62022TJ0462_RES
Zadeva T‑462/22
Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, LdainBCP África, SGPS, Lda
proti
Evropski komisiji
Sodba Splošnega sodišča (peti senat) z dne 6. novembra 2024
„Državne pomoči – Prosta cona Madeira – Shema pomoči, ki jo je izvajala Portugalska – Sklep o ugotovitvi neskladnosti sheme s sklepoma C(2007) 3037 final in C(2013) 4043 final, o razglasitvi te sheme za nezdružljivo z notranjim trgom in o odreditvi izterjave pomoči, ki so bile plačane na njeni podlagi – Obveznost obrazložitve – Pojem ‚veljavna pomoč‘ v smislu člena 1(b)(ii) Uredbe (EU) 2015/1589 – Neobstoj odstopanja od pogoja v zvezi z ustvarjanjem ali ohranjanjem delovnih mest v avtonomni regiji Madeira – Načelo dobrega upravljanja – Načelo lojalnega sodelovanja – Legitimno pričakovanje – Pravna varnost“
Pomoči, ki jih dodelijo države – Sklep Komisije o ugotovitvi nezdružljivosti pomoči z notranjim trgom – Obveznost obrazložitve – Obseg – Opredelitev upravičenca do pomoči – Upoštevanje konteksta in vseh pravnih pravil, ki urejajo področje
(člen 296 PDEU)
(Glej točke od 25 do 40.)
Pomoči, ki jih dodelijo države – Obstoječe pomoči in nove pomoči – Opredelitev kot obstoječa pomoč – Razlaga podrobnih pravil sheme pomoči – Elementi, ki jih je treba upoštevati – Besedilo odločbe o odobritvi, vsebina priglasitve zadevne države članice in dodatne informacije
(člen 108(3) PDEU; Uredba Sveta 2015/1589, člen 1(c))
(Glej točke 56, 58, 66 in 67.)
Pomoči, ki jih dodelijo države – Prepoved – Odstopanja – Priglasitev načrta pomoči – Obveznost sodelovanja države članice, ki prosi za odstopanje
(člen 4(3) PEU, člen 108(3) PDEU; Uredba Sveta 659/1999, uvodna izjava 6)
(Glej točki 57 in 92.)
Pomoči, ki jih dodelijo države – Obstoječe pomoči in nove pomoči – Ukrep, ki se nanaša na spremembo sheme obstoječih pomoči – Izvajanje sheme ob odstopanju od enega od pogojev, določenih v sklepu Komisije o odobritvi – Odstopanje, ki ni bilo veljavno priglašeno Komisiji – Sprememba, ki vpliva na bistvo sheme – Opredelitev za novo pomoč
(člen 108(3) PDEU; Uredba Sveta 2015/1589, člen 1(b)(ii) in (c))
(Glej točke od 70 do 83, 93 in 97.)
Pomoči, ki jih dodelijo države – Obstoječe pomoči in nove pomoči – Preizkus priglašene sheme pomoči s strani Komisije – Načelo dobrega upravljanja – Obveznosti skrbnega ravnanja in nepristranskosti – Obseg
(člena 108(3) PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 41)
(Glej točke od 89 do 91.)
Pomoči, ki jih dodelijo države – Izterjava nezakonite in nezdružljive pomoči – Kršitev načela varstva legitimnih pričakovanj – Neobstoj
(člen 108(3) PDEU)
(Glej točke od 102 do 109.)
Pomoči, ki jih dodelijo države – Izterjava nezakonite in nezdružljive pomoči – Kršitev načela pravne varnosti – Neobstoj
(člen 107 PDEU)
(Glej točke od 111 do 117.)
Povzetek
Splošno sodišče je zavrnilo tožbo dveh družb zoper sklep Evropske komisije, (
1
) s katerim so bile za nezdružljive z notranjim trgom razglašene nekatere pomoči, izplačane podjetjem s sedežem na otoku Madeira na podlagi prej odobrene sheme in odrejena njihova izterjava. (
2
) V tem okviru je Splošno sodišče zlasti pojasnilo obseg informacij, ki jih morajo države članice predložiti pri priglasitvi ukrepa pomoči Komisiji, da ji omogočijo izvedbo njene preučitve z zahtevano skrbnostjo glede na zahteve, ki so neločljivo povezane z načelom lojalnega sodelovanja.
Portugalska republika je za spodbujanje regionalnega razvoja in diverzifikacije gospodarske strukture otoka Madeira vzpostavila shemo pomoči za razmejeno območje na tem otoku, imenovano prosta cona Madeira (ZFM).
