61991CO0213_DA
Dommens præmisser
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 10. august 1991 har Abertal SAT Ltda og 19 andre spanske producentorganisationer i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation af artikel 1 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1304/91 af 17. maj 1991 om anden aendring af forordning (EOEF) nr. 2159/89 om fastsaettelse af gennemfoerelsesbestemmelser til de saerlige foranstaltninger for noedder og johannesbroed, der er fastsat i afsnit IIA i Raadets forordning (EOEF) nr. 1035/72 (EFT L 123, s. 27).
2 Ved saerskilt dokument indleveret til Domstolens Justitskontor den 12. august 1991 har sagsoegerne desuden i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 185 fremsat begaering om foreloebige forholdsregler i form af udsaettelse af gennemfoerelsen af ovennaevnte bestemmelse i Kommissionens forordning, indtil Domstolen har truffet afgoerelse i hovedsagen.
3 Den 2. september 1991 har Kommissionen indgivet skriftlige indlaeg vedroerende begaeringen om foreloebige forholdsregler, og parterne har afgivet mundtlige indlaeg den 23. september 1991.
4 Foer der tages stilling til, om begaeringen om foreloebige forholdsregler kan imoedekommes, skal der kort redegoeres for de for sagen relevante bestemmelser samt for hovedsagens genstand.
5 Ved Raadets forordning (EOEF) nr. 789/89 af 20. marts 1989 om indfoerelse af saerlige foranstaltninger for noedder og johannesbroed samt om aendring af Raadets forordning (EOEF) nr. 1035/72 af 18. maj 1972 om den faelles markedsordning for frugt og groensager (EFT L 85, s. 3), indfoejedes der et afsnit IIA i forordning nr. 1035/72, der senere er aendret.
6 Afsnit IIA i forordning nr. 1035/72 foreskriver visse stoetteforanstaltninger for noedder og johannesbroed. Ifoelge betragtningerne til forordning nr. 789/89 tilsigter foranstaltningerne at raade bod paa strukturelle svagheder paa markedet for disse produkter, som udviser en maerkbar mangel paa tilpasning til de tekniske og handelsmaessige krav, saavel hvad angaar de tekniske produktionsvilkaar, der er kendetegnet ved talrige smaa bedrifter og en meget ringe mekaniseringsgrad, som hvad angaar afsaetningsvilkaarene.
7 Stoetteforanstaltningerne er bl.a. en fast tillaegsstoette for at fremme oprettelsen af producentorganisationer (artikel 14b i forordning nr. 1035/72), en saerlig stoette til de naevnte organisationer for at tilvejebringe en driftskapital (artikel 14c i forordning nr. 1035/72) og endelig en stoette til gennemfoerelse af planer for forbedring af kvaliteten og fremme af afsaetningen, som er indgivet af de naevnte producentorganisationer og godkendt af de nationale myndigheder (artikel 14d i forordning nr. 1035/72).
8 De i sidstnaevnte bestemmelse omhandlede forbedringsplaner skal tilsigte "forbedring af produktionens kvalitet ved en sortsomstilling eller en dyrkningsforbedring paa arealer med ensartet, ikke-spredt beplantning, og i givet fald en forbedring af afsaetningen".
9 Ifoelge artikel 14d i forordning nr. 1035/72 ydes der til gennemfoerelse af de godkendte planer en faellesskabsstoette paa 45%, naar planerne finansieres med 45% af producentorganisationerne og med 10% af medlemsstaten. Der gaelder dog et loft for Faellesskabets stoette og for medlemsstatens bidrag, og begge bidrag udbetales over en periode paa ti aar.
10 Kravene for godkendelse af forbedringsplanerne samt bl.a. de naermere regler for betaling af stoetten med henblik paa planernes gennemfoerelse er fastsat i forordning nr. 2159/89. Denne kommissionsforordning blev aendret foerste gang ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3403/89 af 13. november 1989 (EFT L 328, s. 23). Sidstnaevnte forordning indfoerte mulighed for at opnaa forskud paa stoette til gennemfoerelse af forbedringsplaner.
11 Ved forordning nr. 1304/91 foretages der i artikel 1 visse aendringer af bestemmelserne i forordning nr. 2159/89 med senere aendringer, hvilke sagsoegerne - i deres egenskab af producentorganisationer, der er indehavere af godkendte forbedringsplaner under gennemfoerelse - anser for ulovlige for deres vedkommende.
