62021CJ0110_RES
Kohtuasi C‑110/21 P
Universität Bremen
versus
Euroopa Teadusuuringute Rakendusamet (REA)
Euroopa Kohtu (teine koda) 14. juuli 2022. aasta otsus
Apellatsioonkaebus – Tühistamishagi – Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikkel 19 – Eesõiguseta poole esindatus liidu kohtutes toimuvates hagimenetlustes – Ülikooli õppejõud – Selle hagi raames esindatavas ülikoolis õpetav õppejõud, kes tegutseb vaidluse esemeks oleva projekti koordinaatori ja meeskonnajuhina – Sõltumatuse nõue – Otsese ja isikliku huvi olemasolu vaidluse lahenduse vastu
Kohtumenetlus – Hagiavaldus – Vorminõuded – Tingimused, mis puudutavad allakirjutanut – Kolmanda isiku seisund poolte suhtes – Ülikool, keda esindab temaga avalik-õigusliku teenistussuhte kaudu seotud õppejõud – Lubatavus sõltumatuse nõude seisukohast – Õppejõud, kes tegutseb vaidluse esemeks oleva projekti koordinaatori ja meeskonnajuhina – Mõju puudumine
(Euroopa Liidu Kohtu põhikiri, artikkel 19)
(vt punktid 55–58, 61–64, 66 ja 67)
Kokkuvõte
Bremeni ülikool määrati koordineerima ühte teaduskonsortsiumi, kuhu kuulub mitu Euroopa ülikooli ja kes teostab valdkonnaüleseid võrdleva õiguse teadusuuringuid eluasemeõiguse ja -poliitika valdkonnas kogu liidus.
Bremeni ülikool esitas 17. märtsil 2019 Euroopa Teadusuuringute Rakendusametile (REA) konkursikutsele vastuseks projektiettepaneku. See ettepanek sai hinde, mis paigutas selle kümnendale kohale esitatud taotluste seas. REA lükkas 16. juuli 2019. aasta otsusega (
1
) selle ettepaneku tagasi, kuna eelarvepiirangute tõttu sai ta valida välja ainult esimesele kolmele kohale järjestatud projektid. Bremeni ülikool esitas 25. septembril 2019 hagiavalduse selle otsuse tühistamiseks.
Üldkohus jättis 16. detsembri 2020. aasta määrusega (
2
) hagi ilmselge vastuvõetamatuse (
3
) tõttu läbi vaatamata põhjendusel, et asjaomast ülikooli esindav professor ei ole ülikooli suhtes kolmas isik ning järelikult ei vasta ta Euroopa Kohtu põhikirjas ette nähtud sõltumatuse nõudele (
4
).
Bremeni ülikooli apellatsioonkaebuse raames tühistas Euroopa Kohus selle Üldkohtu määruse, leides, et viimane järeldas ekslikult, et hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu. Sel puhul esitas ta täpsustusi sõltumatuse nõude kohta, mis on seatud eesõiguseta poolte (
5
) esindajatele liidu kohtutes toimuvates hagimenetlustes.
Euroopa Kohtu hinnang
Euroopa Kohus tuletas kõigepealt meelde, et liidu kohus teostab liidu õiguses ette nähtud sõltumatuse nõude kohaldamisel eesõiguseta poolte esindajate üle vaid piiratud kontrolli, mis seisneb selles, et ta saab talle esitatud hagi tunnistada vastuvõetamatuks juhtudel, kus on ilmselge, et asjaomane esindaja ei kaitse oma kliendi huve parimal võimalikul viisil, mistõttu tuleb viimase huvides selline esindamine keelata.
Seejärel analüüsis Euroopa Kohus, kas kohtupraktikas advokaatide suhtes välja töötatud sõltumatuse nõue on kohaldatav ka ülikooli õppejõudude suhtes, kellel on õigus esindada poolt kohtus.
Sellega seoses leidis ta, et need kaks elukutset ei ole ülesannete kirjelduse seisukohast võrreldavad, kuna advokaadil tuleb tagada oma kliendi huvide kaitse, samas kui ülikooli õppejõud annab haridust ja teeb teadusuuringuid seda kutseala reguleerivat akadeemilist vabadust arvestades täiesti sõltumatult. Kui ülikooli õppejõud esindab liidu kohtutes poolt, siis ei täida ta enam oma ametit õppejõu ja teadlasena, vaid täidab sama ülesannet kui advokaat, nimelt esindab eesõiguseta pooli. Lisaks on õppejõududel, kelle liikmesriigi seadused lubavad neil olla kohtus esindajaks, samad õigused, mis on Euroopa Kohtu põhikirjaga (
6
) antud advokaatidele.
