Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT,
predstavljeni 18. decembra 2025(1)
Zadeva C‑771/24
Fédération belge du stationnement ASBL,
Interparking SA
proti
Région de Bruxelles-Capitale
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil Conseil d’État (državni svet, Belgija))
„ Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Okolje – Presoja vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje – Obveznost izvedbe okoljske presoje – Načrt ali program v sektorju prometa, prostorskega načrtovanja ali rabe zemljišč – Odlok o obratovalnih pogojih za parkirišča – Ohranjanje učinkov “
„Glej torej, kdor se zveže večno“(2)
I.      Uvod
1.        Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil Conseil d’État (državni svet, Belgija), daje Sodišču priložnost, da pojasni dva vidika, povezana z Direktivo o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje(3) (v nadaljevanju: Direktiva o SPVO, SPVO pomeni strateška presoja vplivov na okolje ali strateška okoljska presoja).
2.        Slednji se po eni strani nanaša na vprašanje, kaj je treba razumeti pod pojmom „načrti in programi“, in na pogoje, pod katerimi je treba zanje opraviti strateško okoljsko presojo. Razumevanje tega pojma je bistveno za določitev področja uporabe Direktive o SPVO, ki v dosedanji sodni praksi še ni bilo dovolj pojasnjeno. V obravnavanem postopku predhodnega odločanja je treba zlasti preučiti, ali pojem „načrti in programi“ predpostavlja načrtovalno ali programsko razsežnost v smislu predpisa o prostorskem načrtovanju.
3.        Po drugi strani je Sodišče znova pozvano, naj preuči svojo sodno prakso v zvezi s pogoji, pod katerimi se lahko izjemoma ohranijo učinki nacionalne zakonodaje, sprejete v nasprotju s postopkovnimi pravili prava Unije.
II.    Pravni okvir
4.        Cilji Direktive o SPVO so navedeni zlasti v členu 1:
„Cilj te direktive je zagotoviti visoko raven varstva okolja in prispevati k vključevanju okoljskih vidikov v pripravljanje in sprejemanje načrtov in programov, zato da se spodbuja trajnostni razvoj, tako da se zagotovi skladno s to direktivo izvedena okoljska presoja nekaterih načrtov in programov, ki bodo verjetno znatno vplivali na okolje.“
5.        Načrti in programi so opredeljeni v členu 2(a) Direktive o SPVO:
„V tej direktivi:
(a)      ‚načrti in programi‘ pomenijo načrte in programe, vključno s tistimi, ki jih sofinancira Evropska Skupnost, ter vse njihove spremembe:
–        ki jih pripravi in/ali sprejme organ na nacionalni, regionalni ali lokalni ravni ali jih pripravi organ, sprejme pa jih parlament ali vlada v zakonodajnem postopku in
–        ki so zahtevani z zakonskimi in drugimi predpisi“.
6.        Obveznost izvedbe strateške okoljske presoje je določena v členu 3 Direktive o SPVO:
„1.      Okoljska presoja v skladu s členi 4 do 9 se izvede pri načrtih in programih iz odstavkov 2 do 4, ki bodo verjetno znatno vplivali na okolje.
2.      Ob upoštevanju odstavka 3 se okoljska presoja izvede za vse načrte in programe,
(a)      ki so pripravljeni za kmetijstvo, gozdarstvo, ribištvo, energetiko, industrijo, promet, ravnanje z odpadki, upravljanje voda, telekomunikacije, turizem, prostorsko načrtovanje ali rabo zemljišč in ki določajo okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov iz prilog I in II k [Direktivi o PVO(4)]; ali
(b)      […].“
III. Dejansko stanje in predlog za sprejetje predhodne odločbe
7.        Z odlokom z dne 25. februarja 2021(5), ki se izpodbija v postopku v glavni stvari, je vlada regije Bruselj – glavno mesto (Belgija) določila splošne obratovalne pogoje za pokrita in nepokrita parkirišča.
8.        Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da se izpodbijani odlok uporablja za parkirišča z več kot desetimi parkirnimi mesti. Pod naslovom „Splošni obratovalni pogoji za pokrita in nepokrita parkirišča“ določa pogoje za uporabo, ureditev in označevanje, pogoje za vzdrževanje in nadzor, pogoje za polnilne postaje za električna vozila in pogoje za parkirna mesta za kolesa.
9.        Poleg tega je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da izpodbijani odlok pod naslovom „Posebni obratovalni pogoji za nepokrita parkirišča“ določa pogoje za vzdrževanje vegetacije, uporabo posipne soli in vzdrževanje ponikovalnic in umetne razsvetljave ter pod naslovom „Posebni obratovalni pogoji za pokrita parkirišča“ pogoje, ki se med drugim nanašajo na ureditev parkirišč, varnost, standarde kakovosti zraka ter mehansko in naravno prezračevanje.
10.      Poleg tega se z izpodbijanim odlokom za nova parkirišča zahteva vzpostavitev polnilnih mest za električna motorna vozila in parkirnih mest za kolesa. Ogrevanje pokritih parkirišč je načeloma prepovedano.
11.      V skladu s predlogom za sprejetje predhodne odločbe merila in pogoji, določeni z izpodbijanim odlokom, zavezujejo javne organe pri izdaji okoljskega soglasja za parkirišča, razen v primeru nekaterih izrecno določenih izjem. Zato se tako soglasje izda ali podaljša le, če so izpolnjeni obratovalni pogoji.
12.      Kdor želi zgraditi parkirišče ali v ta namen spremeniti namembnost nepremičnine ali bistveno spremeniti relief tal, mora poleg okoljskega soglasja pridobiti tudi gradbeno dovoljenje, katerega izdaja je pogojena s spoštovanjem pravil iz načrtov in predpisov v zvezi s prostorskim načrtovanjem.
13.      Izpodbijani odlok v skladu s svojim členom 1 delno prenaša Direktivo (EU) 2018/844(6) (v nadaljevanju: spremembe Direktive o stavbah(7)), ki je bila sprejeta na podlagi člena 194 PDEU in je namenjena izboljšanju energijske učinkovitosti stavb.
14.      V okviru postopka sprejetja izpodbijanega odloka je oddelek za zakonodajo državnega sveta v mnenju št. 68.487/1 z dne 12. januarja 2021 pojasnil, da je treba za načrtovani odlok v skladu s členom 3(2)(a) Direktive o SPVO izvesti okoljsko presojo, če je zanj verjetno, da bo znatno vplival na okolje. Šteti naj bi bilo treba, da odlok določa okvir, v katerem je treba ali je mogoče izvesti infrastrukturne projekte, ki spadajo na področje uporabe Priloge II, točka 10(b), k Direktivi o PVO. Ta odlok naj bi namreč vseboval obratovalne pogoje in pogoje za odločanje o okoljskih soglasjih za parkirišča v celotni regiji Bruselj – glavno mesto.
