62005CC0330
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
VERICA TRSTENJAK
esitatud 27. veebruaril 2007 (
1
)
Kohtuasi C-330/05
Kriminaalmenetlus, milles süüdistatav on
Fredrik Granberg
„Aktsiis — Mineraalõli — Ebaharilik veoliik”
I. Sissejuhatus
1.
Käesolevas eelotsusetaotluses esitab Hovrätten för Övre Norrland (Övre Norrlandi apellatsioonikohus) (Rootsi) Euroopa Kohtule neli küsimust, mis puudutavad nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiivi 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta (
2
), mida on muudetud nõukogu . aasta direktiiviga 92/108/EMÜ (
3
) (edaspidi „direktiiv”), artikli 7 lõike 4 ja artikli 9 lõike 3 tõlgendamist.
2.
Fredrik Granbergi süüdistatakse selles, et ta viis kaubiku tagaossa paigaldatud kolmes mahutis Soomest Rootsi enda tarbeks 3000 liitrit kütteõli, võtmata arvesse Rootsi õiguses sätestatud nõudeid, mille kohaselt tuli Rootsis aktsiisi tasuda.
II. Kohaldatav ühenduse õigus
3.
Direktiivi viiendas kuni seitsmendas põhjenduses öeldakse:
„mis tahes kättetoimetamise, kättetoimetamiseks oma valduses hoidmise või tarnimise puhul kas iseseisvalt või avalik-õigusliku isiku heaks majandustegevust teostavale ettevõtjale teistes liikmesriikides kui see, kus kaup tarbimiseks ringlusse lubatakse, tuleb aktsiis tasuda nimetatud teises liikmesriigis;
juhul kui eraisikud on aktsiisiga maksustatava kauba omandanud enda tarbeks ja veavad seda ise, tuleb aktsiis tasuda riigis, kus kaup omandati;
tegemaks kindlaks, et aktsiisiga maksustatavat kaupa ei hoita enda tarbeks, vaid kaubanduslikul eesmärgil, peavad liikmesriigid arvesse võtma mitmeid kriteeriume.”
4.
Direktiivi artikkel 7 sätestab:
„1.   Kui aktsiisiga maksustatavat ning ühes liikmesriigis juba tarbimiseks ringlusse lubatud kaupa [vallatakse] teises liikmesriigis kaubanduslikul eesmärgil, [tuleb aktsiis tasuda] liikmesriigis, kus kaupa hoitakse.
[…]
4.   Lõikes 1 nimetatud kaup liigub liikmesriikide territooriumide vahel saatedokumendi alusel, milles on [esitatud] artikli 18 lõikes 1 osutatud dokumendi peamised andmed. Nimetatud dokumendi vorm ja sisu määratakse kindlaks käesoleva direktiivi artiklis 24 sätestatud korras.”
[Siin ja edaspidi on direktiivi tsiteeritud täpsustatud tõlkes.]
5.
Direktiivi artikkel 8 sätestab:
„Kauba suhtes, mille füüsilised isikud on oma tarbeks soetanud ning mida nad veavad, näeb siseturgu reguleeriv põhimõte ette, et aktsiis tuleb tasuda liikmesriigis, kus kaup soetati.”
6.
Nimetatud direktiivi artikli 9 lõige 3 sätestab:
„Liikmesriigid võivad ka sätestada, et teises liikmesriigis juba tarbimiseks ringlusse lubatud mineraalõlide omandamise puhul tuleb aktsiis tasuda liikmesriigis, kus seda tarbitakse, kui nimetatud kaupa veavad füüsilised isikud või nende esindajad ebaharilikke veoliike kasutades. Ebaharilik vedu on kütuste vedu muul viisil kui sõidukite kütusepaakides või nõuetekohastes varukütusekanistrites ning vedelkütuste vedu muul viisil kui professionaalsete [vedajate] nimel kasutatavate paakautodega.”
III. Rootsi õiguse asjakohased sätted
7.
