62007CC0281
ELEANOR SHARPSTON
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. szeptember 25. (
1
)
C-281/07. sz. ügy
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
kontra
Bayerische Hypotheken- und Vereinsbank AG
„2988/95/EK, Euratom rendelet — Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelme — 3. cikk — Export-visszatérítés visszafizetése — A nemzeti hatóság hibája — Elévülési idő”
1.
A Bundesfinanzhof (adóügyekben illetékes szövetségi bíróság), (Németország) jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelme az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18-i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet (a továbbiakban: 2988/95 rendelet) (
2
) értelmezésére irányul.
2.
A kérdést előterjesztő bíróság a megfelelő elévülési idő meghatározását szeretné az exportőr részére a nemzeti hatóság által elkövetett hiba okán jogszerűtlenül nyújtott export-visszatérítés visszafizetésére vonatkozóan.
Jogi háttér
A 2988/95 rendelet
3.
A 2988/95 rendelet 1995. december 26-án lépett hatályba. (
3
) Számos általános rendelkezést határoz meg a közösségi politikák alapján kedvezményezettek részére történő kifizetések szabálytalanságára vonatkozó ellenőrzések, közigazgatási intézkedések és szankciók tekintetében. Így különösen megállapítja a jogszerűtlenül kifizetett export-visszatérítések következményeként felmerülő igények elévülési idejét.
4.
A 2988/95 rendelet elfogadása előtt nem voltak a szabálytalanságok vizsgálatára vagy kimutatására, és e szabálytalanságok következményeként felmerülő visszafizetési intézkedésekre alkalmazandó elévülési időket meghatározó közös szabályok.
5.
A rendelet harmadik és negyedik preambulumbekezdése különösen releváns. A harmadik preambulumbekezdés jelzi, hogy az igazgatására és a Közösség kiadásainak ellenőrző rendszereire vonatkozó részletek a vonatkozó közösségi politikák alapján különböző részletes rendelkezések tárgyát képezik, ugyanakkor a Közösségek pénzügyi érdekeire nézve hátrányos jogszabályokat minden területen fel kell számolni. A negyedik preambulumbekezdés megállapítja, hogy a Közösségek pénzügyi érdekei ellen irányuló csalásokkal szembeni küzdelem eredményessé tétele érdekében a közösségi politikák által érintett összes területen egységes jogi keret meghatározása szükséges.
6.
Ezt követően a rendelet meghatározza a közösségi joggal kapcsolatos szabálytalanságok tekintetében az ellenőrzésekre, közigazgatási intézkedésekre és szankciókra vonatkozó általános szabályokat.
7.
Az 1. cikk (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelme céljából a közösségi joggal kapcsolatos szabálytalanságok esetére egy keretszabályozás kialakítására kerül sor az egységes ellenőrzések, a közigazgatási intézkedések, továbbá szankciók tekintetében.”
8.
Az 1. cikk (2) bekezdése a szabálytalanságot a következőképpen határozza meg:
„[…] a közösségi jog valamely rendelkezésének egy gazdasági szereplő általi, annak cselekménye vagy mulasztása útján történő megsértése, amelynek eredményeként a Közösségek általános költségvetése vagy a Közösségek által kezelt költségvetések kárt szenvednek vagy szenvednének, akár közvetlenül a Közösségek nevében beszedett saját forrásokból származó bevétel csökkenése vagy kiesése révén, akár indokolatlan kiadási tételek miatt.”
9.
A 3. cikk releváns részei a következőképpen rendelkeznek:
„1.   Az eljárás elévülési ideje az 1. cikk (1) bekezdésében említett szabálytalanság elkövetését követő négy év. Mindazonáltal az ágazati szabályok ennél rövidebb, de legalább hároméves időszakot is előírhatnak.
[…]
3.   A tagállamok fenntartják maguknak a lehetőséget, hogy az (1), illetve (2) bekezdésben előírtnál hosszabb időszakot alkalmazzanak.”
A 3665/87 és a 800/1999 rendelet
10.