Ta shema, ki jo je Komisija prvotno odobrila leta 1987 kot združljivo regionalno pomoč, je bila leta 2002 spremenjena. Komisija je leta 2007 odobrila tretjo shemo, ki je bila znova spremenjena leta 2013 (
3
) (v nadaljevanju: Režim III).
Režim III, kot ga je odobrila Komisija, je imel obliko znižanja davka od dohodkov pravnih oseb na dobiček iz dejavnosti, ki se dejansko in fizično izvajajo na Madeiri, oprostitve občinskih in lokalnih davkov ter oprostitve plačila davka na prenos nepremičnin za ustanovitev podjetja v ZFM, in sicer do najvišjih zneskov pomoči na osnovi zgornjih mej, določenih glede na število delovnih mest, ki bi jih ohranil upravičenec.
Po opravljenem nadzoru nad navedenim režimom, ki se je nanašal na leti 2012 in 2013, se je Komisija odločila začeti formalni postopek preiskave iz člena 108(3) PDEU.
Ob koncu tega postopka je s sklepom z dne 4. decembra 2020 ugotovila, da je bil Režim III, kot ga je izvajala Portugalska, bistveno drugačen od tistega, ki je bil odobren s sklepoma iz leta 2007 in iz leta 2013. Komisija je ta režim opredelila kot „novo pomoč“, ki se je izvajala nezakonito in ni bila združljiva z notranjim trgom, zato je odredila, naj se zagotovi njeno vračilo od upravičencev.
Tožeči stranki, Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, Lda in BCP África, SGPS, Lda, sta družbi za upravljanje deležev (v nadaljevanju: SGPS), ki sta upravičenki do Režima III. Zoper Sklep 2022/1414 sta vložili ničnostno tožbo v delu, v katerem se nanaša nanju.
Presoja Splošnega sodišča
Tožeči stranki v utemeljitev tožbe Komisiji zlasti očitata, da je napačno uporabila pravo s tem, da je SGPS vključila med upravičence, ki so zajeti z obveznostjo izterjave v primeru nespoštovanja pogoja v zvezi z ustvarjanjem ali ohranjanjem delovnih mest v avtonomni regiji Madeira (v nadaljevanju: ARM). Trdita namreč, da na podlagi odstopanja, ki je sestavni del Režima III, kot je bil priglašen Komisiji, za SGPS ta pogoj ni veljal, tako da pomoč, ki jima je bila izplačana, ni bila „nova pomoč“, ampak „obstoječa pomoč“, ki ustreza pomoči, ki jo je Komisija odobrila s sklepoma iz leta 2007 in iz leta 2013.
Splošno sodišče je najprej opozorilo, da opredelitev Režima III, kot se izvaja v korist SGPS, za „obstoječe pomoči“ ali „nove pomoči“ ni odvisna le od samega besedila sklepov o odobritvi, ki jih sprejme Komisija, ampak tudi od vsebine priglasitve, ki jo opravi zadevna država članica, in od dodatnih informacij, ki jih je ta predložila na podlagi zahtev za dodatne informacije. V tem okviru je treba upoštevati tudi ravnanje te države članice ob priglasitvi sheme z vidika njene dolžnosti sodelovanja s Komisijo.
V tem primeru je iz vseh priglasitev Režima III, zlasti tiste iz leta 2006 (v nadaljevanju: priglasitev iz leta 2006) ter nadaljnje korespondence med Komisijo in portugalskimi organi razvidno, da je bilo zadevno odstopanje omenjeno le v pravnih podlagah, priloženih priglasitvi, zlasti v določbi osnutka uredbe‑zakona o statutu finančnih ugodnosti, ki je bil priglašen Komisiji. (
4
) Po drugi strani pa ni nobene omembe tega odstopanja v obrazcu priglasitve niti v obrazložitvenem memorandumu, ki mu je bil priložen.
Ob upoštevanju besedila zadevne določbe in obrazložitvenega memoranduma osnutka priglašene uredbe‑zakona je Komisija lahko razumno menila, da je za SGPS tako kot za vsa podjetja, ki bodo upravičena do uporabe Režima III, veljal pogoj ustvarjanja ali ohranjanja delovnih mest v ARM. Poleg tega je iz obrazložitvenega memoranduma, priloženega priglasitvi iz leta 2006, in zlasti iz obrazložitvenega memoranduma k priglašenemu osnutku uredbe‑zakona razvidno, da je bil namen portugalskih organov naložiti obveznost vsakemu podjetju, ki želi koristiti Režim III, da ustvari ali ohrani delovna mesta v ARM.
