61988CC0012_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . I denne sag anmodes Domstolen om at traeffe afgoerelse om fortolkningen af afsnit 3 i protokollen vedroerende den tyske indenrigshandel og de dermed forbundne problemer i forbindelse med restriktioner paalagt af Nederlandenes regering i henhold til en faelles praksis, som er indfoert af Benelux-landene for indfoersler fra Forbundsrepublikken Tyskland ( herefter benaevnt "Forbundsrepublikken ") af varer med oprindelse i Den Tyske Demokratiske Republik ( herefter benaevnt "DDR ").
De relevante bestemmelser
2 . Protokollen vedroerende den tyske indenrigshandel og de dermed forbundne problemer ( herefter benaevnt "protokollen ") er knyttet som bilag til EOEF-Traktaten og udgoer i henhold til Traktatens artikel 239 en integrerende del af denne .
3 . I protokollens praeambel henvises til "de forhold, der for oejeblikket bestaar paa grund af Tysklands deling ". Protokollens afsnit 1 bestemmer foelgende :
"Da samhandelen mellem de tyske omraader, for hvilke Forbundsrepublikken Tysklands grundlov gaelder, og de tyske omraader, paa hvilke denne grundlov ikke finder anvendelse, er en del af den tyske indenrigshandel, kraever Traktatens anvendelse i Tyskland ingen aendring af den bestaaende ordning for denne handel ."
4 . I henhold til protokollens afsnit 2 underretter hver medlemsstat de oevrige medlemsstater og Kommissionen om aftaler vedroerende samhandelen med de tyske omraader, paa hvilke Forbundsrepublikken Tysklands grundlov ikke finder anvendelse ( dvs . DDR ), og om gennemfoerelsesbestemmelser hertil . Desuden skal hver medlemsstat paase, "at gennemfoerelsen ikke sker i strid med faellesmarkedets principper", og den "traeffer isaer egnede foranstaltninger for at undgaa, at de andre medlemsstaters oekonomi skades ." I betragtning af udviklingen af Faellesskabets faelles handelspolitik som naevnt senere ( i forslagets afsnit 7 ) er forpligtelserne i henhold til protokollens afsnit 2 nu kun af betydning for Forbundsrepublikken, da den nu er den eneste medlemsstat, som netop i kraft af den ordning for den tyske indenrigshandel, der opretholdes i henhold til protokollen, fortsat har selvstaendige bilaterale handelsforbindelser med DDR .
5 . Afsnit 3 bestemmer foelgende :
"Hver medlemsstat kan traeffe egnede foranstaltninger med henblik paa at forebygge de vanskeligheder, som kan opstaa for den paagaeldende stat som foelge af en anden medlemsstats samhandel med de tyske omraader, paa hvilke Forbundsrepublikken Tysklands grundlov ikke finder anvendelse ."
6 . Den ordning for den tyske indenrigshandel, som opretholdes i henhold til protokollen, gaar tilbage til Berlineroverenskomsten af 20 . september 1951 mellem de tyske valutazoner ( den nugaeldende version er offentliggjort i Bundesanzeiger nr . 91 af 18.5.1985, s . 5017 ), og til forskellige love og bekendtgoerelser udstedt i 1949 og 1950 af de militaere besaettelsesmyndigheder . Ordningens naermere virkemaade er reguleret ved en gennemfoerelseslovgivning, som er selvstaendigt vedtaget af Forbundsrepublikken . I henhold til ordningen, som den nu fungerer, paalaegges varer med oprindelse i DDR, som direkte indfoeres til Forbundsrepublikken, ikke told i henhold til Den Faelles Toldtarif eller landsbrugsafgifter, og importkvoter vedtaget i henhold til EF' s faelles handelspolitik gaelder ikke for disse varer . Desuden kan importoerer af varer fra DDR fratraekke 11% af varernes fakturerede pris i deres momstilsvar, hvilket repraesenterer det teoretiske momsbeloeb, som anses for at vaere blevet betalt i DDR .
