Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JEAN RICHARD DE LA TOUR
esitatud 2. oktoobril 2025(1)
Kohtuasi C‑446/24
Freie Hansestadt Bremen
versus
DT
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberverwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen (Bremeni liidumaa kõrgeim halduskohus, Saksamaa))
Eelotsusetaotlus – Sisserändepoliitika – Direktiiv 2008/115/EÜ – Ühised nõuded ja kord liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel – Artikli 3 punkt 6 ja artikli 11 lõige 2 – Riigisisesed õigusnormid, milles on teatavat liiki juhtudel põhimõtteliselt nõutud tähtajatut riiki sisenemise ja seal viibimise keeldu – Terrorismioht
I.      Sissejuhatus
1.        Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel(2) artikli 3 punkti 6 ja artikli 11 lõiget 2.
2.        See annab Euroopa Kohtule võimaluse täpsustada, kas nende sätetega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud, et kolmanda riigi kodaniku suhtes võib määrata tähtajatu sisenemiskeelu põhjendusel, et ta kujutab endast ohtu riigi julgeolekule, st konkreetselt terrorismiohtu.
3.        See küsimus puudutab praegu liikmesriikide vähemust.(3) Selle ulatus tulevikus sõltub poolelioleva õigusloometöö tulemusest – õigusloometöö, millega muudetakse liidu õigust nimetatud valdkonnas ja mis peegeldab liikmesriikide enamiku praktikat.(4)
4.        Esitan põhjused, miks teen Euroopa Kohtule ettepaneku tõlgendada neid õigusnorme nii, et kuigi nendega on kohustatud määrama kindlaks kestuse, ei ole nendes ette nähtud mingit piiri, kui on täidetud põhimõttelise viieaastase tähtaja ületamise erandlikud tingimused. Need ei vabasta siiski liikmesriike direktiivis 2008/115 ette nähtud materiaal‑ ja menetlusõiguslike tagatiste järgimisest.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
5.        Direktiivi 2008/115 põhjenduses 14 on märgitud:
„Siseriiklikel tagasisaatmismeetmetel peaks olema üleeuroopaline mõju, kehtestades sisenemiskeelu, mis keelaks sisenemise ja viibimise kõigi liikmesriikide territooriumidel. Sisenemiskeelu pikkus tuleks igal üksikjuhul määrata kindlaks pärast kõigi oluliste asjaolude hoolikat kaalumist ja see ei tohiks üldjuhul ületada viit aastat. […]“
6.        Direktiivi artiklis 1 „Sisu“ on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis sätestatakse ühised nõuded ja kord, mida tuleb kohaldada liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel, kooskõlas ühenduse õiguse üldpõhimõtete hulka kuuluvatele põhiõigustega ja rahvusvahelise õigusega, kaasa arvatud pagulaste kaitse ja inimõigustega seotud kohustustega.“
7.        Direktiivi artikli 3 punktis 6 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
6)      „sisenemiskeeld“ – haldus- või kohtuotsus või haldus- või kohtuakt, millega keelatakse sisenemine liikmesriigi territooriumile ja viibimine liikmesriigi territooriumil kindla tähtaja jooksul ning millega on kaasas tagasisaatmisotsus;“
8.        Direktiivi 2008/115 artikli 11 „Sisenemiskeeld“ lõigetes 1–3 on ette nähtud:
„1.      Tagasisaatmisotsustele lisatakse sisenemiskeeld:
a)      kui tähtaega vabatahtlikuks lahkumiseks ei ole määratud või
b)      kui tagasipöördumiskohustust ei ole täidetud.
Teistel juhtudel võib tagasisaatmisotsustele lisada sisenemiskeelu.
2.      Sisenemiskeelu kestus määratakse igal üksikjuhul kindlaks pärast kõigi oluliste asjaolude hoolikat kaalumist ning see ei ületa põhimõtteliselt viit aastat. Sisenemiskeelu kestus võib siiski ületada viit aastat, kui asjaomane kolmanda riigi kodanik kujutab endast tõsist ohtu avalikule korrale, avalikule julgeolekule või riigi julgeolekule.
3.      Liikmesriigid kaaluvad sisenemiskeelu tühistamist või peatamist, kui kolmanda riigi kodanik, kellele väljastati lõike 1 teise lõigu kohaselt sisenemiskeeld, suudab tõestada, et ta on lahkunud liikmesriigi territooriumilt täielikus kooskõlas tagasisaatmisotsusega.
[…]
Liikmesriigid võivad üksikjuhtudel humanitaarkaalutlustel sisenemiskeelu väljastamisest loobuda, selle tühistada või peatada.
Liikmesriigid võivad muude kaalutluste korral üksikjuhtudel või teatavat liiki juhtudel sisenemiskeelu väljastamisest loobuda, selle tühistada või peatada.“
B.      Saksa õigus
9.        Välismaalaste liitvabariigi territooriumil elamist, töötamist ja integratsiooni käsitleva seaduse (Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet)(5), mis võeti vastu 30. juulil 2004,(6) (edaspidi „AufenthG“) § 11 „Liitvabariiki sisenemise ja seal viibimise keeld“ lõikes 4, lõike 5a kolmandas ja neljandas lauses ning lõikes 5b on sätestatud:
„(4)      Liitvabariiki sisenemise ja seal viibimise keelu saab kehtetuks tunnistada või selle kestust lühendada, et kaitsta välismaalase kaitset väärivaid huve või kui keelu eesmärk seda enam ei nõua. […]“
[…]
(5a)      […] Riiki sisenemise ja riigis viibimise keelu kestuse lühendamine või keelu kehtetuks tunnistamine on põhimõtteliselt välistatud. Liidumaa kõrgeim ametiasutus võib üksikjuhtumil lubada erandeid.
