62019CC0174
GIOVANNI PITRUZZELLA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2021. március 11. (
1
)
C‑174/19. P. és C‑175/19. P. sz. egyesített ügyek
Scandlines Danmark ApS,
Scandlines Deutschland GmbH (C‑174/19 P)
Stena Line Scandinavia AB (C‑175/19 P)
kontra
Európai Bizottság
„Fellebbezés – Megsemmisítés iránti kereset – Állami támogatások – Egyedi támogatások – A Fehmarnbelt‑szoroson áthaladó vasúti összeköttetés állami finanszírozása – Az előzetes vizsgálati szakasz végén azt megállapító határozat, hogy az intézkedés nem minősül állami támogatásnak – A verseny torzítására való alkalmasság feltétele – Jogi monopólium – Csatlakozó fellebbezés – Elfogadhatóság”
1.
A jelen indítvány két olyan ügyet érint, amelyek két, egymással szinte megegyező fellebbezéssel kapcsolatos ügyre vonatkoznak, amelyeket két olyan, hajózási útvonalakat üzemeltető társaság (egyrészt a Scandlines Danmark ApS és a Scandlines Deutschland GmbH, másrészt a Stena Line Scandinavia AB, a továbbiakban: fellebbezők) nyújtott be, amelyek a Fehmarnbelt‑szoroson, a német Fehmarn‑szigetet a dán Lolland‑szigettől elválasztó tengerszakaszon működtek. A két fellebbezés (a továbbiakban: fellebbezések) a Törvényszék azon két, szintén majdnem azonos ítéletének (
2
) hatályon kívül helyezésére irányul, amelyekben a Törvényszék részben elutasította a fellebbezők által azon határozat megsemmisítése iránt benyújtott kereseteket, amelyben az Európai Bizottság az előzetes vizsgálati szakaszt követően úgy határozott, hogy nem emel kifogást a Dán Királyság által a Fehmarnbelt‑szoroson áthaladó állandó összeköttetésre irányuló projekttel kapcsolatban hozott intézkedésekkel szemben (a továbbiakban: vitatott határozat). (
3
)
2.
A Bizottság mindkét ügyben csatlakozó fellebbezést nyújtott be (a továbbiakban: csatlakozó fellebbezések), amelyben vitatja a fellebbezők által a Törvényszékhez benyújtott keresetek elfogadhatóságát.
3.
Azon túl, hogy a jelen ügyek a vitatott határozat tárgyát képező, a Fehmarnbelt‑szorosra vonatkozó projekt nagy mérete miatt jelentősek, lehetőséget kínálnak arra, hogy a Bíróság iránymutatást adjon a nemzeti intézkedés „állami támogatásnak” minősítéséhez szükséges azon feltételre vonatkozóan, hogy magának az intézkedésnek kell a verseny torzítására alkalmasnak lennie, különösen egy olyan helyzettel összefüggésben, amely jogi monopóliumot érint. Emellett a jelen ügyek a csatlakozó fellebbezéseket érintő részükben érdekes kérdéseket vetnek fel az ilyen jellegű fellebbezések elfogadhatóságával kapcsolatban.
I. Tényállás
4.
Az ügy tényállását a megtámadott ítéletek bemutatják, a további részletekért ezekre hivatkozom. (
4
) A jelen eljárás céljára figyelemmel csupán az alábbiakra emlékeztetek.
A. A Fehmarnbelt‑szoroson áthaladó összeköttetésre vonatkozó projekt
5.
Egy 2008‑ban kötött nemzetközi szerződéssel a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Dán Királyság jóváhagyta a Fehmarnbelt‑szoroson áthaladó összeköttetésre vonatkozó projektet (a továbbiakban: projekt).
6.
A projekt egyrészt egy, a Lolland‑szigeten található Rødby települést és a Fehmarn‑szigeten található Puttgarden települést parttól partig (coast‑to‑coast) villamosított vasútvonalon és közúton összekötő süllyesztett alagútból (a továbbiakban: állandó összeköttetés), másrészt pedig a dániai hátországi közúti és a vasúti összeköttetésekből (a továbbiakban: hátországi összeköttetések) áll.
7.
Konkrétabban, a hátországi összeköttetéseknek a vasúti összeköttetésekre vonatkozó részével (a továbbiakban: hátországi vasúti összeköttetések) kapcsolatos munkálatok a Ringsted és Rødby között meglévő, mintegy 120 km hosszú azon vasútvonal kibővítéséből és felújításából állnak, amely a Banedanmarkhoz, az állami vasúti infrastruktúrát működtető dániai állami vállalathoz tartozik. (
5
)
8.
A nemzetközi szerződésnek, valamint az állandó összeköttetés és a hátországi összeköttetések megépítéséről és működtetéséről szóló, 2015. évi dán törvénynek (
6
) megfelelően két dán állami vállalatot bíztak meg a projekt végrehajtásával. Az első vállalat, az A/S Femern feladata az állandó összeköttetés finanszírozása, megépítése és üzemeltetése, (
7
) míg a második vállalat, az A/S Femern Landanlæg feladata a hátországi összeköttetések finanszírozása, megépítése és üzemeltetése. A Femern a Femern Landanlæg ellenőrzése alatt áll, amelyet pedig egy, a dán állam tulajdonában álló társaság ellenőriz.
9.
Ami konkrétan a hátországi vasúti összeköttetéseket illeti, (
8
) a Femern Landanlæg lesz felelős azok megépítéséért és működtetéséért, beleértve azok fenntartását is. Az ezen összeköttetések felújítására vonatkozó munkálatokat a Banedanmark fogja elvégezni, amelynek feladata ezen összeköttetéseknek a dán állami vasútrendszer más szakaszaira vonatkozóan alkalmazott feltételek mellett történő üzemeltetése lesz. (
9
) A projekt végrehajtását követően a hátországi vasúti összeköttetések a Banedanmark (20%‑os részesedéssel) és a Femern Landanlæg (80%‑os részesedéssel) közös tulajdonába kerülnek. A Banedanmark fogja viselni a hátországi vasúti összeköttetések üzemeltetésével kapcsolatos költségeket, míg a fenntartásuk költségei a Femern Landanlæg és a Banedanmark között oszlik majd meg a tulajdoni részesedésük arányában.
10.
A projektet a Femern és a Femern Landanlæg finanszírozza. E tekintetben a dán hatóságok olyan intézkedéseket fogadtak el, amelyek a Femern javára szóló tőkeinjekciót, valamint a Femern és a Femern Landanlæg javára szóló állami kezességvállalást és állami kölcsönöket foglaltak magukban. Konkrétabban, mind az állandó összeköttetés, mind a hátországi összeköttetések tervezését, megépítését és üzemeltetését a nemzetközi pénzügyi piacokon a dán állam kezességvállalásával vagy alternatív finanszírozás címén a dán nemzeti bank kiegészítő kölcsöne révén szerzett kölcsönökből finanszírozzák.
11.
A Femern fogja beszedni az állandó összeköttetés használói által fizetett díjakat a tartozásának visszafizetése érdekében, és osztalékot fog fizetni a Femern Landanlæg részére, amelyet az a saját tartozásának kiegyenlítésére fog felhasználni. A Femern Landanlæg emellett a vasúttársaságok által a hátországi vasúti összeköttetések használatáért fizetett, a Banedanmark által beszedett díjak 80%‑át fogja megkapni ezen infrastruktúra tulajdonjogának a közte és a Banedanmark közötti felosztásával arányosan.
B. A vitatott határozat
12.
Néhány olyan panasz benyújtását követően, amelyek a dán hatóságok által a projekttel kapcsolatban hozott intézkedéseknek az állami támogatásokra vonatkozó uniós szabályokkal való összeegyeztethetőségét vitatták, valamint azután, hogy az említett hatóságok bejelentették ezeket az intézkedéseket az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése alapján, a Bizottság 2015 július 23‑án elfogadta a vitatott határozatot.
13.
A vitatott határozat két részből áll.
14.
Az első részben a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Femern Landanlæg javára a hátországi összeköttetések tervezésének, megépítésének és üzemeltetésének finanszírozása érdekében hozott intézkedések nem minősülnek az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak. (
10
)
15.
Ami különösen a hátországi vasúti összeköttetéseket illeti, e határozatban a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a nemzeti vasúthálózat üzemeltetése és működtetése a verseny előtt zárt piacon történt Dániában. Konkrétabban, miután megjegyezte, hogy a Banedanmarkot bízták meg ezen összeköttetéseknek a dán állami vasútrendszer más szakaszaira vonatkozóan alkalmazott feltételek mellett történő felújításával és üzemeltetésével, a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a nemzeti vasúti infrastruktúra jellege miatt Dániában nem volt verseny a nemzeti vasúthálózat üzemeltetésének és működtetésének piacán vagy piacáért. (
11
) A Bizottság úgy ítélte meg továbbá, hogy tekintettel arra, hogy a szóban forgó nemzeti hálózat üzemeltetését és működtetését egy elkülönült, földrajzilag zárt nemzeti piacon végzik, a Femern Landanlæg számára nyújtott pénzügyi támogatás nem volt alkalmas arra, hogy a tagállamok közötti kereskedelmet érintse. (
12
)
16.
A vitatott határozat második részében, (
13
) amely a Femern javára az állandó összeköttetés tervezése, megépítése és üzemeltetése érdekében hozott intézkedésekre vonatkozott, a Bizottság megállapította, hogy még ha azokat állami támogatásnak is kellene minősíteni, a Femern javára nyújtott állami finanszírozás az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének b) pontja alapján összeegyeztethető a belső piaccal.
II. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítéletek
17.
A Törvényszék Hivatalához 2015. november 10‑én, illetve 11‑én benyújtott keresetleveleikkel a fellebbezők két külön, T‑630/15. és T‑631/15. szám alatt nyilvántartásba vett keresetet indítottak a Törvényszék előtt a vitatott határozat megsemmisítése iránt.
18.
A Törvényszék előtti eljárás során a Naturschutzbund Deutschland eV (a továbbiakban: NABU), a Föreningen Svensk Sjöfart (a továbbiakban: FSS) a fellebbezők kérelmeinek támogatása végett beavatkoztak. A Dán Királyság a Bizottság kérelmeinek támogatása végett avatkozott be.
19.
A megtámadott ítéletekkel a Törvényszék részben megsemmisítette a vitatott határozatot.
20.
Mindenekelőtt, megalapozatlanként elutasította a fellebbezők által a vitatott határozat azon részére vonatkozóan felhozott jogalapokat, amely a Femern Landanlæg javára a hátországi vasúti összeköttetések tervezésének, megépítésének és üzemeltetésének finanszírozása érdekében hozott intézkedésekre vonatkozott. (
14
)
21.
A Törvényszék ezzel szemben helyt adott a fellebbezők kereseteinek a Femern számára a projektnek az állandó összeköttetéssel kapcsolatos részére vonatkozóan nyújtott állami finanszírozás elemzése tekintetében, mivel úgy ítélte meg, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdéséből eredő azon kötelezettségét, hogy hivatalos vizsgálati eljárást indítson a komoly nehézségek fennállására tekintettel. (
15
)
22.
A megtámadott ítéletek kihirdetését követően a Bizottság hivatalos vizsgálati eljárást indított az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése alapján, és új határozatot fogadott el, amely a Törvényszék előtt jelenleg folyamatban lévő három megsemmisítés iránti eljárás tárgyát képezi. (
16
)
III. A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
23.
A fellebbezéseikben a Scandlines Danmark ApS és a Scandlines Deutschland GmbH egyrészt a C‑174/19. P. sz. ügyben, másrészt pedig a Stena Line Scandinavia AB a C‑175/19. P. sz. ügyben lényegében azt kérik, hogy a Bíróság először is helyezze hatályon kívül az első, illetve a második megtámadott ítéletet, amennyiben a Törvényszék elutasította az általuk előterjesztett jogalapokat, másodszor pedig a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére. A fellebbezők emellett azt kérik, hogy a Bíróság utasítsa el a Bizottság által benyújtott csatlakozó fellebbezéseket, és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
24.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezéseket, és a fellebbezőket kötelezze a költségek viselésére. Emellett csatlakozó fellebbezéseivel először azt kéri, hogy a Bíróság semmisítse meg azt a hallgatólagos határozatot, amellyel a Törvényszék elfogadhatónak nyilvánította a fellebbezők kereseteit a Femern Landanlæg javára hozott intézkedéseket illetően; másodszor, nyilvánítsa a keresetet elfogadhatatlannak ezen intézkedések tekintetében; harmadszor, a fellebbezőket kötelezze a Törvényszék és a Bíróság előtti eljárás költségeinek viselésére.
25.
A Dán Királyság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezők fellebbezéseit, és adjon helyt a Bizottság által benyújtott csatlakozó fellebbezéseknek.
26.
A fellebbezők támogatása végett a Törvényszék előtt az eljárásba beavatkozó NABU és az FSS kérelmei lényegében azonosak az előbbiek által előterjesztett kérelmekkel.
27.
A Bíróság elnöke 2019. október 22‑i végzésével mind a C‑174/19 P. sz. ügyben, mind a C‑175/19 P. sz. ügyben megengedte a Rederi AB Nordö‑Link (a továbbiakban: Rederi), a Trelleborg Hamn AB (a továbbiakban: Trelleborg) és az Aktionsbündnis gegen eine feste Fehmarnbeltquerung eV (a továbbiakban: Aktionsbündnis) beavatkozását a fellebbezők kérelmeinek támogatása végett. Kérelmeik lényegében azonosak az utóbbiak által előterjesztett kérelmekkel.
IV. Elemzés
28.
Szinte azonos tartalmú fellebbezéseikben a fellebbezők hét jogalapot terjesztettek elő.
29.
Az első két jogalap a megtámadott ítéletek azon részeire utal, amelyek a Femern Landanlæg javára a hátországi vasúti összeköttetésekre vonatkozóan hozott intézkedések elemzésére vonatkoznak. E jogalapokkal a fellebbezők arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének és az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének megsértésével tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a Bizottság nem alkalmazta tévesen a jogot, és nem tapasztalt komoly nehézségeket annak megállapítása során, hogy ezen intézkedések nem minősülnek állami támogatásnak, mivel nem alkalmasak a verseny torzítására (első jogalap) és arra, hogy érintsék a tagállamok közötti kereskedelmet (második jogalap).
30.
Ezzel szemben a fellebbezők által felhozott öt másik fellebbezési jogalap a megtámadott ítéletek azon részeire vonatkozik, amelyek a Femern javára az állandó összeköttetésre vonatkozóan hozott intézkedések elemzésére vonatkoznak.
31.
Az azonos tartalmú csatlakozó fellebbezéseiben a Bizottság egyetlen jogalapra hivatkozik, amellyel vitatja a fellebbezőknek a Törvényszék előtti kereshetőségi jogát a vitatott határozatnak a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekre vonatkozó részét illetően.
32.
A Bíróság kérésének megfelelően elemzésemet a Bizottság csatlakozó fellebbezéseire és a fellebbezések első két jogalapjára összpontosítom.
A. A csatlakozó fellebbezésekről
1.
A felek érvei
33.
A Dán Királyság által e tekintetben támogatott Bizottság által benyújtott csatlakozó fellebbezések azon hallgatólagos határozatok vitatására irányulnak, amelyeket a Törvényszék ezen intézmény véleménye szerint a megtámadott ítéletekben a fellebbezők kereseteinek a vitatott határozat azon részével összefüggő elfogadhatóságát illetően hozott, amely a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekre vonatkozik.
34.
A Bizottság mindenekelőtt úgy véli, hogy csatlakozó fellebbezései elfogadhatók. Elismeri, hogy a 2002. február 26‑iTanács kontra Boehringer ítéletre (C‑23/00 P, EU:C:2002:118; a továbbiakban: Boehringer ítélet) visszavezethető ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a Törvényszéknek az elfogadhatatlansági kifogásról annak érdemi elbírálása nélkül az eljárást befejező határozatban döntő határozatával szemben nincs helye fellebbezésnek. A Bizottság szerint azonban ez az ítélkezési gyakorlat csak a fellebbezésekre vonatkozik, a már az eljárási szabályzat 178. cikkének (2) bekezdésében szabályozott csatlakozó fellebbezésekre pedig nem. Ez a rendelkezés ugyanis elismeri a Törvényszék előtti kereset elfogadhatóságára vonatkozó hallgatólagos határozat megtámadásának lehetőségét.
35.
Az ügy érdemét illetően a Bizottság csatlakozó fellebbezéseiben úgy véli, hogy a fellebbezők Törvényszék előtti keresetei elfogadhatatlanok azon részükben, amelyek a Femern Landanlæg javára hozott intézkedéseket érintették, mivel a fellebbezőket nem érintették személyükben ezek az intézkedések. A fellebbezők ugyanis nem bizonyították, amint azt az ítélkezési gyakorlat megköveteli, hogy a vitatott határozat szóban forgó része őket személyükben érinti, és különösen azt, hogy a vitatott határozat e része jelentős mértékben érinti piaci helyzetüket. Ugyanezen okokból a fellebbezők nem élhettek az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése által az érintett feleknek biztosított eljárási jogokkal, mivel ők nem tekinthetők ilyennek a hátországi vasúti összeköttetésekkel kapcsolatos intézkedésekkel összefüggésben.