7 . Direkte handelsforbindelser mellem DDR og andre medlemsstater end Forbundsrepublikken paavirkes ikke laengere af protokollen, men er omfattet af EF' s faelles handelspolitik . Direkte indfoersler fra DDR til andre medlemsstater end Forbundsrepublikken er saaledes paalagt told i henhold til Den Faelles Toldtarif samt landbrugsafgifter, og EF' s faelles ordning for indfoersel til Faellesskabet af varer fra statshandelslande gaelder for disse varer . Disse faelles ordninger er fastsat i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1765/82 ( EFT 1982, L 195, s . 1, med senere aendringer ) om den faelles ordning for indfoersel fra statshandelslande, hvorefter indfoersel af de i forordningens bilag opfoerte varer ikke er undergivet restriktioner, idet der dog kan traeffes beskyttelsesforanstaltninger, og i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3420/83 ( EFT 1983, L 346, s . 6, med senere aendringer ) om importordningerne for de varer med oprindelse i statshandelslandene, som ikke er liberaliseret paa faellesskabsplan . I henhold til den sidstnaevnte forordning, hvori Benelux-landene betragtes som én medlemsstat, skal Raadet inden den 1 . december hvert aar fastsaette, hvilke importkontingenter der skal aabnes af medlemsstaterne for det kommende aar . For 1986, som var det relevante aar for de faktiske omstaendigheder i denne sag, fastsatte Raadet importkontingenter ved beslutning 85/648/EOEF ( EFT 1985, L 382, s . 1 ). Faellesskabet har endnu ikke indgaaet en generel handelsaftale med DDR, som det har gjort med nogle andre statshandelslande . Jeg vil tilfoeje, at naar medlemsstaterne oensker at forhindre oekonomiske vanskeligheder, der opstaar som foelge af indfoersel af varer med oprindelse i DDR, som er blevet indfoert direkte til en anden medlemsstat end Forbundsrepublikken, skal de forud indhente tilladelse fra Kommissionen i henhold til artikel 115 til at indfoere tilsyn eller traeffe beskyttelsesforanstaltninger (( se f.eks . Kommissionens beslutning 87/157/EOEF om bemyndigelse af Den Franske Republik til at indfoere tilsyn inden for Faellesskabet med indfoerslen af visse varer, der har oprindelse i Den Tyske Demokratiske Republik og er overgaaet til fri omsaetning i visse medlemsstater ( EFT 1987, L 65, s . 19 ) )).
8 . Mens direkte indfoersler fra DDR til andre medlemsstater end Forbundsrepublikken saaledes er reguleret paa faellesskabsniveau, har disse andre medlemsstater indfoert forskellige ordninger for import fra Forbundsrepublikken af varer med oprindelse i DDR . I 1975 vedtog Benelux-landene en politik, hvorefter tilladelser til saadanne indfoersler i princippet skulle naegtes, medmindre naegtelse ville vaere uforenelig med hensynet til god forvaltningsskik . Denne politik blev nedfaeldet i en "supplerende instruks" af 30 . juni 1975, som blev tilstillet de myndigheder, der i hvert Benelux-land var ansvarlige for udstedelse af importlicenser . Den 3 . juli 1975 blev instruksen godkendt af Benelux-landens underudvalg for handelspolitik, og den blev saaledes en del af de faelles Benelux-handelsregler .
9 . I henhold til artikel 2 i Invoerbesluit landen 1981 ( bekendtgoerelse om indfoersler fra visse lande, Stbl . nr . 576 ) er import til Nederlandene af varer med oprindelse bl.a . i DDR forbudt uden tilladelse fra den kompetente minister . Ifoelge artikel 1, stk . 1, i Vrijstellingsbeschikking niet-landbouwgoederen EG 1981 ( bekendtgoerelse om fritagelse for ikke-landsbrugsvarer fra EF, Stcrt . nr . 253 ) er varer, som er bragt i fri omsaetning i medlemsstaterne, undtaget fra betingelsen om, at der skal indhentes tilladelse . Imidlertid bestemmer bekendtgoerelsens artikel 1, stk . 2, at undtagelsen ikke gaelder for varer med oprindelse i DDR . Resultatet er, at saadanne varer er omfattet af den praksis, som Benelux-landene indfoerte i 1985 .