15.      Vendar je regija Bruselj – glavno mesto sprejela izpodbijani odlok, ne da bi presodila njegove vplive na okolje.
16.      Fédération belge du stationnement ASBL in Interparking SA sta 30. aprila 2021 pri državnem svetu vložili tožbo za razglasitev ničnosti izpodbijanega odloka.
17.      Menita, da je izpodbijani odlok načrt ali program v smislu Direktive o SPVO. V smislu sodne prakse Sodišča naj bi določal znaten nabor meril in pogojev za odobritev in izvedbo enega ali več projektov, ki bodo verjetno znatno vplivali na okolje. Projekti parkirišč naj bi bili namreč lahko dovoljeni le, če so v skladu s pravili, merili in pogoji iz tega odloka, ki lahko znatno vplivajo na mestno okolje.
18.      Na drugi strani regija Bruselj – glavno mesto meni, da mora imeti akt za to, da bi lahko spadal pod pojem „načrt in program“ – kar izhaja že iz samega pojma – načrtovalno ali programsko razsežnost. Tega naj ne bi bilo, ker naj izpodbijani odlok ne bi vseboval nobene določitve, kje na ozemlju Bruslja bi lahko bila zgrajena parkirišča, niti naj ne bi načrtoval ali programiral števila dopustnih parkirnih mest na območju. Določal naj bi zgolj (zavezujoča) pravila, ki jih mora po izgradnji izpolnjevati vsak parkirni objekt v času obratovanja (notranja ureditev, varnost kolesarjev, prezračevanje itd.). Zato naj sam po sebi ne bi prispeval k uresničitvi ali izgradnji projekta. Na podlagi spornih sektorskih pogojev, ki so povezani izključno samo z obratovanjem parkirišč kot takih, po pridobitvi soglasja ni mogoče določiti lokacije in števila parkirišč, ki bi lahko obratovala v Bruslju.
19.      Državni svet meni, da se sodna praksa Sodišča nanaša na pravne akte, ki urejajo izgradnjo in obratovanje (vetrnih) elektrarn, medtem ko izpodbijani odlok sicer zadeva obratovanje parkirišč, vendar ne določa pravil za njihovo vzpostavitev. Ta pravila naj bi bila namreč vključena v načrte in predpise v zvezi s prostorskim načrtovanjem, ki so že bili predmet strateške okoljske presoje.
20.      V skladu s členom 98 Code Bruxellois de l’Aménagement du Territoire (CoBAT, bruseljski zakonik o prostorskem načrtovanju) naj bi bilo za izgradnjo parkirišča potrebno gradbeno dovoljenje (poleg zahteve po okoljskem soglasju). Izdaja takega dovoljenja naj bi bila pogojena s spoštovanjem pravil iz načrtov in predpisov v zvezi s prostorskim načrtovanjem, zlasti tistih, ki varujejo območja, na katera se nanaša Direktiva o habitatih(8), zato ti načrti in predpisi določajo okvir za prihodnjo izdajo navedenega soglasja.
21.      V teh okoliščinah se državni svet sprašuje, ali je mogoče izpodbijani odlok, ki določa le pogoje za obratovanje parkirišč, ne določa pa pravil glede njihove izgradnje ali njihovega največjega števila, opredeliti kot načrt ali program iz sektorja prostorskega načrtovanja ali rabe zemljišč. Poleg tega dvomi, da obratovanje parkirišča nujno spada v sektor prometa.
22.      Zato državni svet Sodišču postavlja ti vprašanji:
„1.      Ali je treba člen 3(2)(a) Direktive o SPVO razlagati tako, da je treba odlok, kakršen je obravnavani, ki določa zgolj pogoje za obratovanje parkirišč, ne določa pa pravil za njihovo izgradnjo niti njihovega največjega števila, kljub temu opredeliti kot načrt ali program v sektorju prometa, prostorskega načrtovanja ali rabe zemljišč?
2.      Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali lahko nacionalno sodišče uporabi določbo svojega nacionalnega prava, ki ga pooblašča, da za določen čas ohrani učinke odpravljenega regulativnega akta, ki določa pogoje obratovanja parkirišč v določeni regiji, da bi lahko regionalni organ pred mogočo popravo tega akta izvedel presojo vplivov teh obratovalnih pogojev na okolje?“
23.      Pisna stališča so skupaj predložili tožeči stranki v postopku v glavni stvari, Fédération belge du stationnement ASBL in Interparking SA, Kraljevina Belgija, Republika Latvija in Evropska komisija. Sodišče je v skladu s členom 76(2) Poslovnika odločilo, da se obravnava ne opravi.
IV.    Pravna presoja
A.      Prvo vprašanje
24.      Državni svet želi s prvim vprašanjem izvedeti, ali je treba člen 3(2)(a) Direktive o SPVO razlagati tako, da je za akt, ki določa izključno obratovalne pogoje za parkirišča, potrebna strateška okoljska presoja v skladu z Direktivo o SPVO.
25.      Za odgovor na to vprašanje je treba, prvič, preučiti, ali tak pravni akt sodi v opredelitev iz člena 2(a) Direktive o SPVO. Drugič, preučiti je treba, ali pojem „načrti in programi“ predpostavlja dodatne, nenapisane značilnosti in ali so te značilnosti prisotne. Nato je treba preučiti, tretjič, ali ustrezen pravni akt izpolnjuje tudi pogoje iz člena 3(2)(a) Direktive o SPVO.
1.      Načrti in programi v smislu člena 2(a) Direktive o SPVO
26.      V skladu s členom 2(a) Direktive o SPVO „načrti in programi“ pomenijo načrte in programe, ki jih, prvič, pripravi in/ali sprejme organ na nacionalni, regionalni ali lokalni ravni ali jih pripravi organ, sprejme pa jih parlament ali vlada v zakonodajnem postopku, in ki so, drugič, zahtevani z zakonskimi in drugimi predpisi.
27.      Iz opredelitve vprašanja državnega sveta izhaja, da ta pogoja po njegovem mnenju nista sporna. Prvič, vlada regije Bruselj – glavno mesto je sprejela odlok z dne 25. februarja 2021. Drugič, čeprav ni mogoče ugotoviti obveznosti določitve spornih obratovalnih pogojev, v zvezi s tem zadošča, če je njihovo sprejetje urejeno z nacionalnimi zakonskimi ali drugimi predpisi, ki določajo pristojne organe in postopek njihove priprave.(9) Po mnenju državnega sveta so pravna podlaga izpodbijanega odloka, kot izhaja iz njegove preambule, člen 6(1), prvi pododstavek, člen 10(2) in člen 63(3), drugi pododstavek, uredbe z dne 5. junija 1997 o okoljskih dovoljenjih.(10)
2.      Razlaga pojma „načrti in programi“
28.      Spor o glavni stvari se nanaša na razlago pojma „načrti in programi“, zlasti na vprašanje, ali so poleg opredelitve iz člena 2(a) Direktive o SPVO potrebne še druge značilnosti.
