62009CC0194_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Fellebbezésében az Alcoa Trasformazioni Srl (a továbbiakban: Alcoa) az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának T‑332/06. sz., Alcoa Transformazioni kontra Bizottság ügyben 2009. március 25‑én hozott ítélete (a továbbiakban: megtámadott ítélet)(2) hatályon kívül helyezését, valamint az egyes olaszországi energiaigényes iparágaknak biztosított kedvezményes villamosenergia‑díjra vonatkozó, C 36/06 (ex NN 38/06) állami támogatás tekintetében az EK‑Szerződés 88. cikkének (2) bekezdésében előírt eljárás megindításáról szóló, 2006/C 214/03 bizottsági határozat (a továbbiakban: vitatott határozat(3) ) részleges megsemmisítését kéri, annyiban, amennyiben ez utóbbi az Alcoa tulajdonában lévő alumíniumüzemekre alkalmazandó villamosenergia‑díjakat érinti.
2. Ennek az ügynek a sajátosságát az adja, hogy az Alcoa által indított kereset tárgya az Alcoa javára biztosított – a Bizottság által 1995‑ben támogatásnak nem minősülővé nyilvánított – kedvezményes díj időbeli hatályát meghosszabbító intézkedéssel szembeni hivatalos vizsgálati eljárást megindító bizottsági határozat, és nem az EK 88. cikk (2) bekezdése alapján hozott végső határozat.
3. Ebben az összefüggésben a Bíróságnak különösen azt kell vizsgálnia, hogy melyek a joghatásai a Bizottság azon határozatának, amellyel egy intézkedést az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak nem minősülővé nyilvánított, valamint vizsgálnia kell a bizalomvédelem elvének alkalmazandóságát.
I – Jogi háttér
A – A 659/1999 rendelet
4. Az 1999. április 16‑tól hatályban lévő, az [EK 88. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 1. cikke a következő releváns fogalommeghatározásokat tartalmazza:
„a) »támogatás«: bármely olyan intézkedés, amely megfelel [az] [EK] [87.] cikk (1) bekezdésében megállapított összes feltételnek;
b) »létező támogatás«:
i. [...] minden támogatás, amely a Szerződésnek az érintett tagállamokban történő hatálybalépését megelőzően már létezett, vagyis az olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket a Szerződés hatálybalépése előtt vezettek be, és azt követően is alkalmazhatók;
ii. engedélyezett támogatás, azaz olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket a Bizottság vagy a Tanács engedélyezett;
[...]
v. olyan támogatás, amelyet létező támogatásnak kell tekinteni, mert megállapítható, hogy a hatálybalépése idején nem minősült támogatásnak, és ezt követően – a közös piac fejlődésének eredményeként, és anélkül, hogy a tagállam módosította volna – vált támogatássá. Egyes intézkedéseknek egy tevékenység közösségi jog általi liberalizálását követő támogatássá válása során az ilyen intézkedések a liberalizációra megállapított időpontot követően már nem minősülnek támogatásnak [helyesen: létező támogatásnak];
c) »új támogatás«: olyan támogatás, azaz támogatási program és egyedi támogatás, amely nem létező támogatás, beleértve a létező támogatások módosítását is;
[...]
f) »jogellenes támogatás«: olyan új támogatás, amelyet [az] [EK] [88.] cikk (3) bekezdésének megsértésével vezettek be;
[...]”
5. A 659/1999 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése szerint „az érintett tagállam az új támogatás nyújtására vonatkozó tervezeteket kellő időben bejelenti a Bizottságnak”. E rendelet 3. cikke úgy rendelkezik, hogy az új támogatás „nem léptethető hatályba a Bizottság támogatást engedélyező határozata előtt vagy a határozatának vélelmezett meghozatala előtt [helyesen: vagy mielőtt e támogatást engedélyezettnek kellene vélelmezni]”.
6. Az említett rendelet 4. cikkének (4) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Amennyiben az előzetes vizsgálatot követően a Bizottság úgy találja, hogy kétség merült fel a bejelentett intézkedés közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően, [az] [EK] [88. cikk] (2) bekezdése szerinti eljárás kezdeményezéséről dönt (a továbbiakban: hivatalos vizsgálati eljárást kezdeményező határozat).”
7. Ugyanazon rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A hivatalos vizsgálati eljárást kezdeményező határozat összefoglalja a vonatkozó ténybeli és jogi kérdéseket, tartalmazza a Bizottság előzetes értékelését a javasolt intézkedés támogatási jellegére vonatkozóan, és meghatározza a közös piaccal való összeegyeztethetőséggel kapcsolatban felmerült kétségeket. A határozat felszólítja az érintett tagállamot és az egyéb érdekelt feleket, hogy nyújtsák be észrevételeiket egy meghatározott, általában egy hónapot meg nem haladó határidőn belül. Kellően indokolt esetben a Bizottság meghosszabbíthatja az előírt határidőt.”
8. A be nem jelentett intézkedéseket illetően a 659/1999 rendelet 10. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a]mennyiben bármilyen forrásból a Bizottság tudomására jut egy feltételezett jogellenes támogatásra vonatkozó információ, a Bizottság késedelem nélkül megvizsgálja az információt”. Ugyanezen rendelet 13. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy e vizsgálat adott esetben hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozat elfogadásával zárul.
9. A létező támogatási progamokra vonatkozó eljárásról a 659/1999 rendelet 17–19. cikke rendelkezik. E rendelet 18. cikke értelmében, ha a Bizottság „arra a következtetésre jut, hogy a létező támogatási program nem, vagy többé már nem egyeztethető össze a közös piaccal, ajánlást készít, amelyben megfelelő intézkedéseket javasol az érintett tagállamnak”. Ha az érintett tagállam nem fogadja el a javasolt intézkedéseket, a Bizottság ugyanazon rendelet 19. cikkének (2) bekezdése értelmében megindíthatja a hivatalos vizsgálati eljárást.
II – A tényállás, az eljárás és a megtámadott ítélet
10. Az Alcoa az olasz jog szerint alapított társaság, amely két, kohóalumíniumot előállító üzem tulajdonosa, amelyek közül az egyik üzem a szardíniai Portovesnében, a másik a venetói Fusinában található. Ezek az üzemek az Alumix SpA‑tól – e társaság privatizációja keretében – kerültek a felperes tulajdonába.
11. A Bizottság a 96/C 288/04 határozatban, amelynek az Olasz Köztársaság részére történő megküldése és közzététele 1996. október 1‑jén történt(4) (a továbbiakban: Alumix‑határozat) megállapította különösen azt, hogy az ENEL által az Alcoa tulajdonába került üzemek részére számlázott kedvezményes villamosenergia‑szolgáltatási díj nem minősül az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak. E kedvezményes díjat a tárcaközi árbizottság 1992. július 24‑i 13. sz. határozatában rögzítette. Az 1995. december 19‑i törvényrendelet(5) (a továbbiakban: 1995. évi törvényrendelet) 2. cikke szerint a szóban forgó díjat 2005. december 31‑ig kellett alkalmazni. E tekintetben a Bizottság megállapította többek között azt, hogy „amikor az ENEL [a felperes tulajdonába került üzemek részére] a kohóalumínium‑gyártásért olyan díjat számlázott, amely fedezi [azok] változó költség[eit], és hozzájárul azok fix költségeihez, akkor [a szokásos piaci feltételek mellett eljáró gazdasági szereplőnek megfelelő] magatartást tanúsít[ott], hiszen e díjak lehetővé teszik, hogy legfontosabb ipari megrendelői számára olyan régiókban szolgáltasson villamos energiát, ahol villamos energiából jelentős a többlettermelés”.
12. Az ügy irataiból kiderül, hogy 2004. augusztus 9‑i 148/04. sz. határozatában a Villamosenergia‑ és Gázhatóság (a továbbiakban: hatóság) a Cassa Conguaglio per il settore elettrico (Villamosenergia‑ágazati Kiegyenlítési Alap, a továbbiakban: Kiegyenlítési Alap) nevű állami szervezetet bízta meg a kedvezményes díj kezelésével. E szervezet ezen a címen, az összes olaszországi villamosenergia‑fogyasztót terhelő parafiskális járulék alkalmazása révén közvetlenül az Alcoa részére térítette meg azt a különbözetet, amely az ENEL által részére számlázott díj összege és az 1995. évi törvényrendeletben előírt kedvezményes díj között keletkezett.
13. 2005‑ben az olasz hatóságok elfogadták a 2005. május 14‑i 80. számú törvénnyé átalakított, 2005. március 14‑i 35. számú törvényrendeletet (a GURI 2005. május 14‑i 91. számának rendes melléklete, a továbbiakban: 2005. évi törvényrendelet). Ennek 11. cikke (11) bekezdése alapján az Alcoa két üzemére vonatkozó kedvezményes díj alkalmazását 2010. december 31‑ig meghosszabbították.
14. A villamos energia tárgyában hatáskörrel rendelkező hatóság határozata (a hatóság 2005. október 13‑i, a 2005. évi törvényrendelet 11. cikkének (11) és (13) bekezdése alapján elfogadott 217/05. számú határozata) állapította meg az említett 11. cikk (11) bekezdése alkalmazásának részletes szabályait. Ezek előírták, hogy a 2004‑ben alkalmazott díjat 2005‑ben továbbra is alkalmazni kell, továbbá előírták azt, hogy a frankfurti és amszterdami energiatőzsdéken alkalmazott éves referenciaárak emelkedése esetében az Alcoa üzemeinek biztosított díj csak legfeljebb évente 4%‑kal emelkedhet.
15. Ezen elemekre tekintettel a Bizottság elfogadta az EK 88. cikk (2) bekezdésében előírt, az új támogatásokra vonatkozó eljárás megindításáról szóló vitatott határozatot.
16. 2006. november 29‑i keresetlevelével az Alcoa keresetet indított az Elsőfokú Bíróság előtt a hivatalos vizsgálati eljárás kezdeményezéséről szóló vitatott határozat megsemmisítése iránt. Először is arra hivatkozott, hogy a Bizottság tévesen minősítette állami támogatásnak az üzemei esetében alkalmazandó villamosenergia‑díjat, miközben ez a díj, amely piaci díjnak felel meg, ezeket az üzemeket semmilyen előnyhöz nem juttatta. Másodszor az Alcoa azt kifogásolta, hogy a Bizottság megsértette a bizalomvédelem és a jogbiztonság elvét, azért, mert a vitatott határozat ellentmond az Alumix‑határozatnak. Harmadszor az Alcoa másodlagosan azt állította, hogy a Bizottság a szóban forgó intézkedést tévesen vizsgálta az új támogatásokra vonatkozó eljárás keretében, és nem a létező támogatásokra vonatkozó eljárás keretében.
