62018CC0414
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2019. július 9. (
1
)
C‑414/18. sz. ügy
Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo
kontra
Banca d’Italia
(a Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio [Lazio tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Elfogadhatóság – A nemzeti bíróságnak az Egységes Szanálási Testület aktusai jogszerűségének felülvizsgálatára vonatkozó hatáskörének hiánya – Azon kötelezettség, hogy az Egységes Szanálási Testület aktusait a Törvényszék előtt kell megtámadni – Jogszabályi harmonizáció – Bankunió – A hitelintézetek helyreállítása és szanálása – A nemzeti szanálási alaphoz való rendes és rendkívüli hozzájárulások – A 2016. évre az Egységes Szanálási Alaphoz való előzetes hozzájárulás meghatározása – A szövetkezeti hitelintézetek hozzájárulásai – A hozzájárulások kockázati profil szerinti kiigazítása – Az (EU) 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 5. cikkének (1) bekezdése – Bizonyos kötelezettségeknek a hozzájárulások számításából való kizárása”
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem lehetőséget nyújt a Bíróság számára az azon hozzájárulásokkal kapcsolatos két vitatott kérdés tisztázására, amelyeket a hitelintézeteknek az Egységes Szanálási Alap (a továbbiakban: ESZA) vagy a nemzeti szanálási alapok (a továbbiakban: NSZA) részére kell megfizetniük azok finanszírozása céljából:
–
Egyfelől kinek a feladata az Egységes Szanálási Testület (a továbbiakban: ESZT) említett hozzájárulásokra vonatkozó határozatainak bírósági felülvizsgálata, ha olyan nemzeti szanálási hatóság (a továbbiakban: NSZH), mint a Banca d’Italia közli azokat a bankokkal.
–
Másfelől az NSZA‑nak járó hozzájárulások kiszámítása során figyelembe kell‑e venni a szövetkezeti hitelbankok csoportjának vállalkozásai között fennálló belső kötelezettségeket és azok lehetséges kizárását.
I. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
1. A hitelintézetek által az NSZA részére nyújtott hozzájárulásokra az Unió egész területén vonatkozó szabályok
a) A 2014/59/EU irányelv (
2
)
2.
A C‑255/18. sz., State Street Bank International ügyben (
3
) általam nemrégiben ismertetett indítványra hivatkozom az említett irányelv 100., 102., 103. és 104. cikkének idézését illetően.
b) Az (EU) 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet (
4
)
3.
A (8) és (9) preambulumbekezdés megállapítja:
„(8)
A hozzájárulások egyedi szintű kiszámítása csoportok esetében bizonyos kötelezettségek kétszeres figyelembevételéhez vezetne a csoporthoz tartozó különböző vállalkozások alapvető éves hozzájárulásának meghatározása során, mivel az ugyanahhoz a csoporthoz tartozó vállalkozások egymással kötött megállapodásaihoz kapcsolódó kötelezettségek a csoporthoz tartozó vállalkozások alapvető éves hozzájárulásának meghatározásához figyelembe veendő összes kötelezettség részét képeznék. Csoportok esetében ezért tovább kell részletezni az alapvető éves hozzájárulás meghatározását, a csoporthoz tartozó vállalkozások összefonódottságának tükrözése és a csoporton belüli kitettségek kétszeres figyelembevételének elkerülése érdekében. […]
(9)
A csoporthoz tartozó vállalkozás alapvető éves hozzájárulásának kiszámítása céljából indokolt, hogy a figyelembe veendő összes kötelezettség ne tartalmazza az olyan szerződésekből eredő kötelezettségeket, amelyeket a csoporthoz tartozó vállalkozás más, ugyanazon csoporthoz tartozó vállalkozással kötött. Mindazonáltal az ilyen kivétel csak akkor lehetséges, ha a csoporthoz tartozó minden vállalkozás az Unióban letelepedett, bevonása teljes körű az egyazon konszolidált éves beszámolóba, megfelelő kockázatértékelési, ‑mérési és ‑ellenőrzési eljárások alá tartozik, és ha a lényeges kötelezettségek esedékességkori azonnali teljesítésének jelentős gyakorlati vagy jogi akadálya nincs és nem is várható. Ezáltal megakadályozható, hogy a kötelezettségek kizárásra kerüljenek a hozzájárulások számítási alapjából, ha nincs garancia arra, hogy a csoporton belüli hitelezési kitettségek fedezettek lennének a csoport pénzügyi helyzetének romlása esetén. […]”
4.
A 4. cikk („Az éves hozzájárulások meghatározása”) megállapítja:
„(1)   A szanálási hatóságok az egyes intézmények által fizetendő éves hozzájárulást az intézmények által a 14. cikknek megfelelően szolgáltatott információk alapján kialakított kockázati profil arányában és az e szakaszban megállapított módszertan alkalmazásával határozzák meg.
(2)   A szanálási hatóság az (1) bekezdésben említett éves hozzájárulást a szanálásfinanszírozási rendszer éves célszintje alapján, a 2014/59/EU irányelv 102. cikkének (1) bekezdésében említett, 2024. december 31‑ig elérendő célszintet figyelembe véve és az illetékességi területén engedélyezett összes intézmény biztosított betéteinek előző évi, negyedévente számított átlagos összege alapján határozza meg.”
5.
Az 5. cikk („Az alapvető éves hozzájárulás kockázati kiigazítása”) előírja:
„(1)   A [2014/59] irányelv 103. cikkének (2) bekezdésében említett hozzájárulásokat a következő kötelezettségek kivételével kell kiszámítani:
a)
az intézmény által az ugyanazon csoportba tartozó másik intézménnyel kötött ügyletekből eredő csoporton belüli kötelezettségek, feltéve, hogy teljesülnek az alábbi feltételek:
i.
az egyes intézmények az Unióban letelepedettek;
ii.
az egyes intézmények [a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről és a 648/2012/EU rendelet módosításáról szóló, 2013. június 26‑i] 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet [HL 2013. L 176., 1. o.; helyesbítések: HL 2013. L 208., 68. o.; HL 2013. L 321., 6. o.; HL 2017. L 20., 2. o.] 6–17. cikkének megfelelő azonos teljeskörűen összevont alapú felügyelet és megfelelő centralizált kockázatértékelési, ‑mérési és ‑ellenőrzési eljárások alá tartoznak;
iii.
a kötelezettség esedékességkori azonnali teljesítésének jelentős gyakorlati vagy jogi akadálya nincs és nem várható;
[…]
f)
kedvezményes kölcsönöket nyújtó intézmények esetében a közvetítő intézménynek a kezdeményezővel, másik fejlesztési bankkal vagy másik közvetítővel szembeni kötelezettségei és az eredeti fejlesztési banknak a finanszírozó felekkel szembeni kötelezettségei, amennyiben e kötelezettségek összege megfelel az intézmény kedvezményes kölcsöneinek.”
2. A bankunió keretében a hitelintézetek által az ESZA‑ba fizetett hozzájárulásokra vonatkozó szabályok
a) A 806/2014/EU rendelet (
5
)
6.
A (120) preambulumbekezdés szerint:
„Az Egységes Szanálási Mechanizmus a Testületet, a Tanácsot, a Bizottságot és a részt vevő tagállamok szanálási hatóságait fogja össze. A Bíróság az EUMSZ 263. cikkével összhangban jogkörrel rendelkezik a Testület, a Tanács és a Bizottság által elfogadott határozatok jogszerűségének vizsgálata, illetve a szerződésen kívüli felelősségeik megállapítása tekintetében. Ezenkívül az EUMSZ 267. cikke értelmében a Bíróság hatáskörrel rendelkezik arra, hogy a nemzeti igazságügyi hatóságok kérésére előzetes döntést hozzon az uniós intézmények, szervek vagy ügynökségek jogi aktusainak érvényességéről és értelmezéséről. A nemzeti igazságügyi hatóságoknak nemzeti jogszabályaik értelmében hatáskörrel kell rendelkezniük a részt vevő tagállamok szanálási hatóságai által az e rendelet által rájuk ruházott hatásköreik gyakorlása során elfogadott határozatok jogszerűségének vizsgálata, illetve a szerződésen kívüli felelősségük megállapítása tekintetében.”
7.
A 67. cikk meghatározza:
„(1)   Ezúton létrehozásra kerül az Egységes Szanálási Alap (az Alap). Az Alap feltöltése a nemzeti szinten beszedett források Alaphoz történő átutalására vonatkozó Megállapodásban rögzített szabályokkal összhangban történik.
[…]
(3)   Az Alap a Testület tulajdonában van.
(4)   A 69., 70. és 71. cikkekben említett hozzájárulásokat a nemzeti szanálási hatóságok beszedik a 2. cikkben említett szervezetektől, és átutalják az Alap részére a Megállapodással összhangban.”
8.
Az előzetes hozzájárulások tekintetében, a 70. cikk előírja:
„(1)   Az egyes intézmények hozzájárulását legalább évente be kell szedni és az intézmény biztosított betétekkel csökkentett (szavatolótőke nélküli) kötelezettségei összegének és az összes részt vevő tagállam területén engedélyezett valamennyi intézmény aggregált, biztosított betétekkel csökkentett (szavatolótőke nélküli) kötelezettsége összegének az aránya alapján kell megállapítani.
(2)   A Testület minden évben, az EKB‑val vagy a nemzeti illetékes hatósággal folytatott konzultációt követően és a nemzeti szanálási hatóságokkal szoros együttműködésben kiszámolja az egyéni hozzájárulások összegét annak biztosítása érdekében, hogy az összes részt vevő tagállam területén engedélyezett valamennyi intézmény által befizetendő hozzájárulás ne haladja meg a célszint 12,5%‑át.
[…]”
b) Az (EU) 2015/81 végrehajtási rendelet (
6
)
9.