Sagens faktiske omstaendigheder
10 . Sagsoegeren i hovedsagen, anpartsselskabet Schaefer Shop BV, er et datterselskab af et tysk selskab med hjemsted i Forbundsrepublikken . Schaefer Shop ansoegte de nederlandske myndigheder om tilladelse til at indfoere et parti kuglepenne, laederetuier og forskellige kontorartikler med oprindelse i DDR til en samlet vaerdi af 40 000 DM . Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at de varer, for hvilke der blev ansoegt om importtilladelse, er en del af et sortiment af gaver til forretningsforbindelser, som annonceres i "Brigitte"-kataloget, og som kan koebes i en raekke EF-lande gennem lokale forretninger . Schaefer Shop oenskede at erhverve varerne fra et vesttysk selskab, Brigitte Geschenke GmbH, som havde importeret dem fra DDR .
11 . Ansoegningen om importtilladelse blev afslaaet ved skrivelse af 4 . april 1986 fra Centrale Dienst In - en Uitvoer ( det centrale import - og eksportkontor ) paa OEkonomiministeriets vegne . Schaefer Shop indbragte afslaget for College van Beroep voor het Bedrijfsleven ( oeverste forvaltningsdomstol i sager om handel og industri ). I svarskriftet paapegede OEkonomiministeriet, at varer, der importeres til Forbundsrepublikken fra DDR i henhold til ordningen for den tyske indenrigshandel, ikke paalaegges faellesskabstold eller er undergivet importkvoter, og at hvis saadanne varer dernaest reeksporteres til andre medlemsstater, kan de fordreje konkurrencen og omgaa de importkvoter, der gaelder for direkte indfoersler fra DDR . Schaefer Shop blev naegtet tilladelse under henvisning til den faelles Benelux-praksis af 1975, i henhold til hvilken Nederlandene de facto haandhaevede et absolut forbud mod indfoersler fra Forbundsrepublikken af varer med oprindelse i DDR, undtagen for varer af begraenset vaerdi og af ikke-kommerciel art . Da den faelles praksis var det eneste effektive middel til at imoedegaa problemer fremkaldt af reeksporterede varer, maatte den anses for en "egnet foranstaltning" i den i protokollens afsnit 3 forudsatte betydning .
12 . Da den nationale domstol fandt, at ministeriets argument rejste spoergsmaal om, hvorvidt Benelux-landenes praksis - anvendt paa denne maade - var forenelig med protokollens bestemmelser, udsatte den sagen ved beslutning af 8 . januar 1988 og anmodede om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal :
"Skal afsnit 3 i protokollen til EOEF-Traktaten vedroerende den tyske indenrigshandel og de dermed forbundne problemer fortolkes saaledes, at en praksis i en medlemsstat eller en gruppe medlemsstater er forenelig dermed, naar der gaelder et forbud mod uden tilladelse at indfoere varer, som har oprindelse i Den Tyske Demokratiske Republik, og som i faellesskabssammenhaeng er bragt i fri omsaetning i Forbundsrepublikken Tyskland, til denne medlemsstat eller gruppe medlemsstater, og naar praksis gaar ud paa, at der reelt altid naegtes tilladelse, undtagen for varer, som repraesenterer en begraenset vaerdi, og som ikke er af kommerciel art?"
