62024CC0150
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
LAILA MEDINA
esitatud 4. septembril 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑150/24 [Aroja] (
i
)
A
versus
Rikoskomisario B
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Korkein oikeus (Soome kõrgeim kohus))
Eelotsusetaotlus – Varjupaik ja sisseränne – Direktiiv 2008/115/EÜ – Riigis ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmine – Kinnipidamine väljasaatmise eesmärgil – Artikli 15 lõiked 5 ja 6 – Artikli 15 lõike 5 kohaselt määratud esialgsest maksimaalsest perioodist pikem kinnipidamine – Esialgse maksimaalse kinnipidamisperioodi pikendamine – Juba möödunud kinnipidamisperioodi arvutamine – Varasemate kinnipidamisperioodide liitmine – Arvesse võetavad asjaolud – Artikli 15 lõike 3 teine lause – Kinnipidamisperioodi pikendamise otsuse läbivaatamine – Läbivaatamine kohtuasutuse poolt – Riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on läbivaatamise algatamiseks nõutud kinni peetava isiku taotlus – Kohtuliku läbivaatamise ajastus ja tõhusus – Õigeaegse kohtuliku läbivaatamise puudumine – Kinni peetud kolmanda riigi kodaniku vabastamine
1.
Korkein oikeus (Soome kõrgeim kohus) soovib oma kolme küsimusega saada Euroopa Kohtult selgitust Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. Detsembri 2008. Aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (
2
) artikli 15 tõlgendamise kohta, eelkõige seoses kolmandate riikide kodanike maksimaalse kinnipidamisperioodi arvutamisega ja pikendatud kinnipidamisperioodi suhtes kohaldatavate menetluslike tagatistega.
2.
Käesolev eelotsusetaotlus on esitatud menetluses, mis on algatatud Soomes ebaseaduslikult viibiva kolmanda riigi kodaniku A ja Rikoskomisario B (politseiuurija B) vahel seoses sellega, kas asjaomase kolmanda riigi kodaniku kolmas kinnipidamisperiood tema päritoluriiki tagasisaatmise eesmärgil oli õiguspärane.
3.
Kohtuasja iseloomustab asjaolu, et asjaomast kolmanda riigi kodanikku peeti Soomes neli korda kinni tema väljasaatmiseks päritoluriiki Marokosse. Täpsemalt peeti ta kinni 10. septembrist 2022 kuni 23. novembrini 2022, 5. detsembrist 2022 kuni 15. märtsini 2023 („teine kinnipidamisperiood“), 11. septembrist 2023 kuni 18. jaanuarini 2024 („kolmas kinnipidamisperiood“) ja 7. veebruarist 2024 kuni 13. märtsini 2024. Eelotsusetaotluse esitanud kohtus ehk Korkein oikeuses (Soome kõrgeimas kohtus) tõstatatud küsimus puudutab nüüdseks lõppenud kolmanda kinnipidamisperioodi ja politsei 11. septembri 2023. aasta otsuse õiguspärasust. (
3
)
4.
Käesolevas kohtuasjas tuleb esile probleem, millega Euroopa Kohus seisab silmitsi kahe vastandliku eesmärgi tasakaalustamisel: tagada sisserändajate inimväärne kohtlemine ja individuaalsed õigused, kindlustades samal ajal nende tõhusa väljasaatmise. Nende eesmärkide vahelised pinged on endiselt lahendamata ja neid on oma olemuselt raske ühitada. (
4
)
I. Õigusraamistik
A.
Liidu õigus
1. Direktiiv 2008/115
5.
Direktiivi 2008/115 põhjendused 2, 4, 9, 13 ja 16 ning artikkel 15 on käesolevas kohtuasjas asjakohased.
6.
Direktiivi 2008/115 artiklis 15 „Kinnipidamine“ on ette nähtud:
„1.   Kui muid piisavaid, kuid leebemaid sunnimeetmeid ei ole konkreetsel juhul võimalik tulemuslikult kohaldada, võivad liikmesriigid kinni pidada ainult kolmanda riigi kodaniku, kelle suhtes kohaldatakse tagasisaatmismenetlust tagasisaatmise ettevalmistamiseks ja/või väljasaatmise läbiviimiseks, eelkõige kui:
a)
on olemas põgenemise oht või
b)
asjaomane kolmanda riigi kodanik hoiab kõrvale tagasisaatmise ettevalmistamisest või väljasaatmisest või takistab neid.
Iga kinnipidamine on võimalikult lühike ja see kestab ainult seni, kuni kestab väljasaatmise korraldamine, ning see viiakse ellu nõuetekohase hoolsusega.