Iz vseh teh elementov izhaja, da portugalski organi Komisije niso nikoli opozorili na dejstvo, da bi se priglašeni osnutek uredbe‑zakona lahko uporabil tako, da bi SGPS omogočil, da koristijo Režim III, ne da bi zanje veljal pogoj v zvezi z ustvarjanjem ali ohranjanjem delovnih mest v ARM. Portugalska republika tako s priglasitvijo iz leta 2006 in poznejšimi izmenjavami Komisiji ni predložila vseh potrebnih informacij, na podlagi katerih bi ta lahko, najprej, ugotovila obstoj odstopanja za SGPS od tega pogoja, nato, preučila združljivost takega odstopanja s Pogodbo DEU in si, nazadnje, ustvarila mnenje v zvezi s tem, čeprav je odstopanje, ki se uporablja za SGPS, v praksi povzročilo, da so bila ta podjetja upravičena do državnih pomoči, dodeljenih pod bistveno ugodnejšimi pogoji od tistih, ki so določeni s splošno ureditvijo, ki se uporablja za druga podjetja.
Splošno sodišče je tudi menilo, da tožeči stranki zaman trdita, da je Komisija kršila pravico do dobrega upravljanja, ker ni skrbno preučila priglasitve iz leta 2006.
Portugalski organi namreč Komisiji niso omogočili, da bi vedela, da ji je bilo v presojo predloženo odstopanje od pogoja v zvezi z ustvarjanjem ali ohranjanjem delovnih mest v ARM za SGPS. Prav tako niso pojasnili, kako je to odstopanje sorazmerno s ciljem pomoči in združljivo z notranjim trgom, medtem ko je bil pogoj ustvarjanja ali ohranjanja delovnih mest pogoj za dostop do Režima III, zlasti ker je bil namenjen količinski opredelitvi prispevka k cilju regionalnega razvoja ter ravni in sorazmernosti podeljenih ugodnosti.
Če bi torej portugalski organi nameravali to odstopanje predložiti v presojo Komisiji, bi morali zaradi načela lojalnega sodelovanja, ki velja zanje, Komisijo še bolj opozoriti na obstoj takega odstopanja, ki vzbuja dvome glede njegove združljivosti z notranjim trgom, in posledično zagotoviti pojasnila v zvezi s to združljivostjo.
V teh okoliščinah Komisiji ni mogoče očitati, da je kršila načelo dobrega upravljanja ali da ni izpolnila svoje dolžnosti skrbnega ravnanja s tem, da ni ugotovila, da je določbo, v zvezi s katero portugalski organi niso podali pojasnil, mogoče razlagati tako, da dovoljuje odstopanje od pogoja v zvezi z ustvarjanjem ali ohranjanjem delovnih mest v ARM.
Ker tako odstopanje od pogoja v zvezi z ustvarjanjem ali ohranjanjem delovnih mest v ARM ni bilo veljavno priglašeno, ni mogoče šteti, da je bilo odobreno z sklepom iz leta 2007.
Taka odobritev lahko še toliko manj izhaja iz Sklepa iz leta 2013, ker je v njem omenjena zaveza Portugalske republike, da bo „odpravila vsakršno ugodnejšo obravnavo subjektov, kot so [SGPS], če se potrdi, da njihova obravnava v ZFM dejansko daje prednost v primerjavi s splošno portugalsko ureditvijo, ki se uporablja za SGPS.“
Ker so se tudi drugi tožbeni razlogi, ki se nanašajo na kršitev obveznosti obrazložitve Komisije in kršitev načel varstva legitimnih pričakovanj in pravne varnosti, izkazali za neutemeljene, je Splošno sodišče tožbo v celoti zavrnilo.
(
1
)	Sklep Komisije (EU) 2022/1414 z dne 4. decembra 2020 o shemi pomoči SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN), ki jo je izvajala Portugalska v okviru ureditve Zona Franca da Madeira (ZFM) – Režim III (UL 2022, L 217, str. 49).
(
2
)	Sodba, ki je predmet tega povzetka, je bila izdana po tem, ko je bila celotna tožba za razglasitev ničnosti istega sklepa, ki jo je vložila Portugalska republika, pravnomočno zavrnjena (sodba z dne 21. septembra 2022, Portugalska/Komisija (Prosta cona Madeira), T‑95/21, EU:T:2022:567, ki je bila potrjena s sodbo Sodišča z dne 4. julija 2024, Portugalska/Komisija (Prosta cona Madeira), C‑736/22 P, neobjavljena, EU:C:2024:579).
(
3
)	Sklepa Komisije z dne 27. junija 2007 v zadevi N421/2006 in z dne 2. julija 2013 v zadevi SA.34160 (2011/N) (v nadaljnjem besedilu: sklepa iz leta 2007 in iz leta 2013).
(
4
)	Člen 34A(5) statuta davčnih ugodnosti, vključen v osnutek priglašene uredbe‑zakona.