Energiamaksu seaduse, edaspidi „LSE”, peatüki 4 paragrahv 1 sätestab:
„Energiamaksu on kohustatud tasuma […]:
5.
isik, kes […] toob Rootsi või võtab seal vastu kütust, mis on pärit teisest Euroopa Ühenduse liikmesriigist.”
8.
LSE peatüki 4 paragrahv 1a näeb nimetatud punktist 5 ette erandi:
„Maksu ei pea vastavalt paragrahvi 1 punktile 5 tasuma […]
mootorikütuselt, mis on Rootsi toodud enda tarbeks mootor-, vee- või õhusõiduki kütusepaagis või varukütusekanistris mahutavusega kuni 10 liitrit.”
9.
Seaduse aktsiisijärelevalve kohta mh alkoholi-, tubaka- ja mineraalõlitoodete vedude puhul, edaspidi „LPK”, peatüki 1 paragrahv 6 näeb ette:
„Aktsiisiga maksustatavat kaupa võib vedada ainult siis, kui on täidetud paragrahvis 2 viidatud õigusaktidest või paragrahvis 5a viidatud sätetest tulenevad tingimused seoses saatedokumendiga, [maksu tasumise] tagatisega, tagatise kohta esitatava tõendiga ja teatamiskohustusega.”
10.
Vastavalt LPK peatüki 5 paragrahvile 1 karistatakse isikut, kes selle seaduse peatüki 1 paragrahvi 6 rikkudes tahtlikult toob aktsiisiga maksustatavaid kaupu Rootsi Euroopa Ühenduse aktsiisiterritooriumilt ja kes raskendab seega tõsiselt maksujärelevalvet kaupade veol, aktsiisiga maksustatava kauba ebaseadusliku vedamise eest vangistusega kuni kaks aastat. Kui rikkumist võib pidada väheoluliseks, karistatakse selle toimepanijat trahviga.
IV. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
11.
Rootsi ametiasutused süüdistavad Fredrik Granbergi selles, et ta tõi 7. detsembril 2003 Soomest Rootsi 3000 liitrit kütteõli sellest maksuhaldurile eelnevalt teatamata ja andmata tasumisele kuuluva maksu tasumise tagatist, samuti ei olnud tal kaasas saatedokumenti ega tõendit tagatise andmise kohta.
12.
Kõnealust kaupa veeti kaubiku kinnises veoseruumis kolmes 1000-liitrises mahutis. Nimetatud kaup oli mõeldud F. Granbergi maja ja garaaži kütmiseks ja oli seega mõeldud tema enda tarbeks.
13.
F. Granberg nõustus tuvastatud asjaoludega, kuid vaidlustas rikkumise toimepanemise.
14.
Haparanda tingorätt (Haparanda esimese astme kohus) mõistis 4. mai 2004. aasta otsusega F. Granbergi süüdi aktsiisiga maksustatava kauba ebaseaduslikus vedamises. F. Granberg esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Hovrätten för Övre Norrlandile.
15.
See kohus leidis, et kohaldamisele kuuluvad siseriiklikud õigusnormid on LPK ja LSE sätted. Kõigi LPK rikkumiste suhtes alustatakse kriminaalmenetlust. LPK viitab direktiivile.
16.
Seetõttu otsustas Övre Norrland kohtuliku arutamise peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1)
Kas direktiivi […] artikli 9 lõige 3 võimaldab liikmesriikidel jätta kütteõli suhtes üldiselt kohaldamata nimetatud direktiivi artikli 8 nii, et liikmesriik võib ette näha, et füüsiline isik, kes soetab ise kütteõli enda tarbeks teises liikmesriigis, kus kütteõli on tarbimiseks ringlusse lubatud, ning veab selle ise sihtliikmesriiki, peab tasuma aktsiisi viimati mainitud liikmesriigis, olenemata kütteõli veoviisist?
