62023CC0097
TAMARA ĆAPETA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. március 27. (
1
)
C‑97/23. P. sz. ügy
WhatsApp Ireland Ltd
kontra
Európai Adatvédelmi Testület
„Fellebbezés – A személyes adatok védelme – (EU) 2016/679 rendelet – 65. cikk – Egységességi mechanizmus – Az Európai Adatvédelmi Testület vitarendezési eljárása – Megsemmisítés iránti kereset – Az EUMSZ 263. cikk első bekezdése – A »megtámadható jogi aktus« fogalma – Az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése – A »közvetlen érintettség« fogalma – Az »előkészítő jogi aktus« és »közbenső jogi aktus« fogalma – A határozat természetes vagy jogi személlyel szembeni »végrehajthatatlanságának« kérdése – Az e határozatot végrehajtó szerv mérlegelési mozgástere”
I. Bevezetés
1.
A jelen fellebbezés a természetes vagy jogi személy felperesek által benyújtott megsemmisítés iránti kereset elfogadhatósági feltételei értelmezésének és alkalmazásának örökké aktuális kérdését veti fel. Az ügy pontosabban az EUMSZ 263. cikk első bekezdése értelmében vett „megtámadható jogi aktus” és az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében vett „közvetlen érintettség” fogalmára vonatkozik.
2.
E kérdések az (EU) 2016/679 rendeletben (
2
) előírt egységességi mechanizmus keretében merülnek fel. Ez a mechanizmus a nemzeti felügyeleti hatóságok és az Európai Adatvédelmi Testület (a továbbiakban: EDPB) részvételével lefolytatott összetett eljárást foglalja magában.
3.
A megtámadott végzésben a Törvényszék elfogadhatatlannak minősítette a WhatsApp Ireland Ltd (a továbbiakban: WhatsApp vagy fellebbező) által az e mechanizmus keretében az EDPB által elfogadott 1/2021. s kötelező erejű döntés (
3
) ellen benyújtott keresetet. (
4
) Ebből ered a jelen fellebbezés. (
5
)
4.
Az ebben az ügyben benyújtott fellebbezésen túlmenően a Bíróságnak alkalma nyílik annak általánosabb kifejtésére, hogy hogyan kell alkalmazni a megsemmisítés iránti keresetek elfogadhatóságára vonatkozó szabályokat az összetett eljárásokra.
II. Háttér
5.
A jelen ügy a GDPR által bevezetett egységességi mechanizmusból ered. Pontosabban e mechanizmusnak azt a részét érinti, amelyről a GDPR 65. cikke rendelkezik, amely szerint az EDPB hatáskörrel rendelkezik arra, hogy kötelező erejű döntéseket fogadjon el, amelyekkel a nemzeti felügyeleti hatóságok között bizonyos típusú, a GDPR szabályainak végrehajtása során felmerülő vitákat rendezi.
6.
Az egységességi mechanizmus az uniós másodlagos jog által létrehozott számos „összetett közigazgatási eljárás” egyike. (
6
)
7.
Ezt a kifejezést olyan eljárások leírására használják, amelyekben a döntéshozatal – mind uniós, mind pedig nemzeti intézmények vagy szervek bevonásával – több lépcsőben történik. (
7
)
8.
Az ilyen eljárásokkal kapcsolatban felmerülő jogi kérdések egyike annak meghatározása, hogy a több szereplő által az eljárás során elfogadott jogi aktusok közül melyek minősülnek „megtámadható jogi aktusoknak”, és aztán mely bíróságok előtt támadhatók meg e jogi aktusok. (
8
)
9.
A jelen fellebbezés ebben az összefüggésben merül fel. A fellebbező úgy véli, hogy a Törvényszék tévesen határozott úgy, hogy az egységességi mechanizmus keretében elfogadott, megtámadott döntés nem minősül az uniós bíróságok előtt megtámadható jogi aktusnak.
A.
A GDPR egységességi mechanizmusa
10.
A GDPR szabályainak figyelemmel kísérése és végrehajtása a saját területükön a tagállamok különböző felügyeleti hatóságainak feladata. (
9
)
11.
A GDPR a nemzeti felügyeleti hatóságok közötti együttműködésről rendelkezik annak érdekében, hogy kezelje az adatvédelmi szabályok Unión belüli végrehajtásának esetleges széttagolódását, amely az ilyen „decentralizált” rendszerből eredhet. (
10
)
12.
Ha valamely adatkezelési műveletnek határokon átnyúló dimenziója van, az érintett adatfeldolgozó vagy adatkezelő tekintetében illetékes hatóságnak, vagyis a fő felügyeleti hatóságnak (a továbbiakban: fő felügyeleti hatóság) a GDPR szabályait a hatálya alá tartozó adatfeldolgozóval vagy adatkezelővel szemben érvényesítő döntéstervezetét el kell juttatnia a többi tagállam érintett felügyeleti hatóságai részére.
13.
Ha ezek a további hatóságok egyetértenek a GDPR értelmezésével és a fő felügyeleti hatóság által javasolt végrehajtási intézkedésekkel, akkor az utóbbi elfogadhatja a jogerős döntést, amely kötelező a szóban forgó adatkezelőre vagy adatfeldolgozóra nézve.
14.
Ha azonban a többi felügyeleti hatóság olyan releváns és megalapozott kifogást emel, amelyekkel a fő felügyeleti hatóság nem ért egyet, vagy azokat nem tartja relevánsnak vagy megalapozottnak, akkor a fő felügyeleti hatóságnak a kérdést az EDPB elé kell terjesztenie döntéshozatalra. (
11
)
15.
Az EDPB bírálja el az érintett nemzeti felügyeleti hatóságok közötti jogvitát, és kötelező erejű döntéssel bírálja el az adott ügyet. (
12
)
16.
A GDPR 65. cikkének (2) bekezdése szerint e döntést megküldik a fő felügyeleti hatóságnak és minden érintett felügyeleti hatóságnak, amelyekre mindegyikére kötelező erővel rendelkezik. (
13
) A döntést az EDPB honlapján is közzéteszik. (
14
)
17.
Az előírt határidőkön belül (
15
) és az említett kötelező erejű EDPB‑döntés alapján a fő felügyeleti hatóságnak el kell fogadnia a jogerős döntését, (
16
) amelyet aztán közölni kell az érintett adatkezelővel vagy adatfeldolgozóval.
B.
A jelen ügyhöz vezető események
18.
A WhatsApp társaság internetalapú hívó‑ és üzenetküldő szolgáltatást (a továbbiakban: üzenetküldő szolgáltatás) nyújt.
19.
Ahhoz, hogy az üzenetküldő szolgáltatás használatához felhasználó fiókot hozzon létre ennél a társaságnál, el kell fogadnia annak szolgáltatási feltételeit és adatvédelmi szabályzatát. (
17
)
20.
A WhatsApp 2018. május 24‑én módosította adatvédelmi szabályzatát, hogy figyelembe vegye a 2018. május 25‑től alkalmazandó GDPR által bevezetett változásokat. (
18
) A meglévő felhasználóknak lehetőséget biztosítottak arra, hogy elfogadják e változásokat, vagy felhagyjanak a fellebbező üzenetküldő szolgáltatásának használatával.
21.
Ezt követően az egyes érintettek panaszokat nyújtottak be az ír Data Protection Commissionhoz (adatvédelmi bizottság, Írország, a továbbiakban: ír felügyeleti hatóság) a fellebbező adatkezelési tevékenységével kapcsolatban. (
19
)
22.
2018 decemberében, a panaszok előzetes értékelését követően az ír felügyeleti hatóság vizsgálatot indított azzal kapcsolatban, hogy a WhatsApp az üzenetküldő szolgáltatásának felhasználói és nem felhasználói részére rendelkezésre bocsátott információk, valamint ezen információk átláthatósága tekintetében teljesítette‑e a GDPR 12–14. cikke szerinti átláthatósági kötelezettségeit. (
20
)
23.
Mivel a WhatsApp üzenetküldő szolgáltatása a GDPR‑ből eredő kötelezettségeivel összhangban az Unió egészében határokon átnyúló adatkezelést von maga után, az ír felügyeleti hatóság a döntéstervezetét eljuttatta a többi érintett nemzeti felügyeleti hatóság részére. (
21
)
24.
Az ír felügyeleti hatósághoz válaszul kifogás érkezett a német (szövetségi), a magyar, a holland, a lengyel, a francia, az olasz, a portugál és Babaden‑Württemberg tartományi felügyeleti hatóságtól. (
22
) Ezenfelül az osztrák, a holland, a dán, a lengyel, a belga, a francia és a hamburgi felügyeleti hatóság észrevételeket tett e döntéstervezettel kapcsolatban. (
23
)
25.
Mivel a felügyeleti hatóságok releváns és megalapozott kifogást emeltek a döntéstervezettel szemben, amelyekkel az ír felügyeleti hatóság nem értett egyet, az utóbbi a kifogásokat a vitás kérdések rendezése érdekében az EDPB elé terjesztette. (
24
)
26.
Az EDPB 2021. július 28‑án elfogadta a megtámadott döntést, és erről értesítette az ír és a többi érintett felügyeleti hatóságot. (
25
)
27.
A megtámadott döntésben az EDPB utasítja az ír felügyeleti hatóságot, hogy módosítson több, a döntéstervezetben foglalt megállapítást, és növelje a döntéstervezetben javasolt bírságokat.
28.
A megtámadott döntés lényegében annak megállapítására kötelezi az ír felügyeleti hatóságot, hogy a „veszteségesen kivonatolt adatok” (
26
) a GDPR 4. cikkének 1. pontja értelmében vett személyes adatoknak minősülnek, (
27
) és a fellebbező megsértette a GDPR 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjában, 13. cikke (1) bekezdésének d) pontjában és (2) bekezdésének e) pontjában, valamint 14. cikkében foglalt átláthatósági szabályokat. (
28
)
29.
Az eljárással kapcsolatos megállapítások és a bírságok tekintetében a megtámadott döntés úgy rendelkezik, hogy a fellebbező megfelelési időszakát hat hónapról három hónapra kell csökkenteni, hogy az ír felügyeleti hatóság tévesen értelmezte a bírságok összegére vonatkozó kritériumot, és azt állítja, hogy az e hatóság által előirányzott bírságok összegét emelni kell. (
29
)
30.
Az ír felügyeleti hatóság ezen utasítások alapján módosította döntéstervezetét, és 2021. augusztus 20‑án elfogadta a jogerős nemzeti döntést. (
30
)
31.
2021. november 1‑jén a fellebbező a megtámadott döntés megsemmisítése iránti keresetet nyújtott be a Törvényszékhez.
32.
A Törvényszék 2022. december 7‑én elfogadta a megtámadott végzést, és a fellebbező keresetét mint elfogadhatatlant elutasította.
33.
Ebben a végzésben a Törvényszék lényegében úgy ítélte meg, hogy a megtámadott döntés nem minősül az EUMSZ 263. cikk első bekezdése értelmében vett megtámadható jogi aktusnak, és a fellebbezőt az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében nem érintette közvetlenül e döntés.
34.
A megtámadott végzés a következőképpen épül fel:
–
A Törvényszék a 40. pontban megállapítja, hogy a megtámadott döntés a fellebbezőt személyében érinti;
–
A 42–49. pontban azzal a kérdéssel foglalkozik, hogy a megtámadott döntés az EUMSZ 263. cikk első bekezdése értelmében vett megtámadható jogi aktusnak minősül‑e, és arra a következtetésre jut, hogy nem az;
–
Az 50–65. pontban azt vizsgálja, hogy a megtámadott döntés az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében közvetlenül érinti‑e a fellebbezőt. Megállapítja, hogy az nem érinti közvetlenül a fellebbező jogi helyzetét, és mérlegelési jogkört biztosított az ír felügyeleti hatóság számára, így a közvetlen érintettség feltételei nem teljesülnek;
–
Végül arra a következetesre jut, hogy a fellebbező megsemmisítés iránti keresete elfogadhatatlan, a 66–71. pontban pedig továbbá kifejtette, hogy megállapítása miként van összhangban a Szerződések által létrehozott jogorvoslati rendszerrel.
C.
A Bíróság előtti eljárás
35.
A fellebbező 2023. február 17‑én benyújtott fellebbezésében azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott végzést, a keresetet nyilvánítsa elfogadhatónak, utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy az érdemben döntsön, és az EDPB‑t kötelezze a költségek viselésére.
36.
A német kormány az EDPB támogatására avatkozott be.
37.
A 2024. november 26‑án tartott tárgyaláson a fellebbező és az EDPB előadta szóbeli észrevételeit.
III. Elemzés
38.
Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező két jogalapra hivatkozik. Első jogalapjával a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte az EUMSZ 263. cikk első bekezdéséből eredő megtámadható jogi aktus és a negyedik bekezdésében foglalt közvetlen érintettség fogalmát. Ez a hiba azt eredményezte, hogy a Törvényszék a jelen ügyben tévesen alkalmazta az EUMSZ 263. cikket, aminek következtében tévesen minősítette a megtámadott döntést a fellebbező által meg nem támadható jogi aktusnak. Második jogalapjával a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott döntés tekintetében tévesen értelmezte és alkalmazta a GDPR 65. cikkének (1) bekezdését.
39.
A jelen indítványban azt javaslom a Bíróságnak, hogy állapítsa meg, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a GDPR által létrehozott egységességi mechanizmusra az EUMSZ 263. cikk első és negyedik bekezdése szerinti vizsgálatot. Az első fellebbezési jogalapnak tehát helyt kell adni, a megtámadott végzést pedig hatályon kívül kell helyezni. Ezért a második fellebbezési jogalappal nem szükséges foglalkozni.
40.
A jelen fellebbezés szigorú keretein túlmenően azonban megjegyzem, hogy jelen ügy egy horizontálisabb jellegű kérdést is felvet, így azt, hogy milyen elemzési szakaszokat kell követni az összetett eljárásban hozott jogi aktus ellen benyújtott megsemmisítés iránti kereset elfogadhatóságának meghatározásához.