A 800/1999 rendelet (
4
) volt az első rendelet, amely a jogszerűtlenül kifizetett export-visszatérítések visszafizetésére különös elévülési időt állapított meg. Ugyanakkor e rendelet 54. cikke a következőket állapítja meg:
„A [3665/87 rendelet (
5
)] továbbra is alkalmazandó:
—
a [800/1999 rendelet] hatályba lépése előtt elfogadott kiviteli nyilatkozatokkal érintett exportokra.”
11.
A 3665/87 rendelet 11. cikkének (3) bekezdése, amely az export-visszatérítések visszafizetésével foglalkozik (és amely alapján a jelen eljárás tárgyát képező visszafizetés iránti igényt a nemzeti bíróság előtt érvényesítik), nem szabályoz elévülési időt.
Nemzeti jogi rendelkezések
12.
A figyelembe veendő időszakban nem volt olyan rendelkezés a német jogban, amely a jogszerűtlenül nyújtott közigazgatási kedvezmények visszafizetése iránti igény elévülését speciálisan szabályozta volna.
13.
Inkább úgy tűnik, hogy a német közigazgatás és a német bíróságok a német polgári törvénykönyv (Bürgerliches Gesetzbuch; a továbbiakban: BGB) 195. §-ában meghatározott elévülési időt alkalmazták analóg módon a szabálytalanul kifizetett export-visszatérítések visszafizetésére irányuló közigazgatási igényekre. (
6
)
14.
A BGB 195. §-a előírta, hogy a német polgári jogi igények általános elévülési ideje harminc év. Ezt a rendelkezést 2002. január 1-jei hatállyal módosították. A benne foglalt általános elévülési idő három évre rövidült, és ez azóta sem változott.
Ténybeli háttér
15.
1995-ben a LAGRA Import Export GmbH (a továbbiakban: LAGRA) 31 – összesen 21413 kg – szarvasmarha utáni export-visszatérítés iránt nyújtott be kérelmet, amely állatokat Törökországba kívánta exportálni. A fővámhivatal (a továbbiakban: Hauptzollamt) mind a 31 állat tekintetében jóváhagyta az export-visszatérítésére vonatkozó kérelmet.
16.
Azonban egy állat Triesztben, útban Törökország felé elpusztult. A LAGRA tájékoztatta a Hauptzollamtot az elhullásról, és kérte, hogy az export-visszatérítés iránti kérelmét ennek megfelelően 31 állatról 30 állatra (és ennélfogva 21413 kg-ról 20715 kg-ra) módosítsák. A Hauptzollamt figyelmét, úgy tűnik, elkerülte ez a kérelem. 1996. április 19-én mind a 31 állat tekintetében teljesítette az export-visszatérítést. (
7
)
17.
1999. augusztus 5-én a Hauptzollamt helyesbítő határozatával visszakövetelte az elhullott állat után nyújtott export-visszatérítés összegét. (
8
)
18.
2000 júliusában a LAGRA felszámolási eljárás alá került. Követeléseit egy bankra, a Bayerischen Hypotheken- und Wechselbank AG-ra ruházta át. A Bayerischen Hypotheken- und Vereinsbank AG (a továbbiakban: Bayerische) a Bayerischen Hypotheken- und Wechselbank AG valamennyi jogának a jelenlegi jogutódja.
19.
A LAGRA – amikor fizetésképtelenné vált – nem fizette vissza az elhullott állattal kapcsolatos export-visszatérítést. 2000. augusztus 28-án a Hauptzollamt határozatot fogadott el ezen összegnek a LAGRA követeléseinek engedményesétől való visszakövetelésére vonatkozóan. Amikor a Hauptzollamt észlelte, hogy az eredeti engedményes már nem független jogi személy, e határozatát visszavonta. 2001. december 12-én a Hauptzollamt fizetési felszólítást bocsátott ki a Bayerischének címezve. (
9
)
20.
