A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE
(első tanács)
2007. május 22.
F‑97/06. sz. ügy
Adelaida López Teruel
kontra
Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
„Tisztviselők – Rokkantság – Rokkantsági bizottság összehívása iránti kérelem elutasítása”
Tárgy: Az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján benyújtott kereset, amelyben A. López Teruel a rokkantsági bizottságnak a személyzeti
szabályzat 78. cikke alapján történő összehívása iránti kérelmét elutasító 2005. október 6‑i OHIM‑határozat megsemmisítését
kéri.
Határozat: A Közszolgálati Törvényszék az OHIM 2005. október 6‑i, az Adelaida López Teruel rokkantsági bizottság összehívása iránti kérelmét
elutasító határozatát megsemmisíti. A Közszolgálati Törvényszék az OHIM‑ot kötelezi a költségek viselésére.
Összefoglaló
1.      Tisztviselők – Rokkantság – A rokkantsági eljárás megindítása – Feltételek
(Személyzeti szabályzat, 59. cikk, (4) bekezdés és 78. cikk, első bekezdés; VIII. melléklet, 13. cikk)
2.      Tisztviselők – Rokkantság – A rokkantsági eljárás megindítása – Feltételek
(Személyzeti szabályzat, 59. cikk, (4) bekezdés és 78. cikk, első bekezdés; VIII. melléklet, 13. cikk)
1.      A tisztviselőnek a személyzeti szabályzat 78. cikke első bekezdésében és VIII. melléklete 13. cikke (1) bekezdésében garantált,
rokkantsági támogatáshoz való joga, amelyet csak a rokkantsági eljárás keretében lehet elismerni, hallgatólagosan, de szükségszerűen
magában foglalja a tisztviselő ahhoz való jogát, hogy megindítsák az említett eljárást, ha teljesíti a fent említett rendelkezésekben
szereplő feltételeket. E rendelkezések a kinevezésre jogosult hatóság számára nem biztosítanak diszkrecionális jogkört, még
kevésbé a rokkantsági eljárás megindítására vonatkozó döntési lehetőséget, hanem korlátozott hatáskörrel ruházzák fel, vagyis
a hatáskörrel rendelkező hatóság köteles megindítani az eljárást, ha megállapítja, hogy teljesültek az e rendelkezésekben
szereplő feltételek. Annak elfogadása, hogy a rokkantsági bizottsághoz fordulás egyszerűen csak lehetőség az adminisztráció
számára, ellentétes lenne a személyzeti szabályzat 78. cikkének rendelkezéseivel, mivel az említett bizottsághoz fordulás
ilyen feltétele megakadályozná a tisztviselő számára elismert jog érvényesülését. A kinevezésre jogosult hatóság tehát csak
akkor tagadhatja meg a rokkantsági eljárás megindítását, ha valamelyik előírt feltétel nem teljesül. Ennek megfelelően az
a tisztviselő, aki a rokkantsága folytán nem kényszerül feladatai ellátásának felfüggesztésére – vagy azért, mert előzetesen
már öregségi nyugdíjra vált jogosulttá, vagy azért, mert szolgálati jogviszonyáról már lemondott –, nem jogosult arra, hogy
a rokkantsági eljárás megindítását kérelmezze.
A személyzeti szabályzat 59. cikkének (4) bekezdése, amely szerint a kinevezésre jogosult hatóság – pusztán lehetőségként –
a rokkantsági bizottság elé terjesztheti minden olyan tisztviselő ügyét, akinek az összesített betegszabadsága bármely hároméves
időszak alatt meghaladja a 12 hónapot, nem alkalmazható abban az esetben, amikor a tisztviselő kéri az adminisztrációtól a
rokkantsági bizottság összehívását. E rendelkezés speciálisan arra az esetre irányul, amikor az adminisztráció kezdeményezi
a rokkantsági eljárás megindítását. Egyébiránt éppen ezért csak akkor teszi lehetővé az adminisztráció számára a rokkantsági
eljárás megindítását, ha a tisztviselő összesített betegszabadsága egy bizonyos időtartamot meghalad: ez az időbeli feltétel
garantálja a tisztviselő számára, hogy ésszerű ideje legyen felépülni és a feladatait újból ellátni, mielőtt rokkantsági nyugdíjba
helyezik. Következésképpen a kinevezésre jogosult hatóság nem tagadhatja meg a rokkantsági eljárásnak az érintett kérelmére
történő megindítását azért, mert az összesített betegszabadsága nem érte el az előírt 12 hónapot, és így nem teljesíti a személyzeti
szabályzat 59. cikkének (4) bekezdésében szereplő időbeli feltételt, mivel a személyzeti szabályzat 78. cikke alapján benyújtott
kérelemmel szemben nem lehet e feltételre hivatkozni.