A 4. cikk („Az éves hozzájárulások kiszámítása”) a következőképpen rendelkezik:
„A Testület az egyes intézmények által az egyes hozzájárulási időszakokban fizetendő éves hozzájárulást – az EKB‑val vagy az illetékes nemzeti hatóságokkal folytatott konzultációt követően, valamint a nemzeti szanálási hatóságokkal szorosan együttműködve – az Alap éves célszintje alapján számítja ki. Az éves célszintet az Alapnak a 806/2014/EU rendelet 69. cikkének (1) bekezdésében és 70. cikkében említett célszintje alapján és az (EU) 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendeletben rögzített módszerrel kell megállapítani.”
10.
Az 5. cikk értelmében:
„(1)   A Testület tájékoztatja az érintett nemzeti szanálási hatóságokat a területükön engedélyezett intézmények éves hozzájárulásának kiszámításáról szóló határozatairól.
(2)   Az (1) bekezdésben említett tájékoztatás kézhezvételét követően minden nemzeti szanálási hatóság értesíti a tagállamában engedélyezett valamennyi intézményt a Testület határozatáról, amely az adott intézmény által fizetendő éves hozzájárulás kiszámítását tartalmazza.”
B.
A nemzeti jog: Decreto Legislativo n.o 180/2015 (
7
) [180/2015. sz. felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet]
11.
A 2014/59 irányelvet a 2015. november 16‑i 180. sz. felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet ültette át az olasz jogba.
12.
E felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 2. cikkének (1) bekezdését, 3. cikkének (1) bekezdését, 78. cikkét, 81. cikkének (1) és (2) bekezdését és 83. cikkét illetően szintén a State Street Bank International ügyre vonatkozó indítványra hivatkozom.
II. Az alapeljárásbeli jogvita és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
13.
Az Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo (a továbbiakban: Iccrea Banca) „második szintűnek” minősíthető bank, mivel Olaszországban „takarékszövetkezeti bankoknak” (a továbbiakban: TSZB‑k) nevezett hitelintézeti hálózat élén áll. (
8
)
14.
Az Iccrea Banca alapszabályában rögzített cél, hogy „a takarékszövetkezeti bankok tevékenységét e bankok fellépésének hitelezési, szakmai közvetítési és pénzügyi támogatási funkciók bármilyen formában történő ellátásával történő támogatása és megerősítése révén teljesebbé, intenzívebbé és hatékonyabbá tegye”.
15.
A Banca d’Italia egymást követő intézkedéseiben (
9
) az Iccrea Bancától a 2015. és 2016. évre rendes, rendkívüli és kiegészítő hozzájárulásoknak az NSZA részére és a 2016. évi hozzájárulásoknak az ESZA részére történő megfizetését követelte.
16.
Az Iccrea Banca keresetet indított a kérdést előterjesztő bíróságnál a Banca d’Italia intézkedéseinek megsemmisítése iránt a kért hozzájárulások számítási módját vitatva. (
10
)
17.
Az Iccrea Banca szerint:
–
A Banco d’Italiának úgy kellett volna tekinteni, hogy az Iccrea Banca és a TBSZ‑ok egymással szemben fennálló kötelezettségei csoporton belüli kötelezettségeknek minősülnek, és hogy mindenesetre e kötelezettségeket legalábbis a kedvezményes hitelekéhez hasonló bánásmódban kellett volna részesíteni.
–
A Banca d’Italia a hozzájárulások számítása során nem vette figyelembe a felperes és a TSZB‑k integrált rendszerének sajátosságait.
–
A Banca d’Italia figyelmen kívül hagyta az Iccrea Banca TSZB‑k rendszerének támogatásában betöltött szerepét, és azt, hogy létezik egy olyan „tényleges csoport”, amelynek kötelezettségeit a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendeletben meghatározott, mentesített kötelezettségek közé kellett volna besorolnia. Legalábbis azokat – az arányosság, a megkülönböztetés tilalma és az egyenlő bánásmód elvére tekintettel – kétszeresen nem vehette volna figyelembe (és azokat kétszeres hozzájárulás megfizetésével nem terhelhette volna).
–
Végeredményben a felperes által az NSZA és az ESZA részére fizetendő hozzájárulás összegének a követelt összegnél lényegesen alacsonyabbnak kellett volna lennie.
18.
A Banca d’Italia előzetesen arra hivatkozik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem rendelkezik hatáskörrel az Iccrea Banca kereseti kérelmeinek elbírálására, amelyek az ESZA részére fizetett 2016. évi hozzájárulásokra vonatkoznak. Ezt egyéb alaki kifogásokkal egészíti ki, (
11
) az ügy érdemét illetően pedig azzal érvel, hogy:
–
Az Iccrea Banca és a TSZB‑k között nem áll fenn tényleges ellenőrzési jogviszony vagy meghatározó befolyás a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott követelmény szempontjából.
–
Az Iccrea Bancának a TSZB‑kel fennálló szerződéses jogviszonyok révén konkrétan „vállalkozási jövőképhez” hasonló, pusztán ténybeli adat jogi szempontból nem bír jelentőséggel. Az sem elegendő, hogy az Iccrea Banca a TSZB‑k rendszerében „szolgáltató” banki funkciót lát el.
–
A TSZB‑kel szemben fennálló kötelezettségek tehát kedvezményes bánásmódban nem részesíthetők.
19.
Ezen körülmények között a Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Lazio tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország) előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„A 2014/59/EU irányelv 103. cikkének (2) bekezdésében szereplő hozzájárulások kiszámítása szempontjából az (EU) 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet – e jogforrásban, valamint a 2014/59/EU irányelvben, a 806/2014/EU rendeletben és az EU működéséről szóló szerződés 120. cikkében foglalt elvek tükrében és az egyenlő bánásmód, a megkülönböztetés tilalma és az arányosságnak az Európai Unió Alapjogi Chartájának 21. cikkében foglalt, valamint a kettős adóztatás tilalmának alapvető szabályai alapján értelmezett –5. cikke (1) bekezdésének különösen az a) és f) pontjával ellentétes‑e a csoporton belüli kötelezettségek tekintetében előírt szabályrendszernek »tényleges csoportok« vagy legalábbis az azonos rendszerhez tartozó valamely intézmény és más bankok közötti összefonódás esetében történő alkalmazása; továbbra is a fent említett elvek tükrében az 5. cikkben a kedvezményes kötelezettségek esetében biztosított kedvezőbb bánásmód analógia útján valamely úgynevezett »második szintű« banknak a (takarékszövetkezeti) rendszerhez tartozó más bankokkal szemben fennálló kötelezettségeire is alkalmazható, vagy a konkrétan kisméretű bankok összefonódó és integrált csoportján belüli központi intézményként működő valamely intézmény ez utóbbi jellemzője a hatályos szabályozás alapján a pénzügyi adatok nemzeti szanálási hatóság által a közösségi szerveknek történő bemutatása és a szanálási alapnak fizetendő hozzájárulások kiszámítása során – a szóban forgó intézmény tényleges kötelezettségei és konkrét kockázati profilja révén – az EKB‑val és a pénzügyi piaccal fennálló jogviszonyában is néhány kiigazításhoz vezet‑e?”
20.
Az Iccrea Banca, a Banca d’Italia, az olasz és spanyol kormány, valamint a Bizottság terjesztett elő írásbeli észrevételeket. A 2019. április 30‑i tárgyaláson mindannyian és az ESZT is részt vett, amelyet a Bíróság kért fel részvételre az Európai Unió Bírósága alapokmánya 24. cikkének második bekezdése alapján.
III. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elemzése
A.
A NSZA és az ESZA részére fizetett hozzájárulásokkal kapcsolatos előzetes megfontolások
21.
A State Street Bank International ügyre vonatkozó indítványban (33–51. pont) ismertettem a bankok helyreállítási és szanálási mechanizmusai finanszírozásának főbb vonalait, amelyeket a 2014/59 irányelv harmonizált. Anélkül, hogy még egyszer megismételném, ezen új szabályozási jelenség jobb megértése érdekében annak tartalmára hivatkozom.
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatósága
22.
Azok az intézkedések, amelyek ellen az Iccrea Banca megsemmisítés iránti keresete irányult, (
12
) előírják egyrészt a 2015. és 2016. évi hozzájárulásoknak az olasz NSZA részére történő megfizetését, másrészt pedig a 2016. évi hozzájárulások ESZA részére történő megfizetését.
23.
A Banca d’Italia az alapeljárásban azzal érvelt, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem rendelkezik hatáskörrel a 2016. évre az ESZA részére fizetendő hozzájárulásokra vonatkozó két intézkedés elbírálására, mivel azok tartalmát valójában az ESZT fogadta el.
24.
A kérdést előterjesztő bíróság azonban megállapítja saját hatáskörét az említett intézkedések jogszerűségének vizsgálatára. Azt állítja, hogy „a Banca d’Italia az ESZT és a hitelintézetek között nem pusztán közvetítőként jár el, és annak intézkedései sem az ESZT által meghozott határozat tartalma egyszerű közlésének minősülnek, épp ellenkezőleg, mind a hozzájárulás kiszámításának szakaszában, mind pedig a hozzájárulások összege behajtásának szakaszában aktív és döntő szerepet tölt be azáltal, hogy meghozza az egyetlen olyan intézkedést, amely köti a hitelintézeteket”. (
13
)
25.
A Bizottság is elutasítja a kérdést előterjesztő bíróságnak az ESZT két említett határozata jogszerűségének elbírálására irányuló hatáskörét, és e két határozatot illetően elfogadhatatlannak tekinti az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket.
26.
A Banca d’Italia és a Bizottság kifogásait a spanyol és az olasz kormány támogatta a tárgyaláson (az utóbbi kormány csak részben és bizonyos fenntartásokkal), én pedig – ahogy azt a továbbiakban kifejtem – azokat megalapozottnak tartom. Mindenesetre részletes vizsgálatot igényelnek, mert – ha nem tévedek – először merül fel az ESZT által az ESZA részére fizetendő hozzájárulásokkal kapcsolatban hozott határozatok bírósági felülvizsgálatának kényes kérdése.