Protokollens fortolkning
13 . Det vaesentlige spoergsmaal, der opstaar, er spoergsmaalet om raekkevidden af medlemsstaternes skoensmaessige befoejelse til at traeffe beskyttelsesforanstaltninger i henhold til protokollens afsnit 3, og navnlig om et de facto fuldstaendigt forbud mod alle kategorier indfoersler ( bortset fra indfoersel af varer af begraenset vaerdi eller af ikke-kommerciel art ) kan anses for en "egnet foranstaltning" i den i afsnit 3 forudsatte betydning . Ved fortolkningen af dette afsnit boer der tages hensyn til dets ordlyd, dets placering i protokollen som helhed og til de krav, der foelger af proportionalitetsprincippet .
14 . Med hensyn til ordlyden af afsnit 3 er det klart, at der er tale om en selvstaendig kompetence til at traeffe egnede foranstaltninger : Bestemmelsen indeholder intet krav om forudgaaende tilladelse, raadfoering eller blot underretning . Det er ogsaa klart, at enhver foranstaltning, der traeffes af en medlemsstat, kan vaere praeventiv, og at det ikke er noedvendigt, at der faktisk bestaar vanskeligheder, foer der traeffes foranstaltninger . Dette sidst punkt fremgaar navnlig af den franske og italienske version, som henviser til hhv . "difficultés pouvant résulter" og "difficoltà eventualmente derivanti" ( mine fremhaevelser ).
15 . Afsnit 3 skal laeses i sammenhaeng med protokollen som helhed . I dommen i sag 14/74 ( Norddeutsches Vieh - und Fleischkontor mod Hauptzollamt Hamburg-Jonas, Sml . 1974, s . 899 ) statuerede Domstolen med hensyn til protokollens afsnit 1 foelgende :
"Disse bestemmelser skal kun fritage Forbundsrepublikken Tyskland fra at anvende faellesskabsrettens regler paa den tyske indenrigshandel; den saaledes givne fritagelse medfoerer ikke, at Den Tyske Demokratiske Republik bliver en del af Faellesskabet, men at der gives den en saerordning som et omraade, der ikke hoerer til Faellesskabet" ( praemis 6 ).
Denne udtalelse blev bekraeftet i sag 23/79 ( Gefluegelschlachterei Freystadt mod Hauptzollamt Hamburg-Jonas, Sml . 1979, s . 2789 ):
"... denne bestemmelse ( dvs . afsnit 1 ) ( skal ) fritage Forbundsrepublikken Tyskland for at anvende faellesskabsrettens regler paa den tyske indenrigshandel . Der gaelder saaledes en saerordning for Den Tyske Demokratiske Republik, idet den anses som et omraade, der ikke hoerer til Faellesskabet, men heller ikke har karakter af et tredjeland i forhold til Forbundsrepublikken Tyskland" ( praemis 6 ).
16 . Afsnit 2 drejer sig om gennemfoerelsen af bilaterale handelsaftaler med DDR, og som paapeget tidligere angaar bestemmelsen under de nuvaerende omstaendigheder kun den saerlige tyske indenrigshandelsordning, som opretholdes i henhold til afsnit 1 . Afsnit 2 paalaegger Forbundsrepublikken en raekke forpligtelser i forbindelse med denne gennemfoerelse . Forbundsrepublikken skal saaledes underrette de oevrige medlemsstater og Kommissionen om aftaler vedroerende samhandelen med DDR og om gennemfoerelsesbestemmelser . Desuden skal Forbundsrepublikken paase, at gennemfoerelsen af disse aftaler ikke foerer til konkurrencefordrejninger, og den skal navnlig traeffe egnede forantaltninger for at undgaa, at de andre medlemsstaters oekonomi skades .
17 . Endelig giver afsnit 3 de oevrige medlemsstater kompetence til at traeffe egnede foranstaltninger med henblik paa at forebygge de vanskeligheder, som kan opstaa for dem som foelge af en anden medlemsstats samhandel med DDR . Under de nuvaerende omstaendigheder angaar ogsaa denne kompetence kun de vanskeligheder, der opstaar paa grund af virkningen af den saerlige tyske indenrigshandelsordning .