12 For det foerste aendrer den anfaegtede forordning artikel 8, stk. 4, i forordning nr. 2159/89; det er bestemmelsen om ansoegninger om aendring af allerede godkendte planer. Disse ansoegninger om aendring -der skal vaere begrundet i tekniske forhold eller i oensket om at lade et stoerre areal vaere omfattet af planen, navnlig fordi antallet af producentmedlemmer er blevet oeget - skulle den kompetente nationale myndighed traeffe afgoerelse om efter de samme kriterier som dem, der fandt anvendelse ved den oprindelige godkendelse af forbedringsplanen. I medfoer af den aendrede bestemmelse kan en ansoegning om aendring af en allerede godkendt plan, der er begrundet i oensket om at lade et stoerre areal vaere omfattet af planen, kun indgives en enkelt gang fra det fjerde aar efter planens godkendelse. Ifoelge betragtningerne til den anfaegtede forordning skal denne frist goere det muligt at vurdere stabiliteten af den paagaeldende organisation og at goere status over, hvorledes dens planer er blevet gennemfoert.
13 For det andet aendrer den anfaegtede forordning artikel 19 i forordning nr. 2159/89 med hensyn til udbetaling af faellesskabsstoette til forbedringsplanerne. For at opnaa stoette skal de stoettemodtagende organisationer ved udloebet af den aarlige gennemfoerelsesperiode for planen indgive en ansoegning til den nationale myndighed, som det paahviler at udbetale stoetten. Stoetteansoegningerne skal vaere ledsaget af fakturaer og enhver form for dokumentation for det udfoerte arbejde. Ved den foretagne aendring praeciseres det, at stoetteansoegningerne skal indeholde alle de oplysninger, der er noedvendige for en geografisk identificering af den del af plantagearealet, som beroeres af hver af de typer arbejder, der foretages, samt at fakturaer og bilagsmateriale skal indeholde en praecis henvisning til den del af plantagen, som det paagaeldende arbejde har beroert. Disse praeciseringer skal ifoelge betragtningerne til forordningen goere det muligt at foelge og kontrollere udviklingen med hensyn til arbejdets gennemfoerelse paa hele det plantageareal, der er omfattet af forbedringsplanen.
14 For det tredje aendrer den anfaegtede forordning artikel 22a, stk. 3, i forordning nr. 2159/89, der omhandler forskud paa den aarlige stoette til gennemfoerelse af forbedringsplaner. Det maksimale forskudsbeloeb, der var fastsat til 80% af medlemsstatens og Faellesskabets samlede finansielle bidrag til de anslaaede aarlige gennemfoerelsesomkostninger, blev nedsat til 50% af Faellesskabets aarlige oekonomiske bidrag, idet betalingen af forskud blev gjort betinget af den faktiske udbetaling af 50% af medlemsstatens bidrag. For at opnaa forskud skal de stoettemodtagende organisationer godtgoere, at den aarlige gennemfoerelsestranche er paabegyndt. Der skulle fremlaegges dokumentation for mindst 20% af de anslaaede aarlige omkostninger, men den anfaegtede forordning forhoejer denne procentsats til mindst 50%. Endelig bestemmes det i den aendrede regel, at der ikke kan ydes forskud, foerend hele stoetten for den foregaaende aarsperiode er blevet udbetalt i overensstemmelse med ovennaevnte artikel 19 i den aendrede forordning nr. 2159/89. De saaledes gennemfoerte aendringer i vilkaarene for forskudsbetaling tilsigter ifoelge betragtningerne til den anfaegtede forordning at sikre en hensigtsmaessig udnyttelse af faellesskabsmidlerne.
15 I henhold til artikel 2 i forordning nr. 1304/91 traadte disse aendringer i kraft den 21. maj 1991.
16 Ifoelge EOEF-Traktatens artikel 185 har et sagsanlaeg ved Domstolen ikke opsaettende virkning. Domstolen kan dog, hvis den skoenner, at forholdene kraever det, udsaette gennemfoerelsen af den anfaegtede retsakt.
17 Ifoelge procesreglementets artikel 83, stk. 2, kan der kun traeffes bestemmelse om udsaettelse af gennemfoerelsen af en retsakt, der er udstedt af en institution, hvis der foreligger omstaendigheder, der medfoerer uopsaettelighed, og hvis noedvendigheden af udsaettelsen umiddelbart forekommer berettiget af faktiske og retlige grunde.
18 Ifoelge Domstolens faste praksis skal spoergsmaalet om, hvorvidt en begaering om udsaettelse er uopsaettelig, vurderes paa baggrund af noedvendigheden af, at der traeffes en foreloebig afgoerelse for at undgaa, at den begaerende part udsaettes for et alvorligt og quopretteligt tab. Det paahviler imidlertid parten at godtgoere, at det vil paafoere vedkommende personligt et alvorligt og uopretteligt tab, saafremt man afventer afgoerelsen i hovedsagen.