36.
Az FSS és a NABU által támogatott fellebbezők előadják, hogy a Bizottság csatlakozó fellebbezései elfogadhatatlanok, és azt állítják, hogy azok mindenesetre megalapozatlanok.
2.
Értékelések
a)
A csatlakozó fellebbezések elfogadhatóságáról
37.
A Bizottság által benyújtott csatlakozó fellebbezések azon hallgatólagos határozatok vitatására irányulnak, amelyeket a Törvényszék állítólagosan a megtámadott ítéletekben a fellebbezők keresetei azon részeinek elfogadhatóságát illetően hozott, amelyek a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekre vonatkoznak.
38.
Mindenekelőtt azt kell megvizsgálni, hogy a Bizottság által benyújtott csatlakozó fellebbezések elfogadhatók‑e.
39.
A megtámadott ítéletekből kitűnik, hogy a Dán Királyság a Törvényszék előtt a fellebbezők által benyújtott keresetek azon részeinek elfogadhatóságát kérdőjelezte meg, amelyek a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekre vonatkoztak, mivel szerinte nem áll fenn a vitatott határozat ezen intézkedésekre vonatkozó részének megtámadásához fűződő egyéni érdek. (
17
)
40.
A megtámadott ítéletekben azonban a Törvényszék nem elemezte a Dán Királyság által felvetett elfogadhatósági szempontot. Jelezte, anélkül azonban, hogy kifejezetten hivatkozott volna a fent említett Boehringer ítéletre visszavezethető ítélkezési gyakorlatra, hogy „mindenekelőtt a felperesek által felhozott érvek megalapozottságát kell megvizsgálni” (
18
), majd ezt követően érdemben elutasította ezeket az érveket.
41.
A Bizottság úgy véli, hogy ezzel a Törvényszék a fellebbezők kereseteinek elfogadhatóságára vonatkozóan a vitatott határozatnak a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekkel kapcsolatos részét illetően hallgatólagos határozatot hozott. Úgy véli, hogy az eljárási szabályzat 178. cikkének (2) bekezdése alapján a hallgatólagos határozatával szemben csatlakozó fellebbezés nyújtható be.
42.
Emlékeztetek arra, hogy e rendelkezés értelmében a csatlakozó fellebbezésben foglalt kérelmek a Törvényszék előtti kereset elfogadhatóságára vonatkozó, kifejezett vagy hallgatólagos határozat hatályon kívül helyezésére is irányulhatnak.
43.
A jelen ügyben azonban, csakúgy, mint a Boehringer ítélettel kapcsolatos ügyben, és amint azt egyébként maga a Bizottság is elismerte, a Törvényszék úgy határozott, hogy érdemben elutasítja a fellebbezők által a határozat azon részével szemben felhozott jogalapokat, amelyek a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekre vonatkoztak, anélkül hogy a kereset e részének elfogadhatósága tárgyában határozatot hozna. Másképp fogalmazva, a Boehringer ítélethez hasonlóan, a megtámadott ítéletekben a Törvényszék pergazdaságossági okokból indokoltnak tartotta, hogy az elfogadhatatlansági kifogásról történő határozathozatal nélkül hozzon érdemi határozatot.
44.
A Boehringer ítéletből (
19
) kitűnik, hogy ha a Törvényszék a megfelelő igazságszolgáltatással kapcsolatos okokból indokoltnak tartja, hogy az elfogadhatatlansági kifogásról ne határozzon, mivel a kérelmeket egyébként érdemben el kell utasítani, nem fogad el sem kifejezett, sem hallgatólagos, az elfogadhatatlansági kifogással kapcsolatos eljárási kérdést lezáró határozatot. Ebből az következik, hogy az ilyen határozat megtámadására irányuló keresetet elfogadhatatlannak kell tekinteni, mivel a Törvényszéknek nincs megtámadható határozata. (
20
)
45.
Ebből az következik, hogy mivel a jelen ügyben a Törvényszék nem hozott megtámadható, akár hallgatólagos határozatot a keresetek elfogadhatóságát illetően, e tekintetben azzal szemben sem fellebbezés, sem csatlakozó fellebbezés nem nyújtható be. Következésképpen az eljárási szabályzat 178. cikkének (2) bekezdésében említett rendelkezésnek a Bizottság általi hivatkozása nem igazolhatja a csatlakozó fellebbezéseinek elfogadhatóságát.
46.
A fenti megfontolásokból az következik, hogy a Bizottság által benyújtott csatlakozó fellebbezéseket véleményem szerint elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
47.
Ezt követően emlékeztetni kell arra is, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján hozzá benyújtott fellebbezés esetén köteles szükség szerint hivatalból dönteni a megsemmisítés iránti kereset elfogadhatóságáról, és következésképpen az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében foglalt azon feltétel megsértésére alapított imperatív jogalapról, amely szerint a felperes csak akkor kérheti az olyan határozat megsemmisítését, amelynek nem ő a címzettje, ha az őt közvetlenül és személyében érinti. (
21
)
48.
Abban az esetben, ha az általam javasoltakkal ellentétben a Bíróság úgy ítélné meg, hogy a csatlakozó fellebbezések elfogadhatók, vagy egyébként úgy határozna, hogy hivatalból megvizsgálja a fellebbezők Törvényszékhez benyújtott kereseteinek elfogadhatóságát a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekkel kapcsolatos részeiket illetően, véleményem szerint a következő megfontolások relevánsak.
b)
A fellebbezőknek a Törvényszék előtti kereshetőségi jogáról a vitatott határozatnak a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekre vonatkozó része tekintetében
49.
A jelen ügyben nem vitatott, hogy a vitatott határozatnak a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekre vonatkozó része az előzetes vizsgálati szakaszt követően hozott olyan határozatnak minősül, (
22
) amelyben a Bizottság megállapította, hogy a szóban forgó intézkedések nem minősülnek az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak, és következésképpen úgy határozott, hogy nem indítja meg az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében előírt hivatalos vizsgálati eljárást. (
23
) E határozat címzettje a Dán Királyság.
50.
Mivel a vitatott határozat nem minősül az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében vett rendeleti jellegű jogi aktusnak, ugyanis nem általános hatályú jogi aktus, (
24
) meg kell vizsgálni, hogy e határozat az említett rendelkezés értelmében közvetlenül és személyében érinti‑e a fellebbezőket.
51.
E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint, amely a jól ismert 1963. július 15‑i Plaumann kontra Bizottság ítéletre (
25
) nyúlik vissza, azon alanyok, akik nem címzettjei egy határozatnak, csak akkor állíthatják, hogy személyükben érintettek, ha ez a határozat sajátos jellemzőik vagy egy őket minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet folytán vonatkozik rájuk, és ezáltal a határozat címzettjéhez hasonló módon egyéníti őket. (
26
)
52.
Emellett az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az állami támogatások területén a Bizottságnak az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében szabályozott hivatalos vizsgálati eljárás megindítását mellőző határozatát vitató, a határozat címzettjétől eltérő felperes kereshetőségi jogának megállapítása tekintetében két esetet kell megkülönböztetni.
53.
Abban az esetben, ha a felperes keresete az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének rendelkezéséből eredő eljárási jogainak védelmére irányul, pusztán az e rendelkezés és a 659/1999 rendelet 1. cikkének h) pontja értelmében vett érintett féli minősége elegendő a felperesnek a vitatott határozat címzettjéhez hasonló egyénítéséhez, és következésképpen az ilyen megsemmisítés iránti keresetet elfogadhatónak kell tekinteni. (
27
)
54.
Ezzel szemben, ha a felperes az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése alapján hozott (vagy akár a hivatalos vizsgálati eljárás lezárásakor elfogadott), a támogatást értékelő határozat megalapozottságát vonja kétségbe, akkor pusztán az a körülmény, hogy a felperes az e cikk (2) bekezdése értelmében vett érintett félnek tekinthető, nem elegendő a kereset elfogadhatóságához. Ebben az esetben a felperesnek kell tehát bizonyítania, hogy a fenti 51. pontban említett Plaumann ítéletben foglalt ítélkezési gyakorlat értelmében sajátos helyzetben van. (
28
)
55.
A jelen ügyben, amint az a megtámadott ítéletekből egyértelműen kitűnik, (
29
) a fellebbezők a Törvényszék előtti keresetükben, az első kereseti jogalap keretében a vitatott határozatnak a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekre vonatkozó részének megalapozottságát vitatták, a harmadik kereseti jogalap keretében pedig arra hivatkozással, hogy a Bizottság nem teljesítette a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására vonatkozó kötelezettségét, az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése által biztosított eljárási jogaik megsértését állították. A Törvényszék azonban úgy határozott, hogy e jogalapokat együttesen vizsgálja, (
30
) és azokat anélkül utasította el érdemben, hogy – amint az a fenti 40. és 43. pontban megállapításra került – kitért volna az elfogadhatóság kérdésére.
56.
Ebben az összefüggésben a fellebbezők keresetei elfogadhatóságának értékeléséhez elsősorban azt kell megvizsgálni, hogy a fenti 51. pontban hivatkozott Plaumann ítéletben foglalt ítélkezési gyakorlat értelmében kereshetőségi joggal rendelkeznek‑e a vitatott határozatnak a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekre vonatkozó része megalapozottságának vitatására. Ha nem ez a helyzet állna fenn, akkor másodsorban azt kell megvizsgálni, hogy a fenti 53. pontban említett ítélkezési gyakorlat alapján legalább érintett félként kereshetőségi joggal rendelkeznek‑e az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében foglalt rendelkezésből eredő eljárási jogok védelmére.
57.
Először is, ami a fellebbezőknek a vitatott határozat azon részének megalapozottságára vonatkozó kereshetőségi jogát illeti, amely a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekre vonatkozik, meg kell jegyeznem, hogy a Törvényszék előtt a vitatott határozat vitatásához fűződő egyéni érdekük alátámasztásához a fellebbezők az állandó összeköttetés tekintetében tengeri fuvarozóként fennálló versenytársi minőségükre, valamint a Bizottság által lefolytatott előzetes vizsgálati eljárásban való cselekvő részvételükre hivatkoztak. Megemlítették a vitatott intézkedésekből származó finanszírozás arra való felhasználását is, hogy megszüntessék azokat a vasúti kikötői csatlakozásokat (vágányok és állomások), amelyek lehetővé teszik a vonatokon utazó utasok kompjáratokhoz való hozzáférését. Emellett a Bíróság előtt a projekt egészét tekintve fennálló közvetlen versenytársi helyzetükre is hivatkoztak.
58.
E tekintetben megjegyzem, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint különösen elismerést nyert, hogy a támogatást értékelő bizottsági határozat megalapozottságának vitatása szempontjából a kedvezményezett vállalkozáson kívül személyükben érintettek e vállalkozásnak az eljárásban cselekvően részt vevő versenytársai is, amennyiben a szóban forgó határozat tárgyát képező támogatási intézkedés lényegesen érinti a piaci helyzetüket. (
31
)
59.
A jelen ügyben nem vitatott, hogy a keresetek szóban forgó részeiben vitatott intézkedések kedvezményezettje a Femern Landanlæg, amely, amint az a fenti 8. pontból kitűnik, a hátországi összeköttetések – beleértve a hátországi vasúti összeköttetéseket is – finanszírozásáért, megépítéséért és üzemeltetéséért felelős. Még ha feltételezzük is, hogy – ellentétben azzal, amit a Törvényszék a megtámadott ítéletekben megállapított – a vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének piacát a hátországi vasúti összeköttetések tekintetében a verseny előtt nyitva állónak kell tekinteni, (
32
) meg kell azonban állapítani, hogy a fellebbezők mint a Fehmarnbelt‑szoroson tengeri szállítási tevékenységet végző gazdasági szereplők egyáltalán nem bizonyították, hogy azon a piacon folytatnak tevékenységet, ahol a Femern Landanlæg is, és hogy így az utóbbi versenytársainak minősülnek.
60.
E tekintetben megjegyzem, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatában elfogadott megközelítés meglehetősen szigorú. A Bíróságnak ugyanis már volt módja pontosítani, hogy az a puszta körülmény, hogy egy aktus bizonyos hatást gyakorolhat az érintett piacon fennálló versenyviszonyokra, és hogy az érintett vállalkozás valamiféle versenyviszonyban áll ezen aktus kedvezményezettjével, egyébként nem elegendő ahhoz, hogy az említett vállalkozást ezen aktus által személyében érintettnek lehessen tekinteni. (
33
)
61.
Ebből a szempontból sem az az érv, amely szerint a vitatott intézkedésekből eredő finanszírozásokat a vasúti csatlakozások megszüntetésének céljára használják fel, sem a projekt integrált jellegére vonatkozó, a fenti 57. pontban említett érvek nem alkalmasak annak bizonyítására, hogy közvetlen versenyhelyzet áll fenn a fellebbezők és a vitatott intézkedések kedvezményezettje, azaz a Femern Landanlæg között.
62.
Ami ezt követően az előzetes vizsgálati szakaszban való cselekvő részvételt illeti, az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az eljárásban való részvétel nem a versenytárs személyében való érintettségének bizonyításához szükséges feltétel, hanem csupán „lényeges tényező” e tekintetben. (
34
)
63.
A fenti megfontolásokból az következik, hogy véleményem szerint a fellebbezők nem rendelkeznek kereshetőségi joggal a vitatott határozatnak a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekre vonatkozó része megalapozottságának vitatására.
64.
Másodszor, azt is meg kell azonban vizsgálni, hogy esetlegesen rendelkeznek‑e az azon eljárási jogok védelmére vonatkozó kereshetőségi joggal, amelyek a fenti 53. pontban említett ítélkezési gyakorlat értelmében „érintett félként” illetik meg őket.
65.
E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a 659/1999 rendelet 1. cikkének h) pontja, amely lényegében átveszi a Bíróság ítélkezési gyakorlatában már kialakított meghatározást, (
35
) az „érdekelt fél [helyesen: érintett fél]” fogalmát úgy határozza meg, mint „olyan […] személy, vállalkozás vagy vállalkozások társulása, amelyek, illetve akinek érdekeit a támogatás nyújtása érintheti, különösen a támogatás kedvezményezettje, a versenytárs vállalkozások és a szakmai szövetségek”.
66.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint e meghatározás nem zárja ki, hogy egy olyan vállalkozás, amely a támogatás kedvezményezettjének nem közvetlen versenytársa, érintett félnek minősüljön annyiban, amennyiben arra kíván hivatkozni, hogy az érdekeit érintheti a támogatás nyújtása. (
36
) Míg valamely támogatási intézkedés kedvezményezettjének versenytárs vállalkozása vitathatatlanul az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti „érintett felek” körébe tartozik, (
37
) a támogatás kedvezményezettje versenytársának nem minősülő jogalany „érintett félnek” ismerhető el, amennyiben bizonyítani tudja, hogy érdekeit érintheti a támogatás nyújtása, ami az ítélkezési gyakorlat szerint annak bizonyítását követeli meg, hogy fennáll annak a veszélye, hogy az intézkedésnek konkrét hatása lesz a saját helyzetére. (
38
)
67.
Így a Bíróság elismerte például, hogy egy olyan vállalkozás, amely a támogatás kedvezményezettjének nem közvetlen versenytársa, ám a gyártási folyamataihoz ugyanarra a nyersanyagra van szüksége, érintett félnek minősüljön, amennyiben arra hivatkozik, hogy az érdekeit érintheti a támogatás nyújtása, és a jogilag megkövetelt módon bizonyítja, hogy fennáll annak a veszélye, hogy a támogatásnak konkrét hatása lesz a saját helyzetére. (
39
)
68.
A jelen ügyben úgy vélem, hogy bár a fellebbezők által felhozott, a fenti 57. pontban felidézett érvek nem bizonyítják, hogy a Femern Landanlæggel közvetlen versenyhelyzet állna fenn, viszont a jogilag megkövetelt módon bizonyítják mind azt a tényt, hogy a fellebbezők érdekeit érinthetik a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések, mind pedig ezen intézkedéseknek a fellebbezők saját helyzetére gyakorolt konkrét hatásait. Ezek az érvek tehát véleményem szerint igazolják a fellebbezők érintett féli minőségének elismerését.
69.
E megfontolásokból véleményem szerint az következik, hogy a fellebbezők mint érintett felek kereshetőségi joggal rendelkeznek a vitatott határozatnak a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekre vonatkozó részének megtámadására, mivel kereseteik az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében foglalt rendelkezésből eredő eljárási jogaik védelmére irányulnak. Ezzel szemben nem rendelkeznek kereshetőségi joggal a vitatott határozat e része megalapozottságának vitatására. Amint azt az alábbiakban kifejtem, a fellebbezések elemzése során figyelembe fogom venni ezeket a megállapításokat.
B. A fellebbezések első két jogalapjáról
1.
Előzetes észrevételek
70.
