62020CJ0352_RES
Kohtuasi C‑352/20
HOLD Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt.
versus
Magyar Nemzeti Bank
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Kúria)
Euroopa Kohtu (esimene koda) 1. augusti 2022. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Õigusaktide ühtlustamine – Direktiiv 2009/65/EÜ – Vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtja – Direktiiv 2011/61/EL – Alternatiivne investeerimisfond – Eurofondi valitseja või alternatiivse investeerimisfondi valitseja tasustamispoliitika ja -tavad – Teatavatele juhtkonna liikmetele jagatavad dividendid – Mõiste „tasustamine“ – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 17 lõige 1 – Omandiõigus
Asutamisvabadus – Äriühingud – Vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtja (eurofond) – Alternatiivne investeerimisfond (AIF) – Eurofondi valitseja või AIFi valitseja tasustamispoliitika ja ‑tavad – Esemeline kohaldamisala – Eurofondi valitseja või AIFi valitseja juhtkonna teatavatele liikmetele makstud dividendid – Hõlmamine – Tingimused
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/65, artikkel 14, artikli 14a lõiked 1 ja 2, artikli 14b lõike 1 punkt r ja lõige 3, direktiiv 2011/61, artikli 13 lõige 1, II lisa punkti 1 alapunkt r ja punkt 2 ning direktiiv 2014/91, põhjendus 7)
(vt punktid 43–52, 54, 59–67, 83 ja resolutsioon)
Põhiõigused – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Omandiõigus – Vara kasutamise reguleerimine – Vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtja (eurofond) – Alternatiivne investeerimisfond (AIF) – Eurofondi valitseja või AIFi valitseja juhtkonna teatavatele liikmetele makstud dividendid – Tasustamispoliitika ja -tavade suhtes kehtivate põhimõtete kohaldamine – Aktsionäride õiguste teostamise piirangud – Lubatavus
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikli 17 lõige 1 ja artikli 52 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivid 2009/65 ja 2011/61)
(vt punktid 72–82)
Kokkuvõte
Liidu õigusest tulenevaid investeerimishaldurite tasustamispoliitikat käsitlevaid nõudeid võib kohaldada selle poliitika isikulisse kohaldamisalasse kuuluvatele teatavatele aktsionäridest töötajatele dividendide väljamaksmise suhtes fondivalitsejate poolt.
Nii on see juhul, kui nende dividendide maksmise korraldus võib ajendada neid töötajaid võtma riski, mis kahjustab hallatavate organisatsioonide, fondide ja investorite huve ning aitab seega kaasa tasustamispoliitikat ja ‑tavasid reguleerivatest sätetest tulenevate nõuete eiramisele.
Magyar Nemzeti Bank (Ungari keskpank) määras 2019. aastal äriühingule HOLD Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt. (edaspidi „HOLD“), kelle tavapärane tegevus on vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjate (eurofondid) ja alternatiivsete investeerimisfondide (AIF) haldamine, trahvi. Talle etteheidetav praktika puudutab dividendide maksmist teatavatele oma töötajatele, kellele kuuluvad otseselt või kontrollitavate äriühingute kaudu tema emiteeritud aktsiad. Tegemist on eelkõige töötajatega, kes täidavad peadirektori, investeeringute direktori või portfellihalduri ülesandeid.
Ungari keskpanga arvates võib aktsionäridest töötajatele dividendide maksmise tagajärg olla see, et nende huvi võib olla, et HOLD saaks lühiajaliselt kasumit, ja et teda julgustatakse seega võtma riske, mis ei ole kooskõlas nende hallatavate investeerimisfondide riskiprofiiliga ja selle halduseeskirjadega ning nende fondide osakute omanike huvidega. Seega eiratakse nende dividendide maksmise korraldusega eeskirju, mis käsitlevad tasustamispoliitikat finantsteenuste sektoris.
HOLDi kaebus Ungari keskpanga selle kohta tehtud otsuse peale viis hagi esitamiseni Kúriale (Ungari kõrgeim kohus). See kohus küsis Euroopa Kohtult, kas käesolevas asjas makstud dividendidele on kohaldatavad direktiivide 2009/65 (
1
) ja 2011/61 (
2
) nõuded, mis puudutavad investeerimishaldurite tasustamispoliitikat ja ‑tavasid, nagu need, mis on üle võetud Ungari õigusesse.
Temale esitatud eelotsusetaotlusele vastates täpsustas Euroopa Kohus nende nõuete esemelist kohaldamisala. Ta leidis, et teatavatele töötajatele dividendide maksmine võib kuuluda direktiivide 2009/65 ja 2011/61 tasustamispoliitikat ning ‑tavasid käsitlevate sätete (
3
) kohaldamisalasse, kuigi dividende ei maksta töötajate osutatud teenuste eest, vaid neile laieneb nende kui aktsionäride omandiõigus. Euroopa Kohtu seisukoht on, et need sätted on niisuguste dividendide suhtes kohaldatavad juhul, kui viimati nimetatute dividendide maksmise poliitika ajendab asjaomaseid töötajaid võtma riske, mis kahjustavad nende äriühingute hallatavate eurofondide ja AIFide ning nende investorite huve, ning aitab seega kaasa neist sätetest tulenevate nõuete eiramisele.