27.
Nem vonom kétségbe, hogy a kérdést előterjesztő bíróság hatáskörrel rendelkezik a Banca d’Italiának a 2015. és 2016. évre az NSZH részére fizetendő rendes, rendkívüli és kiegészítő hozzájárulásokra vonatkozó öt intézkedése (
14
) jogszerűségének elbírálására. A Banca d’Italia olyan kifejezett intézkedéseiről van szó, amelyekben az ESZT nem vesz részt, és amelyek az olasz NSZH finanszírozásával kapcsolatosak. Az említett hozzájárulásokat alapvetően a kevésbé jelentős olyan hitelintézetek szanálására használják fel, amelyek nem tartoznak az EFM (egységes felügyeleti mechanizmus) és az ESZM alá, de amelyekre a 2014/59 irányelv és a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet irányadók.
28.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérdések következésképpen elfogadhatók a Banca d’Italiának az NSZH részére fizetendő hozzájárulásokra vonatkozó említett öt intézkedését tekintve. A kérdést előterjesztő bíróság az ügy érdemét illetően a Bíróság által adott válasz alapján bírálhatja el a jogszerűségüket. (
15
)
29.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérelmet ellenben részben elfogadhatatlannak kell nyilvánítani a Banca d’Italia két azon intézkedését illetően, amelyek az Iccrea Bancát tájékoztatják 2016‑ban az ESZA részére fizetendő rendes hozzájárulási összegéről. A kérdést előterjesztő bíróság nem foglalhat állást ezek jogszerűségéről, mivel azok az ESZT‑től erednek.
30.
Kétségtelen, hogy a kérdést előterjesztő bíróság a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 5. cikkének értelmezését kéri, annak érvényessége és nyilvánvalóan az ESZA részére fizetendő 2016. évi hozzájárulásokra vonatkozóan az ESZT által hozott határozatok érvényességének vitatása nélkül. Inkább a Banca d’Italia megállapodásaira összpontosít, amelyek az ESZT korábbi határozatait ültetik át a gyakorlatba. Mindazonáltal, ha a kérdést előterjesztő bíróság végül úgy ítéli meg, hogy a szövetkezeti hitelintézeteknek a 2016. évre az ESZA részére fizetendő hozzájárulások számítási módszerei helytelenek, azzal valójában az ESZT határozatainak érvényességét tagadná, amelyeket a Banca d’Italia nem alkalmazhatná az Iccrea Banca tekintetében. Az alapjogvitában (rectius, az egyik részében) ennélfogva az ESZT említett két határozatának jogszerűségéről van szó.
31.
Ezen előfeltevés alapján nyilvánvalónak tűnik számomra, hogy a nemzeti bíróság nem bírálhatja el az ESZT határozatainak érvényességét, amely jogszerűségének felülvizsgálata kizárólag a Bíróság hatáskörébe tartozik. E megállapítást két érv támasztja alá: egyrészt, a Berlusconi és Fininvest ítélet (
16
) logikájának az ESZT határozataira való kiterjesztésének célszerűsége; másrészt a TWD Textilwerke Deggendorf ítélkezési gyakorlatának (
17
) alkalmazása.
1. Az ESZT határozatainak központosított bírósági felülvizsgálata
32.
A Berlusconi és Fininvest ítéletben a Bíróságnak olyan határozatok bírósági felülvizsgálatával kapcsolatban kellett állást foglalnia, amelyeket az EFM keretében a hitelintézetekben fennálló befolyásoló részesedés megszerzésére és növelésére irányuló összetett közigazgatási engedélyezési eljárásban hoztak. Végeredményben megállapította, hogy az EUMSZ 263. cikkel ellentétes, ha a nemzeti bíróságok jogszerűségi vizsgálatot végeznek az illetékes nemzeti hatóságok által ilyen eljárás keretében hozott eljárást megindító, előkészítő és nem kötelező erejű javaslatot tartalmazó aktusok tekintetében.
33.
Az említett megállapítás ugyanakkor két előfeltevésen alapult:
–
A nemzeti hatóságok által hozott aktusok egy szakaszát képezik azon eljárásnak, amelyben az uniós intézmény egyedül gyakorolja végleges döntéshozatali jogkörét, anélkül hogy kötve lenne a nemzeti hatóságok által kibocsátott előkészítő aktusokhoz vagy javaslatokhoz. (
18
)
–
Ha az uniós jog valamely uniós intézménynek biztosít kizárólagos döntéshozatali jogkört, az uniós bíróság feladata, hogy az EUMSZ 263. cikken alapuló kizárólagos hatásköre címén elbírálja a szóban forgó uniós intézmény által hozott végleges határozat jogszerűségét. Kizárólag az uniós bíróság feladata – az érintettek hatékony bírói jogvédelmének biztosítása érdekében – megvizsgálni a nemzeti hatóságok által kibocsátott előkészítő aktusok vagy javaslatok esetleges hibáit, amelyek érinthetik e végleges határozat érvényességét. (
19
)
34.
Ahogy azt a hivatkozott ügyre vonatkozó indítványomban kifejtettem, (
20
) az olyan összetett közigazgatási eljárásokban, amelyekben nemzeti és uniós hatóságok is részt vesznek, a végső döntési jogkör gyakorlása döntő tényező annak meghatározása során, hogy a bírósági felülvizsgálatot az uniós bíróságnak vagy a nemzeti bíróságoknak kell‑e végezniük. Ha a döntési jogkörrel az Unió valamelyik hivatala rendelkezik, a bírósági felülvizsgálat az uniós bíróságot illeti az EUMSZ 263. cikk alapján.
35.
Márpedig az ESZA részére fizetendő rendes hozzájárulások meghatározása szintén olyan összetett közigazgatási eljárások során történik, amelyben a nemzeti szanálási hatóságok részt vesznek, (
21
) a végső határozatot azonban az ESZT‑nek kell meghoznia.
36.
A Berlusconi és Fininvest ítélet, bár olyan összetett közigazgatási eljárással összefüggésben hozták, amely eltéréseket mutat az ESZA részére fizetendő hozzájárulások meghatározására vonatkozó eljárásoktól, kiterjeszthető ezen eljárásra. Ebből következően az ESZT határozatainak bírósági felülvizsgálatát kizárólag az uniós bíróságnak kell végeznie, ahogy azt a továbbiakban megpróbálom elmagyarázni.
37.
A 2016. április 15‑i SRB/ES/SRF/2016/06 határozatával az ESZT az ESZM‑rendelet 54. cikke (1) bekezdésének b) pontja és 70. cikkének (2) bekezdése értelmében meghatározta a 2016. évre az ESZA részére fizetendő előzetes éves hozzájárulás összegét, az ennek megfizetésére köteles egyes hitelintézetek – köztük az Iccrea Banca – tekintetében. Számítási hiba miatt az ESZT 2016. május 20‑i SRB/ES/SRF/2016/13 határozatával módosította a szóban forgó hozzájárulásokat, amely kiigazította a 2016. évre az ESZA részére fizetendő előzetes hozzájárulásokat. (
22
)
38.
Mind a két határozatot az ESZM‑rendelet 70. cikkének (2) bekezdése és a 2015/81 végrehajtási rendelet 4. cikkének megfelelően hozták meg. Az említett rendelkezések alapján az ESZT az egyes intézmények által az egyes hozzájárulási időszakokban fizetendő éves hozzájárulást – az EKB‑val vagy az illetékes nemzeti hatóságokkal folytatott konzultációt követően, valamint a nemzeti szanálási hatóságokkal szorosan együttműködve – az Alap éves célszintje alapján számítja ki. (
23
)
39.
A 2015/81 végrehajtási rendelet 6. cikke úgy rendelkezik, hogy az ESZT meghatározza az intézmények által szolgáltatott, az éves hozzájárulások kiszámításához szükséges információk adatformátumát és megjelenítését annak érdekében, hogy fokozza a szolgáltatott információk összehasonlíthatóságát és a kapott információk feldolgozásának hatékonyságát. Az ESZT fokozatosan vezette be a gyakorlatba az NSZH‑k által végzett adatgyűjtést. (
24
)
40.
Az előkészítő szakaszban az NSZH‑k az ESZT útmutatásait követve a hitelintézetek adatainak gyűjtésére és az ESZT részére történő továbbítására korlátozódnak a fent említett formátumot és megjelenítést használva. Az NSZH‑k „szoros együttműködése”, amelyre az ESZM‑rendelet 70. cikkének (2) bekezdése utal, e tevékenységre korlátozódik.
41.
Az NSZH‑k semmilyen előkészítő jellegű, adatelemzésben vagy adatfeldolgozásban megnyilvánuló beavatkozást nem végeznek (a tárgyaláson a Banca d’Italia ezt így részletezte) és semmilyen intézkedési javaslatot nem terjesztenek az ESZT elé. (
25
) Az NSZH‑k tevékenysége pusztán működéstámogató jellegű.
42.
Az EFN és az ESZM hatálya alá tartozó intézményekre vonatkozó adatok alapján az ESZT határoz arról, hogy az egyes intézményeknek milyen mértékű előzetes hozzájárulásokat kell fizetniük az ESZA részére. Kizárólag az ESZT hozhat erről döntést, mert azoknak az ESZA‑knak az esetében, amelyek tekintetében európai célszint került meghatározásra, a részt vevő tagállamok területén engedélyezett valamennyi intézmény éves egyéni hozzájárulása az ESZM hatálya alá tartozó valamennyi intézmény éves hozzájárulásaitól függ. (
26
)
43.