(5b)      Välismaalasele, kes on liitvabariigi territooriumilt § 58a alusel tehtud väljasaatmiskorralduse alusel välja saadetud, tuleb põhimõtteliselt määrata tähtajatu riiki sisenemise ja riigis viibimise keeld. […] Lõike 5a kolmandat ja neljandat lauset kohaldatakse mutatis mutandis.“
10.      AufenthG § 58a „Väljasaatmiskorraldused“ lõikes 1 on nähtud ette:
„Liidumaa kõrgeim organ võib asjaoludele tugineva hinnangu alusel, kaitseks erilise ohu eest Saksamaa Liitvabariigi julgeolekule või terroriohu vastu, teha välismaalase suhtes väljasaatmiskorralduse ilma lahkumisettekirjutust tegemata. Väljasaatmiskorraldus on otsekohe täitmisele pööratav ja ei nõuta mingit väljasaatmishoiatust. [(7)]“
III. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
11.      Põhikohtuasja kaebaja esimeses kohtuastmes DT on Vene Föderatsiooni kodanik, kes elas Bremenis (Saksamaa) elamisloaga. 13. märtsil 2017 tegi Freie Hansestadt Bremeni Senator für Inneres (Bremeni liidumaa siseminister, Saksamaa) DT suhtes AufenthG § 58a alusel Venemaale väljasaatmise korralduse põhjendusel, et julgeolekuasutuste hinnangul oli oht, et kaebaja paneb Saksamaal toime terrorirünnaku. Pärast edutut pöördumist Bundesverwaltungsgerichti (liitvabariigi kõrgeim halduskohus), Bundesverfassungsgerichti (liitvabariigi konstitutsioonikohus, Saksamaa) ja Euroopa Inimõiguste Kohtu(8) poole saadeti DT 4. septembril 2017 Venemaale välja, kus ta praegu elab.
12.      Kommunale Ausländerbehörde der Stadtgemeinde Bremen (Bremeni linna välismaalaste amet, Saksamaa) tegi 1. detsembril 2017 otsuse, et AufenthG § 58a alusel toimunud väljasaatmise mõju ajaliselt ei piirata. Verwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen (Bremeni liidumaa halduskohus, Saksamaa) tühistas selle otsuse 3. detsembri 2021. aasta jõustunud kohtuotsusega põhjendusel, et DT suhtes ei olnud veel kehtestatud riiki sisenemise ja seal viibimise keeldu.
13.      Senator für Inneres (Bremeni liidumaa siseminister) kehtestas 1. veebruari 2022. aasta otsusega(9) DT suhtes tähtajatu Saksamaale sisenemise ja seal viibimise keelu. Ta põhjendas oma otsust peamiselt väitega, et AufenthG § 11 lõike 5b esimese lause kohaselt tuleb selline tähtajatu sisenemiskeeld üldjuhul kehtestada isikute suhtes, kes on riigist välja saadetud AufenthG §‑s 58a nimetatud väljasaatmiskorralduse alusel. Bremeni liidumaa siseminister leiab esiteks, et võttes arvesse luureteenistuste teavet tema käitumise kohta pärast väljasaatmist ning tema sotsiaalseid ja perekondlikke sidemeid Saksamaa Liitvabariigiga, puuduvad põhjused, mis oleks õigustanud DT suhtes erandkorras teistsuguse otsuse tegemist. Teiseks on endiselt karta, et DT sooritaks pärast sellesse liikmesriiki sisenemist Saksamaal terrorirünnaku.
14.      DT esitatud kaebuse alusel tühistas Verwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen (Bremeni liidumaa halduskohus) selle otsuse. Ta on seisukohal, et AufenthG § 11 lõike 5b esimest lauset ei saa kohaldada, kuna tähtajatu riiki sisenemise ja seal viibimise keelu kehtestamine ei ole kooskõlas direktiivi 2008/115 artikli 3 punktiga 6 ja artikli 11 lõikega 2.
15.      Et teha otsus apellatsioonkaebuse kohta, mille Bremeni liidumaa on selle kohtuotsuse peale esitanud, on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas Saksa õigusnormid on kooskõlas liidu õigusnormidega. Ta avaldab kahtlust Euroopa Kohtu otsuse puudumise ning lahknevuste tõttu riigisiseste kohtute analüüside ja õigusteoorias esitatud analüüside(10) ning Saksamaa valitsuse analüüsi vahel.
16.      Nendel asjaoludel otsustas Oberverwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen (Bremeni liidumaa kõrgeim halduskohus, Saksamaa) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 2008/115] artikli 3 punkti 6 ja artikli 11 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt kehtestatakse üldjuhul tähtajatu sisenemiskeeld isikule, kelle riigis viibimise õigus on lõpetatud ja kelle suhtes on tehtud tagasisaatmisotsus põhjusel, et ta kujutab endast terrorismiohtu?“
17.      DT, Bremeni liidumaa, Saksamaa ja Taani valitsus ning Euroopa Komisjon esitasid kirjalikke seisukohti. Kohtuistungil, mis toimus 19. juunil 2025, kuulati ära DT, Bremeni liidumaa, Saksamaa ja Rootsi valitsuse ning komisjoni suulised seisukohad ning nad vastasid Euroopa Kohtu suuliselt vastatavatele küsimustele.
IV.    Õiguslik analüüs
18.      Käesolevas teises kohtuasjas, milles küsimuse all on Saksamaal kehtivate kolmanda riigi kodaniku suhtes määratava liikmesriikide territooriumile sisenemise keelu kestust käsitlevate õigusnormide kooskõla direktiivi 2008/115 artikli 11 lõikega 2, peab Euroopa Kohus võtma seisukoha järgmises uues küsimuses: kas selles sättes ette nähtud sisenemiskeelu kestus peab olema väljendatud aastates, kui see võib tõsise ohu korral avalikule korrale, avalikule julgeolekule või riigi julgeolekule ületada viit aastat?