2.   Kinnipidamise rakendamise otsustavad haldusasutused või kohtuorganid.
Kinnipidamine otsustatakse kirjalikult koos faktiliste ja õiguslike asjaolude esitamisega.
Kui kinnipidamise on otsustanud haldusasutused, liikmesriigid:
a)
näevad ette kas kinnipidamise õiguspärasuse kiire kohtuliku läbivaatamise võimalikult kiiresti alates kinnipidamise algusest;
b)
või annavad asjaomasele kolmanda riigi kodanikule õiguse taotleda menetlust, mille kohaselt tema kinnipidamise õiguspärasus vaadatakse võimalikult kiiresti kohtulikult läbi alates vastava menetluse käivitamisest. Sellisel juhul teavitavad liikmesriigid asjaomast kolmanda riigi kodanikku viivitamatult sellise menetluse taotlemise võimalusest.
Kui kinnipidamine on seadusvastane, vabastatakse asjaomane kolmanda riigi kodanik viivitamatult.
3.   Igal juhul vaadatakse kinnipidamine läbi mõistlike ajavahemike möödudes kas asjaomase kolmanda riigi kodaniku taotlusel või ex officio. Pikaajalise kinnipidamise korral toimub läbivaatamine kohtuasutuse järelevalve all.
4.   Kui ilmneb, et väljasaatmine ei ole enam mõistlik õiguslikel või muudel kaalutlustel või lõikes 1 sätestatud tingimused enam ei kehti, ei ole kinnipidamine enam õigustatud ning asjaomane isik vabastatakse viivitamatult.
5.   Kinnipidamine kestab seni, kuni on täidetud lõikes 1 sätestatud tingimused ning kuni see on vajalik eduka väljasaatmise tagamiseks. Iga liikmesriik sätestab kinnipidamise piiratud kestuse, mis ei tohi ületada kuut kuud.
6.   Liikmesriigid ei tohi lõikes 5 osutatud ajavahemikku pikendada, välja arvatud piiratud ajavahemiku puhul, mis ei ületa siseriikliku õiguse kohaselt veel kahteteist kuud, kui hoolimata nende mõistlikest jõupingutustest on tõenäoline, et väljasaatmise viibimise põhjuseks on:
a)
asjaomase kolmanda riigi kodaniku koostöö puudumine või
b)
kolmandatest riikidest vajalike dokumentide hankimise viibimine.“
2. Dublini III määrus
7.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määruse (EL) nr 604/2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest (
5
) (edaspidi „Dublini III määrus“), artikli 17 lõikes 1 on sätestatud:
„Erandina artikli 3 lõikest 1 võib iga liikmesriik otsustada läbi vaadata rahvusvahelise kaitse taotluse, mille on talle esitanud kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik, isegi kui käesolevas määruses sätestatud kriteeriumide kohaselt ei vastuta ta selle läbivaatamise eest.
See liikmesriik, kes otsustas käesoleva lõike alusel vaadata läbi rahvusvahelise kaitse taotluse, muutub vastutavaks liikmesriigiks ja võtab endale sellise vastutusega seotud kohustused. […]
[…]“.
8.
Dublini III määruse artikli 24 lõige 3 käsitleb tagasivõtmispalve esitamist liikmesriigi poolt, kelle territooriumil asjaomane isik viibib ilma elamisloata ja kus ei ole esitatud ühtegi uut rahvusvahelise kaitse taotlust. Selles sättes on ette nähtud, et „[k]ui tagasivõtmispalvet ei esitata lõikes 2 sätestatud ajavahemiku jooksul, siis liikmesriik, kelle territooriumil asjaomane isik ilma elamisloata viibib, annab nimetatud isikule võimaluse esitada uus taotlus“.
B.
Soome õigus
9.
30. aprilli 2004. aasta välismaalaste seaduses (301/2004) (ulkomaalaislaki (301/2004)) on põhikohtuasja suhtes kohaldatavas redaktsioonis (813/2015) (edaspidi „välismaalaste seadus“) §‑s 117a sätestatud:
„Ettevaatusabinõude võtmise üldtingimused
Välismaalase suhtes võib kohaldada selle seaduse §‑de 118–122 kohast ettevaatusabinõud, kui see on vajalik,
(1)
et selgitada riiki sisenemise või riigis viibimise tingimusi või
(2)
koostada teda puudutav väljasaatmisotsus või tagada selle täitmine või kontrollida tema riigist lahkumist muul viisil.