Az NSZH‑k ennélfogva nem számíthatják ki az ESZA‑ba fizetendő éves hozzájárulásokat, amely határozat csak központosított módon dolgozható ki. Az ESZA‑hoz való teljes éves hozzájárulás arányát az ESZT‑nek kell meghatároznia, mint az Unió egyetlen olyan ügynökségének, amely valamennyi intézmény betétjeivel együtt, átfogó összesített adatokkal, és olyan információkkal rendelkezik, amelyek lehetővé teszik a kockázati tényezőik pontos meghatározását. Az ESZT, és csak e testület, rendelkezik tehát az ESZA részére fizetendő rendes hozzájárulások meghatározásához szükséges összes adattal, amely feladatot minden évben elvégez. (
27
)
44.
Továbbá az ESZT ügyvezetői testületi ülésen, nem pedig plenáris ülésen fogadja el az ESZA‑nak fizetendő rendes hozzájárulásokról szóló határozatot, ezért azon még részt sem vesznek az NSZH‑k. (
28
)
45.
Azt követően, hogy az ESZT meghatározza az egyes intézmények éves hozzájárulásának összegét, a 2015/81 végrehajtási rendelet 5. cikkének rendelkezés szerint tájékoztatja az érintett NSZH‑kat a területükön engedélyezett intézmények éves hozzájárulásának kiszámításáról szóló határozatairól. E láncolat utolsó láncszemeként, már pusztán közreműködői jelleggel, az NSZH‑k értesítik a joghatóságuk alatt álló valamennyi intézményt „a Testület határozatáról, amely az adott intézmény által fizetendő éves hozzájárulás kiszámítását tartalmazza”.
46.
Az ESZT nem tájékoztatja közvetlenül az egyes hitelintézeteket az ESZA‑ba fizetendő éves hozzájárulásuk összegéről. Az említett értesítést, hangsúlyozom, az NSZH‑k végzik, de a 2015/81 végrehajtási rendelet 5. cikke szó szerint úgy fogalmaz, hogy „az ESZT határozatáról” szól az értesítés.
47.
Az értesítési eljárásra nem lehet akadályként hivatkozni ahhoz, hogy az ESZT határozatát olyannak tekintsük, amilyen valójában, azaz az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdése értelmében vett igazi „határozatnak”, mivel a hitelintézetek tekintetében egyenként számszerűen meghatározza az általuk az ESZA‑nak járó éves hozzájárulás címén fizetendő összeget.
48.
A Banca d’Italia, mint NSZH, az Iccrea Bancával kapcsolatban az ESZT SRB/ES/SRF/2016/06 és SRB/ES/SRF/2016/13 határozatai tekintetében egyszerű értesítési feladatot látott el, amelyek tartalmát a Banca d’Italia nem határozza meg, és nem is ellenőrzi. Az NSZH‑k nem rendelkeznek hatáskörrel az ESZA‑nak járó rendes hozzájárulások összegének módosítására, amely jogkör az ESZT számára van fenntartva, és nem rendelkeznek az említett módosítások elvégzéséhez szükséges adatokkal. (
29
)
49.
Nem értek egyet az ESZT által a tárgyaláson (bizonyos mértékben kétértelműen) képviselt és a Törvényszék előtt fenntartott állásponttal, (
30
) amely alapján az ESZA‑nak járó éves hozzájárulásokra vonatkozó határozatainak címzettjei az NSZH‑k, és nem váltanak ki joghatást a hitelintézetekre nézve. Az ESZT ugyanis azt állítja, hogy a 2016. évi határozatainak címzettjei az NSZH‑k voltak, és e hatóságok fogadták el azon nemzeti közigazgatási aktusokat, amelyek az egyes hitelintézetek által az ESZA‑nak fizetendő éves hozzájárulások összegét közölték, és kizárólag ezen aktusok támadhatók meg a nemzeti bíróságok előtt.
50.
Az ESZT a tárgyaláson hangsúlyozta az NSZH‑k és a közte fennálló megosztott hatáskört az ESZA‑nak fizetendő éves hozzájárulásokra vonatkozó döntéshozatal tekintetében. Véleménye szerint olyan összetett közigazgatási eljárásról van szó, amelyben az NSZH‑k a szóban forgó hozzájárulások végső beszedését végzik. (
31
) Mivel a Berlusconi és Fininvest ítélet ezekben az eljárásokban egyetlen bírósági felülvizsgálatot támogat, az ESZT célszerűnek tekinti a magasabb szintű bírói védelem és a tényleges jogbiztonság érdekében, hogy a bírósági felülvizsgálat a nemzeti bíróságok feladata legyen.
51.
Az ESZT érvelése, amely gyökeresen ellentétes a Bizottság érvelésével, nem tűnik meggyőzőnek számomra, és bizonytalanságot okozott azon határozatok jellemzőivel kapcsolatban, amelyek az ESZA‑nak fizetendő éves hozzájárulásokat és a bírósági felülvizsgálatuk lehetőségeit határozzák meg. A Törvényszék előtt folyamatban levő megsemmisítés iránti keresetek és az NSZH‑k gyakorlata nyilvánvalóvá teszik ezen összetett körképet, (
32
) amely sürgős tisztázást igényel.
52.
Az általam fent kifejtett érvek annak megállapítására vezetnek, hogy az összetett közigazgatási eljárásban az ESZT rendelkezik kizárólagos döntési jogkörrel. Éppen azért, mert az Unió egyik ügynökségének határozatáról van szó, az ESZM‑rendelet 86. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a tagállamok és az uniós intézmények, valamint bármely természetes vagy jogi személy az EUMSZ 263. cikkel összhangban keresetet indíthatnak a Bíróságnál a hivatkozott ESZT határozatai ellen. (
33
)
53.
Az Iccrea Banca érvelésétől eltérően, e megállapítás nem vonható kétségbe az ESZM‑rendelet (120) preambulumbekezdésének a nemzeti igazságügyi hatóságok eljárására való hivatkozása miatt.
54.
Az említett preambulumbekezdés hivatkozik a nemzeti bíróságoknak az NSZH‑k intézkedéseire irányuló felülvizsgálatára olyan területeken, ahol az ESZM‑rendelet számukra döntési jogkört biztosít. Ez a helyzet az NSZH‑k által a NSZA‑k részére fizetendő rendes hozzájárulásokat illetően kibocsátott aktusokkal kapcsolatban, amely hozzájárulásokat az EFM és az ESZM hatálya alá nem tartozó, kevésbé jelentős hitelintézeteknek kell évente megfizetniük.
55.
A Berlusconi és Fininvest ítélet logikáját, mint kiindulópontot figyelembe véve, úgy vélem, hogy kizárólag a Bíróság feladata az ESZT határozatainak és az összetett közigazgatási eljárásban együttműködő NSZH‑k eljárásának jogszerűségét felülvizsgálni.
2. A TWD Textilwerke Deggendorf ítélkezési gyakorlat alkalmazása
56.
A TWD Textilwerke Deggendorf ítélkezési gyakorlat, amelyet nemrég a Georgsmarienhütte és társai ítélet (
34
) megerősített, megállapítja, hogy azon természetes vagy jogi személy, amely vitathatatlan kereshetőségi joggal rendelkezik arra, hogy valamely uniós hivatal határozatával szemben megsemmisítés iránti keresetet nyújtson be, elveszíti annak lehetőségét, hogy az említett határozat érvényességét a nemzeti bíróság előtt vitassa, amennyiben úgy hagyta eltelni a két hónapos határidőt, hogy a Törvényszékhez nem nyújtott be keresetet. Ez védi a jogbiztonságot, és megsemmisítés iránti keresetet előnyben részesíti az érvényességre vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel szemben, amely megfelelő eljárási lehetőség az uniós hivatalok határozatainak jogszerűségére irányuló felülvizsgálat elvégzésére.
57.
Az ESZA részére fizetendő 2016. évi rendes hozzájárulásokra vonatkozó jogvitában 2017. július 28‑án az Iccrea Banca megsemmisítés iránti keresetet terjesztett elő az ESZT 2016. április 15‑i SRB/ES/SRF/2016/06 határozata ellen, de az ESZT 2016. május 20‑i SRB/ES/SRF/2016/13 határozatát nem támadta meg, amely az ESZA részére a 2016. évre fizetendő előzetes hozzájárulások helyesbítésére irányult.
58.
A hivatkozott keresetet a Törvényszék elfogadhatatlannak tekintette, mivel az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdésében előírt határidőn túl nyújtották be. (
35
)
59.
Az Iccrea Bancának a megsemmisítés iránti kereset (határidőben való) benyújtására irányuló kereshetőségi joga számomra tagadhatatlannak tűnik, mivel az említett intézmény a határozat mellékletében név szerint szerepel, szintén feltüntetve abban azt az összeget, amelyet a 2016. évre az ESZA részére rendes hozzájárulások címén meg kellett fizetnie, (
36
) mindez egyéni és közvetlen érintettségét bizonyítja.
60.
A TWD Textilwerke Deggendorf ítélkezési gyakorlat alkalmazása ennélfogva annak megállapításához vezet, hogy az Iccrea Banca elvesztette annak lehetőségét, hogy az ESZT‑nek a 2016. évre az ESZA részére fizetendő rendes hozzájárulásokra vonatkozó határozatainak érvényességét olyan jogvitában vitassa a nemzeti bíróságok előtt, amely a hivatkozott határozatoknak az NSZH által történő értesítése ellen indult. (
37
)
61.
Az ESZT határozatainak végrehajtására irányuló olyan nemzeti aktust sem tudok meghatározni, amelyet az Iccrea Banca a nemzeti bíróságok előtt megtámadhatna és lehetővé tenné számára érvényességre vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel közvetetten vitassa az ESZT határozatainak érvényességét. (
38
) Az ESZT által az ESZA részére fizetendő 2016. évi hozzájárulásokról hozott két határozatára vonatkozó értesítések nem tekinthetők a Banca d’Italia megtámadható aktusainak. Az alapjogvitában a megküldött aktus jogszerűségét vitatják, nem pedig önmagában az értesítés hibáinak vagy hiányosságainak fennállását.
