61982CJ0010_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 8 . januar 1982, har Sven-Ole Mogensen, Carl Waltenburg, Jean-Louis Delvaux og Lene OEhrgaard, der alle var tjenestemaend i loenklasse LA 6 i den danske oversaettelsesafdeling ved Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber paa det tidspunkt, hvor de ansoegte om en sprogrevisorstilling i henhold til stillingsopslag KOM/1144/80, anlagt sag med paastand dels om, at Kommissionens afgoerelser af 28 . april 1981, hvorved deres ansoegninger i henhold til dette opslag blev afslaaet, annulleres, dels om, at Kommissionen tilpligtes at besaette stillingen med den bedst kvalificerede af de fire sagsoegere .
2 I stillingsopslaget KOM/1144/80 opslog Kommissionen en stilling ledig som sprogrevisor i kategori og stillingsgruppe LA 5/4 ; kvalifikationskravene var foelgende :
», Uddannelse paa universitetsniveau afsluttet med eksamensbevis eller faglig erfaring paa tilsvarende niveau ;
‚lang erfaring i oversaettelse . Erfaring i revision, og
‚sikker udtryksfaerdighed og stilfornemmelse« .
3 Det er ubestridt, at hver af de fire sagsoegere havde alle de i stillingsopslaget kraevede kvalifikationer . Ikke desto mindre blev deres ansoegninger, som var indgivet i henhold til proceduren i tjenestemandsvedtaegtens artikel 29, stk . 1, litra a ), afslaaet, og en tjenestemand, som allerede arbejdede som sprogrevisor i loenklasse LA 5 ved Raadet for De europaeiske Faellesskaber, blev i stedet udnaevnt i medfoer af vedtaegtens artikel 29, stk . 1, litra c ).
4 Efter at have indbragt en klage for ansaettelsesmyndigheden i medfoer af vedtaegtens artikel 90 har sagsoegerne anlagt denne sag, som stoettes paa to hovedanbringender, nemlig for det foerste, at der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 29, stk . 1, og for det andet, at den paagaeldende sprogrevisorstilling efter deres opfattelse paa forhaand var forbeholdt den naevnte tjenestemand ved Raadet, saaledes som det haevdes at fremgaa af en raekke notater og skrivelser fra de beroerte tjenestegrene ved Kommissionen .
5 I replikken har sagsoegerne desuden gjort gaeldende, at Kommissionen har gjort sig skyldig i magtfordrejning ; til stoette herfor har de i alt vaesentligt gentaget den argumentation, de har fremfoert i forbindelse med deres andet anbringende .
Det foerste anbringende
6 Til stoette for deres foerste anbringende har sagsoegerne gjort gaeldende, at ansaettelsesmyndigheden efter deres opfattelse foerst kan foretage en udnaevnelse ved overflytning, det vil sige ivaerksaette fase c ) i artikel 29, stk . 1, naar den har fastslaaet, at ingen ansoegere inden for institutionen opfylder de i stillingsopslaget angivne betingelser, hvilket svarer til fase a ) i artikel 29 . Naar ansaettelsesmyndigheden saaledes ikke har udnaevnt nogen af de fire sagsoegere, selv om de alle fire opfyldte kvalifikationskravene i stillingsopslaget, har den efter deres opfattelse tilsidesat vedtaegtens artikel 29 . Kommissionen kan ikke paa grundlag af vedtaegtens artikel 27 naa frem til en anden fortolkning, idet artikel 29 er speciel i forhold til artikel 27 og derfor har forrang frem for denne . Derimod er der intet til hinder for, at artikel 27 fortolkes saaledes, at begrebet tjenestens interesse finder sit konkrete udtryk i artikel 29 paa den maade, at kvalificerede interne ansoegere skal foretraekkes frem for eksterne ansoegere .
7 Kommissionen har afvist denne argumentation . Selv om ansaettelsesmyndigheden efter Kommissionens opfattelse har pligt til foerst at undersoege mulig
hederne i henhold til litra a ), viser den staerkt nuancerede affattelse af artikel 29 klart, at ansaettelsesmyndigheden paa dette omraade har et vidt skoen . I det omfang ansaettelsesmyndigheden fastslaar, saaledes som det er sket i denne sag, at der ikke kan foretages en forfremmelse inden for institutionen, kan den derfor frit vaelge enten at afholde en intern udvaelgelsesproeve, fase b ), eller at foretage en overflytning, fase c ), ; i det foreliggende tilfaelde var der imidlertid ingen grund til at afholde en intern udvaelgelsesproeve, eftersom der ikke kunne fremkomme bedre egnede ansoegere inden for institutionen end dem, der havde faaet afslag under fase a ); dette forklarer, at Kommissionen gik direkte over til fase c ). Kommissionen har i oevrigt anfoert, at besaettelse af stillinger foerst og fremmest skal ske under hensyn til artikel 27, det vil sige at »det skal . . . tilstraebes, at institutionen sikres medarbejdere, der opfylder de hoejeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet« ; heraf foelger, at ansaettelsesmyndigheden ikke er forpligtet til at foretage en forfremmelse inden for institutionen, saa meget mere som ansaettelsesmyndighedens diskretionaere kompetence indebaerer, at den kan beslutte ikke at besaette en ledig stilling .
8 Det skal foerst bemaerkes, at sagsoegernes fortolkning, hvorefter ansaettelsesmyndigheden burde havde udnaevnt en af dem i den ledige stilling, er uforenelig med, at ansaettelsesmyndigheden i henhold til litra a ) kun skal undersoege »mulighederne« for forfremmelse .
9 Anvendelsen af ordet »mulighederne« er klart udtryk for, at ansaettelsesmyndigheden ikke har en absolut pligt til at foretage en forfremmelse, men blot i hvert enkelt tilfaelde skal undersoege, om en forfremmelse vil kunne foere til udnaevnelse af en person, der opfylder de hoejeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet, jfr . vedtaegtens artikel 27 .
10 Selv om underinddelingen i artikel 29, stk . 1, medfoerer, at ansaettelsesmyndigheden saerdeles omhyggeligt maa undersoege mulighederne for forfremmelse, inden den gaar videre til den foelgende fase, er der efter bestemmelsen intet til hinder for, at ansaettelsesmyndigheden i forbindelse med en saadan undersoegelse ogsaa tager i betragtning, om det ved hjaelp af de oevrige fremgangsmaader i samme stykke vil vaere muligt at faa bedre kvalificerede ansoegere . Heraf foelger, at ansaettelsesmyndigheden har adgang til at undersoege ogsaa de muligheder, der er angivet i den foelgende del af bestemmelsen .
11 I denne sag var naeste fase en overflytning, idet det i dette tilfaelde var unoedvendigt at afholde en intern udvaelgelsesproeve, eftersom alle de egnede ansoe
gere til stillingen, saaledes som Kommissionen med rette har anfoert, allerede havde vist sig i fase a ). Det fremgaar imidlertid baade af sagens akter og af retsforhandlingerne, at den ansoeger, der blev ansat ved overflytning, opfyldte de ovenfor naevnte krav, og at hans kvalifikationer fuldt ud svarede til de saerlige kvalifikationskrav for den ledige stilling .
12 Herefter har Kommissionen i denne sag ikke tilsidesat vedtaegtens artikel 29, stk . 1, og det foerste anbringende kan derfor ikke tages til foelge .
Det andet anbringende
13 Til stoette for dette anbringende har sagsoegerne gjort gaeldende, at sagsoegte bevidst har forbeholdt den ledige stilling til den naevnte tjenestemand fra Raadet ; efter sagsoegernes opfattelse fremsatte vedkommende tjenestegren forslag om at ivaerksaette overflytningen af tjenestemanden paa et tidspunkt, da den end ikke havde kendskab til de interne ansoegeres kvalifikationer . Sagsoegerne har til stoette herfor navnlig henvist til de notater, der blev udvekslet mellem Kommissionens forskellige tjenestegrene, saerlig notatet af 13 . juni 1980 fra kontorchefen i afdelingen for »ansaettelse, udnaevnelse og forfremmelse« om den fremgangsmaade, der skulle foelges med henblik paa en eventuel udnaevnelse af naevnte tjenestemand, notatet af 18 . februar 1981, hvori de interne ansoegninger forkastes, og det foreslaas, at ansaettelsen sker ved overflytning, samt notatet af 20 . februar 1981, hvori den naevnte tjenestemand foreslaas overflyttet .
14 Kommissionen har bestridt, at stillingen paa forhaand var reserveret tjenestemanden fra Raadet, idet man den 18 . februar 1981 endnu ikke havde modtaget hans akter . I duplikken har Kommissionen desuden tilfoejet, at oensket om at ansaette den bedst kvalificerede ansoeger var baggrunden for afgoerelsen, og at det er rimeligt, at den holder sig orienteret om hoejt kvalificerede ansoegere uden for institutionen ; i forbindelse med vurderingen af de interne ansoegere tog den derfor hensyn til, at der fandtes en saadan ekstern ansoeger .
15 Naar Kommissionen saaledes udtrykkeligt erkender, at den tog hensyn til den naevnte tjenestemands kvalifikationer, indroemmer den faktisk, at direktoeren for den paagaeldende oversaettelsestjeneste, allerede inden stillingsopslaget blev offentliggjort, oenskede at foreslaa ham udnaevnt i stillingen som sprogrevisor .
