62022TJ0246_RES
Zadeva T‑246/22
PGTEX Morocco
proti
Evropski komisiji
Sodba Splošnega sodišča (deseti razširjeni senat) z dne 4. decembra 2024
„Subvencije – Razširitev dokončne izravnalne dajatve, uvedene na uvoz nekaterih tkanih ali šivanih tkanin iz steklenih vlaken s poreklom iz Kitajske, na uvoz teh izdelkov, poslanih iz Maroka – Preiskava proti izogibanju – Izogibanje – Evromediteranski sporazum o pridružitvi ES‑Maroko – Člen 33(a) Uredbe (EU) 2016/1037 – Zloraba pooblastil – Pogoji za dokazanost obstoja izogibanja – Člen 23(3) Uredbe 2016/1037 – Sprememba zaradi prakse, postopka ali dejavnosti, za katere razen uvedbe dajatve ni zadostnega vzroka ali gospodarske upravičenosti – Aktivnosti sestavljanja – Aktivnosti končne izdelave – Pojem ‚dodana vrednost‘ – Uvoženi podobni izdelek ali njegovi deli, ki še vedno prejemajo subvencijo – Napačna uporaba prava – Očitna napaka pri presoji – Načelo prepovedi diskriminacije – Enako obravnavanje – Načelo dobrega upravljanja – Člen 28(1) in (3) Uredbe 2016/1037 – Uporaba razpoložljivih dejstev“
Skupna trgovinska politika – Zaščita proti praksam subvencioniranja, ki jih izvajajo tretje države – Izogibanje – Razširitev izravnalne dajatve – Dokončna izravnalna dajatev, razširjena na uvoze, poslane iz države, ki je sklenila pridružitveni sporazum z Unijo – Dopustnost – Pogoji
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1037, uvodna izjava 18 in člen 23; Uredba Komisije 2022/301)
(Glej točke od 37 do 39 in od 41 do 48.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita proti praksam subvencioniranja, ki jih izvajajo tretje države – Izogibanje – Pojem – Sprememba vzorca trgovanja med tretjimi državami in Unijo – Sprememba, ki izhaja iz prakse, postopka ali dejavnosti, za katero ni zadostnega vzroka ali gospodarske utemeljitve – Vzpostavitev obrata za proizvodnjo izdelka, ki je podoben tistim, na katere se nanašajo izravnalne dajatve v državi, ki ni država porekla navedenega izdelka – Časovno sovpadanje začetka protisubvencijske preiskave, ki je pripeljala do uvedbe dajatev, z vzpostavitvijo navedenega proizvodnega obrata – Domneva namena izogniti se uporabi veljavnih izravnalnih dajatev – Dokazno breme
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1037, člen 23(3); Uredba Komisije 2022/301, uvodna izjava 67)
(Glej točke od 74 do 85.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita proti praksam subvencioniranja, ki jih izvajajo tretje države – Izogibanje – Področje uporabe – Aktivnosti sestavljanja – Vključitev
(uredbi Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1036, člen 13(1), četrti pododstavek, in 2016/1037, člen 23(3), drugi pododstavek; Uredba Komisije 2022/301, uvodna izjava 33)
(Glej točke od 106 do 116.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita proti praksam subvencioniranja, ki jih izvajajo tretje države – Izogibanje – Aktivnost sestavljanja – Pojem – Aktivnost končne izdelave – Vključitev
(uredbi Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1036, člen 13(1), četrti pododstavek, točka (d), in (2)(b), ter 2016/1037, člen 23(3), drugi pododstavek; Uredba Komisije 2022/301, uvodne izjave 76, 77 in 79)
(Glej točke od 131 do 138.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Izogibanje – Aktivnost sestavljanja – Pojem – Merila presoje
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1036, člen 13(1), tretji pododstavek, in (2); Uredba Komisije 2022/301, uvodne izjave 76, 77 in 79)
(Glej točki 141 in 142.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Izogibanje – Aktivnost sestavljanja – Deli, ki predstavljajo 60 % ali več celotne vrednosti delov sestavljenega izdelka s poreklom iz države, za katero veljajo ukrepi – Izjema – Dodana vrednost vnesenih delov, večja od 25 % proizvodnih stroškov – Pojem dodane vrednosti – Obseg – Izračun – Proizvodni stroški – Prilagoditev – Merila – Upoštevanje dejanske stopnje izkoriščenosti zmogljivosti
