62023CO0787
RJEŠENJE SUDA (šesto vijeće)
4. srpnja 2024. (
*1
)
„Žalba – Članak 181. Poslovnika Suda – Institucionalno pravo – Članak 263. UFEU‑a – Tužba za poništenje – Puna primjena odredaba schengenske pravne stečevine u Rumunjskoj – Nepostojanje akta koji se može pobijati – Nepostizanje potrebne jednoglasnosti – Djelomična očita nedopuštenost tužbe u prvostupanjskom postupku – Zahtjev za određivanje roka kojim se omogućuje ‚nastavak postupka povodom tužbe’ – Djelomična očita nenadležnost Općeg suda Europske unije – Žalba koja je djelomično očito nedopuštena i djelomično očito neosnovana”
U predmetu C‑787/23 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 18. prosinca 2023.,
Eugen Tomac, sa stalnom adresom u Bruxellesu (Belgija), kojeg zastupa R. Duta, avocat,
žalitelj,
a druga stranka postupka je:
Vijeće Europske unije,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
SUD (šesto vijeće),
u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik vijeća, P. G. Xuereb (izvjestitelj) i A. Kumin, suci,
nezavisni odvjetnik: A. M. Collins,
tajnik: A. Calot Escobar,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči obrazloženim rješenjem, u skladu s člankom 181. Poslovnika Suda,
donosi sljedeće
Rješenje
1
Svojom žalbom Eugen Tomac zahtijeva ukidanje rješenja Općeg suda Europske unije od 26. listopada 2023., Tomac/Vijeće (T‑48/23, u daljnjem tekstu: pobijano rješenje, EU:T:2023:684), kojom je taj sud odbio njegovu tužbu podnesenu na temelju članka 263. UFEU‑a radi, s jedne strane, poništenja akta Vijeća Europske unije od 8. prosinca 2022. o nedonošenju Nacrta br. 15218/22 odluke Vijeća o punoj primjeni odredaba schengenske pravne stečevine u Bugarskoj i Rumunjskoj (u daljnjem tekstu: sporni akt) i, s druge strane, ako mu se ne prizna svojstvo „povlaštenog tužitelja”, radi određivanja roka kojim se omogućuje da, ovisno o slučaju, Europski parlament, neka druga institucija Europske unije ili nacionalna institucija koja djeluje u tom svojstvu „nastavi postupak povodom tužbe”.
Pravni okvir
2
U skladu s člankom 4. Akta o uvjetima pristupanja Republike Bugarske i Rumunjske Europskoj uniji i prilagodbama Ugovora na kojima se temelji Europska unija (SL 2005., L 157, str. 203., u daljnjem tekstu: Akt o pristupanju), priloženog Ugovoru između država članica Europske unije i Republike Bugarske i Rumunjske o pristupanju Republike Bugarske i Rumunjske Europskoj uniji (SL 2005., L 157, str. 11.) na temelju članka 2. stavka 2. tog ugovora koji je potpisan 25. travnja 2005. i stupio je na snagu 1. siječnja 2007.:
„1.   Odredbe schengenske pravne stečevine koja je uključena u okvir Europske unije […] i akti koji se temelje na tim odredbama ili se odnose na njih, a koji su navedeni u Prilogu II., te svaki novi akt takve prirode donesen prije datuma pristupanja, obvezujući su i primjenjuju se u Bugarskoj i Rumunjskoj od datuma pristupanja.
2.   Odredbe schengenske pravne stečevine koja je uključena u okvir Europske unije i akti koji se temelje na tim odredbama ili se odnose na njih, a nisu navedeni u stavku 1., iako su obvezujući za Bugarsku i Rumunjsku od datuma pristupanja, primjenjuju se u svakoj od tih država samo na temelju odgovarajuće odluke Vijeća, nakon provjere, u skladu sa schengenskim postupcima evaluacije primjenjivima u tom području, da su potrebni uvjeti za primjenu svih relevantnih dijelova pravne stečevine ispunjeni u državi o kojoj je riječ.