19.      Eelmine kohtuasi, milles tehti 19. septembri 2013. aasta kohtuotsus Filev ja Osmani(11), puudutas küsimust, kas liidu õigusega on kooskõlas AufenthG § 11 üks lõige, mis erines käesoleval juhul käsitletavast lõikest. Euroopa Kohus otsustas, et „[direktiivi 2008/115] artikli 11 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu [AufenthG] § 11 lõige 1, mis seab sisenemiskeelu kestuse piiramise tingimuseks, et puudutatud kolmanda riigi kodanik esitab taotluse sellise piirangu kehtestamiseks“.(12)
20.      Sellega seoses tuvastas Euroopa Kohus, et „sõnastusest „[s]isenemiskeelu kestus määratakse“ tuleneb selgelt, et liikmesriikidel on kohustus iga sisenemiskeelu ajalist mõju piirata, põhimõtteliselt kõige rohkem viieks aastaks, ja seda hoolimata puudutatud kolmanda riigi kodaniku sellekohasest taotlusest“.(13) Euroopa Kohus viitas ka „mõiste „sisenemiskeeld“ [direktiivi 2008/115] artikli 3 punktis 6 toodud määratlus[ele], millega peetakse silmas otsust või akti, millega keelatakse sisenemine liikmesriikide territooriumile ja viibimine seal „kindla tähtaja jooksul““.(14)
21.      Kohtuotsuse Filev ja Osmani ulatus tuleb kindlaks määrata asjaomastest riigisisesest õigusnormidest ja tõlgendatavast liidu õigusnormist lähtudes. Euroopa Kohus on otsustanud, et sisenemiskeeldu ei saa määrata kestust ette nägemata, kusjuures see kestus määratakse kindlaks, võttes nõuetekohaselt arvesse iga üksikjuhtumi kõiki olulisi asjaolusid, ja see ei ületa direktiivi 2008/115 artikli 11 lõike 2 esimese lause kohaselt põhimõtteliselt viit aastat.(15)
22.      Seega ei ole Euroopa Kohus võtnud seisukohta selle direktiivi artikli 11 lõike 2 teise lause tõlgendamise kohta – lause, mille kohaselt „[võib s]isenemiskeelu kestus […] siiski ületada viit aastat, kui asjaomane kolmanda riigi kodanik kujutab endast tõsist ohtu avalikule korrale, avalikule julgeolekule või riigi julgeolekule“.
23.      Kohtuotsusest Filev ja Osmani, milles tõlgendati direktiivi 2008/115 artikli 3 punkti 6 ja artikli 11 lõike 2 esimest lauset, võib niisiis ainult tuletada, et sissesõidukeelu
kestus tuleb kindlaks määrata ja et see ei tohi ületada viit aastat, v.a juhul kui see keeld määrati kolmandate riikide kodanike suhtes, kes kujutavad endast tõsist ohtu avalikule korrale, avalikule julgeolekule või riigi julgeolekule. Lisaks tundub mulle, et selle kohtuotsuse punktist 44(16) ei saa tuletada mingit juhist, sest see punkt käsitleb ilma piiranguta määratud sisenemiskeelde, mis puudutavad olukordi, mida ei ole silmas peetud direktiivi artikli 11 lõike 2 teises lauses, mille sisu on Euroopa Kohus ainult meenutanud.
24.      Seega on veel täiesti lahendamata küsimus, kas sisenemiskeelu
kestus peab olema piiratud, kui see on üle viie aasta, või võib see olla tähtajatu (ehk eluaegne ehk alaline(17)), kui see puudutab isikut, kes kujutab endale tõsist ohtu avalikule korrale, avalikule julgeolekule või riigi julgeolekule.
25.      Kõigepealt märgin, et terminoloogilisest vaatevinklist võib terminit „kindlaks määratud“ mõista nii, et see tähendab „määratlema, sätestama, kehtestama, täpsustama“. Kui see puudutab isikut, on piiriks seega tema eluiga. Olen nagu Saksamaa, Taani ja Rootsi valitsuski seega arvamusel, et tähtajatu kestus on kindel tähtaeg direktiivi 2008/115 artikli 3 punkti 6 tähenduses.(18)
26.      Seejärel tuleb
märkida, et liidu seadusandja on sisenemiskeelu tõsise ohu korral avalikule korrale või avalikule või liidu julgeolekule määratlenud ainult nii, et see võib ületada viit aastat. Ta ei ole otsustanud näha ette sisenemiskeelu maksimaalset kestust. Lisaks ei ole kehtestatud niisuguseid sätteid, mis käsitleksid territooriumil viibimise keelu mõju ajas, nagu direktiivi 2004/38/EÜ(19) artikkel 32.
27.      See otsus mitte määrata kindlaks sisenemiskeelu maksimaalset perioodi eriti tõsistel asjaoludel pärineb komisjoni ettepanekust, mis jäi muutmata.(20) Üksnes põhimõtteline maksimaalne kestus viis aastat sundis mõningaid liikmesriike väljendama lahknevaid lähenemisi. Eelkõige Saksamaa Liitvabariik kaitses pidevalt oma seisukohta, et piir peaks puuduma.(21)
28.      Küll aga on sisenemiskeelu
kestuse ülempiir ohu korral julgeolekule, eelkõige ohu korral avalikule korrale, avalikule julgeolekule või riigi julgeolekule selgelt olemas ettepaneku võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega luuakse ühine süsteem liidus ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmiseks ning tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/115/EÜ, nõukogu direktiiv 2001/40/EÜ ja nõukogu otsus 2004/191/EÜ,(22) artiklis 16.