A fellebbezéseik első két jogalapja keretében a NABU, az FSS, a Rederi, a Trelleborg és az Aktionsbündnis által támogatott fellebbezők arra hivatkoznak, hogy a megtámadott ítéletekben az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését és az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdését megsértve tévesen alkalmazták a jogot, mivel a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság nem követett el hibát, és nem tapasztalt komoly nehézségeket annak megállapítása során, hogy a Femern Landenlæg javára hozott intézkedések nem alkalmasak a verseny torzítására és arra, hogy érintsék a tagállamok közötti kereskedelmet, és hogy így ezek az intézkedések nem minősülnek állami támogatásnak.
71.
Elöljáróban arra kell először is emlékeztetni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy ahhoz, hogy valamely nemzeti intézkedést „állami támogatásnak” lehessen minősíteni, nem azt kell megállapítani, hogy a támogatásnak tényleges hatása van a tagállamok közötti kereskedelemre, és hogy a verseny ténylegesen torzult, hanem csak azt kell megvizsgálni, hogy e támogatás képes‑e hatást gyakorolni a kereskedelemre, és torzítani a versenyt. (
40
)
72.
Másodszor, a fenti 49–69. pontban kifejtett elemzésből az következik, hogy a fellebbezők csak annyiban rendelkeznek kereshetőségi joggal a vitatott határozatnak a Femern Landanlæg javára hozott intézkedésekre vonatkozó részének megtámadása tekintetében, amennyiben kereseteik az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében foglalt rendelkezésből eredő eljárási jogaik védelmére irányulnak, ezzel szemben annyiban már nem, amennyiben a határozat e részének megalapozottságát vitatják.
73.
A jelen ügyben azonban – amint az a fenti 55. pontból kitűnik – a Törvényszék, mivel nem foglalkozott a keresetek elfogadhatóságának kérdésével, együttesen vizsgálta az eljárási jogok megsértésére és a vitatott határozat szóban forgó részének megalapozottságára vonatkozó jogalapokat. A Törvényszék e választásából az következik, hogy a fellebbezők fellebbezéseikben mindkét szempont elemzését vitatták.
74.
E tekintetben ki kell azonban emelni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben a felperes a kifogást nem emelő határozat megsemmisítését kéri, lényegében azt vitatja, hogy a Bizottság a szóban forgó támogatásra vonatkozó határozatot anélkül fogadta el, hogy ezen intézmény hivatalos vizsgálati eljárást indított volna, amivel megsértette eljárási jogait. Annak érdekében, hogy a megsemmisítés iránti kérelmének helyt lehessen adni, a felperes bármely azt bizonyító jogalapra hivatkozhat, hogy a Bizottság rendelkezésére álló információknak és bizonyítékoknak a bejelentett intézkedés előzetes vizsgálati szakaszban történő értékelésének kétségeket kellett volna ébresztenie ezen intézkedés állami támogatásként való minősítésével és belső piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatosan. Az ilyen érvelés azonban nem változtathatja meg sem a kereset tárgyát, sem az elfogadhatóságának feltételeit. Éppen ellenkezőleg, az e minősítéssel és összeegyeztethetőséggel kapcsolatos kétségek fennállása pont az a tényező, amellyel a felperes azt bizonyíthatja, hogy a Bizottság köteles lett volna az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében előírt hivatalos vizsgálati eljárást megindítani. (
41
)
75.
Emellett a Bíróság egyértelművé tette, hogy a kifogást nem emelő határozat jogszerűsége attól függ, hogy a Bizottság rendelkezésére álló információknak és bizonyítékoknak a bejelentett intézkedés előzetes vizsgálati szakaszban történő értékelésének objektív módon kétségeket kellett volna‑e ébresztenie a szóban forgó intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatosan, mivel hasonló kétségek felmerülése esetén meg kell indítani a hivatalos vizsgálati eljárást, amelyben az említett rendelet 1. cikkének h) pontja szerinti érintett felek is részt vehetnek. Ugyanezeket az elveket kell alkalmazni abban az esetben is, ha a Bizottságnak kétségei vannak a vizsgált intézkedésnek az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett támogatásként történő minősítése kapcsán. (
42
)
76.
Ebben az összefüggésben az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy mivel a komoly nehézségek kritériuma objektív jellegű, ezek fennállását nemcsak az előzetes vizsgálatot követően elfogadott bizottsági határozat elfogadásának körülményei, hanem azon értékelések között is keresni kell, amelyekre a Bizottság támaszkodott. (
43
)
77.
A fentiek összességéből az következik, hogy a fenti 69. és 72. pontban tett megállapítás fényében a fellebbezések első két jogalapja, amelyek keretében a fellebbezők arra is hivatkoznak, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdéséből eredő eljárási jogaik megsértésével kapcsolatban, csak ebből a szempontból vizsgálható. Ezzel szemben a Törvényszéknek a vitatott határozat szóban forgó részének megalapozottságára vonatkozó elemzésének megkérdőjelezésére irányuló jogalapok elfogadhatatlanok. A fenti 74–76. pontban említett ítélkezési gyakorlat fényében azonban az azon értékeléseknek a Törvényszék által történő vizsgálata, amelyekre a Bizottság a vitatott határozatban támaszkodott, egyébiránt az annak megállapítására irányuló célra figyelemmel is elemezhető, és szükséges is azt elemezni, hogy ezen értékelések igazolták‑e a komoly nehézségek hiányának megállapítását a vizsgált intézkedéseknek az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett támogatásnak való minősítésének kérdésével kapcsolatban.
2.
A Törvényszék által a Femern Landanlæg javára hozott intézkedéseknek a verseny torzítására való alkalmasságának elemzése során elkövetett téves jogalkalmazásra vonatkozó első jogalapokról
78.
A fellebbezők által felhozott első jogalapok az első megtámadott ítélet 87–127. pontjára, illetve a második megtámadott ítélet 62–102. pontjára vonatkoznak, és négy részre oszthatók, amelyek a Törvényszék által állítólagosan elkövetett négy téves jogalkalmazásnak felelnek meg.
a)
Az első jogalapoknak a projekt integrált jellegére vonatkozó első részeiről
1) A felek érveinek összefoglalása
79.
A fellebbezéseik első jogalapjainak első részeiben a fellebbezők – a pernyertességük előmozdítása érdekében beavatkozó felek által támogatva – a megtámadott ítéletek azon részét vitatják, (
44
) amelyben a Törvényszék elutasította azon érvüket, amely szerint, mivel az állandó összeköttetés és a hátországi összeköttetések integrált projektet alkotnak, és mivel a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Femern javára az állandó összeköttetésre vonatkozóan hozott intézkedések alkalmasak a verseny torzítására, a Femern Landanlæg javára a hátországi vasúti összeköttetésekre vonatkozóan hozott intézkedések is olyannak tekinthetők, amelyek alkalmasak a verseny torzítására.
80.
A fellebbezők a 2013. május 16‑iBizottság kontra Ryanair ítéletre (C‑615/11 P, nem tették közzé, EU:C:2013:310) támaszkodva (
45
) arra hivatkoznak, hogy a tények téves jogi minősítésén alapul a Törvényszék érvelésének azon kiindulópontja, amely szerint a Femern Landanlæg tevékenysége a hátországi összeköttetések működtetésére korlátozódik, és nem foglalja magában a szállítási szolgáltatásoknak a Fehmarnbelt‑szorosban történő nyújtását. A projekt jellegéből és céljaiból ugyanis az következik, hogy az állandó összeköttetés és a hátországi összeköttetések egy integrált projekt részét képezik, és a hátországi összeköttetések a szállítási szolgáltatásoknak a Fehmarnbelt‑szorosban történő nyújtása céljából kerülnek megépítésre. Pénzügyi szempontból nem vitatott, hogy az állandó összeköttetés rögzített úthasználati díjai fogják fedezni a hátországi összeköttetések költségeit is, mivel a Femernnek osztalékot kell fizetnie a Femern Landanlæg részére. Gyakorlati szempontból az állandó összeköttetés a hátországi összeköttetésektől függ, és a Femern azok nélkül nem tudna szállítási szolgáltatásokat nyújtani. Emellett a hátországi összeköttetések nem léteznének az állandó összeköttetés nélkül. A hátországi összeköttetésekre vonatkozóan hozott intézkedések tehát az állandó összeköttetéshez szükséges intézkedések. Ebből az következik, hogy ha a Femern javára hozott intézkedések alkalmasak a verseny torzítására, akkor a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések is alkalmasak erre. Emellett a Törvényszék nyilvánvaló hibát követett el annak megállapításával, hogy a két intézkedés célja eltérő. (
46
) Azok ugyanis ugyanazt a célt követik, vagyis arra irányulnak, hogy a Femern számára lehetővé tegyék a szállítási szolgáltatásoknak a Fehrmanbelt‑szorosban történő nyújtását.
81.
A NABU, az FSS és az Aktionsbündnis hozzáteszik, hogy jogellenes az egységes projektet mesterségesen több részre osztani annak érdekében, hogy megakadályozzák azok állami támogatásként való koherens értékelését. A NABU kiemeli azt is, hogy az állandó összeköttetést és a hátországi összeköttetéseket nemcsak gazdasági, hanem környezetvédelmi jellemzőik tekintetében is egyetlen projektnek kell tekinteni. A Rederi és az Aktionsbündnis kiemelik, hogy a hátországi vasúti összeköttetések olyan infrastruktúrát jelentenek, amely elengedhetetlen a vasúti szállítási szolgáltatás Fehmarnbelt‑szorosban történő biztosításához, és hogy azok megépítése hozzájárul a Femern versenyhelyzetének javításához. Ebből az következik, hogy a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések nyilvánvalóan hatással vannak a Fehmarnbelt‑szoroson keresztül történő szállítás szolgáltatásának piacára.
82.
A Bizottság úgy véli, hogy a fellebbezések első jogalapjai első részeiben foglalt kifogások elfogadhatatlanok, mivel ellentétben azzal, amit az eljárási szabályzat 169. cikkének (2) bekezdése előír, a fellebbezők nem jelölték meg a megtámadott ítéletek azon pontjait, amelyekben a Törvényszék téves következtetései találhatók. A Bizottság ezt meghaladóan érdemben vitatja a fellebbezők és a támogatásuk végett beavatkozó felek által előadott érveket.
83.
A Dán Királyság úgy véli, hogy az említett kifogások elfogadhatatlanok, mivel egyrészt csak megismételnek egy, a Törvényszék által már elutasított jogalapot, másrészt pedig kétségbe vonják a Törvényszék által eldöntött ténybeli kérdéseket, anélkül hogy e tények elferdítésére hivatkoznának. Egyebekben a Dán Királyság érdemben vitatja a fellebbezők és a támogatásuk végett beavatkozó felek által előadott érveket.
2) Értékelés
84.
Fellebbezéseik első jogalapjainak első részeiben a fellebbezők a projekt integrált jellegére vonatkozó érvüknek a megtámadott ítéletekben történő elutasítását vitatják. A Törvényszék előtt lényegében azt állították, hogy ezen integrált jelleg miatt annak megállapítása, hogy a Femern javára az állandó összeköttetésre vonatkozóan hozott intézkedések alkalmasak a verseny torzítására, a „dominóhatás” (
47
) révén azt eredményezi, hogy a Femern Landanlæg javára a hátországi vasúti összeköttetésekre vonatkozóan hozott intézkedések is alkalmasak a verseny torzítására, különösen a Fehmarnbelt‑szorosban nyújtott szállítási szolgáltatások tekintetében.
85.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott ítéletekben a Törvényszék azt megállapítva válaszolt erre az érvre, hogy nem lehet azt a következtetést levonni, hogy a Femern Landanlæg javára a hátországi vasúti összeköttetésekre vonatkozóan hozott intézkedések azon egyetlen oknál fogva állami támogatásnak minősülnek, hogy azokat ugyanazon projekt keretében fogadták el, mint amely a Femern javára az állandó összeköttetésre vonatkozóan hozott intézkedéseket előírta, és hogy ez utóbbiak állami támogatásnak minősültek. A Törvényszék szerint ugyanis két olyan intézkedésről van szó, amelyeknek, noha azok ugyanazon projektre vonatkoznak, eltérő céljai és kedvezményezettjei vannak. (
48
)
86.
Elöljáróban meg kell vizsgálni a Bizottság, illetve a Dán Királyság által felhozott azon érveket, amelyek a szóban forgó részekben szereplő kifogások elfogadhatóságát arra hivatkozva vonják kétségbe, hogy a fellebbezők elmulasztották megjelölni a megtámadott ítéletek releváns pontjait, illetve egyszerűen megismételték a Törvényszék által már elutasított jogalapokat.
87.
E tekintetben egyrészt nem osztom a Bizottság azon álláspontját, amely szerint az eljárási szabályzat 169. cikkének (2) bekezdésében foglalt feltételek nem teljesülnek. Fellebbezéseik első jogalapjai első részeiben ugyanis a fellebbezők kifejezetten megjelölték a megtámadott ítéletek azon pontjait, amelyeket érveikkel vitatni kívántak, (
49
) és nem kétséges, hogy ezek az érvek a Törvényszéknek az említett pontokban szereplő érvelésének megkérdőjelezésére irányulnak.
88.
Másrészt megjegyzem, hogy bár az állandó ítélkezési gyakorlat szerint kétségtelen, hogy az olyan kereseti jogalap, amely a Törvényszék előtt már felhozott jogalapok és érvek egyszerű megismétléséből áll, elfogadhatatlan, (
50
) a szóban forgó pontokban a Dán Királyság állításával ellentétben a fellebbezők nem pusztán egy, az elsőfokú eljárásban már felhozott érv megismétlésére szorítkoztak, hanem azt az érvelést vitatták, amellyel a Törvényszék a megtámadott ítéletekben elutasította ezt az érvet, valamint azt, ahogyan a Törvényszék az uniós jogot alkalmazta. E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az elsőfokú eljárásban megvizsgált jogkérdések a fellebbezés keretében újból vita tárgyát képezhetik, mivel ha valamely fél nem alapíthatná fellebbezését a Törvényszék előtt már felhasznált jogalapokra és érvekre, a fellebbezési eljárás részben értelmét vesztené. (
51
)
89.
Érdemben a fellebbezők úgy vélik, hogy a Törvényszéknek a megtámadott ítéletekben foglalt érvelése a Femern Landanlæg tevékenységeinek terjedelmét illetően a tények téves jogi minősítésén alapul.
90.
E tekintetben először is úgy vélem, hogy a 2013. május 16‑iBizottság kontra Ryanair ítélet (C‑615/11 P, nem tették közzé, EU:C:2013:310) 32. pontjára való hivatkozás, amely a jelen ügyekben nem releváns jogszabályi rendelkezésekre vonatkozik, és amely azon megállapítást tartalmazza, hogy a Törvényszék nem követett el hibát egy levél jogi minősítése során, nem releváns. Mindenesetre ez a hivatkozás semmi esetre sem alkalmas arra, hogy a fellebbezők érvelését alátámassza.
91.
Másodszor, úgy vélem, hogy amennyiben a fellebbezők által felhozott kifogást úgy kell érteni, hogy az a Törvényszék azon megállapítása ellen irányul, amely szerint a Femern Landanlæg tevékenységei a vasúti hálózat üzemeltetésének és működtetésének piacára korlátozódtak a hátországi vasúti összeköttetésekkel kapcsolatban, és nem terjedtek ki a szállítási szolgáltatások Fehmarnbelt‑szorosban történő nyújtására, még akkor is, ha a Törvényszék ilyen megállapításra támaszkodott – ami véleményem szerint nem tűnik ki a megtámadott ítéletek vitatott pontjaiból –, e kifogást véleményem szerint elfogadhatatlannak kell tekinteni. Ebben ugyanis lényegében azt kérik, hogy a Bíróság vizsgálja felül a Törvényszék ténybeli megállapításait és értékeléseit, különösen a Femern Landanlæg tevékenységeinek terjedelmét illetően, anélkül azonban, hogy az ügy irataiból kitűnő érdemi pontatlanságra vagy a tények elferdítésére hivatkoznának, ami – amint az az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik – fellebbezés keretében nem elfogadható. (
52
)
92.
Egyebekben a fellebbezők által a projekt integrált jellegével, valamint a Femern és a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések céljának azonosságával kapcsolatban felhozott érvek nem támasztják alá azt az állítást, amely szerint a Törvényszék a Femern Landanlæg tevékenységeinek terjedelmét illetően a tények téves jogi minősítésére támaszkodott. Sem a projektnek a pénzügyi és gyakorlati szempontból fennálló integrált jellegéből, sem a Femern és a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések céljának esetleges azonosságából nem következik ugyanis semmilyen módon az, hogy az utóbbi tevékenysége kiterjedne a szállítási szolgáltatások Fehmarnbelt‑szorosban történő nyújtására is.
93.
Harmadszor, még ha el is ismerjük bizonyos fokú értelmezési erőfeszítés árán, hogy a fellebbezők által a fent említett első részek keretében felhozott kifogást úgy kell érteni, hogy a fellebbezők téves jogalkalmazásra hivatkoznak, amennyiben a Törvényszék nem ismerte el a projekt integrált jellegéből eredő „dominóhatás” fennállását, és így tévesen mulasztotta el megállapítani, hogy mivel a Femern javára hozott intézkedések alkalmasak a verseny torzítására a Fehmarn‑szorosban történő szállítás szolgáltatásának piacán, akkor a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések is alkalmasak erre, úgy vélem, hogy e kifogásnak nem lehet helyt adni.