18 . Af den hermed skitserede generelle ordning i protokollen kan der drages en raekke konklusioner, som peger i retning af en fortolkning af medlemsstaternes kompetence i henhold til afsnit 3, der i princippet er mindre restriktiv end den, Domstolen f.eks . har anlagt med hensyn til Traktatens artikel 115, som giver mulighed for umiddelbart at fravige faellesmarkedets regler med hensyn til varer med oprindelse i tredjelande, som er i fri omsaetning i den i artikel 10, stk . 1, forudsatte betydning .
19 . Formaalet med protokollens afsnit 1 er saaledes at bevare et saerligt samhandelsforhold mellem Forbundsrepublikken og DDR, som stammer fra tiden foer EOEF' s oprettelse . Det indgaar imidlertid ikke i dette formaal, at DDR i henhold til protokollen ogsaa skal have et privilegeret samhandelsforhold til de oevrige medlemsstater . Desuden er det efter protokollens opbygning dens afsnit 1 snarere end afsnit 3, som udgoer en undtagelse fra faellesskabsreglerne . Afsnit 3, og til dels ogsaa afsnit 2, angaar paa den anden side foelgerne af undtagelsen i afsnit 1 . Faktisk synes den praecise status for varer, der er indfoert til Forbundsrepublikken fra DDR i henhold til den saerlige handelsordning, at vaere uvis . Mens det er den klare hensigt med protokollens afsnit 1, at saadanne varer med hensyn til omsaetning i Forbundsrepublikken skal sidestilles med varer med oprindelse i Forbundsrepublikken, kan varerne ikke anses for at vaere i fri omsaetning i Faellesskabet, da betingelserne i Traktatens artikel 10, stk . 1, nemlig opfyldelse af formaliteterne i forbindelse med indfoerslen og betaling af told, ikke er blevet opfyldt . Samtidig tyder netop det forhold, at der kan traeffes beskyttelsesforanstaltninger i henhold til afsnit 2 og 3, paa, at protokollen faktisk indebaerer, at varerne kan reeksporteres til andre medlemsstater . Jeg mener derfor, at naar saadanne varer reeksporteres, har de en saerlig status, som ligger et sted mellem den, der gaelder for varer, som er i fri omsaetning i den i artikel 10, stk . 1, forudsatte betydning, og den, der gaelder for varer, som ikke er i fri omsaetning, og som derfor i princippet ikke kan vaere omfattet af bestemmelserne om frie varebevaegelser .
20 . Samtidig fremgaar der af protokollens generelle opbygning en betydelig begraensning af medlemsstaternes kompetence i henhold til afsnit 3, nemlig at denne kompetence er subsidiaer eller betinget . Som allerede naevnt er gennemfoerelsen af den saerlige ordning for den tyske indenrigshandel et anliggende for Forbundsrepublikken, og i den forbindelse skal Forbundsrepublikken sikre, at ordningen ikke foerer til fordrejninger af konkurrencen, og den skal tage skridt til at undgaa, at de andre medlemsstaters oekonomi skades . Heraf foelger efter min opfattelse, at det primaere ansvar for at traeffe foranstaltninger til at undgaa vanskeligheder for de andre medlemsstater som foelge af ordningens anvendelse paahviler Forbundsrepublikken, og at de andre medlemsstater, naar de udoever deres kompetence i henhold til afsnit 3, derfor skal tage hensyn til, hvorledes Forbundsrepublikken rent konkret gennemfoerer ordningen, og navnlig til foranstaltninger, som Forbundsrepublikken kan have truffet for at sikre, at der ikke opstaar vanskeligheder . Den samme konklusion foelger af ordlyden af afsnit 3, som bemyndiger medlemsstaterne til at traeffe "egnede" foranstaltninger, og af virkningen af proportionalitetsprincippet, som gaelder generelt i faellesskabsretten . Dette princip kraever som bekendt, at de midler, der vaelges til at opnaa et formaal, skal svare til formaalets betydning og ikke maa vaere mere byrdefulde end noedvendigt for at opnaa dette formaal .