17. Az Elsőfokú Bíróság 2009. március 25‑i ítéletében elutasította a keresetet.
III – A fellebbezésről
18. Fellebbezésének alátámasztása végett az Alcoa két jogalapot terjeszt elő, amelyek több konkrét kifogásból állnak.
19. Az Alcoa első jogalapja keretében azt rója fel az Elsőfokú Bíróságnak, hogy tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a Bizottság megindíthatja az eljárást anélkül, hogy vizsgálná, hogy az Alumix‑határozatban szereplő következtetések nem vesztették‑e érvényüket. Az Elsőfokú Bíróság tehát tévesen alkalmazta a jogot, amikor először is a vitatott határozat felülvizsgálata során csak a nyilvánvaló hiba kérdésére szorítkozott; másodszor nem alkalmazta azt az ítélkezési gyakorlatot és azokat az uniós jogi alapelveket, amelyek szerint a Bizottságnak az azonos ügyben hozott saját korábbi határozatait is figyelembe kell vennie; harmadszor nem elegendő tényre alapította azon megállapítását, hogy a Bizottság igazolhatta a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását; negyedszer úgy ítélte meg, hogy az Alumix‑határozat időbeli hatálya korlátozott; ötödször nem állapította meg, hogy a Bizottság a vitatott határozatban megsértette a gondos ügyintézés és a meghallgatáshoz való jog elvét; hatodszor pedig arra a következtetésre jutott, hogy a vitatott határozat indokolása elegendő volt.
20. Második jogalapjában az Alcoa arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a jelen esetben az új támogatásokra vonatkozó eljárás alkalmazandó. E jogalap alátámasztása végett az Alcoa felrója az Elsőfokú Bíróságnak először is azt, hogy az összeegyeztethető támogatás időbeli hatályának meghosszabbítására vonatkozó ítélkezési gyakorlatra támaszkodott; másodszor azt, hogy az Alumix‑határozatot úgy értelmezte, hogy annak időbeli hatálya korlátozott; harmadszor azt, hogy tévesen támaszkodott az 1999‑ben és 2004‑ben bekövetkezett technikai módosításokra; valamint negyedszer azt, hogy figyelmen kívül hagyta a jogbiztonság és a jogos bizalom védelmének szükségességét.
21. Az Alcoa tehát azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet és semmisítse meg az Olasz Köztársasággal 2006. július 9‑én közölt 2006/C 214/03 bizottsági határozatot annyiban, amennyiben az az Alcoa tulajdonában lévő alumíniumüzemekre alkalmazandó villamosenergia‑díjakat érinti. Másodlagosan az Alcoa azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és utalja vissza az ügyet az Elsőfokú Bíróság elé az ítéletének megfelelő újbóli elbírálás céljából. Az Alcoa azt kéri, hogy a Bíróság a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére, beleértve azon összegek visszafizetését, amelyeket az elsőfokú eljárásban felmerült költségek címén fizettek részére.
22. A Bizottság a fellebbezés elutasítását és a fellebbezőnek a költségek – köztük az első fokon felmerült költségek – viselésére való kötelezését kéri.
IV – Bevezetés
23. Elöljáróban rámutatnék arra, hogy e fellebbezés keretében az a kérdés merül fel, hogy milyen körülmények között tekinthető önálló intézkedésnek az az intézkedés, amelyet – miután a Bizottság korábban megállapította róla, hogy az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében nem minősül állami támogatásnak – a nemzeti hatóságok bizonyos pontokon módosítanak, és időbeli hatályának meghosszabbításáról döntenek.
24. Én úgy látom, hogy az Alcoa álláspontja és a Bizottság álláspontja között az alapvető különbség abban van, hogy az Alcoa szerint a Bizottság által már megvizsgált intézkedés meghosszabbításáról van szó, míg a Bizottság szerint önálló intézkedésről van szó, amely ennélfogva csak az új támogatások aspektusából vizsgálható.
25. E tekintetben előzetesen megjegyzendő, hogy az Elsőfokú Bíróság érvelése azon – a megtámadott ítélet 132. pontjában szereplő – megállapításon alapul, amely szerint az érintett intézkedés nemcsak azért nem tekinthető létező támogatásnak, mert az Alumix‑határozatban vizsgált időszaktól eltérő időszakot fed le, hanem azért sem, mert már nem a piaci díjnak megfelel ő, az 1995. évi törvényrendeletben előírt díj ENEL által történő alkalmazásából áll, hanem egy visszatérítésnek az ENEL által számlázott díj és az 1995. évi törvényrendeletben előírt, a 2005. évi törvényrendelettel meghosszabbított időbeli hatályú díj közötti különbözet kiegyenlítése érdekében a Kiegyenlítési Alap által történő nyújtásából. Az Elsőfokú Bíróság szerint tehát önálló intézkedésről van szó.
V – Általános észrevételek az állami támogatásnak nem minősülő intézkedésekre és minősítésük esetleges megváltozására vonatkozóan
26. Az EK‑Szerződés a 88. cikkében előírta és felvázolta az állami támogatásoknak a Bizottság általi folyamatos vizsgálatát és azok felülvizsgálatát. Az EK 88. cikk (1) bekezdése értelmében a Bizottság köteles folyamatosan vizsgálni a tagállamokban létező támogatási programokat. Ami a tagállamok által bevezetni kívánt új támogatásokat illeti, a Szerződés olyan előzetes eljárást állapít meg, amely nélkül a támogatás nem tekinthető szabályosan bevezetettnek. Az EK 88. cikk (3) bekezdésének első mondata értelmében a támogatás nyújtására és módosítására irányuló szándékról a végrehajtást megelőzően tájékoztatni kell a Bizottságot.
27. E tekintetben tehát meg kell különböztetni egyrészt az EK 88. cikk (3) bekezdésével bevezetett előzetes támogatásvizsgálati eljárást, amelynek célja pusztán az, hogy a Bizottság előzetes véleményt formálhasson az adott támogatás részleges vagy teljes összeegyeztethetőségéről, másrészt pedig az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást. E második eljárás az állami intézkedések alapos vizsgálatát teszi lehetővé, és kettős célt szolgál. Célja egyrészt az esetlegesen érintett harmadik személyek jogainak védelme, másrészt annak lehetővé tétele, hogy a Bizottság a határozathozatal előtt teljes körű információval rendelkezzen az ügy adatainak összességéről(6) .
28. A Bíróságnak a Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügyben már volt alkalma nyilatkozni az olyan bizottsági határozat következményeiről, amely egy korábbi, valamely intézkedés állami támogatási minőségének hiányát megállapító határozathoz képest módosított mérlegelést tartalmaz(7) .
29. Ezenkívül, Léger főtanácsnok az említett ügyben ismertetett indítványában rámutatott arra, hogy az a határozat, amelyben a Bizottság megállapítja, hogy az intézkedés nem minősül az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak, nem eredményez olyan jogi helyzetet, amelyet az intézmények mérlegelési jogkörük keretein belül gyakran módosíthatnak, ami megtörténhet olyan területen, mint a közös piacszervezés, amelynek célja a gazdasági helyzet változásaihoz való állandó alkalmazkodás(8) .
30. Ebből Léger főtanácsnok szerint az következik, hogy ha a nemzeti intézkedést az EK 88. cikk (3) bekezdésének megfelelően bejelentették a Bizottságnak, és a Bizottság olyan határozatot hozott, amely szerint ez az intézkedés nem minősül az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti támogatásnak, a határozat elleni jogorvoslati határidő letelte után mind az intézkedést bevezető állam, mind az intézkedés kedvezményezettjei biztosak lehetnek abban, hogy ez a rendszer nem ellentétes az állami támogatásokra vonatkozó közösségi szabályokkal. Az érdekelt felek tehát joggal bízhatnak abban, hogy az ilyen határozat elvileg csak a közös piac fejlődése esetén kérdőjelezhető meg(9) .
31. Jóllehet egyetértek ezzel az érveléssel, megjegyezném, hogy a jelen ügy, valamint a fent hivatkozott Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügy közötti alapvető különbségek nem teszik lehetővé, hogy a jelen ügy elemzését e megállapításra korlátozzuk.
32. A fent hivatkozott Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügyben megállapítást nyert, hogy az intézkedés a bejelentését követően semmilyen lényeges módosításon nem ment át(10) . Márpedig a jelen fellebbezés keretében a fő kérdés az, hogy milyen következménye van az olyan intézkedés módosításainak, amelyet korábban az EK 87. cikk (1) bekezdésének hatálya alá nem tartozónak nyilvánítottak.
33. E tekintetben az alábbi ítélkezési gyakorlatból vonhatók le hasznos tanulságok.
34. Egyrészt rámutatnék, hogy a bejelentett intézkedésekkel összefüggésben a Bíróság megállapította, hogy az EK‑Szerződés 93. cikke (3) bekezdésének utolsó mondatában (jelenleg EK 88. cikk (3) bekezdésének utolsó mondata) előírt végrehajtási tilalmat a tervezett támogatási program teljes egészére és annak a nemzeti szervek által megállapított végleges változatára kell alkalmazni. Ha az eredetileg bejelentett tervet időközben úgy módosítják, hogy arról a Bizottságot nem tájékoztatják, a tilalom az így módosított tervre is alkalmazandó, kivéve ha az állítólagos módosítás valójában önálló támogatási intézkedésnek minősül, amelyet külön kell elbírálni, és amely ennélfogva nem befolyásolhatja az eredeti tervnek a Bizottság által már elvégzett elbírálását. Ez utóbbi esetben a tilalom csak a módosítással bevezetett támogatási intézkedésre alkalmazandó(11) .
35. Másrészt a Bíróság szerint az EK‑Szerződés 93. cikke (jelenleg EK 88. cikk) rendelkezéseinek mind tartalmából, mind célkitűzéseiből kitűnik, hogy az ez utóbbi rendelkezésben előírt bejelentési kötelezettség alá tartozó új támogatásoknak kell tekinteni a támogatások bevezetésére vagy módosítására irányuló intézkedéseket, azzal, hogy a módosítások akár létező támogatásokra, akár a Bizottságnak bejelentett eredeti tervezetekre vonatkozhatnak(12) .