(uredbi Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1036, člena 2(5) in 13(2)(b), ter 2016/1037, 23(3); Uredba Komisije 2022/301, uvodne izjave od 80 do 82, 85, 86 in od 91 do 94)
(Glej točke od 171 do 179.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Izogibanje – Aktivnost sestavljanja – Določitev dodane vrednosti vnesenih delov – Prilagoditve proizvodnih stroškov – Dopustnost – Neobstoj prilagoditve proizvodnih stroškov pri določitvi stopnje škode v protidampinški preiskavi – Kršitev načela enakega obravnavanja – Neobstoj
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1036, člena 2(5) in 13(2)(b); Uredba Komisije 2022/301, uvodne izjave od 77 do 80, 82, 83, 88, 90 in 91)
(Glej točko 202.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita proti praksam subvencioniranja, ki jih izvajajo tretje države – Izogibanje – Pojem – Nadaljnje prejemanje subvencije za uvoženi podobni izdelek ali njegove dele – Pravna domneva o prehajanju subvencij med povezanimi družbami – Dokazno breme
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1037, člen 23(3); Uredba Komisije 2022/301, uvodna izjava 105)
(Glej točke od 225 do 229.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita proti praksam subvencioniranja, ki jih izvajajo tretje države – Izogibanje – Potek preiskave – Uporaba dostopnih podatkov, če podjetje zavrne sodelovanje – Pogoji – Zavrnitev dostopa do potrebnih informacij
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 2016/1037, člena 23(1) ter 28(1) in (4); Uredba Komisije 2022/301, uvodne izjave 38, 39 in od 41 do 43)
(Glej točke od 244 do 247 in od 255 do 257.)
Povzetek
Splošno sodišče, na katero se je obrnila maroška družba, ki je del kitajske skupine PGTEX, je zavrnilo tožbo za razglasitev ničnosti Izvedbene uredbe 2022/301 (
1
) o razširitvi dokončne izravnalne dajatve za uvoz nekaterih tkanih in/ali šivanih tkanin iz steklenih vlaken (v nadaljevanju: TSV) s poreklom iz Ljudske republike Kitajske na uvoz TSV, poslanih iz Maroka. Ob tej priložnosti je Splošno sodišče podalo pojasnila glede možnosti Evropske komisije, da izravnalne dajatve, uvedene proti Ljudski republiki Kitajski, razširi na uvoz podobnih izdelkov iz tretje države, s katero je Evropska unija podpisala pridružitveni sporazum, kadar pride do izogibanja veljavnim ukrepom. Splošno sodišče je v tem okviru med drugim potrdilo, da aktivnosti sestavljanja lahko pomenijo izogibanje, s katerim je mogoče utemeljiti razširitev izravnalnih dajatev na podlagi člena 23 Uredbe 2016/1037. (
2
)
Evropska komisija je leta 2020 po protisubvencijski preiskavi, ki so jo opravile njene službe, sprejela Izvedbeno uredbo 2020/776 (
3
) o uvedbi dokončne izravnalne dajatve na uvoz nekaterih TSV s poreklom iz Ljudske republike Kitajske in Egipta.
Komisija je leta 2021 na podlagi zahtevka, ki ga je vložilo združenje Tech-Fab Europe eV, to je združenje proizvajalcev TSV iz Unije, začela preiskavo glede možnega izogibanja tem izravnalnim ukrepom z uvozom enakega izdelka, poslanega iz Maroka, ne glede na to, ali je deklariran kot izdelek s poreklom iz Maroka ali ne. Komisija je po izvedbi svoje preiskave sprejela izpodbijano izvedbeno uredbo.
Tožeča stranka, maroška družba PGTEX Morocco, ki proizvaja in v Unijo uvaža TSV, predlaga razglasitev ničnosti izpodbijane izvedbene uredbe v delu, v katerem se ta nanaša nanjo. Med drugim navaja kršitev sporazuma o pridružitvi, podpisanega med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko. (
4
) Prav tako izpodbija ugotovitve glede neobstoja gospodarske utemeljitve vzpostavitve proizvodnega obrata tožeče stranke v Maroku razen uvedbe izravnalnih dajatev ter opredelitev postopka izdelave, ki ga je tožeča stranka uvedla v Maroku, kot „dejavnost sestavljanja“ in njegovo vključitev med prakse izogibanja v smislu člena 23 osnovne protisubvencijske uredbe.