94.
Amint ugyanis az a fenti 85. pontból kitűnik, a megtámadott ítéletekben a Törvényszék véleményem szerint nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor erre az érvre azt válaszolta, hogy mivel a Femern és a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések, noha ugyanahhoz a projekthez kapcsolódnak, két olyan külön támogatási intézkedést képeznek, amelyeknek kedvezményezettjei, tárgya és céljai eltérőek, a támogatás jellegnek az ezen intézkedések egyike esetében történő elismerése nem eredményezheti automatikusan – vagy a Törvényszék által használt kifejezéssel élve „ezen egyetlen oknál fogva” – azt, hogy a másik intézkedés is támogatásnak minősül.
95.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a fellebbezők nem vitatták azt a tényt, hogy a Bizottság és következésképpen a Törvényszék az intézkedéseket két külön támogatási intézkedésként kezelte, még ha egyetlen projektre vonatkoztak is. Sem a Törvényszékhez, sem pedig a Bírósághoz benyújtott keresetleveleikben nem hivatkoztak arra, hogy a szóban forgó intézkedéseket együttesen kellett volna vizsgálni, vagy hogy azok olyan egységes állami támogatást eredményeztek volna, amelyet egységes módon kellett volna elemezni. A fellebbezők a Törvényszék azon megállapítását sem vitatják, amely szerint a kedvezményezettek, noha bizonyított, hogy kapcsolódnak egymáshoz, különbözőek. (
53
)
96.
Csak az FSS, és kevésbé kifejezett módon a NABU hivatkozott a Bírósághoz benyújtott válaszbeadványában arra, hogy a projektet teljes egészében kell vizsgálni, anélkül hogy azt mesterségesen két részre bontanák. Megjegyzem azonban, hogy a két beavatkozó fél egyike sem hivatkozott erre az érvre a Törvényszék előtt. Emellett a Törvényszék előtt sem a fellebbezők, sem a beavatkozó felek nem hivatkoztak egyértelműen és kifejezetten az abból eredő esetleges hibára, hogy elmulasztották figyelembe venni a Femern Landanlæg javára hozott intézkedéseknek mint olyanoknak a Fehmarnbelt‑szorosban nyújtott szállítási szolgáltatások piacán fennálló versenyre gyakorolt hatásait. (
54
)
97.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság hatásköre főszabály szerint az elsőfokú bíróság előtt megtárgyalt jogalapokról hozott jogi döntés megítélésére korlátozódik. (
55
) Nem állítható tehát, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor nem vette figyelembe azokat az indokokat, amelyeket a felek nem hoztak fel előtte. A Törvényszékhez be nem nyújtott új érveket tehát fellebbezés keretében elfogadhatatlannak kell nyilvánítani. (
56
)
98.
A fellebbezők a Törvényszék előtt a projekt integrált jellegére pusztán és kizárólag azon érvük alátámasztása érdekében hivatkoztak, amely egyfajta „automatikus dominóhatásra”, vagyis arra vonatkozott, hogy mivel a Femern javára hozott intézkedések hatással lehetnek a Fehmarnbelt‑szoroson át nyújtott szállítási szolgáltatások piacán fennálló versenyre, akkor az ettől eltérő, de a Femern Landanlæg javára ugyanazon projekt keretében elfogadott intézkedések is hatással lehetnek arra. (
57
) Erre az érvre, amint az a fenti 94. pontban megállapításra került, a Törvényszék véleményem szerint anélkül válaszolt, hogy tévesen alkalmazta volna a jogot. Pusztán abból a körülményből ugyanis, hogy két különböző, eltérő kedvezményezettekkel és céllal rendelkező intézkedést (
58
) ugyanazon projekt keretében fogadtak el, és hogy egyikük állami támogatásnak minősül, nem következik, hogy akkor mindkettő automatikusan állami támogatást jelent.
99.
Ami ezt követően a fellebbezők által a projekt, valamint a Femern és a Femern Landanlæg javára ennek keretében hozott intézkedések céljára vonatkozóan felhozott érveket illeti, hozzáteszem – pusztán a teljesség kedvéért és anélkül, hogy állást kívánnék foglalni olyan ténykérdésekről, amelyek nem tartoznak a Bíróság hatáskörébe a fellebbezési eljárások keretében –, hogy még ha nem is kétséges, hogy a projekt egészének célja az északi országok és Közép‑Európa közötti személy‑ és áruszállítás feltételeinek javítása, (
59
) nem vitatott, hogy – amint arra a Dán Királyság is hivatkozik – a hátországi vasúti összeköttetéseket a tartományi vasúti közlekedésben fogják használni, függetlenül attól, hogy az állandó összeköttetést használják‑e. Ebből az következik, hogy noha a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések célja részben megegyezik a Femern javára hozott intézkedések céljával, amennyiben a hátországi összeköttetések megvalósítása lehetővé teszi az állandó összeköttetés használatát, mindazonáltal az saját különös jellemzőkkel bír. Ebből az következik, hogy a Törvényszék nem követett el hibát, amikor úgy ítélte meg, hogy az intézkedések céljai eltérőek.
100.
A fenti megfontolások összességére tekintettel úgy vélem, hogy a fellebbezések első jogalapjainak első részeit el kell utasítani.
b)
Az első jogalapoknak a dániai vasúti infrastruktúra üzemeltetése és működtetése piacának de lege és de facto megnyitására vonatkozó második és harmadik részeiről
1) A felek érveinek összefoglalása
101.
A fellebbezések első jogalapjainak második és harmadik részeiben a fellebbezők – a pernyertességük előmozdítása érdekében beavatkozó felek által támogatva – a megtámadott ítéletek azon szakaszait vitatják, amelyekben a Törvényszék elutasította azokat a kifogásokat, amelyekben arra hivatkoztak, hogy téves a Bizottság azon következtetése, amely szerint Dániában nem áll fenn verseny a nemzeti vasúti hálózat „piacán” vagy „piacáért”. A fellebbezők szerint ugyanis Dániában a vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének piaca ezzel szemben de lege és de facto meg van nyitva a verseny előtt. (
60
)
102.
Az első jogalapok második részeiben a fellebbezők úgy vélik, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy az a körülmény, hogy a vasutakról szóló dán törvény (
61
) lehetővé teszi, hogy bármely olyan vállalkozás, amely megfelel bizonyos feltételeknek, megszerezze a dán vasúti infrastruktúra üzemeltetésére, működtetésére és fenntartására vonatkozó engedélyt, nem jelenti azt, hogy a vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének piaca meg van nyitva a verseny előtt. (
62
) A fellebbezők szerint az ilyen engedély megszerzésének lehetősége azt bizonyítja, hogy Dániában a vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének piaca de lege meg van nyitva a verseny előtt, legalábbis a „piacért” folyó versenyt illetően. E tekintetben annak van jelentősége, hogy a vállalkozás megépítheti saját infrastruktúráját, és azt maga működtetheti, illetve hogy a már meglévő hálózatokon – ideértve az állami infrastruktúrát is – szolgáltatásokat nyújthat.
103.
Ez a megközelítés megfelel a maga a Bizottság által kifejtett azon álláspontnak, amely szerint az uniós jogban a vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének piaca csak akkor tekinthető a verseny előtt zártnak, ha e tevékenységek jogi monopólium alá tartoznak, amely nemcsak a „piacon” lévő versenyt zárja ki, hanem a „piacért” folyó versenyt is. (
63
)
104.
Dániában azonban nem ez a helyzet. Dániában ugyanis egyetlen vállalkozás sem kapott kizárólagos jogot vagy jogi monopóliumot a vasúti hálózat üzemeltetése vagy működtetése tekintetében. Éppen ellenkezőleg, a dán vasúti törvény az említett engedélyezési rendszert írta elő, amely kifejezetten lehetővé teszi valamennyi vállalkozás számára, hogy a vasúti infrastruktúra üzemeltetésével és működtetésével kapcsolatos tevékenységeket folytasson, feltéve hogy teljesülnek bizonyos biztonsági követelmények. Az engedélyezési rendszer egyrészt biztosítja, hogy az egymással versenyben álló vállalkozások a maguk érdekében versenyezhessenek, mivel az infrastruktúra megépítésével maguk is természetes monopóliummal rendelkezhetnek. Ennélfogva egy, a Femern Landanlægtől eltérő vállalkozást is kiválaszthattak volna arra, hogy forrásokat kapjanak a hátországi vasúti összeköttetések megépítéséhez. Másrészt e rendszer azt mutatja, hogy az egymással versenyben álló vállalkozások más vállalkozások természetes monopóliumain is működhetnek. Ez a helyzet például akkor, ha a Femern Landanlæg vagy a Banedanmark a hátországi vasúti összeköttetések infrastruktúrájának megépítésére vagy üzemeltetésére közbeszerzési eljárást ír ki.
105.
Egyébként a 2019. december 19‑i Arriva Italia és társai ítéletből (C‑385/18, EU:C:2019:1121, a továbbiakban: Arriva Italia ítélet) és a 2019. július 29‑i Azienda Napoletana Mobilità ítéletből (C‑659/17, EU:C:2019:633, a továbbiakban: Azienda Napoletana Mobilità ítélet) is kitűnik, hogy a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a kizárólagos jogok közvetlen odaítélése nem zárja ki a piacért folyó versenyt abban az esetben, ha az államot nem akadályozzák meg a vasúti hálózatok üzemeltetésére és működtetésére vonatkozó közbeszerzési eljárás kiírásában.
106.
Az olyan egyéb gazdasági ágazatokhoz hasonlóan, amelyek hálózati infrastruktúra használatát feltételezik, úgy mint a távközlés, a villamos energia vagy a gáz, ahol a piacok meg vannak nyitva a verseny előtt pusztán azáltal, hogy lehetővé teszik a gazdasági szereplők számára, hogy a hálózati infrastruktúra részein szolgáltatásokat nyújtsanak, így – mivel a vasúti infrastruktúra működtetésére vonatkozó dán jogi keret a meglévő vasúti hálózatok (beleértve az állami hálózatokat is) üzemeltetésére és működtetésére vonatkozóan ír elő feltételeket – a dán vasúti infrastruktúra működtetésének piaca úgy tekinthető, hogy meg van nyitva a verseny előtt az uniós jog szerinti értelemben, legalább a „piacért folyó” versenyt illetően.
107.
Ugyanezen okokból téves a Törvényszék azon érvelése, amely szerint a Banedanmarktól eltérő azon vállalkozások, amelyek megszerezték a fent említett engedélyeket, a vasúthálózat természetes monopóliumot képező helyi szakaszain működnek. (
64
) Emellett a megtámadott ítéletekben szereplő azon érvek, amelyek más tagállamok engedéllyel rendelkező üzemeltetőire (
65
) és a vasúti ágazat liberalizálásának nem kötelező jellegére (
66
) vonatkoznak, nem relevánsak, mivel a dán engedélyezési rendszer azt mutatja, hogy a piac nyitott és liberalizált.
108.
Az első jogalapok harmadik részeiben a fellebbezők úgy vélik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy Dániában a vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének piaca de facto nem volt megnyitva a verseny előtt. Érvelésében a Törvényszék ugyanis figyelmen kívül hagyta azt az alapvető szempontot, hogy jogi monopólium hiányában és egy olyan engedélyezési rendszer fennállása esetén, amely minden vállalkozás számára lehetővé teszi a vasúti infrastruktúra működtetését, nem releváns, hogy az infrastruktúra hol található, vagy hogy ki annak a tulajdonosa. A vasúti hálózat egyes részein egymással versengő vállalkozásoknak a megtámadott ítéletek által elismert létezése a végső bizonyítéka annak, hogy a piac de facto is meg van nyitva a verseny előtt. Míg a hálózat egyes tulajdonosai dönthetnek arról, hogy maguk működtetik a hálózat részeit, ez semmit sem változtat azon a tényen, hogy a piac meg van nyitva a verseny előtt, kifejezetten azért, hogy a vállalkozások versenyezhessenek egymással annak érdekében, hogy a hálózat saját maguk általi megépítése révén természetes monopólium tulajdonosaivá válhassanak.
109.
Végül a fellebbezők – akiket e pont tekintetében a pernyertességük előmozdítása érdekében beavatkozó felek támogatnak – arra hivatkoznak, hogy mindenesetre, még ha azt is kellene megállapítani, hogy a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések nem alkalmasak a verseny torzítására a vasúti hálózat üzemeltetésének és működtetésének piacán, semmi kétség nem fér ahhoz, hogy ezek az intézkedések torzítják a versenyt a beszerzési piacon (a vasúti infrastruktúra megépítéséhez szükséges nyersanyagok beszerzésének piacán) és az értékesítési piacon (a dán vasúti szolgáltatások piacain).
110.
A NABU, az FSS, a Rederi, a Trelleborg és az Aktionsbündnis a fellebbezők által előadott érvekhez hasonló érveket hoznak fel.
111.
A NABU különösen arra hivatkozik, hogy az uniós jogban ahhoz, hogy valamely piacot verseny előtt zártnak lehessen minősíteni, törvényben kell megtiltani minden más gazdasági szereplő részére, hogy a szóban forgó piacon versenyezzen, és hogy Dániában ilyen tilalom nem létezik. Ugyanebben az értelemben a Rederi, az Aktionsbündnis és a Trelleborg rámutatnak arra, hogy a Bizottság maga is jelezte, hogy jogi monopólium csak akkor áll fenn, ha törvény vagy rendeleti szintű szabályozás kizárólagos szolgáltatónak tart fenn egy adott szolgáltatást, és annak nyújtását kifejezetten megtiltják a többi szolgáltató részére. (
67
) A Rederi és az Aktionsbündnis úgy vélik, hogy a jelen ügyben a Banedanmarkra a vasúti infrastruktúra üzemeltetése és működtetése tekintetében ruházott jog nem képez kizárólagos jogot, amit az a tény is igazol, hogy más belföldi és külföldi vasúttársaságok is engedélyt kaptak a vasúti infrastruktúra működtetésére vonatkozóan, és Dániában nincs törvényi tilalom a vasúti infrastruktúra működtetése tekintetében. A Rederi hozzáteszi, hogy még ha – jóllehet nem ez a helyzet – ez a jog kizárólagos is lenne, a dán jog egyáltalán nem zárja ki a „piacért folyó” versenyt, mivel bármely, Dániában engedéllyel rendelkező vállalkozás részt vehet a közbeszerzési eljárásokban, és versenyt folytathatnak mind az állami, mind a magántulajdonban lévő vasúti infrastruktúra üzemeltetéséért és működtetéséért.
112.
A Rederi és a Trelleborg továbbá arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék azon következtetése, amely szerint a magánszereplőknek a helyi önkormányzatok tulajdonában álló hálózatokon való jelenléte nem bizonyítja a verseny fennállását, egyenértékű azzal az állítással, hogy a piac csak akkor lenne megnyitva a verseny előtt, ha a vállalkozások az állam tulajdonában álló vasúti infrastruktúrát működtetik egymással versenyezve. Ez azonban nem igaz, tekintettel arra, hogy a szóban forgó infrastruktúrák nem az állam, hanem a Femern Landanlæg tulajdonában vannak, valamint a vasúthálózat állami része teljesen egybeolvadt az önkormányzati és magánhálózatokkal. Emellett mind a Rederi, mind a Trelleborg úgy véli, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe a potenciális versenyt.
113.
A tárgyaláson a Rederi arra hivatkozott, hogy még ha a dán jog egyetlen gazdasági szereplőnek (Banedanmark) is biztosítja a vasúti infrastruktúra egy részének működtetését, nem lehet úgy tekinteni, hogy Dániában a vasúti infrastruktúra üzemeltetésére és működtetésére vonatkozó piac monopolizált. Egyrészt ugyanis az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a csak a piac egy részén fennálló monopólium nem elegendő a verseny torzulásának kizárásához, (
68
) másrészt pedig Dániában több vállalkozás is kínálhatja és ténylegesen kínálja is e szolgáltatásokat a piacon. E tekintetben a Trelleborg hozzáteszi, hogy a vasúti hálózatok integrált jellege miatt ahhoz, hogy a hálózat egészét úgy lehessen tekinteni, mint amely meg van nyitva a verseny előtt, elegendő, ha csak a hálózat egy része van megnyitva a verseny előtt.
114.
Az FSS arra hivatkozik, hogy az engedélyek megszerzésére vonatkozó lehetőség, amely valamennyi nemzeti vagy külföldi gazdasági szereplő előtt nyitva áll, automatikusan azt jelenti, hogy fennáll a „piacért” folyó verseny, mivel bármely érdekelt gazdasági szereplő részére odaítélhetik a hátországi vasúti összeköttetések üzemeltetését és működtetését az ahhoz kapcsolódó finanszírozási intézkedésekkel együtt. Ennélfogva, még ha a vasúti infrastruktúra egyes részei a természetes monopólium jellemzőivel is rendelkeznek, ez nem jelenti azt, hogy az infrastruktúra üzemeltetői nem folytathatnak versenyt a „piacért”. Az FSS emellett arra hivatkozik, hogy a hátországi vasúti összeköttetések finanszírozása nagyobb hatást gyakorolhat a vasúti közlekedés versenyképességére más közlekedési módok – mint például a közúti, a légi vagy a tengeri közlekedés – hátrányára.