36. Ezenkívül megjegyezném, hogy ítélkezési gyakorlatában a Törvényszék megpróbálta körülírni a létező támogatás módosításának jellegét(13) . Ugyanakkor úgy vélem, hogy a meghosszabbítás, illetve a módosítás jellegét és az azokból származó következményeket eseti alapon kell vizsgálni, ami szerintem kizárja a változtatások jellegére vonatkozó szabály vagy általános kritériumok meghatározását.
37. Számomra úgy tűnik, hogy az olyan intézkedés, amelyről a Bizottság korábban megállapította, hogy nem minősül állami támogatásnak, a következő esetekben tartozhat az EK 87. cikk (1) bekezdésének hatálya alá.
38. Mindenekelőtt a 659/1999 rendelet 1. cikke b) pontjának v. alpontjában szereplő „közös piac [fejlődése]” fogalmának alkalmazása révén, amely kimondja, hogy azt az intézkedést, amely hatálybalépésekor nem minősült támogatásnak, ennek ellenére létező támogatásnak kell tekinteni annyiban, amennyiben „ezt követően – a közös piac fejlődésének eredményeként […] – vált támogatássá”. Az intézkedés tehát létező támogatássá válik.
39. Továbbá abban az esetben, ha a Bizottság többek között a Szerződés állami támogatásokkal kapcsolatos szabályainak szigorúbb alkalmazása alapján megváltoztatja az intézkedésre vonatkozó megítélését, az intézkedés tekintetében alkalmazható a létező támogatásokra vonatkozó eljárás(14) .
40. Végül abban az esetben, ha a tagállam úgy módosítja az intézkedést, hogy az az EK 87. cikk (1) bekezdésében megállapított jellemzőkre tesz szert, és a korábban vizsgált intézkedéshez képest önálló intézkedéssé válik, az intézkedésből ilyenkor új támogatás lesz.
41. Én arra a feltevésre hajlok, hogy a jelen esetben e legutóbbi helyzetről van szó.
42. Igaz, ami azt az esetet illeti, amikor a Bizottság egy intézkedésről megállapítja, hogy az nem minősül állami támogatásnak, ezen intézkedés időbeli hatályának egyszerű meghosszabbítása nem vezethet oda, hogy a Bizottság megváltoztatja megítélését. Magától értetődik ugyanis, hogy arra az eszközre, amely alapjában véve változatlan marad – vagyis az intézkedés továbbra sem mutatja az állami támogatás jellemzőit –, az uniós joggal való összeegyeztethetőségét illetően a Bizottság által az intézkedésre vonatkozó határozatában tett megerősítő kijelentések vonatkoznak.
43. A program vagy intézkedés időbeli hatályának egyszerű meghosszabbítása esetén, ha a piac fejlődik, megfelelőnek tűnik a 659/1999 rendelet 1. cikke b) pontjának v. alpontjában, valamint 17–19. cikkében foglalt rendelkezések analógia útján történő alkalmazása.
44. Ugyanakkor ha azután, hogy a Bizottság meghozta azt a határozatot, amelyben az intézkedést támogatásnak nem minősülővé nyilvánította, az időbeli hatály meghosszabbítására úgy kerül sor, hogy ahhoz az intézkedés érdemi változtatása is társul, ami ezáltal az intézkedés lényeges módosításának tekintendő, akkor az a bevezetett eszköz minősítésének felülvizsgálatához vezethet. Az intézkedés ugyanis átalakulhat olyan intézkedéssé, amely az EK 87. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozhat. Az ilyen intézkedés szükségképpen önálló intézkedésnek minősül a már meglévő eszközhöz képest.
45. E tekintetben a bekövetkezett változások jellegének átfogó elemzésére vonatkozó kötelezettség terheli a Bizottságot. Ugyanis abban az esetben, ha az eszköz nem minősült állami támogatásnak, a Bizottságnak, mielőtt előzetes eljárást indítana, kellően alapos vizsgálat útján kell meggyőződnie arról, hogy módosítás nélküli meghosszabbításról vagy pedig lényeges módosításról van‑e szó.
46. E követelmény véleményem szerint a bizalomvédelemmel és a jogbiztonság védelmével függ össze.
47. Amint azt Léger főtanácsnok hangsúlyozta, az, hogy valamely nemzeti intézkedés az EK 87. cikk (1) bekezdésének a hatálya alá tartozik‑e, vagy sem, nem mérlegelési kérdés. Az a körülmény, hogy a Bizottság széles mérlegelési jogkörrel bír annak meghatározásában, hogy valamely nemzeti intézkedés e rendelkezés hatálya alá tartozik‑e, vagy sem, olyan esetben, amikor az e rendelkezésben előírt feltételek vizsgálata összetett gazdasági értékelést igényel, nem jelenti azt, hogy ez az intézmény bármikor diszkrecionális módon megváltoztathatja a támogatás fennállására vonatkozó álláspontját(15) .
48. E tekintetben megjegyzem, hogy az intézkedés módosítása többféle szinten lehetséges.
49. Fontos hangsúlyozni, hogy ha az intézkedést elrendelő közigazgatási szerv változik meg – vagyis azon szerv, amelytől egy bizonyos olyan eszköz származik, amelyről megállapítást nyert, hogy nem minősül támogatásnak –, lehetséges, hogy a szóban forgó változás tisztán formai jellegű. Ezért általában az ilyen változás gazdasági hatása lesz az, amelynek döntő jelentőségűnek kell lennie annak megállapítása során, hogy lényeges módosítás történt‑e.
50. A változás lehet anyagi jellegű is, amennyiben az intézkedés végrehajtásának részletes szabályait, nevezetesen az intézkedés finanszírozását szolgáló eszközök felhasználásának részletes szabályait érinti.
51. A jelen esetben véleményem szerint nem tisztán formai módosításról van szó. Az a kettős változás, amely érinti egyrészt a vélelmezett előnyt nyújtó alanyt, vagyis a történelmi monopóliumból részesülő állami vállalkozásnak állami szervezetre változását, másrészt pedig az annak finanszírozására szolgáló mechanizmust, ami a kedvezményes díjnak a valamennyi villamosenergia‑fogyasztót terhelő parafiskális teherré alakulásában érhető tetten, hozzájárulhat e módosítás lényegesnek minősítéshez. E módosítás azt eredményezheti, hogy a szóban forgó intézkedést önálló intézkedésnek tekintik, továbbá megalapozhatja a Bizottság azon döntését, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás megindításához folyamodjon.
52. Ezenkívül valamely intézkedés jogi minősítése vizsgálatának ténye nem akadályozhatja meg az illetékes hatóságot abban, hogy az érintett eszközt újra megvizsgálja, ha a releváns új információk alapján kétségei támadnak az intézkedésnek az alkalmazandó szabályokkal való összeegyeztethetőségét illetően. Tekintettel arra, hogy az állami támogatásnak nem minősülővé nyilvánított intézkedést lehet úgy módosítani, hogy az önálló intézkedéssé váljon, a Bizottságnak ilyen esetben lehetősége kell, hogy legyen az említett eljárás alkalmazására.
53. Az állami intézkedésre vonatkozó előzetes vizsgálati szakasz végén a Bizottság háromféle lépés közül választhat: vagy arról dönt, hogy a szóban forgó állami intézkedés nem minősül állami támogatásnak, vagy arról, hogy bár ez az intézkedés támogatásnak minősül, a közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően nem merül fel kétség, vagy pedig arról, hogy megindítja a hivatalos vizsgálati eljárást(16) .
54. A jelen esetben az Alcoával szemben alkalmazott kedvezményes díjat illetően az ügy irataiból kitűnik, hogy a Bizottság az előzetes szakaszban felmerült kétségei nyomán fogadta el a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló, vitatott határozatot. Az Alcoa javára alkalmazott ártámogatási program összeegyeztethetetlenségét megállapító végső határozat elfogadására 2009. november 19‑én került sor(17) .
VI – A második jogalapon belüli első kifogásról
55. Mivel számomra úgy tűnik, hogy e kifogás a jelen jogvita eldöntése szempontjából alapvető fontosságú elemeket tár fel, e kifogást kívánom elsőként megvizsgálni.
A – A felek észrevételei
56. Az Alcoa kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság az érvelését a Diputación Foral de Álava és társai ügyben hozott ítéletére(18) alapozza azon állításának alátámasztása végett, hogy az időbeli hatály meghosszabbítása önmagában is új támogatássá alakíthat egy intézkedést. Az említett ítélet egy korábban összeegyeztethető támogatásnak minősített intézkedés időbeli hatályának meghosszabbításával kapcsolatos, miközben a jelen esetben olyan intézkedésről van szó, amellyel kapcsolatban a Bizottság elismerte, hogy nem minősül támogatásnak. Az Alcoa szerint az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor nem vette figyelembe a releváns jogi különbségeket a támogatás összeegyeztethetőségének megállapítása és a támogatás jelleg hiányának megállapítása között.
57. Az Alcoa szerint, ha azt állapítják meg, hogy nincs szó támogatásról, akkor a piaci feltételek módosulása az intézkedést támogatássá változtathatja, azonban maga az intézkedés időbeli hatályának meghosszabbítása nem idézhet elő ilyen hatást. Ilyenkor a 659/1999 rendelet 1. cikke b) pontjának v. alpontja alkalmazandó, amely az intézkedésnek létező támogatásként, nem pedig új támogatásként történő kezelését írja elő.
58. A Bizottság hangsúlyozza, hogy a vitatott határozat nem kizárólag az intézkedés időbeli hatályának meghosszabbításán alapul, hanem az intézkedés elméleti díjjá alakulásán is. Az intézkedés e módosítása elegendő ahhoz, hogy a 2005. évi törvényrendelet 11. cikke (11) bekezdésének új támogatásként történő ideiglenes minősítését igazolja.
B – Értékelés
59. Ezen alapvető jelentőségű kifogásban az Alcoa azt kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a támogatásnak nem minősülő intézkedésekre az Alcoa szerint nem vonatkoztatható ítélkezési gyakorlatra alapította azon megállapítást alátámasztó érvelését, miszerint a jelen esetben az új támogatásokra vonatkozó eljárást kell alkalmazni.