62.
A fentieket erősíti meg a Foto‑Frost ítélkezési gyakorlat, (
39
) amely megakadályozza, hogy a nemzeti bíróság valamely uniós hivatal aktusának érvénytelenségét megállapítsa, és az adott aktussal ellentétes vagy annak alkalmazását akadályozó egyéb jellegű határozatot hozzon. (
40
) A nemzeti bíróság ennélfogva nem állapíthatja meg az ESZT által az ESZA részére fizetendő 2016. évi hozzájárulásokról hozott határozatok érvénytelenségét, és egyéb olyan intézkedést sem hozhat, amely a határozat alkalmazását megnehezítené vagy módosítaná.
63.
Végeredményben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatatlanok az ESZT által az ESZA részére fizetendő 2016. évi hozzájárulásokról hozott határozatokat illetően, amelyeket a Banca d’Italia közölt az Iccrea Bancával, és kizárólag az olasz NSZA részére fizetendő hozzájárulásokra vonatkozó határozatokkal kapcsolatban kell a kérdést megválaszolni.
C.
Az ügy érdemi vizsgálata: A szövetkezeti hitelintézetek banki szanálási alapjaiba fizetendő rendes hozzájárulások
64.
A kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy az NSZA részére fizetendő rendes hozzájárulások számítása során az úgynevezett „második szintű” banknak a TSZB‑k rendszeréhez tartozó egyéb bankokkal szemben fennálló kötelezettségei a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 5. cikkének (1) bekezdése, különösen az a) és f) pontja szerinti kivételek alá tartoznak‑e.
65.
A hivatkozott rendelkezés szerint a hozzájárulásokat az intézmény által az ugyanazon bankcsoportba tartozó másik intézménnyel kötött ügyletekből eredő csoporton belüli kötelezettségek (az a) pont) és a kedvezményes kölcsönöknek megfelelő kötelezettségek (az f) pont) kivételével kell kiszámítani. A TSZB‑k olyan összefonódó rendszerében, mint az Iccrea Banca rendszere, a válasz attól függ, hogyan szervezik meg a jogviszonyaikat.
66.
A főszabály szerint (a 2014/59 irányelv 103. cikkének (2) bekezdése) „az egyes intézmények hozzájárulását az intézmény biztosított betétekkel csökkentett (szavatolótőke nélküli) kötelezettségei összegének és a tagállam területén engedélyezett valamennyi intézmény aggregált, biztosított betétekkel csökkentett (szavatolótőke nélküli) kötelezettsége összegének az aránya alapján kell megállapítani”. A rendelkezés hozzáteszi, hogy „e hozzájárulásokat ki kell igazítani az intézmények kockázati profiljának megfelelően, a (7) bekezdésnek megfelelően elfogadott kritériumokkal összhangban”.
67.
Következésképpen valamely hitelintézet által az NSZA részére fizetendő rendes hozzájárulás összegének meghatározásához szükséges kulcsfontosságú elem a hitelintézet kötelezettsége. Ennek összegét használják fel a hozzájárulás számítása során, mivel valamely intézmény kötelezettségeinek összege azt tükrözi, hogy ezen intézmény milyen kockázatot jelent az említett NSZA számára. A rendes hozzájárulás összegét, főszabály szerint, az egyes hitelintézetek kötelezettségei tekintetében valamely arányszám alkalmazása eredményezi, számszerűsítve ezáltal az adóteher alapját.
68.
Márpedig e (számszaki) főszabályt a 2014/59 irányelv 103. cikke (2) bekezdésének utolsó mondata alapján egy kiegészítő technikai tényező, az intézmények kockázati profilja igazítja ki.
69.
E rendelkezés (7) bekezdése felhatalmazta a Bizottságot arra, hogy „a 115. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el annak részletes meghatározása céljából, mit jelent a hozzájárulásnak az intézmények kockázati profiljával arányos […] kiigazítása”. Egyéb tényezők mellett figyelembe vehették (
41
)„az intézmény kockázati kitettségét, beleértve kereskedelmi tevékenységének jelentőségét, mérlegen kívüli kitettségeit és a tőkeáttétel fokát”.
70.
A Bizottság e falhatalmazás alapján fogadta el a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendeletet, amely a hitelintézetek által az NSZA részére fizetendő hozzájárulások számítási módszerét és annak az intézmények kockázati profiljához való igazítását szabályozza. A 4. cikke hangsúlyozza, hogy az NSZH‑k a rendes éves hozzájárulásokat a hitelintézetek kötelezettségeitől függően, azok kockázati profiljához igazítva és a következők alapján számítják ki:
–
az NSZA éves célszintje, amelynek 2024‑ben el kell érnie a betétek 1%‑át; és
–
az illetékességi területén engedélyezett összes intézmény biztosított betéteinek előző évi, negyedévente számított átlagos összege.
71.
A 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 5. cikke „az alapvető éves hozzájárulás kockázati kiigazításáról” szól, és (1) bekezdésében előírja, hogy a 2014/59 irányelv 103. cikkének (2) bekezdésében említett hozzájárulásokat a különböző fajta kötelezettségek kivételével kell kiszámítani. Ez utóbbiak között a jelen ügy szempontjából két fajta kötelezettség bír jelentőséggel: a csoporton belüli kötelezettségek és a kedvezményes kölcsönökhöz kapcsolódó kötelezettségek.
72.
A kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy a tényleges bankcsoportokban, mint amilyen az Iccrea Banca, a központi intézmény és a TSZB‑k közötti kötelezettségek csoporton belüli kötelezettségeknek minősülhetnek‑e. Amennyiben ez nem így van, a továbbiakban azt kérdezi, hogy analógia útján alkalmazható‑e e kötelezettségekre a kedvezményes kölcsönökkel kapcsolatos kötelezettségekre előírt kivétel.
73.
Az Iccrea Banca szerint valamely szövetkezeti hitelintézeti rendszer központi intézményének a TSZB‑k tekintetében fennálló kötelezettségei csoporton belüli kötelezettségeknek minősülnek, vagy ennek hiányában a kedvezményes kölcsönökhöz kapcsolódó kötelezettségekhez hasonlóak. A Banca d’Italia, a Bizottság, a spanyol és az olasz kormány az ellenkező álláspontot képviselik, amellyel egyetértek, mert véleményem szerint ez igazodik leginkább a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 5. cikke (1) bekezdésének szövegéhez és céljához.
1. A szövetkezeti hitelintézeti rendszer belső kötelezettségei nem minősülnek csoporton belüli kötelezettségeknek
74.
A 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint a rendes hozzájárulás kiszámítása során figyelembe vett kötelezettségekből ki kell zárni „az intézmény által az ugyanazon csoportba tartozó másik intézménnyel kötött ügyletekből eredő csoporton belüli kötelezettségeket, feltéve, hogy teljesülnek az alábbi feltételek:
i.
az egyes intézmények az Unióban letelepedettek;
ii.
az egyes intézmények az [575/2013 rendelet] 6–17. cikkének megfelelő azonos teljeskörűen összevont alapú felügyelet és megfelelő centralizált kockázatértékelési, ‑mérési és ‑ellenőrzési eljárások alá tartoznak;
iii.
a kötelezettség esedékességkori azonnali teljesítésének jelentős gyakorlati vagy jogi akadálya nincs és nem várható”.
75.
A csoporton belüli kötelezettségek tehát csak ugyanazon bankcsoporthoz tartozó intézmények közötti ügyletek esetében zárhatók ki.
76.
A 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet az alkalmazása céljából a 2014/59 irányelv fogalom‑meghatározásaira utal. A 2. cikk (1) bekezdésének 26. pontja a csoportot úgy határozza meg, mint „az anyavállalat és leányvállalatai”, illetve az 5. és 6. pontban az 575/2013 rendelet 4. cikke szerinti leányvállalat és anyavállalat fogalommeghatározására hivatkozik. Ez utóbbi ugyanakkor visszautal a 83/349/EGK irányelvre, (
42
) amelyet a 2013/34 irányelv (
43
) hatályon kívül helyezett, amely 2. cikkének 9. és 10. pontja mind az anyavállalkozás („olyan vállalkozás, amely egy vagy több leányvállalkozás felett gyakorol kontrollt”), mind a leányvállalkozás fogalmát („olyan vállalkozás, amely felett egy anyavállalkozás – a legfelső szintű anyavállalkozás leányvállalkozásait is ideértve – gyakorol kontrollt”) meghatározza.
77.
Az említett kereszthivatkozásokból az következik, hogy bankcsoportról van szó, ha az anyavállalat ellenőrzést gyakorol a leányvállalatok felett. A jogi ellenőrzés – egyéb tényezők mellett – a szavazati jogok többségében; a másik vállalkozás ügyviteli, ügyvezető vagy felügyelő testülete tagjainak többségének kinevezéséhez vagy visszahívásához való jogban; és meghatározó befolyás gyakorlásához való jogban nyilvánul meg egy leányvállalkozás felett, a szóban forgó vállalkozással kötött szerződés alapján vagy annak létesítő okirata valamely rendelkezése alapján. A csoportnak rendelkeznie kell összevont (konszolidált) éves pénzügyi kimutatásokkal és a csoport összevont vezetési beszámolójával, amely kötelezettség akkor is fennáll, ha az anyavállalat tényleges ellenőrzést gyakorol a leányvállalatok felett. (
44
)
78.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatba foglalt információkból nem vonható le az a következtetés, hogy a jelen ügy szempontjából releváns időpontokban az Iccrea Banca közvetlen vagy tényleges ellenőrzést gyakorolt volna a vele kapcsolatban álló TSZB‑kel. (
45
) A továbbiakban általam kifejtendő megállapítások ebből az előfeltevésből indulnak ki. Mindenképpen a kérdést előterjesztő bíróság feladata a tényállás és a különböző intézmények közötti jogviszonyok elbírálása.