A Bayerische megtámadta a fizetési felszólítást a Finanzgericht előtt, amely megállapította, hogy a Hauptzollamt visszakövetelés iránti igénye a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében meghatározott elévülési időre tekintettel elkésett.
21.
A Hauptzollamt fellebbezést nyújtott be a Bundesfinanzhofhoz, amely a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„(1)
A 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdése első albekezdésének első mondatát akkor is alkalmazni kell-e az exportőr számára jogszerűtlenül nyújtott export-visszatérítés visszafizetésére, ha az exportőr nem követett el szabálytalanságot?
Az e kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
(2)
E rendelkezést azok tekintetében is megfelelően alkalmazni kell-e ilyen kedvezmények visszafizetésére, akikre az exportőr az export-visszatérítésre vonatkozó jogosultságot engedményezte?”
22.
Egyedül a Bizottság terjesztett elő írásbeli észrevételeket. Jelen ügyben nem kértek és nem tartottak szóbeli szakaszt.
Előzetes észrevételek
23.
A Vosding-ügyben ismertetett indítványomban arra a következtetésre jutottam, hogy a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése első albekezdése első mondatában előírt elévülési idő vonatkozik a rendelet hatályba lépése előtt elkövetett vagy megszűnt szabálytalansággal kapcsolatos eljárásokra is. Ez az elévülési idő érvényes mind a szankciókra, mind a közigazgatási intézkedésekre, mint például a szabálytalanság eredményeképpen nyújtott export-visszatérítések visszafizetése.
24.
Továbbá arra a következtetésre jutottam, hogy a rendelet 3. cikkének (3) bekezdése alapján egy tagállam alkalmazhatja a nemzeti jogban már a rendelet elfogadását megelőzően szabályozott hosszabb elévülési időt is. Azonban megállapítottam, hogy nem alkalmazható ilyen hosszabb elévülési idő, amennyiben az csupán az érintett tagállam általános, a különös rendelkezésekben nem szabályozott, valamennyi igénytípus elévülésére vonatkozó polgári jogi rendelkezésében szerepelt.
25.
Ezért azt a következtetést vontam le, hogy a BGB 195. §-a – a jogszerűtlenül kifizetett összegek visszafizetése iránti közigazgatási jogi követelésekre pusztán analóg módon történő alkalmazása tekintetében – nem volt elég különös ahhoz, hogy a 2988/95 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének hatálya alá essen.
26.
A jelen ügyben előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket ennek keretében veszem fontolóra. Amennyiben a Bíróság a Vosding-ügyben ismertettet indítványomban levont következtetésem bármely részével nem ért egyet, szükségképpen arra a következtetésre fog jutni, hogy a Bundesfinanzhof első kérdésére nemleges válasz adandó. Erre tekintettel a második előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést nem válaszolná meg.
Az első kérdés
27.
A 3665/87 rendelet 11. cikke, amely az export-visszatérítések visszafizetésével foglalkozik, nem határoz meg elévülési időt. Bár a 800/1999 rendelet 54. cikke fenntartja a 3665/87 rendelet alkalmazandóságát az ilyen igényekre, egyik rendelkezés sem oldja meg az alkalmazandó elévülési idő kérdését. Az 1999. április 24-e előtt elfogadott kiviteli nyilatkozat alapján nyújtott export-visszatérítés visszafizetésére irányuló igényre alkalmazandó elévülési idő (
10
) ezért vagy a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében, vagy a nemzeti jogban keresendő.
28.
A kérdést előterjesztő bíróság első kérdése arra vonatkozik, hogy a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében meghatározott elévülési időt akkor is alkalmazni kell-e egy exportőr számára jogszerűtlenül nyújtott export-visszatérítés visszafizetésére, ha az exportőr nem követett el szabálytalanságot.
29.
Megítélésem szerint erre a kérdésre helyesen csak nemleges válasz adható.
30.
A 3. cikk (1) bekezdése az 1. cikk (2) bekezdésében meghatározott „szabálytalanság”-okra vonatkozik. Ha azonban nem áll fenn szabálytalanság, a 3. cikk (1) bekezdését nem lehet alkalmazni.