60. E tekintetben rámutatnék arra, hogy a megtámadott ítélet 128. pontjában, az Alcoa azon érvére válaszolva, amely szerint a Bizottságnak a kérdéses intézkedést a létező támogatásokra vonatkozó eljárás keretében, és nem az új támogatásokra vonatkozó eljárás keretében kellett volna vizsgálnia azért, mert az említett intézkedés nem minősül az Alumix‑határozat tárgyát képező intézkedés lényeges módosításának, az Elsőfokú Bíróság jogosan emlékeztetett a létező támogatás módosításaival kapcsolatos ítélkezési gyakorlatra. Az Elsőfokú Bíróság hivatkozott továbbá azon ítélkezési gyakorlatra is, amely a már végrehajtás alatt álló támogatások időbeli hatályának meghosszabbításával kapcsolatos.
61. Ezt követően az Elsőfokú Bíróság az ítélet 129. pontjában az említett ítélkezési gyakorlatot a szóban forgó esetre alkalmazza, megállapítva, hogy az állami támogatásnak nem minősülő intézkedés időbeli hatálya meghosszabbításának, illetve az ilyen intézkedés módosításának az új támogatásokra vonatkozó eljárás alkalmazásához kell vezetnie.
62. E megállapítás alátámasztása végett az Elsőfokú Bíróság a 130. és a 131. pontban a bekövetkezett változások jellegét részletesen megvizsgálta. A 134. pontban elutasította továbbá az Alcoa azon érvelését, miszerint a jelen esetben nem lényeges módosításokról van szó.
63. E tekintetben megállapítom, hogy a megtámadott ítélet 129. pontjából világosan kiderül, hogy a Bizottság által állami támogatásnak nem minősülővé nyilvánított intézkedés időbeli hatályának meghosszabbítását követően a Bizottság csak az új támogatásokra vonatkozó eljárás alkalmazására jogosult.
64. Márpedig ez az elvi megállapítás nem következik közvetlenül az Elsőfokú Bíróság által ítéletének előző pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból, amely a létező támogatás módosításának esetére vonatkozik. Sőt, e megállapítás számomra ellentétesnek tűnik a fent kifejtett azon megfontolásokkal, amelyek a Bizottság azon határozatának joghatásaival kapcsolatosak, amely szerint az intézkedés nem tartozik az EK 87. cikk (1) bekezdésének hatálya alá.
65. Az ilyen elvi megállapítás a bizalomvédelem elvéből következő megfontolásokat is figyelmen kívül hagyja, hiszen ha az intézkedés érdemben nem változott, vagy ha nincsenek kivételesen új, releváns információk, amelyek a Bizottság álláspontjának kialakításakor nem álltak rendelkezésre, a kedvezményezettek és a gazdasági szereplők alappal bíznak a Bizottság által korábban hozott határozatban kifejtett értékelésben, feltéve hogy nem alkalmazható analógia útján a 659/1999 rendelet 1. cikke b) pontjának v. alpontja, amely a közös piac fejlődésének az állami támogatássá vált intézkedésre gyakorolt hatásaira vonatkozik.
66. Az Elsőfokú Bíróság által a megtámadott ítélet 129. pontjában kifejtett álláspont ezért számomra téves jogalkalmazást tükröz. Ugyanakkor véleményem szerint ez nem olyan jellegű, hogy a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését eredményezné.
67. Valójában az Elsőfokú Bíróság nem épített e megállapításra az új támogatásokra vonatkozó eljárás alkalmazásának megerősítése érdekében. Amint a megtámadott ítélet 130. pontjából kitűnik, az Elsőfokú Bíróság érvelése nem az érintett intézkedés időbeli hatálya meghosszabbításának esetén, hanem azon alapul, hogy ezen intézkedés jellegében tér el attól az intézkedéstől, amelyet a Bizottság az Alumix‑határozat keretében korábban vizsgált.
68. Amint a megtámadott ítélet 131. és 132. pontjából kitűnik, a vitatott határozatban vizsgált intézkedés az Elsőfokú Bíróság szerint más időszakra vonatkozik, és más irányítási mechanizmusra épül.
69. Ennek megfelelően a 130–133. pontból következik, hogy az Elsőfokú Bíróság mindazon körülmények összességét elemezte, amelyek alapján a Bizottság a jelen esetben vitatott határozatot elfogadta. Az Elsőfokú Bíróság ezen álláspontja tehát, amely az érintett intézkedés keretében végrehajtott és az önálló intézkedés fennállásának megállapítását lehetővé tevő módosítások érdemi jellegét érinti, a tényállás értékelésének kérdéskörébe tartozik.
70. Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság alapokmányának 58. cikkében előírt általános elv alapján az elsőfokú ítélettel szemben benyújtott fellebbezés kizárólag jogkérdésre irányulhat. A tények és bizonyítékok elferdítésének esetét kivéve tehát a Bíróság nem vizsgálhatja felül a Törvényszék által a ténybeli elemekre vonatkozóan elvégzett értékelést(19) .
71. Mivel semmilyen elferdítés nem róható fel az Elsőfokú Bíróságnak, ezt a kifogást megalapozatlannak kell tekinteni annyiban, amennyiben arra irányul, hogy esetlegesen megkérdőjelezze az Elsőfokú Bíróság azon értékelését, amely szerint a vitatott határozatban vizsgált intézkedés önálló intézkedésnek minősül azon intézkedéshez képest, amelyet a Bizottság korábban az Alumix‑határozat keretében vizsgált meg.
72. Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy amint a Törvényszék megállapította vagy értékelte a tényállást, az EK 225. cikk értelmében a Bíróság rendelkezik hatáskörrel a tények jogi minősítésének és az abból a Törvényszék által levont jogi következtetéseknek a felülvizsgálatára(20) .
73. Ennek megfelelően a ténybeli megállapításokat figyelembe véve, az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 132. pontjában annak igazolása céljából, hogy az önálló intézkedésnek tekintett intézkedésre alkalmazható az új támogatásokra vonatkozó eljárás, végső fokon állapíthatta meg, hogy ezen intézkedés más időszakot érintett, és új mechanizmus bevezetését valósította meg.
74. Következésképpen, bár a második jogalapon belüli első kifogás megalapozott annyiban, amennyiben arra irányul, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet indokolásában azt az elvi megállapítást tette, miszerint a Bizottság a meghosszabbított időbeli hatályú intézkedést kizárólag az új támogatásokra vonatkozó eljárás keretében vizsgálhatja, a szóban forgó kifogás nem vezethet a megtámadott ítélet megkérdőjelezéséhez.
VII – Az első jogalapról
A – Az első jogalapon belüli első kifogásról
1. A felek észrevételei
75. Az első jogalapon belüli első kifogása keretében az Alcoa arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy az Alcoa által felhozott első jogalap olyan előzetes kérdésekre vonatkozik, amelyek tekintetében az általa végzett felülvizsgálatnak a nyilvánvaló hibára kell korlátozódnia.
76. Az Alcoa, miután rámutat arra, hogy különbség van azon két eset között, amikor olyan intézkedésekkel szemben indítanak hivatalos eljárást, amelyek tekintetében kifejezetten megállapítást nyert, hogy nem minősülnek támogatásnak, illetve amikor olyan intézkedésekkel szemben indítanak eljárást, amelyek esetében ilyen megállapításra nem került sor, azt állítja, hogy ahhoz, hogy a támogatás jelleg hiányára vonatkozó korábbi következtetések ne váljanak irrelevánssá, a Bizottság a hivatalos eljárás megindítása előtti előzetes vizsgálata során legalább azt köteles meghatározni, hogy indokolt‑e úgy tekinteni, hogy érvényüket vesztették azon megfontolások, amelyekre az említett következtetéseit alapozta, és az eljárás megindításáról szóló határozatában meg kell említenie ennek indokait.
77. A Bizottság válasza erre az, hogy szerinte az Elsőfokú Bíróság a felülvizsgálat megfelelő – vagyis az előzetes határozatra vonatkozó – szintjét alkalmazta(21) .
2. Értékelés
78. Az Alcoa szerint az Elsőfokú Bíróság, mivel úgy ítélte meg, hogy az eljárást megindító határozatokra vonatkozó felülvizsgálat terjedelmének kérdéséről van szó, megváltoztatta és korlátozta az Alcoa kifogásának tárgyát.
79. E tekintetben szeretnék rámutatni arra, hogy egy, több tagállam jogrendszerében is elismert közigazgatási jogi alapelv szerint a pusztán előkészítő jellegű jogi aktusok megsemmisítés iránti kereset útján történő megtámadásának lehetősége korlátozható(22) . Megjegyzem, hogy kizárólag az önálló joghatást kiváltó előkészítő jogi aktusok képezhetik önálló bírósági eljárás tárgyát. Márpedig az előzetes vizsgálat megindításáról szóló határozatoknak az érintett felek számára lehetnek konkrét és jelentős joghatásai, ezért azoknak megtámadhatónak kell lenniük. Ugyanakkor ahhoz, hogy meg lehessen őrizni az előzetes eljárás és az EK 88. cikkben előírt érdemi vizsgálat közötti szükséges különbség hatékony érvényesülését, az első esetben nem lehet ugyanolyan súlyú jogi követelményeket alkalmazni, mint a másodikban.
80. Figyelembe véve a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozat előzetes jellegét – amely határozat a tervezett intézkedésnek a Bizottság általi előzetes értékelését foglalja magában, annak meghatározása céljából, hogy az érintett intézkedés rendelkezik‑e az állami támogatás jellemzőivel –, a közösségi bíróság által végzett jogszerűségi felülvizsgálatnak korlátozottnak kell lennie, hiszen csak a vizsgálati szakaszban beszerzett információkon alapuló végső határozat alapján tudják majd az érdekelt felek az összes releváns tényt megvitatni és megkérdőjelezni.
81. Következésképpen az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 60. és 61. pontjában helyesen állapította meg, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozat általa végzett jogszerűségi felülvizsgálatának korlátozottnak kell lennie.
82. Az első jogalapon belüli első kifogást tehát megalapozatlannak kell tekinteni.
83. A továbbiakban vizsgálni kell még azt a kérdést, hogy a Bizottságnak a hivatalos eljárás megindításáról szóló határozat előtt milyen lépéseket kellett volna megtennie; e kérdést az első jogalapon belüli második kifogással együtt vizsgálom meg.
B – Az első jogalapon belüli második kifogásról
1. A felek észrevételei
84. E kifogásában az Alcoa arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor nem alkalmazta azt az ítélkezési gyakorlatot, amely szerint a Bizottságnak figyelembe kell vennie az ugyanazon ügyben korábban hozott saját határozatait(23) . Az ítélet téves annyiban, amennyiben azt állapította meg, hogy a Bizottság nem volt köteles meghatározni, hogy érvényesek‑e még azok a kritériumok, amelyek alapján korábban, az Alumix‑határozatban arra a következtetésre jutott, hogy nincs szó előnyről.