41.
Az összetett eljárások jelentősen eltérnek egymástól, mivel az azokat bevezető másodlagos uniós jogi aktusok kifejezetten úgy alakították ki azokat, hogy alkalmasak legyen azon cél elérésére, amelyet az adott eljárás az uniós jogon alapuló közigazgatási döntéshozatal adott területén megvalósít.
42.
Ha félreértelmezik a természetes vagy jogi személyek által az ilyen eljárásokban hozott jogi aktusok ellen benyújtott megsemmisítés iránti keresetek elfogadhatóságának meghatározására irányuló elemzési szakaszokat, akkor fennáll annak a valószínűsége, hogy a különböző típusú összetett eljárásokkal kapcsolatos jövőbeli ügyekben a Törvényszék ismételten indokolatlanul megtagadja e személyektől az uniós bíróságokhoz való fordulás lehetőségét.
43.
Az EUMSZ 263. cikkre vonatkozó feltételek azonban ezen eltérő struktúrák ellenére is változatlanok maradnak. Ennek megfelelően a természetes vagy jogi személyek által összevont eljárás keretében elfogadott jogi aktusok ellen benyújtott keresetek elfogadhatóságára vonatkozó általános szabályokat azonos módon, ugyanazon elemzési szakaszok alkalmazásával kell alkalmazni valamennyi ilyen összevont eljárásra, figyelembe véve ugyanakkor az egyes eljárások sajátosságait.
44.
Amint azt elemzésemben megpróbálom majd bemutatni, a Törvényszék az EUMSZ 263. cikk szerinti elfogadhatósági feltételek vizsgálatába néhány szükségtelen (és félrevezető) elemzési szakaszt iktatott be, amelyeket a GDPR egységességi mechanizmusának sajátosságai ihlettek. Véleményem szerint például az arra irányuló kérdés, hogy a megtámadott döntés az említett eljárás keretében közbenső jogi aktusnak minősül‑e, eltérít attól a lényeges kérdéstől, hogy e döntés jogerős és kötelező erejű jogi aktusnak minősül‑e, amely az EUMSZ 263. cikk első bekezdése alapján elvégzendő elemzés keretében feltehető egyetlen megfelelő kérdés. Hasonlóképpen, annak vizsgálata, hogy a megtámadott döntés közvetlenül végrehajtható‑e a fellebbezővel szemben, eltérít attól az elemzési kérdéstől, hogy e döntés önmagában érinti‑e a fellebbező jogi helyzetét, amint azt az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése megköveteli.
45.
A Bíróság adott ügyben az elfogadhatóság (hiánya) megállapításának indokolása során gyakran hivatkozik az adott ügyben szóban forgó összetett eljárás sajátosságaira, és nem ritkán megkülönbözteti e sajátosságokat azon másik eljárás jellemzőitől, amelyben más következtetésre jutott. (
31
) A Bíróság ilyen jellegű megfontolásait nem lehet általánosítani és mechanikusan új ügyekre átültetni. (
32
)
46.
A Törvényszék elemzésében a Bíróság több ítéletére, különösen az IBM‑ítéletre (
33
) és a Deutsche Post ítéletre (
34
) támaszkodott.
47.
Azt fogom javasolni a Bíróságnak, hogy vizsgáljon felül néhány ilyen ítéletet, és pontosítsa, hogy az ezen ítéletekben tett bizonyos megállapítások nem irányultak az EUM‑Szerződés által meghatározott feltételek kiegészítésére. Ezen megállapítások célja inkább az volt, hogy magyarázatot adjanak a Szerződés szabályainak az ezen ügyek alapjául szolgáló konkrét helyzetre való alkalmazására. A Bíróság korábbi ügyekben tett megállapításainak későbbi, eltérő körülményeken alapuló ítéletekben való automatikus megismétlése azt eredményezheti, hogy – ahogyan az a jelen ügyben is történt – a Törvényszék téves következtetésre jut a megsemmisítés iránti kereset elfogadhatóságát illetően.
48.
Ennek megfelelően a jelen ügy lehetőséget biztosít a Bíróságnak arra, hogy újból kifejtse az annak megállapításához szükséges és elegendő elemzési szakaszokat, hogy magánszemély benyújthat‑e közvetlen megsemmisítés iránti keresetet.
49.
E tekintetben fontosnak vélem, hogy a Bíróság világosan különböztesse meg a következő két, az EUMSZ 263. cikk szerinti elfogadhatóság feltételeinek alapjául szolgáló elemzési szakasz között: az első azon kérdés vizsgálata, hogy valamely jogi aktus az EUMSZ 263. cikk első bekezdése értelmében vett megtámadható jogi aktusnak minősül‑e, és amennyiben e jogi aktus megtámadható, a második szakasz az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése alapján annak vizsgálata, hogy az adott természetes vagy jogi személy felperes jogosult‑e az említett jogi aktust megtámadni.
50.
A fentiekre tekintettel elemzésem a következőképpen épül fel. Azon előzetes kérdéssel kezdem, hogy az alapul szolgáló keresetet nem elkésetten terjesztették elő (A). Ezt követően rátérek a fellebbezés érdemi részére annak kifejtése érdekében, hogy miért gondolom úgy, hogy a Bíróságnak hatályon kívül kell helyeznie a megtámadott végzést. Az első fellebbezési jogalap felépítését követve először is kifejtem, hogy a Törvényszék a megtámadott döntés megtámadható jogi aktusnak minősítésére vonatkozó feltételeket összekeverte a fellebbező közvetlen érintettségének megállapítására vonatkozó feltételekkel. Mindezek alapján úgy vélem, hogy e bíróság tévesen állapította meg, hogy a megtámadott döntés nem minősül megtámadható jogi aktusnak (B). Ezt követően kifejtem, hogy a Törvényszék szintén tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a megtámadott döntés nem érinti közvetlenül a fellebbezőt (C). Végezetül bemutatom, hogy a Törvényszék álláspontjával ellentétben a bírósági jogorvoslati rendszer logikája – ahogyan azt a Szerződések alapján létrehozták és a Bíróság értelmezte – megköveteli, hogy a megtámadott döntés érvényességéről az uniós bíróságok előtt indított közvetlen kereset keretében határozzanak (D).
A.
A keresetet nem terjesztették elő késve
51.
Válaszában az EDPB azt állítja, hogy a fellebbező keresete elkésett. (
35
) Az EDPB a bírósági iratanyagban található, 2021. augusztus 16‑i levélre hivatkozik, amelyből kitűnik, hogy az ír felügyeleti hatóság már 2021. augusztus 13‑án azt megelőzően tájékoztatta a fellebbezőt a megtámadott döntés „releváns tartalmáról”, hogy azt az EDPB közzétette volna a honlapján. Ennek megfelelően az EDPB úgy érvel, hogy a megsemmisítés iránti kereset benyújtására nyitva álló határidő „legkésőbb 2021. október 25‑én”, azaz 2021. november 1‑jét, a kereset Törvényszékhez való benyújtásának időpontját megelőzően lejárt.
52.
Úgy vélem, hogy ezt az érvet el kell utasítani.
53.
Az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdésében szereplő, a jogi aktusról való tudomásszerzés időpontjának másodlagos jellege van e jogi aktus kihirdetésén vagy az annak közlésén alapuló kritériumokhoz képest. (
36
)
54.
A jelen ügyben a fellebbezőt nem értesítették a megtámadott döntésről. Az EDPB csak a fő ír felügyeleti hatóságot és az érintett nemzeti felügyeleti hatóságokat köteles döntéséről közvetlenül értesíteni. (
37
)
55.
Ennek megfelelően meg kell állapítani, hogy a megtámadott döntést az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdése értelmében kihirdették‑e.
56.
Az EUMSZ 263. cikk nem támaszt külön feltételeket a kihirdetéssel szemben.
57.
Mivel azonban a Bíróság a Szerződések által előírt határidők olyan értelmezését részesítette előnyben, amely elkerüli a hatékony bírósági jogorvoslathoz való jog indokolatlan korlátozását, (
38
) a „kihirdetés” fogalmát tágan kell értelmezni. (
39
)
58.
E tekintetben a Bíróságnak már volt alkalma kimondani, hogy a weboldalon történő közzététel, amennyiben azt a másodlagos uniós jog előírja, megfelel az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdésében foglalt „kihirdetés” követelményének. (
40
)
59.
A jelen ügyben az EDPB megtámadott döntéshez hasonló kötelező erejű döntéseinek a közzétételét a GDPR 65. cikke (5) bekezdésének harmadik mondata írja elő.
60.
Tekintettel arra, hogy a fellebbező a megtámadott döntést az annak az EDPB honlapján való közzétételétől (2021. szeptember 2.) számított alkalmazandó határidőn belül támadta meg, a jelen megsemmisítés iránti kereset elfogadhatósága szempontjából nem lényeges, hogy a fellebbező a döntés lényeges tartalmáról annak kötelező közzétételét megelőzően is tudomással bírt. (
41
)
61.
A fentiekre tekintettel nem szükséges meghatározni azt a pontos időpontot, amikor a fellebbező tudomást szerzett a megtámadott döntés tartalmáról.
62.
Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság utasítsa el az EDPB azon érvét, hogy a keresetet késve terjesztették a Törvényszék elé.
B.
A megtámadott döntés megtámadható jogi aktusnak minősül
1. Két, analitikailag különálló kérdés
63.
Az első jogalapban hivatkozott első és második érvével a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék álláspontjával ellentétben azon kérdés, hogy valamely jogi aktus megtámadható jogi aktusnak minősül‑e, nem teszi szükségessé annak vizsgálatát, hogy e jogi aktus jelentősen megváltoztatja‑e a fellebbező jogi helyzetét.
64.
Egyetértek a fellebbezővel. Azon kérdés, hogy valamely intézkedés megtámadható jogi aktusnak minősül‑e, különbözik attól a kérdéstől, hogy a konkrét kérelmező, aki természetes vagy jogi személy, egyáltalán megtámadhatja‑e ezt a jogi aktust, feltéve, hogy az megtámadható jogi aktusnak minősül.
65.
Azon kérdés, hogy valamely jogi aktus megtámadható jogi aktusnak minősül‑e, az EUMSZ 263. cikk első bekezdése szerinti vizsgálathoz tartozik. Ez más és különálló vizsgálati módszert igényel, amely más kérdéseket vet fel azon módszerekhez képest, amelyek annak megállapítása szempontjából relevánsak, hogy valamely jogi aktus érinti‑e a felperes jogi helyzetét (ami az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésének hatálya alá tartozik).
66.
E következtetés az EUMSZ 263. cikk szövegéből, szerkezetéből és előzményeiből következik (a), és nem ellentétes a Bíróság ítélkezési gyakorlatával (b).
a) Az EUMSZ 263. cikk szövege, szerkezete és előzményei
67.
Számos indoka van annak, hogy annak a kérdésnek az értékelése, hogy a megtámadott döntés olyan típusú jogi aktusnak minősül‑e, amely az érvényesség uniós bíróságok által vizsgálatának tárgyát képezheti, miért különüljön el attól a kérdéstől, hogy e jogi aktus érinti‑e a fellebbező jogi helyzetét.
68.
Először is, az uniós bíróságok előtt megtámadható jogi aktus típusának meghatározásáról az EUMSZ 263. cikk első bekezdése rendelkezik. Ennek meghatározására a keresetet benyújtó személyre való tekintet nélkül kerül sor.
69.
Ezért arra a kérdésre, hogy valamely aktus megtámadható jogi aktusnak minősül‑e, ugyanazt a választ kell adni, akár (az EUMSZ 263. cikk második bekezdése szerinti) privilegizált, (a harmadik bekezdése szerinti) kvázi privilegizált, akár (a negyedik bekezdése szerinti) nem privilegizált felperes nyújtotta be a megsemmisítés iránti keresetet.
70.
Másodszor, azon kérdés megválaszolásához, hogy valamely jogi aktus megtámadható‑e, azt kell értékelni, hogy e jogi aktus alkalmas‑e arra, hogy harmadik személyre nézve kötelező joghatásokat váltson ki. (
42
) E félnek nem kell azonosnak lennie a szóban forgó megsemmisítés iránti keresetet benyújtó személlyel.
71.
Ez a követelmény, amint azt az alábbiakban kifejtem, az EUMSZ 263. cikk első bekezdésének jelenlegi szövegéből következik, amely több módosítás, valamint a Bíróság e módosításokat ösztönző ítélkezési gyakorlata alapján alakult ki.
72.
A jelenlegi változatban az EUMSZ 263. cikk első bekezdése megtámadható jogi aktusnak tekinti i. a jogalkotási aktusokat, ii. a Tanács, a Bizottság és az Európai Központi Bank jogi aktusait, kivéve az ajánlásokat és véleményeket, valamint iii. az Európai Parlament és az Európai Tanács, valamint az Európai Unió szervei vagy hivatalai által elfogadott, harmadik személyekre joghatással járó jogi aktusokat.
73.
Az eredeti EGK‑Szerződés nem sorolta fel a megtámadható jogi aktusokat, hanem csak negatívan határozta meg azokat, mint „a Bizottság és a Tanács jogi aktusai[it], az ajánlások és a vélemények kivételével”. (
43
)
74.
Mivel a Szerződés az ajánlásokat és véleményeket kötelező erővel nem rendelkező jogi aktusokként határozza meg, (
44
) a Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy (az uniós intézmények és más szervektől származó) valamennyi olyan jogi aktus, amely kötelező joghatások kiváltására irányul, e jogi aktus formájától vagy elnevezésétől függetlenül megtámadható jogi aktusnak minősül. (
45
)
75.
Ha valamely jogi aktus nem jár kötelező joghatásokkal, a kereset elfogadhatatlan, akár privilegizált, akár nem privilegizált felperesek indították. (
46
)
76.
Ezért nem szükséges feltenni azt a további kérdést, hogy a jogi aktus az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésének megfelelően érinti‑e a felperes jogi helyzetét. (
47
)
77.
