Kohtuasi C‑87/24
AS „Gaso“ja AS „Conexus Baltic Grid“versusSabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Administratīvā apgabaltiesa)
Euroopa Kohtu (neljas koda) 23. oktoobri 2025. aasta kohtuotsus
Eelotsusetaotlus – Õigusaktide ühtlustamine – Maagaas – Direktiiv 2009/73/EÜ – Artikli 41 lõige 8 – Mõiste „stimuleeritakse asjakohaselt“ – Määrus (EÜ) nr 715/2009 – Artikli 13 lõige 1 – Mõiste „asjaomane investeeringutasuvus“ – Ülekande- ja jaotusvõrgud – Hoidla – Kriteeriumid, mida riigi reguleeriv asutus ülekande ja jaotustariifide kehtestamisel arvesse võtab – Kapitali tasuvusmäär – Kooskõlalise tõlgendamise kohustus – Põhjendamiskohustus
1.        Õigusaktide ühtlustamine – Ühtlustamismeetmed – Maagaasi siseturu ühiseeskirjad – Direktiiv 2009/73 – Maagaasi ülekandevõrkudele juurdepääsu tingimused – Määrus nr 715/2009 – Maagaasi ülekande- ja jaotusvõrgu haldurite suhtes kohaldatavad tariifieeskirjad – Nende eeskirjade kohaldamatus hoidlate suhtes – Erand – Riigi reguleerivate asutuste poolt kohaldamine objektiivselt põhjendatud juhtudel
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 715/2009, artikli 1 teine lõik ja artikli 13 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/73, artikli 2 lõiked 4, 6, 9 ja 10, artikli 33 lõiked 3 ja 4 ning artikli 41 lõike 1 punkt a ja lõige 8)
(vt punktid 44–56 ja resolutsiooni punkt 1)
2.        Õigusaktide ühtlustamine – Ühtlustamismeetmed – Maagaasi siseturu ühiseeskirjad – Direktiiv 2009/73 – Reguleeriva asutuse ülesanne ja pädevus – Maagaasi ülekande- ja jaotustariifide arvutamise meetodite kehtestamine või heakskiitmine – Kohustus asjakohaselt stimuleerida ülekande- ja jaotusvõrkude haldureid – Põhjendamiskohustus – Ulatus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/73, artikli 41 lõike 6 punkt a, artiklid 8 ja 16)
(vt punktid 58–61 ja 74–80 ning resolutsiooni punkt 2)
3.        Õigusaktide ühtlustamine – Ühtlustamismeetmed – Maagaasi siseturu ühiseeskirjad – Direktiiv 2009/73 – Riigi reguleerivate asutuste kohustus asjakohaselt stimuleerida maagaasi ülekande- ja jaotusvõrkude haldureid – Vahetu õigusmõju – Liikmesriikide kohtute kohustused – Kooskõlalise tõlgendamise kohustus – Kohustus jätta kohaldamata riigisisesed õigusnormid, mis ei ole kooskõlas vahetu õigusmõjuga liidu õigusnormidega
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/73, artikli 41 lõige 8)
(vt punktid 62–73)
4.        Õigusaktide ühtlustamine – Ühtlustamismeetmed – Maagaasi siseturu ühiseeskirjad – Direktiiv 2009/73 – Maagaasi ülekandevõrkudele juurdepääsu tingimused – Määrus nr 715/2009 – Reguleeriva asutuse ülesanne ja pädevus – Maagaasi ülekande- ja jaotustariifide arvutamise meetodite kehtestamine või heakskiitmine – Kohustus tagada ülekande- ja jaotusvõrkude haldurite asjakohane stimuleerimine ja asjaomane investeeringutasuvus – Riigi reguleerivate asutuste kaalutlusruum – Kohustus kasutada kolmanda isiku sekkumist juhul, kui haldurid vaidlustavad tariifide arvutamise meetodi – Puudumine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 715/2009, artikli 13 lõige 1; komisjoni määrus 2017/460, artikli 30 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/73, artikli 39 lõige 4 ja artikli 41 lõige 8)
(vt punktid 82–93 ning resolutsiooni punktid 3 ja 4)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus vaatas läbi Administratīvā apgabaltiesa (regionaalne halduskohus, Läti; edaspidi „eelotsusetaotluse esitanud kohus“) esitatud eelotsusetaotluse ning andis tõlgenduse mõistele „stimuleeritakse asjakohaselt“ direktiivi 2009/73(1) tähenduses ja mõistele „asjaomane investeeringutasuvus“ määruse nr 715/2009(2) tähenduses. Eelkõige tunnistas Euroopa Kohus, et vahetu õigusmõju on sättel, millega direktiiv 2009/73 paneb maagaasiturgu reguleerivale riigisisesele asutusele kohustuse tagada maagaasi ülekande- ja jaotusvõrkude haldurite asjakohane stimuleerimine, kui see asutus arvutab ja määrab kindlaks viimastele juurdepääsu tariifid.