Euroopa Kohtu hinnang
Euroopa Kohus tõlgendas esiteks direktiive 2009/65 ja 2011/61, et määrata kindlaks neis direktiivides määratletud tasustamispoliitika ja ‑tavade esemeline kohaldamisala. Seda poliitikat kohaldatakse kõigi maksete või muude soodustuste suhtes, mida makstakse nimetatud poliitika ja tavade isikulisse kohaldamisalasse kuuluvate eurofondide valitsejate töötajate või AIFi valitsejate ametialase tegevuse eest.
Mis puudutab eurofondi valitseja või AIFi valitseja aktsiatelt saadud dividende, siis neid ei maksta küll sellise tasuna, vaid äriühingu aktsiate omandiõiguse alusel. Direktiivide 2009/65 ja 2011/61 kohaselt tuleb siiski vältida tulemustasu maksmist selliste vahendite või meetoditega, mis aitavad kaasa nende tasustamispoliitikat ja -praktikat reguleerivate direktiivide nõuete eiramisele.
Kui dividendi maksmise poliitika ajendab võtma riski, mis on vastuolus riskiprofiilidega, eurofondide või AIFide, mida haldab asjaomane äriühing või valitseja, eeskirjadega või mis kahjustab eurofondi või AIFi ja nendesse investeerinud isikute huve ning aitab seega kaasa direktiivi 2009/65 ja 2011/61 tasustamispoliitikat ja ‑tavasid käsitlevate nõuete eiramisele, siis tuleb selle maksmise suhtes kohaldada selle poliitika ja tavade suhtes kehtivaid põhimõtteid. Sellega seoses peab eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige kontrollima, kas eurofondide ja AIFide teenitud kasumi, asjaomase äriühingu teenitud kasumi ja dividendidena makstud summade vahel on selline seos, et töötajatel oleks huvi selle vastu, et eurofondid ja AIFid saaksid lühiajalises perspektiivis võimalikult suurt kasumit. Nii on see eelkõige juhul, kui eurofond või AIF maksab tulemustasu äriühingule, kelle tavapärane tegevus on eurofondide ja AIFide valitsemine alates sihtkasumi ületamisest konkreetsel võrdlusperioodil, ning et see äriühing jaotab selle tasu dividendide vormis täielikult või osaliselt ümber asjaomastele töötajatele või nende kontrollitavatele ühingutele, sõltumata eurofondi või AIFi selle perioodi järgsetest tulemustest, eelkõige eurofondil või AIFil tekkivast kahjumist. Teised kontrollitavad asjaolud on eelkõige asjasse puutuvate töötajate osaluse ulatus ja liik, sellega seotud hääleõigus, äriühingu kasumi jaotamise otsustuspoliitika ja ‑protsess, samuti osutatud kutseteenuseid arvestades nende eest äriühingu poolt töötajatele makstav potentsiaalselt tagasihoidlik põhitasu.
Teiseks täpsustas Euroopa Kohus, et direktiivide tõlgendus, milleni nii jõuti, on kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 17 lõikega 1, mis käsitleb omandiõigust ning mida kohaldatakse aktsiate omandile ja õigusele saada selliseid dividende nagu käesoleval juhul.
Euroopa Kohus nentis, et direktiivide 2009/65 ja 2011/61 tõlgendamine ei sea kahtluse alla asjaomaste töötajate omandiõigust selle äriühingu aktsiatele, mille heaks nad töötavad, ning seega ei kujuta see endast omandi äravõtmist harta artikli 17 lõike 1 teise lause tähenduses. Sellegipoolest kujutab tasustamispoliitika ja -tavade suhtes kehtivate põhimõtete kohaldamine aktsiatelt saadud dividendide suhtes vastavalt sellele tõlgendusele endast omandi kasutamise regulatsiooni harta artikli 17 lõike 1 kolmanda lause tähenduses. Need õigusnormid võivad kahjustada omandiõiguse teostamist, eelkõige aktsionäridest töötajate võimalust saada sellest omandist kasu.
Neist tulenevad aktsionäride õiguste piirangud on siiski kooskõlas hartas sätestatud tingimustega. Nimelt on need ette nähtud seadusega, see tähendab direktiividega 2009/65 ja 2011/61 ning liikmesriigi õigusnormidega, millega need üle on võetud, need ei kahjusta omandiõiguse olemust ning vastavad liidu poolt tunnustatud üldist huvi pakkuvatele eesmärkidele, milleks on investorite kaitse ja finantssüsteemi stabiilsus, millega seoses näivad need proportsionaalsed.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiiv 2009/65/EÜ vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeeringuks loodud ettevõtjaid (eurofondid) käsitlevate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (ELT 2009, L 302, lk 32), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. juuli 2014. aasta direktiiviga 2014/91/EL (ELT 2014, L 257, lk 186).
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2011. aasta direktiiv 2011/61/EL alternatiivsete investeerimisfondide valitsejate kohta, millega muudetakse direktiive 2003/41/EÜ ja 2009/65/EÜ ning määruseid (EÜ) nr 1060/2009 ja (EL) nr 1095/2010 (ELT 2011, L 174, lk 1).
(
3
)	See on direktiivi 2009/65 artiklid 14–14b ja direktiivi 2011/61 artikli 13 lõige 1 ning II lisa punktid 1 ja 2.