85. A Bizottság válasza erre az, hogy nem helyes az „intézkedés” kifejezésnek az Alcoa által különbségtétel nélkül történő használata. Ezenkívül a Bizottság hangsúlyozza az Alumix‑határozat alapjául szolgáló körülményekhez képest fennálló eltérést, amely körülmények között az ENEL társaság megállapodás szerinti díj ellenében maga szolgáltatja a villamos energiát az Alcoa számára. A vitatott határozat viszont azon a tényen alapul, hogy az állam az ENEL részére megfizetett ár egy részét megtéríti az Alcoa számára. A fent hivatkozott Italgrani II‑ügy szerinti ítélkezési gyakorlat tehát nem alkalmazható, az Elsőfokú Bíróság pedig nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor azt állapította meg, hogy nem relevánsak az Alcoa azon érvei, amelyek értelmében a részére biztosított díj piaci árnak felelt meg.
2. Értékelés
86. Elöljáróban emlékeztetni kívánok arra, hogy az Italgrani I‑ügyben hozott ítéletben(24) a Bíróság kimondta, hogy ha van egy általános támogatási program, a Bizottságnak az érintett program keretébe tartozó egyes támogatások vizsgálata során figyelembe kell vennie az e programra vonatkozó korábbi határozatot. Az Italgrani II‑ügyben hozott ítéletben(25) a Bíróság ehhez hozzátette, hogy ha a Bizottság a saját határozatait bármikor megkérdőjelezhetné, az olyan állandó bizonytalansághoz vezetne, amely sérthetné a bizalomvédelem és a jogbiztonság elvét.
87. Kétségtelen, hogy az Italgrani I‑ügy és az Italgrani II‑ügy szerinti ítélkezési gyakorlat hangsúlyozza annak szükségességét, hogy a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása előtt megvizsgálja a valamely korábbi határozatban szereplő megállapításokat. Az említett ítélkezési gyakorlat azonban létező támogatásokkal kapcsolatos esetekre utal, és azt a viszonyt érinti, amely egy korábban jóváhagyott támogatási program és az e programot végrehajtó egyes támogatások között áll fenn. Az egyes támogatások tehát az általános támogatási program egyszerű végrehajtó intézkedései. A jelen esetben úgy tűnik, nem ez a helyzet, hiszen az Elsőfokú Bíróság által önállónak minősített intézkedésről van szó.
88. Ebből következik, hogy bár a Bizottság a létező támogatás módosításának vizsgálata során köteles figyelembe venni saját korábbi határozatát, e megállapítás nem korlátozhatja mérlegelésének terjedelmét azon be nem jelentett intézkedések vizsgálatát illetően, amelyek az állami támogatásként történő minősítést korábban elkerülő intézkedés lényeges módosításából erednek. Ilyen esetben a 659/1999 rendelet 10. cikkének (1) bekezdését kell alkalmazni.
89. Továbbá, ami a hivatalos határozat elfogadásának feltételeit illeti, rámutatnék arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti eljárás akkor nélkülözhetetlen, ha a Bizottságnak komoly nehézséget okoz annak megállapítása, hogy valamely támogatás a közös piaccal összeegyeztethető‑e. A Bizottság tehát egy állami intézkedés javára hozandó határozat elfogadásakor csak abban az esetben szorítkozhat az EK 88. cikk (3) bekezdése szerinti előzetes vizsgálatra, ha az első vizsgálat során megbizonyosodott arról, hogy ez az intézkedés vagy nem képez az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett támogatást, vagy ha támogatásnak minősül, akkor összeegyeztethető a közös piaccal. Amennyiben azonban az említett első vizsgálat során a Bizottság ezzel ellentétes következtetésre jut a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően, vagy a kérdéses intézkedés értékelése során nem tudott minden nehézséget leküzdeni, úgy köteles minden szükséges véleményt beszerezni, valamint e célból az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti eljárást megindítani(26) .
90. Az ítélkezési gyakorlat tehát egyértelművé teszi azt, hogy a Bizottságnak nincs mérlegelési mozgástere a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását illetően akkor, ha az előzetes vizsgálat lefolytatása után még mindig komoly kétsége van az érintett intézkedés jellege, illetve annak a közös piaccal való összeegyeztethetősége tekintetében.
91. Ugyanezen elvek alkalmazandók akkor is, ha a Bizottságnak továbbra is kétsége van arra vonatkozóan, hogy a vizsgált intézkedést esetlegesen az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti támogatásnak minősítse‑e. Nem lehet tehát felróni a Bizottságnak azt, hogy az említett eljárást akkor is megindítja, ha az e tárgyban hozott határozatban kétségének ad hangot a vizsgált intézkedések EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti támogatás jellegét illetően.
92. Végül, ami az Elsőfokú Bíróság érvelését illeti, a megtámadott ítélet 70. pontjából kitűnik, hogy az Elsőfokú Bíróság, a Bizottság által a hivatalos vizsgálati eljárás keretében végzendő összetett értékelések fogalmára hivatkozva, hatástalannak minősítette az Alcoa azon érvét, miszerint a Bizottságnak meg kellett volna határoznia, hogy érvényesek‑e még azok a kritériumok, amelyek alapján korábban, az Alumix‑határozatban arra a következtetésre jutott, hogy nincs szó előnyről.
93. Figyelembe véve a vitatott határozat előzetes jellegét, amely határozat a Bizottság kétségeit juttatja kifejezésre, és nem a vizsgált intézkedés alapos elemzését tartalmazza, ez a válasz számomra jogilag megalapozottnak tűnik.
94. Következésképpen azt javasolom, hogy a Bíróság az érintett kifogást mint megalapozatlant utasítsa el.
C – Az első jogalapon belüli harmadik kifogásról
1. A felek észrevételei
95. Az Alcoa azzal érvel, hogy az Elsőfokú Bíróság kizárólag két tényre alapozta azt a következtetését, hogy az Alcoa részére biztosított díjakkal szemben a Bizottság jogosult volt hivatalos vizsgálati eljárást indítani, nevezetesen először is azon megállapításra, hogy a díjak csökkentésének finanszírozását lehetővé tevő erőforrások állami erőforrások, másodszor pedig arra, hogy azon tény, hogy az Alcoa a Kiegyenlítési Alap mechanizmusa révén megtérítésben részesült, az általánosan alkalmazandó villamosenergia‑szolgáltatási díj csökkenéséhez vezetett.
96. Márpedig az Alcoa szerint e két tény nem elegendő az eljárás Bizottság által történő megindításának igazolásához, hiszen az említett két tény már az Alumix‑határozat idején is fennállt.
97. A Bizottság úgy véli, hogy e kifogás csupán más érveket ismétel meg. A Bizottság kifejti, hogy az Alcoának a szokásos piaci feltételekre vonatkozó érvét az Elsőfokú Bíróság elutasította, és hogy ezt az elutasítást a fellebbezés nem vitatja.
2. Értékelés
98. Rámutatnék arra, hogy az Elsőfokú Bíróság jelen kifogásban vitatott érvelése a Bizottság részéről elkövetett esetleges nyilvánvaló hiba megítélésére vonatkozik.
99. Az első jogalapon belüli első kifogásra adott válaszra tekintettel úgy ítélem meg, hogy e kifogást mint megalapozatlant el kell utasítani.
D – Az első jogalapon belüli negyedik kifogásról és a második jogalapon belüli második kifogásról
100. Tekintve, hogy az első jogalapon belüli negyedik kifogás és a második jogalapon belüli második kifogás nagyrészt megegyezik, azokat együtt kell vizsgálni.
1. A felek észrevételei
101. Az Alcoa véleménye szerint az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a Bizottság által az Alumix‑határozatban megfogalmazott értékelés időbeli hatálya korlátozott.
102. Az Alcoa szerint a megtámadott ítéletben az Elsőfokú Bíróság az Alumix‑határozat időbeli hatályát korlátozottnak tekintette. Ugyanakkor az Alcoa úgy véli, hogy az említett határozat az időbeli hatályát tekintve semmilyen kifejezett korlátozást nem tartalmaz. Ellentétben azzal, amit a megtámadott ítélet mond, még ha az 1995. évi törvényrendelet időbeli hatálya korlátozott volt is, abból nem lehet logikusan levezetni azt, hogy az Alumix‑határozatra úgyszintén ilyen korlátozás vonatkozik.
103. Az Alcoa rámutat arra, hogy az a három elem, amelyre a Bizottság az Alumix‑határozatot alapozta – vagyis i. maga a díj, ii. Szardínia és Veneto régiók többletkapacitással rendelkező villamosenergia‑piacának feltételei, valamint iii. az Alcoa mint az egyik legnagyobb olaszországi fogyasztónak tekinthető ügyfél – nem változott. Ezenkívül, mindaddig, amíg a Bizottság nem közli, hogy szerinte e feltételek megváltoztak, az Olasz Köztársaságnak és az Alcoának minden oka megvan arra, hogy úgy vélje, joga van fenntartani a díjat.
104. A Bizottság válasza erre az, hogy ha a piaci feltételek nem változtak, nehezen érthető, hogy az ENEL miért ne alkalmazhatná egész egyszerűen továbbra is az Alumix‑határozat által érintett díjat, és hogy az Alcoának biztosított díj költségét az olasz jogszabály miért illeti az „onere” (teher) elnevezéssel. Az előnyök Alumix‑határozatbeli elemzése a piacgazdaságban működő gazdasági szereplő elvén alapult, és az Alcoa egyszer sem próbálta megmagyarázni, hogy a Kiegyenlítési Alap által folyósított kifizetések mennyiben feleltek meg ennek az elvnek.
105. A Bizottság továbbá megjegyzi, hogy az olyan határozatokat, mint az Alumix‑határozat, soha nem valamilyen jogilag légüres térben fogadják el. Az Alumix‑határozatot ugyanis megelőzte az 1995. évi törvényrendelet, és nem vitatott, hogy a villamosenergia‑díjat ez a törvényrendelet tíz évre állapította meg.
2. Értékelés
106. Mindenekelőtt rámutatnék arra, hogy az Elsőfokú Bíróság jogszerűen állapította meg a megtámadott ítélet 106. pontjában, hogy a Bizottság azon határozatában, amely szerint az ENEL által az üzemek részére 1996‑tól 2005‑ig számlázott díj nem minősül állami támogatásnak, az értékelését azokra a piaci feltételekre tekintettel fogalmazta meg, amelyeket ezen időszakra vonatkozóan elképzelhetőnek tarthatott.