Az ítélkezési gyakorlatból és az EUMSZ 263. cikk első bekezdésének szövegéből következik, hogy valamely jogi aktus akkor jogilag kötelező erejű, ha harmadik személyekkel szemben joghatások kiváltására irányul. Mit is jelent ez?
78.
Ahhoz, hogy a jogi aktus harmadik személyekre nézve kötelező joghatásokkal járjon, az e jogi aktust elfogadó intézményen vagy szerven kívül kell joghatásokat kiváltania. Amennyiben a jogi aktus kizárólag „belső”, azaz az e jogi aktust elfogadó intézményre vonatkozó kötelezettségeket hoz létre, nem pedig „külső”, azaz harmadik személyekre vonatkozó kötelezettségeket, e jogi aktus nem minősül megtámadható jogi aktusnak. (
48
)
79.
Azon harmadik személy, akire nézve a jogi aktus joghatásokkal jár, nem feltétlenül a felperes. (
49
)
80.
A Bíróság ezenfelül megállapította, hogy valamely jogi aktusnak csak akkor van az intézményen kívüli hatása, ha az azt elfogadó intézmény e jogi aktussal végleges álláspontját fejezte ki. (
50
)
81.
Az álláspont végleges, ha a jogi aktust elfogadó intézmény vagy szerv már nem tudja azt megváltoztatni, azaz az e jogi aktusból eredő joghatásokat kizárólag a jogi aktus hatályon kívül helyezésével akadályozhatja meg. (
51
) Ha a jogerős aktust a kibocsátója nem helyezi hatályon kívül, joghatásait kizárólag oly módon lehet érvényteleníteni, hogy a jogi aktust bíróság eljárás keretében érvénytelenítik.
82.
A fentiek alapján a jelen ügyben ez a következőket jelenti: annak eldöntéséhez, hogy a megtámadott döntés megtámadható jogi aktusnak minősül‑e, szükséges és elegendő volt annak Törvényszék általi megállapítása, hogy a megtámadott döntés az EDPB által elfogadott végleges álláspontnak minősült, és e döntés kötelezettséget rótt e szerven kívüli személyre, jelen ügyben az ír felügyeleti hatóságra.
83.
Ezen értékeléshez nem kellett megvizsgálni azt, hogy e jogi aktus a fellebbező jogi helyzetét is jelentősen megváltoztatja‑e, vagy sem. Ez utóbbi olyan kérdés, amely a közvetlen érintettségre, nem pedig a jogi aktus megtámadható jellegére vonatkozik. (
52
)
84.
Eltérő következtetésre vezet‑e a Törvényszék által hivatkozott ítélkezési gyakorlat?
b) A két feltételt látszólag egyesítő ítélkezési gyakorlat
85.
A megtámadott végzés 41. pontjában a Törvényszék kifejtette, hogy meg kell vizsgálnia, hogy „a megtámadott döntés olyan joghatásokat vált‑e ki, amelyek jelentősen megváltoztatják a WhatsApp jogi helyzetét,
és
hogy ez a döntés az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében közvetlenül érinti‑e őt”. (
53
)
86.
Úgy tűnik, hogy a Törvényszék azon következtetése, hogy egyrészt annak értékelése, hogy a megtámadott döntés jelentősen módosítja‑e a WhatsApp jogi helyzetét, másrészt annak értékelése, hogy e döntés közvetlenül érinti‑e ezt a társaságot, két külön elvégzendő értékelés, az általa hivatkozott ítélkezési gyakorlaton, nevezetesen az IBM‑ítéleten és a Deutsche Post ítéleten alapul. (
54
)
87.
Ezért át fogom tekinteni ezeket az ítéleteket.
88.
Az IBM‑ítélet 9. pontjában a Bíróság megállapította, hogy „a 173. cikk szerinti […] keresettel megtámadható jogi aktusoknak és határozatoknak minősülnek az olyan kötelező joghatásokat kiváltó intézkedések, amelyek azzal, hogy lényegesen módosítják a felperesek jogi helyzetét, a felperesek érdekeit érintik”. (
55
)
89.
Ezt a megfogalmazást, amelyet az ezt követő számos ítéletében a Bíróság (
56
) és a Törvényszék (
57
) is megismételt, úgy értelmezte és továbbra is úgy értelmezheti, hogy annak vizsgálata, hogy valamely jogi aktus az EUMSZ 263. cikk első bekezdése értelmében vett megtámadható jogi aktusnak minősül‑e, annak értékelését is magában foglalja, hogy az érinti‑e a felperes jogi helyzetét. (
58
) Úgy tűnik, hogy a Törvényszék is így értelmezte az IBM‑ítélet 9. pontját (lásd jelen indítvány 86. pontját).
90.
Véleményem szerint ez nem tekinthető e pont helyes (vagy hasznos) értelmezésének.
91.
Úgy értelmezem az IBM‑ítélet 9. pontját, mint amellyel a Bíróság egyetlen mondatban kifejezett minden ahhoz szükséges feltételt, hogy a nem privilegizált felperes az uniós bírósághoz fordulhasson: azaz egyrészt az EUMSZ 263. cikk első bekezdéséből, másrészt pedig az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdéséből eredő feltételeket.
92.
Ezzel a mondattal a Bíróság nem teszi az EUMSZ 263. cikk első bekezdése szerinti feltételek teljesülése értékelésének részévé a jogi aktusnak a fellebbezőre nézve gyakorolt hatásának kérdését. Valamely jogi aktus ugyanis általánosságban még akkor is megtámadható aktusnak tekinthető, ha konkrét ügyben adott, nem privilegizált felperes nem támadhatja meg azt, mivel nem változtatja meg jelentősen a felperes jogi helyzetét.
93.
Véleményem szerint a Bíróság a Deutsche Post ítélet következő pontjaiban igyekezett eloszlatni az IBM‑ítélet ismételten használt mondata révén keltett esetleges félreértést:
„36.
A tagállamok vagy intézmények által benyújtott megsemmisítés iránti keresetek tekintetében kidolgozott állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 263. cikk értelmében megtámadható jogi aktusnak minősül az intézmények által elfogadott valamennyi olyan rendelkezés, függetlenül a formájától, amely kötelező joghatások kiváltására irányul […].
37.
A Bíróság már többször megállapította, hogy az intézmények által hozott valamennyi jogi aktussal szemben természetes vagy jogi személy általi keresetindítás lehetősége csak akkor áll fenn, ha a kötelező joghatások kiváltására irányuló jogi aktus a felperes érdekeit érintheti, jelentősen módosítva annak jogi helyzetét […]. (
59
)
38.
Mindazonáltal hangsúlyozni kell, hogy az előző pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat természetes vagy jogi személyek által az uniós bíróság elé olyan jogi aktusokkal szemben előterjesztett keresetek tekintetében fejlődött ki, amelyeknek e személyek címzettjei voltak. Amikor – mint például a fent hivatkozott Deutsche Post kontra Bizottság ügyben hozott végzés[ (
60
)] alapjául szolgáló ügyben – egy nem privilegizált felperes terjeszt elő megsemmisítés iránti keresetet olyan jogi aktussal szemben, amelynek nem címzettje, az a követelmény, miszerint a megtámadott intézkedés kötelező joghatásainak érinteniük kell a felperes érdekeit, jelentősen módosítva annak jogi helyzetét, együttesen érvényes az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében meghatározott feltételekkel.”
94.
Véleményem szerint a Deutsche Post ítéletben a Bíróság azt kívánta pontosítani, hogy az IBM‑ítéletének 9. pontja olyan helyzetre vonatkozik, amikor nem privilegizált felperes a megtámadott jogi aktus címzettje. Ilyen helyzetben ugyanis az arra a kérdésre adott válasz, hogy valamely jogi aktus kötelező joghatást vált‑e ki harmadik személyekkel szemben, szükségszerűen megköveteli annak értékelését, hogy e jogi aktus jár‑e joghatásokkal a felperesre mint a jogi aktus címzettjére nézve. Ilyen helyzetben az a kérdés, hogy valamely jogi aktus jár‑e kötelező joghatásokkal, és az a kérdés, hogy az megváltoztatja‑e a felperes jogi helyzetét, megegyezik.
95.
Ha azonban a szóban forgó jogi aktus címzettje nem a nem privilegizált felperes, akkor az a kérdés, hogy a jogi aktus lényegesen megváltoztatja‑e a nem privilegizált felperes jogi helyzetét, a közvetlen érintettséggel kapcsolatos kérdést jelent, amelyet az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése, nem pedig az első bekezdése alapján kell értékelni.
96.
A gyakran tévesen hivatkozott megfogalmazás, amely szerint az a kérdés, hogy a jogi aktus jár‑e olyan joghatásokkal, amelyek jelentős változást idéznek elő, „átfedésben van” az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében foglalt közvetlen érintettség követelményével, valójában a Bíróság azon értelmezését fejezi ki, hogy a közvetlen érintettség kérdését külön és azon kérdés mellett kell értékelni, hogy a jogi aktus jár‑e kötelező joghatásokkal.
97.
A legutóbbi ítélkezési gyakorlatában a Bíróság – a Deutsche Post ítélet 38. pontjára való hivatkozást követően – rendszerint annak elemzésével folytatta, hogy a szóban forgó jogi aktus közvetlenül érinti‑e a nem privilegizált felperest, aki nem címzettje a megtámadott jogi aktusnak. (
61
)
98.
Ezért az IBM‑ítélet Deutsche Post ítéletben szereplő értelmezését nem úgy kell érteni, hogy az EUMSZ 263. cikk első és negyedik bekezdése szerinti követelményeket összevonja azon esetekben, amikor a jogi aktus címzettje a felperestől eltérő személy.
99.
Ilyen helyzetben, vagyis amikor a jogi aktus címzettje a felperestől eltérő személy, a jogi aktus jogilag kötelező erejére vonatkozó követelmény elválik attól a követelménytől, hogy e jogi aktusnak lényegesen módosítania kell a felperes jogi helyzetét.
100.
Jelen ügyben azon kérdés megválaszolásához, hogy a felperes által előterjesztett kereset elfogadható‑e, nem elegendő, hogy a szóban forgó jogi aktus kötelező joghatással jár a címzettre vagy más személyre nézve, hanem a Bíróságnak azt is értékelnie kell, hogy a szóban forgó jogi aktus érinti‑e a felperes jogi helyzetét. Ezt követeli meg az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdéséből eredő további elfogadhatósági feltétel.
101.
A Deutsche Post ítéletében a Bíróság pontosan ezt a módszert követte, és két külön lépésben állapította meg először is azt, hogy az aktus jogilag kötelező erejű, és csak ezt követően azt, hogy az közvetlenül érinti a nem privilegizált felperest. Fontos az is, hogy az elemzésnek az arra a kérdésre vonatkozó részében, hogy az aktus jogilag kötelező erejű volt‑e, a Bíróság nem tartotta relevánsnak annak meghatározását, hogy az említett aktus előkészítő jellegű volt azon szélesebb eljárásban, amelyben azt meghozták. (
62
) A Bíróság szerint ezen elemzés szempontjából az volt a fontos, hogy a döntés önálló joghatásokat váltott ki, és ennélfogva megsemmisítés iránti kereset tárgya lehetett. (
63
) A Bíróság csak a Törvényszék által elkövetett téves jogalkalmazás megállapítását követően mondta ki, hogy a megtámadott jogi aktus előkészítő jellege miatt nem volt jogilag kötelező erejű, (
64
) és végezte el az elemzés második lépését és állapította meg, hogy ezen aktus a szóban forgó, nem privilegizált felperest, a Deutsche Post AG‑t is közvetlenül és személyében érinti. (
65
)
102.
Álláspontom szerint tehát a Deutsche Post ítéletnek a jelen indítvány 93. pontjában hivatkozott három pontja pontosan arra irányul, hogy megszüntesse az IBM‑ítéletből eredő esetleges félreértést, és megkülönböztesse a megtámadott jogi aktus jogilag kötelező erejére vonatkozó vizsgálatot annak vizsgálatától, hogy e jogi aktus érinti‑e a felperes jogi helyzetét.
103.
A jelen ügyben a Törvényszék nem tett különbséget e két elemzési szakasz között. Tekintettel arra, hogy a megtámadott döntés önmagában nem érinti a fellebbező jogi helyzetét, a Törvényszék tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a megtámadott döntés nem minősül megtámadható jogi aktusnak. Ebben az elemzésben e bíróság nem arra a kérdésre összpontosított, hogy a megtámadott döntés jogilag kötelező erejű‑e harmadik személyekre nézve. Inkább arra a kérdésre összpontosított, hogy a felperes szempontjából közbensőnek kell‑e tekinteni ezt a jogi aktust. (
66
) A Törvényszék ezáltal hasonló módon tévedett, mint a Deutsche Post kontra Bizottság ügyben sok évvel korábban hozott végzésében, (
67
) amelyet a Bíróság a Deutsche Post ítéletében semmisített meg.
104.
Véleményem szerint azon kérdés, hogy valamely jogi aktus „közbenső” vagy „előkészítő” jellegűnek minősül‑e, felesleges, és szükségtelenül bonyolítja az EUMSZ 263. cikk első és negyedik bekezdése szerinti elemzést. Amint a jelen ügy mutatja, az e fogalmakra való dogmatikus hivatkozás valójában helytelen következtetéshez vezethet a megsemmisítés iránti kereset elfogadhatóságát illetően. Most erre a kérdésre térek rá.
2. Azon felesleges kérdés, hogy valamely jogi aktus „előkészítőnek”/„közbensőnek”, valamint „végrehajthatónak” minősül‑e
105.
A megtámadott végzés 42. pontjában a Törvényszék az elfogadhatóság értékelése szempontjából lényegesnek tartotta, hogy a megtámadott döntés i. „előkészítő” vagy „közbenső” aktust képez egy olyan eljárásban, amelynek a nemzeti felügyeleti hatóság végleges határozatával kell lezárulnia, és ii. e döntés nem közvetlenül végrehajtható a fellebbezővel szemben.
106.