115.
A Bizottság előzetesen arra hivatkozik, hogy az első jogalapok második részeiben foglalt kifogások elfogadhatatlanok. A megtámadott ítéletek ugyanis egyáltalán nem tartalmaznak olyan megállapítást, amely szerint a dániai vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének piaca de lege nincs megnyitva a verseny előtt. Az e megállapítással szemben felhozott jogalap tehát elfogadhatatlan. A Bizottság emellett úgy véli, hogy az első jogalapok első részeihez hasonlóan az első jogalapok harmadik részeit is elfogadhatatlannak kell nyilvánítani, mivel azok nem felelnek meg az eljárási szabályzat 169. cikkének (2) bekezdésében foglalt, a fenti 82. pontban említett követelményeknek. A Bizottság ezt meghaladóan érdemben vitatja a fellebbezők és a támogatásuk végett beavatkozó felek által előadott érveket.
116.
A Dán Királyság úgy véli, hogy mind az első jogalapok második, mind harmadik részei elfogadhatatlanok, mivel azok az elsőfokú eljárásban a Törvényszék előtt felhozott jogalapok megismétlésére korlátozódnak. A dán kormány ezt meghaladóan érdemben vitatja a fellebbezők és a támogatásuk végett beavatkozó felek által előadott érveket.
2) Értékelés
117.
Az első jogalapok második és harmadik részeiben a fellebbezők – a pernyertességük előmozdítása érdekében beavatkozó felek által támogatva – a megtámadott ítéletek azon szakaszait vitatják, amelyekben a Törvényszék elutasította azon érveiket, amelyekben arra hivatkoztak, hogy a dániai vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének piaca de lege és de facto meg van nyitva a verseny előtt.
i) A Törvényszék érvelésének rövid összefoglalása
118.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott ítéletekben a Törvényszék először is megállapította, hogy a dán törvénynek a fellebbezők által hivatkozott rendelkezései (
69
) nem jelentik azt, hogy a vasúti infrastruktúra üzemeltetése és működtetése meg van nyitva a verseny előtt, és hogy a vasúti infrastruktúra működtetésére vonatkozó engedély megszerzésének lehetősége nem eredményezi azt, hogy a dán nemzeti vasúthálózat, beleértve a hátországi vasúti összeköttetéseket is, üzemeltetésének és működtetésének „piacán” vagy „piacáért” verseny állna fenn. (
70
) A Törvényszék szerint az a tény, hogy az ilyen engedéllyel rendelkező bizonyos vállalkozások a vasúthálózat olyan részein működhetnek, amelyek a nemzeti vasúthálózattól elkülönülő természetes monopóliumok jellegével rendelkeznek, nem elegendő annak bizonyításához, hogy a nemzeti vasúthálózat, amelyet a jogi monopólium rendszerében a Banedanmark működtet, nyitva áll a verseny előtt. Ez vonatkozik a hátországi vasúti összeköttetésekre is, amelyek magukban foglalják a már a Banedanmark tulajdonában álló, meglévő infrastruktúra kibővítését és felújítását, és amelyek a projekt megvalósítását követően ez utóbbi és a Femern Landanlæg közös tulajdonába kerülnek, (
71
) és továbbra is a meglévő nemzeti hálózat szerves részét fogják képezni. (
72
)
119.
Másodszor, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Banedanmarktól eltérő vállalkozások által működtetett helyi hálózatok létezése – amelyek a nemzeti vasúti infrastruktúrától, beleértve a hátországi vasúti összeköttetéseket is, elkülönülő természetes monopóliumoknak minősülnek – nem bizonyítja azt, hogy a hátországi vasúti összeköttetéseket is – akárcsak e helyi hálózatokat – versenyeztetési eljárás lefolytatását követően működtetik, sem pedig azt, hogy a Femern Landanlæg a verseny előtt megnyitott piacokon működne. (
73
)
ii) Az elfogadhatóságról és a Törvényszék által tett ténymegállapításokról
120.
A fellebbezők és a beavatkozók által a Törvényszék ezen érvelésével szemben felhozott kifogások érdemi elemzését megelőzően el kell utasítani a Bizottság és a Dán Királyság által felhozott elfogadhatatlansági kifogásokat. E tekintetben a fenti 87. és 88. pontban kifejtettekre utalok, és úgy vélem, hogy ugyanezen okokból az első jogalapok második és harmadik részei is megfelelnek az eljárási szabályzat 169. cikkének (2) bekezdésében előírt követelményeknek, és nem kizárólag az első fokon felhozott érveket ismétlik meg.
121.
Véleményem szerint szintén el kell utasítani azt az elfogadhatatlansági kifogást, amellyel a Bizottság arra hivatkozik, hogy a megtámadott ítéletek nem tartalmaznak olyan megállapítást, amely szerint a dániai vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének piaca de lege nincs megnyitva a verseny előtt. Ugyanis, bár igaz, hogy a megtámadott ítéletekben a Törvényszék nem tett kifejezetten ilyen megállapítást, nem kétséges azonban, hogy elutasította a fellebbezők által felhozott azon érveket, amelyekben a fellebbezők a szóban forgó piac de lege megnyitására hivatkoztak, amint az egyébként az első megtámadott ítélet 108. pontja és a második megtámadott ítélet 83. pontja 2. szakaszának címéből is kitűnik. Első jogalapjaik második részeivel a fellebbezők a fellebbezés keretében a Törvényszéknek a megtámadott ítéletek e szakaszában szereplő érvelését vitatják. Ebből az következik, hogy e részek elfogadhatók.
122.
Az elfogadhatóságot illetően emlékeztetni kell továbbá arra, hogy – amint az a fenti 91. pontban már megállapításra került – az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben a Törvényszék megállapította vagy értékelte a tényállást, az EUMSZ 256. cikk értelmében a Bíróság kizárólag e tények jogi minősítését és az abból levont jogkövetkezményeket vizsgálhatja felül. A tények értékelése, mint például a Törvényszéknek a nemzeti jogra vonatkozó értékelései – a Törvényszék elé terjesztett bizonyítékok elferdítésének esetét kivéve – nem minősül tehát a Bíróság felülvizsgálata alá tartozó jogkérdésnek. (
74
)
123.
A Bíróság az állandó ítélkezési gyakorlat alapján ebből azt a következtetést vonja le, hogy a Törvényszék nemzeti jogra vonatkozó értelmezését illetően a Bíróság hatásköre a fellebbezés keretében csak annak vizsgálatára terjed ki, hogy a Törvényszék elferdítette‑e ezen jogot, az elferdítésnek pedig nyilvánvalóan ki kell tűnnie az ügy irataiból. (
75
)
124.
E tekintetben megjegyzem, hogy a megtámadott ítéletekben a Törvényszék számos olyan ténybeli megállapítást tett, amelyen az általa levont következtetések alapulnak, és amelyeket az előző két pontban említett ítélkezési gyakorlat értelmében nem lehet fellebbezés keretében megkérdőjelezni.
125.
Először is, a Törvényszék azt a ténymegállapítást tette, hogy Dániában fennáll a Banedanmarkra az állami nemzeti vasúti infrastruktúrára vonatkozóan ruházott jogi monopólium, (
76
) valamint hogy a vasúti szabályozásról szóló dán törvény (
77
) értelmében a Banedanmark felelős az állami vasúti infrastruktúra és a hátországi vasúti összeköttetések működtetéséért. (
78
)
126.
Másodszor, a Törvényszék azt a ténymegállapítást tette, hogy a Ringsted és a Rødby közötti, (
79
) már a Banedanmark tulajdonában álló azon vonal, amelyen a kibővítési és felújítási munkálatokra sor kerül, a meglévő nemzeti hálózat szerves részét képezi és fogja továbbra is képezni, és azt a Banedanmark a nemzeti vasúthálózat egészére alkalmazandó szabályok szerint működteti továbbra is. (
80
)
127.
Harmadszor, a Törvényszék az első megtámadott ítélet 109. és azt követő pontjaiban, valamint a második megtámadott ítélet 84. és azt követő pontjaiban értelmezte a dán vasúti törvény rendelkezéseit a vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének engedélyezésére vonatkozóan. (
81
)
128.
E ténybeli megállapításokat figyelembe véve kell tehát megvizsgálni, hogy a fellebbezők és a támogatásuk végett beavatkozó felek által felhozott kifogások és érvek megkérdőjelezik‑e a Törvényszéknek a megtámadott ítéletekben foglalt, általuk vitatott érvelését.
129.
E tekintetben mindenekelőtt ki kell emelni, hogy a fellebbezők által előadott érvelés nagyrészt azon – a beadványaikban többször is kifejezetten megismételt – előfeltevésen alapul, amely szerint Dániában nem létezik az általánosan tekintett vasúti infrastruktúrára vonatkozó jogi monopólium. Mindazonáltal a fenti 122. és 123. pontban említett ítélkezési gyakorlatra tekintettel egyértelmű, hogy az állami vasúti infrastruktúrát illetően ez az előfeltevés összeegyeztethetetlen a Törvényszéknek a fenti 125. pontban említett ténybeli megállapításával, oly módon, hogy az ezen az előfeltevésen alapuló érveket mint elfogadhatatlanokat el kell utasítani.
130.
E tekintetben arra is rá kell mutatni, hogy fellebbezéseikben a fellebbezők egyáltalán nem hivatkoztak arra, hogy a Törvényszék e tekintetben elferdítette volna a tényeket. Nem hoztak fel kifogást arra vonatkozóan, hogy a Törvényszék elferdítette volna a dán jogot, amikor a megtámadott ítéletekben megállapította, hogy a Banedanmark a nemzeti vasúti infrastruktúrára vonatkozó jogi monopóliummal rendelkezik. (
82
)
131.
Válaszukban a fellebbezők tisztázták a dán jognak a Törvényszék által történő értelmezésével kapcsolatban általuk felhozott kifogások érvényesülési körét. E kifogásokkal a Törvényszék által tett ténybeli megállapítások (vagyis a nemzeti jog értelmezése) következményeinek jogi minősítésével kapcsolatos hibára kívántak hivatkozni. Függetlenül attól a körülménytől, hogy véleményem szerint egy ilyen kifogás lényegében a nemzeti jognak a Törvényszék által történő értelmezésének megkérdőjelezésére irányul, és hogy ennélfogva az – amint az már megállapításra került – elfogadhatatlan, mindenesetre úgy vélem, hogy a Törvényszék – csakúgy, mint a Bizottság a vitatott határozatban – nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a Banedanmarkot a nemzeti vasúti infrastruktúrára vonatkozóan megillető jogi monopólium fennállásából eredő jogkövetkezményeket minősítette. E jogi monopólium fennállásából ugyanis az következik, hogy az állami vasúti infrastruktúra üzemeltetésével és működtetésével kapcsolatos tevékenységek nem tekinthetők a verseny előtt sem de lege, sem de facto megnyitott tevékenységeknek, mivel e monopólium fennállása miatt a Banedanmarkon kívül egyetlen más gazdasági szereplő sem nyújthat jogilag az e vasúti infrastruktúra üzemeltetésére és működtetésére irányuló szolgáltatásokat.
132.
Ami ezt követően a Törvényszéknek a fenti 126. pontban említett azon megállapítását illeti, amely szerint a hátországi vasúti összeköttetések a nemzeti vasúti hálózat részét képezik, megjegyzem, hogy fellebbezéseikben a fellebbezők mindössze arra hivatkoztak, hogy a vasúti infrastruktúra üzemeltetése és működtetése piacának de lege megnyitására vonatkozóan általuk kifejtett megfontolások e kérdést is érintik. (
83
) E tekintetben azonban semmilyen konkrét érvet nem hoztak fel, és nem hivatkoztak a tények elferdítésére sem. Véleményem szerint az ilyen kifogás, amelyhez még az annak alátámasztására felhozott érvek rövid ismertetését sem csatolták, elfogadhatatlan. E kifogás amiatt is elfogadhatatlan, mert a Törvényszék által tett ténymegállapítások ellen irányul.
133.
Végül meg kell jegyezni, hogy a Törvényszék előtt nem hivatkoztak azokra a kifogásokra, amelyekben a fellebbezők és egyes beavatkozó felek arra hivatkoznak, hogy a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések minden esetben alkalmasak a verseny torzítására a vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének beszerzési és értékesítési piacain. Olyan új jogalapokról van tehát szó, amelyek a fenti 97. pontban említett ítélkezési gyakorlat alapján a fellebbezés keretében elfogadhatatlanok. Ugyanezen okokból elfogadhatatlannak tartom az FSS által felhozott azon érvet is, amely arra vonatkozik, hogy a hátországi vasúti összeköttetések finanszírozása más közlekedési módok hátrányára milyen hatást fejt ki a vasúti közlekedés versenyképességére.
iii) Az ügy érdeméről
134.
Érdemben mindenekelőtt a Törvényszék által a Banedanmarkot megillető fent említett jogi monopólium fennállására vonatkozóan tett megállapítással kapcsolatos egyes érveket kell megvizsgálni, amelyek elfogadhatók, mivel jogkérdéseket vetnek fel.
135.
Először is azokra az érvekre hivatkozom, amelyekben a fellebbezők és a támogatásuk végett beavatkozó felek arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel véleményük szerint az uniós jogban jogi monopólium csak akkor állapítható meg, ha a törvényi vagy rendeleti szintű intézkedések egy adott szolgáltatást valamely kizárólagos szolgáltató részére tartanak fenn, és kifejezetten megtiltják minden más gazdasági szereplő számára, hogy ilyen szolgáltatást nyújtson, ami nem áll fenn Dánia esetében, ahol ilyen jellegű tilalom nem létezik. Érvelésük alátámasztása érdekében a fellebbezők és e beavatkozók az állami támogatás fogalmáról szóló közlemény 188. pontjára és a Bizottság „Infrastructure Analytical Grid for Railway, Metro and Local Transport Infrastructure” című dokumentumára hivatkoznak. (
84
)
136.
E tekintetben mindenekelőtt megjegyzem, hogy amint az az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, e két hivatkozott dokumentum semmilyen módon nem köti a Bíróságot az uniós jog értelmezése során. (
85
)
137.
Ezt követően úgy vélem, hogy az uniós jog értelmében vett jogi monopóliumnak egy adott piacon való fennállásának elemzését esetről esetre kell elvégezni, figyelembe véve egyrészt az érintett piacot és annak sajátosságait, másrészt pedig a szóban forgó nemzeti jogi hátteret.
138.
A jelen ügyben, amint az a fenti 125. és 126. pontban már megállapításra került, a Törvényszék megállapította, hogy a dán szabályozás értelmében a Banedanmark felelős a nemzeti vasúti infrastruktúra működtetéséért, amelynek részét képezik, és továbbra is a részét fogják képezni a hátországi vasúti összeköttetések. E megállapításból azt a következtetést lehet levonni, hogy feltéve, hogy a Dán Királyság nem dönt úgy, hogy módosítja jogszabályait, és közbeszerzési eljárás kiírásával megnyitja a verseny előtt a jelenleg a Banedanmarkra ruházott feladatokat, a Banedanmarkon kívül egyetlen más gazdasági szereplő sem kínálhat vagy nyújthat a nemzeti vasúti infrastruktúra üzemeltetéséhez és működtetéséhez kapcsolódó szolgáltatásokat. Ebből az következik, hogy ezen infrastruktúrával kapcsolatban sem a „piacon”, sem a „piacért” nem áll fenn jogilag verseny. Nem vitatott továbbá, hogy – amint azt a Törvényszék is megjegyezte – az uniós jog nem írta elő a tagállamoknak, hogy megnyissák a verseny előtt az infrastruktúra üzemeltetését és működtetését. (
86
) Úgy vélem, hogy ilyen helyzetben nem lehet azt kifogásolni a Törvényszékkel szemben, hogy megsértette volna az uniós jogot a jogi monopólium fennállásának megállapításával, amely monopólium a dániai nemzeti vasúti infrastruktúra üzemeltetésével és működtetésével kapcsolatos tevékenységek tekintetében kizárja a verseny fennállását.
139.
Másodszor, meg kell vizsgálni azt az érvet, amelyben a fellebbezők arra hivatkoznak, hogy a megtámadott ítéletek ellentétesek a Bíróságnak az Arriva Italia és az Azienda Napoletana Mobilità ügyekben hozott ítéleteiből eredő ítélkezési gyakorlattal. (
87
)
140.
E tekintetben megjegyzem, hogy az Arriva Italia ítélet egy olyan előzetes döntéshozatal iránti kérelemre vonatkozott, amelyben a Consiglio di Stato (államtanács, Olaszország) többek között azt kérdezte a Bíróságtól, hogy az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül‑e valamely pénzösszegnek egy súlyos pénzügyi nehézségekkel küzdő állami vasúti vállalat részére történő biztosítása, amely vállalat a Regione Pugliával (Puglia tartomány, Olaszország) kötött szerződés alapján kizárólagos joggal rendelkezik a helyi vasúti infrastruktúra működtetésére és fenntartására, valamint a személyszállítási szolgáltatások e vasúti infrastruktúra keretében történő nyújtására vonatkozóan. (
88
)
141.