107. A megtámadott ítélet 132. pontjában az Elsőfokú Bíróság azt is hangsúlyozta, hogy a vitatott határozat tárgyát képező intézkedés az Alumix‑határozatban szereplőtől eltérő időszakra vonatkozik, amit az Alcoa a fellebbezésében nem vitat.
108. Véleményem szerint már önmagában e megállapítás hasznos választ ad az Alcoa azon kifogására, miszerint az Elsőfokú Bíróság tévesen állapította meg, hogy az Alumix‑határozat időbeli hatálya korlátozott. Az Alcoa ugyanis e tekintetben láthatólag hibásan értelmezte a megtámadott ítéletet.
109. Ezenkívül a megtámadott ítélet 105. és 107. pontjában az Elsőfokú Bíróság valójában nem vizsgálta azt, hogy az Alumix‑határozat időbeli hatálya korlátozott‑e, hanem a bizalomvédelem elvének esetleges sérelmére vonatkozó vizsgálat keretében a vitatott határozat azon releváns szakaszait idézte, amelyekből kiderül, hogy a Bizottság ilyen megállapításra támaszkodott.
110. Mivel a vitatott határozatból származó idézetek pontosak, az Elsőfokú Bíróság sem a keresetet, sem a megtámadott jogi aktust nem ferdítette el(27) .
111. Végül igaz, hogy a Bíróság rendelkezik hatáskörrel arra, hogy felülvizsgálja azt, hogy az Elsőfokú Bíróság hogyan értelmez egy olyan jogi aktust, mint amilyen a Bizottság határozata, hiszen esetlegesen előfordulhat téves jogalkalmazás. A jelen esetben viszont a vitatott határozat indokolása 44. és 47. pontjának értelmezésében semmilyen hibát nem kifogásoltak, és semmilyen hibát nem lehet megállapítani.
112. Megjegyzem, hogy az Alumix‑határozat időbeli hatálya azon elemekre korlátozódik, amelyek vizsgálatára az említett határozat Bizottság általi elfogadásának idején került sor. Ami azon megállapítást illeti, amely szerint a kedvezményes díjak nem minősültek állami támogatásnak, nem hinném, hogy a Bizottságnak az időbeli hatályt pontosabban meg kellett volna határoznia. Ha mégis ezt tette volna, akkor a „rebus sic stantibus” általános jogelvéből(28) következő szükséges feltételeket is említenie kellett volna, hiszen az álláspontjának kialakítása során szerepet játszó körülmények lényeges változása az intézkedés újraminősítését tehette volna szükségessé.
113. Az Alumix‑határozatot és a megtámadott ítéletet olvasván úgy vélem, hogy azon érvekre tekintettel, amelyek egyrészt az időbeli hatályában egyértelműen korlátozott nemzeti jogszabállyal való kapcsolatra, másrészt pedig a 2005. évi törvényrendelettel bevezetett intézkedés önállóságára vonatkoznak, egy ésszerűen és körültekintően eljáró gazdasági szereplő nem várhatta azt, hogy a vitatott határozat tárgyát képező intézkedés az Alumix‑határozat hatálya alá tartozzon. Az Alcoa azon állításai, amelyek szerint a mechanizmust az 1999 és 2004 közötti időszakban vezették be, nem jelenthetik e megállapítás cáfolatát(29) .
114. Következésképpen azt javasolom, hogy a Bíróság az első jogalapon belüli negyedik kifogást és a második jogalapon belüli második kifogást mint megalapozatlant utasítsa el.
E – Az első jogalapon belüli ötödik kifogásról
1. A felek észrevételei
115. Az Alcoa azt állítja, hogy a vitatott határozat olyan eljárási hibákban szenved, amelyek abból adódnak, hogy a Bizottság a vitatott határozat elfogadásához vezető eljárás folyamán megsértette a gondos ügyintézés és a meghallgatáshoz való jog elvét, amit az Elsőfokú Bíróságnak figyelembe kellett volna vennie. Ily módon az Olasz Köztársaságnak az előzetes vizsgálati szakaszban nem volt lehetősége észrevételt tenni az intézkedés új támogatásként történő minősítésével kapcsolatban.
116. A Bizottság válasza erre az, hogy e kifogást elfogadhatatlannak kell nyilvánítani, mivel az Alcoa az Elsőfokú Bíróság előtt indított keresetben arra nem hivatkozott. A kifogás egyébként is megalapozatlan. Fellebbezésében az Alcoa elismerte, hogy az Olasz Köztársaságnak volt lehetősége észrevételt tenni a támogatás minősítésével kapcsolatban. Ráadásul az Olasz Köztársaság élt is ezzel a lehetőséggel, amint a megtámadott ítélet 40. pontjából kiderül.
2. Értékelés
117. Emlékeztetni kell arra, hogy a fellebbezési eljárás keretében a Bíróság hatásköre az első fokon megtárgyalt jogalapokról hozott jogi döntés megítélésére korlátozódik(30) . Főszabály szerint egyik fél sem hozhat fel először a Bíróság előtt olyan jogalapot, amelyet a Törvényszéknél nem terjesztett elő, mivel ez alapján lehetővé válna a Bíróság számára, hogy a Törvényszék határozatának jogszerűségét olyan jogalap vonatkozásában vizsgálja, amelyről a Törvényszék nem döntött.
118. Márpedig a megtámadott ítéletet olvasván nem lehet helytálló azon állítás, hogy e kérdéskört az Elsőfokú Bíróság az Alcoa által előterjesztett érvelés alapján vizsgálta.
119. 	Kétségtelen, hogy az Elsőfokú Bíróság többek között a megtámadott ítélet 39. és 40. pontjában elemezte az Olasz Köztársaság álláspontjával kapcsolatos információkat. Azonban e kérdéssel abból a szempontból foglalkozott, hogy elfogadható‑e a keresetlevél az elsőfokú eljárásban.
120. Következésképpen azt javasolom, hogy a Bíróság az első jogalapon belüli ötödik kifogást mint nyilvánvalóan megalapozatlant utasítsa el.
F – Az első jogalapon belüli hatodik kifogásról
1. A felek észrevételei
121. A hivatalos vizsgálati eljárás megindításának visszafordíthatatlan következményeire tekintettel az Alcoa azzal érvel, hogy az Elsőfokú Bíróság figyelmen kívül hagyta a Bizottság indokolási kötelezettségének terjedelmét. E kötelezettségnek arányban kell állnia az EK 88. cikk (2) bekezdésében előírt eljárás megindítása következményeinek súlyával.
122. Az Elsőfokú Bíróság ily módon tévesen jelentette ki, hogy nem szükséges indokolni az Alumix‑határozat és a vitatott határozat közötti különbséget. Tekintve az előidézett bizonytalanságot, a Bizottság legalább azt köteles lett volna megmagyarázni, hogy a két határozat miben tér el egymástól, hogy ezáltal az érdekeltek számára lehetővé tegye annak megállapítását, hogy mi a vitatott határozat következményeinek alapja és terjedelme.
123. A Bizottság válasza erre az, hogy az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítéletben nem követett el hibát, amikor azt állapította meg, hogy a vitatott határozatnak megfelelő az indokolása.
2. Értékelés
124. E kifogás megválaszolására kétféle észrevétel kínálkozik.
125. Az EK 225. cikkével és a Bíróság alapokmánya 58. cikkének első bekezdésével összhangban, a fellebbezés kizárólag jogkérdésre vonatkozhat, és abban csak a Törvényszék hatáskörének hiányára, a fellebbező érdekeit hátrányosan befolyásoló, a Törvényszék előtt történt eljárási szabálytalanságra, valamint az uniós jognak a Törvényszék általi megsértésére lehet hivatkozni(31) . Ugyanezen rendelkezésekből és a Bíróság eljárási szabályzata 112. cikke 1. §‑ának c) pontjából következik, hogy a fellebbezésben pontosan meg kell jelölni a hatályon kívül helyezni kért ítélet kifogásolt részeit, valamint a kérelmet konkrétan alátámasztó jogi érveket(32) .
126. Márpedig mind az első jogalapon belüli harmadik kifogásra, mind a második jogalapra adott válasz keretében az Elsőfokú Bíróság megvizsgálta az Alumix‑határozat és a vitatott határozat közötti kapcsolat kérdéskörét. Mivel az Alcoa nem jelöli meg pontosan azokat a pontokat, amelyek vonatkozásában az Elsőfokú Bíróság hibát követhetett el, e kifogást nyilvánvalóan elfogadhatatlannak lehet tekinteni.
127. Úgy tűnik azonban, hogy az Alcoa kifogása konkrétan a megtámadott ítélet 88. pontjára irányul, amelyben az Elsőfokú Bíróság elutasította a felperes azon érvét, amely szerint a Bizottság nem teljesítette a vitatott határozat indokolására vonatkozó kötelezettségét.
128. Bár a közösségi jogi aktus EK 253. cikk által megkövetelt indokolásának igazodnia kell a szóban forgó jogi aktus jellegéhez, továbbá világosan és egyértelműen kell bemutatnia a jogi aktust elfogadó intézmény érvelését úgy, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, és a hatáskörrel rendelkező bíróság felülvizsgálatot gyakorolhasson, a Bizottság nem kötelezhető azon indokok kifejtésére, amelyek alapján a korábbi határozataiban a szóban forgó rendszerre vonatkozóan eltérő mérlegelésre jutott. Az állami támogatás fogalma ugyanis olyan objektív helyzetre vonatkozik, amely a bizottsági határozat meghozatalának időpontjában kerül mérlegelésre(33) .
129. Kö vetkezésképpen el kell utasítani az arra alapított jogalapot, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor figyelmen kívül hagyta a Bizottság határozatainak indokolására vonatkozó kötelezettség terjedelmét. A fenti megfontolások alapján az első jogalapon belüli hatodik kifogás nyilvánvalóan elfogadhatatlan, vagy pedig legalábbis megalapozatlan.