79.
Az Iccrea Banca által a vele kapcsolatban álló TSZB‑k számára ellátott feladatok, nem támasztják alá, hogy az előbbi olyan ellenőrzést gyakorol az utóbbiak felett, amely az anyavállalatnak a leányvállalatok felett gyakorolt ellenőrzéséhez hasonlíthatna.
80.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint (
46
) ugyanis az Iccrea Banca a TSZB‑k, valamint az olasz és a külföldi hitelrendszer között pusztán a szakmai és pénzügyi „zsanér” szerepét tölti be. A takarékszövetkezeti rendszer pénzügyi központjaként és likviditásának kezelőjeként a TSZB‑k számára határon átnyúló szolgáltatásokat, fizetési szolgáltatásokat, elektronikus banki szolgáltatásokat, értékpapír‑elszámolási és értékpapírőrzési szolgáltatásokat, valamint pénzügyi szolgáltatásokat nyújt. (
47
)
81.
A Banca d’Italia azonban cáfolja az Iccrea azon állítását, miszerint a TSZB‑k egyénileg, a közreműködése nélkül nem vehetnének részt az EKB hosszú távú finanszírozási ügyleteiben (Targeted Long Term Refinancing Operations, TLTRO).
82.
Továbbá az 5. cikk (1) bekezdése által, a csoporton belüli kötelezettségeknek az NSZA részére fizetendő rendes hozzájárulások kiszámításából való kizárása céljából előírt együttes feltételek között található az a feltétel, miszerint az intézménynek az 575/2013 rendelet 6–17. cikkének megfelelő azonos teljeskörűen összevont alapú felügyelet és megfelelő centralizált kockázatértékelési, ‑mérési és ‑ellenőrzési eljárások alá kell tartoznia.
83.
Márpedig a Bíróságnak nyújtott információkból (amelyeket a tárgyaláson megerősítettek) az következik, hogy az Iccrea Banca és a vele együttműködő TSZB‑k nem állnak olyan összevont alapú felügyelet alatt, mint az EFM keretében az egységes bankcsoportok. Az 575/2013 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének értelmében esetükben az egyedi alapú felügyelet alóli kivétel sem alkalmazható.
84.
Ez utóbbi rendelkezés alapján az illetékes hatóságok eltekinthetnek az egyedi alapú felügyeletnek az intézmény valamely leányvállalatára való alkalmazásától, ha mind a leányvállalatot, mind az intézményt az érintett tagállam engedélyezte és felügyeli, és a leányvállalatra az intézmény összevont alapú felügyelete kiterjed, és a szavatolótőke anyavállalat és leányvállalat közötti megfelelő elosztásának biztosítása érdekében szigorú feltételek teljesülnek. (
48
)
2. A szövetkezeti hitelintézeti rendszer belső kötelezettségei a kedvezményes kölcsönökhöz kapcsolódó kötelezettségekkel nem mutatnak hasonlóságot
85.
A 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 5. cikke (1) bekezdésének f) pontja értelmében a rendes hozzájárulás számítása során figyelembe vett kötelezettségekből ki kell zárni a „kedvezményes kölcsönöket nyújtó intézmények esetében a közvetítő intézménynek a kezdeményezővel, másik fejlesztési bankkal vagy másik közvetítővel szembeni kötelezettségeit és az eredeti fejlesztési banknak a finanszírozó felekkel szembeni kötelezettségeit, amennyiben e kötelezettségek összege megfelel az intézmény kedvezményes kölcsöneinek”.
86.
Az Iccrea Banca nem tartozik e kivétel alá sem alanyi, sem tárgyi szempontból, mivel:
–
Nem minősül fejlesztési banknak. (
49
)
–
Nem nyújt nem versenyalapon és nonprofit jelleggel kedvezményes kölcsönöket a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 3. cikkének 28. pontja értelmében.
–
Olyan hitelintézetről van szó, amely magánrészvényesek és nem pedig az állam vagy az olasz közigazgatás ellenőrzése alá tartozik.
–
Semmilyen közigazgatási szerv célkitűzésével nem rendelkezik.
87.
Az Iccrea Banca által a vele kapcsolatban álló TSZB‑k javára, (valamint harmadik személyeknek) nyújtott kölcsönöknek és teljesített átutalásoknak nincs tehát olyan összetevője, amely valamely közigazgatási szerv céljainak elérését vagy elősegítését szolgálja.
88.
Ilyen feltételek mellett a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 5. cikke (1) bekezdésének f) pontjában előírt kivétel alkalmazása az Iccrea Bancának kedvezne más magánbankokkal szemben és torzítaná a versenyt.
89.
Hozzáteszem, hogy amint azt az olasz kormány megállapítja, az Iccrea Banca EKB TLTRO ügyleteiben való közreműködésének semmi köze nincs a kedvezményes kölcsönökhöz: az EKB piaci kamatlábakkal és kompetitív árverésekkel nyújtja az említett finanszírozást.
3. A 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 5. cikkének (1) bekezdése szerinti kivételek szigorú értelmezése
90.
Az általam imént kifejtettekből az következik, hogy az Iccrea Bancának a vele kapcsolatban álló TSZB‑kel szemben fennálló kötelezettségeire nem alkalmazhatók a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 5. cikkének (1) bekezdésében az NSZA részére fizetendő rendes hozzájárulások kiszámítására előírt kivételek.
91.
Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság és az Iccrea Banca azt javasolja, hogy e kivételek tágan vagy analógia útján értelmezhetőek, vagy akár az ítélkezési gyakorlat útján új értelmezés alakítható ki, amely alapján valamely szövetkezeti hitelintézeti rendszer központi intézményének a rendszert alkotó intézményekkel fennálló belső kötelezettségei kivételével kell a rendes hozzájárulásokat kiszámítani.
92.
E javaslat nem fogadható el.
93.
Ahogy mindent kivételt, a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 5. cikkének (1) bekezdése szerinti kivételeket is megszorítóan kell értelmezni, hogy az az irányadó általános szabállyal ne legyen ellentétes.
94.
A csoporton belüli kötelezettségek szerinti kivétel a csoporthoz tartozó vállalkozások összefonódottságát tükrözi és a csoporton belüli kitettségek kétszeres figyelembevételének elkerülését célozza. Szigorú feltételeknek kell eleget tennie e kivételnek, (
50
) amelyekkel elkerülhető a kötelezettségek számítási alapból való kizárása, ha nincs garancia arra, hogy a csoporton belüli hitelezési kitettségek fedezettek lennének a csoport pénzügyi helyzetének romlása esetén. (
51
)
95.
Az olyan szövetkezeti hitelintézeti csoportok esetében, mint az Iccrea Banca és a hozzá kapcsolódó TSZB‑k, az uniós jogalkotó úgy értelmezte, hogy nincs garancia arra, hogy a csoporton belüli hitelezési kitettségek fedezettek lennének a csoport pénzügyi helyzetének romlása esetén. Ezért azt választotta, hogy az ilyen jellegű kötelezettségeket nem zárja ki a rendes hozzájárulások számítása során figyelembe vett kötelezettségekből, amely azt eredményezte, hogy nem szerepel a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 5. cikkének (1) bekezdésében foglalt felsorolásban.
96.
Logikus, hogy a Bíróság nem változtatja meg a jogalkotó e választását, kivéve ha annak érvényességét megtámadták volna, amelyre irányuló kérelmet sem a kérdést előterjesztő bíróság, sem a felek nem terjesztettek elő a jelen ügyben.
IV. Végkövetkeztetés
97.
A fent kifejtettek alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a következő választ adja a Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Lazio tartomány regionális közigazgatási bírósága, Olaszország) számára:
„1)
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatatlanok az Egységes Szanálási Testületnek az Egységes Szanálási Alapba 2016‑ban történő hozzájárulásokra vonatkozó határozatait illetően, amelyeket a Banca d’Italia közölt az Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativóval. Az említett határozatok kizárólag a Bíróság előtt támadhatók meg, a nemzeti bíróságok pedig nem rendelkeznek hatáskörrel azok megsemmisítésére.
2)
A Banca d’Italiának a Nemzeti Szanálási Alapba történő hozzájárulásokra vonatkozó határozatait illetően a 2014/59/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a szanálásfinanszírozási rendszerhez való előzetes hozzájárulás tekintetében történő kiegészítéséről szóló, 2014. október 21‑i (EU) 2015/63 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet 5. cikkének (1) bekezdésében, különösen annak a) és f) pontjában foglalt kivételek nem alkalmazhatók a jelen jogvitában vizsgálthoz hasonló szövetkezeti hitelbankok rendszerének belső kötelezettségei tekintetében. A szóban forgó kötelezettségeket figyelembe kell venni az említett Nemzeti Szanálási Alapba történő rendes hozzájárulások kiszámítása során.”
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	A hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer létrehozásáról és a 82/891/EGK tanácsi irányelv, a 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/EU, 2012/30/EU és 2013/36/EU irányelv, valamint az 1093/2010/EU és a 648/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2014. május 15‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 173., 190. o.).
(
3
)	2019. június 26‑i indítvány (a továbbiakban: a State Street Bank International ügyre vonatkozó indítvány).
(
4
)	A 2014/59/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a szanálásfinanszírozási rendszerhez való előzetes hozzájárulás tekintetében történő kiegészítéséről szóló, 2014. október 21‑i felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2015. L 11., 44. o.; helyesbítés: HL 2017. L 156., 38. o.).
(
5
)	A hitelintézeteknek és bizonyos befektetési vállalkozásoknak az Egységes Szanálási Mechanizmus keretében történő szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról, valamint az Egységes Szanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. július 15‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2014. L 225., 1. o.; helyesbítés: HL 2014. L 372., 9. o.; a továbbiakban: ESZM‑rendelet).