2)
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas direktiivi […] artikli 9 lõige 3 on kooskõlas EÜ asutamislepingu kaupade vaba liikumise ja proportsionaalsuse aluspõhimõtetega, arvestades asjaolu, et direktiivi artikli 9 lõike 3 eesmärk näib olevat ajendada füüsilisi isikuid loobuma mineraalõli vedamisest, nähes ette erandi üldpõhimõttest, et kui kauba soetavad füüsilised isikud enda tarbeks ja tagavad ise selle vedamise, siis tuleb aktsiis tasuda liikmesriigis, kus kaup soetati? Kas selline eesmärk on kooskõlas nõukogu esitatud direktiivi õigusliku alusega või on direktiivi artikli 9 lõige 3 õigusvastane?
3)
Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas see, kui füüsiline isik veab 3000 liitrit kütteõli kaubikus asuvates kolmes „suures mahtlastikonteineris”, mida sellistena võib lubada kasutada ohtlike ainete, sh vedelike, professionaalseks vedamiseks, on direktiivi[…] artikli 9 lõike 3 tähenduses vedu ebaharilikke veoliike kasutades?
4)
Kas direktiivi[…] artikli 7 lõikega 4 on kooskõlas, kui liikmesriik kehtestab õigusnormi, mille kohaselt füüsiline isik, kes soetab ise kütteõli enda tarbeks teises liikmesriigis, kus kütteõli on tarbimiseks ringlusse lubatud, ning veab selle ise sihtliikmesriiki direktiivi artikli 9 lõike 3 tähenduses ebaharilikku veoliiki kasutades, peab andma aktsiisi tasumise tagatise ning kas tal peab vedamise ajal olema kaasas lihtsustatud saatedokument ning tõend aktsiisi tasumiseks antud tagatise kohta?”
17.
Lisaks rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tema menetluses on veel kuus sarnast kohtuasja.
V. Euroopa Kohtule esitatud märkused
18.
Kirjalikke märkusi esitasid Rootsi, Kreeka, Itaalia ja Poola valitsused ning Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Ühenduste Komisjon. Toimus kohtuistung, mille käigus esitas F. Granberg oma seisukohad.
A. Esimene küsimus
19.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas direktiivi artikli 9 lõige 3 võimaldab jätta kütteõli suhtes kohaldamata nimetatud direktiivi artikli 8 ja seega nõuda aktsiisi tasumist liikmesriigis, kus kütteõli tarbitakse, kõigil juhtudel, kui füüsiline isik veab enda tarbeks ühest liikmesriigist soetatud kütteõli teise liikmesriiki.
20.
Poola valitsuse, komisjoni ja nõukogu arvates ei anna direktiivi artikli 9 lõige 3 üldiselt sellist võimalust.
21.
Komisjon märgib, et sihtliikmesriigis võib aktsiisi nõuda üksnes ebahariliku veoliigi korral. Seevastu kui veoliiki võib pidada harilikuks, siis ei saa sihtliikmesriigis aktsiisi nõuda. „Ebaharilike veoliikide” all direktiivi artikli 9 lõike 3 tähenduses tuleb silmas pidada kõiki vedusid, välja arvatud mõned, mis on täpsustatud. Sätte teine lause täpsustab ka, et erand ei ole kohaldatav, kui kütust veetakse sõidukite kütusepaakides või nõuetekohastes varukütusekanistrites. Kolmas olukord, mis on käesolevas kohtuasjas asjakohane, puudutab „vedelkütuste vedu muul viisil kui professionaalsete [vedajate] nimel kasutatavate paakautodega”.
22.
Nõukogu lisab, et kuivõrd direktiivi artikli 9 lõige 3 kujutab endast erandit selle direktiivi artiklis 8 ette nähtud üldreeglist, siis tuleb seda tõlgendada kitsalt. Kui ühenduse seadusandja oleks soovinud anda liikmesriikidele võimaluse välistada nimetatud direktiivi artikli 8 kohaldamisalast igasuguse mineraalõlide vedamise füüsilise isiku poolt, oleks ta selle sõnaselgelt sätestanud. Sellisel juhul ei oleks direktiivi artikli 9 lõike 3 sõnastuses teist lauset ja see näeks välja selline:
„[L]iikmesriigid võivad ka sätestada, et teises liikmesriigis juba tarbimiseks ringlusse lubatud mineraalõlide omandamise puhul tuleb aktsiis tasuda liikmesriigis, kus seda tarbitakse, kui nimetatud kaupa veavad füüsilised isikud.”