21 . I denne forbindelse har Forbundsrepublikkens regering, stoettet af Kommissionen, i sit skriftlige og mundtlige indlaeg anfoert, at indfoersler fra DDR i henhold til ordningen for den tyske indenrigshandel er saa noeje reguleret baade med hensyn til priser og maengder, at det bortset fra isolerede tilfaelde er usandsynligt, at reeksport af saadanne varer til andre medlemsstater kan give anledning til problemer for disse andre medlemsstter .
22 . Forbundrepublikken har paapeget, at alle indfoersler fra DDR er omfattet af en ordning med forudgaaende tilladelse og kontrol . Betalinger for varer koebt i DDR foretages ikke i konvertibel valuta, men ved hjaelp af et saerligt modregningssystem, som administreres af centralbankerne i hhv . Forbundsrepublikken og DDR . Det saerlige modregningssystem sikrer, at myndighederne underrettes om alle indfoerselstransaktioner . Desuden foerer Forbundsrepublikken en streng priskontrol for at sikre, at prisen paa varer, der indfoeres fra DDR i henhold til den tyske indenrigshandelsordning i princippet svarer til markedsprisen for samme type varer i Forbundsrepublikken . Det saerlige fradrag i momstilsvaret, som Forbundsrepublikken giver, naar varer foerst importeres fra DDR, gives ikke, hvis varerne reeksporteres . Tilbage staar herefter toldfritagelsen, som ikke laengere er en vaesentlig fordel, nu hvor toldsatserne er staerkt nedsat .
23 . Forbundsrepublikken har anfoert, at virkningen af disse foranstaltninger er, at det er usandsynligt, at import til andre medlemsstater af varer, der foerst er importeret til Forbundsrepublikken fra DDR, i praksis vil vaere mere attraktiv end alternativet, som er direkte indfoersler fra DDR . Forbundsrepublikken har tilfoejet, at det saerlige modregningssystem, toldfritagelsen og fradraget i momstilsvaret set under ét er en tilskyndelse for eksportoerer i DDR til at kraeve hoejere priser for varer, der eksporteres til Forbundsrepublikken . Samtidig tilskynder DDR' s behov for haard valuta ( som landet paa grund af det saerlige modregningssystem ikke kan opnaa gennem den tyske indenrigshandel ) eksportoerer i DDR til at tilbyde lavere priser for direkte udfoersler til andre medlemsstater .
24 . Med hensyn til maengden og arten af de varer, der importeres i henhold til den saerlige ordning, har Forbundsrepublikken paapeget, at ordningen i princippet har til formaal at opfylde visse traditionelle behov, navnlig for Vestberlin . Der gaelder kvoter for indfoersler af varer i visse foelsomme sektorer . Hvad saerligt angaar Benelux-landene, har Forbundsrepublikken desuden paa deres anmodning siden 1976 haandhaevet et seksmaaneders forbud mod reeksport til disse lande af en raekke varer, som de anser for foelsomme, navnlig varer, der er omfattet af importkvoter i direkte handelsforbindelser mellem Benelux-landene og DDR i henhold til forordning nr . 3420/83 . Med hensyn til den ovennaevnte beslutning 85/648/EOEF ( se afsnit 7 ) fremgaar det ikke, at nogen af de i denne sag omhandlede varer paa det relevante tidspunkt var omfattet af saadanne kvoter .