(
6
)	A 806/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet egységes alkalmazási feltételeinek az Egységes Szanálási Alaphoz való előzetes hozzájárulás tekintetében történő meghatározásáról szóló, 2014. december 19‑i tanácsi rendelet (HL 2015. L 15., 1. o.).
(
7
)	Decreto legislativo 16 novembre 2015, n. 180. Attuazione della direttiva 2014/59/UE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 15 maggio 2014, che istituisce un quadro di risanamento e risoluzione degli enti creditizi e delle imprese di investimento e che modifica la direttiva 82/891/CEE del Consiglio, e le direttive 2001/24/ CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE e 2013/36/UE e i regolamenti (UE), n. 1093/2010 e (UE) n. 648/2012, del Parlamento europeo e del Consiglio (a GURI 2015. november 16‑i 267. száma; a továbbiakban: 180/2015. sz. felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet).
(
8
)	Az 1993. évi Testo Unico Bancario (egységes banktörvény) szerint a „Casse Rurali e Artigiane” (vidéki és ipari bankok) „Banche di Credito Cooperativo” (takarékszövetkezeti bankok) lettek.
(
9
)	Ezen intézkedések a következők:
– 2015. november 24‑i 1249264/15. sz. intézkedés, amely a 2015. évi rendes hozzájárulás NSZA részére történő megfizetésére vonatkozik;
– 2015. november 26‑i 1262091/15. sz. intézkedés, amely a 2015. évi rendkívüli hozzájárulás NSZA részére történő megfizetésére vonatkozik;
– 2016. december 29‑i 1547337/16. sz. intézkedés, amellyel a Banca d’Italia arról tájékoztatta az Iccrea Bancát, hogy 2016‑ban további évi két részletet köteles fizetni az NSZA részére, a Banca delle Marche s.p.a., a Banca Popolare dell’Etruria e del Lazio s.c.p.a., a Cassa di Risparmio della Provincia di Chieti s.p.a. és a Cassa di Risparmio di Ferrara s.p.a. szanálási programjának következményeként;
– 2017. március 14‑i 333162/17. sz. intézkedés, amely a 2016. évi, 36687705 euró összegű kiegészítő hozzájárulások NSZA részére történő megfizetésére vonatkozik;
– 2017. március 14‑i 334520/17. sz. intézkedés, amely a 2015. évre további hozzájárulások NSZA részére történő megfizetésére vonatkozik, amely az NSZA‑ba történő 2015. évi hozzájárulások címén túlfizetést végző valamely közvetítőnek járó visszafizetésnek tudható be.
– 2016. május 3‑i 585821/16. sz. intézkedés, amely a 2016. évi hozzájárulások ESZA részére történő megfizetésére vonatkozik;
– 2016. május 27‑i 709417/16. sz. intézkedés, amely a korábbi intézkedéssel a 2016. évre az NSZA részére kért hozzájárulások kiigazítására vonatkozik.
(
10
)	A hatályának felfüggesztését, a tartozatlanul megfizetett összegek visszatérítését és az okozott károk megtérítésére való kötelezést is kérte.
(
11
)	Azzal érvel, hogy a keresetindításra rendelkezésre álló határidő lejárt; a kereset elfogadhatatlan, mivel arról az ellenérdekű felek egyikét sem értesítették; az alperes nem perelhető; a felperes kereshetőségi joggal nem rendelkezik, és nem fűződik érdeke az eljáráshoz.
(
12
)	Lásd a 9. lábjegyzetet.
(
13
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 4.1. pontja.
(
14
)	A kiegészítő hozzájárulásokat nem uniós szabályok írják elő, és azokat az NSZH eszközeinek kiegészítése céljából vezették be, amennyiben a lefolytatott szanálási eljárások következtében azok nem lennének elegendők. A Banca d’Italia 2016‑tól írhatja elő e hozzájárulásokat a 2016. évi stabilitási törvény (Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato, legge di stabilità 2016, a GURI 2015. december 30‑i 302. száma) 1. cikkének és a 2016. december 23‑i 237. sz. rendkívüli törvényerejű rendelet (Decreto‑legge 23 dicembre 2016, n.o 237, recante disposizioni urgenti per la tutela del risparmio nel settore creditizio, a GURI 2016. december 23‑i 299. száma) 25. cikke értelmében, amely rendkívüli törvényerejű rendeletet a 2017. február 17‑i 15. sz. törvénnyel (a GURI 2017. február 21‑i 43. száma) bevezetett módosítások törvénnyé alakították.
(
15
)	Logikus, hogy nem a Bíróság feladata a Banca d’Italia ezen intézkedései ellen benyújtott keresetekben hivatkozott többi eljárásjogi jellegű elfogadhatatlansági okkal kapcsolatban állást foglalni.
(
16
)	2018. december 19‑i ítélet (C‑219/17, a továbbiakban: Berlusconi és Fininvest ítélet, EU:C:2018:1023).
(
17
)	1994. március 9‑i ítélet (C‑188/92; a továbbiakban: TWD Textilwerke Deggendorf ítélet, EU:C:1994:90), 17. pont.
(
18
)	2007. december 18‑iSvédország kontra Bizottság ítélet (C‑64/05 P, EU:C:2007:802), 93. és 94. pont; Berlusconi és Fininvest ítélet, 43. pont.
(
19
)	Berlusconi és Fininvest ítélet, 44. pont. Analógia útján lásd: 1987. október 22‑iFoto‑Frost ítélet (314/85, EU:C:1987:452), 17. pont.
(
20
)	2018. június 27‑i indítvány (C‑219/17, EU:C:2018:502), 60–63. pont.
(
21
)	A nemzeti hatóságok ezen eljárásokba való beavatkozása egyébként nem annyira jelentős, mint a minősített részesedésszerzés engedélyezésére előírt eljárásokban.
(
22
)	Az első intézkedés a az Iccrea Banca által az ESZA részére 2016. évre fizetendő éves hozzájárulás összegét 18309577 euróban határozta meg, a második intézkedés pedig 18292713 euró összegre csökkentette azt.
(
23
)	Az ESZT és az NSZH‑k közötti együttműködésre vonatkozó néhány kiegészítő pontosítást tartalmaz a Decision of the Plenary Session of the Board SRB/PS/2016/07, of 28 June 2016 establishing the framework for the practical arrangements for the cooperation within the Single Resolution Mechanism between the single Resolution Board and the national resolution authorities, https://srb.europa.eu/sites/srbsite/files/srb_ps_2016_07.pdf.
(
24
)	Az információkat lásd: https://srb.europa.eu/en/content/data‑collection.
(
25
)	A Berlusconi és Fininvest ítéletben vizsgált, a hitelintézetek minősített részesedésszerzésére irányuló engedélyezési eljárástól való eltérés nyilvánvaló, mivel abban az eljárásban a nemzeti hatóság (Banca d’Italia) valóban intézkedési javaslatot terjesztett az EKB elé, egy előzetes előkészítő szakaszt követően. Ebből adódóan a Berlusconi és Finivest ítélet logikája a fortiori vonatkozik a jelen ügyhöz hasonló esetekre.
(
26
)	A 2015/81 végrehajtási rendelet (11) preambulumbekezdése.
(
27
)	Lásd a 2016., 2017., 2018. és 2019. évre az ESZA‑nak járó rendes hozzájárulások számításához szükséges adatokat: https://srb.europa.eu/en/content/ex‑ante‑contributions‑0.
(
28
)	Ez következik az ESZM‑rendelet 50., 53. és 54. cikkének együttes értelmezéséből.
(
29
)	Az ESZT az NSZH‑k beszedési gyakorlatát próbálta harmonizálni, ahogy az az Éves Jelentésében, 2017., 39. o., olvasható. E Jelentés beszámol arról, hogy „az ESZT és az NSZH‑k az eljárás harmonizálásán együtt dolgoztak abból a célból, hogy az intézményeket értesítsék a hozzájárulásokról. E munkának köszönhetően két eredményt értek el:
– A 2017. évi „fő számítási módról szóló határozat”. E határozat a 2017. évi előzetes hozzájárulások számítása során használt módszertan ismertetésére irányul. Az ESZT által a korábbi szakaszokban végzett számítások előkészítő aktusait ültette át. Az NSZH‑k valamennyi intézménynek megküldték e határozatot az értesítéseivel együtt.
– Az egyes intézményeknek szóló, egyedi „harmonizált melléklet”. E dokumentum a számítás során használt alapvető bevételi adatokról, a közbenső számítási értékekről és a hozzájárulás végleges összegéről tájékoztatta az intézményeket. Ezt az NSZH‑kal való szoros együttműködésben dolgozták ki.”
(
30
)	2018. november 19‑iIccrea Banca kontra Bizottság és ESZT végzés (T‑494/17, EU:T:2018:804), 26. pont; ugyanazon a napon hozott három végzés a Credito Fondiario kontra ESZT ügyben (T‑661/16, nem tették közzé, EU:T:2018:806), a Landesbank Baden‑Würtemberg kontra ESZT ügyben (T‑14/17, nem tették közzé, EU:T:2018:812), a VR‑Bank Rheing‑Sieg kontra ESZT ügyben (T‑42/17, nem tették közzé, EU:T:2018:813). A Törvényszéknek egyik esetben sem kellett az ESZT álláspontját elbírálnia, mert határidőn túl nyújtották be az ESZA részére fizetett 2016. évi hozzájárulásokra vonatkozó határozatok megsemmisítése elleni kereseteket.
(
31
)	Nem hiszem, hogy az ESZM‑rendelet 67. cikkének (4) bekezdése, amely felhatalmazza az NSZH‑kat az éves hozzájárulások beszedésére és az ESZA részére történő átutalásukra, megalapozná annak megállapítását, hogy az NSZH‑k meghatározhatják az ESZA számára fizetendő éves hozzájárulásokat. Az NSZH‑k jogosultak az ESZT által előírt összegek beszedésére, amelynek jogszerűségéért az ESZT és nem pedig maguk az NSZH‑k felelősek. A beszedési eljárásban az eljárási cselekményekre korlátozódó jogkövetkezmények valóban kereset tárgyát képezhetik a nemzeti bíróságok előtt.