29.      Izhodišče je ugotovitev, da člen 2(a) Direktive o SPVO ne opredeljuje pojma „načrti in programi“, temveč ga le povezuje z dvema – dodatnima – že obravnavanima pogojema.(11) Vendar to ne izključuje že vnaprej, da so za pojem značilni drugi pogoji.
30.      Belgija v nadaljevanju utemeljitve regije Bruselj – glavno mesto v postopku v glavni stvari trdi, da mora imeti akt za to, da bi lahko spadal pod pojem „načrt in program“, načrtovalno ali programsko razsežnost. To naj ne bi veljalo za sporni odlok, ker se z njim ne načrtujejo niti ne določajo programi za mesta, na katerih se lahko v regiji Bruselj – glavno mesto zgradijo parkirišča, niti število parkirišč, dovoljenih na tem območju.(12) Belgija s tem razumevanje para pojmov „načrti in programi“ utemeljuje na predpisu o prostorskem načrtovanju v obliki (pred)določitve dovoljene rabe na nekem območju.
31.      Ta razlaga se mi ne zdi prepričljiva. Nasprotujejo ji besedilo, sistematika in zgodovina Direktive. Tudi druge trditve, ki sta jih v podporo tej razlagi navedli regija Bruselj – glavno mesto in Belgija, niso prepričljive (glej točko (a)).
32.      Ker se zahteva po „načrtovalni ali programski razsežnosti“ nanaša na uporabo tega pojma v sodni praksi, tudi to ne more upravičiti ozke razlage pojma „načrti in programi“. Ta sodna praksa namreč z „načrtovalno ali programsko razsežnostjo“ ne določa zahtev, ki bi morale biti izpolnjene, da bi se akti šteli za „načrte in programe“ (glej točko (b)).
a)      Predpisi o prostorskem načrtovanju
33.      Belgija dvomi o obstoju načrta ali programa predvsem zato, ker sporni odlok ne vsebuje predpisov o prostorskem načrtovanju.
34.      Vendar me razlaga, v skladu s katero pojem „načrti in programi“ predpostavlja tak predpis o prostorskem načrtovanju, ne prepriča.
35.      Prvič, besedilo člena 2(a) Direktive o SPVO take omejitve ne vsebuje.
36.      Drugič, navedba sektorjev v členu 3(2)(a) Direktive o SPVO bi bila brezpredmetna, če bi se pojem „načrti in programi“ razlagal tako, da predpostavlja predpise o prostorskem načrtovanju. Člen 3(2)(a) Direktive o SPVO določa, da se okoljska presoja izvede za načrte in programe, ki so pripravljeni za kmetijstvo, gozdarstvo, ribištvo, energetiko, industrijo, promet, ravnanje z odpadki, upravljanje voda, telekomunikacije, turizem, prostorsko načrtovanje ali rabo zemljišč. Sektor „prostorskega načrtovanja ali rabe zemljišč“ je torej naveden kot eden od več sektorjev, v katerih je mogoče pripraviti načrte in programe v smislu Direktive o SPVO.
37.      Tretjič, pripravljalni dokumenti za Direktivo o SPVO potrjujejo pomen tega sistematičnega argumenta. Navajajo, da člen 2(a) namenoma ne določa nobenega pogoja v zvezi s tem.
38.      Prvotni predlog Komisije za Direktivo o SPVO je namreč v členu 2(a) vseboval še navedbo „na področju prostorskega načrtovanja“.(13) V skladu z obrazložitvenim memorandumom k predlogu bi morala biti direktiva omejena na načrte in programe v sektorju prostorskega načrtovanja.(14)
39.      To omejitev področja uporabe je v svojem mnenju kritiziral Odbor Evropskega parlamenta za ekonomske in monetarne zadeve ter industrijsko politiko in predlagal besedilo „o odpravi neposredne povezave s prostorskim načrtovanjem“.(15) Svojo odločitev je utemeljil s tem, da imajo lahko tudi strateške odločitve, pri katerih ni mogoče takoj ugotoviti, kakšne posledice imajo za prostorsko načrtovanje, večji ali manjši vpliv na okolje. V skladu s tem je Parlament v svoji zakonodajni resoluciji vložil predlog spremembe 17, v kateri je opustil dodatek „na področju prostorskega načrtovanja“.(16) Spremenjeni predlog Komisije iz leta 1999 tega dodatka ni več vseboval.
40.      Komisija je kljub temu vztrajala, da mora biti ukrep povezan z lokacijo. Člen 2(a) spremenjenega predloga je zahteval, da se v načrtih in programih opredeli okvir prihodnjih projektov s sklicevanjem na lokacijo in med drugim na značilnosti, velikost ali razmere obratovanja teh projektov.(17)
41.      Vendar je Svet v skupnem stališču nazadnje razlikoval med opredelitvijo in področjem uporabe v skladu z različico, ki je bila nazadnje sprejeta, v opredelitvi opustil merilo lokacije in za področje uporabe navedel „prostorsko načrtovanje ali rabo zemljišč“ kot enega od več možnih sektorjev, v katerih se lahko pripravijo načrti in programi.(18)
42.      Četrtič, v nasprotju s tem, kar trdi Belgija, zahteve po predpisu o prostorskem načrtovanju prav tako ni mogoče izpeljati iz sodne prakse Sodišča.
43.      Ker Sodišče v zadevi Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias in drugi  spornega pravnega akta o preusmeritvi reke ni opredelilo kot „načrt ali program“, to ni posledica neobstoja predpisa o prostorskem načrtovanju. Res je, da je v obrazložitvi navedlo, da akt ne določa niti meril in pogojev rabe območja niti pravil in postopkov nadzora, ki bi bili upoštevni za izvedbo enega ali več projektov.(19) Sodišče je to formulacijo povzelo iz sodbe v zadevi Inter-Environnement Bruxelles in drugi, ki je v njej navedena. Sklicevanje v njej na merila in pogoje o rabi območja je mogoče pojasniti le z dejstvom, da je bil sporni akt dejansko pripravljen za sektor prostorskega načrtovanja, kot je nedvomno razvidno iz točk, ki so navedene pred to formulacijo.(20) V obrazložitvi zadeve Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias in drugi torej niso odločilni manjkajoči pogoji za rabo območja, ampak manjkajoča merila za nadzor, torej dejstvo, da sporni akt ni določil okvira za prihodnje projekte.