Presoja Splošnega sodišča
Pridružitveni sporazum in možnost uporabe pravil o preprečevanju izogibanja iz člena 23 osnovne protisubvencijske uredbe
Na prvem mestu, Splošno sodišče je preučilo, ali je Komisija lahko uporabila pravila o preprečevanju izogibanja iz člena 23 osnovne protisubvencijske uredbe za razširitev izravnalnih dajatev, uvedenih na uvoze TSV s poreklom iz Kitajske, na uvoze podobnih izdelkov s poreklom iz Maroka ob neupoštevanju tega, da je Unija z zadnjenavedeno državo podpisala pridružitveni sporazum.
Pridružitveni sporazum in člen 23 osnovne protisubvencijske uredbe sta instrumenta trgovinske politike, ki imata različne cilje in logiko. Prvi je namreč instrument sodelovanja, katerega namen je spodbujanje prostega pretoka blaga iz Maroka v Unijo z odpravo med drugim carin in dajatev z enakim učinkom. Drugi je instrument trgovinske zaščite, namenjen sankcioniranju nepoštenih trgovinskih praks, ki lahko posežejo v učinkovitost protisubvencijskih ukrepov, ki že veljajo v razmerju do tretjih držav, s tem, da institucijam omogoča, da v nekaterih okoliščinah te protisubvencijske ukrepe razširijo na uvoz podobnih izdelkov s poreklom zlasti iz druge države, da bi tako preprečile izogibanje protisubvencijskim ukrepom.
Ker je Komisija v obravnavani zadevi menila, da je skupina PGTEX uporabila ozemlje Maroka, da bi se izognila izravnalni dajatvi, uvedeni na kitajski uvoz TSV, je z izpodbijano izvedbeno uredbo izravnalno dajatev razširila na TSV, poslane iz Maroka. Tako razširjene dajatve, katere edini namen je zagotoviti učinkovitost izravnalne dajatve, naložene Ljudski republiki Kitajski, ni mogoče razlikovati od te dajatve, v razmerju do katere je akcesorna. Komisija tako izpodbijano izvedbeno uredbo namenja kitajskima podjetjema iz skupine PGTEX, da bi jima preprečila uporabo ozemlja Maroka za izogibanje izravnalni dajatvi, uvedeni na kitajski uvoz TSV.
Splošno sodišče je v zvezi s tem navedlo, da pridružitveni sporazum, podpisan med Marokom in Unijo, zadnjenavedeni ne preprečuje, da uporabi ukrepe za preprečevanje izogibanja, da bi se zoperstavila predhodno opisanim ravnanjem, če so izpolnjeni vsi pogoji za uporabo člena 23 osnovne protisubvencijske uredbe. Z drugačno razlago bi se lahko Uniji odvzel instrument trgovinske zaščite, ki je ključen za zagotovitev učinkovite zaščite industrije Unije, in Maroko spremenilo v „prosto cono“, v kateri bi gospodarski subjekti lahko izvedli kakršne koli dejavnosti za izogibanje protisubvencijskim ukrepom, kar bi bilo v nasprotju z vzajemnimi zavezami, ki sta jih Maroko in Unija sprejela v okviru tega sporazuma.
Zato je po presoji Splošnega sodišča Komisija uporabila pravila o preprečevanju izogibanja iz člena 23 osnovne protisubvencijske uredbe, ne da bi pri tem storila napako.
Presoja pogojev za uporabo člena 23 osnovne protisubvencijske uredbe v obravnavani zadevi
Na drugem mestu, Splošno sodišče je opozorilo, da se v skladu s členom 23(3) osnovne protisubvencijske uredbe za dokazanost obstoja izogibanja zahteva izpolnjenost štirih pogojev. Prvič, obstajati mora sprememba vzorca trgovanja med tretjimi državami in Unijo ali med posameznimi družbami v državi, za katero veljajo ukrepi, in Unijo. Drugič, do te spremembe mora priti zaradi prakse, postopka ali dejavnosti, za katere razen uvedbe izravnalne dajatve ni zadostnega vzroka ali gospodarske upravičenosti. Tretjič, obstajati morajo elementi, ki dokazujejo, da je industriji Unije nastala škoda ali da se popravljalni učinki protisubvencijske dajatve spodkopavajo s cenami ali količinami podobnih izdelkov. Četrtič, uvoženi podoben izdelek in/ali njegovi deli morajo še vedno koristiti subvencije.