31.
A szabálytalanságot az 1. cikk (2) bekezdésében „a közösségi jog valamely rendelkezésének egy gazdasági szereplő általi, annak cselekménye vagy mulasztása útján történő megsértése[…]”-ként határozták meg. Ez a fogalommeghatározás a szövegezése alapján nem terjed ki az export-visszatérítés nyújtásáért felelős nemzeti hatóság cselekményére vagy mulasztására.
32.
A „szabálytalanság” fennállása központi jelentőségű az elévülési idő definíciójának a megfogalmazása szempontjából, és kifejeződik a jogalkotó által választott kezdőidőpontban, amikortól az elévülési idő kezdődik. A 3. cikk (1) bekezdésének első albekezdése úgy rendelkezik, hogy az elévülési idő a szabálytalanság elkövetésének az időpontjában kezdődik. Amennyiben nincs szabálytalanság, az elévülési idő kezdő időpontját nem lehet meghatározni.
33.
A jelen esetben nem vitatott, hogy az export-visszatérítés túlfizetése kizárólag a Hauptzollamt hibájából eredt. Az exportőr, a LAGRA, lelkiismeretesen értesítette a Hauptzollamtot arról, hogy a 31. állat elpusztult. A Hauptzollamt azonban nem 30, hanem továbbra is 31 állat vonatkozásában állapított meg és fizetett ki export-visszatérítést. Világosan megfogalmazva, a túlfizetést semmi más nem „eredményezte”, mint a Hauptzollamt hibája. Eltérő érvelés szándéka torzítaná az 1. cikk (2) bekezdése szövegének jelentését (
11
) és az okozati összefüggés szokásos elemzését.
34.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat azon az alapon nyugszik, hogy – a fentiekre tekintettel – nem történt az exportőrnek felróható szabálytalanság.
35.
Amennyire az iratokból megállapítható, kétségtelen, hogy a LAGRA soha semmilyen tevőleges magatartással nem járult hozzá a Hauptzollamt hibájához. Érdekesebb kérdés, hogy fennáll-e a LAGRA-nak felróható „mulasztás”, amelyről elmondható lenne, hogy jelen esetben a szabálytalansághoz vezetett. Meggyőző érvelés lehetne, hogy amikor a kifizetés megtörtént, a LAGRA-nak ellenőriznie kellett volna a kifizetés összegét, észlelve, hogy 30 helyett 31 állat tekintetében kapott visszatérítést, és ismételten értesítenie kellett volna a Hauptzollamtot. (
12
) A cselekvés ezen elmaradása minősülhet-e „mulasztás”-nak? Kétségtelen, hogy az „[…] eredményeként a Közösségek általános költségvetése vagy a Közösségek által kezelt költségvetések kárt szenvednek”. (
13
)
36.
Míg a Bíróságnak az előzetes döntéshozatalra utaló határozat alapján kell eljárnia, számomra úgy tűnik, hogy a nemzeti bíróságnak lehetősége lenne a tényállás felülvizsgálatára, és – az általam fentiekben felvázolt alapon – annak megállapítására, hogy a LAGRA mulasztás útján követett el szabálytalanságot azáltal, hogy elmulasztotta ellenőrizni, hogy részére export-visszatérítés útján helyes összeg került-e kifizetésre.
37.
Nem gondolom, hogy lehetne azt állítani, hogy a 3. cikk (1) bekezdésében meghatározott elévülési idő analóg módon alkalmazható egy olyan helyzetre, amelyben a kiváltó cselekmény vagy mulasztás a nemzeti hatóságnak róható fel. A szövegben egyszerűen nem található olyan rész, amely ezt az olvasatot támasztaná alá. Úgy vélem, hogy a Bíróságnak nincs arra lehetősége, hogy a „szabálytalanság”-nak az 1. cikk (2) bekezdése szerinti fogalmát újrafogalmazza oly módon, hogy az magába foglalja a nemzeti hatóságok cselekményét vagy mulasztását.