25 . Forbundsrepublikken erkender, at da intet reguleringssystem, hvor omfattende det end er, er fuldkomment, er det muligt, at der kan blive reeksporteret varer fra Forbundsrepublikken, som i princippet kan fremkalde vanskeligheder for saerlige sektorer i Nederlandenes eller Benelux-landenes erhvervsgrene . Forbundsrepublikken har imidlertid paapeget, at maengden og vaerdien af varer med oprindelse i DDR, som reeksporteres til andre medlemsstater, er saa ringe, at saadanne varer, bortset fra isolerede tilfaelde, ikke kan fremkalde vanskeligheder for de oevrige medlemsstater . Det fremgaar af tal fremlagt af Kommissionens befuldmaegtigede under retsmoedet, at vaerdien af saadanne varer f.eks . 1986 i alt androg 45 mio . DM, hvilket kun var 0,03% af den samlede eksport fra Forbundsrepublikken til andre EF-medlemsstater . Af denne samlede vaerdi paa 45 mio . DM, blev der kun importeret varer for 5 mio . DM til Nederlandene .
26 . Nederlandenes regering har ikke for alvor bestridt, at Forbundsrepublikkens regulering af den tyske indenrigshandel er effektiv; den har heller ikke bestridt, at denne regulering har til foelge, at det i praksis kun er sandsynligt, at der vil opstaa vanskeligheder i isolerede tilfaelde med hensyn til visse kategorier varer eller visse erhvervsgrene . Den har imidlertid paapeget, at den, foer Benelux-landens faelles praksis blev indfoert, forsoegte at gennemfoere en ordning, hvorefter finansministeren var bemyndiget til at opkraeve told efter Den Faelles Toldtarif af varer med oprindelse i DDR, som blev importeret til Nederlandene fra Forbundsrepublikken, naar disse varer ville give visse erhvervsgrene vaesentlige vanskeligheder . Denne praksis betoed, at det paa forhaand skulle fastslaas, hvilke kategorier varer der sandsynligvis ville skabe vanskeligheder . Paa grund af det store antal positioner i Den Faelles Toldtarif, de stadige aendringer i de oekonomiske forhold og behovet for at tage hensyn til erhvervsgrenene i Benelux som helhed viste denne politik sig i praksis administrativt uigennemfoerlig . Den eneste effektive alternative foranstaltning var det fuldstaendige forbud, som nu praktiseres af Nederlandene .
27 . Det kan vanskeligt accepteres, at Nederlandene ikke effektivt paa forhaand kan fastsaette og loebende overvaage de varekategorier og erhvervsgrene, for hvilke der kan taenkes at ville opstaa problemer . Nederlandene skal formodentlig udfoere de samme foranstaltninger med henblik paa indfoerelse eller opretholdelse af kvoter for visse varer, som importeres direkte fra DDR til Benelux-landene i henhold til forordning nr . 3420/83 . Trods eksistensen af Benelux-landenes praksis af 1975, som skulle synes at goere saadanne foranstaltninger unoedvendige, maa det ogsaa antages, at Nederlandenes regering finder det muligt at overvaage foelsomme sektorer med henblik paa at anmode Forbundsrepublikken om at paalaegge seks maaneders forbud mod eksport af varer, som kunne omgaa faellesskabskvoter eller skabe vanskeligheder paa andre omraader .
28 . Jeg konkluderer, at i betragtning af de foranstaltninger, som Forbundsrepublikken allerede har truffet, og under hensyn til, at der staar alternative og mindre restriktive foranstaltninger til raadighed for Nederlandenes regering, maa det fuldstaendige forbud mod alle indfoersler fra Forbundsrepublikken med oprindelse i DDR anses for at vaere for vidtgaaende og i strid med proportionalitetsprincippet . Jeg vil tilfoeje, at da Nederlandenes regering ikke har argumenteret for, at den i denne sag omhandlede type varer efter deres art rejste problemer for nogen erhvervsgren i Nederlandene eller Benelux, ville selv et forbud mod indfoersler af denne type varer aabenbart ikke vaere en egnet foranstaltning i den i afsnit 3 forudsatte betydning .