E két tényező egyike sem, vagyis az aktus „előkészítő” vagy „közbenső” jellege, illetve a fellebbezővel szembeni közvetlen végrehajthatósága sem lényeges vizsgálati szempontból annak a kérdésnek a megválaszolásához, hogy ezen aktus az EUMSZ 263. cikk első bekezdése értelmében vett, megtámadható jogi aktusnak minősül‑e.
107.
E tényezők annak értékelése során is irrelevánsak, hogy ezen aktus az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése alapján közvetlenül érinti‑e a fellebbezőt (amely értékeléssel az alábbi C. szakaszban foglalkozom).
108.
Ehhez hasonlóan azon kérdés, hogy a szóban forgó jogi aktus „jogerősnek” minősül‑e, azaz lezár‑e konkrét összetett eljárást, vagy inkább azon kérdés, hogy ugyanannak vagy más szervnek „másik” jogi aktusa követi‑e, ugyancsak nem releváns annak meghatározása szempontjából, hogy a szóban forgó jogi aktus megtámadható‑e vagy sem. Amint azt ugyanis a jelen indítvány 78. pontjában kifejtem, a helyes kérdés, amelyet annak értékelésével kapcsolatban fel kell tenni, hogy valamely jogi aktus megtámadható‑e, az, hogy e jogi aktus önálló joghatásokat vált‑e ki, amire csak akkor kerülhet sor, ha az azt elfogadó intézmény vagy szerv szempontjából végleges vagy jogerős.
109.
A Törvényszék a megtámadott végzésben az IBM‑ítélet 10. pontjára hivatkozva arra a következtetésre jutott, hogy létezik olyan elv, amely szerint a közbenső aktusok nem minősülnek megtámadható jogi aktusoknak. (
68
) Ezen elv megállapítását követően a Törvényszék kifejtette, hogy a közbenső aktus megtámadásának lehetősége olyan kivétel, amely akkor áll fenn, ha ezen aktus önálló joghatásokat vált ki. (
69
)
110.
Az IBM‑ítélet 10. pontjában a Bíróság azonban a következőket állapította meg: „főszabály szerint csak azon jogi aktusok támadhatók meg, amelyek véglegesen rögzítik a Bizottság vagy a Tanács álláspontját a szóban forgó eljárás befejezésekor”. (
70
) Ennek megfelelően a Bíróság kifejtette, hogy valamely jogi aktus megtámadható jellegére vonatkozó elemzésnek arra a kérdésre kell összpontosítania, hogy a szóban forgó jogi aktus az intézmény végleges álláspontját fejezi‑e ki ezen intézmény szempontjából nézve.
111.
Az IBM‑ítélet tehát nem tárta fel olyan elv fennállását, amely szerint a közbenső aktusok nem támadhatók meg.
112.
Ezenfelül az IBM‑ítélet nem is összevont eljárásra, hanem kizárólag a Bizottság által lefolytatott eljárásra vonatkozott. Ezen eljárás keretében a Bíróság a Bizottság belső eljárása különböző szakaszainak jelentőségét vizsgálta, és arra a következtetésre jutott, hogy az ezen ügyben megtámadott levél nem fejezte ki ezen intézmény végleges álláspontját. (
71
)
113.
Így a „közbenső” vagy „előkészítő” kifejezés kizárólag akkor lehet releváns, ha azt valamely intézmény vagy szerv belső eljárásában a „végleges” vagy „jogerős” kifejezéssel szemben használják. (
72
)
114.
Ha valamely jogi aktust pusztán azért kell „közbensőnek”, tehát meg nem támadhatónak tekinteni, mert olyan összetett eljárás részét képezi, amelyben a felperes szempontjából egy másik, a felperesnek címzett jogi aktus is létezik, akkor a magánszemély soha nem támadhatná meg azt a konkrét jogi aktust, amely a jogi helyzetét érinti, tehát e magánszemélyt közvetlenül érinti. Ez ugyanis ellentétes lenne az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésével.
115.
Amint az a jelen ügyben is történt, a Törvényszék a megtámadott döntés „közbenső” vagy „előkészítő” jellegére összpontosít, így az elemzést eltéríti az EUMSZ 263. cikk első bekezdése szerinti egyetlen releváns kérdésről, így arról, hogy az EDPB megtámadott döntésben kifejezett álláspontja ezen testület végleges álláspontjának minősül‑e, vagyis harmadik személlyel szemben kötelező erejű álláspontnak, függetlenül attól, hogy a GDPR egységességi mechanizmusa által előírt eljárást „lezáró” másik jogi aktus követi‑e.
116.
A jelen ügyben a megtámadott döntés az EDPB jogi aktusa. E döntésével e testület végleges álláspontot fogad el egyrészt azon kérdés tekintetében, hogy a fellebbező által használt „veszteségesen kivonatolt adatok” a GDPR értelmében vett „személyes adatoknak” minősülnek‑e, másrészt pedig a tekintetben, hogy a fellebbező megsértette a GDPR átláthatósági szabályait. Mindkét végleges megállapítás azt a joghatást váltja ki, hogy az ír felügyeleti hatóságot fő felügyeleti hatóságként arra kötelezi, hogy módosítsa döntéstervezetét (vagyis éppen azt a döntést, amelyben korábban ezzel ellentétes következtetést javasolt). A megtámadott döntéssel az EDPB e hatóságot a vonatkozó megfelelési időszak lerövidítésére is kötelezi, és kötelező erejű utasításokat ad neki a szóban forgó bírságok kiszámításának módját illetően. Ez utóbbiak azt eredményezik, hogy a bírságok magasabbak lesznek az ír felügyeleti hatóság által kiszabni szándékozott bírságokhoz képest. E megállapítások az EDPB szempontjából véglegesek abban az értelemben, hogy azok e testület végleges álláspontját rögzítik az eléje utalt kérdés tekintetében. E megállapítások tehát kötelezettséget (
73
) keletkeztetnek az ír felügyeleti hatóság számára, amely csak abban az esetben semlegesíthető, ha az EDPB hatályon kívül helyezi döntését, vagy az uniós bíróság megsemmisítik azt.
117.
Mivel e döntés jogerős, és mivel az azt elfogadó szerven kívül, azaz az ír felügyeleti hatósággal szemben kötelező joghatásokat vált ki, a Törvényszéknek arra a következtetésre kellett volna jutnia, hogy a megtámadott döntés megfelel az EUMSZ 263. cikk első bekezdésében foglalt feltételeknek, és így megtámadható jogi aktusnak minősül.
118.
A második olyan felesleges elem, amelyet a Törvényszék az elemzésébe beépített, az EDPB döntésének a WhatsAppal szemben való közvetlen végrehajthatósága.
119.
Ebben a kérdésben rövid leszek: tekintettel arra, hogy valamely jogi aktus megtámadhatóságának meghatározása nem függ attól, hogy megváltoztatja‑e a felperes jogi helyzetét, és ha igen, hogyan, a megtámadott döntés WhatsAppal szembeni közvetlen végrehajthatóságának kérdése nem lehet releváns az EUMSZ 263. cikk első bekezdése szerinti elemzés szempontjából. Emellett, amint azt a későbbiekben kifejtem, az e féllel szembeni közvetlen végrehajthatóság szintén irreleváns kritérium annak értékelése szempontjából, hogy az EDPB döntése közvetlenül érinti‑e az említett társaságot.
3. Közbenső következtetés
120.
Annak a kérdésnek a megválaszolásához, hogy valamely uniós intézmény vagy szerv által hozott jogi aktus az EUMSZ 263. cikk első bekezdése értelmében az uniós bíróságok előtt megtámadható jogi aktusnak minősül‑e, meg kell vizsgálni, hogy e jogi aktus ezen intézmény vagy szerv végleges álláspontját fejezi‑e ki, amely az ezen intézményen vagy szerven kívüli személyre nézve kötelező joghatásokkal bír.
121.
A jogi aktus uniós bíróságok előtti megtámadhatóságára vonatkozó kérdés megválaszolásához nem szükséges, hogy az a harmadik személy, akire nézve a jogi aktus kötelező joghatásokat fejt ki, azonos legyen a megsemmisítés iránti keresetet benyújtó személlyel.
122.
Azon kérdés, hogy a megtámadható jogi aktus ellen keresetet benyújtó személy rendelkezik‑e e jogi aktus szembeni kereshetőségi joggal, az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése alapján, nem pedig az első bekezdése alapján válaszolható meg.
123.
Annak megállapításához, hogy valamely jogi aktus megtámadható‑e, nincs jelentősége annak, hogy a jogi aktus összetett eljárás „közbenső” szakaszát képezi.
124.
Azáltal, hogy a Törvényszék arra összpontosított, hogy a megtámadott döntés nem minősül a GDPR‑ban foglalt egységességi mechanizmus szerinti jogerős döntésnek, és így annak értékelése helyett, hogy e döntés az EDPB jogerős vagy végleges döntését képezi‑e, amely az ír felügyeleti hatóságra nézve kötelező joghatásokat vált ki, a megtámadott végzésben tévesen értékelte az EUMSZ 263. cikk első bekezdése szerinti feltételeket.
125.
Ezért javaslom, hogy a Bíróság adjon helyt az első fellebbezési jogalap első két érvének.
C.
A fellebbezőt közvetlenül érinti a megtámadott döntés
126.
Az első jogalap harmadik és negyedik érvével a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a megtámadott döntés őt közvetlenül nem érinti.
127.
A fellebbező szerint a Törvényszék ugyan helytállóan ismerteti a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatát, amely szerint két feltételnek kell teljesülnie annak megállapításához, hogy valamely jogi aktus közvetlenül érinti azt a természetes vagy jogi személyt, aki nem címzettje e jogi aktusnak, (
74
) azonban a Törvényszék tévesen alkalmazza ezt az ítélkezési gyakorlatot.
128.
A Törvényszék ítélkezési gyakorlata értelmében „az a feltétel, amely szerint a kereset tárgyát képező uniós jogi aktusnak közvetlenül kell érintenie a természetes vagy jogi személyt, két feltétel együttes teljesülését követeli meg, nevezetesen egyfelől azt, hogy ez az aktus közvetlen hatást gyakoroljon e személy jogi helyzetére, másfelől pedig azt, hogy ne hagyjon mérlegelési jogkört a végrehajtására kötelezett címzettek számára, mivel az ilyen végrehajtás tisztán automatikus jellegű, és köztes szabályok alkalmazása nélkül, egyedül az Európai Unió szabályozása alapján történik”. (
75
)
129.
E két kritérium „együttes” kritériumoknak való minősítése az olyan megtámadott jogi aktusra vonatkozó ítélkezési gyakorlatból következik, amely végrehajtási intézkedéseket követel meg. (
76
)
130.
Ilyen helyzetben a megtámadott jogi aktus csak abban az esetben érintheti közvetlenül a felperes jogi helyzetét, ha a végrehajtó szervnek nem volt választási lehetősége azt illetően, hogy e jogi aktust végrehajtja‑e, és ha igen, hogyan. (
77
)
131.
A jelen ügyben ez a helyzet áll fenn. A fellebbezőt érintő megtámadott döntés címzettje az ír felügyeleti hatóság, nem pedig a fellebbező. E döntés arra kötelezi az ír hatóságot, hogy a fellebbezőnek címzett végleges döntés elfogadásakor a döntéstervezetét úgy módosítsa, hogy az hajtsa végre a megtámadott döntésben foglalt megállapításokat. Ezért a fellebbező közvetlen érintettségének megállapítása szempontjából az a kérdés releváns, hogy az ír felügyeleti hatóság rendelkezett‑e mérlegelési jogkörrel azt követően, hogy az EDPB meghozta a megtámadott döntést.
132.
Ezzel összefüggésben a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék két szempontból is tévesen értelmezte az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdését. Először is, a közvetlen érintettség első feltételének értékelése során a Törvényszék a „végrehajthatóság” és az „eljárás utolsó lépése” kritériumát alkalmazta, amelyek egyike sem releváns a közvetlen érintettség megállapítása szempontjából. Másodszor, a közvetlen érintettség második feltételének értékelése során a Törvényszék tévesen alkalmazta a mérlegelési mozgástér kritériumát a megtámadott döntésre.
133.
Mindkét pontban egyetértek a fellebbezővel.
1. A megtámadott döntés fellebbezővel szembeni végrehajthatósága
134.
A fellebbező által a Törvényszéknek felrótt első téves értelmezés szerint a Törvényszék a megtámadott végzés 52. pontjában úgy ítélte meg, hogy nem teljesül az a feltétel, hogy a megtámadott döntés közvetlenül érinti a WhatsApp jogi helyzetét, mivel e jogi aktus nem hajtható végre vele szemben.
135.
A „végrehajthatóság” feltétele nem jelenik meg az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében, és a Bíróság ítélkezési gyakorlatából sem következik.
136.
Ennek alapos oka van. A legtöbb olyan helyzetben, amikor akár uniós, akár nemzeti szinten végrehajtási intézkedésre van szükség, a végrehajtott uniós határozat önmagában nem végrehajtható természetes vagy jogi személyekkel szemben, még akkor sem, ha e személyek ezen intézkedés címzettjei. A végrehajtási aktusra gyakran éppen azért van szükség, mert a szóban forgó uniós aktus önmagában nem „éri el” a felperest. Ezekben a helyzetekben csak a végrehajtási intézkedés hajtható végre természetes vagy jogi személlyel szemben.
137.
Ha valamely intézkedés természetes vagy jogi személlyel szembeni „közvetlen végrehajthatósága” képezné a közvetlen érintettség feltételét, akkor aligha lenne olyan helyzet, amelyben nem privilegizált kérelmezők megtámadhatnának olyan uniós jogi aktust, amely végrehajtási intézkedéseket követel meg.
138.