44.      Res je, da je Sodišče v zadevi  D’Oultremont in drugi ugotovilo, da morajo načrti in programi zajemati določen sektor.(21) Vendar je za to zadostovalo že, da se ukrep uporablja na celotnem področju pristojnosti organa, ki ga je sprejel.(22)
45.      Nazadnje je Sodišče že v združenih zadevah Terre wallonne ASBL in Inter‑Environnement Wallonie ASBL pod pojem „načrti in programi“ uvrstilo pravni akt, ki je urejal pogoje vnosa dušika v tla.(23) Ta akt prav tako ni določal posebnih predpisov o prostorskem načrtovanju.
46.      Petič, tudi ugovora, da ta razlaga pojma „načrti in programi“ razširja področje uporabe strateške okoljske presoje, ni mogoče sprejeti. Po tej razlagi naj bi bili namreč pod ta pojem uvrščeni vsi pravni akti, ki urejajo obratovanje naprav.(24)
47.      Res je, da tu zastopano pojmovanje ne more omejiti področja uporabe strateške okoljske presoje v zvezi s tem. Vendar opredelitev akta kot načrta ali programa v smislu Direktive o SPVO še ne ustvarja obveznosti izvedbe strateške okoljske presoje. Pogoje, pod katerimi je to potrebno, namreč določa šele člen 3 Direktive o SPVO. Tam navedena merila ustrezno omejujejo področje uporabe strateške okoljske presoje.(25)
b)      Načrtovalna in programska razsežnost v sodni praksi
48.      Tudi iz okoliščine, da Sodišče v sodni praksi uporablja pojem programska ali načrtovalna razsežnost, ni mogoče sklepati na zahteve, ki morajo biti izpolnjene, da se pravne akte lahko šteje za „načrte ali programe“.
49.      Sodišče je pojem prvič uporabilo v zadevi Inter-Environnement Bruxelles in drugi, v kateri je poudarilo, da sporni pravni akt vsebuje splošna pravila, je do določene mere abstrakten in ima za cilj preoblikovanje četrti. To je pričalo o programski ali načrtovalni razsežnosti akta in ni nasprotovalo njegovi vključitvi v pojem „načrti in programi“.(26) Iz tega bi bilo mogoče ob površnem branju sklepati, da pojem „načrti in programi“ predpostavlja te elemente.
50.      Vendar ob natančnejšem branju navedbe Sodišča ne dopuščajo takega sklepa.
51.      Sodišče je namreč te navedbe uvedlo z izrazom „poleg tega“. Torej so bile podane le podredno. Njihov pomen se zato pokaže šele ob upoštevanju dejanskega argumenta Sodišča, v skladu s katerim splošno zavezujoča narava pravnega akta ne preprečuje, da bi ga uvrstili pod pojem „načrti in programi“.(27) Direktiva o SPVO naj namreč v nasprotju z Aarhuško konvencijo(28) ne bi razlikovala med „načrti in programi“, „politikami“ in „splošno veljavnimi pravno zavezujočimi določbami“. Sodišče je s tem argumentom zavrnilo ugovor Belgije, da zadevni pravni akt zaradi svoje splošno zavezujoče narave ni načrt ali program v smislu Direktive o SPVO.
52.      Tako Sodišče s tem, da se je izreklo o programski ali načrtovalni razsežnosti in navedenih okoliščinah (splošno pravilo, določena mera abstraktnosti in preoblikovanje območja), ni uvedlo dodatnega pogoja za načrt ali program.
3.      Pogoji iz člena 3(1) Direktive o SPVO
53.      V skladu s členom 3(1) Direktive o SPVO se strateška okoljska presoja izvede „samo“ pri načrtih in programih iz odstavkov od 2 do 4. V skladu s členom 3(2)(a) Direktive o SPVO je treba okoljsko presojo izvesti za vse načrte in programe, ki izpolnjujejo dva kumulativna pogoja. Prvič, načrti in programi morajo biti pripravljeni za enega od navedenih sektorjev in, drugič, določiti morajo okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov iz prilog I in II k Direktivi o PVO.
54.      V nasprotju z dvomi državnega sveta(29) je bil sporni odlok pripravljen za enega od navedenih sektorjev (glej točko (a)). Državni svet bo moral preveriti, ali odlok določa tudi okvir za prihodnja soglasja. V zvezi s tem je odločilno, ali odlok določa zavezujoča merila in pogoje za organ, pristojen za izdajo soglasij, ki bodo verjetno znatno vplivali na okolje (glej točko (b)).
a)      Priprava za navedeni sektor
55.      Med sektorji, za katere se lahko pripravijo načrti in programi, naštetimi v členu 3(2)(a) Direktive o SPVO, sta v obravnavani zadevi upoštevna sektorja „prometa“ in „prostorskega načrtovanja ali rabe zemljišč“.
56.      Najprej je treba opozoriti, da Sodišče pojem „priprava za določeni sektor“ razlaga tako, da zadostuje, da se načrt ali program „nanaša“ na ta sektor.(30) Vendar opredelitve različnih sektorjev ni niti v Direktivi o SPVO niti v sodni praksi Sodišča.
57.      Na tej podlagi se pogoji za obratovanje parkirišč nanašajo na sektor „prometa“. Žal državni svet ne navaja razlogov za svoje dvome o zadevnosti tega sektorja. Vsekakor jih jaz ne vidim. Nasprotno, zelo verjetno je, da se obratovalni pogoji za parkirišča nanašajo na sektor prometa, ker urejajo oblikovanje in uporabo prometne infrastrukture.
58.      Res je, da sodna praksa ne vsebuje splošnih navedb o tem, kaj je treba razumeti pod pojmom „promet“. Vendar se je Sodišče v edini zadevi, ki je bila upoštevna do zdaj, Bund Naturschutz in Bayern,  oprlo na široko pojmovanje tega sektorja. Brez druge utemeljitve je menilo, da je sektor „promet“ upošteven tudi v primeru, ko določba ureja obveznost pridobitve dovoljenja za vožnjo ali parkiranje motornih vozil zunaj javnega cestnega prostora na območju varstva krajine.(31)
59.      Če pa Sodišče samo vključi parkiranje motornih vozil na nejavnih površinah v sektor „promet“, mora to veljati tudi za parkirišča, katerih obratovanje je podvrženo posebnim pravilom. Brez parkirnih mest je namreč individualni prevoz oseb praktično nepojmljiv. Parkirišča je zato kot nujno infrastrukturo treba uvrstiti v sektor „promet“.