23.
Rootsi, Kreeka ja Itaalia valitsused leiavad vastupidi, et liikmesriigid võivad välistada direktiivi artikli 8 kohaldamisalast füüsilise isiku poolt veetavad vedelad kütteained ja seega nõuda sellelt kaubalt aktsiisi tasumist sihtliikmesriigis.
24.
Rootsi valitsuse väitel puudub direktiivi artikli 9 lõike 3 kohaselt igasugune võimalus, et füüsiline isik saaks mineraalõli vedada harilikke veoliike kasutades, kuna füüsiline isik ei saa sellist kaupa vedada professionaalsete vedajate nimel kasutatavate paakautodega, mis tähendab omakorda, et liikmesriikidel, kes seda soovivad, on võimalus välistada see kaup direktiivi artikli 8 kohaldamisalast.
25.
Lisaks märgivad need kolm valitsust, et selline välistamise võimalus on seotud mineraalõlide erilise olemusega, mida ohutuse ja keskkonnakaitse kaalutlustel ei tohiks füüsilised isikud üldjuhul vedada.
B. Teine küsimus
26.
Juhuks kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, kas direktiivi artikli 9 lõige 3 on kooskõlas kaupade vaba liikumise ja proportsionaalsuse aluspõhimõtetega, ja teiseks – kas eesmärk ajendada füüsilisi isikuid loobuma mineraalõli vedamisest, nõudes neilt erandina selle direktiivi artiklis 8 sätestatud üldpõhimõttest aktsiisi tasumist liikmesriigis, kus seda tarbitakse, on kooskõlas nimetatud direktiivi õigusliku alusega.
27.
Teise küsimuse esimese osa suhtes leiab komisjon eelkõige, et direktiivi artikli 9 lõige 3 on kooskõlas kaupade vaba liikumise põhimõttega ning viitab selles osas 17. juuni 2003. aasta otsuse kohtuasjas C-383/01: De Danske Bilimportører punktile 32, mille kohaselt „[t]uleb meenutada, et EÜ artikli 28 kohaldamisala ei hõlma piiranguid, mida on mainitud muudes asutamislepingu erisätetes, ning maksualased või tollimaksudega samaväärsete maksudena käsitletavad piirangud, mida on mainitud EÜ artiklites 23, 25 ja 90, ei kuulu EÜ artiklis 28 sätestatud keelu kohaldamisalasse” (
4
). Komisjon rõhutab ka, et direktiivi artikli 9 lõige 3 ei ohusta kaupade vaba liikumist, kuna nagu esimesele küsimusele antud vastuses märgitud, võimaldab see füüsilistel isikutel vedada oma tarbeks soetatud kütteõli aktsiisvabalt, kui nad kasutavad „ebaharilikke veoliike”.
28.
Sama küsimuse teise osa kohta märgib Hovrätten för Övre Norrland oma eelotsusetaotluses, et direktiiv viitab eelkõige EÜ artiklile 93 (
5
), mis ei näi lubavat veo ohutuse parandamiseks mõeldud meetmete võtmist, samas kui komisjoni aruande kohaselt on selle direktiivi artikli 9 lõike 3 eesmärk vältida eraisikute poolt mineraalõli vedamisega seotud riske (
6
). Seetõttu esitab eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimuse selle sätte kehtivuse kohta.
29.
Kreeka ja Itaalia valitsuste ning nõukogu sõnul on direktiivi artikli 9 lõige 3 kehtiv. Isegi kui direktiivi artikli 9 lõike 3 puhul on võetud arvesse veo ohutusega seotud nõudeid, siis on tegemist üksnes täiendava eesmärgiga võrreldes direktiivi peamise maksualase eesmärgiga. Kohtupraktika kohaselt peab akti õiguslik alus olema seotud teksti peamise eesmärgiga.