Sellest tulenes Euroopa Kohtu sõnul, et esindamise ülesande eesmärgi kohaselt, mis seisneb eelkõige volitaja huvide parimal võimalikul viisil kaitsmises, peavad ülikooli õppejõud vastama samadele sõltumatuse kriteeriumidele kui need, mida kohaldatakse advokaatidele. Need kriteeriumid on määratletud negatiivselt esindaja ja tema kliendi vahel töösuhte puudumise kaudu ning positiivselt viitega kutse-eetikale, mis eeldab eelkõige sellise sideme puudumist, mis ilmselgelt riivab advokaadi võimet täita oma kliendi kaitsmise ülesannet nii, et ta kaitseb oma kliendi huve parimal võimalikul viisil, järgides seejuures seadusi ning ametialaseid norme.
Mis puudutab küsimust, kas esindaja ja tema kliendi vahel puudub töösuhe, siis tõdes Euroopa Kohus, et käesoleval juhul on asjaomane ülikooliõppejõud seotud ülikooliga, mida ta esindab seadusest tuleneva avalik-õigusliku sideme alusel. See staatus ei anna talle liikmesriigi õiguse tingimuste ja normide kohaselt sõltumatust mitte ainult õppejõu ja teadlasena, vaid ka liidu kohtutes eesõiguseta poolte esindajana. Kuna kohtus esindamine ei kuulu nende ülesannete hulka, mida see õppejõud peab ülikoolis õppejõu või teadlasena täitma, ei ole selline esindamine kuidagi seotud tema akadeemiliste ülesannetega ning on seega täidetud väljaspool igasugust alluvussuhet ülikooliga, isegi kui teda kutsutakse sedasama ülikooli esindama.
Lisaks leidis Euroopa Kohus, et tema kohtupraktikat (
7
) arvestades ei ole avalik-õiguslik side õppejõu ja tema esindatava ülikooli vahel piisav, et asuda seisukohale, et professor on olukorras, mis takistab tal selle ülikooli huvisid kaitsta.
Lõpuks lisas Euroopa Kohus, et kuna Euroopa Kohtu põhikiri annab õppejõududele samad õigused, mis on antud advokaatidele (
8
), siis eeldatakse, et riigisisese õiguse alusel vastab õppejõud, kellel on õigus esindajana tegutseda, põhimõtteliselt sõltumatuse nõudele, ja seda isegi siis, kui õppejõud esindab ülikooli, kus toimub tema akadeemiline tegevus.
Mis puudutab küsimust, kas puudub seos, mis riivab esindaja võimet täita oma kliendi kaitsmise ülesannet nii, et ta teenib oma kliendi huve parimal võimalikul viisil, siis leidis Euroopa Kohus, et Üldkohus tegi vea, kui ta leidis, et kuna asjaomase ülikooli esindaja oli projekti koordinaator ja meeskonnajuht, täites samas selle raames „ülesandeid ja olulisi ülesandeid“, siis ohustab tema isiklik side vaidluse esemega tema võimet osutada õigusabi, mida see ülikool vajab.
Euroopa Kohtu sõnul tähendasid ülesanded, mida asjaomane esindaja vaidluse esemeks oleva projekti raames täitis, küll seda, et tal on ühised huvid Bremeni ülikooliga. Siiski ei piisa sellistest huvidest selleks, et tõendada, et esindaja ei ole võimeline talle usaldatud esindamist nõuetekohaselt täitma.
Lisaks, kuna ei ole esitatud ühtegi tõendit selle kohta, et nimetatud huvid takistasid Bremeni ülikooli esindamist kohtus nimetatud esindaja poolt, siis ületas Üldkohus oma kontrolli piire, mis on kindlaks määratud Euroopa Kohtu praktikas.
Neil asjaoludel otsustas Euroopa Kohus, et Üldkohus leidis ekslikult, et hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu, kuna Bremeni ülikooli õppejõud ei esinda kõnealust ülikooli nõuetekohaselt.
(
1
)	REA 16. juuli 2019. aasta otsus Ares (2019) 4590599.
(
2
)	16. detsembri 2020. aasta kohtumäärus Universität Bremen vs. REA (T‑660/19, ei avaldata, EU:T:2020:633).
(
3
)	Üldkohtu kodukorra artikli 126 tähenduses.
(
4
)	Vt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikkel 19 (edaspidi „Euroopa Kohtu põhikiri“).
(
5
)	Eesõigusega pooled on Euroopa Kohtu põhikirja artikli 19 esimeses ja teises lõigus nimetatud pooled, st liikmesriigid, liidu institutsioonid, Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osalisriigid, kes ei ole liikmesriigid, ning selles lepingus nimetatud EFTA järelevalveamet.
(
6
)	Euroopa Kohtu põhikirja artikli 19 kolmas lõik.
(
7
)	4. veebruari 2020. aasta kohtuotsus Uniwersytet Wrocławski ja Poola vs. REA (C‑515/17 P ja C‑561/17 P, EU:C:2020:73, punktid 66 ja 67).
(
8
)	Euroopa Kohtu põhikirja artikli 19 kolmanda ja seitsmenda lõigu tähenduses.