19 Hvad angaar aendringen af artikel 19 i forordning nr. 2159/89 har sagsoegerne gjort gaeldende, at pligten til at fremlaegge fakturaer og bilagsmateriale med en praecis henvisning til den del af en plantage, som det paagaeldende arbejde har beroert, ikke vil kunne opfyldes, for saa vidt angaar fremtidige anmodninger om aarlig stoette. Forholdet er det, at den paagaeldende pligt, da der ikke er fastsat overgangsforanstaltninger, med tilbagevirkende kraft rammer de allerede udstedte fakturaer og de fakturaer, som angaar allerede udfoert arbejde, uden at den praecise reference til den del af plantagen, som arbejdet har beroert, er blevet registreret. Da sagsoegerne ikke er i stand til at opfylde pligten, kan de hverken opnaa det fulde stoettebeloeb for det loebende aar, eller, saafremt ansoegning endnu ikke er indgivet, for det forloebne aar eller forskuddet paa det kommende aars udgifter. Gennemfoerelsen af forbedringsplanerne og de sagsoegende organisationers levedygtighed er hermed bragt i fare.
20 Herom bemaerkes blot, at det fremgaar af Kommissionens indlaeg, at pligten til at angive den beroerte del af plantagearealet kun vedroerer de fakturaer og oevrigt bilagsmateriale, der er udfaerdiget efter ikrafttraedelsen af forordning nr. 1304/91. Under retsmoedet udtalte Kommissionen desuden, at den ikke fandt de nye regler anvendelige paa fakturaer, der er udstedt efter ikrafttraedelsen af forordning nr. 1304/91, men som vedroerer arbejder, for hvilke det ikke laengere er muligt at give en praecis henvisning til den konkrete del af plantagearealet.
21 Hvad angaar aendringen af artikel 8, stk. 4, i forordning nr. 2159/89 har sagsoegerne gjort gaeldende, at forbuddet mod at udvide det af en godkendt plan omfattede areal, fordi antallet af producentmedlemmer er blevet oeget, rammer de organisationsmedlemmer, som ikke har villet deltage i forbedringsplanerne lige fra begyndelsen, men som paataenkte at deltage senere. Da medlemmerne ifoelge artikel 2, punkt 4, litra d), i forordning nr. 2159/89 skal have vaeret medlemmer af en producentorganisation i mindst tre aar, foerer forbuddet mod at udvide det af planerne omfattede areal til alvorlige spaendinger mellem medlemmerne. Desuden er de producenter, som endnu ikke er medlemmer af en organisation, tvunget til, for at kunne deltage i en forbedringsplan og opnaa stoette, at soege at oprette andre organisationer samt fremme udarbejdelsen og godkendelsen af nye planer, hvilket medfoerer spild af menneskelige ressourcer og belastning af forvaltningen.
22 Det bemaerkes, at det stiller sig usikkert, om sagsoegerne personligt har lidt skade, og at denne i oevrigt ikke kan betragtes som tilstraekkelig alvorlig til, at der kan meddeles udsaettelse.
23 Med hensyn til aendringen af artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 2159/89 har sagsoegerne paaberaabt sig, at aendringen ikke blot medfoerer mindre forskud, men ogsaa forsinket forskudsbetaling. Finansieringen af gennemfoerelsen af forbedringsplanerne hviler derfor paa en maade, som ikke kunne forudses, tungere paa organisationerne selv. For at kunne opfylde deres forpligtelser noedsages visse organisationer saaledes til at optage laan og paatage sig stoerre byrder. Producentorganisationerne tvinges til at revidere deres forbedringsplaner for at saenke ambitionsniveauet, og visse producenter, der ikke kan baere de stoerre byrder, maa ophoere med at deltage i de loebende planer. Stik imod formaalet med de paagaeldende bestemmelser indtraeder der herefter faldende produktivitet og tab af konkurrenceevne. Resultatet kan ogsaa blive en opgivelse af arealer, hvilket kan betyde daarligere jordforhold med oeget brandrisiko.
24 Det bemaerkes, at de oegede oekonomiske byrder, som sagsoegerne har paaberaabt sig, er en oekonomisk skade. En saadan skade kan ikke, bortset fra ganske usaedvanlige tilfaelde, betragtes som uoprettelig, da en oekonomisk erstatning som hovedregel kan genoprette skadelidtes oekonomiske situation, som den forelaa, foer skaden indtraf. Hvad angaar den af sagsoegerne paaberaabte risiko for, at de stoerre oekonomiske byrder medfoerer andre foelger af uoprettelig karakter, maa det fastslaas, at eksistensen af en saadan risiko ikke er blevet bevist med den sandsynlighed, der maa kraeves for at meddele udsaettelse.
25 Det foelger af disse betragtninger, at begaeringen om udsaettelse ikke opfylder betingelsen om uopsaettelighed.
26 Herefter kan begaeringen om foreloebige forholdsregler ikke tages til foelge, hvorved bemaerkes, at det er ufornoedent at tage stilling til Kommissionens argument om, at begaeringen boer afvises fra paakendelse som foelge af, at hovedsagen aabenbart boer afvises.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
PRAESIDENTEN
1) Begaeringen om foreloebige forholdsregler tages ikke til foelge.
2) Spoergsmaalet om sagens omkostninger udsaettes.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 18. oktober 1991.