Nakon savjetovanja s Europskim parlamentom, Vijeće donosi odluku jednoglasnim djelovanjem svojih članova koji predstavljaju vlade država članica u odnosu na koje su odredbe iz ovog stavka već stupile na snagu i predstavnika vlade države članice u odnosu na koju te odredbe trebaju stupiti na snagu. […]” [neslužbeni prijevod]
Okolnosti spora
3
Opći sud iznio je okolnosti spora u točkama 2. do 20. pobijanog rješenja, a za potrebe ovog postupka one se mogu sažeti na sljedeći način.
4
Žalitelj je zastupnik u Europskom parlamentu s rumunjskim državljanstvom.
5
Nakon pristupanja Uniji 1. siječnja 2007., Rumunjska je u razdoblju od 2009. do 2011. poduzela niz koraka na temelju schengenskih postupaka evaluacije kako bi ispunila kriterije koji su potrebni za punu primjenu odredaba schengenske pravne stečevine.
6
Predsjedništvo Vijeća sastavilo je dva nacrta odluke Vijeća o punoj primjeni odredaba schengenske pravne stečevine u Rumunjskoj nakon kojih su donesene različite rezolucije Parlamenta u kojima je izražena potpora pristupanju Rumunjske schengenskom području i Vijeće pozvano da poduzme mjere koje su potrebne u tu svrhu. Međutim, ta dva nacrta nisu dovela do glasovanja u Vijeću.
7
Na temelju članka 4. stavka 2. Akta o pristupanju, predsjedništvo Vijeća sastavilo je 29. studenoga 2022. nacrt Odluke Vijeća br. 15218/22 o punoj primjeni odredaba schengenske pravne stečevine u Bugarskoj i Rumunjskoj (u daljnjem tekstu: Nacrt br. 15218/22).
8
Na svojem sastanku od 8. prosinca 2022. sastav Vijeća za pravosuđe i unutarnje poslove (PUP) zasjedao je kako bi odlučio o Nacrtu br. 15218/22 koji je uvršten u točku 3. podtočku (a) dnevnog reda tog sastanka, kojom se predviđalo da se može zatražiti glasovanje u pogledu njegova mogućeg donošenja od strane predstavnika vlada država članica. Budući da jednoglasnost nije postignuta, taj nacrt nije donesen.
9
Porukom elektroničke pošte od 15. prosinca 2022. žalitelj je upitao glavnu direktoricu za PUP Glavnog tajništva Vijeća može li mu dostaviti rezultate glasovanja o Nacrtu br. 15218/22, kao i zapisnik sa sastanka od 8. prosinca 2022. ili s njim povezano izvješće.
10
Porukom elektroničke pošte od 16. prosinca 2022. glavna direktorica za PUP Glavnog tajništva Vijeća odgovorila je žalitelju da Nacrt br. 15218/22 zapravo nije donesen na tom sastanku i da se, u skladu s člancima 8. i 9. Poslovnika Vijeća, s obzirom na to da je riječ o vijećanju o nezakonodavnom aktu koje nije otvoreno za javnost, rezultati glasovanja ne objavljuju. Dodala je da nije objavljen ni zapisnik s navedenog sastanka.
Tužba pred Općim sudom i pobijano rješenje
11
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 6. veljače 2023. žalitelj je na temelju članka 263. UFEU‑a pokrenuo postupak radi poništenja spornog akta i, ako mu se ne prizna svojstvo „povlaštenog tužitelja”, radi određivanja roka kojim se omogućuje da se, ovisno o slučaju, u ime Parlamenta, neke druge institucije Unije ili nacionalne institucije koja djeluje u tom svojstvu „nastavi postupak povodom tužbe”.
12
Dana 26. listopada 2023. Opći sud je na temelju članka 126. svojeg Poslovnika tu tužbu djelomično odbio zbog očite nenadležnosti i djelomično odbacio kao očito nedopuštenu, bez poduzimanja daljnjih koraka u postupku.
13
Što se tiče prvog dijela tužbenog zahtjeva, Opći sud je u točki 31. pobijanog rješenja utvrdio, s jedne strane, da unatoč tomu što su schengenski postupci evaluacije završili i što je doneseno više rezolucija Parlamenta, predstavnici vlada država članica o kojima je riječ nisu postigli potrebnu jednoglasnost u Vijeću iz članka 4. stavka 2. Akta o pristupanju prilikom glasovanja o Nacrtu br. 15218/22 te, s druge strane, u točki 32. tog rješenja da se člankom 4. tog akta ne utvrđuje nikakav rok nakon čijeg isteka odluku Vijeća treba donijeti ili smatrati donesenom.