[…]
Kui allpool ei ole sätestatud teisiti, jääb ettevaatusabinõu kehtima seni, kuni riiki sisenemise või riigis viibimise tingimused on kindlaks tehtud, riigist lahkumise otsus on täidetud või juhtum on muul viisil lõpetatud. Ettevaatusabinõu tuleb siiski tühistada niipea, kui see ei ole enam vajalik otsuse vastuvõtmise või täitmise tagamiseks.“
10.
Välismaalaste seaduse §‑s 121 on sätestatud:
„Kinnipidamise tingimused
Kui §‑des 118–120 nimetatud ettevaatusabinõudest ei piisa, võib välismaalast individuaalse hinnangu põhjal kinni pidada, kui:
(1)
välismaalase isiklikku või muud olukorda arvestades võib mõistlikult oletada, et tema puhul on oht, et ta peidab ennast, põgeneb või takistab ükskõik millisel muul viisil märkimisväärselt teda puudutava otsuse tegemist või väljasaatmisotsuse täitmist;
(2)
kinnipidamine on vajalik välismaalase isiku tuvastamiseks;
(3)
välismaalane on pannud toime või kahtlustatakse, et ta on pannud toime kuriteo, ja kinnipidamine on vajalik väljasaatmisotsuse ettevalmistamise või selle täitmise tagamiseks;
(4)
välismaalane on oma kinnipidamise jooksul esitanud uue rahvusvahelise kaitse taotluse peamiselt eesmärgiga väljasaatmisotsuse täitmist edasi lükata või takistada;
[…]“.
11.
Välismaalaste seaduse §‑s 123 on määratletud kinnipidamise üle otsuste tegemiseks pädevad haldusasutused. Nimetatud seaduse § 124 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud pädeva haldusasutuse kohustus teatada kinnipidamisest viivitamata käräjäoikeusele (esimese astme kohus) ja selle kohtu kohustus menetleda kinnipidamisasja nelja päeva jooksul pärast kinnipidamist. Välismaalaste seaduse § 126 lõike 1 kohaselt määrab käräjäoikeus (esimese astme kohus) kinnipeetud välismaalase viivitamatu vabastamise, kui kinnipidamise tingimused ei ole täidetud.
12.
Välismaalaste seaduse §‑s 127 „Kinnipeetava isiku vabastamine“ on sätestatud:
„Asja menetlev asutus peab määrama kinnipeetava isiku vabastamise niipea, kui kinnipidamise tingimused ei ole enam täidetud. Kinnipeetav isik tuleb vabastada hiljemalt kuus kuud pärast kinnipidamisotsuse tegemist. Kinnipidamisperiood võib siiski olla pikem, kuid ei tohi ületada 12 kuud, kui kinnipeetav isik ei tee tagasisaatmise täitmisel koostööd või kui kolmandast riigist ei ole saadud vajalikke tagasisaatmisdokumente ja väljasaatmise täitmine lükkub nendel põhjustel edasi.
[…]“.
13.
Sama seaduse § 128 on sõnastatud järgmiselt:
„Kui kinnipeetava välismaalase vabastamist ei ole määratud, peab käräjäoikeus [(esimese astme kohus)], kelle piirkonnas kinnipeetava isiku kinnipidamise koht asub, viimase taotlusel kinnipidamisasja uuesti läbi vaatama […]. Asja tuleb arutada viivitamatult ja hiljemalt nelja päeva jooksul alates taotluse esitamisest. Kinnipidamisasja ei ole siiski tarvis uuesti läbi vaadata enne kahe nädala möödumist esimese astme kohtu otsusest, millega määrati asjaomase isiku kinnipidamise pikendamine asjaomases kinnipidamiskohas. Käesolevas lõikes nimetatud tähtaegade arvutamisel ei kohaldata tähtaegade arvutamise seaduse (laki säädettyjen määräaikain laskemisesta) [(150/1930)] § 5.
Kinnipeetava isiku taotlusel peab käräjäoikeus [(esimese astme kohus)] asja uuesti läbi vaatama isegi enne lõikes 1 nimetatud tähtaega, kui seda tuleb teha asjaolu tõttu, mis ilmnes pärast eelmist arutelu. Asja menetlev asutus peab kinnipeetavat isikut ja tema esindajat viivitamatult informeerima asjaolude igast märkimisväärsest muutusest, mis annab alust uuesti läbivaatamiseks, v.a juhul, kui kinnipeetava isiku suhtes on tehtud § 127 lõike 1 alusel vabastamisotsus.
[…]“.
II. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
14.
Maroko kodanik A saabus 10. septembril 2022 ebaseaduslikult Soome. Sel ajal kehtis tema suhtes sisenemiskeeld, mis hõlmas Schengeni ala ja mille Madalmaade Kuningriik olid määranud pärast seda, kui ta kadus varjupaigamenetluse ajal, mille ta oli seal algatanud. Enne Soome jõudmist oli asjaomane kolmanda riigi kodanik taotlenud varjupaika ka Rootsis ja Šveitsis.