30.
Lisaks selgitasid Rootsi ja Kreeka valitsused, et aktsiisi käsitlevate direktiividega teostatud maksusätete ühtlustamine on üksnes osaline. Need piirduvad peamiselt kaupade klassifitseerimisega lähtuvalt objektiivsetest kaalutlustest, aktsiisiga maksustamise tingimuste määratlemisega, aktsiisiga maksustavate kaupade liikumise süsteemi korraldamisega, aktsiisiga maksustamise aluste määratlemisega ja minimaalsete maksumäärade kehtestamisega.
C. Kolmas küsimus
31.
Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas see, kui füüsiline isik veab 3000 liitrit kütteõli kaubikus asuvates kolmes mahutis, on direktiivi artikli 9 lõike 3 tähenduses vedu ebaharilikku veoliiki kasutades?
32.
Poola valitsus, komisjon ja nõukogu leiavad, et selline veoliik on ebaharilik. Pidades silmas eelmistele küsimustele antud vastuseid ei pea Kreeka ja Rootsi valitsused vajalikuks sellele küsimusele vastata. F. Granberg oma seisukohta ei esitanud.
D. Neljas küsimus
33.
Selle küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas direktiivi artikli 7 lõike 4 alusel võib liikmesriik nõuda füüsiliselt isikult, kes veab ebaharilikku veoviisi kasutades enda tarbeks kütteõli, et ta annaks aktsiisi tasumise tagatise, ning et tal oleks selle veo ajal kaasas lihtsustatud saatedokument?
34.
Komisjon märgib, et nimetatud direktiivi artikli 7 lõige 1, mis määratleb selle direktiivi artikli 7 lõikega 4 hõlmatud kaupa, viitab üksnes kaubale, mida „vallatakse […] kaubanduslikul eesmärgil”. Seega ei hõlma nimetatud direktiivi artikli 7 lõige 4 kaupa, mis on soetatud enda tarbeks.
35.
Lisaks viitab komisjon muu hulgas 2. aprilli 1998. aasta kohtuotsuse EMU Tabac jt punktile 23, mille kohaselt nähtub „kolmandast, viiendast, kuuendast ja üheteistkümnendast põhjendusest […], et direktiiv teeb selget vahet ühelt poolt sellisel kaubal, mida vallatakse kaubanduslikul eesmärgil ja mille vedamisel peavad kaasas olema dokumendid, ning teiselt poolt sellisel kaubal, mida vallatakse enda tarbeks”. (
7
)
36.
Komisjon lisab, et kui liikmesriigil, kellel on vastavalt direktiivi artikli 9 lõikele 3 õigus koguda aktsiisi, on ka õigus kasutada kontrollivahendeid kontrollimaks, kas aktsiis on nõuetekohaselt makstud, siis selline õigus ei saa tuleneda selle direktiivi artikli 7 lõikest 4.
37.
Rootsi ja Poola valitsused väidavad vastupidi, et kõnealuse direktiivi artikli 9 lõikest 3 tuleneb, et mis tahes vedamine „ebaharilikku veoliiki” kasutades toimub kaubanduslikul eesmärgil. Need valitsused leiavad, et füüsilistel isikutel ei pea olema võimalust vedada kütteõli ja seetõttu tuleb sellise kauba mis tahes vedamist – isegi füüsilise isiku poolt enda tarbeks – pidada kaubanduslikul eesmärgil toimuvaks ja seega kehtivad selle suhtes selle direktiivi artikli 7 lõikes 4 ette nähtud kohustused.
VI. Esialgsed märkused
38.
Mineraalõlide aktsiisi ühtlustamisel on olnud suuri raskusi, seda nii kõnealuste kaupade tähtsuse tõttu liikmesriikide majanduses kui ka seetõttu, et asjaomased kaubad (bensiin, diislikütus, kütteõli, petrool jne) on otseselt ja oluliselt seotud muude valdkonnapoliitikatega.
39.
