoci Evropské komise“
Podpory poskytované státy – Posouzení ze strany Komise – Pravomoc – Přijetí rozhodnutí, kterým se prohlašuje státní opatření za slučitelné s vnitřním trhem bez předchozí kvalifikace tohoto opatření jako státní podpory – Rozhodnutí jdoucí nad rámec pravomocí Komise
(Články 107 a 108 SFEU)
(viz body 37–49)
Shrnutí
Soudní dvůr tím, že zamítl kasační opravný prostředek podaný Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu ze dne 16. listopadu 2022(1) ve věci mezi Komisí a Nizozemským královstvím, upřesnil podmínky výkonu pravomoci Komise posoudit slučitelnost vnitrostátního opatření s vnitřním trhem z hlediska článků 107 a 108 SFEU. Tribunál měl v rozsudku za to, že se Komise nemůže vyjádřit ke slučitelnosti vnitrostátního opatření s vnitřním trhem, aniž předtím prokázala, že toto opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
V roce 2019 oznámily nizozemské orgány Komisi návrh zákona o zákazu využívání uhlí k výrobě elektřiny v souladu se směrnicí 2015/1535(2). Jeho cílem bylo snížit emise oxidu uhličitého (CO2) v Nizozemsku a stanovil náhradu újmy způsobené uhelné elektrárně, která by byla v porovnání s ostatními elektrárnami stejného typu nepřiměřeně dotčena zákazem využívání uhlí k výrobě elektřiny. Tento návrh zákona přitom nebyl Komisi oznámen podle čl. 108 odst. 3 SFEU.
Po oznámení návrhu zákona podle směrnice 2015/1535 Komise z vlastního podnětu zahájila posouzení informací týkajících se údajné podpory a rozhodnutím ze dne 12. května 2020(3) dospěla k závěru, že dotčené opatření je slučitelné s vnitřním trhem v souladu s čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU(4), aniž konstatovala, že toto opatření představuje zvýhodnění pro příjemce, a představuje tedy státní podporu.
Nizozemské království tedy proti tomuto rozhodnutí podalo k Tribunálu žalobu na neplatnost, v níž Komisi vytýkalo, že překročila svou pravomoc a vyvolala právní nejistotu. Poté, co Tribunál zrušil uvedené rozhodnutí, podala Komise proti rozsudku Tribunálu kasační opravný prostředek k Soudnímu dvoru.
Závěry Soudního dvora
Komise na podporu kasačního opravného prostředku zejména uvedla, že Tribunál tím, že rozhodl, že posledně uvedená nemá pravomoc rozhodnout o slučitelnosti opatření s vnitřním trhem, aniž předem konstatovala, že je toto opatření státní podporou, provedl příliš restriktivní výklad čl. 107 odst. 3 SFEU. Podle Komise zahrnuje výraz „podpory“ v tomto článku též opatření, jejichž kvalifikace jako státní podpory zůstává nejistá.
Soudní dvůr v tomto ohledu uvedl, že i když je výraz „podpory“ v čl. 107 odst. 1 SFEU použit ve svém obvyklém významu v běžném jazyce, v odstavci 3 téhož článku naopak označuje pouze státní podpory. Z článku 107 odst. 1 SFEU totiž vyplývá, že s vnitřním trhem jsou neslučitelná pouze opatření, která splňují podmínky vyplývající z tohoto odstavce 1, a tudíž představují státní podpory, nestanoví-li Smlouva jinak. Článek 107 odst. 3 SFEU, který odchylně od tohoto ustanovení uvádí výčet opatření, která mohou být považována za slučitelná s vnitřním trhem, se tedy může týkat pouze státních podpor.
Je sice pravda, že článek 107 SFEU nestanoví žádná procesní pravidla ani se přímo netýká pravomocí Komise, avšak to nic nemění na tom, že z tohoto ustanovení vyplývá, že kvalifikace opatření jako státní podpory ve smyslu odstavce 1 uvedeného ustanovení je podmínkou pro případné použití výjimky stanovené v jeho odstavci 3. Evropská unie je nadána pravomocí rozhodovat o slučitelnosti s vnitřním trhem v případě opatření, která představují státní podpory, a nikoli pravomocí rozhodovat o slučitelnosti opatření, která jako státní podpory určena nejsou. Článek 108 SFEU svěřuje výkon této pravomoci Komisi, jejíž jednání podléhá přezkumu Soudního dvora. Unijní orgány přitom mohou jednat pouze v mezích jim svěřené pravomoci.
Soudní dvůr měl s ohledem na výše uvedené za to, že Tribunál právem zrušil sporné rozhodnutí.
1      Rozsudek ze dne 16. listopadu 2022, Nizozemsko v. Komise (T‑469/20, EU:T:2022:713).
2      Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/1535 ze dne 9. září 2015 o postupu při poskytování informací v oblasti technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti (Úř. věst. 2015, L 241, s. 1).
3      Rozhodnutí Komise C(2020) 2998 final ze dne 12. května 2020 o státní podpoře SA.54537 (2020/NN) – Nizozemsko, zákaz využívání uhlí k výrobě elektřiny v Nizozemsku (dále jen „sporné rozhodnutí“).
4      Článek 107 odst. 3 písm. c) SFEU stanoví, že „[z]a slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: [...] c) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem“.