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (avalike teenuste reguleerimise komisjon, Läti; edaspidi „Läti reguleeriv asutus“) määras 20. augusti 2020. aasta otsusega maagaasi ülekandesüsteemi, jaotussüsteemi ja hoiustamise teenuste tariifide arvutamiseks kindlaks kapitali tasuvusmäära (edaspidi „vaidlusalune otsus“).
AS „Gaso“ on Läti maagaasi jaotusvõrgu haldur ja AS „Conexus Baltic Grid“ haldab selles liikmesriigis maagaasi ülekandevõrku ja maagaasihoidlat. Kuna nad leidsid, et Läti reguleeriv asutus tegi vigu kapitali tasuvusmäära kriteeriumide kindlaksmääramisel ja arvutamisel ning rikkus oma põhjendamiskohustust, kui ta kehtestas ebatavaliselt madala määra, esitasid nad kumbki eelotsusetaotluse esitanud kohtule hagi vaidlusaluse otsuse tühistamiseks.
Eelkõige rikub vaidlusalune otsus nende hinnangul direktiivi 2009/73, mis paneb liikmesriigi reguleerivatele asutustele kohustuse pakkuda investoritele piisavaid stiimuleid vajalike investeeringute tegemiseks taristusse, ning määrust nr 715/2009, mis kohustab neid asutusi võtma tariifide kindlaksmääramisel arvesse tehtud asjaomast investeeringutasuvust.
Selles kontekstis küsis eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult eespool viidatud direktiivis ja määruses ette nähtud tariifipõhimõtete kohaldamisala kohta ning mõiste „stimuleeritakse asjakohaselt“ kohta nimetatud direktiivi tähenduses ja mõiste „asjaomane investeeringutasuvus“ kohta nimetatud määruse tähenduses.
Euroopa Kohtu hinnang
Euroopa Kohus tunnistas eelotsuse küsimused vastuvõetavateks ning analüüsis kõigepealt seda, kas direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikes 8 ja määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud tariifipõhimõtted ei ole kohaldatavad mitte ainult maagaasi ülekande- ja jaotusvõrkude haldurite, vaid ka maagaasihoidlate suhtes.
Kõigepealt meenutas Euroopa Kohus, et direktiivis 2009/73, mille eesmärk on luua täielikult ja tegelikult avatud ja konkurentsivõimeline maagaasi siseturg, eristatakse maagaasi puhul mõisteid „jaotussüsteemi haldur“, „jaotusvõrgu haldur“, „hoidla“ ja „hoidlatevõrgu haldur“.
Direktiivi eesmärk on tagada mittediskrimineeriv juurdepääs maagaasi ülekande- ja jaotusvõrkudele, tehes riigi reguleerivatele asutustele ülesandeks läbipaistvate kriteeriumide alusel kehtestada või kinnitada vähemalt metoodika, mida kasutatakse riigisisestele võrkudele juurdepääsu tingimuste, sealhulgas ülekande ja jaotamise tariifide arvutamiseks ja kehtestamiseks.
Sellest tuleneb, et direktiivis 2009/73 ette nähtud tariifieeskirju, nagu ka need, mis on kehtestatud määrusega nr 715/2009, ei kohaldata maagaasi „hoidlate“ ja nende haldurite suhtes. Erinevalt „võrkudest“ ei peeta hoidlaid üldjuhul loomulikeks monopolideks ja need võivad seega konkureerida teiste hoidlatega.
Euroopa Kohus täpsustas siiski, et liikmesriigi reguleerivatel asutustel ei ole ei selle direktiivi ega määrusega keelatud eespool nimetatud tariifipõhimõtteid objektiivselt põhjendatud juhtudel laiendada juurdepääsule kõnealustele hoidlatele.