A közvetlen érintettség kérdése szempontjából ugyanis nem lényeges, hogy csak a szóban forgó végrehajtási intézkedés hajtható‑e végre a természetes vagy jogi személlyel szemben, nem pedig az az intézkedés, amelynek érvényességét e személy az uniós bíróságok előtt vitatja. Ha a végrehajtási intézkedés pusztán lemásolja a kereset tárgyát képező intézkedést, mivel a végrehajtó szervnek nem volt választása azzal kapcsolatban, hogy kidolgozza‑e határozatát, és ha igen, hogyan, akkor nyilvánvaló, hogy a megtámadott intézkedés a felperes jogi helyzete érintettségének tényleges okát jelenti.
139.
A jelen ügyben ez azt jelenti, hogy a Törvényszék tévesen vette figyelembe releváns tényezőként a megtámadott döntésnek a fellebbezővel szembeni végrehajthatóságát annak értékelése során, hogy e döntés közvetlenül érinti‑e a fellebbezőt.
2. A megtámadott intézkedés nem az egységességi mechanizmus által előírt eljárás utolsó lépése
140.
A Törvényszék a megtámadott végzés ugyanezen 52. pontjában úgy ítélte meg, hogy a fellebbezőt a megtámadott döntés nem érinti közvetlenül, mivel e döntés nem jelenti a GDPR egységességi mechanizmusa által előírt eljárás utolsó lépését, hanem nemzeti szintű végrehajtási intézkedéseket tesz szükségessé.
141.
A fentiekből már következik, hogy valamely személyt akkor is közvetlenül érinthet egy intézkedés, ha az végrehajtási intézkedéseket von maga után. (
78
)
142.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatában a közvetlen érintettség megállapításának „második” feltétele (lásd jelen indítvány 128. pontját), amelyet a Törvényszék a megtámadott végzésben alkalmazandó jogként idézett, (
79
) értelmetlen lenne, ha a közvetlen érintettség nem állhatna fenn, amennyiben a vitatott intézkedés végrehajtási intézkedéseket von maga után.
143.
Ezen értelmezés továbbá figyelmen kívül hagyja a különbséget egyfelől azon követelmény között, hogy a szabályozási aktus nem von maga után végrehajtási intézkedéseket, másfelől a közvetlen érintettség követelménye között, mindkettőnek együttesen kell teljesülnie ugyanis ahhoz, hogy a nem privilegizált felperes az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében igazolni tudja a kereshetőségi jogot. (
80
)
144.
A Törvényszék tehát tévedett, amikor úgy ítélte meg, hogy az a tény, hogy az ír felügyeleti hatóságnak az egységességi mechanizmus alapján a megtámadott döntést végrehajtó döntést kell hoznia, releváns kritérium annak vizsgálata szempontjából, hogy ez utóbbi döntés közvetlenül érinti‑e a fellebbezőt.
145.
A Törvényszék megpróbált különbséget tenni a jelen ügyben fennálló helyzet és az állami támogatások területén előforduló olyan helyzetek között, amelyekben a Bizottság megállapítja valamely támogatás belső piaccal való összeegyeztethetetlenségét, és az érintett tagállamot a szóban forgó támogatás visszatéríttetésére kötelezi. (
81
) Ilyen helyzetekben a Bíróság megállapította, hogy a támogatás kedvezményezettjét közvetlenül érinti a vonatkozó bizottsági határozat, még akkor is, ha e határozatot a szóban forgó tagállamnak végre kellett hajtania, és csak az említett végrehajtási intézkedések alapján lehetett végrehajtani. (
82
)
146.
Egyet kell értenem a fellebbezővel abban, hogy a Törvényszék tévesen támaszkodott ezekre az ügyekre annak érdekében, hogy megkülönböztesse a jelen helyzetet, és megállapítsa, hogy a WhatsAppot nem érinti közvetlenül a megtámadott döntés. (
83
)
147.
Éppen ellenkezőleg, ezek az ügyek inkább amellett szóló érveket hoznak fel, hogy a megtámadott döntés közvetlenül érinti a WhatsAppot. E döntés a fellebbező jogi helyzetének megváltozását eredményezi, annak ellenére, hogy az ír felügyeleti hatóságnak „végrehajtási” döntést kellett hoznia. A logika lényegében tehát pontosan az, amelyet a Törvényszék által a megtámadott végzés 64. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatban a Bíróság követett.
148.
Ehhez hasonlóan úgy vélem, hogy a Törvényszék tévedett annak megállapításakor, hogy a megtámadott döntés nem hasonlít a támogatás visszafizettetését megkövetelő bizottsági határozatokhoz, mivel a megtámadott döntés nem zárta le a szóban forgó nemzeti szintű közigazgatási eljárást. (
84
) Az EDPB által a megtámadott döntéssel elbírált kérdéseket illetően azonban az egységességi mechanizmusra vonatkozó eljárás valójában lezárult, mivel az ír felügyeleti hatóság nem változtathatja meg a megtámadott döntésben foglalt megállapításokat. Az a tény, hogy e hatóságnak esetleg bizonyos további, a megtámadott döntéssel nem érintett kérdésekről is döntenie kell, nem változtatja meg a megtámadott döntésben tett megállapítások „véglegességét” az általa elbírált kérdések tekintetében.
149.
A fentiekből egyértelműnek tűnik számomra, hogy a megtámadott döntés érinti a fellebbező jogi helyzetét, mivel egyrészt e hatóság a fellebbező „veszteséges kivonatolási” eljárását olyan eljárásnak minősíti, amely személyes adatokat érint, másrészt megállapítja, hogy e társaság gyakorlata sért bizonyos, a GDPR által az adatkezelők számára előírt átláthatósági szabályokat.
150.
E megállapítás önmagában arra irányuló jogi kötelezettséget keletkeztet a fellebbező számára, hogy változtassa meg gyakorlatát. Továbbá e megállapodás jogalapot jelent ahhoz, hogy az ír felügyeleti hatóság magasabb bírságokat szabjon ki a fellebbezőre. A megtámadott döntés nélkül e hatóság nem tette volna ezt. Csak azért illesztette be e megállapításokat a fellebbezőnek címzett végleges döntésébe, mert a megtámadott döntés erre kötelezte. Álláspontom szerint ez eléggé egyértelművé teszi, hogy a fellebbező jogi helyzetében bekövetkezett változás valódi okát a megtámadott döntés képezi, nem pedig – amint azt a Törvényszék tévesen állapította meg – az ír felügyeleti hatóság döntése.
3. Az ír felügyeleti hatóság mérlegelési mozgástere
151.
Ha a megsemmisítés iránti kereset tárgyát képező jogi aktus végrehajtási intézkedéseket igényel, csak akkor tekinthető úgy, hogy a felperest közvetlenül érinti, ha az e végrehajtási intézkedéseket elfogadó szerv nem rendelkezik mérlegelési jogkörrel, hanem ehelyett automatikusan alkalmaznia kell a megtámadott döntés megállapításait.
152.
Jelen ügyben ez azt jelentené, hogy a megtámadott döntés közvetlenül a WhatsAppot érintené, ha az ír felügyeleti hatóság nem rendelkezne azzal kapcsolatos mérlegelési jogkörrel, hogy végrehajtja‑e ezt a döntést, és ha igen, hogyan.
153.
A megtámadott végzésben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az ír felügyeleti hatóság mérlegelési jogkörrel rendelkezik, és ezért a fellebbezőt a megtámadott döntés nem, hanem csak e hatóság jogerős döntése érinti közvetlenül. (
85
)
154.
Egyetértek a fellebbezővel abban, hogy a Törvényszék értékelése e tekintetében is téves volt.
155.
Először is, az EDPB azon megállapítását, hogy a „veszteséges kivonatolás” személyesadat‑kezelésnek minősül, és a fellebbező mint adatkezelő megsértette a GDPR 5., 13. és 14. cikke szerinti kötelezettségeit, át kellett ültetni az ír felügyeleti hatóság végleges döntésébe, ami nem hagyott mérlegelési lehetőséget az utóbbi számára a tekintetben, hogy ezzel ellentétes következtetésre jusson.
156.
Másodszor, a megtámadott döntés az ír felügyeleti hatóság számára feltétlen kötelezettséget írt elő a bírság emelésére és az EDPB döntésében meghatározott számítási módszerek alkalmazására, még akkor is, ha e bírságok összegének végleges kiszámítását és kiszabását az ír felügyeleti hatóságra bízza. Ez azt jelenti, hogy e hatóság „végrehajtó szervként” nem rendelkezett mérlegelési jogkörrel az eredeti bírságok fenntartása vagy csökkentése tekintetében. (
86
)
157.
Ezért a megtámadott döntés e részeivel kapcsolatban az ír felügyeleti hatóság nem rendelkezett mérlegelési jogkörrel a tekintetben, hogy hozzon‑e döntést a fellebbezőre vonatkozóan, és ha igen, hogyan.
158.
Ebből következik, hogy a Törvényszék tévedett annak megállapításakor, hogy e tekintetében az ír felügyeleti hatóság mérlegelési jogkörrel rendelkezett. (
87
)
159.
A GDPR 65. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében az EDPB csak a GDPR alkalmazásának azon vonatkozásairól dönt, amelyekkel szemben más felügyeleti hatóságok kifogást emeltek, és amelyeket a részt vevő felügyeleti hatóságok nem rendeztek. Ezért az ír felügyeleti hatóság valóban rendelkezik mérlegelési jogkörrel azon kérdések eldöntése tekintetében, amelyeket nem terjesztettek az EDPB elé, de amelyek mindazonáltal a végleges nemzeti döntés részét képezik. (
88
)
160.
Lényegesnek tekinthető‑e ez annak megállapítása szempontjából, hogy a fellebbezőt a megtámadott döntés közvetlenül érinti?
161.
A megtámadott végzésben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a megtámadott döntés korlátozott terjedelme azért bír jelentőséggel, mert az ír felügyeleti hatóság végleges döntése olyan egészet alkot, amelyet nem lehet szétválasztani azon szempontok alapján, amelyek tekintetében az ír felügyeleti hatóság rendelkezett, illetve nem rendelkezett mérlegelési jogkörrel. (
89
)
162.
Véleményem szerint, és ismét a fellebbezővel egyetértésben, ez az elem nem bír jelentőséggel annak a kérdésnek a szempontjából, hogy a megtámadott döntés közvetlenül érinti‑e e felet.
163.
A közvetlen érintettség kérdésének értékeléséhez a megtámadott jogi aktus lényegéből kell kiindulni. (
90
) E tekintetben ugyanis elegendő, hogy a megtámadott döntésnek a fellebbező jogi helyzetét érintő tartalma e pontok tekintetében nem hagyott mérlegelési mozgásteret az ír felügyeleti hatóság számára, még akkor sem, ha a végleges döntése más kérdésekkel is foglalkozott.
164.
Amint ugyanis azt a jelen indítvány következő részében kifejtem, ha a fellebbező nem támadná meg a megtámadott döntést a Törvényszék előtt, elveszítené annak lehetőségét, hogy e döntés érvénytelenségére az ír felügyeleti hatóság jogerős döntésének az illetékes ír bíróságok előtti megtámadása keretében hivatkozzon.
165.
Amint azt a fellebbező a tárgyaláson kifejtette, az ír bíróságok előtt valóban folyamatban van ilyen eljárás. Ezen eljárásban a fellebbező azon szempontok tekintetében is kéri az ír felügyeleti hatóság jogerős döntésének megsemmisítését, amelyekkel a megtámadott döntés nem foglalkozik. Ugyanakkor a fellebbező a Törvényszék előtt amiatt támadta meg az EDPB döntését, hogy biztosítsa azon jogát, hogy az ír felügyeleti határozat azon részeinek érvénytelenségére hivatkozzon, amelyek tekintetében e hatóság nem élhetett mérlegelési jogkörrel.
166.
Ebből következik, hogy a Törvényszék azt is tévesen állapította meg, hogy a fellebbezőt nem érintette közvetlenül a megtámadott döntés, mivel az ír felügyeleti hatóság mérlegelési jogkörrel rendelkezett a megtámadott döntés „végrehajtása” tekintetében amiatt, hogy a jogerős nemzeti döntés olyan elemeket is tartalmazott, amelyekre a megtámadott döntés nem terjedt ki.
4. Közbenső következtetés
167.
A Törvényszék tévesen alkalmazta az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése szerinti közvetlen érintettség fennállásának értékelésére vonatkozó feltételeket.
168.
Először is, a Törvényszék értékelését nem létező feltételekre alapozta, amelyek szerint a megtámadott jogi aktus i. a megsemmisítésre irányuló eljárásban közvetlenül végrehajtható a felperessel szemben, valamint ii. nem von maga után végrehajtási intézkedéseket.
169.
Másodszor, a Törvényszék tévedett azon értékelés során, amely szerint a megtámadott döntés mérlegelési jogkört biztosított a végrehajtó hatóságnak, jelen ügyben az ír felügyeleti hatóságnak.
170.
Végül a Törvényszék tévesen jutott arra a következtetésre, hogy az, hogy a megtámadott döntés által nem érintett részek szerepelnek az ír felügyeleti hatóság végleges döntésében, releváns annak a kérdésnek a szempontjából, hogy a megtámadott döntés nem biztosított‑e mérlegelési lehetőséget e hatóságnak.
171.
Ezért azt javaslom, hogy a Bíróság adjon helyt az első fellebbezési jogalap harmadik és negyedik érvének.
D.
Az uniós jogorvoslati rendszer logikája megköveteli a jelen ügyben a kereset elfogadhatóságát
172.
Az első jogalap ötödik érvével a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg az uniós jogorvoslati rendszer eljárási követelményeit.
173.
A megtámadott végzésben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az egységességi mechanizmus által előírt eljárás keretében a nemzeti felügyeleti hatóság jogerős döntése elleni keresetet az illetékes nemzeti bíróságokhoz kell benyújtani. A Törvényszék álláspontja szerint a teljes jogorvoslati rendszer logikája amellett szól, hogy a nemzeti bíróság megfelelő fórumnak tekinthető, (
91
) amely ezt követően a Bíróság előtt előzetes döntéshozatali eljárást indít a nemzeti döntés azon részének érvényességét illetően, amelyet a vonatkozó EDPB‑döntés határoz meg.
174.