38.
Ezért azt a következtetést vonom le, hogy a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében meghatározott elévülési idő nem alkalmazható, amennyiben az exportőr nem követett el szabálytalanságot.
39.
Amennyiben a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése nem alkalmazandó, az elévülési időt a nemzeti jog releváns rendelkezése fogja meghatározni. Mielőtt a 2988/95 rendelet hatályba lépett, a német bíróságok analóg módon a BGB 195. §-ában meghatározott elévülési időt alkalmazták, amely a figyelembe veendő időszakban harminc év volt. Ezért a nemzeti bíróságok számára logikusnak tűnhet ugyanennek az elévülési időnek az alkalmazása olyan esetben, amely nem esik a rendelet hatálya alá. Ez azt jelenti-e, hogy egy exportőrre, aki nem követett el szabálytalanságot, megfelelően a harminc éves elévülési idő vonatkozik, míg azon exportőrök, akik szabálytalanságot követtek el, a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében meghatározott négyéves elévülési idő előnyét élvezhetik? Véleményem szerint a Bíróságnak nem szükséges erre a következtetésre jutnia. Nem is kellene így tennie.
40.
A Vosding-ügyben ismertetett indítványomban azon a véleményen voltam (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés megválaszolásával), hogy a BGB 195. §-a nem volt elég különös ahhoz, hogy a 2988/95 rendelet 3. cikkének (3) bekezdése hatálya alá essen, azonban – amennyiben mégis ezen rendelkezés hatálya alá tartozna – a nemzeti bíróságnak meg kellene vizsgálnia, hogy az abban meghatározott elévülési idő hossza a közösségi jog általános elveivel összeegyeztethető-e.
41.
Jelen eljárás az exportőr számára a nemzeti hatóság által a közösségi jog alapján tévesen kifizetett export-visszatérítésre vonatkozik. (
14
) Ez a túlfizetés negatív hatással van a Közösségek általános költségvetésére. A túlfizetés és a visszafizetése iránti eljárás ezért világosan a közösségi jog hatálya alá tartozik. Következésképpen, még ha az alkalmazandó elévülési idő a nemzeti jogból ered is, a nemzeti bíróságnak meg kell győződnie arról, hogy az elévülési idő összhangban van a közösségi jog általános elveivel.
42.
A BGB 195. §-ában meghatározott és analógia útján a jogszerűtlenül kifizetett összegek visszafizetése iránti közigazgatási intézkedésekre alkalmazott harmincéves elévülési idő megítélésem szerint nyilvánvalóan aránytalan a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében meghatározott négyéves elévülési idő fényében.
43.
Elméletileg az elévülésre vonatkozó nemzeti jog alkalmazandó a jogszerűtlenül kifizetett export-visszatérítések visszafizetése iránti igényekre olyan helyzetben, amikor az exportőr nem követett el szabálytalanságot. Számomra úgy tűnik, hogy ezen esetekben az arányossági tesztnek megfelelő elévülési idő szükségképpen olyan, amely nem haladja meg a 2899/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében azon esetekre meghatározott elévülési időt, amelyekben az exportőr szabálytalanságot követett el.
A második kérdés
44.
Mivel az első kérdésre nemleges válasz adandó, a második kérdés fel sem merül.
Végkövetkeztetések
45.
A fentiek alapján azt javasolom, hogy a Bíróság a Bundesfinanzhof által előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre a következő választ adja:
Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18-i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet 3. cikke (1) bekezdése első albekezdésének első mondatát nem lehet alkalmazni egy exportőr számára jogszerűtlenül nyújtott export-visszatérítés visszafizetésére, amennyiben az utóbbi nem követett el szabálytalanságot. Mivel a jogszerűtlenül kifizetett export-visszatérítés visszafizetésének kötelezettsége a közösségi jog működése alapján merül fel, a nemzeti jogban meghatározott elévülési időt alkalmazó nemzeti bíróságnak mindenképpen vizsgálnia kell, hogy ez az elévülési idő megfelel-e a közösségi jog általános elveinek, különösen az arányosság elvének.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	HL 1995. L 312., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.