29.      Selle artikli 16 „Julgeolekuohtu kujutavate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmine“ lõike 3 punktis a on sätestatud, et „[e]randina käesoleva määruse asjakohastest sätetest võidakse käesoleva artikli kohaldamisalasse kuuluvate kolmandate riikide kodanike suhtes kohaldada […] artikli 10 kohaselt kehtestatud sissesõidukeeldu, mis ületab artikli 10 lõikes 6 osutatud
maksimumkestust veel kümne aasta võrra“.(23)
30.      Selle ettepaneku artiklis 10 „Sissesõidukeelu kehtestamine“ on nähtud ette:
„1.      Tagasisaatmisotsustele lisatakse sissesõidukeeld, kui:
a.      kolmanda riigi kodanik saadetakse artikli 12 kohaselt välja;
b.      tagasipöördumiskohustust ei ole täidetud artikli 13 kohaselt kehtestatud tähtaja jooksul;
c.      kolmanda riigi kodanik kujutab endast artikli 16 kohaselt julgeolekuohtu;
[…]
6.      Sissesõidukeelu kehtivusaeg määratakse igal üksikjuhul kindlaks pärast kõigi oluliste asjaolude hoolikat kaalumist kuni kümneks aastaks.
7.      Lõike 6 kohast sissesõidukeelu kehtivusaega võib pikendada järjestikuste, kuni viie aasta pikkuste ajavahemike võrra. See pikendamine põhineb individuaalsel hindamisel, milles võetakse nõuetekohaselt arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid ja eelkõige pädevate asutuste nõuetekohaselt esitatud põhjendusi, miks on vaja täiendavalt takistada kolmanda riigi kodaniku sisenemist liikmesriikide territooriumile[(24)].“
31.      Minu meelest kinnitab see säte, et positiivse õiguse hetkeseisus ei saa komisjon väita, et „liikmesriikidel on võimalik vastavat direktiivi [2008/115] alusel võetud sisenemiskeeldu enne selle lõppemist pikendada, kui tõsine oht püsib ja tingimusel, et ei rikuta direktiiviga ette nähtud tagatisi“. Sellega seoses tuleb ka märkida, et vastupidi määruses
(EL) 2018/1861(25) ette nähtule ei ole ühegi direktiivi sättega kehtestatud liikmesriikidele omal algatusel uuesti läbivaatamise kohustust.
32.      Teen seega Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada, et direktiivi 20
08/115 artikli 3 punkti 6 ja artikli 11 lõike 2 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui tähtajatu sisenemiskeeld määratakse kolmanda riigi kodaniku suhtes, kelle riigis elamise õigus lõpetati ja kelle suhtes on tehtud tagasisaatmisotsus põhjendusel, et ta kujutab endast terrorismiohtu.
33.      Niisuguse üldreegli sätestamine, nagu on kehtestatud AufenthG § 11 lõike 5b esimese lausega(26) vähemalt ühel direktiivi 2008/115 artikli 11 lõike 2 teises lauses nimetatud põhjusel, õigustab siiski põhjalikku analüüsi direktiivi artikli 11 lõike 2 esimesest lausest lähtudes. Selles on nimelt ette nähtud, et „[s]isenemiskeelu kestus määratakse igal üksikjuhul kindlaks pärast kõigi oluliste asjaolude hoolikat kaalumist“. Seda proportsionaalsuse põhimõtet on meenutatud ka direktiivi põhjenduses 14. Lisaks on Euroopa Kohus otsustanud, et liikmesriikidel on direktiivi 2008/115 artiklis 5 ette nähtud kohustus võtta arvesse lapse huve, asjaomase kolmanda riigi kodaniku perekonnaelu ja tervislikku seisundit, kui nad kavatsevad teha sisenemiskeelu otsuse direktiivi artikli 11 tähenduses.(27)
34.      Nõustun seega komisjoni arvamusega, et
asjaomase isiku olukorra täielik analüüs, teiste sõnadega igal üksikjuhtumil eraldi, ei saa olla erandlik.(28) Seda liidu õiguses ette nähtud pädevate isikute kaalutlusruumi tuleb kaitsta, isegi kui see on riigisisese õiguse kohaselt „piiritletud“ – kui kasutada väljendit, mida kasutas Saksamaa valitsus kohtuistungil, – olukorras, kus tuvastatakse käitumine, mis kujutab endast tõsist ohtu riigi julgeolekule. Sellega seoses ei ole tähtsust asjaolul, et liikmesriigid ise määravad kindlaks oma peamised julgeolekuhuvid ning võtavad meetmed, mis tagavad nende sise‑ ja välisjulgeoleku.(29)
35.      Pakun seega Euroopa Kohtule välja tõlgenduse, mida tuleks täiendada, meenutades esmatähtsaid tagatisi, mille riigisisesed õigusnormid peavad ette nägema, kui asjaomane olukord kuulub direktiivi 2008/115 kohaldamisalasse.(30)
36.      Esiteks peab direktiivi 2008/115 artikli 11 lõike 2 esimese lausega ette nähtud asjaomase isiku olukorra ja käitumise kõikehõlmav individuaalne hindamine väljenduma pädeva asutuse kohustuses teha põhistatud otsus,(31) mida saab kontrollida kohus.(32)
37.      Teiseks peab sisenemiskeeldu saama kehtetuks tunnistada või peatada, nagu on ette nähtud direktiivi 2008/115 artikli 11 lõike 3 kolmandas ja neljandas lõigus, ja veelgi enam juhul, kui see keeld on tähtajatu. Sellel alusel peab minu meelest saama teha ka otsust, et sisenemiskeelu
kestust lühendatakse.