60.      Ali obratovalni pogoji za parkirišča zadevajo tudi sektor „prostorskega načrtovanja ali rabe zemljišč“, je odvisno od konkretne ureditve obratovalnih pogojev.
61.      Zdi se, da dvomi državnega sveta glede zadevnosti sektorja „prostorskega načrtovanja ali rabe zemljišč“ izhajajo iz dejstva, da je za izgradnjo parkirišč poleg okoljskega soglasja, ki predpostavlja upoštevanje obratovalnih pogojev, potrebno tudi gradbeno dovoljenje, ki predpostavlja upoštevanje predpisov prostorskega načrtovanja. Po navedbah in mnenju državnega sveta predpisi o prostorskem načrtovanju določajo okvir za gradbeno dovoljenje za izgradnjo parkirišča in so zato bili predmet strateške okoljske presoje.(32)
62.      Vendar pa obstoj okvira na podlagi predpisov o prostorskem načrtovanju ne izključuje potrebe po strateški okoljski presoji drugih predpisov, ki določajo zavezujoče zahteve za projekt. Upoštevno je, ali zadevni predpisi izpolnjujejo pogoje iz člena 3(2)(a) Direktive o SPVO. V nasprotnem primeru bi države članice lahko zaobšle obveznost izvedbe strateške okoljske presoje za načrte ali programe tako, da bi sprejele zahteve v različnih pravnih aktih, od katerih bi bil le en pravni akt predmet strateške okoljske presoje.(33)
63.      Drugič, kar zadeva razlago pojma „prostorsko načrtovanje ali raba zemljišč“, ta – kot meni državni svet – predpostavlja določbo, ki vpliva na rabo območja.
64.      Res je, da Sodišče izhaja iz tega, da sektor ne zajema le razvrstitve zemljišč med območja in določitve rabe, ki je tam dovoljena, ampak je širši, saj se sklicuje tako na prostorsko načrtovanje kot na rabo zemljišč.(34) Vendar pa se navedbe Sodišča ne smejo razumeti tako, da vpliv na rabo območja ni nujen. Sodišče namreč razlikuje med pojmoma „prostorsko načrtovanje“ in „raba zemljišč“. V zvezi s tem prepričljivo pojasnjuje, da pojem poleg načrtovanja ravni konkretne uporabe (raba zemljišč) zajema tudi višjo raven načrtovanja, kot je upravljanje prostorskega razvoja ali varstvo narave in virov (prostorsko načrtovanje). V skladu s tem je Sodišče v svoji sodni praksi, v kateri se je sklicevalo na navedeno razlago, pod sektor „prostorskega načrtovanja ali rabe zemljišč“ uvrstilo izključno pravne akte, ki vplivajo na rabo območja.(35) Čeprav iz tega ni mogoče sklepati, da je tak vpliv nujno potreben, navedbe Sodišča nikakor ne izključujejo take zahteve.
65.      Tudi iz pripravljalnih dokumentov za Direktivo o SPVO je razvidno, da je za pojem „prostorsko načrtovanje ali raba zemljišč“ potrebna določba, ki vpliva na rabo območja. Komisija je v obrazložitvi svojega predloga izrecno navedla, da „načrti in programi na področju prostorskega načrtovanja […] določajo rabo zemljišč“.(36) Res je, da je bila med zakonodajnim postopkom omejitev področja uporabe Direktive o SPVO na sektor prostorskega načrtovanja opuščena. Vendar ni razvidno, da je zakonodajalec Unije s tem hkrati želel opustiti to razumevanje pojma prostorskega načrtovanja.
66.      Če se upošteva to razumevanje sektorja „prostorskega načrtovanja ali rabe zemljišč“, ni mogoče izključiti, da na ta sektor vpliva pravni akt, ki določa izključno pogoje za obratovanje parkirišč, ne da bi predpisoval pravila o njihovi izgradnji ali največjem številu. Državni svet mora preučiti, ali tak akt vpliva na rabo območja.
b)      Okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov, za katere je potrebna presoja vplivov na okolje
67.      Vprašanje, ali obratovalni pogoji za parkirišča zahtevajo okoljsko presojo, je torej odvisno od tega, ali določajo zavezujoča merila in pogoje za organ, pristojen za izdajo soglasij, ki bodo verjetno znatno vplivali na okolje.
68.      V skladu s členom 3(2)(a) Direktive o SPVO morajo namreč zadevni načrti ali programi določati tudi okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov, ti projekti pa morajo biti del projektov, naštetih v prilogah I in II k Direktivi o SPVO.
69.      V tej zvezi Sodišče redno opozarja, da se pojem(37) „načrti in programi“ nanaša na vsak akt, ki z opredelitvijo pravil in postopkov nadzora, ki veljajo za zadevni sektor, določa znaten nabor meril in pogojev za odobritev in izvedbo enega ali več projektov, za katere je verjetno, da bodo znatno vplivali na okolje.(38)
70.      Ta razlaga naj bi na eni strani zagotovila, da se predhodne določbe („merila in pogoji za soglasje“) sprejmejo šele po presoji njihovih vplivov na okolje.(39) Upoštevno je torej, ali so v načrtu ali programu opredeljene predhodne določbe za poznejšo odločitev o soglasju, ki so za organ, pristojen za izdajo soglasij, zavezujoče.
71.      Po drugi strani pa v smislu pravila de minimis („znaten nabor“) preprečuje, da bi se že za posamično določitev posameznih meril ali pogojev, ki so nepomembni za vplive na okolje, zahtevala izvedba okoljske presoje. Na odločilno vprašanje, ali opredeljena merila in pogoji presegajo prag znatnega nabora, je treba odgovoriti na podlagi kakovostne presoje.(40) Zato je pomembno, ali je za opredeljena merila in pogoje verjetno, da znatno vplivajo na okolje.(41)
72.      Za ugotavljanje upoštevnosti okoljskih vplivov se je mogoče začasno orientirati po merilih iz Priloge II k Direktivi o SPVO, ki niso izčrpna. V skladu s tem je tudi Sodišče že poudarilo – čeprav brez izrecnega sklicevanja na točko 1, prva alinea, Priloge II – da se merila in pogoji lahko nanašajo zlasti na lokacijo, značilnosti, velikost in razmere obratovanja ali na uporabo virov, povezanih z njimi.(42)
73.      Kot je razvidno iz predloga za sprejetje predhodne odločbe, bi lahko na okolje vplivala zlasti pravila o umetni razsvetljavi in ponikovalnicah na nepokritih parkiriščih ter zahteve glede polnilnih mest in parkirnih mest za kolesa. Vendar mora državni svet preveriti, ali so zaradi tega ali z drugo vsebino spornega odloka izpolnjena merila okvira za prihodnja soglasja (zavezujoča določitev znatnega nabora meril). Zlasti bo moral preučiti, ali lahko ta pravila glede na lokalne razmere v Bruslju predvidoma znatno vplivajo na okolje.