Seejärel selgitas Euroopa Kohus mõiste „stimuleeritakse asjakohaselt“ ja liikmesriigi reguleerival asutusel direktiivi 2009/73 artikli 41 lõigete 8 ja 16 kohaselt lasuva põhjendamiskohustuse ulatust. Kohus tuvastas, et nende sätetega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on „asjakohane stimuleerimine“ nende sätete tähenduses tagatud ainuüksi asjaoluga, et kasutajate makstud tariifid katavad avaliku teenuse majanduslikult põhjendatud kulud ja tagavad kas või minimaalse tasuvuse, ilma et riigi reguleerivale asutusele oleks kehtestatud kohustust põhjendada viisi, kuidas ta on ette näinud maagaasi ülekande- ja jaotusvõrgu haldurite asjakohase stimuleerimise.
Sellega seoses märkis Euroopa Kohus, et eespool viidatud direktiivi kohaselt on riigi reguleerivad asutused kohustatud nägema kas maagaasi ülekande- ja jaotustariifide arvutamise metoodika vastuvõtmise ajal või nende tariifide konkreetse kehtestamise ajal ette – lisaks ülekande- ja jaotussüsteemi haldurite tegelike kulude katmisele võrkudele juurdepääsu tagamisel – esiteks nende võrkude rentaabluse tagamiseks vajalike investeeringute tegemise kulude katmise ja teiseks nii lühikeses kui ka pikas perspektiivis „asjakohase stimuleerimise“ selleks, et motiveerida ülekandesüsteemi ja jaotussüsteemi haldureid tõhustama jõudlust, soodustama turgude integreerimist ja varustuskindlust ning toetama seonduvaid teadusuuringuid. Lisaks peavad reguleeriva asutuse otsused olema täielikult põhjendatud ja õigustatud, et võimaldada kohtulikku kontrolli.
Mis puudutab direktiivi 2009/73 artikli 41 lõike 8 ülevõtmist Läti õigusesse, siis tõdes Euroopa Kohus, et asjasse puutuv seadus ei näi sõnaselgelt kordavat Läti reguleeriva asutuse kohustust näha kas maagaasi ülekande- ja jaotustariifide arvutamise metoodika vastuvõtmise või nende tariifide konkreetse kehtestamise ajal ette „asjakohane stimuleerimine“. See seadus näeb ette, et nimetatud asutus peab üksnes jälgima, et kasutajate makstavad tariifid kataksid avaliku teenuse majanduslikult põhjendatud kulud ja tagaksid tasuvuse.
Siiski meenutas Euroopa Kohus, et kooskõlalise tõlgendamise põhimõtte kohaselt peab eelotsusetaotluse esitanud kohus riigisisest õigust tõlgendama võimalikult suures ulatuses asjaomase direktiivi sõnastust ja eesmärki arvestades, selleks et saavutada selle eesmärgiga taotletav tulemus. Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kontrollida, kas Läti õigust saab tõlgendada nii, et tasuvus, mis tuleb maagaasi ülekande- ja jaotusvõrgu halduritele tagada, tähendab ka seda, et neid seeläbi „stimuleeritakse asjakohaselt“, nagu on sätestatud direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikes 8.
Juhul kui selline kooskõlaline tõlgendamine ei ole võimalik, on eelotsusetaotluse esitanud kohus kohustatud jätma kohaldamata direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikega 8 vastuolus oleva riigisisese õiguse. Sellel sättel on vahetu õigusmõju, kuna selles on tingimusteta ja piisavalt täpselt ette nähtud kohustus tagada maagaasi ülekande- ja jaotusvõrkude halduritele, et riigi reguleerivad asutused näevad ülekande- ja jaotustariifide kehtestamisel või heakskiitmisel ette selles sättes nimetatud asjakohaselt stimuleerimise.
Mis puudutab mõistet „stimuleeritakse asjakohaselt“, siis märkis Euroopa Kohus, et direktiivis 2009/73 ei ole seda mõistet määratletud ega täpsustatud, millises vormis riigi reguleerivad asutused need meetmed kehtestavad. Seega annab see direktiiv neile asutustele kaalutlusruumi stiimulite vormi osas, aga ka nende asjakohasuse hindamisel ja kindlaksmääramisel.
Siiski on riigi reguleerival asutusel kas maagaasi ülekande- ja jaotustariifide arvutamise meetodi raames või hiljem tariifide kehtestamisel või heakskiitmisel kohustus selgelt, ühemõtteliselt ja piisavalt täpselt välja tuua, miks ta leiab, et need tariifid peavad tagama võrguhaldurite asjakohase stimuleerimise direktiivi 2009/73 artikli 41 lõike 8 tähenduses.