Ami a szóban forgó intézkedésnek a piaci verseny torzítására való alkalmasságára vonatkozó feltételt illeti, a Bíróság előtt arra hivatkoztak, hogy e feladatoknak az említett vállalat részére történő odaítélése az olasz jog szerinti jogi monopólium hatálya alá tartozik, amely kizárja a versenyt az érintett piacon. (
89
) A Bíróság azonban az állami támogatás fogalmáról szóló közlemény 188. pontjának b) alpontjára hivatkozva elutasította ezt az érvet.
142.
E tekintetben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy ahhoz, hogy az ilyen torzítás ilyen körülmények között kizárható legyen, az szükséges, hogy a jogi monopólium nemcsak a piacon folyó, hanem a piacért folyó versenyt is kizárja, amennyiben kizárja, hogy valamely lehetséges versenytárs az adott szolgáltatást nyújtó kizárólagos szolgáltatóvá váljon. (
90
) Ezt követően úgy ítélte meg, hogy annak alátámasztása érdekében, hogy olyan piacról van szó, amelyben kizárt a piacért folyó verseny, annak bizonyítására lenne szükség, hogy Puglia tartomány törvényi vagy rendeleti intézkedések alapján köteles volt arra, hogy a szóban forgó vasúti infrastruktúra üzemeltetését és a személyszállítási szolgáltatásokat kizárólagos jelleggel odaítélje a szóban forgó vállalkozás részére, ami a rendelkezésére álló iratokból nem derült ki. (
91
)
143.
A jelen ügyben azonban meg kell jegyezni, hogy a hátországi vasúti összeköttetések olyan vasúti infrastruktúrát képeznek, amely a Törvényszék ténybeli megállapítása és a fenti 126. pontban említettek szerint már a projekt megvalósítását megelőzően része volt annak a nemzeti vasúti infrastruktúrának, amelyet a fent említett jogi monopólium alapján a Banedanmark működtetett, és amely a projekt megvalósítását követően is ezen infrastruktúra részét fogja képezni. E körülmények között, az Arriva Italia ítéletben szereplő esettel szemben, jogilag kizártnak tűnik, hogy a jelen ügyben a szóban forgó vasúti infrastruktúra üzemeltetését a Banedanmarktól eltérő gazdasági szereplőre bízhassák.
144.
Ugyanebben az értelemben különbözik a jelen ügy a fent hivatkozott Azienda Napoletana Mobilità ítéletben elemzett ügytől is, amely a helyi tömegközlekedési szolgáltatások irányítására vonatkozott.
145.
Harmadszor, ami a Rederi által felhozott azon érvet illeti, amely szerint a jogi monopóliumnak kizárólag a vasúti infrastruktúra egy részére történő odaítélése egy olyan helyzetben, amikor több vállalkozás kínálhat és kínál ténylegesen a vasúti infrastruktúra üzemeltetésével és működtetésével kapcsolatos szolgáltatásokat, nem elegendő annak megállapításához, hogy a piac monopolizált, és ennélfogva kizárt a verseny, véleményem szerint ennek az érvnek nem lehet helyt adni. Ugyanis, amint arra egyébként a Törvényszék a megtámadott ítéletekben rámutatott, (
92
) azok a különböző vasúti hálózatok, amelyeken a Dániában engedéllyel rendelkező említett vállalkozások működnek, elkülönülnek a nemzeti vasúti infrastruktúrától, és maguk is természetes monopóliumoknak minősülnek, függetlenül a Trelleborg által kiemelt azon körülménytől, hogy e hálózatok az állami vasúti infrastruktúrához kapcsolódnak‑e. Ebből az következik, hogy az a tény, hogy léteznek olyan vállalkozások, amelyek ezen infrastruktúrák üzemeltetésével és működtetésével kapcsolatos szolgáltatásokat kínálnak, egyáltalán nem jelenti azt, hogy a nemzeti vasúti hálózat üzemeltetésére és működtetésére irányuló tevékenység meg van nyitva a verseny előtt, és hogy ennélfogva az ezen infrastruktúra finanszírozására vonatkozó intézkedések alkalmasak a verseny torzítására.
146.
Ebből az következik, hogy bár a 2019. január 23‑i Fallimento Traghetti del Mediterraneo ítéletből (C‑387/17, EU:C:2019:51) kitűnik, hogy valamely állami támogatás akkor is alkalmas lehet a verseny torzítására, ha az érintett piac csak részlegesen nyitott a verseny előtt, (
93
) ez az elv a jelen ügyben azonban nem alkalmazható. E tekintetben megjegyzem, hogy ez az ítélet egyébként sem a vasúti ágazatra vagy más olyan gazdasági ágazatokra vonatkozott, amelyek hálózati infrastruktúra használatát feltételezik, hanem egy olyan helyzetre, amelyben a kezdetben a versenytársak számára zárt, liberalizáció előtti piacon nyújtottak támogatásokat.
147.
Negyedszer, ami a fellebbezők és a támogatásuk végett beavatkozó felek által felhozott azon különböző érveket illeti, amelyek szerint a dán jog által előírt engedélyezési rendszer azt bizonyítja, hogy Dániában a vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének piaca de lege meg van nyitva a verseny előtt, legalábbis a „piacért” folyó versenyt illetően, azok mindegyike azon az előfeltevésen alapul, amely szerint a Banedanmarkot nem illeti meg jogi monopólium a nemzeti vasúti hálózat – beleértve a hátországi vasúti összeköttetéseket is – vonatkozásában. Ez az előfeltevés összeegyeztethetetlen a Törvényszék által tett, a fenti 125. pontban említett ténybeli megállapítással.
148.
Különösen az az érv, amely szerint az engedélyezési rendszerre tekintettel nem kizárt, hogy a vállalkozások megépíthessék saját infrastruktúrájukat, és maguk is természetes monopóliummal rendelkezhessenek, vagy mások infrastruktúráját működtethessék verseny keretében, nem veszi figyelembe azt a tényt, hogy a hátországi vasúti összeköttetések már léteztek, és azok az állam nemzeti vasúti hálózatának azon részét képezték, és továbbra is annak részét képezik, amelyen a Banedanmark az említett jogi monopóliumot gyakorolja, és hogy a hátországi vasúti összeköttetésekkel kapcsolatos munkálatok, bár jelentősek voltak, a már létező és a Banedanmarkot megillető, fent említett jogi monopólium hatálya alá tartozó vonalak kibővítésére és felújítására vonatkoztak. A Törvényszék által tényként megállapított, ezen monopólium fennállása tehát kizárja, hogy e vonalak működtetését és üzemeltetését más jogalanyoknak is odaítélhessék.
149.
Egyebekben egyáltalán nem megalapozott az az érv, amely szerint minden, Dániában engedéllyel rendelkező vállalkozás részt vehet az állam vasúti infrastruktúrájának üzemeltetésére és működtetésére vonatkozóan kiírt közbeszerzési eljárásokban. Ugyanebben az értelemben egyáltalán nem megalapozott az az állítás, amely szerint az említett engedélyezési rendszer alapján a Banedanmarktól eltérő vállalkozások is vállalhatják a fent említett jogi monopólium hatálya alá tartozó nemzeti vasúti infrastruktúra egyes részeinek megépítését vagy működtetését.
150.
A Rederi által felhozott azon érvet illetően, amelyben a Rederi kiemeli, hogy a hátországi vasúti összeköttetések nem az állam, hanem a Femern Landanlæg tulajdonában állnak, megjegyzem, hogy bár igaz, hogy – amint az a fenti 9. pontból kitűnik – ezen infrastruktúra a projekt megvalósítását követően 80%‑ban a Femern Landanlæg és 20%‑ban a Banedanmark tulajdonába kerül, bizonyítottnak kell azonban tekinteni, (
94
) hogy a hátországi vasúti összeköttetések annak a nemzeti hálózatnak a részét képezik, amelyen a Banedanmark működtetési monopóliumot gyakorol, amint azt a Törvényszék is megállapította. Az a körülmény, hogy az állami hálózat beleolvad az önkormányzati és magánhálózatokba, ezen érv szempontjából nem tűnik relevánsnak.
151.
Ötödször, ami azokat az érveket illeti, amelyeket a fellebbezők a hálózati infrastruktúra használatát feltételező, a távközlési, villamosenergia‑ vagy földgázágazathoz hasonló más gazdasági ágazatokkal fennálló analógiára alapítanak, mindenekelőtt kiemelem, hogy azok a hálózaton történő szolgáltatásnyújtásra, nem pedig a hálózat működtetésére vonatkoznak, tehát véleményem szerint nem relevánsak. Emellett a fenti megfontolásokból az következik, hogy a Törvényszék nem követett el hibát, amikor úgy ítélte meg, hogy a Banedanmarkot megillető jogi monopólium fennállása miatt a nemzeti vasúti hálózat működtetése Dániában nem liberalizált. E megállapítást a más gazdasági ágazatokban már létező jogi szabályozással fennálló semmilyen analógia nem kérdőjelezi meg.
152.
Végül a fenti megfontolásokból az következik, hogy a fellebbezők és a támogatásuk végett beavatkozó felek által a de facto verseny állítólagos fennállásával kapcsolatban felhozott érveket is el kell utasítani. Ezek az érvek ugyanis szintén azon az előfeltevésen alapulnak, amely szerint Dániában a Banedanmark nem rendelkezik jogi monopóliummal. Amint az már említésre került, ez az előfeltevés összeegyeztethetetlen a Törvényszék által tett, a fenti 125. pontban említett ténybeli megállapítással, amely szerint jogi monopólium áll fenn a nemzeti vasúti infrastruktúrára vonatkozóan, amelynek üzemeltetése és működtetése – a fellebbezők által hivatkozott engedélyezési rendszer ellenére – tehát nem képezheti verseny tárgyát.
153.
A fenti elemzésre tekintettel úgy vélem, hogy az első jogalapok második és harmadik részeit is el kell utasítani.
c)
Az első jogalapoknak az egyrészről a vasúti infrastruktúra megépítése és fenntartása, másrészről pedig az annak üzemeltetése és működtetése közötti különbségtételre vonatkozó negyedik részeiről
1) A felek érveinek összefoglalása
154.
A fellebbezések első jogalapjainak negyedik részeiben a fellebbezők – a pernyertességük előmozdítása érdekében beavatkozó felek által támogatva – a megtámadott ítéletek azon szakaszait vitatják, (
95
) amelyekben a Törvényszék elutasította azokat az érveket, amelyekben arra hivatkoztak, hogy a vasúti hálózat megépítésére és fenntartására irányuló azon tevékenységek, amelyek meg vannak nyitva a verseny előtt, a vasúti infrastruktúra üzemeltetésének fogalmába tartozó tevékenységek részét képezik, (
96
) amely tevékenységek ellátása a megépítésről szóló törvény értelmében a Femern Landanlæg feladata. (
97
)
155.
A fellebbezők először is úgy vélik, hogy mivel a dán vasúti törvényben előírt, a fenti 102. pontban említett engedélyezési rendszer megkülönböztetés nélkül vonatkozik a vasúthálózat megépítésére, üzemeltetésére és fenntartására, nyilvánvaló, hogy mindezen tevékenységek az uniós jog alapján Dániában meg vannak nyitva a verseny előtt.
156.
Másodszor, a fellebbezők úgy vélik, hogy a 2012/34 irányelv 7. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 3. cikke 2. pontjának rendelkezései (
98
) ellentmondanak a Törvényszék azon megállapításának, amely szerint a vasúti infrastruktúra működtetésére és fenntartására irányuló tevékenységek két külön piacot alkotnak. A 2012/34 irányelv 3. cikkének (2) bekezdéséből ugyanis kitűnik, hogy a pályahálózat‑működtető hivatalos feladatai magukban foglalják mind a vasúti infrastruktúra működtetését, mind annak fenntartását, ami azt bizonyítja, hogy a két tevékenység ugyanazon piac részét képezi. E következtetést megerősíti a 2012/34 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése, amelyből az következik, hogy az alapvető és a nem alapvető funkciók közötti különbségtétel nem releváns annak meghatározása szempontjából, hogy a működtetésre irányuló tevékenység elkülönül‑e a fenntartásra irányuló tevékenységtől. Mindenesetre a „pályahálózat‑működtető” fogalmának a dán jog szerinti törvényi meghatározásából kitűnik, hogy ezen üzemeltetők mind működtetésre, mind fenntartásra irányuló tevékenységet ellátnak. A Törvényszék nem fejtette ki továbbá annak indokát, hogy miért jutott arra a következtetésre, hogy egyrészt a vasúti infrastruktúra megépítése és fenntartása, másrészt pedig annak üzemeltetése és működtetése két külön piacot képez.
157.
Harmadszor, a fellebbezők arra hivatkoznak, hogy téves a Törvényszék azon megállapítása, amely szerint az általa hivatkozott dán jogszabályi rendelkezésekből kitűnik, hogy a Femern Landanlæg nem tudta a hálózat megépítésére és fenntartására irányuló tevékenységeket a többi gazdasági szereplővel versenyezve ellátni. (
99
) A megépítésről szóló törvényből ugyanis kitűnik, hogy a Femern Landanlæg – a Femernhez hasonlóan – jogosult a megépítésre. A Törvényszék tehát elferdítette a bizonyítékokat.
158.
A fellebbezők támogatása végett beavatkozó felek az előbbiek által felhozott érveket támogatják. A Rederi és a Trelleborg hozzáteszik, hogy a Törvényszék által megállapítottakkal ellentétben a Banedanmark feladatairól és hatásköreiről szóló 1222. sz. rendelet (
100
) nem a közcélú, hanem kizárólag az állami vasúti infrastruktúra megépítéséért, felújításáért és fenntartásáért való felelősséget ruházta e vállalatra. A megépítésről szóló törvény lex specialisnak minősül, amely e rendelet rendelkezéseinek helyébe lép azáltal, hogy a Femern Landanlæg számára biztosítja a hátországi vasúti összeköttetések megépítésének és működtetésének jogát. A Femern Landanlæg legalább a többi vasúti pályahálózat‑működtető potenciális versenytársának minősül.
159.
A Bizottság és a Dán Királyság érdemben vitatja a fellebbezők és a beavatkozó felek érveit.
2) Értékelés
160.
Először is ki kell emelni, hogy a megtámadott ítéletekben a Törvényszék megállapította, hogy a felek között nem vitatott, hogy a vasúti infrastruktúra megépítésének és fenntartásának piaca nyitva áll a verseny előtt. Úgy ítélte meg azonban, hogy a vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének szigorú értelemben vett piacától elkülönülő piacokról van szó, és a Femern Landanlæg nem folytat tevékenységet e piacokon.
161.
A Törvényszék ezt követően úgy ítélte meg, hogy az állandó összeköttetés tervezéséről szóló törvény, (
101
) a megépítésről szóló törvény, a Femern Landanlæg alapszabályának, valamint a Banedanmark feladatairól és hatásköreiről szóló 1222. sz. rendelet rendelkezéseiből kitűnik, hogy jóllehet e rendelkezések a Femern Landanlægre ruházták a hátországi vasúti összeköttetések megépítésére és működtetésére irányuló tevékenységek végrehajtásáért való felelősséget, e társaság nem tudja a többi üzemeltetővel versenyezve ellátni a hálózat megépítésére és fenntartására irányuló tevékenységeket. E megfontolások alapján a Törvényszék megállapította, hogy függetlenül attól a kérdéstől, hogy az infrastruktúra fenntartására irányuló tevékenység műszakilag az infrastruktúra üzemeltetésére vagy működtetésére irányuló tevékenység részét képezi‑e, egyrészt a Femern Landanlæg nem közvetlenül maga végzi e tevékenységet, sem pedig az építési tevékenységet, másrészt pedig a vitatott határozatban a vasúti hálózat üzemeltetésére és működtetésére irányuló tevékenységekre történő hivatkozások nem foglalják magukban a vasúti hálózat megépítésére és fenntartására irányuló tevékenységek gyakorlását.
162.
E tekintetben először is a fellebbezőknek a dán vasúti törvény által előírt engedélyezési rendszerrel kapcsolatos érvét illetően megjegyzem, hogy az azon az előfeltevésen alapul, amely szerint e rendszer megnyitotta a verseny előtt a dán vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének piacát. Ezt az előfeltevést a hátországi vasúti összeköttetések tekintetében az első jogalap második és harmadik részeinek elemzése a fenti 124–153. pontban megcáfolta. Következésképpen az említett érvnek nem lehet helyt adni.
163.
Ami másodszor a fellebbezők azon érvét illeti, amelyben arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék azon megállapítása, amely szerint a vasúti hálózat megépítésének és fenntartásának piaca különbözik a vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének piacától, ellentétes a 2012/34 irányelv különböző rendelkezéseivel, véleményem szerint ezt az érvet szintén el kell utasítani.
164.