74.      Poleg tega je treba na podlagi njegovih navedb v predlogu za sprejetje predhodne odločbe v zvezi z zavezujočo naravo obratovalnih pogojev navesti naslednje: po navedbah državnega sveta obratovalni pogoji za organ, pristojen za izdajo soglasij, predvidevajo možnost odstopanja od nekaterih predpisov. Kot pravilno ugotavlja državni svet, možnost odstopanja relativizira zavezujočo naravo obratovalnih pogojev. Zato je upoštevno, za katere določbe obratovalni pogoji določajo tako možnost. Če bi namreč predvidene možnosti odstopanja zadevale prav tista merila in pogoje, ki lahko imajo znatne vplive na okolje, bi lahko prav za te pogoje veljala nezavezujoča narava za organ, pristojen za izdajo soglasij.
4.      Vmesni sklep
75.      Zato je treba člen 2(a) in člen 3(2)(a) Direktive o SPVO razlagati tako, da je treba nacionalni ukrep, ki določa izključno obratovalne pogoje za parkirišča, ne da bi določal pravil o njihovi lokaciji ali največjem številu, opredeliti kot načrt ali program v sektorju prometa. Vendar je vprašanje, ali je treba za tak načrt ali program opraviti okoljsko presojo, odvisno od tega, ali organu, pristojnemu za izdajo soglasij, nalaga zavezujoča merila in pogoje, ki bodo verjetno znatno vplivali na okolje.
B.      Drugo vprašanje
76.      Z drugim vprašanjem želi državni svet vedeti, ali lahko nacionalno sodišče uporabi določbo svojega nacionalnega prava, ki ga pooblašča, da za določen čas ohrani učinke odpravljenega regulativnega akta, ki določa pogoje obratovanja parkirišč v določeni regiji, da bi lahko regionalni organ pred mogočo popravo tega akta izvedel presojo vplivov teh obratovalnih pogojev na okolje.
77.      Res je, da je treba akt, ki je bil sprejet v nasprotju z Direktivo o SPVO, načeloma odložiti ali razveljaviti (glej točko 1). Vendar Sodišče pod določenimi pogoji izjemoma dopušča, da nacionalna sodišča ohranijo učinke takšnega akta (glej točko 2). Na koncu je podanih nekaj opomb k uporabi teh pogojev (glej točko 3).
1.      Načelna obveznost odloga ali razveljavitve pravnega akta
78.      Za odgovor na to vprašanje za predhodno odločanje je treba najprej opozoriti, da Direktiva o SPVO ne vsebuje določb o posledicah, ki jih je treba izpeljati iz kršitve postopkovnih pravil, ki jih določa.(43)
79.      Vendar morajo države članice v skladu z načelom lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU odpraviti posledice kršitve prava Unije.(44) Pristojni nacionalni organi, vključno z nacionalnimi sodišči, pri katerih je vložena tožba zoper akt nacionalnega prava, sprejet v nasprotju s pravom Unije, morajo zato v okviru svojih pristojnosti sprejeti vse potrebne ukrepe za odpravo posledic opustitve okoljske presoje.(45)
80.      Nacionalno sodišče mora torej v okviru svoje pristojnosti odložiti ali razveljaviti načrte ali programe, ki so bili sprejeti v nasprotju z obveznostjo izvedbe okoljske presoje.(46)
2.      Izjemna ohranitev učinkov pravnega akta
81.      Ker ima lahko odlog ali razveljavitev nacionalne določbe, ki je v nasprotju s pravom Unije, neugodne posledice, je Sodišče dopustilo izjeme od tega načela.
82.      Potem ko je v zvezi s tem najprej določilo štiri pogoje,(47) jih je v sodbi A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) – upravičeno – omejilo na njihove bistvene elemente: ohranitev mora biti nujna za zagotovitev prevladujočega interesa, v tem primeru za nadaljnje izvajanje akta Unije za varstvo okolja(48) ali za preprečitev znatnega vpliva na oskrbo države članice z energijo(49). Zato ohranitev zlasti ne sme trajati dlje, kot je nujno za odpravo postopkovne kršitve pri sprejetju predpisa z naknadno okoljsko presojo.(50)
83.      Predlog za sprejetje predhodne odločbe državnega sveta je podlaga za ugotovitev, da Sodišče v zadevi A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) prevladujočega interesa za prenos akta Unije za varstvo okolja ni povezalo z obsegom okoljske škode, da bi utemeljilo ohranitev, temveč s posledičnim primanjkljajem pri prenosu akta Unije o varstvu okolja.(51) Če torej obstaja obveznost prenosa akta Unije, katerega namen je varstvo okolja, in je država članica pri njegovem prenosu kršila postopkovna pravila Direktive o SPVO, je mogoče učinke akta za prenos ohraniti, če bi sicer nastal primanjkljaj pri prenosu.
84.      Predlog za sprejetje predhodne odločbe državnega sveta se navezuje na formulacijo Sodišča v starejših zadevah Inter-Environnement Wallonie in Terre wallonne ter Association France Nature Environnement.  V teh zadevah je Sodišče še vedno domnevalo, da je pravna praznina v tem pogledu škodljivejša za okolje, saj bi razglasitev ničnosti povzročila manjše varstvo okolja in bi bila tako v nasprotju s temeljnim namenom Direktive, ki se prenese.(52)
85.      Sodišče v zadevi A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele)  te formulacije upravičeno ni ponovno uporabilo. Merilo primanjkljaja pri prenosu je namreč veliko jasnejše od vprašanja, ali bi bila razveljavitev v nasprotju z bistvenim ciljem akta Unije. S tem zagotavlja večjo pravno varnost in nacionalnim sodiščem olajšuje uporabo prava.
86.      Zato lahko za ohranitev nacionalnega pravnega akta zadošča tudi le neznatna, prostorsko in vsebinsko omejena škoda za okolje.
3.      Opombe k uporabi meril
87.      Državni svet mora preveriti, ali so pogoji v obravnavani zadevi izpolnjeni. V zvezi s tem so primerne naslednje opombe:
88.      Državni svet meni, da izpodbijani akt delno prenaša spremembe Direktive o stavbah. Na tej podlagi državni svet postavlja vprašanje, ali je v nasprotju s temeljnim namenom te ureditve, če nekaj mesecev ne bi bilo zagotovljeno izvajanje Direktive o stavbah na področju upravljanja parkirišč v regiji Bruselj – glavno mesto.(53) Zdi se, da državni svet iz dejstva, da je namen izpodbijanega akta delni
prenos sprememb Direktive o stavbah, implicitno sklepa na ukrep za prenos prava Unije o varstvu okolja.