(
32
)	A spanyol NSZH, az úgynevezett Fondo de Reestructuración Ordenada Bancaria (szabályos banki szerkezetátalakítást szolgáló alap, FROB), például, az Iccrea Bancához hasonló valamely szövetkezeti hitelintézetnek szóló értesítésben megállapította, hogy az ESZT‑nek az ESZA részére fizetett 2016. évi hozzájárulásokra vonatkozó határozatai ellen a Törvényszéknél kereset indítható. Az említett intézmény semmisség megállapítása iránt keresetet indított, amely a Törvényszék előtt még folyamatban van (T‑323/16. sz., Banco Cooperativo Español kontra ESZT ügy).
(
33
)	Ennek tartalmát a jelen indítvány 6. pontjában átvettem. Az ESZM‑rendelet (120) preambulumbekezdése hangsúlyozza, hogy „a Bíróság az EUMSZ 263. cikkével összhangban jogkörrel rendelkezik a Testület, a Tanács és a Bizottság által elfogadott határozatok jogszerűségének vizsgálata, illetve a szerződésen kívüli felelősségeik megállapítása tekintetében”.
(
34
)	TWD Textilwerke Deggendorf ítélet, 17. pont; 2018. július 25‑iGeorgsmarienhütte és társai ítélet (C‑135/16, EU:C:2018:582), 14. pont.
(
35
)	A 2018. november 19‑iIccrea Banca kontra Bizottság és ESZT végzés szerint (T‑494/17, EU:T:2018:804) az Iccrea Banca a Banca d’Italia 2016. május 3‑án kelt és érkezett levelével szerzett tudomást az ESZT határozatáról, amelyben arról tájékoztatták, hogy az ESZT kiszámolta az ESZA‑ba fizetendő 2016. évi előzetes hozzájárulását, és közölték vele a fizetendő összeget, de több, mint egy év elteltével nyújtott be keresetet a Törvényszékhez. Lásd a hivatkozott végzés 35. és 36. pontját.
(
36
)	Nem akadályozza e következtetés levonását az a tény, miszerint az ESZT kiállt amellett, hogy a nemzeti bíróságok rendelkeznek hatáskörrel az ESZA részére fizetendő rendes hozzájárulásokról szóló határozatok jogszerűségének felülvizsgálatára.
(
37
)	„Valamely jogalany a nemzeti bírósághoz benyújtott keresetben azzal a feltétellel hivatkozhat a vele szemben hozott nemzeti határozat alapját képező uniós jogi aktusban foglalt rendelkezések érvénytelenségére, ha az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése alapján az előírt határidőn belül ezen uniós jogi aktussal szemben megsemmisítés iránti keresetet is benyújtott, vagy ezt azért nem tette meg, mert nem rendelkezik kétségtelenül az ilyen kereset benyújtásához való joggal” (e tekintetben lásd: 2011. február 17‑iBolton Alimentari ítélet, C‑494/09, EU:C:2011:87, 22. és 23. pont; 2017. március 28‑iRosneft ítélet, C‑72/15, EU:C:2017:236, 67. pont; 2018. július 25‑iGeorgsmarienhütte és társai ítélet, C‑135/16, EU:C:2018:582, 17. pont).
(
38
)	„Annak szükségessége, hogy valamely természetes vagy jogi személy valamely uniós jogi aktus jogszerűségének vitatása érdekében az EUMSZ 263. cikk alapján megsemmisítés iránti keresetet nyújtson be akkor, ha minden kétséget kizáróan rendelkezik az e cikk negyedik bekezdése értelmében vett kereshetőségi joggal, nem érinti az említett személy azon lehetőségét, hogy az illetékes nemzeti bíróságok előtt vitassa az ezen aktus végrehajtása érdekében hozott nemzeti jogi aktusok jogszerűségét”(2018. július 25‑iGeorgsmarienhütte és társai ítélet, C‑135/16, EU:C:2018:582, 22. pont).
(
39
)	1987. október 22‑i ítélet (314/85, EU:C:1987:452), 15–18. pont; lásd továbbá: 2015. október 6‑iSchrems ítélet (C‑362/14, EU:C:2015:650), 62. pont; 2017. március 28‑iRosneft ítélet (C‑72/15, EU:C:2017:236), 78. és 79. pont.
(
40
)	Ugyanezen értelemben, „amennyiben a nemzeti bíróságok hoznak határozatot a többek között az EUMSZ 101. cikk hatálya alá tartozó olyan megállapodásokról, döntésekről vagy magatartásokról, amelyek már bizottsági határozat tárgyát képezik, nem hozhatnak a Bizottság által elfogadott határozattal ellentétes határozatot”. „Ezen elv érvényes akkor is, ha a nemzeti bíróságok előtt olyan kartell vagy magatartás következtében elszenvedett kár megtérítése iránt indul kereset, amelynek az EUMSZ 101. cikkbe való ütközését az utóbbi intézmény határozata állapította meg” (2000. szeptember 14‑iMasterfoods és HB ítélet, C‑344/98, EU:C:2000:689, 52. pont; 2012. november 6‑iOtis és társai ítélet, C‑199/11, EU:C:2012:684, 50. és 51. pont).
(
41
)	Az egyéb tényezők a következők: „b) a társaság finanszírozási forrásainak és szabadon felhasználható, nagy fokú likviditással rendelkező eszközeinek stabilitása és diverzifikációja; c) az intézmény pénzügyi helyzete; d) annak valószínűsége, hogy az intézmény szanálás alá kerül; e) az intézmény által korábban kapott rendkívüli állami pénzügyi támogatás mértéke; f) az intézmény struktúrájának összetettsége és szanálhatósága; g) az intézmény jelentősége egy vagy több uniós tagállam pénzügyi rendszere stabilitásának vagy gazdaságának szempontjából; h) az intézmény részvétele egy intézményvédelmi rendszerben”.
(
42
)	A Szerződés 54. cikke (3) bekezdésének g) pontja alapján az összevont (konszolidált) éves beszámolóról szóló, 1983. június 13‑i hetedik tanácsi irányelv (HL 1983. L 193., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 58. o.).
(
43
)	A meghatározott típusú vállalkozások éves pénzügyi kimutatásairól, összevont (konszolidált) éves pénzügyi kimutatásairól és a kapcsolódó beszámolókról, a 2006/43/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 78/660/EGK és a 83/349/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. június 26‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2013. L 182., 19. o.).
(
44
)	Lásd a 2013/34 irányelv 22. cikkének (1) és (2) bekezdését.
(
45
)	A Banca d’Italia a tárgyaláson arról tájékoztatott, hogy Olaszországban a TSZB‑k nem alkothattak bankcsoportokat a 2019‑ben hatályba lépett jogalkotási reform előtt, amely évben az Iccrea és több TSZB az EKB engedélyével bankcsoportot alakított.
(
46
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 3.1 pontja.
(
47
)	Az Iccrea Banca különösen a TSZB‑k számára nyújt számos olyan szolgáltatást, hogy értékpapírokkal biztosított hitelek nyújtásával strukturált módon juthassanak finanszírozáshoz (cash pooling) mind az EKB‑tól, mind a piacon. Ezáltal az egyes TSZB számára biztosítja annak lehetőségét, hogy az EKB‑val refinanszírozási ügyleteket köthessen, vagy pénzügyi piacokhoz hozzáférhessen.
(
48
)	Ezek a feltételek a következők:
„a) a szavatolótőke haladéktalan átadásának vagy a kötelezettségek anyavállalat általi visszafizetésének lényeges gyakorlati vagy jogi akadálya nincsen és nem várható;
b) az anyavállalat az illetékes hatóság számára kielégítően bizonyította a leányvállalat prudens kezelését és az illetékes hatóság engedélyével nyilatkozatot tett, hogy garantálja a leányvállalat által vállalt kötelezettségeket, vagy a leányvállalathoz kapcsolódó kockázatok elhanyagolhatók;
c) az anyavállalat kockázatértékelési, ‑mérési és ‑kontroll folyamatai kiterjednek a leányvállalatra;
d) az anyavállalat a leányvállalat tőkéjének részvényeihez kapcsolódó szavazati jog több mint 50%‑ával rendelkezik, vagy joga van arra, hogy kinevezze vagy eltávolítsa a leányvállalat vezető testülete tagjainak többségét”.
(
49
)	A 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 3. cikkének 27. pontja szerint fejlesztési banknak minősül „egy tagállam központi vagy regionális kormányzata által létrehozott olyan vállalkozás vagy szervezet, amely nem versenyalapon, hanem nonprofit jelleggel nyújt kedvezményes kölcsönöket az adott kormányzat közpolitikai célkitűzéseinek támogatása érdekében, feltéve hogy az adott kormányzat köteles biztosítani a vállalkozás vagy szervezet gazdasági bázisának védelmét, valamint az intézmény fennállásának teljes ideje alatt fenntartani annak működőképességét; vagy eredeti finanszírozásának vagy az általa nyújtott kedvezményes kölcsönöknek legalább 90%‑át közvetlenül vagy közvetetten az említett kormányzat garantálja”.
(
50
)	A csoport valamennyi szervezetének az Unióban letelepedettnek kell lennie, azonos teljeskörűen összevont alapú felügyelet és megfelelő centralizált kockázatértékelési, ‑mérési és ‑ellenőrzési eljárások alá kell tartoznia, továbbá a kötelezettség esedékességkori azonnali teljesítésének jelentős gyakorlati vagy jogi akadálya nem lehet.
(
51
)	Lásd a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet (8) és (9) preambulumbekezdését.