62006CO0221_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A C‑221/06. sz. ügyben,
az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Verwaltungsgerichtshof (Ausztria) a Bírósághoz 2006. május 15‑én érkezett, 2006. április 27‑i határozatával terjesztett elő az előtte
a Stadtgemeinde Frohnleiten,
a Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH
és
a Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft
között,
a Republik Österreich
részvételével
folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (első tanács),
tagjai: P. Jann tanácselnök, R. Schintgen, A. Tizzano, A. Borg Barthet és M. Ilešič (előadó) bírák,
főtanácsnok: E. Sharpston,
a főtanácsnok meghallgatását követően,
meghozta a következő
Végzést
Az ítélet indoklása
1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 10., EK 12., EK 23., EK 25., EK 49. és EK 90. cikkek értelmezésére vonatkozik.
2. E kérelmet a Stadtgemeinde Frohnleiten (Frohnleiten város) és a Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH (Frohnleiten kommunális üzeme), másrészről a Bundesminister für Land‑ und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft (a szövetségi mezőgazdasági, erdészeti, környezetvédelmi és vízügyi miniszter, a továbbiakban: miniszter) között Olaszországból származó hulladék Frohnleiten kommunális hulladéklerakójában való lerakásának adóztatása tárgyában folyamatban lévő eljárásban nyújtották be.
3. A szennyezett területek mentesítéséről szóló 1989. június 7‑i törvény (Altlastensanierungsgesetz, BGB1., 299/1989, a továbbiakban: ALSAG) 3. §‑a (1) bekezdésének 1. pontja értelmében az „Altlastenbeitrag” (hulladéklerakást terhelő hozzájárulás) hatálya alá esik „a hulladék tartós lerakása, ideértve a hulladéktárolóban való lerakást is, akkor is, ha ez tárolóépítési vagy egyéb célokat szolgál”.
4. Az ALSAG 3. §‑a (2) bekezdésének 1. pontja azonban mentesíti az „Altlastenbeitrag” megfizetése alól az olyan hulladék lerakását, tárolását és szállítását, amely bizonyíthatóan a feltehetően szennyezett területek nyilvántartásába felvett feltehetően szennyezett területek vagy a szennyezett területek atlaszába felvett szennyezett területek biztosítása vagy mentesítése során keletkezik.
5. A Verwaltungsgerichtshof (Közigazgatási Bíróság) szerint jellegüknél fogva a feltehetően szennyezett területek nyilvántartásába és a szennyezett területek atlaszába kizárólag Ausztriában található területeket lehet felvenni, így az ALSAG 3 §‑a (2) bekezdésének 1. pontjában előírt adómentesség csak olyan hulladékra vonatkozhat, mely Ausztriában található szennyezett vagy feltehetően szennyezett terület biztosításából vagy mentesítéséből származik.
6. Az ALSAG 4. §‑ának (1) bekezdése értelmében különösen „a hulladéktároló vagy hulladéklerakó üzemeltetője” köteles Altlastenbeitragot fizetni.
7. A frohnleiteni kommunális hulladéklerakó üzemeltetője a Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH, amelynek egyetlen tagja a Stadtgemeinde Frohnleiten.
8. 2001. negyedik negyedévében és 2002. első negyedévében több tonna Olaszországból származó zúzott hulladékot raktak le ebben a hulladéklerakóban. A hulladék Ausztriába történő szállítását az osztrák hatóságok engedélyezték.
9. E hulladék Rovigo településen (Olaszország) található területről származott, amelynek mentesítését a szennyezett területek mentesítését célzó olasz terv nyilvánította szükségesnek, az 1997. február 5‑i 22. törvényerejű rendelet (a 38. sz. GURI rendes melléklete, 1997. február 15.) 22. cikke és az olasz környezetvédelmi miniszter 1989. május 16‑i rendelete (a 121. sz. GURI, 1989. május 26., 12. o.) alapján.
10. Az alapeljárás felperesei ‑ mivel úgy ítélték meg, hogy e hulladékra ki kell terjednie az ALSAG 3 §‑a (2) bekezdésének 1. pontja szerinti adómentességnek, ugyanis a hulladék szennyezett területről származik ‑ e mentesség megállapítására irányuló kérelmet terjesztettek elő a Bezirkshauptmannschaft Graz‑Umgebunghoz (Graz és környékének járási közigazgatási hivatala, a továbbiakban: BH).