89.      Ta predpostavka državnega sveta je presplošna.
90.      Najprej je treba opozoriti, da spremembe Direktive o stavbah spadajo na področje uporabe prava Unije o varstvu okolja. Tako kot sama Direktiva o stavbah sicer ne temeljijo na pristojnosti Unije na področju okolja (člen 192 PDEU), temveč na pristojnosti Unije na področju energije (člen 194 PDEU). Vendar je v skladu s tretjo uvodno izjavo Direktive o stavbah njen namen tudi blaženje podnebnih sprememb in s tem varstvo okolja, v skladu s prvo uvodno izjavo Direktive o stavbah pa imajo spremembe isti cilj.(54)
91.      Vendar bo moral državni svet preučiti, ali določbe, katerih učinke želi ohraniti, prenašajo spremembe Direktive o stavbah. Le v tem obsegu se postavlja vprašanje, ki ga je postavil državni svet, ali je razveljavitev v nasprotju z izvajanjem sprememb Direktive o stavbah.
92.      Kolikor je razvidno, so za izvajanje sprememb Direktive o stavbah namenjeni le predpisi o vzpostavitvi polnilnih mest.
93.      Poleg tega se zdi vprašljiva že domneva državnega sveta, da bi morebitna razglasitev ničnosti obratovalnih pogojev nujno povzročila pravno praznino.(55) V zvezi s tem bo treba preučiti, ali bi bilo mogoče s prakso izdajanja soglasij, kakršna je obstajala pred sprejetjem obratovalnih pogojev, preprečiti nastanek pravne praznine pri izvajanju. Glede na navedbe Belgije in razprave, predstavljene v predlogu za sprejetje predhodne odločbe ob sprejetju spornega akta, so namreč pristojni organi obratovalne pogoje, določene v njem, pred njegovim sprejetjem predpisali v vsakem (posameznem) soglasju.(56) Ta praksa bi se lahko vsaj začasno ponovno uporabila za prihodnja soglasja.
4.      Vmesni sklep
94.      Če je treba zagotoviti nadaljnje izvajanje pravnega akta Unije o varstvu okolja, lahko nacionalno sodišče torej uporabi določbo nacionalnega prava, v skladu s katero lahko za omejeno obdobje ohrani učinke pravnega akta, sprejetega v nasprotju s postopkovnimi pravili Direktive o SPVO. To lahko stori le za čas, ki ga pristojni organ potrebuje za izvedbo okoljske presoje akta, preden ga po potrebi ponovno sprejme.
V.      Predlog
95.      Sodišču zato predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje odgovori tako:
1.      Člen 2(a) in člen 3(2)(a) Direktive 2001/42 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje je treba razlagati tako, da je treba nacionalni ukrep, ki določa izključno obratovalne pogoje za parkirišča, ne da bi določal pravila o njihovi lokaciji ali največjem številu, opredeliti kot načrt ali program na področju prometa. Vendar je vprašanje, ali treba za tak načrt ali program opraviti okoljsko presojo, odvisno od tega, ali organu, pristojnemu za izdajo soglasij, nalaga zavezujoča merila in pogoje, ki bodo verjetno znatno vplivali na okolje.
2.      Če je treba zagotoviti nadaljnje izvajanje pravnega akta Unije o varstvu okolja, lahko nacionalno sodišče uporabi določbo nacionalnega prava, v skladu s katero lahko za omejeno obdobje ohrani učinke pravnega akta, sprejetega v nasprotju s postopkovnimi pravili Direktive 2001/42. To lahko stori le za čas, ki ga pristojni organ potrebuje za izvedbo okoljske presoje akta, preden ga po potrebi ponovno sprejme.
1      Jezik izvirnika: nemščina.
2      Pesem o zvonu, Friedrich Schiller.
3      Direktiva 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 6, str. 157).
4      Direktiva 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL 2012, L 26, str. 1), nazadnje spremenjena z Direktivo 2014/52/EU (UL 2014, L 124, str. 1).
5      Arrêté du Gouvernement de la Région de Bruxelles-Capitale du 25 février 2021 fixant des conditions générales et spécifiques d’exploitation applicables aux parking (odlok vlade regije Bruselj – glavno mesto z dne 25. februarja 2021 o določitvi splošnih in posebnih obratovalnih pogojev za parkirišča), Moniteur belge z dne 3. marca 2021, str. 18655.
6      Direktiva (EU) 2018/844 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 2018 o spremembi Direktive 2010/31/EU o energetski učinkovitosti stavb in Direktive 2012/27/EU o energetski učinkovitosti (UL 2018, L 156, str. 75).
7      Direktiva 2010/31/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. maja 2010 o energetski učinkovitosti stavb (UL 2018, L 153, str. 13).
8      Direktiva Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 102).
9      Sodbe z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 52); z dne 12. junija 2019, CFE (C‑43/18, EU:C:2019:483, točka 54); z dne 12. junija 2019, Terre wallonne (C‑321/18, EU:C:2019:484, točka 34); z dne 7. junija 2018, Thybaut in drugi (C‑160/17, EU:C:2018:401, točka 43), in z dne 22. marca 2012, Inter-Environnement Bruxelles in drugi (C‑567/10, EU:C:2012:159, točka 31).
10      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, str. 30.
11      Glej že moje sklepne predloge v zadevi D’Oultremont in drugi (C‑290/15, EU:C:2016:561, točka 28) in združenih zadevah Terre wallonne in Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 in C‑110/09, EU:C:2010:120, točka 38).
12      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, str. 21; stališče Kraljevine Belgije, točka 21.
13      Predlog direktive Sveta o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje z dne 4. decembra 1996 (COM(96) 511 final, str. 17).
14      Predlog direktive Sveta o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje z dne 4. decembra 1996 (COM(96) 511 final, str. 2).
15      Stališče Odbora za ekonomske in monetarne zadeve ter industrijsko politiko v poročilu o predlogu direktive Sveta o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje z dne 25. junija 1998 (A4/1998/245).
16      Zakonodajna resolucija z mnenjem Evropskega parlamenta o predlogu direktive Sveta o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje z dne 20. oktobra 1998 (UL 1999, C 341, str. 22).
17      Spremenjeni predlog direktive Sveta o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (COM(1999) 73 final) z dne 22. februarja 1999 (UL 1999, C 83, str. 15 in 16).
18      Skupno stališče, ki ga je potrdil Svet 30. marca 2000 za sprejetje direktive Evropskega parlamenta in Sveta o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (5685/1/00 REV 1, str. 7 in 8).