V obravnavanem primeru je Komisija, potem ko je ugotovila, da povečanje izvoza TSV iz Maroka v Unijo pomeni spremembo vzorca trgovanja med njima, preučila drugi pogoj za dokazanost obstoja izogibanja v zvezi z vzpostavitvijo proizvodnega obrata tožeče stranke v Maroku.
Splošno sodišče je v zvezi s tem navedlo, prvič, da Komisija pri tem, da je ugotovila, da za vzpostavitev obrata za proizvodnjo TSV v Maroku ni drugega zadostnega vzroka ali gospodarske utemeljitve, kot je želja po izogibanju veljavnim izravnalnim dajatvam, ni storila napake.
Vzpostavitev tega proizvodnega obrata je bila namreč zaključena oktobra 2019, to je pet mesecev po začetku protisubvencijske preiskave, ki je pripeljala do uvedbe izravnalnih dajatev za kitajski uvoz TSV.
Obstoj takega časovnega sovpadanja začetka protisubvencijske preiskave in vzpostavitve proizvodnega obrata tožeče stranke v Maroku pa lahko v skladu s sodno prakso upraviči domnevo, da je namen vzpostavitve proizvodnega obrata v državi, iz katere se blago izvaža, izogibanje uporabi ukrepov trgovinske politike.
Zadevni gospodarski subjekt mora ob obstoju takega časovnega sovpadanja predložiti dokaz, da je vzpostavitev proizvodnega obrata v državi, iz katere se blago izvaža, upravičena z razumnim razlogom, ki ni izogniti se posledicam, ki izhajajo iz zadevnih ukrepov. Tako bi morala tožeča stranka predložiti dokaz, da za vzpostavitev njenega proizvodnega obrata v Maroku obstajata vzrok in ekonomska utemeljitev, ki nista izogniti se zadevnim protisubvencijskim ukrepom, česar pa v obravnavani zadevi ni storila.
Poleg tega je tožeča stranka napačno trdila, da Komisija ni izpolnila svoje obveznosti, da skrbno in nepristransko preuči vse upoštevne elemente obravnavanega primera, saj je Komisija pravilno analizirala dokaze, ki jih je predložila tožeča stranka, in pravilno ugotovila, da ji s temi dokazi ni uspelo izpodbiti njene ugotovitve.
Drugič, Komisija s tem, da je pri presoji, ali v obravnavanem primeru obstaja izogibanje veljavnim protisubvencijskim ukrepom, aktivnosti sestavljanja iz člena 13(1), četrti pododstavek, Uredbe 2016/1036 (
5
) vključila med prakse, postopke ali dejavnosti, ki lahko pomenijo izogibanje v smislu člena 23(3), drugi pododstavek, osnovne protisubvencijske uredbe, ni storila napake niti ni kršila člena 23 osnovne protisubvencijske uredbe.
Splošno sodišče je v zvezi s tem navedlo, da aktivnosti sestavljanja niso izrecno navedene v členu 23(3), drugi pododstavek, osnovne protisubvencijske uredbe, ki tako kot člen 13(1), četrti pododstavek, osnovne protidampinške uredbe opredeljuje možne prakse izogibanja. Vendar ta nenavedba ne pomeni, da je zakonodajalec Unije nameraval aktivnosti sestavljanja izključiti s področja uporabe tega člena.
Ta določba namreč vsebuje neizčrpen seznam možnih praks izogibanja. Zato so lahko zajete tudi druge prakse izogibanja, ki v zadevnem členu niso izrecno navedene, kot so na primer aktivnosti sestavljanja.
Te razlage ne potrjuje le sodna praksa, v skladu s katero člen 13(1), četrti pododstavek, osnovne protidampinške uredbe ne vsebuje izčrpnega seznama možnih praks izogibanja, ampak tudi cilj te določbe, ki je zagotoviti učinkovitost veljavnih protisubvencijskih ukrepov.