15.
Soome saabumise päeval peeti ta kinni välismaalaste seaduse § 121 lõike 1 punktide 1–3 alusel, millega on üle võetud direktiivi 2008/115 artikli 15 lõige 1. See kinnipidamisperiood lõppes 23. novembril 2022.
16.
25. oktoobri 2022. aasta otsusega määras Maahanmuuttovirasto (Soome migratsiooniamet; edaspidi „migratsiooniamet“), et asjaomane kolmanda riigi kodanik tuleb saata Marokosse tagasi.
17.
29. oktoobril 2022 esitas asjaomane kolmanda riigi kodanik Soomes varjupaigataotluse. 24. novembril 2022 lükkas migratsiooniamet selle taotluse ilmselge põhjendamatuse tõttu tagasi, määras tema tagasisaatmise Marokosse ja kehtestas talle kaheaastase sisenemiskeelu.
18.
5. detsembril 2022 peeti asjaomane kolmanda riigi kodanik teist korda kinni ning see kinnipidamisperiood lõppes 15. märtsil 2023.
19.
Turun hallinto‑oikeus (Turu halduskohus, Soome) jättis 5. jaanuari 2023. aasta määrusega rahuldamata asjaomase kolmanda riigi kodaniku taotluse tema väljasaatmisotsuse täitmise keelamiseks.
20.
11. septembril 2023 peeti asjaomane kolmanda riigi kodanik kolmandat korda kinni. Politseiuurija B 11. septembri 2023. aasta otsuse kohaselt, millega määrati kolmas kinnipidamisperiood, oli asjaomane kolmanda riigi kodanik olnud sel kuupäeval varasemaid kinnipidamisperioode arvesse võttes juba kinni peetud kokku 5 kuud ja 23 päeva; esialgse maksimaalse kuuekuulise ajavahemiku ületamise tingimused olid siiski täidetud, kuna tagasisaatmisotsuse täitmine hilines, sest asjaomane kolmanda riigi kodanik ei teinud tagasisaatmise täideviimisel koostööd ja tagasisaatmiseks vajalikke dokumente ei olnud Maroko Kuningriigilt saadud. Politsei pöördus seejärel Helsingin käräjäoikeuse (Helsingi esimese astme kohus) poole, et viimane analüüsiks kinnipidamise tingimusi, ja esitas sellele kohtule nimetatud 11. septembri 2023. aasta otsuse. Otsuses esitatud teabe kohaselt teatati sellest otsusest ka asjaomasele kolmanda riigi kodanikule. Kohtuistung toimus selles kohtus 15. septembril 2023.
21.
Seda kolmandat kinnipidamisperioodi hindas 7. detsembril 2023 uuesti Etelä‑Karjalan käräjäoikeus (Lõuna‑Karjala esimese astme kohus, Soome), kes korraldas omal algatusel kohtuistungi, kui selgus, et esialgne maksimaalne kuuekuuline kinnipidamisperiood võib olla ületatud. Samal kuupäeval tehtud kohtuotsuses asus see kohus esiteks seisukohale, et eri kinnipidamisperioodid tuleb kokku liita, kuna nende kinnipidamiste eesmärk oli tagada ühe ja sama tagasisaatmisotsuse täitmine. Teiseks asus nimetatud kohus seisukohale, et kuuekuulise perioodi ületamise suhtes kohaldatavad ja kõik muud kinnipidamise pikendamise materiaalõiguslikud tingimused olid täidetud. Kolmandaks leidis kohus, et asjaomast kolmanda riigi kodanikku ei tohiks vabastada ainuüksi seetõttu, et kohtuistung toimus ex officio alles siis, kui kinnipidamise kogukestus oli ületanud kuus kuud. Seetõttu otsustas ta, et asjaomane kolmanda riigi kodaniku kinnipidamist jätkatakse.
22.
Samal päeval esitas asjaomane kolmanda riigi kodanik selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Itä‑Suto hovioikeusele (Ida‑Soome apellatsioonikohus, Soome), kes jättis selle 19. detsembri 2023. aasta kohtuotsusega rahuldamata muu hulgas seetõttu, et välismaalaste seaduse § 128 kohaselt vaatab käräjäoikeus (esimese astme kohus) kinnipidamisasja uuesti läbi kinnipeetava isiku taotlusel ning kuigi politsei 11. septembri 2023. aasta otsuses olid viidatud kuuekuulise kinnipidamisperioodi ületamise tingimustele, ei olnud asjaomane kolmanda riigi kodanik taotlenud läbivaatamist. Itä‑Suomen hovioikeus (Ida‑Soome apellatsioonikohus) otsustas seega, et asjaomast kolmanda riigi kodanikku ei tohi vabastada ainuüksi põhjusel, et käräjäoikeus (esimese astme kohus) ei olnud teinud nende tingimuste kohta omal algatusel otsust enne maksimaalse kuuekuulise kinnipidamisperioodi möödumist.