A Törvényszék álláspontjának van némi igazsága, amennyiben a keresetek egy bíróságra való összpontosítását tartja szükségesnek. A javasolt megoldás ugyanis kiküszöbölné a jelenlegi eljárás hátrányait, amely gyakorlatilag azt követeli meg a felperestől, hogy két külön keresetet indítson, egyet a Törvényszék előtt, egyet pedig a nemzeti bíróság előtt, ha az érintett fél biztosítani kívánja valamennyi uniós jogból eredő jogának hatékony védelmét. Ez valóban nem a leghatékonyabb módja a jogvédelemnek.
175.
A jelen ügyben a fellebbező pontosan ezt tette: két keresetet nyújtott be, az egyiket a Törvényszékhez, a másikat pedig az illetékes ír bíróságokhoz. Ahogyan azt kifejtem, az uniós jogvédelmi rendszer azonban – legalábbis jelenlegi felépítése alapján – nem nyújt más megoldást.
1. Az uniós jogi aktussal szembeni közvetlen és közvetett keresetek közötti kapcsolat
176.
Először is, amint az köztudott, a nemzeti bíróságok nem rendelkeznek hatáskörrel az uniós intézmények és egyéb szervek jogi aktusainak érvénytelenítésére. Ezért, ha a nemzeti bíróságok álláspontja szerint valamely uniós jogi aktus érvénytelen, akkor előzetes döntéshozatali eljárást kell kezdeményezniük a Bíróság előtt, és a Bíróságnak kell megállapítania ezen aktus érvénytelenségét. (
92
)
177.
Másodszor, a nemzeti bíróság nem vizsgálhatja valamely uniós jogi aktus érvényességét, ha az erre az érvénytelenségre hivatkozó fél megfelel az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése szerinti kereshetőségi jog feltételeinek, azonban a hatodik bekezdésében előírt határidőn belül nem támadta meg e jogi aktust az uniós bíróságok előtt. Ez a TWD Textilwerke Deggendorf ítéletből (
93
) következik, és ezt későbbi ítéletek – köztük a jelen eljárásban résztvevői által megvitatott Georgsmarienhütte és társai ítélet (
94
) is – megerősítették.
178.
Ez utóbbi ítéletben a Bíróság kimondta, hogy „amennyiben a valamely uniós jogi aktust vitatni szándékozó jogalanyt az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése alapján kétségtelenül megilleti a kereshetőségi jog, e jogalany köteles igénybe venni az e rendelkezésben foglalt jogorvoslati lehetőséget úgy, hogy keresettel fordul a Törvényszékhez”. (
95
) Ha az a személy, akinek lehetősége volt arra, nem indított megsemmisítés iránti keresetet az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdésében előírt határidőn belül, a nemzeti bíróság nem adhat helyt az uniós jogi aktusra vonatkozó, e személy által felhozott érvénytelenségi kifogásnak, hanem a megtámadott jogi aktust e személy tekintetében jogerősnek kell tekintenie. (
96
) Ha ilyen helyzetben a nemzeti bíróság előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményez, a Bíróságnak az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet mint elfogadhatatlant el kellene utasítania, mivel olyan kérdésre válaszolna, amelyre adott választ a kérdést előterjesztő bíróság nem használhatja fel.
179.
Az összetett eljárást érintő egyik legutóbbi példa az Iccrea Banca ítélet. (
97
) Ezen ítéletben a Bíróság elfogadhatatlannak találta a Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország) előzetes döntéshozatal iránti kérelmének egy részét, amely bíróság előtt egy bank, az Iccrea Banca az Egységes Szanálási Alaphoz fizetendő hozzájárulása összegének kiszámítását vitatta. A Bíróság úgy ítélte meg, hogy az említett bankot közvetlenül és személyében érintette az ESZT határozata, amely az említett hozzájárulások összegszerű megállapításának alapjául szolgált, azonban a Törvényszék előtt megsemmisítés iránti keresettel nem támadta meg e határozatot. (
98
) Az Iccrea Banca tehát elvesztette annak lehetőségét, hogy az ESZT határozatára vonatkozó érvénytelenségi kifogást közvetve a nemzeti bíróság előtt felhozza, így a Bíróságnak e tekintetben az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet mint elfogadhatatlant el kellett utasítania.
180.
Ezen ítélkezési gyakorlatot a jelen helyzetre alkalmazva, amelyben a WhatsApp kereshetőségi joggal rendelkezett a megtámadott döntés Törvényszék előtti megtámadására, egyértelmű, hogy az EDPB döntésének érvénytelenségére nem lehetett volna a nemzeti bíróság előtt hivatkozni, ha a WhatsApp nem támadta volna meg e döntést az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdésében előírt határidőn belül közvetlenül a Törvényszék előtt is. (
99
)
181.
Ennek megfelelően, mivel egyrészt a fellebbezőt közvetlenül érinti a megtámadott döntés, másrészt pedig – amint azt maga a Törvényszék is megállapította – a megtámadott döntés a fellebbezőt személyében érinti, (
100
) a megtámadott döntést az uniós bíróságok, nem pedig a nemzeti bíróságok előtt kell megtámadni.
182.
A GDPR (143) preambulumbekezdése megerősíti, hogy a jelen ügyhöz hasonló helyzetben a bírósági felülvizsgálat elvégzésének megfelelő eszköze a Törvényszékhez benyújtott megsemmisítés iránti kereset. (
101
) Még ha e preambulumbekezdés nem is kötelező erejű, amint azt az EDPB helyesen állítja, akkor is ismerteti azokat a következményeket, amelyek a Szerződés igazságszolgáltatásra vonatkozó kötelező erejű szabályainak alkalmazásából következnek.
183.
Végezetül az előző érveket kiegészíthetném azzal, hogy a Törvényszék előtti közvetlen kereset, amely esetében a megtámadott döntést hozó uniós szerv az eljárásban félként vesz részt, véleményem szerint megfelelőbb út a döntés érvényességének elbírálására. Végül is a nemzeti bíróság előtt e szerv eljárási szerepe a vonatkozó nemzeti eljárási szabályoktól függene, és így esetleg megtagadnák részvételét a saját aktusával kapcsolatos vitában. (
102
)
2. Egyéb eljárási kérdések
184.
A Törvényszék a megtámadott végzésben hangot adott az egymással párhuzamos bírósági eljárásokban hozott, adott esetben uniós és a nemzeti szinten eltérő döntések lehetőségével kapcsolatos aggodalmának. (
103
)
185.
Ez nem újkeletű. Amint azt a Bíróság a Masterfoods és HB ítéletében kifejtette, amennyiben valamely uniós jogi aktus érvényességét mind a nemzeti, mind pedig az uniós bíróságok előtt vitatják, a nemzeti bíróságok a jóhiszemű együttműködés elve alapján nem hozhatnak olyan határozatot, amely az uniós bíróságok által hozott vagy meghozandó határozatával való ütközés veszélyét rejti magában. (
104
) Így amennyiben a Törvényszék előtt megsemmisítés iránti kereset van folyamatban, és a nemzeti eljárásban párhuzamosan benyújtott kereset keretében érvényességre vonatkozó kérdés merül fel, az uniós és a nemzeti bíróságok közötti hatáskörmegosztás arra kötelezi a nemzeti bíróságot, hogy függessze fel az eljárást. (
105
) Úgy tűnik, hogy a jelen ügyben az illetékes ír bíróságok is így döntöttek. (
106
)
186.
Ha a nemzeti bíróság a Törvényszék előtt folyamatban lévő megsemmisítés iránti kereset ellenére kezdeményezte a Bíróság előtt az előzetes döntéshozatali eljárást, az Európai Unió Bírósága alapokmánya 54. cikkének alkalmazásával és a megfelelő igazságszolgáltatás elve alapján a megsemmisítés iránti keresetre tekintettel felfüggesztheti saját eljárását. (
107
)
3. Közbenső következtetés
187.
A Szerződések által létrehozott jogvédelmi rendszer logikája nem követeli meg, hogy a fellebbező által a Törvényszékhez benyújtott megsemmisítés iránti keresetet elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
188.
Ezért azt javaslom, hogy a Bíróság az első fellebbezési jogalap ötödik érvét is fogadja el.
189.
A fenti érvek összességére tekintettel javaslom, hogy a Bíróság adjon helyt a fellebbező első fellebbezési jogalapjának.
E.
Következmények
190.
Az Európai Unió Bírósága alapokmányának 61. cikke értelmében a Bíróság, amennyiben a per állása megengedi, az ügyet maga bírálja el véglegesen.
191.
A jelen ügyben ez a feltétel a Törvényszék előtt indított közvetlen kereset elfogadhatóságát érintően teljesül.
192.
Először is a megtámadott döntés az EUMSZ 263. cikk első bekezdése értelmében vett megtámadható jogi aktusnak minősül. Másodszor e döntés az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében közvetlenül érinti a fellebbezőt. Harmadszor – amint azt maga a Törvényszék is megállapította a megtámadott végzésben – a megtámadott döntés személyében érinti a fellebbezőt. (
108
) Ebből következik, hogy az EUMSZ 263. cikk első és negyedik bekezdésében foglalt feltételek teljesülnek. A kereset ezért elfogadható.
193.
Tekintettel azonban arra, hogy a Törvényszék nem vizsgálta az előtte folyamatban lévő kereset megalapozottságát, amelynek elbírálása részletes jogi és ténybeli értékelést igényel, a per állása nem engedi meg, hogy a Bíróság a fellebbező keresetének megalapozottságáról határozzon.
194.
Következésképpen az ügyet vissza kell utalni a Törvényszék elé, a költségekről pedig jelenleg nem szükséges határozni.
IV. Végkövetkeztetés
195.
Azt javaslom, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a 2022. december 7‑iWhatsApp Ireland kontra Európai Adatvédelmi Testület végzést (T‑709/21, EU:T:2022:783);
–
állapítsa meg a fellebbező megsemmisítés iránti keresetének elfogadhatóságát;
–
az ügyet érdemi határozathozatal céljából utalja vissza a Törvényszék elé; valamint
–
a költségekről ne határozzon.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	A természetes személyeknek a személyes adatok kezelése tekintetében történő védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 95/46/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, módosított 2016. április 27‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (általános adatvédelmi rendelet) (HL 2016. L 119., 1. o.; helyesbítések: HL 2016. L 314., 72. o.; HL 2018. L 127., 65. o.; HL 2021. L 74., 35. o.; a továbbiakban: GDPR) 63. és 65. cikke.
(
3
)	A GDPR 65. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján az ír felügyeleti hatóság által a WhatsAppra vonatkozóan kidolgozott döntéstervezetből eredő jogvitáról szóló 1/2021. sz. kötelező erejű döntés, közzétéve: https://www.edpb.europa.eu/our‑work‑tools/our‑documents/binding‑decision‑board‑art‑65/binding‑decision‑12021‑dispute‑arisen_en.
(
4
)	2022. december 7‑i WhatsApp Ireland kontra Európai Adatvédelmi Testület végzés (T‑709/21, továbbiakban: megtámadott végzés, EU:T:2022:783,).
(
5
)	A jelen indítvány megszövegezése idején az EDPB által az egységességi mechanizmus keretében hozott kötelező erejű döntésekkel szemben indított nyolc másik ügy van folyamatban a Törvényszék előtt, és ezeket a kereseteket adatkezelők, adatfeldolgozók és nemzeti felügyeleti hatóságok indították. Lásd: T‑682/22. sz., Meta Platforms Ireland kontra Európai Adatvédelmi Testület ügy; T‑70/23. sz., Data Protection Commission kontra Európai Adatvédelmi Testület ügy; T‑84/23. sz., Data Protection Commission kontra Európai Adatvédelmi Testület ügy; T‑128/23. sz., Meta Platforms Ireland kontra Európai Adatvédelmi Testület ügy; T‑129/23. sz., Meta Platforms Ireland kontra Európai Adatvédelmi Testület ügy; T‑111/23. sz., Data Protection Commission kontra Európai Adatvédelmi Testület ügy; T‑153/23. sz., WhatsApp Ireland kontra EDPB ügy. Két további folyamatban lévő ügyben az EDPB‑nek az egységességi mechanizmus keretein kívül hozott döntéseit vitatják; lásd: T‑325/23. sz., Meta Platforms Ireland kontra Európai Adatvédelmi Testület ügy, T‑1030/23. sz., Tiktok Technology kontra Európai Adatvédelmi Testület ügy; T‑8/24. sz., Meta Platforms Ireland kontra Európai Adatvédelmi Testület ügy.
(
6
)	A kategorizálási erőfeszítések tekintetében lásd: Eliantonio, M., „Access to justice in composite procedures for the implementation of EU law: The story so far”, in: Van Creynenbreugel, P. és Wildemeersch, J. (szerk.), Questions choisies de droit européen des affaires / Selected Issues in European Business Law: 60 ans d’études juridiques européennes à Liège / 60 years of European legal studies at Liège, Bruylant, 2023, 189–221. o.
(
7
)	Hofmann, H. C. H. kifejti, hogy „az összetett eljárások több szakaszból álló eljárások, amelyekben különböző jogrendszerek közigazgatási szereplői működnek közre, amely során uniós intézmények és szervek, valamint tagállami intézmények és szervek vertikálisan, vagy különböző tagállami intézmények és szervek horizontálisan működnek együtt, vagy pedig amelyekben háromoldalú eljárások keretében különböző tagállami és uniós intézmények és szervek vesznek részt”; lásd Hofmann, H. C. H., „Composite decision making procedures in EU administrative law”, in: Hofmann, H. C. H., Türk, A., Legal Challenges in EU Administrative Law, Edward Elgar, Cheltenham, 2009, 136. o.
(
8
)	Az összetett eljárások által felvetett elméleti és gyakorlati kérdésekkel kapcsolatos legutóbbi fejleményeket illetően lásd: Bastos, F. B., Judging Composite Decision‑Making: The Transformation of European Administrative Law, Hart Publishing, Oxford, 2024.