(lásd a 48–53. és 56. pontot)
Hivatkozás:
a Bíróság 12/83. sz., Bähr kontra Bizottság ügyben 1984. május 17‑én hozott ítéletének (EBHT 1984., 2155. o.) 12. és 13. pontja;
C‑181/03. P. sz., Nardone kontra Bizottság ügyben 2005. január 13‑án hozott ítéletének (EBHT 2005., I‑199. o.) 39. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑84/98. sz., C kontra Tanács ügyben 2000. június 16‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000., I‑A‑113. o.
és II‑497. o.) 68. pontja, valamint T‑302/01. sz., Birkhoff kontra Bizottság ügyben 2003. október 21‑én hozott ítéletének
(EBHT‑KSZ 2003., I‑A‑245. o. és II‑1185. o.) 38. pontja;
a Közszolgálati Törvényszék F‑119/05. sz., Gesner kontra OHIM ügyben 2007. január 16‑án hozott ítéletének (az EBHT‑ban még
nem tették közzé) 33. pontja.
2.      A személyzeti szabályzat betegszabadságra vonatkozó 59. cikkének (1) bekezdése és a rokkantsági támogatásra vonatkozó 78. cikkének
első bekezdése különböző célú, egymástól független eljárásról rendelkezik. A személyzeti szabályzat VIII. mellékletének – a
személyzeti szabályzat 78. cikke alapján a tisztviselőket megillető rokkantsági nyugdíj megállapítási feltételeit rögzítő –
13. cikke egyértelmű megfogalmazásából azonban az következik, hogy csak arra a tisztviselőre nézve lehet rokkantsági eljárást
lefolytatni, akinek – rokkantságára tekintettel – fel kell függesztenie feladatai ellátását. Ebből következően az a tisztviselő,
akit egészségi állapota nem akadályoz feladatai ellátásában, nyilvánvalóan nem kérheti rokkantsági eljárás megindítását.
Ezért, a személyzeti szabályzat 59. cikkének (1) bekezdésében és 78. cikkének első bekezdésében szereplő eljárások függetlensége
ellenére, az adminisztráció a tisztviselő feladatai ellátására való képességét megállapító felülvéleményezési eljárás eredménye
alapján megtagadhatja tőle a rokkantsági bizottság általi vizsgálatot, ha az a betegség, amellyel a tisztviselő a rokkantsági
bizottsághoz kíván fordulni, megegyezik a független orvos által megvizsgált betegséggel. Ugyanígy, az adminisztráció az említett
eljárás eredménye alapján akkor is megtagadhatja a rokkantsági bizottság összehívását, ha a tisztviselő kérelme visszaélésszerű,
különösen pedig, ha e kérelem csak arra irányul, hogy a tisztviselő bármilyen új tény hiányában vitassa a független orvos
megállapításait, vagy igazolás nélkül új betegség fennállását állítsa.
(lásd az 59–61. pontot)
Hivatkozás:
a Bíróság 42/74. és 62/74. sz., Vellozzi kontra Bizottság egyesített ügyekben 1975. július 9‑én hozott ítéletének (EBHT 1975.,
871. o.) 25–27. pontja; a fent hivatkozott Bähr kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 12. pontja, valamint a fent hivatkozott
Nardone kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 39. pontja.