29 . Endelig vil jeg naevne et punkt, som der strengt taget ikke skal tages stilling til i denne sag . Det er det forslag, som Kommissionen har fremfoert i sit skriftlige indlaeg og gentaget under den mundtlige forhandling om, at medlemsstaterne, naar de udoever deres kompetence i henhold til protokollens afsnit 3, raadfoerer sig med og samarbejder med Kommissionen for at traeffe afgoerelse om, hvilke foranstaltninger der er mindst forstyrrende for faellesmarkedets funktion . Forslaget staar i forbindelse med den opfattelse, som Kommissionen ogsaa har givet udtryk for, at afsnit 3 er en fravigelse af faellesmarkedets regler og derfor skal fortolkes og anvendes indskraenkende, formentlig i analogi med artikel 115 . Kommissionen har imidlertid ikke givet udtryk for, at manglende raadfoering eller samarbejde goer en foranstaltning, der traeffes af en medlemsstat, ulovlig .
30 . Jeg kan ikke vaere enig i den opfattelse, at afsnit 3 giver grundlag for nogen retlig forpligtelse for medlemsstaterne til at raadfoere sig med eller samarbejde med Kommissionen . I modsaetning til afsnit 2 kraever ordlyden af afsnit 3 end ikke, at Kommissionen skal holdes underrettet . Desuden mener jeg som allerede naevnt ikke, at afsnit 3 i sig selv er en undtagelse fra reglerne om faellesmarkedet, skoent dette ikke betyder, at medlemsstaternes kompetence i henhold til dette afsnit er ubegraenset .
31 . Imidlertid forekommer det mig oenskeligt, selv om der ikke foreligger en retlig forpligtelse, at medlemsstaterne i det mindste raadfoerer sig med Kommissionen med henblik paa at sikre, at deres kompetence i henhold til afsnit 3 bliver udoevet baade effektivt og retmaessigt . Kommissionen og Forbundsrepublikken har i deres indlaeg anfoert, at de i praksis arbejder noeje sammen om gennemfoerelse af den tyske indenrigshandelsordning og vedtagelse af praeventive foranstaltninger i henhold til protokollens afsnit 2, et samarbejde, som gaar langt ud over det formelle krav om underretning i afsnit 2 . I betragtning af dette eksisterende samarbejde kan de andre medlemsstaters raadfoering med Kommissionen, foer de traeffer beskyttelsesforanstaltninger i henhold til afsnit 3, bistaa dem med at maalrette disse foranstaltninger effektivt, navnlig ved at undgaa at gentage foranstaltninger, som Forbundsrepublikken allerede har truffet; det ville ogsaa bidrage til at sikre, at medlemsstaternes kompetence udoeves retmaessigt, dvs . at de foranstaltninger, der traeffes, ikke gaar ud over, hvad der er egnet i den i protokollens afsnit 3 forudsatte betydning .
32 . Foelgelig er jeg af den opfattelse, at den nationale rets spoergsmaal boer besvares saaledes :
"Bestemmelserne i afsnit 3 i protokollen vedroerende den tyske indenrigshandel og de dermed forbundne problemer skal fortolkes saaledes, at det ikke er foreneligt med bestemmelserne, at en medlemsstat eller en gruppe af medlemsstater indfoerer en praksis, hvorefter der - i medfoer af bestemmelser om, at indfoersel af varer med oprindelse i Den Tyske Demokratiske Republik fra Forbundsrepublikken Tyskland og til den paagaeldende medlemsstat eller gruppe af medlemsstater kun maa finde sted efter indhentet tilladelse - reelt gives afslag paa alle ansoegninger om importtilladelse, med undtagelse af ansoegninger vedroerende varer, som er af begraenset vaerdi, og som ikke har kommerciel karakter . Dette maa gaelde, saafremt den paagaeldende medlemsstat eller gruppe af medlemsstater ikke har godtgjort, at den naevnte praksis - under hensyn til den faktiske gennemfoerelse af reglerne om den tyske indenrigshandel og specielt de beskyttelsesforanstaltninger, Forbundsrepublikken Tyskland maatte have truffet i henhold til protokollens afsnit 2 - er noedvendig for at forebygge de i afsnit 3 naevnte vanskeligheder ."
(*) Originalsprog : engelsk .