(
9
)	A GDPR 55. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a „felügyeleti hatóság a saját tagállamának területén illetékes az e rendelet alapján ráruházott feladatok végzésére és hatáskörök gyakorlására.”
(
10
)	Lásd ebben az értelemben a GDPR (9), (10) és (13) preambulumbekezdését.
(
11
)	Lásd a GDPR 60. cikkének (4) bekezdését.
(
12
)	E tekintetben az EDPB szerepe eltér elődjétől, a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 1995. L 281., 31. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 15. kötet, 355. o.) 29. cikkének (1) bekezdése alapján létrehozott „29. cikk szerinti munkacsoporttól”, amely csupán tanácsadói státusszal rendelkezett.
(
13
)	Lásd még a GDPR (136) preambulumbekezdését.
(
14
)	A GDPR 65. cikkének (5) bekezdése.
(
15
)	A GDPR 65. cikkének (6) bekezdése előírja, hogy e nemzeti döntést legkésőbb egy hónappal azt követően kell elfogadni, hogy az EDPB a felügyeleti hatóságot értesítette a kötelező erejű döntéséről.
(
16
)	Ha valamely nemzeti felügyeleti hatóság nem ért egyet az EDPB kötelező erejű döntésével, a Törvényszék előtt megtámadhatja annak érvényességét. Lásd például: Data Protection Commission kontra Európai Adatvédelmi Testület ítélet (T‑70/23, T‑84/23 és T‑111/23, EU:T:2025:116).
(
17
)	Az adatvédelmi szabályzat a fellebbező GDPR 12. és 14. cikkéből, valamint kétségtelenül az Európai Unió Alapjogi Chartájának 8. cikkéből eredő átláthatósági szabályainak való megfelelést szolgálja. Lásd általánosságban: a 29. cikk szerinti munkacsoportnak a 2016/679 rendelet szerinti átláthatóságról szóló iránymutatását (elfogadva: 2017. november 29., WP260).
(
18
)	Lásd a GDPR 99. cikkének (2) bekezdését.
(
19
)	Lásd: a Data Protection Commission (adatvédelmi bizottság, Írország), Decision of the Data Protection Commission made pursuant to Section 111 of the Data Protection Act, 2018 and Articles 60 and 65 of the General Data Protection Regulation, 2021, (IN 18 12–2, a továbbiakban: jogerős nemzeti döntés), 3. pont; elérhető: https://www.dataprotection.ie/sites/default/files/uploads/2022–03/Full_decision_WhatsApp_Ireland‑August_2021.pdf.
(
20
)	Lásd a jogerős nemzeti döntés 4. pontját.
(
21
)	Lásd a megtámadott végzés 4. pontját. Lásd még a jogerős nemzeti döntés 23. pontját.
(
22
)	Lásd a megtámadott végzés 5. pontját. Lásd még a jogerős nemzeti döntés 23. pontját.
(
23
)	Lásd a megtámadott végzés 5. pontját. Lásd még a jogerős nemzeti határozat 24. pontját.
(
24
)	Lásd a megtámadott végzés 5. pontját. Lásd még a jogerős nemzeti döntés 25. pontját.
(
25
)	A jogerős nemzeti döntés 25. pontja.
(
26
)	Úgy látom, hogy a fellebbező „veszteséges kivonatolási” eljárása lényegében olyan titkosítási technikát jelent, amely az üzenetküldő szolgáltatása felhasználóinak és nem felhasználóinak telefonszámait numerikus kódokká alakítja át. Ezt követően a fellebbező a numerikus kódokat megosztaná harmadik felekkel. Az ír felügyeleti hatóság döntéstervezetével ellentétben az EDPB úgy vélte, hogy mivel a fellebbező az érintetteket még ezen „kivonatolt” kódok alapján is ki tudta választani és így újból azonosítani tudta, a kivonatolt adatok a GDPR értelmében vett személyes adatoknak minősülnek. Lásd e tekintetben a megtámadott döntés 141–157. pontját.
(
27
)	Lásd e tekintetben a megtámadott végzés 11. pontját, valamint a megtámadott döntés 427. és 428. pontját.
(
28
)	Lásd e tekintetben a megtámadott végzés 11. pontját, valamint a megtámadott döntés 426. és 428. pontját.
(
29
)	Lásd e tekintetben a megtámadott végzés 11. pontját, valamint a megtámadott döntés 429. és 430. pontját.
(
30
)	Lásd e tekintetben a megtámadott végzés 9. pontját.
(
31
)	Így például a 2024. június 18‑i Bizottság kontra ESZT ítéletben (C‑551/22 P, a továbbiakban: Bizottság kontra ESZT ítélet, EU:C:2024:520) a Bíróság kifejtette, hogy a 2021. május 6‑iABLV Bank és társai kontra EKB ítélet (C‑551/19 P és C‑552/19 P, EU:C:2021:369) megállapításai nem ültethetők át automatikusan az előbbi ügyben felmerült helyzetre. Az utóbbi ítéletben a Bíróság megállapította, hogy az Európai Központi Bank fizetésképtelenségére vagy valószínűleg fizetésképtelenné válására vonatkozó határozata nem minősül megtámadható jogi aktusnak, mivel az nem köti az Egységes Szanálási Testületet (ESZT), így az ESZT által elfogadott aktus ellen megsemmisítés iránti keresetet kell indítani. Ez azonban nem jelenti azt, hogy az ESZT által a szanálási eljárás során elfogadott aktus mindig megtámadható jogi aktusnak minősül. A szanálási eljárás másik szakaszában való elfogadása esetében az e testület által elfogadott jogi aktus nem minősül megtámadható jogi aktusnak, ha az nem vált ki kötelező joghatásokat az Európai Bizottságra nézve, amely ebben az összetett eljárásban jogosult a jogerős határozat meghozatalára.
(
32
)	Így a Bíróságnak néha magyarázatot kell adnia arra, hogy a korábbi ítéleteiben tett megállapításai miért nem alkalmazhatók az adott ítéletben. Ezzel kapcsolatban lásd: Bizottság kontra ESZT ítélet, 92. pont.
(
33
)	1981. november 11‑iIBM kontra Bizottság ítélet (60/81, IBM‑ítélet, EU:C:1981:264, 9. pont).
(
34
)	2011. október 13‑i Deutsche Post és Németország kontra Bizottság ítélet (C‑463/10 P és C‑475/10 P, Deutsche Post ítélet, EU:C:2011:656).
(
35
)	Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a megsemmisítés iránti kereset elfogadhatóságával kapcsolatos kérdések közrendi kérdések, amelyek bármikor felvethetők, még a Bíróság eljárási szabályzata 176. cikkének (2) bekezdése szerinti csatlakozó fellebbezés hiányában is; lásd például: 2021. szeptember 2‑iJa zum Nürburgring kontra Bizottság ítélet (C‑647/19 P, EU:C:2021:666, 52–53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2023. szeptember 21‑iChina Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products és társai kontra Bizottság ítélet (C‑478/21 P, EU:C:2023:685, 42. és 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
36
)	Lásd példaként: 1998. március 10‑iNémetország kontra Tanács ítélet (C‑122/95, EU:C:1998:94, 35. pont); 2024. szeptember 26‑iWEPA Hygieneprodukte és társai kontra Bizottság ítélet (C‑795/21 P és C‑796/21 P, EU:C:2024:807, 63. és 73. pont).
(
37
)	Lásd a GDPR 65. cikke (5) bekezdésének első mondatát.
(
38
)	Lásd ebben az értelemben: 1979. április 5‑iOrlandi kontra Bizottság ítélet (117/78, EU:C:1979:109, 11. pont); 2013. szeptember 26‑iPPG és SNF kontra ECHA ítélet (C‑625/11 P, EU:C:2013:594, 33. pont).
(
39
)	Lásd például: 2024. szeptember 26‑iWEPA Hygieneprodukte és társai kontra Bizottság ítélet (C‑795/21 P és C‑796/21 P, EU:C:2024:807, 68–71. pont).
(
40
)	Lásd analógia útján: 2013. szeptember 26‑iPPG és SNF kontra ECHA ítélet (C‑625/11 P, EU:C:2013:594, 29–33. pont) (ezen ítélet az anyaglistának kizárólag az Európai Vegyianyag‑ügynökség weboldalán történő közzétételére vonatkozott, amelyet a Bíróság közzétett határozatnak minősített).
(
41
)	Lásd ebben az értelemben példaként: 2024. szeptember 26‑iCovestro Deutschland és Németország kontra Bizottság ítélet (C‑790/21 P és C‑791/21 P, EU:C:2024:792, 82. pont); 2024. szeptember 26‑iWEPA Hygieneprodukte és társai kontra Bizottság ítélet (C‑795/21 P és C‑796/21 P, EU:C:2024:807, 72. és 73. pont), amely ítéletekben a Bíróság kifejti, hogy a jogbiztonság érdekében a keresetindítási határidőket objektív módon és bizonyossággal kell megállapítani minden olyan fél vonatkozásában, akit e határozatról nem értesítettek, függetlenül attól, hogy a felperes esetleg előzetesen tudomással bírt az intézkedésről.
(
42
)	A kötelező joghatásoknak vagy pusztán a joghatásoknak a jogi aktus megtámadhatóságának meghatározása érdekében történő alapulvétele közötti lehetséges gyakorlati különbségről lásd: Bobek főtanácsnok Belgium kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑16/16 P, EU:C:2017:959, 59. és azt követő pontok).
(
43
)	Lásd az EGK‑Szerződés 173. cikkét (kiemelés tőlem). Hozzátenném, hogy az Európai Szén‑ és Acélközösséget létrehozó szerződés 33. cikke a megtámadható jogi aktusok pozitív listáját tartalmazta, és felsorolta a „határozatokat” és az „ajánlásokat”. E Szerződés 14. cikke értelmében e jogi aktusokat jogilag kötelező erejű jogi aktusokként határozták meg. Ezért a Bíróság korai ítélkezési gyakorlata, amely befolyásolta későbbi ítélkezési gyakorlatát, az intézkedés „kötelező” jellegét vizsgálta annak eldöntése érdekében, hogy lehet‑e arra megsemmisítés iránti keresetet alapítani. Lásd például: 1956. július 16‑iFédération charbonnière de Belgique kontra Főhatóság ítélet (8/55, EU:C:1956:7, 256. o.); 1957. december 10‑iSociété des usines à tubes de la Sarre kontra Főhatóság ítélet (1/57 és 14/57, EU:C:1957:13, 114. pont); 1967. március 15‑iCBR és társai kontra Bizottság ítélet (8/66–11/66, EU:C:1967:7, 91. o.).
(
44
)	Az ajánlásokat és véleményeket ma így határozza meg az EUMSZ 288. cikk, de ugyanez a meghatározás szerepelt az EGK 189. cikkben is.
(
45
)	Az 1971. március 31‑iBizottság kontra Tanács ítéletében (22/70, EU:C:1971:32, 39. pont) a Bíróság a „joghatások” kiváltására irányuló intézkedésekre hivatkozott. A későbbi ítélkezési gyakorlatban azonban ez a kifejezés a „kötelező joghatások” kiváltására irányuló intézkedéseket leíró kifejezéssé alakult át. Lásd például: 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
46
)	Lásd a privilegizált felperesek tekintetében például: 1989. május 17‑iOlaszország kontra Bizottság végzés (151/88, EU:C:1989:201, 22. és 23. pont); 2017. október 25‑iSzlovákia kontra Bizottság ítélet (C‑593/15 P és C‑594/15 P, EU:C:2017:800, 63–65. pont).
(
47
)	Amennyiben a keresetet privilegizált felperes nyújtja be, e kérdés mindenképp irreleváns. Mégis, amint azt már kifejtettem, a Bíróságnak még a privilegizált felperesek tekintetében is meg kell állapítania, hogy a megtámadott jogi aktus jogilag kötelező erővel bír‑e. A Bíróság azonban két határozatában– ami tudomásom szerint soha nem ismétlődött meg – elutasította a privilegizált felperes (mindkét esetben a holland kormány) keresetét azzal az indokkal, hogy a megsemmisítendő bizottsági határozat a felperesre nézve nem váltott ki kötelező erejű joghatásokat. Lásd e tekintetben: 1999. október 5‑iHollandia kontra Bizottság ítélet (C‑308/95, EU:C:1999:477, 26. és 29. pont); 2004. január 28‑iHollandia kontra Bizottság ítélet (C‑164/02, EU:C:2004:54, 18. és 22. pont). E két ítélet kritikai elemzését illetően lásd: Jacobs főtanácsnok Olaszország kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑301/03, EU:C:2005:550, 52. és 53. pont).
(
48
)	Lásd e tekintetben a belső utasításokra és iránymutatásokra vonatkozó ítélkezési gyakorlatot illetően: Lenaerts, K., Gutman, K., Nowak, J. T., EU Procedural Law, 2. kiadás, Oxford European Union Law Library, Oxford, 2023, 286. o., 7.21–7.22. pont.
(
49
)	Ez egyértelműen következik az állami támogatások területével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatból, amely szerint a létező támogatást a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánító és a tagállamot a támogatás visszafizettetésére kötelező bizottsági határozat jogilag csak e tagállamra nézve kötelező, azonban azt az említett támogatás kedvezményezettje is megtámadhatja. Lásd például: 2000. október 19‑iOlaszország és Sardegna Lines kontra Bizottság ítélet (C‑15/98 és C‑105/99, EU:C:2000:570, 31–37. pont).
(
50
)	Lásd e tekintetben: IBM‑ítélet, 10. pont; 2010. január 26‑iInternationaler Hilfsfonds kontra Bizottság ítélet (C‑362/08 P, EU:C:2010:40, 58. pont).
(
51
)	Lásd e tekintetben: Roemer főtanácsnok CBR és társai kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (8/66–11/66, nem tették közzé, EU:C:1967:2, 103. o.).