38.      Seda võimalust teha hiljem niisuguseid otsuseid võib võrrelda kohustustega, mis on sätestatud kas direktiivis 2004/38(33) või määruses 2018/1861.(34)
39.      Üldist laadi kohustused, mida ma just meenutasin, tulenevad ka EIK praktikast, mille kohaselt peavad meetmed, mille eesmärk on kontrollida mittekodanike sisenemist osalisriikide territooriumile ning millega riivatakse mõnda Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni(35) artikli 8 lõikega 1 kaitstud õigust, olema kooskõlas seadusega ja demokraatlikus ühiskonnas vajalikud, st neid peab õigustama mõni ülekaalukas ühiskondlik vajadus ja need peavad olema eelkõige proportsionaalsed taotletava eesmärgiga.(36)
40.      EIK on loetlenud kriteeriumid selle hindamisel, kas niisugune väljasaatmiskorraldus või territooriumile sisenemise keeld on vajalik ja proportsionaalne,(37) mis tehakse enamikul juhtudest kriminaalmenetluses sellistem kuritegude eest süüdimõistmiste tulemusena, millest mõned on sellised, et kujutavad endast tõsist ohtu avalikule korrale.(38)
41.      EIK rõhutab ka, et subsidiaarsuse põhimõtte kohaselt on nii, et kuigi kohtuotsuse tulemuse osas võivad arvamused lahkneda, siis
juhul, kui riigisisesed ametiasutused viisid läbi kaalumise tema kohtupraktikas kindlaks määratud kriteeriumide põhjal, asendab ta riigisiseste kohtute seisukoha enda omaga üksnes mõjuvatel põhjustel.(39) Ta veendub seega, et riigisisestest otsustest ilmneb kõikidel pädevustasanditel nende eri kriteeriumide sõnaselge ja põhjalik hindamine.(40) Eelkõige meenutab EIK oma praktikat, mis käsitleb tähtajatu sisenemiskeelu proportsionaalsuse hindamist olenevalt sellest, kui tõsine on oht avalikule korrale, mida asjaomane isik endast kujutab.(41) Mõnikord võib piisata ainuüksi sellest, et niisugust keelamisotsust õigustada, ja sellel, kas keeld on tähtajaline või alaline, on vähe tähtsust.(42) Nii on see selgelt juhul, kui keelu alalisus põhineb terrorismiohul, sest EIK tunnistab ilmselgelt vähe põhjendatuks avaldused, milles tuginetakse Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 8 mittejärgimisele.(43)
42.      Lisaks peab EIK eriti oluliseks asjaomastele isikutele antud võimalust paluda tagantjärele, et keelu kestust piirataks, kontrollides samas konkreetselt, kas asjaomane isik võib saada oma sisenemiskeelu kestuse lühendamise taotlusele positiivse vastuse.(44)
43.      Kõigi nende nõuete kohta märgin käsitletaval juhul kõigepealt, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul võttis pädev asutus arvesse
luureteenistuste järeldusi DT käitumise kohta pärast tema väljasaatmist ning tema ühiskondlikke ja perekondlikke sidemeid Saksamaa Liitvabariigiga.(45) Seejärel tuleb juhtida tähelepanu, et Saksamaa valitsuse kirjalike seisukohtade kohaselt, mida kohtuistungil üksikasjalikult täpsustati, on kõnesolevates Saksamaa õigusnormides ette nähtud sisenemiskeelu astmelised kestused olenevalt olukordade tõsidusest.(46) Lõpuks tuleb märkida, et nende kestuste lühendamine või keelu kehtetuks tunnistamine pädeva asutuse poolt võib olla üksikjuhul erandkorras lubatud.(47) Seejuures tundub, et kuna kirjalikes seisukohtades ega kohtuistungil ei ole tehtud kohaldatavate õigusnormide kohta täpsustusi, ei ole kehtestatud mingit mõistlikku tähtaega(48) niisuguse lühendamise või keelu kehtetuks tunnistamise taotluse esitamiseks. Märgin ka, et ei ole mainitud mingit DT vastavat täiendavat taotlust põhikohtuasjas.
44.      Need tõdemused
kinnitavad minu arvamust, et tähtajatu sisenemiskeelu võib määrata eelkõige tõsise ohu korral riigi julgeolekule, tingimusel et järgitakse direktiivis 2008/115 ette nähtud materiaal‑ ja menetlusõiguslikke tagatisi.
V.      Ettepanek
45.      Kõigi eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberverwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremeni (Bremeni liidumaa kõrgeim halduskohus, Saksamaa) eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel artikli 3 punkti 6 ja artikli 11 lõike 2 teist lauset
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus see, kui tähtajatu sisenemiskeeld määratakse kolmanda riigi kodaniku suhtes, kelle
riigis elamise õigus lõpetati ja kelle suhtes on tehtud tagasisaatmisotsus põhjendusel, et ta kujutab endast terrorismiohtu.
Niisugune sisenemiskeeld tuleb esiteks määrata, võttes arvesse iga juhtumi konkreetseid asjaolusid ja selle direktiivi artiklis 5 sätestatud kohustusi. Teiseks peab asjaomane isik saama taotleda mõistliku aja jooksul meetme kehtetuks tunnustamist või selle kestuse lühendamist.
1      Algkeel: prantsuse.
2      ELT 2008, L 348, lk 98.
3      Liikmesriigid, kus on sõnaselgelt ette nähtud, et tõsise ohu korral avalikule korrale, avalikule julgeolekule või riigi julgeolekule võib sisenemiskeeld olla tähtajatu, on minu teada järgmised: Taani Kuningriik, Saksamaa Liitvabariik, Hispaania Kuningriik, Austria Vabariik ja Rootsi Kuningriik. Enamik liikmesriike on valinud üle viieaastase kestuse, mis on ajas piiratud ja võib ulatuda kuni 20 aastani. Vt Taani valitsuse kirjalikud seisukohad, Rootsi valitsuse suulised seisukohad ning 5. septembri 2023. aasta
ad hoc küsimused Euroopa Rändevõrgu tagasisaatmisotsuste ja sisenemiskeeldude kohta, mis on inglise keeles kättesaadavad järgmisel veebiaadressil: https://emnbelgium.be/sites/default/files/publications/2023.29%20-%20AHQ%20on%20return%20decisions%20and%20entry%20bans%20-%20Compilation%20of%20answers%20for%20wider%20dissemination.pdf.
4      Vt käesoleva ettepaneku punktid 28–30.
5      BGBl. 2004 I, lk 1950.
6      Redaktsioonis, mida avaldati 25. veebruaril 2008 (BGBl. 2008 I, lk 162) (muudetud viimasena 21. veebruari 2024. aasta seaduse (BGBl. 2024 I, nr 54) artikliga 1.