Ob upoštevanju tega pojasnila Komisija s tem, da je ugotovila, da je postopek proizvodnje TSV, ki se izvaja v Maroku, aktivnost končne izdelave, ki je zajeta s pojmom „dejavnost sestavljanja“ v smislu člena 13 osnovne protidampinške uredbe, ni storila napake niti ni kršila tega člena.
Splošno sodišče je v obravnavanem primeru izvedlo jezikovno, sistematično in teleološko analizo zadevne določbe, da bi ugotovilo, ali je treba pojem „aktivnost sestavljanja“, kot je to zagovarjala Komisija, razlagati široko, tako da lahko zajema aktivnosti končne izdelave, ali pa, kot je to predlagala tožeča stranka, ozko, tako da zadnjenavedene aktivnosti s pojmom „aktivnost sestavljanja“ niso zajete.
V zvezi s tem je navedlo, da osnovna protidampinška uredba ne vsebuje opredelitve pojma „aktivnost sestavljanja“ niti opredelitve pojma „aktivnost končne izdelave“. Prav tako ne vsebuje pojasnila, ali so zadnjenavedene aktivnosti zajete s pojmom „aktivnost sestavljanja“.
Kar zadeva kontekst, aktivnosti končne izdelave niso navedene med praksami, postopki ali dejavnostmi, ki lahko pomenijo izogibanje v smislu člena 13(1) osnovne protidampinške uredbe. Vendar se odstavek 2(b) te določbe, (
6
) v katerem so natančneje določeni pogoji, pod katerimi se šteje, da aktivnost sestavljanja pomeni izogibanje veljavnim ukrepom, sklicuje na „končno izdelavo“. Iz takega sklicevanja pa je mogoče sklepati, da je mogoče aktivnosti končne izdelave razlagati tako, da gre za izpeljanko iz aktivnosti sestavljanja.
Taka razlaga je na eni strani v skladu s ciljem ureditve Unije glede izogibanja, ki je zagotoviti učinkovitost protisubvencijskih ukrepov, ki jih je sprejela Unija, in preprečiti izogibanje tem ukrepom, ter na drugi strani potrjena z okoliščino, da je zakonodajalec institucijam Unije pustil široko polje proste presoje glede opredelitve dejavnosti za izogibanje.
Nazadnje, okoliščine, na katere se sklicuje tožeča stranka, kot je kompleksnost postopka proizvodnje TSV, ne vplivajo na to, da se postopki proizvodnje TSV v Maroku opredelijo kot aktivnost sestavljanja ali končne izdelave. Člen 13(2) osnovne protidampinške uredbe se namreč za to, da bi aktivnost sestavljanja lahko pomenila izogibanje, sklicuje na delež uporabljenih delov, ki prihajajo iz države, za katero veljajo ukrepi, in na vrednost, ki se tem delom doda z zadevno aktivnostjo.
Tretjič, kar zadeva določitev dodane vrednosti aktivnosti sestavljanja v smislu člena 13(2)(b) osnovne protidampinške uredbe, Komisija s tem, da je prilagodila stroške amortizacije, kot jih je izračunala tožeča stranka, ob upoštevanju dejanske stopnje izkoriščenosti zmogljivosti v referenčnem obdobju in pri zavrnitvi treh preostalih metod za izračun dodane vrednosti, ki jih je predlagala tožeča stranka, ni storila očitne napake pri presoji niti ni kršila te določbe.
Splošno sodišče je v zvezi s tem navedlo, da tako iz konteksta kot tudi cilja člena 13 osnovne protidampinške uredbe izhaja, da je treba pri določitvi dodane vrednosti aktivnosti sestavljanja upoštevati samo stroške, povezane z dejansko proizvodnjo TSV, ali celo samo stroške amortizacije in najema, povezane z delovanjem strojev, ki so bili dejansko uporabljeni za izdelavo delov, ki so bili dejansko vneseni v referenčnem obdobju.
V obravnavanem primeru je tožeča stranka Komisiji sporočila stroške amortizacije, izračunane na podlagi maksimalnega teoretičnega delovanja vseh svojih strojev. Ker je Komisija menila, da ti stroški amortizacije in stroški najema ne morejo verodostojno izražati dodane vrednosti, za katero se poveča vrednost vnesenih delov, je izvedla potrebne prilagoditve. Pri tem je uporabila stopnjo izkoriščenosti zmogljivosti, kakršno ji je sporočila tožeča stranka in ki je ta ni izpodbijala.