E tekintetben ugyanis mindenekelőtt megjegyzem, hogy az a tény, hogy valamely üzemeltetőre a 2012/34 irányelv 3. cikkének 2. pontja értelmében vett „pályahálózat‑működtetőként” különböző funkciók ruházhatók, egyáltalán nem jelenti azt, hogy e funkciókat szükségszerűen egyetlen érintett piac részének kell tekinteni. Ugyanazon gazdasági szereplő több releváns piacon is folytathat tevékenységet. Egyébiránt e rendelkezés utolsó mondatából kitűnik, hogy az ott említett funkciók megoszthatók a különböző gazdasági szereplők között. Ugyanezen szempontból a 2012/34 irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében szereplő, az alapvető funkciókkal kapcsolatos rendelkezés egyáltalán nem támasztja alá azt az állítást, amely szerint a szóban forgó funkciók egyetlen releváns piac részét képezik. A fellebbezők tehát véleményem szerint nem hivatkozhatnak a 2012/34 irányelv e rendelkezéseire annak alátámasztása érdekében, hogy a Törvényszék e tekintetben hibát követett el.
165.
Ami a megtámadott ítéletek indokolásának állítólagos hiányára alapított kifogást illeti, emlékeztetek arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az ítéletek indokolására vonatkozó, a Törvényszékre háruló kötelezettség nem kötelezi a Törvényszéket arra, hogy olyan magyarázatot adjon, amely egyenként és kimerítően követi a felek által előadott összes érvet. Az indokolás így lehet hallgatólagos is, feltéve hogy lehetővé teszi az érdekeltek számára, hogy megismerjék azon indokokat, amelyeken a Törvényszék ítélete alapul, illetve a Bíróság számára, hogy elegendő információval rendelkezzen ahhoz, hogy a fellebbezés keretein belül gyakorolni tudja felülvizsgálati jogkörét. (
102
)
166.
A jelen ügyben elegendő annak megállapítása, hogy a Törvényszék által az első megtámadott ítélet 121–127. pontjában és a második megtámadott ítélet 96–102. pontjában kifejtett érvelés lehetővé teszi mind a fellebbezők számára, hogy megismerjék azon indokokat, amelyek alapján a Törvényszék elutasította érveiket, mind pedig a Bíróság számára, hogy elegendő információval rendelkezzen ahhoz, hogy gyakorolni tudja felülvizsgálati jogkörét. Ebből az érvelésből ugyanis egyértelműen kitűnik, hogy a Törvényszék egyrészt úgy ítélte meg, hogy bár nem kizárt, hogy a fenntartási tevékenység műszakilag a hálózat működtetésének általánosabb fogalma alá tartozhat, a vasúti infrastruktúra megépítésével és fenntartásával kapcsolatos tevékenységek olyan sajátos tevékenységek, amelyek maguk is a vasúti infrastruktúra üzemeltetésének és működtetésének piacától eltérő piacnak minősülnek, másrészt pedig, hogy a fenti 161. pontban említett jogszabályi rendelkezések alapján a Femern Landanlæg nem folytathatja e tevékenységeket a többi üzemeltetővel versenyezve. Az indokolási kötelezettség állítólagos megsértésére alapított kifogást tehát véleményem szerint el kell utasítani.
167.
Végül, harmadszor, ami a bizonyítékoknak a megépítésről szóló törvénnyel összefüggő elferdítésére vonatkozó kifogást illeti, véleményem szerint az hatástalan. Amint ugyanis az a fenti 161. pontból kitűnik, a Törvényszék azon következtetésének alátámasztásaként, amely szerint a Femern Landanlæg nem tud más üzemeltetőkkel versenyezve a hálózat megépítésére és fenntartására irányuló tevékenységet folytatni, nem csupán a megépítésről szóló törvényre, hanem több jogszabályi rendelkezésre is támaszkodott. Fellebbezéseikben a fellebbezők egyáltalán nem fejtik ki, hogy még ha feltételezzük is, hogy a Törvényszék elferdítette a megépítésről szóló törvény jelentését, az általa alapul vett többi rendelkezés miért nem támaszthatja alá következtetését.
168.
E tekintetben egyébként meg kell jegyezni, hogy – amint azt a Rederi és a Trelleborg által előadott további érvekben is elismerik – a Banedamnark feladatairól és hatásköreiről szóló, fent hivatkozott 1222. sz. rendelet a Banedanmarkra ruházza az állami vasúti infrastruktúra megépítéséért, felújításáért és fenntartásáért való felelősséget. E tekintetben a fenti 126. pontban már megállapításra került, hogy a Törvényszék azt a ténybeli megállapítást tette, hogy a hátországi vasúti összeköttetések az állam nemzeti vasúti hálózatának részét képezik, amely megállapítást – amint az a fenti 132. pontból kitűnik – a fellebbezők sikertelenül vitattak. Ebből az következik, hogy a Törvényszék nem követett el hibát, amikor megállapította, hogy a fenti 161. pontban említett rendelkezések alapján a Femern Landanlæg nem tud más üzemeltetőkkel versenyezve a hálózat megépítésére és fenntartására irányuló tevékenységet folytatni a hátországi vasúti összeköttetésekkel kapcsolatban.
169.
Azon érvet illetően, amely szerint a megépítésről szóló törvény olyan lex specialisnak minősül, amely a Banedanmark feladatairól és hatásköreiről szóló 1222. sz. rendelet rendelkezéseinek helyébe lép, egy olyan új érvről van szó, amely a Törvényszék nemzeti jogra vonatkozó értékeléseinek megkérdőjelezésére irányul. Ezen érv tehát a fenti 122. és 123. pontban említett ítélkezési gyakorlat értelmében elfogadhatatlan.
170.
A fenti megfontolásokból az következik, hogy véleményem szerint az első jogalapok negyedik részeit is el kell utasítani.
171.
Ebből az következik, hogy véleményem szerint az első jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
3.
A Törvényszék által a Femern Landanlæg javára hozott intézkedéseknek a tagállamok közötti kereskedelem érintésére való alkalmasságának elemzése során elkövetett téves jogalkalmazásra vonatkozó második jogalapokról
a)
A felek érvei
172.
Fellebbezéseik második jogalapjai keretében az FSS és a Rederi által támogatott fellebbezők úgy vélik, hogy a Törvényszék megsértette az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését és az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdését, amikor a megtámadott ítéletekben megállapította, (
103
) hogy a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések nem alkalmasak arra, hogy érintsék a tagállamok közötti kereskedelmet. A fellebbezők először is annak jelzésére szorítkoznak, hogy az első kereseti jogalap keretében kifejtett okok miatt, és különösen, mivel a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések érinthetik a versenyt mind a vasúti infrastruktúra működtetésének, mind pedig a Fehmarn‑szoroson történő szállítás piacán, ezen intézkedések alkalmasak arra, hogy érintsék a tagállamok közötti kereskedelmet. Emellett, másodszor a projekt a két tagállamot összekötő infrastruktúra megépítésére és üzemeltetésére vonatkozik.
173.
A Bizottság és a Dán Királyság egyrészt úgy vélik, hogy a második jogalapok elfogadhatatlanok, mivel itt sem tartják tiszteletben az eljárási szabályzat 169. cikkének (2) bekezdésében előírt követelményeket, másrészt pedig érdemben vitatják azokat.
b)
Értékelés
174.
E tekintetben mindenekelőtt úgy vélem, hogy a fenti 87. pontban említettekkel azonos okok miatt az eljárási szabályzat 169. cikkének (2) bekezdésére alapított elfogadhatatlansági kifogást – a fellebbezések második jogalapjait illetően is – is el kell utasítani.
175.
A megtámadott ítéletekben a Törvényszék elutasította a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések arra való alkalmasságára vonatkozó érveket, hogy érinthetik a tagállamok közötti kereskedelmet, mivel egyrészt, megítélése szerint a más tagállamokban letelepedett társaságokat az akadályozza meg a piacra való belépésben, hogy a nemzeti vasúti infrastruktúra működtetésének piacán nincs verseny, másrészt pedig, hogy a tervezésről szóló, a fenti 161. pontban említett törvény nem teszi lehetővé a Femern Landanlæg számára, hogy a hátországi összeköttetésekre vonatkozó tevékenységektől eltérő tevékenységeket végezzen.
176.
E tekintetben megjegyzem, hogy a Törvényszék fent említett megfontolásai alapvetően ténybeli megállapításoknak minősülnek, amelyeket nem kérdőjelezhetnek meg a tények elferdítésére nem utaló fellebbezők által felhozott érvek. Arra is rá kell mutatni, hogy a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések egy olyan infrastruktúra, nevezetesen a hátországi vasúti összeköttetések finanszírozására vonatkoznak, amely egyetlen tagállamon belül helyezkedik el, és amely nem kapcsol össze közvetlenül két tagállamot. Ezen infrastruktúra tehát nem rendelkezik a fellebbezők által annak tulajdonított határon átnyúló jelleggel; amint az a fenti 95. pontban megállapításra került, a felperesek nem vitatták továbbá a projekt keretében különböző kedvezményezetteknek nyújtott és eltérő céllal hozott intézkedések egységes elemzésének szükségességét.
177.
A fenti megfontolásokból az következik, hogy véleményem szerint a fellebbezések második jogalapjait is el kell utasítani.
V. Végkövetkeztetések
178.
A fenti megfontolások fényében azt javaslom a Bíróságnak, hogy a következőképpen határozzon:
1)
nyilvánítsa elfogadhatatlannak a Bizottság által benyújtott csatlakozó fellebbezéseket;
2)
utasítsa el a Scandlines Danmark ApS és a Scandlines Deutschland GmbH, valamint a Stena Line Scandinavia AB által benyújtott fellebbezések első és második jogalapjait.
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	A Törvényszék 2018. december 13‑iScandlines Danmark és Scandlines Deutschland kontra Bizottság ítélete (T‑630/15, nem tették közzé, EU:T:2018:942, a továbbiakban: az első megtámadott ítélet) és a Törvényszék 2018. december 13‑iStena Line Scandinavia kontra Bizottság ítélete (T‑631/15, nem tették közzé, EU:T:2018:944, a továbbiakban: második megtámadott ítélet; a továbbiakban e két ítéletre együttesen mint megtámadott ítéletekre hivatkozom).
(
3
)	A Fehmarnbelt‑szoroson áthaladó állandó összeköttetésre irányuló projektre vonatkozó, SA.39078. (2014/N) (Dánia) számú állami támogatásról szóló, 2015. július 23‑i C(2015) 5023 bizottsági határozat (HL 2015. C 325., 5. o.).
(
4
)	Lásd mindkét megtámadott ítélet 2–22. pontját. E tekintetben lásd még részletesebben a vitatott határozat (4)–(28) preambulumbekezdését.
(
5
)	Konkrétabban, a projekt a Vordingborg és Rødby városok között jelenleg már létező egyvágányú vasúti szakasz kétvágányú szakaszra történő bővítését, valamint a vasútvonal Ringstedby és Rødby közötti szakaszának villamosítását és új jelzőrendszerrel való ellátását írja elő (lásd a vitatott határozat (5) preambulumbekezdését). Ami a hátországi közúti útvonalakat illeti, azokat a jelen ügyek nem érintik.
(
6
)	A 2015. május 4‑i Lov no 575 om anlæg og drift af en fast forbindelse over Femern Bælt med tilhørende landanlæg i Danmark (a Fehmarnbelt‑szoroson áthaladó állandó összeköttetés és a dániai hátországi összeköttetések megépítéséről és működtetéséről szóló 575. sz. törvény; a továbbiakban: a megépítésről szóló törvény).
(
7
)	Terminológiai szempontból már az elején tisztázni kell, hogy a Törvényszéknek az első megtámadott ítélet 100. és a második megtámadott ítélet 75. pontjában foglalt megállapításainak megfelelően a jelen ügyekben a vasúti infrastruktúra „üzemeltetése” kifejezés (angolul „operation”, franciául „exploitation”) alatt az infrastruktúrának a vasúti szállítási szolgáltatásokat nyújtó vállalkozások részére fizetés ellenében történő rendelkezésre bocsátását értjük, míg a „működtetés” (angolul „management”, franciául „gestion”) kifejezés alatt a fizikai hálózat megépítését és fenntartását. Amint az az első megtámadott ítélet 99–107. és a második megtámadott ítélet 74–82. pontjából kitűnik, az említett fogalmak ezen jelentése nem feltétlenül felel meg az egységes európai vasúti térség létrehozásáról szóló, 2012. november 21‑i 2012/34/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2012. L 343., 32. o.; helyesbítés: HL 2015. L 67., 32. o., a vitatott határozat elfogadásának időpontjában alkalmazandó eredeti változat szerint, a későbbi módosítások nélkül) szerinti jelentésnek.
(
8
)	Ami a közúti összeköttetéseket illeti, azokat közvetlenül a dán állam valósítja meg, és ingyenesen bocsátja valamennyi felhasználó rendelkezésére (lásd a megtámadott ítéletek 9. pontját).
(
9
)	A vitatott határozat (53) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az infrastruktúra üzemeltetésével kapcsolatos tevékenység magában foglalja a kapacitáskezelést, a vasúti infrastruktúrára vonatkozó résidők elosztását és a díjaknak a vonalakat használó vasúttársaságoktól való beszedését.
(
10
)	A vitatott határozat (50)–(57) preambulumbekezdése.
(
11
)	Lásd a vitatott határozat (53)–(55) preambulumbekezdését és a megtámadott ítéletek 19. pontját.
(
12
)	Lásd a vitatott határozat (55) preambulumbekezdését és a megtámadott ítéletek 19. pontját.
(
13
)	A vitatott határozat (58)–(124) preambulumbekezdése.
(
14
)	Lásd a megtámadott ítéletek 78–134. pontját.
(
15
)	Lásd a megtámadott ítéletek 135–280. pontját.
(
16
)	A Dánia által a Femern A/S javára végrehajtott, SA.39078. – 2019/C. (korábbi 2014/N.) számú állami támogatásról szóló, 2020. március 20‑i (EU) 2020/1472 bizottsági határozat (HL 2020. L 339., 1. o.). E határozatban a Bizottság megállapította, hogy a Femern javára hozott egyes intézkedések nem minősülnek az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak, míg más intézkedések az e rendelkezés értelmében vett állami támogatásnak minősülnek, de az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének b) pontja értelmében összeegyeztethetők a belső piaccal (lásd a határozat 1. és 2. cikkét). Ezt a határozatot a T‑364/20. sz., Dánia kontra Bizottság ügyben, a T‑390/20. sz. Scandlines Danmark és Scandlines Deutschland kontra Bizottság ügyben és a T‑391/20. sz. Stena Line Scandinavia kontra Bizottság ügyben támadták meg.
(
17
)	Lásd az első megtámadott ítélet 80. pontját és a második megtámadott ítélet 55. pontját.
(
18
)	Lásd az első megtámadott ítélet 81. pontját és a második megtámadott ítélet 56. pontját.
(
19
)	Amint arra a közelmúltban már lehetőségem volt rámutatni (lásd a 2021. január 21‑iWorld Duty Free Group kontra Európai Bizottság és Spanyol Királyság kontra Bizottság egyesített ügyekre vonatkozó indítványom [C‑51/19 P és C‑64/19 P, EU:C:2021:51] 114. lábjegyzetét a releváns ítélkezési gyakorlatra vonatkozó hivatkozásokkal), bár a Boehringer ítéletből eredő ítélkezési gyakorlatot számos főtanácsnok kritikával illette, mind a Törvényszék, mind a Bíróság alkalmazza azt továbbra is (egy közelmúltbeli fellebbezési eljárásban való alkalmazásra lásd: 2016. december 21‑iClub Hotel Loutraki és társai kontra Bizottság ítélet, C‑131/15 P, EU:C:2016:989, 68. pont).
(
20
)	Lásd: Boehringer ítélet, 50–54. pont.
(
21
)	Lásd: 2007. november 29‑iStadtwerke Schwäbisch Hall és társai kontra Bizottság ítélet (C‑176/06 P, nem tették közzé, EU:C:2007:730, 18. pont); 2019. július 29‑iBayerische Motoren Werke és Freistaat Sachsen kontra Bizottság ítélet (C‑654/17 P, EU:C:2019:634, 44. pont).
(
22
)	Az EUMSZ 108. cikk szerinti, állami támogatásokra irányuló vizsgálati eljárás keretében meg kell különböztetni egyrészt a támogatások vizsgálatának az e cikk (3) bekezdésében szabályozott előzetes szakaszát, amelynek egyetlen célja annak lehetővé tétele a Bizottság számára, hogy első véleményt formáljon a szóban forgó intézkedésnek a belső piaccal való részleges vagy teljes összeegyeztethetőségéről, másrészt az ugyanezen cikk (2) bekezdésében előírt vizsgálati szakaszt. Lásd: 2015. szeptember 17‑iMory és társai kontra Bizottság ítélet (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 94. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
23
)	Az [EUMSZ 108.] cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL 1999. L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 4. cikkének (2) bekezdése értelmében, amelyet időközben hatályon kívül helyezett az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13‑i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.). Lásd különösen a vitatott határozat (57) preambulumbekezdését és rendelkező részének első francia bekezdését.