Paralleelselt nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiviga 92/81/EMÜ mineraalõlidele kehtestatud aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta (
8
) kehtestab käesolevas kohtuasjas käsitletav direktiiv õigusnormid sisepiirideta alal aktsiisiga maksustatud kaubavahetuse maksustamiskorra reguleerimise kohta.
40.
Direktiivi artiklis 8 on sõnastatud üldpõhimõte, mille kohaselt kauba osas, mille füüsilised isikud on oma tarbeks soetanud ning mida nad veavad, tuleb aktsiis tasuda liikmesriigis, kus kaup soetati.
41.
Direktiivi artikli 9 lõige 3 jätab liikmesriikidele võimaluse teha teatud tingimustel sellest põhimõttest erandeid nähes ette aktsiisi tasumise liikmesriigis, kus kaupa tarbitakse.
42.
Sellest hoolimata võidakse see säte komisjoni algatusel kehtetuks tunnistada (
9
).
43.
Siiski tuleb kehtiva õiguse praeguses seisus direktiivi artikli 9 lõiget 3 sõna-sõnalt kohaldada hoolimata sellest, et selle kohaldamisega kaasneb takistus kaupade vabas liikumises (
10
), mida enne seda direktiivi ei esinenud ja mida pärast selle sätte kehtetuks tunnistamist enam ei esine.
VII. Hinnang
A. Esimene küsimus
44.
Esimesele küsimusele vastamine eeldab direktiivi artikli 9 lõikes 3 kasutatud kõigi sõnade hoolikat lugemist ja neid tuleb lugeda koos artikliga 8, mis näeb ette, et kauba suhtes, mille füüsilised isikud on oma tarbeks soetanud ning mida nad veavad ise, „[tuleb] aktsiis […] tasuda liikmesriigis, kus kaup soetati”.
45.
Nimelt kehtestab kõnealuse direktiivi artikli 9 lõige 3 nimetatud artikli 8 kohaldamisest erandi, mis näeb ette: „[l]iikmesriigid võivad ka sätestada, et teises liikmesriigis juba tarbimiseks ringlusse lubatud mineraalõlide omandamise puhul tuleb aktsiis tasuda liikmesriigis, kus seda tarbitakse, kui nimetatud kaupa veavad füüsilised isikud või nende esindajad ebaharilikke veoliike kasutades (
11
).”
46.
Tuleb rõhutada, et selle artikli 9 lõikes 3 on toodud „ebaharilike veoliikide” mõiste määratlus, mis ütleb: „[.e]baharilik vedu on kütuste vedu muul viisil kui sõidukite kütusepaakides või nõuetekohastes varukütusekanistrites ning vedelkütuste vedu muul viisil kui professionaalsete [vedajate] nimel kasutatavate paakautodega.”
47.
Nii annab direktiivi artikli 9 lõige 3 „hariliku veoliigi” kohta a contrario definitsiooni. „Harilik vedu” on kütuste vedu esiteks sõidukite kütusepaakides või nõuetekohastes varukütusekanistrites ja teiseks vedelkütuste vedu professionaalsete vedajate nimel kasutatavate paakautodega.
48.
Igasugune vedu, mis ei kuulu ühte neist harilike veoliikide kategooriatest, on ebaharilik vedu.
49.
Kuna seadusandja on kehtestanud ebahariliku veoliigi tingimuse (
12
) selleks, et jätta liikmesriikidele võimalus teha erand aktsiisi maksmise koha üldpõhimõttest, siis on ilmne, et seadusandja soovis, et see võimalus kehtiks üksnes ebaharilike veoliikide korral. Seda sedastust toetab ka asjaolu, et seadusandja on määratlenud selle, mida ebahariliku veoliigi mõiste hõlmab.
50.
Rootsi valitsus väidab, et kütteõli puhul puudub igasugune võimalus, et füüsiline isik saaks seda vedada „harilikke” veoliike kasutades, kuna füüsiline isik ei saa vedada kütteõli professionaalsete vedajate nimel kasutatavate paakautodega, ning seetõttu leiab ta, et liikmesriigid võivad välistada direktiivi artikli 8 kohaldamisalast igasuguse mineraalõlide vedamise füüsilise isiku poolt.
