62016TJ0573_RES
Zadeva T‑573/16
(objava odlomkov)
PT
proti
Evropski investicijski banki
Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 3. julija 2019
„Javni uslužbenci – Zaposleni pri EIB – Organizacija služb – Oprostitev od delovnih obveznosti – Dostop do elektronskih sporočil in do informacijskih povezav – Predhodni postopek – Dopustnost – Pravna varnost – Pravica do izjave – Domneva nedolžnosti – Končno poročilo urada OLAF – Obveznost obrazložitve – Odgovornost – Premoženjska škoda – Nepremoženjska škoda“
Pravo Evropske unije – Načela – Pravna varnost – Ureditev Unije – Zahteva po jasnosti in predvidljivosti
(Glej točke od 233 do 237.)
Uradniki – Uslužbenci Evropske investicijske banke – Organizacija služb – Oprostitev uslužbenca od delovnih obveznosti – Odločbe, s katerimi je bil uslužbenec oproščen od delovnih obveznosti, ne da bi bila v njih določena veljavna pravna podlaga ali da bi z njimi uslužbenec lahko določil njeno trajanje – Nedopustnost – Kršitev načela pravne varnosti
(Poslovnik Evropske investicijske banke, člen 16, 22, 23 in 39)
(Glej točke od 238 do 258.)
Povzetek
Splošno sodišče je v sodbi z dne 3. julija 2019, PT/EIB (T‑573/16), ugodilo tožbi uslužbenca Evropske investicijske banke (EIB) zoper odločbe, s katerimi ga je EIB „oprostila od delovnih obveznosti“ v skupnem trajanju več kot dve leti in pol in mu onemogočila dostop do njegove elektronske pošte in do informacijskih povezav EIB. Splošno sodišče je v svoji sodbi izpodbijane odločbe razglasilo za nične in EIB naložilo plačilo odškodnine v višini 25.000 EUR za nepremoženjsko škodo, ki je nastala zaradi teh odločb.
Tožeča stranka je bila predmet več odločb, s katerimi ji je bilo za daljše obdobje onemogočeno opravljanje njenih nalog, je pa bila ohranjena njena plača. S temi odločbami se je po eni strani želel olajšati prehod na normalno stanje glede napetosti, ki lahko škodujejo dobremu delovanju službe, ki je ogrožala tožečo stranko, in na drugi strani zagotoviti miren potek preiskav glede trditev o izsiljevanju in poskusu izsiljevanja, ki so se očitale tožeči stranki, ali omogočiti upravi, da ugotovi posledice poročil o preiskavi, ki so iz teh izhajale. Tožeča stranka se je v tožbi sklicevala na kršitev načela pravne varnosti in obveznosti obrazložitve, ker ni mogla razumeti posledic za njene pravice in obveznosti, nastalih iz štirih od teh odločb, za katere je trdila, da so vsebovale pojme in izraze, katerih natančnega obsega in smisla ni mogla razumeti, v dveh od teh odločb pa ni bila navedena pravna podlaga, ki se je uporabila.
Najprej je Splošno sodišče glede skladnosti z načelom pravne varnosti in z obveznostjo obrazložitve neopredelitve pravne podlage, ki je bila uporabljena v prvih dveh odločbah, navedlo, da se ti odločbi ne nanašata na nobeno pravno pravilo niti ne vključujeta elementov, na podlagi katerih bi tožeča stranka lahko to pravno podlago opredelila. Splošno sodišče je v zvezi s tem navedlo, da pojem „oprostitev od delovnih obveznosti“ nima izrecne podlage v nobenem pravnem besedilu Evropske unije in da ni bilo dokazano, da je šlo za redno ali celo znano prakso predvsem v EIB in v institucijah Unije na splošno. Splošno sodišče je ugotovilo tudi, da EIB dolgo časa ni odgovorila na zahteve tožeče stranke po pojasnitvi uporabljene pravne podlage, in jo je le obvestila, da ni bila začasno odstranjena z delovnega mesta. Splošno sodišče je na podlagi tega odločilo, da je v prvih dveh odločbah kršeno načelo pravne varnosti in da ni bilo obrazložitve.
Dalje, glede vprašanja, v kolikšni meri načelo pravne varnosti institucijo ali organ Unije zavezuje, naj natančno določi trajanje posamičnega ukrepa, kakršna je oprostitev od delovnih obveznosti, ki je bila določena za tožečo stranko, Splošno sodišče meni, da mora EIB tožeči stranki omogočiti, da lahko dovolj natančno določi, koliko časa bo predvideno oproščena od delovnih obveznosti. Ta zahteva mora biti še bolj natančna, ker daljša oprostitev od delovnih obveznosti, kakršna je ta, ki je določena za tožečo stranko, ni le enakovredna odločbi o začasni odstranitvi z delovnega mesta, ker ji odvzema možnost opravljanja njenih nalog, ampak ima lahko tudi resne neugodne posledice na njen poklicni, upravni in finančni položaj. Ker taka oprostitev od delovnih obveznosti zainteresirani stranki prepoveduje, da dela, ji namreč odvzema možnost, da se jo veljavno oceni in posledično, možnost, da je upravičena do izplačila nagrad ali do napredovanja na podlagi uspešnosti. Ker zainteresirani stranki ni bila dodeljena nobena naloga, pa ta lahko uveljavlja tudi ogrožanje njenih moralnih interesov in načelo usklajenosti med razredom in delovnim mestom. Drugače kot odločba o začasni odstranitvi z delovnega mesta, katere trajanje je največ tri mesece, razen če ne gre za kazenski pregon, v tretji in četrti odločbi ni bilo nobene številčne omejitve trajanja. V teh odločbah je bila poudarjena začasnost oprostitve od delovnih obveznosti in v bistvu navedeno, da je bilo prenehanje pogojeno z bodočim dogodkom, in sicer s tem, da bo Evropski urad za boj proti goljufijam izdelal poročilo o preiskavi. Vendar datuma tega dogodka ni bilo mogoče določiti dovolj natančno. Splošno sodišče je na podlagi tega ugotovilo, da je bilo v tretji in četrti odločbi kršeno načelo pravne varnosti.