VIII – A második jogalapról
A – A második jogalapon belüli harmadik kifogásról
1. A felek észrevételei
130. Az Alcoa kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság az érvelését olyan technikai módosításokra alapozta, amelyek nem szerepeltek a vitatott határozatban. Az Alcoa szerint a Kiegyenlítési Alap által történő megtérítés odaítélésére 1999‑ben és 2004‑ben különféle, a vitatott határozat tárgyát nem képező jogi eszközök révén került sor. Az Elsőfokú Bíróság tehát jogszerűtlenül kiterjesztette e határozat alkalmazási körét. Emellett az, hogy az ENEL kedvezményes díjának kezelése a Kiegyenlítési Alap hatáskörébe került, az Alcoa részére biztosított díjaknak semmilyen lényeges jogi módosítását nem vonta maga után. Az Alcoa hangsúlyozza, hogy a Bizottság az 1999‑es és a 2004‑es technikai módosításokat nem kifogásolta. Ezenkívül az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 112. és 113. pontjában tévesen hagyta figyelmen kívül az N/490/2000 állami támogatásról – Olaszország, átállási költségek a villamosenergia‑ágazatban  – szóló, 2004. december 1‑jei határozatot(34) .
131. A Bizottság válasza erre az, hogy az Elsőfokú Bíróság helyesen állapította meg, hogy a tisztán elméleti díjra történő váltás az Alumix‑határozatban jóváhagyott intézkedés lényeges módosításának minősül. A szóban forgó támogatási program a magáncégek által számlázott árat közvetlen kiegyenlítő kifizetés folyósítása révén igazítja ki. Ami az átállási költségekről szóló 2004‑es határozatot illeti, a Bizottság azt állítja, hogy e határozat az ENEL által viselt átállási költségekre vonatkozik, és nem tartalmaz az olasz kedvezményes díjtámogatási program kezelését illetően az Alcoának biztosított előnyökkel kapcsolatos kifejezett megállapítást, amely az Alcoában jogos várakozásokat kelthetett volna. Ráadásul, a Bizottság a C 38/2004 (ex NN 58/04) – Támogatások a Portovesme Srl vállalat számára – állami támogatásra vonatkozóan(35) megindította a hivatalos vizsgálati eljárást, és kifejezetten új támogatásnak minősítette azokat a Kiegyenlítési Alap által folyósított kifizetéseket, amelyek az Alcoa részére biztosított díj fenntartását célozták.
2. Értékelés
132. Mindenekelőtt megjegyezném, hogy az Alcoa, miközben a megtámadott ítélet 132. pontját idézi, bírálja az Elsőfokú Bíróságnak az ítélet több más pontjában foglalt érvelését, amely pontok azon jogalapra hivatottak választ adni, amelynek keretében az Elsőfokú Bíróság a bizalomvédelem és a jogbiztonság elvének esetleges sérelmével kapcsolatos kérdéskört vizsgálta.
133. Ha azonban mégis úgy kellene értelmezni e kifogást, mint amely azt rója fel az Elsőfokú Bíróságnak, hogy helytelenül értelmezte a vitatott határozatot, a következőket kellene megemlíteni.
134. Először is véleményem szerint elegendő megállapítani azt, hogy a megtámadott ítélet 131. pontjában az Elsőfokú Bíróság helyesen mutatta be azokat az információkat, amelyek kétséget ébresztettek a Bizottságban az ENEL által 2005 és 2010 között az Alcoa üzemei részére számlázott díj minősítését illetően, anélkül hogy az Elsőfokú Bíróság érvelésében a vitatott határozatban megvizsgált információkon túlterjeszkedett volna.
135. Másodszor, ami a Kiegyenlítési Alap által történő megtérítés mechanizmusát bevezető, 2004. évi határozat joghatásait illeti, a 2005. évi törvényrendelet 11. cikkének (11) bekezdése, amint azt a Bizottság is hangsúlyozza, nem minősül önálló rendelkezésnek, hanem annak rendeltetése csak más rendelkezésekkel – különösen a díjnak a Kiegyenlítési Alap általi kezelését meghatározó rendelkezésekkel –összefüggésben értelmezhető.
136. E tekintetben a megtámadott ítélet 64. és 65. pontjából kitűnik, hogy az Elsőfokú Bíróság az Alcoa által nem vitatott tényeket oly módon foglalta össze, hogy egyrészt emlékeztetett arra, hogy a 2005. évi törvényrendelet 11. cikkének (11) bekezdése és a hatóságnak az említett törvényrendeletet végrehajtó 217/05. sz. határozata 2010. december 31‑ig meghosszabbítja annak a villamosenergia‑díjnak a felperes részére történő biztosítását, amelyben a felperes az 1995. évi törvényrendelet alapján 2004‑ben részesült, másrészt pedig hangsúlyozta azt, hogy a díj kezelésével a 148/04. sz. határozatban bízták meg a Kiegyenlítési Alapot, és ez a lépés a fogyasztókat terhelő parafiskális járulék bevezetésével jár.
137. Ami a vitatott határozatban megvizsgált intézkedést érintő változtatások következményeit illeti, a második jogalapon belüli első kifogás vizsgálata során adott válaszra tekintettel a jelen kifogásnak ezt a részét el kell utasítani.
138. Végül amint az a felperesnek a megtámadott ítélet 28. pontjában ismertetett kereseti kérelemeiből kiderül, az elsőfokú eljárásban a kereset tárgya kizárólag az Alcoa üzemei számára biztosított villamosenergia‑díj volt. Ez a megállapítás kizár minden, más gazdasági szereplőkre alkalmazandó megoldásokra történő hivatkozást.
139. Következésképpen, és az átállási költségekre vonatkozó határozat tárgya alapján, amely határozat nem az Alcoa, hanem az ENEL költségeivel foglalkozott, és amely az Alcoa számára biztosított díj kérdéskörétől alapvetően eltérő mechanizmust érint, az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 112. pontjában jogosan állapította meg, hogy a felperes érve hatástalan.
140. A fentiekre tekintettel azt javasolom, hogy a Bíróság e kifogást mint megalapozatlant utasítsa el.
B – A második jogalapon belüli negyedik kifogásról
1. A felek észrevételei
141. Az Alcoa azt rója fel az Elsőfokú Bíróságnak, hogy tévesen alkalmazta a jogot, amikor figyelmen kívül hagyta a jogbiztonság és a jogos bizalom védelmének szükségességét.
142. Az Alcoa hangsúlyozza, hogy az EK 88. cikkben foglalt elvek és az ezekből levezethető elvek alapján a Bizottság legalább arra lett volna köteles, hogy az Alcoa részére biztosított díjakat létező támogatásnak tekintse.
143. A Bizottság válasza erre az, hogy az Alcoa érvei azon a téves feltételezésen alapulnak, amely szerint a 2005. évi törvényrendelet 11. cikkének (11) bekezdése nem más, mint magának az Alumix‑határozatban jóváhagyott intézkedésnek a meghosszabbítása. A Bizottság szerint az Alumix‑határozat nem releváns, ugyanis a vitatott határozat nem kizárólag az 1995‑ben bevezetett kedvezményes díj meghosszabbításával foglalkozik – amely díj az Alumix‑határozat tárgyát képezte –, hanem azzal a jelentős változással is, amely a villamosenergia‑díj kezelésében következett be, amit az Elsőfokú Bíróság a Bizottság szerint megfelelően figyelembe vett.
2. Értékelés
144. Az Alcoa jogalapja a bizalomvédelem elvének és a jogbiztonság elvének együttes értelmezésén alapul.
145. A jogbiztonság elve, amely az uniós jog egyik alapelve(36), különösen azt követeli meg, hogy a jogalanyok számára hátrányos következményeket kiváltó szabályozás egyértelmű és pontos legyen, és a jogalanyok annak alkalmazását előre láthassák(37) . Más szóval, lehetővé kell tenni a jogalanyok számára, hogy egyértelműen megismerhessék jogaikat és kötelezettségeiket, és ezeknek megfelelően járjanak el(38) .
146. A bizalomvédelemre történő hivatkozás joga feltételezi, hogy az intézmény olyan pontos biztosítékokat nyújtson, amelyek e biztosítékok címzettjében jogos várakozást kelthetnek, valamint hogy e biztosítékok összhangban álljanak az alkalmazandó szabályokkal(39) .
147. E tekintetben megjegyezném, hogy az Elsőfokú Bíróság a második jogalap keretében, különösen a megtámadott ítélet 104–109. pontjában vizsgálta az említett elvek esetleges megsértésének kérdéskörét.
148. Amint a 105–107. pontból kitűnik, az Elsőfokú Bíróság az említett ítélet 102. és 103. pontjában helyesen felidézett ítélkezési gyakorlatra tekintettel felidézte egyrészt az Alumix‑határozat fő elemeit, másrészt azon kétségeket, amelyek alapján a Bizottság úgy vélte, hogy az Alcoa üzemei számára a 2005. évi törvényrendelettel biztosított díj alkalmazásának 2010‑ig történő meghosszabbítása állami támogatásnak minősülhetett.
149. A jelen esetben nem vitatott – amint azt az Elsőfokú Bíróság jogosan állapította meg –, hogy a Bizottság az Alumix‑határozatot azon piaci feltélek figyelembevételével fogadta el, amelyeket a szóban forgó időszak tekintetében elképzelhetőnek tarthatott.
150. Rámutatnék továbbá arra, hogy a Bíróság már hozott döntést olyan ügyben, amelyben a Bizottság egy korábbi értékelését módosító határozata kapcsán a bizalomvédelem elve alkalmazásának és az átmeneti intézkedések megtétele szükségességének kérdése merült fel(40) . Konkrétan, a Bíróság figyelembe vette azokat a jelentős beruházásokat, amelyeket egy adózási program keretében egy létező engedély azon kedvezményezettjei eszközöltek, amelyek ezen engedély megújítását kérték, valamint figyelembe vette az általuk tett hosszú távú kötelezettségvállalásokat(41) . A jelen esetben azonban, eltérően a fent hivatkozott Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló jogvita körülményeitől, a korábbi intézkedés olyan lényeges módosításokon ment keresztül, amelyek annak elismeréséhez vezettek, hogy önálló intézkedés formájában új támogatásról van szó. Ebből következően az Alcoa nem hivatkozhat a bizalomvédelemre az Alumix‑határozat alapján egy olyan eszközt illetően, amelynek tárgya eltér a vitatott határozat tárgyától.
151. E megfontolásokra tekintettel az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 107. és 108. pontjában helyesen állapította meg, hogy a Bizottság nem kérdőjelezi meg az Alumix‑határozatban vizsgált intézkedésről kialakított saját értékelését, ennélfogva pedig a bizalomvédelem elvének megsértésére nem lehet alappal hivatkozni.