Glede na to, da sta bila tako strošek amortizacije, ki ga je tožeča stranka sama izračunala na podlagi največje teoretične zmogljivosti svojih strojev, kot tudi uporaba zmogljivosti izračunana glede na enako število strojev za proizvodnjo TSV, kot da bi delovali v celotnem referenčnem obdobju, pa to, da se je eden od teh elementov uporabil za prilagoditev drugega, ne pomeni napačne ugotovitve dejanskega stanja.
Komisija je v zvezi s preostalimi metodami izračuna dodane vrednosti, ki ji jih je predlagala tožeča stranka, pravilno menila, da ne bi omogočile boljšega odražanja dodane vrednosti, za katero se poveča vrednost vnesenih delov.
Četrtič, Komisija s tem, da je za določitev dodane vrednosti izvedla zgoraj navedene prilagoditve, čeprav pri izračunu stopnje škode kljub ugotovitvi nizke stopnje izkoriščenosti proizvodne zmogljivosti ni prilagodila proizvodnih stroškov industrije Unije, ni kršila načel prepovedi diskriminacije in enakega obravnavanja.
Upoštevanje proizvodnih stroškov za izračun stopnje škode za industrijo Unije zaradi dampinškega uvoza in upoštevanje proizvodnih stroškov pri izračunu dodane vrednosti, za katero se poveča vrednost vnesenih delov med aktivnostjo sestavljanja ali končne izdelave, da bi se ugotovilo, ali obstaja izogibanje protidampinškim ukrepom, se namreč izvedeta v različnem kontekstu in za doseganje različnih ciljev. Tožeča stranka pa bi morala pojasniti, kako je lahko Komisija z različnim upoštevanjem teh stroškov kršila načeli prepovedi diskriminacije in enakega obravnavanja, česar v obravnavani zadevi ni storila.
Ker je Komisija skrbno in nepristransko preučila vse upoštevne elemente obravnavanega primera in ker je prilagodila stroške ob upoštevanju pojasnil, ki jih je tožeča stranka podala v zvezi z uporabo strojev in stroški najema, je Splošno sodišče zavrnilo tudi očitek, ki se nanaša na kršitev pravice do dobrega upravljanja.
Komisija je v zvezi s četrtim pogojem ugotovila, da so TSV, izvožene iz Maroka v Unijo – ker je bilo za rovinge iz steklenih vlaken, ki so surovina za TSV, na Kitajskem dodeljenih več subvencij in ker je tožeča stranka navedene rovinge sestavljala ali dokončevala njihovo izdelavo v Maroku za proizvodnjo svojih TSV – še vedno deležne subvencij, dodeljenih kitajskim proizvajalcem TSV.
V zvezi s tem je Splošno sodišče najprej ugotovilo, da tožeča stranka ne more trditi, da so presoje, ki jih je opravila Komisije ob uvedbi izravnalnih dajatev na uvoz TSV s poreklom iz Kitajske, veljavne le v delu, v katerem se nanašajo na te izdelke, ne pa tudi na surovine, uporabljene pri njihovi proizvodnji, saj je Komisija ugotovila, ne da bi tožeča stranka to prerekala, da so subvencije, ki jih je dodelila kitajska vlada, prinašale ugodnosti celotni proizvodnji celotne skupine PGTEX, ne glede na to, ali gre za TSV ali njihove surovine.
Dalje, Komisija z izpodbijano izvedbeno uredbo ni nameravala izravnati subvencij, ki jih je dodelil Maroko, temveč zagotoviti, da ne pride do izogibanja izravnalnim ukrepom, določenim v zvezi s kitajskim uvozom TSV.
Nazadnje, Komisija se je pravilno oprla na pravno domnevo, da se subvencije v primeru povezanih družb prenašajo, zlasti kadar družba nižje v proizvodni verigi sestavlja končni izdelek in ga izvaža v Unijo, da je ugotovila, da je četrti pogoj v obravnavanem primeru izpolnjen. Na eni strani je namreč dokazala, da je bila surovina, uporabljena za proizvodnjo TSV, subvencionirana, in na drugi strani, da so bile prodajne cene, zaračunane tožeči stranki, vedno nižje od cen, zaračunanih nepovezanim strankam.