51.
Selle argumendiga ei saa nõustuda, kuna direktiivi artikli 9 lõiget 3, mis kujutab endast erandit selle direktiivi artiklis 8 ette nähtud üldreeglist, tuleb tõlgendada kitsalt (
13
).
52.
Seega, isegi kui füüsilistel isikutel ei oleks isegi võimalust vedada kütteõli „harilikku” veoliiki kasutades (
14
), tuleks esimesele küsimusele vastata eitavalt ehk liikmesriigid ei või jätta kütteõli üldnormiga direktiivi artiklit 8 kohaldamisalast välja olukorras, kus füüsiline isik soetab kütteõli enda tarbeks, kuna nad võivad seda teha üksnes ebahariliku veoliigi korral.
B. Teine küsimus
53.
Kuna vastus esimesele küsimusele on eitav, siis ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
C. Kolmas küsimus
54.
Direktiivi artikli 9 lõike 3 sõnastusest endast nähtub, et vedelkütuse vedu mis tahes muul viisil kui „professionaalsete ettevõtjate nimel kasutatavate paakautodega” tuleb pidada ebaharilikuks veoviisiks.
55.
Seetõttu näib vaidlematu, et kui füüsiline isik veab 3000 liitrit kütteõli kaubikus asuvates kolmes mahutis, siis on tegemist ebahariliku veoliigiga nimetatud direktiivi artikli 9 lõike 3 tähenduses.
D. Neljas küsimus
56.
Nagu komisjon märgib, määratleb direktiivi artikli 7 lõige 1 selle direktiivi artikli 7 lõikega 4 hõlmatud kaubad. Tegemist on üksnes kaupadega, mida „vallatakse […] kaubanduslikul eesmärgil”.
57.
Euroopa Kohus on juba otsustanud, et direktiiv eristab selles osas, nagu tuleneb eelkõige ka selle viiendast ja kuuendast põhjendusest, ühelt poolt kaubanduslikel eesmärkidel hoitavat kaupa, mille veo kohta peavad olema saatedokumendid, ja teiselt poolt enda tarbeks vallatavat kaupa, mille vedamisel dokumente ei nõuta (
15
).
58.
Seetõttu näib, et direktiivi artikli 7 lõige 4 ei puuduta enda tarbeks soetatud kaupa ning seetõttu ei tohiks see olla õiguslik alus, mille alusel võib liikmesriik selliste kaupade transportimise korral nõuda aktsiisi tasumise tagatise andmist ja et vedamise ajal oleks kaasas tõend sellise tagatise andmise kohta.
VIII. Ettepanek
59.
Eespool toodud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Hovrätten för Övre Norrlandi küsimustele järgmiselt:
„1)
Nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiivi 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta, mida on muudetud nõukogu . aasta direktiiviga 92/108/EMÜ, artikli 9 lõige 3 ei luba liikmesriikidel jätta kütteõli üldnormiga direktiivi artiklit 8 kohaldamisalast välja nii, et liikmesriik võiks ette näha, et füüsiline isik, kes soetab ise kütteõli enda tarbeks teises liikmesriigis, kus kütteõli tarbimiseks ringlusse lubati, ning veab selle ise sihtliikmesriiki, peab tasuma aktsiisi viimati mainitud liikmesriigis, olenemata kütteõli veoviisist.
2)
Arvestades esimesele küsimusele antud eitavat vastust ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
3)
Kui füüsiline isik veab 3000 liitrit kütteõli kaubikus asuvates kolmes mahutis, kujutab see endast nimetatud direktiivi artikli 9 lõike 3 tähenduses vedu ebaharilikke veoliike kasutades.