152. Ami a jogbiztonság elvét illeti, amint az a megtámadott ítélet 105. és 107. pontjából következik, az ott szereplő érvek azt a tézist erősítik meg, miszerint az Alcoának egyértelműen módja volt előre látni, hogy a 2005. évi törvényrendelet alapján részére biztosított díjfeltételeknek mi lesz a jogi minősítése. Amint azt a jelen indítvány 113. pontjában már kifejtettem, az Alumix‑határozatot olvasván egy ésszerűen és körültekintően eljáró gazdasági szereplő nem várhatta azt, hogy a vitatott határozat tárgyát képező intézkedés az Alumix‑határozat hatálya alá tartozzon.
153. Következésképpen javasolom, hogy a Bíróság e kifogást mint megalapozatlant utasítsa el.
IX – Végkövetkeztetések
154. A fenti megfontolásokra tekintettel indítványozom, hogy a Bíróság az alábbiak szerint határozzon:
– a fellebbezést teljes egészében utasítsa el, és
– az Alcoa Transformazioni Srl‑t kötelezze a költségek viselésére.
(1) .
(2)  –	Mivel a megtámadott ítélet kihirdetésére 2009. március 25‑én került sor, az EK‑Szerződés rendelkezéseire történő hivatkozások az Európai Unió működéséről szóló szerződés hatálybalépése előtti számozást követik.
(3)  –	HL C 214., 5. o.
(4) –	HL C 288., 4. o.
(5) –	A GURI 1996. február 16‑i 39. száma, 8. o.
(6)  –	Lásd különösen a 84/82. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 1984. március 20‑án hozott ítéletet (EBHT 1984., 1451. o., 1492. o.) és a C‑487/06. P. sz., British Aggregates kontra Bizottság ügyben 2008. december 22‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑10505. o.) 27. pontját.
(7)  –	A C‑182/03. és C‑217/03. sz., Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügyben 2006. június 22‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑5479. o.).
(8) –	Léger főtanácsnoknak a Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyre vonatkozó indítványa (403–405. o.).
(9) –	Uo. (404. pont).
(10)  –	Lásd a 77. pontot.
(11)  –	A 91/83. és 127/83. sz., Heineken Brouwerijen egyesített ügyekben 1984. október 9‑én hozott ítélet (EBHT 1984., 3435. o.) 22. pontja.
(12)  –	A C‑295/97. sz. Piaggio‑ügyben 1999. június 17‑én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑3735. o.) 48. pontja. Lásd továbbá a C‑346/03. és C‑529/03. sz., Atzeni és társai egyesített ügyekben 2006. február 23‑án hozott ítélet (EBHT 2006., I‑1875. o.) 51. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a C‑138/09. sz., Todaro Nunziatina & C. ügyben 2010. május 20‑án hozott ítéletet (az EBHT‑ban még nem tették közzé).
(13)  –	Az Elsőfokú Bíróság T‑254/00., T‑270/00. és T‑277/00. sz., Hotel Cipriani kontra Bizottság egyesített ügyekben 2008. november 28‑án hozott ítéletének (EBHT 2008., II‑3269. o.) 358. pontja, valamint T‑195/01. és T‑207/01. sz., Government of Gibraltar kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002. április 30‑án hozott ítéletének (EBHT 2002., II‑2309. o.) 111. pontja.
(14)  –	Lásd Léger főtanácsnoknak a fent hivatkozott Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványát (36. és 208. pont). Lásd a fent hivatkozott Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 77. pontját.
(15)  –	Lásd Léger főtanáncsok fent hivatkozott Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványának 401. pontját.
(16)  –	Lásd az Elsőfokú Bíróság T‑95/96. sz., Gestevisión Telecinco kontra Bizottság ügyben 1998. szeptember 15‑én hozott ítéletének (EBHT 1998., II‑3407. o.) 55. pontját, T‑17/96. sz., TFI kontra Bizottság ügyben 1999. június 3‑án hozott ítéletének (EBHT 1999., II‑1757. o.) 28. pontját, valamint fent hivatkozott Government of Gibraltar kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 73. pontját.
(17)  –	E határozatot azóta az Alcoa a Törvényszék előtt a T‑177/10. sz. ügyben keresetben támadta meg.
(18)  –	Az Elsőfokú Bíróság T‑127/99., T‑129/99. és T‑148/99. sz. egyesített ügyekben 2002. március 6‑án hozott ítéletének (EBHT 2002., II‑1275. o.) 128. pontja.
(19)  –	A C‑525/04. P. sz., Spanyolország kontra Lenzing ügyben 2007. november 22‑én hozott ítélet (EBHT 2007., I‑9947. o.) 54. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(20)  –	Lásd a C‑551/03. P. sz., General Motors kontra Bizottság ügyben 2006. április 6‑án hozott ítélet (EBHT 2006., I‑3173. o.) 51. pontját, a C‑266/06. P. sz., Evonik Degussa kontra Bizottság ügyben 2008. május 22‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑81. o.) 72. pontját és a C‑405/07. P. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2008. november 6‑án hozott ítélet (EBHT 2008., I‑8301. o.) 44. pontját.
(21)  –	E tekintetben a Bizottság a fent hivatkozott Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre támaszkodik.
(22)  –	Lásd e tekintetben a 60/81. sz., IBM kontra Bizottság ügyben 1981. november 11‑én hozott ítélet (EBHT 1981., 2639. o.) 9. és 10. pontját, valamint az Elsőfokú Bíróság T‑64/89. sz., Automec kontra Bizottság ügyben 1990. július 10‑én hozott ítéletének (EBHT 1990., II‑367. o.) 42. pontját.
(23) –	Lásd a C‑47/91. sz., Olaszország kontra Bizottság, ún. „Italgrani I”‑ügyben 1992. június 30‑án hozott ítéletet (EBHT 1992., I‑4145. o.) és a C‑47/91. sz., Olaszország kontra Bizottság, ún. „Italgrani II”‑ügyben 1994. október 5‑én hozott ítéletet (EBHT 1994., I‑4635. o.).
(24)  – 	A fent hivatkozott ítélet 25. pontja.
(25) –	A fent hivatkozott ítélet 24. pontja.
(26)  –	A Bíróság fent hivatkozott British Aggregates kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 185–187. pontja és 113. pontja, valamint az Elsőfokú Bíróság T‑73/98. sz., Prayon Rupel kontra Bizottság ügyben 2001. március 15‑én hozott ítéletének (EBHT 2001., II‑867. o.) 42. pontja.
(27)  –	Lásd ellenkező értelemben a C‑164/98. P. sz., DIR International Films és társai kontra Bizottság ügyben 2000. január 27‑én hozott ítéletet (EBHT 2000., I‑447. o.).
(28)  –	Véleményem szerint a 659/1999 rendelet 1. cikke b) pontja v. alpontjának rendelkezései hátterében egyértelműen ez az elv áll, amelynek hatálya maga is vitatott a kötelmi és a nemzetközi jogban. Az intézkedés támogatásnak nem minősülővé nyilvánítására tehát ezt az elvet kell alkalmazni, nyilvánvalóan a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvéből eredő korlátok között.
(29)  –	Az Alcoa szerint a Kiegyenlítési Alap által történő megtérítés odaítélésére 1999‑ben és 2004‑ben különféle, a vitatott határozat tárgyát nem képező jogi eszközök révén került sor.
(30)  –	Lásd különösen a C‑266/05. P. sz., Sison kontra Tanács ügyben 2007. február 1‑jén hozott ítélet (EBHT 2007., I‑1233. o.) 95. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(31)  –	Lásd a C‑284/98. P. sz., Parlament kontra Bieber ügyben 2000. március 16‑án hozott ítélet (EBHT 2000., I‑1527. o.) 30. pontját, valamint a C‑74/07. P. sz., Lavagnoli kontra Bizottság ügyben 2007. november 9‑én hozott végzés (EBHT 2007., I‑0160. o.) 20. pontját és a C‑231/08. P. sz., Giannini kontra Bizottság ügyben 2009. február 3‑án hozott végzés (EBHT 2009., I‑11. o.) 43. pontját.
(32)  –	Lásd a C‑355/04. P. sz., Segi és társai kontra Tanács ügyben 2007. február 27‑én hozott ítélet (EBHT 2007., I‑1657. o.) 22. pontját, valamint a C‑561/08. P. és C‑4/09. P. sz., Bizottság kontra Potamianos egyesített ügyekben 2009. október 23‑án hozott végzés (EBHT 2009., I‑171. o.) 58. pontját.
(33) –	A fent hivatkozott Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 137. pontja.
(34)  –	HL 2005. C 250., 9. o.
(35)  –	HL 2005. C 30., 7. o.
(36)  –	A C‑110/03. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben 2005. április 14‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑2801. o.) 30. pontja, a C‑2/06. sz. Kempter‑ügyben 2008. február 12‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑411. o.) 37. pontja, valamint a C‑201/08. sz. Plantanol‑ügyben 2009. szeptember 10‑én hozott ítélet (EBHT 2009., I‑8343. o.) 43. és 44. pontja.
(37)  –	A C‑226/08. sz. Stadt Papenburg ügyben 2010. január 14‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 45. pontja; ugyanebben az értelemben a C‑63/93. sz., Duff és társai ügyben 1996. február 15‑én hozott ítélet (EBHT 1996., I‑569. o.) 20. pontja és a C‑76/06. P. sz., Britannia Alloys & Chemicals kontra Bizottság ügyben 2007. június 7‑én hozott ítélet (EBHT 2007., I‑4405. o.) 79. pontja.
(38)  –	A C‑158/06. sz. ROM‑projecten ügyben 2007. június 21‑én hozott ítélet (EBHT 2007., I‑5103. o.) 25. pontja és a C‑345/06. sz. Heinrich‑ügyben 2009. március 10‑én hozott ítélet (EBHT 2009., I‑1659. o.) 44. pontja.
(39)  –	Lásd ebben az értelemben a C‑207/99. P. sz., Bizottság kontra Hamptaux ügyben 2000. november 9‑én hozott ítélet (EBHT 2000., I‑9485. o.) 47. pontját és a C‑414/08. P. sz., Sviluppo Italia Basilicata kontra Bizottság ügyben 2010. március 25‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 107. pontját.
(40)  –	A fent hivatkozott Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben és a C‑519/07. P. sz., Bizottság kontra Koninklijke Friesland Campina ügyben 2009. szeptember 17‑én hozott ítélet (EBHT 2009., I‑8495. o.) 94. pontjában.
(41)  –	Lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Koninklijke Friesland Campina ügyet.