11. A BH 2004. május 11‑i határozatával megállapította, hogy a szóban forgó hulladék az ALSAG 3. §‑a (2) bekezdésének 1. pontja értelmében mentesül az Altlastenbeitrag alól. Az osztrák szövetségi hatóságok fellebbezése nyomán e határozatot a Landeshauptmann von Steiermark (Stájerország tartományfőnöke, a továbbiakban: LH) 2004. november 30‑i határozatával jóváhagyta. Mind a BH, mind az LH úgy ítélte meg, hogy sérti az EK 90. cikket a szennyezett területek mentesítését vagy biztosítását célzó jogszerű intézkedésekből eredő, hulladékok közötti bármilyen olyan hátrányos megkülönböztetés, amely azon alapul, hogy a hulladék Ausztriából vagy más tagállamból származik‑e.
12. 2005. január 10‑i határozatával a miniszter hatályon kívül helyezte az LH határozatát, és megállapította, hogy a szóban forgó hulladékra ki kell terjednie az Altlastenbeitragnak, mivel a hulladék olyan területről származik, amely nem szerepel a feltehetően szennyezett területek nyilvántartásában vagy szennyezett területek atlaszában. A miniszter megállapította továbbá, hogy az Altlastenbeitrag nem tartozik az EK 90. cikk hatálya alá, mivel az nem a hulladékra mint olyanra kivetett adó, hanem tevékenység folytatásához kapcsolódik.
13. Az alapeljárás felperesei e miniszteri határozat ellen keresetet nyújtottak be a Verwaltungsgerichtshofhoz. Lényegében azt adták elő, hogy az Altlastenbeitrag az EK 90. cikk hatálya alá tartozik, és hogy e rendelkezést sértené, ha ezt az adót eltérő módon számítanák ki aszerint, hogy importtermékeket vagy hasonló hazai termékeket terhel‑e, mivel az ilyen különbségtétel az importtermékek költségének emelkedését idézné elő.
14. E körülmények között a Verwaltungsgerichtshof úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Ellentétes‑e az EK 10., EK 12., EK 23., EK 25., EK49. és EK 90. cikkel az olyan nemzeti adószabály, amely a hulladék lerakóhelyen történő elhelyezésére adót (Altlastenbeitrag) vet ki, azonban ezen adó alól mentességet ír elő olyan hulladék elhelyezése esetén, amely bizonyíthatóan szennyezett területek (szennyezett, vagy feltehetően szennyezett területek) biztosítása vagy mentesítése során keletkezik, amennyiben e területek szerepelnek a törvényben előírt hatósági nyilvántartásban (feltehetően szennyezett területek nyilvántartása vagy szennyezett területek atlasza), amelybe kizárólag belföldi területek jegyezhetők be, így az adómentesség csak olyan hulladék elhelyezése esetén lehetséges, amely belföldön található feltehetően szennyezett vagy szennyezett területről származik?”
15. Az alapeljárás felperesei 2006. július 28‑án nyújtották be észrevételeiket a Bíróság Hivatalához. Ebben előadták különösen, hogy először a Zollamt Grazhoz (a grazi vámhivatal), az adó beszedésére illetékes hatósághoz nyújtottak be egy nyilatkozatot a Rovigoban található szennyezett területről származó hulladék adómentességéről; hogy a Bundesministerium für Finanzen (Szövetségi Pénzügyminisztérium), amely a vámhivatalok felügyeletét ellátja, jogi véleményt kért a Bundeskanzleramt-Verfassungsdiensttől (a Szövetségi Kancellária alkotmányjogi részlege) annak megállapítására vonatkozóan, hogy az ALSAG összeegyeztethető‑e a közösségi joggal, és különösen az EK 90. cikkel; hogy ez a vélemény 2002. szeptember 20‑án került kibocsátásra; hogy a Zollamt Graz végül az Altlastenbeitrag megfizetését rendelte el, arra kényszerítve az alapeljárás felpereseit, hogy a BH‑hoz terjesszék elő a jelen végzés 10. pontjában említett kérelmet.
16. Az alapeljárás felperesei írásbeli észrevételeik B. mellékleteként csatolták a fent említett jogi vélemény kivonatát.