Lõpuks analüüsis Euroopa Kohus küsimust, kas kaalutlusruum, mis on riigi reguleerivatel asutustel nende meetodite valikul, mida kohaldatakse kapitali tasuvusmäära arvutamisele, ning seoses selles arvutuses sisalduvate parameetritega maagaasi ülekande- ja jaotustariifide kehtestamisel, on piiritletud või isegi piiratud nende asutuste vajadusega näha ette haldurite „stimuleerimine asjakohaselt“ direktiivi 2009/73 tähenduses või maagaasi ülekandetariifide puhul „asjaomane investeeringutasuvus“ määruse nr 715/2009 tähenduses.
Sellega seoses märkis Euroopa Kohus, et ei nimetatud direktiivis ega määruses ei ole täpsustatud meetodeid, mille alusel peavad riigi reguleerivad asutused maagaasi ülekande- ja jaotustariifid põhjendatud viisil kehtestama või heaks kiitma.
Määruses 2017/460(3), mille Euroopa Komisjon võttis vastu määruse nr 715/2009 alusel, on tõepoolest maagaasi ülekandesüsteemi halduri tariifistruktuuri suurema läbipaistvuse huvides ette nähtud hulk teavet, mis tuleb avaldada enne iga tasuperioodi algust, sealhulgas eelkõige „kapitalikulu ja selle arvutamise metoodika“, „stimuleerimismehhanismid ja tõhususeesmärgid“ ning „inflatsiooniindeksid“. Selles määruses ei ole siiski selgitatud nende mõistete sisu ega eelkõige seda, millise metoodika või valemi alusel tuleb või võib arvutada kapitalikulu või neid stimuleerimismehhanisme.
Järelikult peab selliste keeruliste majanduslike ja tehniliste tegurite arvessevõtmiseks olema riigi reguleerivatel asutustel ulatuslik kaalutlusruum maagaasi ülekande- või jaotustariifide kindlaksmääramisel, muu hulgas vajaduse korral asjaomaste ettevõtjate kapitali tasuvusmäära kindlaksmääramisel.
Seega ei saa neid asutusi – seoses vajadusega näha ette „stimuleerimine asjakohaselt“ direktiivi 2009/73 tähenduses ja „asjaomane investeeringutasuvus“ määruse nr 715/2009 tähenduses – kohustada vastu võtma konkreetset metoodikat, nagu kapitali kaalutud keskmisel hinnal põhinev metoodika, või võrdlema kapitalikulu reguleerimata äriühingute või üksuste kapitalikuluga. Samuti ei ole neil kohustust arvutada maagaasi ülekandetariife, võttes arvesse inflatsiooni või äriühingu tulumaksu.
Seevastu peab riigi reguleeriv asutus eespool nimetatud asjakohase stimuleerimise kindlaksmääramisel võtma arvesse asjaomaste maagaasi ülekande- ja jaotusvõrkude haldurite varasemaid individuaalseid tulemusi, kuna asjakohane stimuleerimine peab eelkõige võimaldama parandada haldurite tulemuslikkust ja seetõttu peab see olema kohandatud või täpsustatud vastavalt haldurite varasematele tulemustele.
Lisaks täpsustas Euroopa Kohus, et kui need üksused, kelle suhtes maagaasi ülekande- ja jaotustariife kohaldatakse, vaidlustavad tariifide arvutamise erinevate parameetrite hindamise, ei saa see sõltuda sellise kolmanda isiku nagu eksperdibüroo sekkumisest, kelle aruanne on koostatud vaid ühe nimetatud üksuse taotlusel. Nimelt peavad need asutused teostama oma pädevust sõltumatult, ilma et nad peaksid alluma väljastpoolt, muudelt avalik-õiguslikelt või eraõiguslikelt isikutelt saadud juhistele.
Asjaomased võrguettevõtjad võivad siiski esitada eksperdiarvamusi ning riigi reguleeriv asutus või olenevalt olukorrast pädev liikmesriigi kohus võib kasutada sõltumatuid eksperte, kes neid nende ülesannete täitmisel abistaks.
1      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiiv 2009/73/EÜ, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ (ELT 2009, L 211, lk 94).
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määrus (EÜ) nr 715/2009 maagaasi ülekandevõrkudele juurdepääsu tingimuste kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1775/2005 (ELT 2009, L 211, lk 36).
3      Komisjoni 16. märtsi 2017. aasta määrus (EL) 2017/460, millega kehtestatakse võrgueeskiri gaasi ülekandetasude ühtlustatud ülesehituse põhimõtete kohta (ELT 2017, L 72, lk 29).