14
U točki 33. navedenog rješenja Opći sud je naglasio da bi bilo protivno tekstu tog članka, kojim se izričito predviđa postupak u nekoliko faza a da se pritom ne utvrđuje rok u tu svrhu, da se zbog završetka prethodnih faza umanje ovlasti Vijeća da jednoglasnim djelovanjem predstavnika vlada predmetnih država članica donese odluku u smislu navedenog članka.
15
Osim toga, u točki 34. pobijanog rješenja, Opći sud dodao je da je i dalje moguće da Vijeće ponovno uvrsti Nacrt br. 15218/22 u dnevni red novog sastanka ili da predsjedništvo Vijeća pripremi novi nacrt odluke Vijeća o punoj primjeni odredaba schengenske pravne stečevine u Rumunjskoj.
16
Stoga je u točki 35. tog rješenja Opći sud zaključio da zbog toga što nije postignuta potrebna jednoglasnost prilikom glasovanja o Nacrtu br. 15218/22, nije donesena odluka Vijeća u smislu članka 4. stavka 2. Akta o pristupanju i da glasovanje koje je dovelo do toga da se taj nacrt ne donese ne znači kao takvo da Vijeće odbija naknadno donijeti takvu odluku.
17
Shodno tomu, Opći sud je odlučio u točki 36. navedenog rješenja da se sporni akt ne može smatrati aktom koji se može pobijati u smislu članka 263. UFEU‑a te je u točki 38. istog rješenja odbacio prvi dio tužbenog zahtjeva kao očito nedopušten.
18
Kad je riječ o drugom dijelu tužbenog zahtjeva, Opći sud je u točki 39. pobijanog rješenja istaknuo da je priznavanje svojstva „povlaštenog tužitelja” ograničeno na države članice, Parlament, Vijeće ili Europsku komisiju, ali da se žalitelju ne može dodijeliti to svojstvo.
19
Usto, u točki 40. tog rješenja Opći sud je smatrao da nije nadležan za „određivanje roka” Parlamentu, nekoj drugoj instituciji Unije ili Rumunjskoj za podnošenje tužbe za poništenje, pojasnivši da su rokovi za podnošenje tužbe dio javnog poretka te da posljedično odluka o njima nije ni na strankama ni na sudu.
20
Shodno tomu, u točki 41. navedenog rješenja Opći sud odbio je drugi dio tužbenog zahtjeva zbog očite nenadležnosti.
Žaliteljevi zahtjevi i postupak pred Sudom
21
Svojom žalbom podnesenom 18. prosinca 2023. žalitelj od Suda zahtijeva da ukine pobijano rješenje i vrati predmet Općem sudu u drugom sastavu kako bi on odlučio o njegovu zahtjevu te, podredno, da preinači to rješenje.
O žalbi
22
Na temelju članka 181. Poslovnika Suda, kad je žalba u potpunosti ili djelomično očito nedopuštena ili očito neosnovana, taj sud može u svakom trenutku, na prijedlog suca izvjestitelja, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, obrazloženim rješenjem odlučiti, u potpunosti ili djelomično, odbaciti odnosno odbiti tu žalbu.
23
U ovom predmetu valja primijeniti tu odredbu.
24
U potporu svojoj žalbi žalitelj ističe dva žalbena razloga, od kojih se prvi temelji na povredi članka 263. UFEU‑a, a drugi na povredi Općeg suda određenih općih pravnih načela, poput načelâ pravne sigurnosti, slobodnog kretanja osoba i robe, nediskriminacije i jednakog postupanja, „pružanja pomoći” te lojalne suradnje među državama članicama, kao i na očitoj pogrešci u ocjeni.
Prvi žalbeni razlog
25
Što se tiče prvog žalbenog razloga, najprije treba istaknuti da žalitelj samo tvrdi da sporni akt jest akt koji se može pobijati u smislu članka 263. UFEU‑a i da ga se „slijedom toga” mora smatrati „povlaštenim tužiteljem”, čime, u biti, reproducira argumente koje je iznio pred Općim sudom, ali ne ističe nikakvu argumentaciju kojom može dokazati da je Opći sud u tom pogledu počinio pogreške koje se tiču prava.