(
52
)	Ezzel kapcsolatban lésd legutóbb a 2025. február 13‑iSwissgrid kontra Bizottság ítéletet (C‑121/23 P, EU:C:2025:83, 46. pont), amely kifejt, hogy amennyiben a megsemmisítési iránti kereste felperes nem a megtámadott jogi aktus címzettje, „elegendő annak bizonyítása, hogy ezen aktus többek között a címzettjei tekintetében kötelező joghatások kiváltására irányul”, mivel e szakaszban „nem szükséges megvizsgálni, hogy e joghatások érinthetik‑e a fellebbező érdekeit, jelentősen módosítva annak jogi helyzetét”, mivel e tényezőt az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében előírt azon feltétel vizsgálatának szakaszában kell elvégezni.
(
53
)	Kiemelés tőlem.
(
54
)	Lásd a megtámadott végzés 38. és 39. pontját. A Törvényszék az IBM‑ítélet mellett a 2010. november 18‑iNDSHT kontra Bizottság ítéletre (C‑322/09 P, EU:C:2010:701, 45. pont) is hivatkozik, amely más olyan ügyekre utal, amelyek szintén hivatkoznak az IBM‑ítélet 9. pontjára.
(
55
)	Kiemelés tőlem.
(
56
)	Lásd például: 1998. március 31‑iFranciaország és társai kontra Bizottság ítélet (C‑68/94 és C‑30/95, EU:C:1998:148, 62. pont); 2008. július 17‑iAthinaïki Techniki kontra Bizottság ítélet (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, 29. pont); 2010. január 26‑iInternationaler Hilfsfonds kontra Bizottság ítélet (C‑362/08 P, EU:C:2010:40, 51. pont); Bizottság kontra ESZT ítélet (65. pont).
(
57
)	Lásd például: 2007. július 3‑iCommune de Champagne és társai kontra Tanács és Bizottság végzés (T‑212/02, EU:T:2007:194, 86. és 88. pont); 2018. november 26‑iShindler és társai kontra Tanács ítélet (T‑458/17, EU:T:2018:838, 30. pont); 2021. március 10‑iViaSat kontra Bizottság ítélet (T‑245/17, EU:T:2021:128, 68. pont).
(
58
)	Lásd például: Sharpston főtanácsnok Reynolds Tobacco és társai kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑131/03 P, EU:C:2006:228, 102. és 103. pont), amelyben kiemeli, hogy úgy tűnik, a Bíróság a jogi aktus általánosan kötelező jellegének követelményéhez hozzáadta azt a követelményt, hogy ezen aktus az érintett felperesre nézve kötelező legyen.
(
59
)	Az ítélkezési gyakorlatra való hivatkozás kihagyva.
(
60
)	2010. július 14‑i Deutsche Post kontra Bizottság végzés (T‑570/08, nem tették közzé, EU:T:2010:311).
(
61
)	Lásd például: 2021. december 21‑iAlgebris (UK) és Anchorage Capital Group kontra ESZT ítélet (C‑934/19 P, EU:C:2021:1042, 87. és azt követő pontok).
(
62
)	Lásd e tekintetben: Deutsche Post ítélet, 40–47. pont.
(
63
)	Deutsche Post ítélet, 54. pont.
(
64
)	Deutsche Post ítélet, 63. pont.
(
65
)	Deutsche Post ítélet, 66–75. pont.
(
66
)	A megtámadott végzés 42–49. pontja.
(
67
)	2010. július 14‑iDeutsche Post kontra Bizottság végzés (T‑570/08, nem tették közzé, EU:T:2010:311).
(
68
)	Lásd ebben az értelemben a megtámadott végzés 43. és 44. pontját (amelyben a Törvényszék először megállapítja, hogy az összetett eljárásokban a közbenső aktusok főszabály szerint nem képeznek megtámadható jogi aktusokat, majd megállapítja, hogy „[az ezen] elv alóli kivételek azokra az esetekre vonatkoznak, amelyekben a közbenső intézkedés […] önálló jogi hatásokat vált ki”).
(
69
)	A megtámadott végzés 44. pontja.
(
70
)	IBM‑ítélet, 10. pont (kiemelés tőlem).
(
71
)	Ugyanez mondható el a Bíróság 2010. január 26‑iInternationaler Hilfsfonds kontra Bizottság ítéletének (C‑362/08 P, EU:C:2010:40) 52. pontjában tett megállapításról, amelyre a Törvényszék a megtámadott végzés 43. pontjában szintén hivatkozott.
(
72
)	Még ha a Bíróság az adott ügy összefüggéseinek ismertetése során az összetett eljárás „előkészítő” aktusának fogalmára hivatkozik is, ez nem zárja ki ezen aktus megtámadásának lehetőségét, ha megállapítható, hogy az említett eljárás keretében önálló joghatásokat vált ki. Lásd például: Bizottság kontra ESZT ítélet (93. pont), amelyben a Bíróság kifejtette, hogy „[az] ilyen összetett eljárásban a végleges jogi aktus elfogadását előkészítő szakaszok során elfogadott jogi aktusok, amennyiben nem váltanak ki önálló joghatásokat, nem képezhetik megsemmisítés iránti kereset tárgyát” (kiemelés tőlem).
(
73
)	Amint azt már kifejtettem, a GDPR 65. cikkének (1) bekezdése rendelkezik arról, hogy az EDPB egységességi mechanizmus keretében hozott döntése kötelező erejű az érintett nemzeti felügyeleti hatóságokra nézve.
(
74
)	A megtámadott végzés 51. pontja.
(
75
)	2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
76
)	Úgy tűnik számomra, hogy az első ügy, amely e kritériumok „együttes” jellegére utal, a 2009. szeptember 10‑iBizottság kontra Ente per le Ville vesuviane és Ente per le Ville vesuviane kontra Bizottság ítélet (C‑445/07 P és C‑455/07 P, EU:C:2009:529, 45. pont), amely az Európai Regionális Fejlesztési Alapból a nemzeti hatóságok közreműködésével nyújtott pénzügyi támogatásra vonatkozott.
(
77
)	A gyakorlatban a leggyakrabban az a helyzet fordul elő, amelyben az uniós jogi aktushoz további végrehajtási aktusra van szükség ahhoz, hogy „elérje” a felperest. Az ilyen jellegű helyzet azonban nem az egyetlen olyan helyzet, amelyben valamely jogi aktus közvetlenül érinthet természetes vagy jogi személyt. Vannak olyan jogi aktusok, amelyek anélkül érintik a magánszemélyek jogi helyzetét, hogy végrehajtási aktusra lenne szükség. Ez igaz a rendeletekhez hasonló általános hatályú jogi aktusokra. E tekintetben például a 2004. április 1‑jei Bizottság kontra Jégo‑Quéré ítéletben (C‑263/02 P, EU:C:2004:210) tárgyalt helyzet vehető figyelembe. Ezen ügyben a felperes halászati társasággal szemben közvetlenül, végrehajtási intézkedések nélkül írták elő a növendék szürke tőkehalak fogásának csökkentése érdekében a minimális hálószembőségű hálók kötelező használatát. Az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésének legutóbbi, a Lisszaboni Szerződésből eredő módosítása lehetővé tette, hogy a megsemmisítés iránti keresettel a végrehajtási intézkedéseket nem igénylő szabályozási aktusokat is meg lehessen támadni, anélkül, hogy a személyes érintettséget bizonyítani kellene. A felperesnek ugyanakkor továbbra is bizonyítania kell, hogy a megtámadott intézkedés közvetlenül érinti őt. Ez a bizonyítás nem vonja maga után az ítélkezési gyakorlatból eredő második, végrehajtási intézkedésekre vonatkozó „együttes” kritériumot, mivel ilyen helyzetben nincsenek olyan végrehajtási intézkedések, amelyek „hídként” kötnék össze a vitatott intézkedést és a felperest.
(
78
)	A minden esetben végrehajtási intézkedéseket maguk után vonó irányelvekkel kapcsolatos legutóbbi megerősítést illetően lásd: 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 70. pont).
(
79
)	Lásd a megtámadott végzés 51. pontját.
(
80
)	Lásd: 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 71–74. pont).
(
81
)	A megtámadott végzés 64. pontja.
(
82
)	Lásd például: 2000. október 19‑iOlaszország és Sardegna Lines kontra Bizottság ítélet (C‑15/98 és C‑105/99, EU:C:2000:570, 31. és 34. pont); 2004. április 29‑iOlaszország kontra Bizottság ítélet (C‑298/00 P, EU:C:2004:240, 39. pont).
(
83
)	Ugyanez vonatkozik a Törvényszék által a megtámadott végzés 65. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatra is, amely tagállamnak címzett olyan bizottsági határozatra vonatkozott, amely e tagállamot valamely vállalkozásnak nyújtott egyes uniós finanszírozás csökkentésére utasította. A Bíróság úgy ítélte meg, hogy az ilyen helyzetben lévő vállalkozást közvetlenül érinti a bizottsági határozat, függetlenül attól, hogy tagállamnak végrehajtási intézkedésekre van szüksége.
(
84
)	A megtámadott végzés 64. pontja.
(
85
)	A megtámadott végzés 53. pontja.
(
86
)	A fellebbező továbbá vitatja az EDPB azon jogkörét, hogy beavatkozzon a bírságok kiszámításának módjába vagy összegébe, azt állítva, hogy a GDPR ezt a jogkört a nemzeti felügyeleti hatóságra bízza, és a nemzeti jog által előírt szabályok hatálya alá utalta. Ez utóbbi állítást érdemben kell majd elbírálni, és a Bíróság a jelen fellebbezés keretében nem tud e kérdésben állást foglalni.
(
87
)	Lásd a megtámadott végzés 57–59. pontját. Az a tény, hogy az EDPB nem fejtette ki álláspontját azzal kapcsolatban, hogy a WhatsApp adatkezelőként vagy adatfeldolgozóként járt‑e el a „veszteséges kivonatolási eljárással” nyert személyes adatok tekintetében, nem változtat azon, hogy az ír felügyeleti hatóságot köti az EDPB azon megállapítása, hogy az utóbbi eljárás személyesadat‑kezelésnek minősül.
(
88
)	A megtámadott végzés 55. és 56. pontjában a Törvényszék felsorolta azokat a kérdéseket, amelyekről az EDPB döntött, és azokat a kérdéseket, amelyekről ezenkívül az ír felügyeleti hatóság a végleges nemzeti döntésben döntött.
(
89
)	Lásd a megtámadott végzés 60. pontját.
(
90
)	Lásd például: 2021. június 3‑iMagyarország kontra Parlament ítélet (C‑650/18, EU:C:2021:426, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); Bizottság kontra ESZT ítélet (65. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
91
)	E tekintetben a Törvényszék a 2002. július 25‑iUnión de Pequeños Agricultores kontra Tanács ítéletre (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 40. pont) hivatkozik; lásd továbbá a megtámadott végzés 68. pontját.
(
92
)	Lásd: 1987. október 22‑iFoto‑Frost ítélet (314/85, EU:C:1987:452, 17. pont).
(
93
)	1994. március 9‑i ítélet (C‑188/92, EU:C:1994:90, 26. pont).
(
94
)	2018. július 25‑i ítélet (C‑135/16, EU:C:2018:582, 17. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
95
)	2018. július 25‑iGeorgsmarienhütte és társai ítélet (C‑135/16, EU:C:2018:582, 18. pont).
(
96
)	Lásd ebben az értelemben például: 2021. március 10‑iVon Aschenbach & Voss ítélet (C‑708/19, EU:C:2021:190, 33. és 49. pont).
(
97
)	2019. december 3‑i Iccrea Banca ítélet (C‑414/18, Iccrea Banca ítélet, EU:C:2019:1036).
(
98
)	Lásd: Iccrea Banca ítélet, 72. és 74. pont.
(
99
)	E javaslat azonban csak érvényes, ha a WhatsApp „minden kétséget kizáróan” rendelkezik kereshetőségi joggal az uniós bíróságok előtt. Ha ezzel szemben – ahogyan azt a Törvényszék állította – a WhatsApp nem rendelkezett kereshetőségi joggal a megtámadott döntés érvényességének a Törvényszék előtti vitatására, e társaság akkor sem akadályozható meg abban, hogy a nemzeti bíróság előtt érvénytelenségi kifogást hozzon fel.
(
100
)	Lásd a megtámadott végzés 40. pontját.
(
101
)	A GDPR (143) preambulumbekezdésének vonatkozó része a következőképpen szól: „[h]a a Testület döntései közvetlenül és egyénileg érintenek valamely adatkezelőt, adatfeldolgozót vagy a panaszost, a panaszos az EUMSZ 263. cikkének megfelelően eljárást indíthat az adott döntések megsemmisítése iránt, mégpedig azoknak a Testület honlapján való közzététele dátumától számított két hónapon belül”.
(
102
)	Lásd e tekintetben: Campos Sánchez‑Bordona főtanácsnok Georgsmarienhütte és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑135/16, EU:C:2018:120, 43. pont). Lásd még: Jacobs főtanácsnok által az Union de Pequeños Agricultores kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványában (C‑50/00 P, EU:C:2002:197, 40. és azt követő pontok) felhozott, még mindig érvényes érvek.
(
103
)	Lásd a megtámadott végzés 70. pontját.
(
104
)	Lásd: 2000. december 14‑iMasterfoods és HB ítélet (C‑344/98, EU:C:2000:689, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
105
)	Lásd: 2000. december 14‑iMasterfoods és HB ítélet (C‑344/98, EU:C:2000:689, 57. pont); 2018. július 25‑iGeorgsmarienhütte és társai ítélet (C‑135/16, EU:C:2018:582, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
106
)	Lásd: Meta Platforms Ireland Ltd kontra Data Protection Commission (jóváhagyva) [2024] IEHC 264, 2024. május 10.; a 49. pontban kifejtve, hogy „a törvényben foglalt fellebbezést és a bírósági felülvizsgálati eljárást általában felfüggesztik, hogy megvárják az EU Bírósága előtt jelenleg folyamatban lévő WhatsApp eljárás eredményét”.
(
107
)	Lásd: 2018. július 25‑iGeorgsmarienhütte és társai ítélet (C‑135/16, EU:C:2018:582, 25. pont).
(
108
)	A megtámadott végzés 40. pontja.