(
24
)	E tekintetben lásd: 2018. november 6‑iScuola Elementare Maria Montessori kontra Bizottság és Bizottság kontra Scuola Elementare Maria Montessori és Bizottság kontra Ferracci ítélet (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 29. és azt követő pontok).
(
25
)	1963. július 15‑iPlaumann kontra Bizottság ítélet (25/62, EU:C:1963:17, 220. pont).
(
26
)	Az állami támogatások területén lásd többek között: 2015. szeptember 17‑iMory és társai kontra Bizottság ítélet (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 93. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
27
)	Lásd ebben az értelemben: 2011. május 24‑iBizottság kontra Kronoply és Kronotex ítélet (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, 48. pont); 2015. szeptember 17‑iMory és társai kontra Bizottság ítélet (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 95. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ezen elveknek a 659/1999 rendelet 4. cikkének (2) bekezdése alapján elfogadott határozatokra való alkalmazhatóságát illetően: 2008. július 17‑iAthinaïki Techniki kontra Bizottság ítélet (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, 53. pont).
(
28
)	Lásd többek között: 2015. szeptember 17‑iMory és társai kontra Bizottság ítélet (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 97. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
29
)	Lásd az első megtámadott ítélet 36. pontját és a második megtámadott ítélet 32. pontját.
(
30
)	Lásd az első megtámadott ítélet 39. pontját és a második megtámadott ítélet 33. pontját.
(
31
)	Ezen ítélkezési gyakorlat az 1986. január 28‑iCofaz és társai kontra Bizottság ítéletig (169/84, EU:C:1986:42, 25. pont) nyúlik vissza. Lásd még: 2015. szeptember 17‑iMory és társai kontra Bizottság ítélet (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 97. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ezen ítélkezési gyakorlat legújabb, teljes vizsgálatára lásd: Szpunar főtanácsnok Deutsche Lufthansa kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑453/19 P, EU:C:2020:862, 39. és azt követő pontok).
(
32
)	E tekintetben lásd az alábbi 101. és azt követő pontokat.
(
33
)	Lásd többek között: 2008. december 22‑iBritish Aggregates kontra Bizottság ítélet (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
34
)	Lásd analógia útján: 2007. november 22‑iSniace kontra Bizottság ítélet (C‑260/05 P, EU:C:2007:700, 56. és 57. pont), valamint Szpunar főtanácsnok Deutsche Lufthansa kontra Bizottság ügyre vonatkozó, a fenti 31. lábjegyzetben hivatkozott indítványának 41. pontja.
(
35
)	Lásd: 1998. április 2‑iBizottság kontra Sytraval és Brink’s France ítélet (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
36
)	Lásd: 2011. október 27‑iAusztria kontra Scheucher‑Fleisch és társai ítélet (C‑47/10 P, EU:C:2011:698, 132. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
37
)	2020. szeptember 3‑iVereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland és társai kontra Bizottság ítélet (C‑817/18 P, EU:C:2020:637, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
38
)	Lásd többek között: 2011. május 24‑iBizottság kontra Kronoply és Kronotex ítélet (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, 65. pont); 2011. október 27‑iAusztria kontra Scheucher‑Fleisch és társai ítélet (C‑47/10 P, EU:C:2011:698, 132. pont). Lásd még: Szpunar főtanácsnok Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland és társai kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑817/18 P, EU:C:2020:255, 36. és azt követő pontok az ítélkezési gyakorlatra való hivatkozásokkal).
(
39
)	Lásd: 2011. május 24‑iBizottság kontra Kronoply és Kronotex ítélet (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, 64. és 65. pont).
(
40
)	Lásd többek között: 2017. június 27‑iCongregación de Escuelas Pías Provincia Betania ítélet (C‑74/16, EU:C:2017:496, 78. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
41
)	Lásd ebben az értelemben: 2020. szeptember 3‑iVereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland és társai kontra Bizottság ítélet (C‑817/18 P, EU:C:2020:637, 81. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
42
)	2016. december 21‑iClub Hotel Loutraki és társai kontra Bizottság ítélet (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, 32. és 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
43
)	2016. december 21‑iClub Hotel Loutraki és társai kontra Bizottság ítélet (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, 31. pont).
(
44
)	Az első megtámadott ítélet 87–93. pontja és a második megtámadott ítélet 62–68. pontja.
(
45
)	A fellebbezők ezen ítélet 32. pontjára hivatkoznak.
(
46
)	Lásd az első megtámadott ítélet 88. pontját és a második megtámadott ítélet 63. pontját.
(
47
)	E kifejezést a Dán Királyság használta írásbeli beadványaiban.
(
48
)	Lásd különösen az első megtámadott ítélet 88. pontját és a második megtámadott ítélet 63. pontját.
(
49
)	Lásd a fenti 44. lábjegyzetet.
(
50
)	Lásd többek között: 2019. szeptember 3‑iND és OE kontra Bizottság végzés (C‑317/19 P, nem tették közzé, EU:C:2019:688, 27. és 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
51
)	2016. december 21‑iClub Hotel Loutraki és társai kontra Bizottság ítélet (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
52
)	Lásd legutóbb többek között: 2020. december 9‑iGroupe Canal + kontra Bizottság ítélet (C‑132/19 P, EU:C:2020:1007, 68. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). E tekintetben lásd továbbá a jelen indítvány lenti 122. pontját.
(
53
)	Mivel e szempontokat nem vitatták, azok nem képezhetik a Törvényszék általi és még inkább a Bíróság által fellebbezés keretében folytatott elemzés tárgyát.
(
54
)	A fellebbezők ezt az érvet a Bíróság előtt sem hozták fel. Csak a Bizottság csatlakozó fellebbezéseire adott válaszaikban hivatkoztak arra, kizárólag az elfogadhatóságra vonatkozó érvek alátámasztása érdekében, hogy „a hátországi vasúti összeköttetések üzembe helyezése a Fehmarnbelt‑szoroson keresztül végzett szállítás piacára hatást gyakorol”. Egyes beavatkozó felek – köztük a Rederi, amely a tárgyaláson a 2011. július 28‑iMediaset kontra Bizottság ítéletre (C‑403/10 P, nem tették közzé, EU:C:2011:533) hivatkozott – a Bíróság előtt arra hivatkoztak, hogy a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések a Fehmarnbelt‑szorosban nyújtott szállítási szolgáltatások „kapcsolódó” piacán torzítják a versenyt, mivel megerősítik a Femern helyzetét, vagy a kereslet növekedését eredményezik e piacon. Mindazonáltal meg kell jegyezni, hogy ezeket az érveket nem hozták fel a Törvényszék előtt, ezért azok új érveknek minősülnek, amelyek a 97. pontban említett ítélkezési gyakorlat alapján fellebbezés keretében elfogadhatatlanok. Ugyanez vonatkozik arra az érvre is, amely szerint a hátországi vasúti összeköttetések alapvető infrastruktúrát képeznek a vasúti szállítási szolgáltatásnak a Fehmarnbelt‑szorosban történő biztosításához. E tekintetben megjegyzem továbbá, hogy a fellebbezők nemcsak, hogy nem hivatkoztak arra, hogy a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések a Femernt kedvezőbb versenyhelyzetbe hozzák, hanem épp ellenkezőleg, amint az az elsőfokú eljárás irataiból kitűnik, még a Bizottság által felhozott azon érvet sem vitatták, amely szerint a szóban forgó intézkedések kedvezményezettjei kizárólag a Banedanemark és a Femern Landanlæg voltak, a Femern pedig nem. E tekintetben lásd különösen a Törvényszékhez benyújtott válaszbeadvány 8. pontját.
(
55
)	E tekintetben lásd többek között: 2019. november 28‑iBrugg Kabel és Kabelwerke Brugg kontra Bizottság ítélet (C‑591/18 P, nem tették közzé, EU:C:2019:1026, 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2008. december 11‑iBizottság kontra Département du Loiret ítélet (C‑295/07 P, EU:C:2008:707, 95. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
56
)	Lásd többek között: 2019. november 28‑iBrugg Kabel és Kabelwerke Brugg kontra Bizottság ítélet (C‑591/18 P, nem tették közzé, EU:C:2019:1026, 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
57
)	Lásd a keresetek 38. és 39. pontját, valamint a Törvényszékhez benyújtott válaszbeadványok 7. pontját.
(
58
)	E tekintetben nem vitatott, hogy a két intézkedés tárgya eltérő, vagyis a Femern javára hozott intézkedések esetében az állandó összeköttetések finanszírozása, megépítése és üzemeltetése, a Femern Landanlæg javára hozott intézkedések esetében pedig a hátországi összeköttetések finanszírozása, megépítése és üzemeltetése.
(
59
)	Lásd a vitatott határozat (6) preambulumbekezdését.
(
60
)	Lásd az első megtámadott ítélet 108–116. és 117–120. pontját, valamint 83–91. és 92–95. pontját. Fellebbezéseikben a fellebbezők az első megtámadott ítélet 96. pontját, illetve a második megtámadott ítélet 69. és 70. pontját is vitatják, amelyekben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a hátországi vasúti összeköttetések a nemzeti vasúti hálózat részét képezik, e tekintetben azonban semmilyen konkrét érvelést nem fejtenek ki. Lásd e tekintetben a jelen indítvány lenti 132. pontját.
(
61
)	A 2010. november 11‑i Bekendtgørelse af lov no 1249 om jernbane (a vasutakról szóló 1299. sz. törvény; a továbbiakban: dán vasúti törvény).
(
62
)	Az első megtámadott ítélet 108. és azt követő pontjai, valamint a második megtámadott ítélet 83. és azt követő pontjai.
(
63
)	A fellebbezők a Bizottság „Infrastructure Analytical Grid for Railway, Metro and Local Transport Infrastructure” című, az alábbi címen megtalálható dokumentumára hivatkoznak: https://ec.europa.eu/competition/state_aid/modernisation/grid_rail_metro_en.pdf.
(
64
)	Az első megtámadott ítélet 112. pontja és a második megtámadott ítélet 87. pontja.
(
65
)	Az első megtámadott ítélet 113. pontja és a második megtámadott ítélet 88. pontja.
(
66
)	Az első megtámadott ítélet 111. pontja és a második megtámadott ítélet 86. pontja.
(
67
)	A Rederi, a Trelleborg és az Aktionsbündnis a fenti 63. lábjegyzetben említett, csak angol nyelven rendelkezésre álló dokumentum 11. pontjára, valamint az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésében említett állami támogatás fogalmáról szóló bizottsági közlemény (HL 2016. C 262., 1. o.; a továbbiakban: az állami támogatás fogalmáról szóló közlemény) 188. pontjának a) alpontjában található 272. lábjegyzetre hivatkoznak.
(
68
)	A Rederi a 2019. január 23‑iFallimento Traghetti del Mediterraneo ítélet (C‑387/17, EU:C:2019:51) 39. pontjára hivatkozott.
(
69
)	Vagyis a vasutakról szóló, a 61. lábjegyzetben említett dán törvény 3. fejezete 3. §‑ának 2. és 3. szakasza.
(
70
)	Az első megtámadott ítélet 108–112. pontja és a második megtámadott ítélet 83–87. pontja.
(
71
)	Az első megtámadott ítélet 112. pontja és a második megtámadott ítélet 87. pontja.
(
72
)	Az első megtámadott ítélet 95. pontja és a második megtámadott ítélet 70. pontja.
(
73
)	Az első megtámadott ítélet 119. és 120. pontja, valamint a második megtámadott ítélet 94. és 95. pontja.
(
74
)	Lásd többek között: 2014. április 3‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet (C‑559/12 P, EU:C:2014:217, 78. és 79. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
75
)	Lásd többek között: 2018. november 6‑iScuola Elementare Maria Montessori kontra Bizottság és Bizottság kontra Scuola Elementare Maria Montessori és Bizottság kontra Ferracci ítélet (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 107. pont); 2016. december 21‑iBizottság kontra Hansestadt Lübeck ítélet (C‑524/14 P, EU:C:2016:971, 20. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
76
)	Lásd az első megtámadott ítélet 112. pontját és a második megtámadott ítélet 87. pontját.
(
77
)	A vasúti szabályozásról szóló, 2015. május 27‑i 686. sz. törvény (Jernbanelov no 686) (a továbbiakban: a vasúti szabályozásról szóló dán törvény) 5. fejezetének 16. §‑a.
(
78
)	Lásd az első megtámadott ítélet 114. pontját és a második megtámadott ítélet 89. pontját.
(
79
)	Lásd a fenti 7. pontot és 5. lábjegyzetet.
(
80
)	Lásd az első megtámadott ítélet 95. pontját és a második megtámadott ítélet 70. pontját.
(
81
)	A 61. lábjegyzetben hivatkozott dán vasúti törvény 3. fejezetének 2. és 3. §‑a.
(
82
)	Lásd többek között: 2011. december 21‑iA2A kontra Bizottság ítélet (C‑320/09 P, nem tették közzé, EU:C:2011:858, 125. pont). A nemzeti jog Törvényszék általi elferdítésére alapított, állami támogatásokkal kapcsolatos ügyben felhozott fellebbezési jogalapra példaként lásd: Tanchev főtanácsnok Bizottság kontra Olaszország és Fondo interbancario di tutela dei depositi ügyre vonatkozó indítványának (C‑425/19 P, EU:C:2020:878) 161. és azt követő pontjai. Ugyanezen okból mint elfogadhatatlant el kell utasítani azt az érvet is, amellyel a Rederi a tárgyaláson a tények elferdítésére való hivatkozás nélkül arra utalt, hogy a vasúti szabályozásról szóló dán törvény 5. fejezetének 16. §‑a alapján (lásd a fenti 77. pontot) a Banedanmark részére biztosított jogi monopólium nem terjed ki a hátországi vasúti összeköttetésekre.
(
83
)	Lásd a Scandlines Danmark ApS és a Scandlines Deutschland GmbH fellebbezésének 34. pontját, valamint a Stena Line Scandinavia AB fellebbezésének 32. pontját.
(
84
)	Lásd különösen a fenti 63. és 67. lábjegyzetet.
(
85
)	Lásd többek között: 2020. július 16‑iNexans France és Nexans kontra Bizottság ítélet (C‑606/18 P, EU:C:2020:571, 104. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
86
)	Lásd az első megtámadott ítélet 111. pontját és a második megtámadott ítélet 86. pontját.
(
87
)	Lásd a fenti 105. pontot.
(
88
)	Lásd: Arriva Italia ítélet 13., 29., 30. és 58. pontja.
(
89
)	Lásd: az Arriva Italia ítélet 54. pontja.
(
90
)	Lásd: az Arriva Italia ítélet 57. pontja.
(
91
)	Lásd: az Arriva Italia ítélet 58. pontja.
(
92
)	Lásd az első megtámadott ítélet 112. pontját és a második megtámadott ítélet 87. pontját.
(
93
)	Lásd: 2019. január 23‑iFallimento Traghetti del Mediterraneo ítélet (C‑387/17, EU:C:2019:51) 39. pont.
(
94
)	Lásd a fenti 132. pontot.
(
95
)	Az első megtámadott ítélet 121–127. pontja és a második megtámadott ítélet 96–102. pontja.
(
96
)	Ami e fogalmak terjedelmét illeti a jelen ügyekben, lásd a fenti 7. lábjegyzetet.
(
97
)	Lásd a fenti 6. lábjegyzetet.
(
98
)	A 2012/34 irányelv 3. cikkének 2. pontja a „pályahálózat‑működtető” fogalmát úgy határozza meg, hogy az „olyan szervezet vagy cég, amely elsősorban a vasúti infrastruktúra létrehozásáért, igazgatásáért és fenntartásáért felelős, beleértve a forgalomirányítást, az ellenőrző‑irányító és a jelzőrendszert”, és kimondja, hogy „a pályahálózat‑működtető feladatai egy hálózaton vagy annak egy részén megoszthatók több szervezet vagy cég között”. Ezen irányelv 7. cikkének (1) bekezdése szerint „[a] tagállamok biztosítják, hogy az egyenlő feltételek alapján és hátrányos megkülönböztetéstől mentes módon biztosítandó hozzáféréshez kapcsolódó alapvető feladatokkal vasúti szállítási szolgáltatást nem nyújtó szerveket vagy cégeket bíznak meg”.
(
99
)	Lásd az első megtámadott ítélet 125. pontját és a második megtámadott ítélet 100. pontját. A fellebbezők ugyanezen okok miatt vitatják a megtámadott ítéletek 127., illetve 102. pontjában szereplő következtetést is.
(
100
)	A 2014. november 21‑i Bekendtgørelse no 1222 om Banedanmarks opgaver og beføjelser. Lásd az első megtámadott ítélet 124. pontját és a második megtámadott ítélet 99. pontját.
(
101
)	A 2009. április 15‑i Lov no 285 om projektering af fast forbindelse over Femern Bælt med tilhørende landanlæg i Danmark.
(
102
)	Lásd többek között: 2020. november 25‑iBizottság kontra GEA Group ítélet (C‑823/18 P, EU:C:2020:955, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
103
)	Az első megtámadott ítélet 128–132. pontja és a második megtámadott ítélet 103–107. pontja.