26
No, valja podsjetiti na to da se, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, u žalbi moraju precizno navesti osporavani dijelovi presude čije se ukidanje traži te pravni argumenti koji posebno podupiru taj zahtjev. Taj uvjet ne ispunjava žalba u kojoj se čak i ne navodi argumentacija kojom se konkretno identificira pogreška koja se tiče prava počinjena u pobijanoj presudi, nego se samo ponovno iznose tužbeni razlozi i argumenti koji su već istaknuti pred Općim sudom. Naime, takva žalba u stvarnosti predstavlja zahtjev za obično preispitivanje tužbe podnesene Općem sudu, što nije u nadležnosti Suda (presuda od 10. rujna 2020., Hamas/Vijeće, C‑386/19 P, EU:C:2020:691, t. 54. i navedena sudska praksa).
27
Što se, potom, tiče žaliteljeve argumentacije prema kojoj se nepriznavanjem spornog akta kao akta koji se može pobijati u smislu članka 263. UFEU‑a krši članak 4. stavak 2. UEU‑a, valja utvrditi da žalitelj ne objašnjava kako bi ta okolnost ugrozila jednakost država članica pred Ugovorima kao i njihov nacionalni identitet.
28
Naposljetku, glede okolnosti da je Opći sud pogrešno utvrdio da Vijeće ne mora donijeti odluku na temelju članka 4. stavka 2. Akta o pristupanju u razumnom roku na temelju članka 3. stavaka 2. i 3. UEU‑a i članka 4. stavka 2. UEU‑a, valja istaknuti da tim odredbama nije predviđena nikakva obveza takve naravi u pogledu Vijeća i da, usto, u točki 32. pobijanog rješenja Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je utvrdio da članak 4. Akta o pristupanju ne predviđa rok nakon čijeg isteka odluku Vijeća na temelju stavka 2. tog članka treba donijeti ili smatrati donesenom.
29
Prema tome, prvi žalbeni razlog treba odbiti.
Drugi žalbeni razlog
30
Kad je riječ o drugom žalbenom razlogu, žalitelj tvrdi, kao prvo, da se nedonošenjem odluke u smislu članka 4. stavka 2. Akta o pristupanju krše određena opća pravna načela poput onih iznesenih u točki 24. ovog rješenja.
31
Mora se utvrditi, s jedne strane, da žalitelj ne navodi osporavane dijelove obrazloženja pobijanog rješenja glede načela spomenutih u točki 24. ovog rješenja, te, s druge strane, da ne ističe nikakvu argumentaciju na temelju koje se može dovesti u pitanje utvrđenje Općeg suda u točki 35. pobijanog rješenja prema kojem zbog toga što nije postignuta potrebna jednoglasnost prilikom glasovanja o Nacrtu br. 15218/22 nije donesena odluka Vijeća u smislu članka 4. stavka 2. Akta o pristupanju. Prema tome, u dijelu u kojem žalitelj ističe povredu tih načela drugi žalbeni razlog je nedopušten, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 26. ovog rješenja.
32
Kao drugo, što se tiče navodnog diskriminatornog postupanja prema Rumunjskoj u odnosu na Republiku Hrvatsku, valja utvrditi da žalitelj ne objašnjava kako bi takva razlika u postupanju, pod pretpostavkom da je dokazana, utjecala na donošenje odluke u smislu članka 4. stavka 2. Akta o pristupanju.
33
Prema tome, drugi žalbeni razlog treba odbaciti.
34
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da žalbu valja u cijelosti odbaciti kao djelomično očito nedopuštenu i odbiti kao djelomično očito neosnovanu.
Troškovi
35
U skladu s člankom 137. Poslovnika, koji se primjenjuje na žalbeni postupak na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika, odluka o troškovima donosi se u rješenju kojim se završava postupak.
36
Budući da je u konkretnom slučaju ovo rješenje doneseno prije nego što je žalba dostavljena drugoj stranci u postupku i, posljedično, prije nego što je ona mogla snositi troškove, valja odlučiti da će žalitelj snositi vlastite troškove.
Slijedom navedenoga, Sud (šesto vijeće) rješava:
1.
Žalba se odbacuje kao djelomično očito nedopuštena i odbija kao djelomično očito neosnovana.
2.
Eugen Tomac snosi vlastite troškove.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski