61993TO0124_DA
Dommens præmisser
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 7. september 1990 har sagsoegeren i henhold til EOEF-traktatens artikel 178 og artikel 215, stk. 2, anlagt sag mod Kommissionen med paastand om erstatning for det tab, han mener at have lidt som foelge af anvendelsen af Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13) for saa vidt forordningen ikke indeholder en bestemmelse om tildeling af en repraesentativ referencemaengde til producenter, som i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 om indfoerelse af en praemieordning for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvaegsbesaetninger (EFT L 131, s. 1) havde paataget sig en forpligtelse til ikke at levere maelk i en afgraenset periode.
2 Ved afgoerelse truffet af Domstolens praesident blev behandlingen af sagen udsat, indtil der er afsagt endelig dom i de forenede sager C-104/89, Mulder m.fl. mod Raadet og Kommissionen, og C-37/90, Heinemann mod Raadet og Kommissionen. Ved kendelse af 27. september 1993 har Domstolen henvist sagen til Retten i Foerste Instans.
3 Ved skrivelse indgaaet til Rettens Justitskontor den 21. oktober 1994 har sagsoegeren meddelt, at han haever sagen, idet han har accepteret et tilbud om erstatning, som i mellemtiden er blevet fremsat i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 2187/93 af 22. juli 1993 om tilbud om erstatning til visse producenter af maelk og mejeriprodukter, som midlertidigt har vaeret forhindret i at udoeve deres virksomhed (EFT L 196, s. 6). Samtidig paastaar sagsoegeren sagsoegte doemt til at betale sagens omkostninger.
4 Kommissionen har ikke gjort indsigelse mod, at sagen haeves, og har nedlagt paastand om, at sagsoegeren i henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 5, foerste afsnit, foerste punktum, paalaegges at betale sagens omkostninger. Kommissionen har som begrundelse herfor anfoert, at det ikke er berettiget at paalaegge Kommissionen at betale omkostningerne paa grund af dens forhold, idet sagsoegeren maatte vaere klar over, at han ° saafremt sagsoegerne i proevesagen "Mulder og Heinemann" fik medhold ° ogsaa ville faa erstatning uden sagsanlaeg, og at Kommissionen ville have givet afkald paa at goere foraeldelsesindsigelsen gaeldende, saafremt sagsoegeren havde anmodet herom. Dernaest er det erstatningsbeloeb, som sagsoegeren har opnaaet paa grundlag af forordning nr. 2187/93, vaesentlig mindre end det beloeb, han har paastaaet sig tilkendt i sagen. Desuden har sagsoegeren i henhold til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2648/93 af 28. september 1993 om gennemfoerelsesbestemmelser til forordning nr. 2187/93 (EFT L 243, s. 1) allerede modtaget et beloeb paa 500 ECU til erstatning af advokatomkostninger, hvorved ogsaa kravet om sagsomkostninger i henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 5, foerste afsnit, andet punktum, til daekning af advokatens moedevirksomhed for Retten skal betragtes som erstattet. Endelig har sagsoegeren ved sin accept af tilbuddet om erstatning i henhold til artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 2187/93 givet afkald paa yderligere krav, herunder krav om advokatomkostninger, der overstiger det faste beloeb paa 500 ECU.
5 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 5, foerste afsnit, foerste punktum, paalaegges den part, som haever sagen, at betale sagens omkostninger, saafremt den anden part har nedlagt paastand herom. Paa begaering af den haevende part kan det dog i henhold til bestemmelsens andet punktum bestemmes, at den anden part skal betale sagens omkostninger, hvis dette findes berettiget som foelge af denne parts forhold.
6 Hertil bemaerkes indledningsvis, at sagsoegerens erstatningskrav mod Faellesskabet er blevet anerkendt som berettiget derved, at sagsoegeren efter sagens anlaeg har faaet tilbudt erstatning ved forordning nr. 2187/93. Heraf foelger, at sagsoegeren principielt havde grund til at anlaegge sagen.
7 Sagsoegeren har anlagt sagen foer den 5. august 1992, dvs. paa et tidspunkt, hvor Raadet og Kommissionen endnu ikke med offentliggoerelsen af meddelelsen af 5. august 1992 (EFT C 198, s. 4) havde anerkendt erstatningsansvaret og med henblik paa en planlagt samlet ordning givet afkald paa at goere foraeldelsesindsigelsen gaeldende. Paa dette tidspunkt var det ikke kendeligt for sagsoegeren, hvilken holdning Kommissionen ville indtage over for andre erstatningssoegende. Da EF-traktatens artikel 178 ikke foreskriver en administrativ procedure forud for sagsanlaeg, kan det ikke bebrejdes sagsoegeren, at han ikke som en begyndelse udenretligt har opfordret Kommissionen til at give afkald paa foraeldelsesindsigelsen. Det tilkom Kommissionen at tage de noedvendige skridt til at skaffe retlig klarhed for alle skadelidte og bringe anledningen til sagsanlaeg til ophoer, saaledes som Raadet og Kommissionen da ogsaa senere har gjort det ved meddelelsen af 5. august 1992 og forordning nr. 2187/93.
8 Desuden bemaerkes, at stoerrelsen af det af sagsoegeren senere accepterede erstatningsbeloeb ikke er afgoerende i denne sammenhaeng. Ved afgoerelsen om sagens omkostninger er det tvaertimod afgoerende, at sagsanlaegget i det vaesentlige har vist sig at vaere berettiget. En fordeling af sagens omkostninger, saaledes som det ifoelge procesreglementets artikel 87, stk. 3, er muligt, saafremt sagsoegeren delvist taber sagen, giver de foreliggende omstaendigheder ikke anledning til, allerede fordi en paastand om et hoejere erstatningsbeloeb i staevningen ikke medfoerer yderligere omkostninger eller mere arbejde.
9 For saa vidt Kommissionen dernaest paaberaaber sig, at der er betalt 500 ECU til advokatomkostninger i medfoer af forordning nr. 2648/93, bemaerkes, at Retten, naar sagen haeves, udelukkende skal traeffe afgoerelse om sagens omkostninger paa grundlag af bestemmelserne i procesreglementet, foerst og fremmest artikel 87, stk. 5. Andre retsforskrifter har ingen indflydelse paa den deraf foelgende afgoerelse. I saerdeleshed er parternes enighed om sagens omkostninger som omhandlet i artikel 87, stk. 5, andet afsnit, alene af betydning, naar parterne udtrykkeligt har bekraeftet denne enighed for Retten i de udtalelser, der afgives i forbindelse med sagens haevelse. Det tilkommer ikke Retten i forbindelse med en afgoerelse om sagens omkostninger i henhold til artikel 87, stk. 5, at undersoege, om parterne muligvis og uafhaengigt af disse erklaeringer har truffet andre aftaler om omkostningerne.
10 I denne sammenhaeng skal det endelig paapeges, at der i en afgoerelse om sagens omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 87 alene traeffes afgoerelse om, hvem der skal betale omkostningerne som saadan, men ikke om stoerrelsen af de omkostninger, der skal erstattes. Saafremt der opstaar tvist herom, traeffes der afgoerelse efter procesreglementets artikel 92, stk. 1. Under en saadan sag er Faellesskabets retsinstanser ifoelge fast praksis (jf. Domstolens kendelse af 26.11.1985, sag 318/82, Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, Sml. s. 3727, samt Rettens kendelse af 25.2.1992 i de forenede sager T-18/89 og T-24/89, Tagaras mod Domstolen, Sml. II, s. 153, og af 5.7.1993, sag T-84/91, Meskens mod Parlamentet, Sml. II, s. 757) ikke kompetente til at fastsaette de beloeb, som parterne skal udrede i salaer til deres egne advokater, hvorimod de kan fastsaette den andel af disse beloeb, der kan soeges erstattet hos den part, der paalaegges at betale sagens omkostninger. Retten skal saaledes ikke tage hensyn til nationale salaertakster eller til en eventuel aftale herom mellem den paagaeldende part og dennes befuldmaegtigede. I forbindelse med en proevelse af en konkret sags omstaendigheder, der ifoelge denne praksis sker efter artikel 92, stk. 1, naar der foreligger et stridsspoergsmaal, skal det ligeledes proeves, om en sagsoeger allerede har faaet erstatning paa anden maade for den advokatindsats, som var genstand for en afgoerelse om sagsomkostninger efter artikel 87, stk. 5; det skal ligeledes proeves, om og i hvilket omfang der i den konkrete sag undtagelsesvis ved siden af den normale advokatindsats i forbindelse med fremsaettelse af et erstatningskrav som i denne sag, der allerede er erstattet med 500 ECU, kan anerkendes, at sagsoegerens advokat har haft en arbejdsbyrde herudover ved affattelsen af staevningen og deltagelse i retsmoederne, der skal tages hensyn til.
11 Af det foregaaende foelger, at de af Kommissionen anfoerte argumenter mod, at den paalaegges at betale sagens omkostninger, er ugrundede, og at det i betragtning af sagens omstaendigheder og Kommissionens forhold findes berettiget i henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 5, foerste afsnit, andet punktum, at paalaegge Kommissionen at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
FORMANDEN FOR RETTENS FOERSTE UDVIDEDE AFDELING
1) Sag T-124/93 slettes af Rettens register.
2) Kommissionen betaler sagens omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 20. januar 1995.