7      Oberverwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen (Bremeni liidumaa kõrgeim halduskohus, Saksamaa), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, täpsustab, et „[v]äljasaatmiskorralduse teatavakstegemisega kaotab välismaalase elamisluba kehtivuse (AufenthG § 51 lõike 1 punkt 5a), mistõttu ta kaotab riigis viibimise õiguse (AufenthG § 4 lõige 1), on kohustatud riigi territooriumilt lahkuma (AufenthG § 50 lõige 1) ja teda võib riigist välja saata (AufenthG § 58 lõige 1). Bundesverwaltungsgerichti (liitvabariigi kõrgeim halduskohus; [Saksamaa]) kohtupraktika kohaselt on väljasaatmiskorraldus tagasisaatmisotsus [direktiivi 2008/115] artikli 3 punkti 4 tähenduses ([Bundesverwaltungsgerichti (liitvabariigi kõrgeim halduskohus)], 21. märtsi 2017. aasta kohtumäärus – 1 VR 1/17, […], punkt 32)“.
8      Edaspidi „EIK“.
9      Vt küsimuses, kas liidu õigusega on kooskõlas sisenemiskeeld, mis määrati märkimisväärse aja möödudes tagasisaatmisotsuse alusel, millega ei antud mingit vabatahtliku lahkumise kuupäeva, 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Al Hoceima ja Boghni
(C‑636/23 ja C‑637/23, EU:C:2025:603, punktid 64–67).
10      Vt eelotsusetaotluse punktid 21–25.
11      C‑297/12, edaspidi „kohtuotsus Filev ja Osmani“, EU:C:2013:569. Saksamaa ametiasutuste otsusteni ei viinud terrorismi toetamisega seotud kuriteod. Vt niisugusel juhul 3. juuni 2021. aasta kohtuotsus Westerwaldkreis (C‑546/19, EU:C:2021:432, punkt 22). Kohtuasjas, milles tehti see kohtuotsus, ei kohaldatud samu Saksamaa õigusnorme (vt selle kohtuotsuse punkt 13).
12      Kohtuotsus Filev ja Osmani (punkt 34). Kohtujuristi kursiiv.
13      Kohtuotsus Filev ja Osmani (punkt 27).
14      Kohtuotsus Filev ja Osmani (punkt 29).
15      Kohtuotsus Filev ja Osmani (punktid 25–27).
16      Selles punktis on märgitud, et „direktiivi 2008/115 artikli 11 lõikega 2 on vastuolus see, kui enne direktiivi 2008/115 kohaldatavaks muutumise kuupäeva vastu võetud sellise tähtajatu sisenemiskeelu –
nagu on kõne all põhikohtuasjas –
mõju jätkub nimetatud sättes ette nähtud keelu maksimaalsest kestusest kauem, välja arvatud juhul, kui sisenemiskeeld kehtestati selliste kolmandate riikide kodanike suhtes, kes kujutavad endast tõsist ohtu avalikule korrale, avalikule julgeolekule või riigi julgeolekule“ (kohtujuristi kursiiv).
17      Seda terminit on kasutatud nõukogu 25. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/109/EÜ pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta (ELT 2004, L 16, lk 44; ELT eriväljaanne 19/06, lk 252) artikli 22 lõikes 4, millest tuleneb, et kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise otsusega, mille on teinud teine liikmesriik, kus ta ei saanud pikaajalise elaniku staatust, võib kaasneda „alaline elamiskeeld“ niisugustel avaliku korra või julgeolekuga seotud põhjustel, nagu on määratletud selle direktiivi artiklis 17.
18      Vt selle kohta ka komisjoni arvamus, mida ta väljendas õigusloomeprotsessis väljendi „for a specified periood“ („kindlaksmääratud periood“) väljajätmise kohta: „The Commission underlined that even a lifelong re-entry ban is for a specified time (the lifetime of the person concerned)“ [Komisjon rõhutas, et isegi eluaegne sisenemiskeeld kehtib kindla tähtaja vältel (asjaomase isiku eluea jooksul) (mitteametlik tõlge)]. Vt nõukogu 22. novembri 2006. aasta ja 6. detsembri 2006. aasta dokumendid tulemuse kohta, milleni viis integratsiooni, rände- ja väljasaatmise töörühma / segakomitee (EL-Island / Norra / Šveits) menetlus ettepaneku kohta võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (vastavalt dokumendid 14743/06 ja 15871/06), mis on inglise keeles kättesaadavad järgmistel veebiaadressidel: https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑14743-2006-INIT/en/pdf ja https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑15871-2006-INIT/en/pdf (7. joonealune märkus artikli 3 punkti g all, milles on määratletud väljend „re-entry ban“ (sisenemiskeeld direktiivi 2008/115 artikli 3 punkti 6 tähenduses) (vastavalt lk 5 ja 4)).
19      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46 ning parandused ELT 2004, L 229, lk 35 ja ELT 2005, L 197, lk 34). Vt meenutuseks selle artikli 32 sõnastuse kohta käesoleva ettepaneku 33. joonealune märkus.
20      Vt ettepaneku võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (KOM(2005) 391 (lõplik)) artikli 9 kommentaar sellele ettepanekule lisatud komisjoni töödokumendis, mis sisaldab selle ettepaneku üksikasjalikke selgitusi. See artikkel 9 vastab sisuliselt direktiivi 2008/115 artiklile 11. Vt lisaks Euroopa Liidu Nõukogu eesistujariigi 25. märtsi 2008. aasta teade delegatsioonidele selle ettepaneku kohta (dokument 7774/08), mis on inglise keeles kättesaadav järgmisel veebiaadressil: https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑7774-2008-INIT/en/pdf (lk 18), ning parlamendi esimesel lugemisel 18. juunil 2008 vastu võetud seisukoht, mis on kättesaadav järgmisel veebiaadressil: https://www.europarl.europa.eu/doceo/document/TC1-COD-2005-0167_FR.pdf (lk 21).