19      Sodba z dne 11. septembra 2012, Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias in drugi (C‑43/10, EU:C:2012:560, točka 95).
20      Glej sodbo z dne 22. marca 2012, Inter-Environnement Bruxelles in drugi (C‑567/10, EU:C:2012:159, točki 28 in 29).
21      Sodba z dne 27. oktobra 2016, D’Oultremont in drugi (C‑290/15, EU:C:2016:816, točka 45).
22      Sodba z dne 27. oktobra 2016, D’Oultremont in drugi (C‑290/15, EU:C:2016:816, točka 46).
23      Sodba z dne 17. junija 2010, Terre wallonne in Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 in C‑110/09, EU:C:2010:355, točki 41 in 42).
24      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, str. 19; stališče Kraljevine Belgije, točki 43 in 44.
25      Ta zakonodajna tehnika izhaja iz razlikovanja med opredelitvijo pojma in področjem uporabe v zakonodajnem postopku. Tako prvotni kot spremenjeni osnutek Komisije opredeljujeta „načrte in programe“ z uporabo pogojev, ki v veljavni različici opredeljujejo področje uporabe v skladu s členom 3 Direktive o SPVO. Glej sklicevanja v opombah 10 in 14.
26      Sodba z dne 7. junija 2018, Inter-Environnement Bruxelles in drugi (C‑671/16, EU:C:2018:403, točka 60); prav tako sodba z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 61).
27      Sodba z dne 7. junija 2018, Inter-Environnement Bruxelles in drugi (C‑671/16, EU:C:2018:403, točka 60); prav tako sodba z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 61).
28      Konvencija o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah iz leta 1998 (UL 2005, L 124, str. 4), sprejeta s Sklepom Sveta 2005/370/ES z dne 17. februarja 2005 (UL 2005, L 124, str. 1).
29      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, str. 36 in 37.
30      Sodba z dne 22. februarja 2022, Bund Naturschutz in Bayern (C‑300/20, EU:C:2022:102, točka 49), s sklicevanjem na sodbi z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 66), in z dne 27. oktobra 2016, D’Oultremont in drugi (C‑290/15, EU:C:2016:816, točka 44).
31      Sodba z dne 22. februarja 2022, Bund Naturschutz in Bayern (C‑300/20, EU:C:2022:102, točka 53).
32      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, str. 36 in 37.
33      Glej sodbi z dne 7. junija 2018, Inter-Environnement Bruxelles in drugi (C‑671/16, EU:C:2018:403, točka 55), in z dne 27. oktobra 2016, D’Oultremont in drugi (C‑290/15, EU:C:2016:816, točka 48), ter moje sklepne predloge v zadevi Inter-Environnement Bruxelles in drugi (C‑671/16, EU:C:2018:39, točka 25) in v zadevi D’Oultremont in drugi (C‑290/15, EU:C:2016:561, točka 55).
34      Sodbe z dne 22. februarja 2022, Bund Naturschutz in Bayern (C‑300/20, EU:C:2022:102, točka 50) in z dne 7. junija 2018; z dne 7. junija 2018, Inter-Environnement Bruxelles in drugi (C‑671/16, EU:C:2018:403, točka 43), in Thybaut in drugi (C‑160/17, EU:C:2018:401, točka 48).
35      Zadeva Inter-Environnement Bruxelles in drugi se je nanašala na regionalno urbanistično uredbo; zadeva Thybaut na urbano komasacijsko območje; zadeva Bund Naturschutz in Bayern na določitev območja za varstvo krajine.
36      Predlog direktive Sveta o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje z dne 4. decembra 1996 (COM(96) 511 final, str. 2). Glej tudi načrte in programe, ki jih je Komisija navedla na strani 3 za ponazoritev področja uporabe.
37      Formulacija Sodišča je v zvezi s tem nekoliko neposrečena, saj se od sodbe v zadevi D’Oultremont in drugi naprej sklicuje na pojem „načrti in programi“. Kot je razvidno iz konteksta sodne prakse, navedene v opombi 34, pa te navedbe v resnici konkretizirajo element „okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov“.
38      Sodbe z dne 9. marca 2023, An Bord Pleanála in drugi (Soseska St. Teresa’s Gardens) (C‑9/22, EU:C:2023:176, točka 38); z dne 22. februarja 2022, Bund Naturschutz in Bayern (C‑300/20, EU:C:2022:102, točka 60), in z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 67).
39      Sodbi z dne 22. februarja 2022, Bund Naturschutz in Bayern (C‑300/20, EU:C:2022:102, točka 61), in z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 68).
40      Sodbe z dne 8. maja 2019, „Verdi Ambiente e Società (VAS) – Aps Onlus“ in drugi (C‑305/18, EU:C:2019:384, točka 51); z dne 7. junija 2018, Inter-Environnement Bruxelles in drugi (C‑671/16, EU:C:2018:403, točka 55); z dne 7. junija 2018, Thybaut in drugi (C‑160/17, EU:C:2018:401, točka 55); glej že moje sklepne predloge v zadevi Inter-Environnement Bruxelles in drugi (C‑671/16, EU:C:2018:39, točka 26).
41      Sodbi z dne 22. februarja 2022, Bund Naturschutz in Bayern (C‑300/20, EU:C:2022:102, točka 61), in z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 68).
42      Sodba z dne 22. februarja 2022, Bund Naturschutz in Bayern (C‑300/20, EU:C:2022:102, točka 62).
43      Sodbi z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 82), in z dne 28. februarja 2012, Inter-Environnement Wallonie in Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, točka 42).
44      Sodbi z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 83), in z dne 28. februarja 2012, Inter-Environnement Wallonie in Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, točka 43).
45      Sodbi z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 83), in z dne 28. februarja 2012, Inter-Environnement Wallonie in Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, točki 44 in 45).
46      Sodbi z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 83), in z dne 28. februarja 2012, Inter-Environnement Wallonie in Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, točka 46).
47      Sodbi z dne 28. julija 2016, Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603, točka 43), in z dne 28. februarja 2012, Inter-Environnement Wallonie in Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, točka 63).
48      Sodba z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 90).
49      Sodba z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 92).
50      Sodba z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 94).
51      Sodba z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 90).
52      Sodbi z dne 28. julija 2016, Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603, točka 41), in z dne 28. februarja 2012, Inter-Environnement Wallonie in Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, točka 61).
53      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, str. 42.
54      Podobno sodba z dne 25. junija 2020, A in drugi (Vetrne elektrarne v občinah Aalter in Nevele) (C‑24/19, EU:C:2020:503, točka 91).
55      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, str. 42.
56      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, str. 20; stališče Kraljevine Belgije, točke od 37 do 39.