En saadan indstilling giver grundlag for at spoerge, om stillingen som sprogrevisor reelt var forbeholdt den paagaeldende tjenestemand, selv inden den i fase a ) i vedtaegtens artikel 29 naevnte undersoegelse blev foretaget .
16 Det skal imidlertid bemaerkes, at Domstolen, paa baggrund af at ansaettelsesmyndigheden ikke har pligt til at foretage en udnaevnelse ved forfremmelse inden for institutionen, og at den har et vidt skoen med henblik paa at finde frem til den ansoeger, der opfylder de hoejeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet, kun boer tage stilling til, om administrationen har holdt sig inden for graenser, som ikke kan kritiseres, og ikke har udoevet sine befoejelser aabenbart fejlagtigt .
17 I denne henseende kan den omstaendighed, at en ansoeger fra en anden institution ved indledningen af ansaettelsesproceduren blev anset for den bedst egnede, ikke i sig selv foere til den antagelse, at de interne ansoegninger ikke er blevet behandlet med fornoeden omhu .
18 Der foreligger ikke oplysninger i sagens akter, som giver grundlag for at antage, at ansaettelsesmyndigheden ikke rent faktisk har gennemgaaet de interne ansoegeres kvalifikationer og fortjenester . Det skal i den forbindelse for det foerste bemaerkes, at to af de fire sagsoegere ( Lene OEhrgaard og Jean-Louis Delvaux ) kun havde to aars anciennitet i loenklasse LA 6 ; dette svarer ganske vist til minimumskravet for en forfremmelse, men er langt mindre end gennemsnittet i 1981, som var fire aar og syv maaneder, og ansaettelsesmyndigheden kunne derfor med rette anse deres erfaring for utilstraekkelig . For det andet skal det bemaerkes, at de to andre sagsoegere ogsaa havde ansoegt
om stillingen som ledende oversaetter i loenklasse LA 5 ( stillingsopslag
KOM/1134-1140/80 ), og at de i oevrigt blev forfremmet til naevnte stilling den 1 . marts 1981, altsaa inden tjenestemanden fra Raadet blev udnaevnt i sprogrevisorstillingen ; dette viser klart, at ansaettelsesmyndigheden ud fra aktmapperne har skoennet, at de paagaeldende to ansoegere kunne udnaevnes til ledende oversaetter, men ikke til sprogrevisor .
19 Desuden kan det hverken paa grundlag af det af sagsoegerne fremfoerte eller af oplysningerne i sagens akter sluttes, at sagsoegte ved at udnaevne en anden ansoeger har udoevet sit skoen aabenbart fejlagtigt .
20 Det staar fast, at den udnaevnte tjenestemand havde arbejdet som oversaetter ved Kommissionen i mere end ét aar og derefter arbejdet som sprogrevisor i loenklasse LA 5 ved Raadet fra 1975 ; han havde saaledes seks aars anciennitet i en stilling som den, der skulle besaettes, mens sagsoegerne ikke stort laengere end to aar havde arbejdet som oversaettere i loenklasse LA 6 og kun lejlighedsvis udfoerte revisionsopgaver .
21 Kommissionen var derfor berettiget til at anlaegge den vurdering, at den udnaevnte tjenestemand i hoejere grad end sagsoegerne opfyldte kvalifikationskravene til sprogrevisorstillingen, navnlig kravet om erfaring i revision, og havde derfor ogsaa ret til at udnaevne ham i tjenestens interesse .
22 Da sagsoegerne ikke har fremfoert andre oplysninger til stoette for, at ansaettelsesmyndigheden skulle have overskredet graenserne for sit skoen ved at foretraekke at udnaevne en anden ansoeger i den paagaeldende sprogrevisorstilling, kan det andet anbringende ikke tages til foelge .
23 Herefter kan anbringendet vedroerende magtfordrejning, som i det vaesentlige stoettes paa den samme argumentation som den, der er fremfoert til stoette for det andet anbringende, heller ikke tages til foelge ; det er derfor ikke noedvendigt at tage stilling til, om dette anbringende, saaledes som Kommissionen har gjort gaeldende, skal afvises paa grund af, at det er fremfoert for sent .
24 Sagsoegte vil herefter vaere at frifinde for sagsoegernes paastand om annullation af sagsoegtes afgoerelser . Heraf foelger, at sagsoegte ligeledes vil vaere at frifinde for sagsoegernes paastand om, at sagsoegte af Domstolen tilpligtes at besaette stillingen med den bedst kvalificerde blandt de fire sagsoegere . Denne paastand falder i oevrigt under alle omstaendigheder uden for Domstolens kompetence .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
25 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Ifoelge procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne i sager vedroerende ansatte ved Faellesskaberne imidlertid selv de af dem afholdte udgifter .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Hver part betaler sine omkostninger .