Uporaba razpoložljivih dejstev
Na zadnjem mestu, Splošno sodišče je preučilo tožbeni razlog, s katerim je tožeča stranka Komisiji očitala, da je kršila člen 28 osnovne protisubvencijske uredbe, ker naj bi uporabila razpoložljiva dejstva, čeprav naj bi predložila informacije, ki jih je zahtevala Komisija.
V skladu z odstavkom 1 te določbe lahko Komisija med svojo protisubvencijsko preiskavo uporabi razpoložljiva dejstva namesto informacij ene ali več zainteresiranih strank, če katera koli zainteresirana stranka zavrne dostop do informacij, teh informacij ne zagotovi ali znatno ovira preiskavo.
V obravnavani zadevi je iz izpodbijane izvedbene uredbe razvidno, da je Komisija kot izhodišče za svojo analizo uporabila podatke, ki jih je tožeča stranka predložila v zvezi s prodajo in stroški. Uporabila je tudi statistične podatke, da bi odpravila nezanesljivost informacij, ki jih je predložila tožeča stranka v zvezi z obsegom izvoza v Unijo, in da bi ugotovila, ali so bili trgovinski vzorci spremenjeni, česar tožeča stranka ni prerekala. Ni pa uporabila razpoložljivih dejstev, da bi dokazala obstoj sestavljanja ali končne izdelave.
Splošno sodišče je zato ta pritožbeni razlog zavrnilo kot brezpredmeten.
Ob upoštevanju vseh teh preudarkov je Splošno sodišče tožbo v celoti zavrnilo.
(
1
)	Izvedbena uredba Komisije (EU) 2022/301 z dne 24. februarja 2022 o razširitvi dokončne izravnalne dajatve, uvedene z Izvedbeno uredbo (EU) 2020/776 na uvoz nekaterih tkanih in/ali šivanih tkanin iz steklenih vlaken s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (LRK), na uvoz tkanin iz steklenih vlaken, poslanih iz Maroka, ne glede na to, ali so deklarirane kot izdelki s poreklom iz Maroka ali ne, ter o zaključku preiskave glede možnega izogibanja izravnalnim ukrepom, uvedenim z Izvedbeno uredbo (EU) 2020/776 na uvoz tkanin iz steklenih vlaken s poreklom iz Egipta, z uvozom tkanin iz steklenih vlaken, poslanih iz Maroka, ne glede na to, ali so deklarirane kot izdelki s poreklom iz Maroka ali ne (UL 2022, L 46, str. 31; v nadaljevanju: izpodbijana izvedbena uredba).
(
2
)	Uredba (EU) 2016/1037 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti subvencioniranemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (UL 2016, L 176, str. 55; v nadaljevanju: osnovna protisubvencijska uredba).
(
3
)	Izvedbena uredba Komisije (EU) 2020/776 z dne 12. junija 2020 o uvedbi dokončnih izravnalnih dajatev na uvoz nekaterih tkanih in/ali šivanih tkanin iz steklenih vlaken s poreklom iz Ljudske republike Kitajske in Egipta ter o spremembi Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2020/492 o uvedbi dokončnih protidampinških dajatev na uvoz nekaterih tkanih in/ali šivanih tkanin iz steklenih vlaken s poreklom iz Ljudske republike Kitajske in Egipta (UL 2020, L 189, str. 1)
(
4
)	Evro-mediteranski sporazum o pridružitvi med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani ter Kraljevino Maroko na drugi strani (UL 2000, L 70, str. 2), kakor je bil spremenjen (v nadaljevanju: sporazum o pridružitvi).
(
5
)	Uredba (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (UL 2016, L 176, str. 21; v nadaljevanju: osnovna protidampinška uredba). Člen 13(1), četrti pododstavek, te uredbe opredeljuje prakse, postopke ali dejavnosti, ki lahko pomenijo izogibanje.
(
6
)	V skladu s to določbo se za določeno aktivnost sestavljanja v Uniji ali tretji državi šteje, da se izogiba veljavnim ukrepom, kadar: „(b) vrednost delov predstavlja 60 % ali več celotne vrednosti delov sestavljenega izdelka, vendar pa se v nobenem primeru ne šteje, da gre za izogibanje, kadar je dodana vrednost, za katero se poveča vrednost delov, vnesenih tekom aktivnosti sestavljanja ali končne izdelave, večja od 25 % proizvodnih stroškov“.