4)
Direktiivi artikli 7 lõige 4 ei kuulu kohaldamisele olukorras, kus füüsiline isik, kes soetab ise kütteõli enda tarbeks teises liikmesriigis, kus kütteõli tarbimiseks ringlusse lubati, ning veab selle ise sihtliikmesriiki direktiivi artikli 9 lõike 3 tähenduses ebaharilikku veoliiki kasutades.”
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	EÜT L 76, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 179.
(
3
)	EÜT L 390, lk 124; ELT eriväljaanne 09/01, lk 235.
(
4
)	C-383/01, lk I-6065.
(
5
)	Mille kohaselt „[võtab nõukogu k]omisjoni ettepaneku põhjal ning pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendi ning majandus- ja sotsiaalkomiteega […] ühehäälselt vastu sätted käibemaksu, aktsiisi ja teisi kaudseid makse käsitlevate õigusaktide ühtlustamiseks sel määral, mis on vajalik siseturu rajamise ja toimimise tagamiseks artiklis 14 ettenähtud tähtaja jooksul.”
(
6
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab Komisjoni aruandele Euroopa Parlamendile, Nõukogule ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele direktiivi 92/12/EMÜ artiklite 7 kuni 10 kohaldamise kohta (KOM(2004) 227 lõplik).
(
7
)	C-296/95, lk I-1605.
(
8
)	EÜT L 316, lk 12.
(
9
)	Ettepanek: Nõukogu direktiiv, millega muudetakse direktiivi 92/12/EMÜ (KOM (2004) 227 lõplik). Selle kohaselt „[jäetakse a]rtikli 9 lõige 3 […] välja. Komisjon ei näe vajadust jätta jõusse maksusäte, mis võimaldab liikmesriikidel teha erandeid füüsiliste isikute suhtes kohaldatavast vaba liikumise üldpõhimõttest. Kuigi mineraalõlide veol võib esineda ohutusega seotud probleeme, ei too eespool viidatud põhimõttest erandeid tegevate sätete kehtestamine kaasa sobivat õiguslikku lahendust. Siseriiklike või ühenduse õigusnormidega mineraalõli veole väga rangete ohutusnõuete kehtestamine peab toimuma sellise liikumise suhtes kehtivate maksude põhimõttest täielikult eraldiseisvana. Kui teatud ohutusnõudeid ei täideta, tuleb tuvastada rikkumine, kuid selle tuvastamine ei või ühelgi viisil mõjutada aktsiisi valdkonda.” [mitteametlik tõlge]
(
10
)	Seda eriti seetõttu, et füüsilisel isikul, kes vastavalt direktiivi artiklile 8 maksab aktsiisi liikmesriigis, kus kaup soetati, ja kellelt nõutakse aktsiisi maksmist ka liikmesriigis, kus kaupa tarbitakse, kuna ta kuulub direktiivi artikli 9 lõike 3 kohaldamisalasse, puudub võimalus kasutada direktiivi artikli 22 sätestatud topeltmaksustamise korral maksu tagasi maksmise süsteemi, kuna see artikkel annab sellise võimaluse väga rangetel tingimustel üksnes „ettevõtja majandustegevuse käigus esitatud taotluse alusel”.
(
11
)	See erand näib olevat selge. Seega kehtib kõnekäänd interpretatio cessat in claris.
(
12
)	Direktiivi artikli 9 lõige 3 ütleb täpselt: „kui nimetatud kaupa [veetakse] […] ebaharilikke veoliike kasutades”.
(
13
)	Vt eelkõige 12. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-399/93: Oude Luttikhuis jt, EKL 1995, lk I-4515, punkt 23; . aasta otsus kohtuasjas C-83/99: komisjon vs. Hispaania, EKL 2001, lk I-445, punkt 19, ja . aasta otsus kohtuasjas C-5/01: Belgia vs. komisjon, EKL 2002, lk I-11991, punkt 56.
(
14
)	Veel võib näiteks lisada, et koos juhiga paakauto üürimine oma tarbeks soetatud kütteõli vedamiseks näib kuuluvat hariliku veoliigi määratluse alla.
(
15
)	23. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-5/05: Joustra, EKL 2006, lk I-11075, punkt 28.