(
3
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat alapján nem egyértelmű, hogy az állatok tényleges exportja, amely tekintetében az export-visszatérítés iránti kérelem benyújtásra került, a 2988/95 rendelet hatályba lépése előtt vagy után történt. Az exportőr részére nyújtott téves túlfizetés a hatályba lépés után történt. A C-278/07–C-280/07. sz., Josef Vosding Schlacht-, Kühl- és Zerlegebetrieb, Vion Trading és Ze Fu Fleischhandel (a továbbiakban: Vosding) egyesített ügyekben ismertetett indítványom 23–41. pontjában kifejtem, hogy véleményem szerint a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése miért eljárásjogi rendelkezés, amely a hatálya alá tartozó helyzetekre visszamenőleg alkalmazható.
(
4
)	A mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1999. április 15-i 800/1999/EK bizottsági rendelet (HL 1999. L 102., 11. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 129. o.).
(
5
)	A mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1987. november 27-i 3665/87/EGK bizottsági rendelet (HL 1987. L 351., 1. o.).
(
6
)	Lásd a 3. lábjegyzetben hivatkozott Vosding-ügyben ismertetett indítványom 14. pontját.
(
7
)	A nemzeti bíróság iratanyagából kitűnik, hogy a Hauptzollamt így járt el, annak ellenére, hogy az 1996. április 19-i határozata kifejezetten hivatkozik a LAGRA 1996. január 17-én kelt levelére. Azonban ebből a dokumentumból lehetséges annak a levezetése is, hogy a túlfizetés az állatok (az űrlapon „Warenmenge”-ként megjelölt) súlyának (az eredetivel megegyezően) 21413 kg-ban, és nem 20715 kg-ban való feltüntetése miatt történt.
(
8
)	1137,58 DM (körülbelül 582 euró).
(
9
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat megállapítja, hogy a fizetési felszólítást a Bayerischével bizonyíthatóan csak 2004 májusában közölték.
(
10
)	Lásd a fenti 10. és 11. pontokat.
(
11
)	A 2988/95 rendelet különböző nyelvű változataiban használt igék az angol, francia, illetve német változatokban használt „resulting from”, „résultant de”, „als Folge”-tól, az olasz változatban használt „derivante da”-n át, a spanyol, illetve holland változatokban használt némileg puhább „correspondiente a” és „bestaat in”-ig terjednek. Azonban e változatok mindegyike alátámasztja azon megítélésemet, miszerint ahhoz hogy „szabálytalanság” álljon fenn, a közösségi jog megsértése nem történhet a szóban forgó gazdasági szereplő cselekményét vagy mulasztását megelőzően.
(
12
)	Ésszerűnek tűnik azt feltételezni, hogy egy exportőr ellenőrzi, nem történt-e részére kevesebb kifizetés. Ugyanezen az alapon, igazságosnak tűnik azt állítani, hogy kötelessége annak az ellenőrzése, nem történt-e részére túlfizetés. Természetesen előfordulhatnak esetek, amikor az exportőr ténylegesen nem ismerheti fel a túlfizetést. Úgy tűnik, hogy jelen esetben nem ez a helyzet.
(
13
)	A 2988/95 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése.
(
14
)	A figyelembe veendő időszakban az exportőrnek a 3665/87 rendeletből származott az export-visszatérítésre vonatkozó jogosultsága a szarvasmarhák tekintetében, mely rendelet maga is hivatkozott a marha- és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló, 1968. június 27-i 805/68/EGK bizottsági rendeletre (HL 1968. L 148., 24. o.). Az export-visszatérítés iránti kérelem a T5 ellenőrző példány követelményeinek megfelelően került benyújtásra, amiket a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2-i 2454/93/EGK bizottsági rendelet 417–495. cikke szabályoz (HL 1993. L 253., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet, 3. o.).