21      Vt eelkõige nõukogu 26. juuli 2006. aasta dokument tulemuse kohta, milleni viis integratsiooni, rände- ja väljasaatmise töörühma / segakomitee (EL-Island / Norra / Šveits) menetlus ettepaneku kohta võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (dokument 11456/06) (2. joonealune märkus, lk 2), Euroopa Liidu Nõukogu eesistuja 4. märtsi 2008. aasta teade delegatsioonidele selle ettepaneku kohta (dokument 6785/08) (21. joonealune märkus, lk 52), mis on inglise keeles kättesaadavad vastavalt järgmistel veebiaadressidel: https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑11456-2006-INIT/en/pdf
ja
https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑6785-2008-INIT/en/pdf.
22      Ettepanek, mille komisjon esitas 11. märtsil 2025 (COM(2025) 101 (final)). Sellega asendatakse ettepanek võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel, mille komisjon esitas 12. septembril 2018 (COM(2018) 634 (final)). Selles ei olnud mingit muudatust, mis käsitlenuks sisenemiskeeldude kestust. Vt julgeolekuohtude kindlaksmääramise kohta esimene nendest ettepanekutest, selgitused lk 13 ja ohtude loetelu artiklis 16.
23      Kohtujuristi kursiiv. Niisugused kestused on näitena esitatud komisjoni 16. novembri 2017. aasta soovituses (EL) 2017/2338, millega võetakse kasutusele ühine tagasisaatmise käsiraamat, mida liikmesriikide pädevad asutused peavad kasutama tagasisaatmisega seotud ülesannete täitmisel (ELT 2017, L 339, lk 83), eelkõige lk 127. Tõden ka, et need vastavad juhistele, mille on andnud enamik liikmesriike. Vt käesoleva ettepaneku 3. joonealuses märkuses viidatud ad hoc küsimuste kokkuvõte, mis on kättesaadav järgmisel veebiaadressil: https://emnbelgium.be/fr/publication/question-ad-hoc-sur-les-decisions-de-retour-et-les-interdictions-dentree.
24      Kohtujuristi kursiiv.
25      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. novembri 2018. aasta määrus, milles käsitletakse Schengeni infosüsteemi (SIS) loomist, toimimist ja kasutamist piirikontrolli valdkonnas ning millega muudetakse Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni ja määrust (EÜ) nr 1987/2006 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1987/2006 (ELT 2018, L 312, lk 14). Vt selle määruse artikkel 39. Pärast selles ette nähtud läbivaatamistähtaja möödumist ja kui asjaomaselt liikmesriigilt ei saada teavet hoiatusteadete pikendamise kohta, kustutatakse hoiatusteated automaatselt.
26      Viitan väljendile „kehtestatakse üldjuhul tähtajatu sisenemiskeeld“, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsuse küsimuses kasutab (kohtujuristi kursiiv), mida tuleb võrrelda väljendiga AufenthG § 11 lõike 5b esimese lauses: „tuleb põhimõtteliselt määrata tähtajatu riiki sisenemise ja riigis viibimise keeld“ (kohtujuristi kursiiv). Eelotsusetaotluse esitanud kohus ja Saksamaa valitsus kohtuistungil selgitasid, et haldusõiguses on nii, et kui esinevad AufenthG § 58a lõike 1 esimeses lauses nimetatud asjaolud, on pädeval asutusel kohustus määrata tähtajatu sisenemiskeeld. Põhireeglist võib kõrvale kalduda üksnes juhul, kui esinevad erandlikud ja ebatüüpilised asjaolud.
27      Vt 27. aprilli 2023. aasta kohtuotsus M. D. (Ungarisse sisenemise keeld) (C‑528/21, EU:C:2023:341, punktid 89 ja 91).
28      Vt selle kohta 27. aprilli 2023. aasta kohtuotsus M. D. (Ungarisse sisenemise keeld) (C‑528/21, EU:C:2023:341, punkti 92 teine taane). Vt ka käesoleva ettepaneku 23. joonealuses märkuses viidatud komisjoni soovituse lisa, eelkõige selle lk 126 ja 127.
29      Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei saa üksnes asjaolu, et liikmesriigi meede on võetud ELL artikli 4 lõike 2 kohaselt iga liikmesriigi ainuvastutusalasse kuuluva riigi julgeoleku kaitsmise eesmärgil, tingida seda, et liidu õigus ei ole kohaldatav, ning vabastada liikmesriike vajadusest seda õigust järgida. Vt 6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Privacy International (C‑623/17, EU:C:2020:790, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
30      Huvi kohta asuda direktiivi 2008/115 eesmärki ja üldist ülesehitust arvestades seisukohale, et seda kohaldatakse sisenemiskeelu otsuse suhtes, sest liikmesriike on kohustatud nägema selle direktiivi kohaselt ette materiaal‑ ja menetlusõiguslikud tagatised kolmandate riikide kodanike põhiõiguste kaitseks, vt 27. aprilli 2023. aasta kohtuotsus M. D. (Ungarisse sisenemise keeld) (C‑528/21, EU:C:2023:341, punktid 77, 83 ja 84). Minu meelest tuleb rõhutada, et liidu seadusandjal oli niisugune kavatsus, sest riigi julgeolekut ähvardava tõsise ohu juhtumit on nimetatud konkreetselt direktiivi 2008/115 artikli 11 lõike 2 teises lauses.
31      Vt selle kohta direktiivi 2008/115 artikli 12 lõige 1. Vt ka nõuete kohta, et meede oleks proportsionaalne, käesoleva ettepaneku punktid 39–41, mis käsitlevad EIK praktikat.