17. A Bíróság Hivatalához 2007. február 20‑án érkezett levelében az osztrák kormány az eljárási szabályzat 91. cikkének 1.§ ‑a alapján kifogást emelt annak érdekében, hogy a Bundeskanzleramt-Verfassungsdienst 2002. szeptember 20‑án kibocsátott jogi véleménye jelen ügy elbírálása során ne kerüljön felhasználásra. Kérelme alátámasztására az osztrák kormány arra hivatkozott, hogy az ilyen jogi vélemények célja az, hogy felvilágosítással szolgáljanak a szövetségi minisztériumok részére, melyek jogszabály-előkészítői és egyéb feladataik során ilyen vélemény kibocsátását kérik. Ezek a jogi vélemények tehát a munkavégzés egyszerű belső eszközeinek minősülnek, amelyeket nem nyilvános közzétételre szánnak. Ezen véleményeknek a fent leírt kontextuson kívüli felhasználása jelentősen megzavarná a Bundeskanzleramt-Verfassungsdienst és a szövetségi minisztériumok közötti együttműködést, mivel ez utóbbiakat arra késztetné, hogy ne kérjenek a továbbiakban ilyen véleményeket, és így megfosztaná őket a kibocsátott aktusaik jogszerűségének biztosítására hivatott ezen hasznos eszköztől.
18. A Bíróság Hivatala felhívása ellenére az alapeljárás felperesei az eljárás ezen szakaszára észrevételt nem terjesztettek elő.
19. E tekintetben fontos megjegyezni, hogy a közérdekkel – amely szerint a nemzeti közigazgatási szervek érdeke, hogy a jogi szolgálataik által adott független jogi véleményeket felhasználhassák – lenne ellentétes annak elismerése, hogy ezek a belső dokumentumok – bár a nemzeti jogszabályok nem tekintik őket nyilvánosnak – a Bíróság előtti eljárásban felhasználhatók anélkül, hogy az ilyen felhasználást az érintett tagállam illetékes hatósága engedélyezte volna, vagy adott esetben azt a Bíróság az eljárási szabályzatának 45. cikke 2.§‑ának b) pontja alapján elrendelte volna (analógiaképpen a közösségi intézmények jogi szolgálatai által adott vélemények tekintetében lásd a C‑445/00. sz., Ausztria kontra Bizottság ügyben 2002. október 23‑án hozott végzés [EBHT 2002., I‑9151. o.] 12. pontját).
20. Jelen esetben meg kell állapítani egyfelől, hogy az osztrák kormány rámutatott arra – anélkül, hogy ezt az eljárás során vitatták volna –, hogy a Bundeskanzleramt-Verfassungsdienst által a szövetségi minisztériumok felé kibocsátott jogi vélemények az osztrák közigazgatási szervek belső dokumentumainak minősülnek, amelyeknek nincs jogi kötelezettségük arra nézve, hogy ezeket közöljék.
21. Másfelől az alapeljárás felperesei nem hivatkoztak arra, hogy a Bundeskanzleramt-Verfassungsdienst 2002. szeptember 20‑i jogi véleményét az osztrák hatóságok közölték volna velük. E körülmények között úgy tűnik, hogy ez utóbbiak nem közölték az alapeljárás felpereseivel a hivatkozott véleményt, és annak közlésére nem is adtak felhatalmazást.
22. Egyébiránt az alapeljárás felperesei által 2006. július 28‑án benyújtott észrevételekben említett az a körülmény, hogy a BH kérte a Bundeskanzleramt-Verfassungsdienst 2002. szeptember 20‑i jogi véleményének közlését a minisztertől, nem támasztja alá azt, hogy ez a vélemény az alapeljárás részét képezte volna. Az alapeljárás felperesei ugyanis jelezték, hogy a miniszter megtagadta a véleménynek a BH felé történő közlését, amely ebből kifolyólag annak ismerete hiányában határozott. Másrészt az alapeljárás felperesei nem hivatkoztak arra, hogy a miniszter jogilag köteles lett volna az ilyen közlés iránti kérelemnek eleget tenni.
23. Ilyen körülmények között helyt kell adni az osztrák kormány kérelmének, és a Bundeskanzleramt-Verfassungsdienst 2002. szeptember 20‑i jogi véleményének kivonatát, amely az alapeljárás felperesei által előterjesztett írásbeli észrevételek B. mellékletében szerepel, a C‑221/06. sz. ügy iratai közül el kell távolítani.
24. A költségekről jelenleg nem kell határozni.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
1) A Bundeskanzleramt-Verfassungsdienst 2002. szeptember 20‑i jogi véleményének kivonata, melyet a Stadtgemeinde Frohnleiten és a Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH írásbeli észrevételeik B. mellékleteként csatoltak, a C‑221/06. sz. ügy iratai közül eltávolításra kerül.
2) A költségekről jelenleg nem határoz.