32      Vt direktiivi 2008/115 artikkel 13. Vt ka võrdluseks seoses õigusega tõhusale õiguskaitsevahendile ja asjaomase meetme proportsionaalsuse analüüsiga direktiivi 2004/38 artiklid 30 ja 31 ning määruse 2018/1861 artikli 24 lõige 4. Vt ka 4. oktoobri 2012. aasta kohtuotsus Byankov (C‑249/11, EU:C:2012:608, punktid 37, 40–42, 44 ja 79). Vt lõpuks direktiiviga 2004/38 tehtava võrdluse asjakohasuse kohta, kui liikmesriigid kasutavad võimalust võtta eeskuju direktiivi 2008/115 sätetest, et määrata kindlaks pädevad asutused ja menetlus, mida kohaldatakse niisuguse otsuse tegemise suhtes, millega kohustatakse liidu kodanikku tagasi saatma, kui see ei ole vastuolus ühegi liidu õigusnormiga, 14. septembri 2017. aasta kohtuotsus Petrea (C‑184/16, EU:C:2017:684, punkt 52).
33      Vt direktiivi 2004/38 artikkel 32 „Väljasaatmisotsuse kehtivus“, mille lõikes 1 on nähtud ette, et „[i]sikud, kes on välja saadetud avaliku korra või julgeoleku [või rahvatervise] huvides, võivad esitada väljasaatmisotsuse kehtetuks tunnistamise taotluse sõltuvalt asjaoludest pärast mõistliku aja möödumist ja igal juhul pärast kolme aasta möödumist lõpliku väljasaatmisotsuse jõustumisest“.
34      Selle määruse artiklis 39 ette nähtud läbivaatamiskohustus on seotud sellega, et juhul, kui vastuvõtmisest keeldumise ja riigis viibimise keelamise eesmärgil sisestatakse hoiatusteade, ei ole kindlaks määratud mingit kestust.
35      Allkirjastatud Roomas 4. novembril 1950.
36      Vt EIK 18. oktoobri 2006. aasta
kohtuotsus Üner vs. Madalmaad (CE:ECHR:2006:1018JUD004641099, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
37      Vt EIK 18. oktoobri 2006. aasta
kohtuotsus Üner vs. Madalmaad (CE:ECHR:2006:1018JUD004641099, punktid 57–60 ja seal viidatud kohtupraktika).
38      Vt eelkõige EIK 30. novembri 2021. aasta
kohtuotsus Avci vs. Taani (CE:ECHR:2021:1130JUD004024019, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt konkreetselt ohu kohta, et asjaomane isik jätkab kuritegude toimepanemist, selle kohtuotsuse punkt 30.
39      Vt eelkõige EIK 30. novembri 2021. aasta
kohtuotsus Avci vs. Taani (CE:ECHR:2021:1130JUD004024019, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
40      Alalise sisenemiskeelu kohta, mis määrati kolmanda riigi kodanikule, kes oli veetnud suurema osa oma noorusest alates kolmandast eluaastast seaduslikult Taanis, vt eelkõige EIK analüüs 5. septembri 2023. aasta otsuses Al-Masudi vs. Taani (CE:ECHR:2023:0905JUD003574021, punktid 25–35).
41      Vt eelkõige EIK 5. septembri 2023. aasta
kohtuotsus Al-Masudi vs. Taani (CE:ECHR:2023:0905JUD003574021, punktid 33 ja 34).
42      Samade Saksa õigusnormide kohta, mida Euroopa Kohus analüüsis oma kohtuotsuses Filev ja Osmani, vt EIK 25. märtsi 2010. aasta kohtuotsus Mutlag vs. Saksamaa (CE:ECHR:2010:0325JUD004060105, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
43      Vt EIK 7. veebruari 2017. aasta
kohtuotsus K2 vs. Ühendkuningriik (CE:ECHR:2017:0207DEC004238713, punkt 66), 1. veebruari 2022. aasta
kohtuotsus Johansen vs. Taani (CE:ECHR:2022:0201DEC002780119, punktid 80–84) ja 22. märtsi 2022. aasta
kohtuotsus Laraba vs. Taani (CE:ECHR:2022:0322DEC002678119, punktid 31–34). Kohtuasjades, milles tehti need kohtuotsused, olid sisenemiskeelud seotud sellega, et asjaomased kahest kodakondsusest isikud olid kaotanud kodakondsuse. Kahes viimases kohtuotsuses mainib EIK üksikasjalikult seda, kuidas riigisisesed asutused kaalusid mängusolevaid eri huve.
44      Selle kohta, et tähtajalise sisenemiskeelu korral on tagasisaatmisvõimalus ainult teoreetiline, vt EIK 12. novembri 2024. aasta
kohtuotsus Sharafane vs. Taani (CE:ECHR:2024:1112JUD000519923, punkt 72) ja 12. novembri 2024. aasta
kohtuotsus Al‑Habeeb vs. Taani (CE:ECHR:2024:1112JUD001417123, punkt 71). Vt ka tähtajatu sisenemiskeelu korral EIK 28. juuni 2007. aasta
kohtuotsus Kaya vs. Saksamaa (CE:ECHR:2007:0628JUD003175302, punkt 69). Vt võimaluse kohta naasta lühikeseks ajaks asjaomase liikmesriigi territooriumile vähemalt tänu perekondlikele sidemetele EIK 15. juuli 2025. aasta
kohtuotsus Miari vs. Taani (CE:ECHR:2025:0715JUD000285224, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
45      Vt käesoleva ettepaneku punkt 13.
46      Vt AufenthG § 11 lõiked 5a ja 5b, millest tuleneb pädevatele asutustele terrorismiohu korral kaalutlusruum sisenemiskeelu kestuse (20 aastat või tähtajatu) kindlaksmääramisel olenevalt eri juhtumistest.
47      Vt käesoleva ettepaneku punktis 9 tsiteeritud AufenthG § 11 lõike 5a kolmas ja neljas lause.
48      Vt võrdluseks direktiivi 2004/38 artikkel 32.