23.
Asjaomane kolmanda riigi kodanik esitas Korkein oikeusele (Soome kõrgeim kohus) apellatsioonkaebuse, seades kinnipidamise õiguspärasuse kahtluse alla ainuüksi sel põhjusel, et maksimaalse kuuekuulise kestuse ületamise küsimust ei käsitletud, nagu menetluses ette nähtud. Politseiuurija B väidab, et apellatsioonkaebus tuleb rahuldamata jätta. See politseiuurija väidab, et asjas toimunud muutusi arvestades on kolmas, 11. septembril 2023 alanud kinnipidamisperiood uus, mistõttu ei ole maksimaalset kuuekuulist esialgset perioodi isegi käsitletaval juhul ületatud ning asjaomast kolmanda riigi kodanikku ei oleks tohtinud vabastada põhjustel, mida ta nimetab, sest kinnipidamise tingimused on igal juhul täidetud.
24.
Kolmas kinnipidamisperiood kestis 18. jaanuarini 2024, mil asjaomane kolmanda riigi kodanik põgenes Taani.
25.
Pärast seda, kui asjaomane kolmanda riigi kodanik saadeti Dublini III määruse kohaselt Taanist Soome tagasi, peeti ta 7. veebruaril 2024 neljandat korda kinni. Ta vabastati politseiuurija otsusega 13. märtsil 2024. aastal.
26.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib alguses, et tema menetluses olev vaidlus puudutab üksnes kolmanda kinnipidamisperioodi õiguspärasust. Seejärel märgib ta, et kõik asjaomase kolmanda riigi kodaniku kinnipidamisperioodid põhinesid vajadusel tagada väljasaatmiseks ettevalmistamine või väljasaatmisotsuse täitmine kooskõlas välismaalaste seaduse § 121 lõike 1 punktidega 1 ja 3 ning ka vajadusel tuvastada vastavalt selle sätte punktile 2 tema isik. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et ajavahemikul 29. oktoobrist 2022 – mil esitati varjupaigataotlus – kuni 5. jaanuarini 2023 – mil Turun hallinto‑oikeus (Turu halduskohus) tegi määruse, millega jäeti rahuldamata asjaomase kolmanda riigi kodaniku taotlus tema väljasaatmisotsuse täitmise keelamiseks – põhines kinnipidamine ka vajadusel tagada varjupaigataotluse menetlemine kooskõlas välismaalaste seaduse § 121 lõikega 1.
27.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et tõendid, millele politsei tugines, et õigustada asjaomase kolmanda riigi kodaniku kinnipidamist, hõlmasid tema kadumist mitmes liikmesriigis, sealhulgas Soomes, varjupaigamenetluse jooksul; asjaolu, et ta suhtus Marokosse tagasisaatmisesse negatiivselt; kuritegusid, mille ta oli Soomes viibimise ajal toime pannud; valeütlusi tema vanuse ja isiku kohta Soome saabumisel ning asjaolu, et ta ei olnud täitnud kohustust ilmuda 2023. aasta suve jooksul ametiasutustesse, mis oli alternatiiv kinnipidamisele. See kohus märgib, et mõned kinnipidamise alused ilmnesid alles pärast teise kinnipidamisperioodi lõppu ja kujutavad endast seega uusi aluseid, mis õigustavad 11. septembril 2023 alanud kolmandat kinnipidamisperioodi. Tema sõnul ei analüüsitud aga Helsingin käräjäoikeuses (Helsingi esimese astme kohus) 15. septembril 2023 toimunud kohtuistungil maksimaalse kuuekuulise tähtaja ületamise tingimusi esitatud tõendite taustal ning neid tingimusi ei nimetatud ka selle kohtu otsuses.
28.
Sellega seoses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks juhiseid selle kohta, kuidas arvutada direktiivi 2008/115 artikli 15 lõigete 5 ja 6 kohaseid maksimaalseid kinnipidamisperioode. Teiseks on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 3 teise lause kohaselt on lubatud nõuda riigisiseses õiguses, et esialgse maksimaalse kuuekuulise kinnipidamisperioodi pikendamise kohtulik kontroll tuleb algatada kinnipeetud kolmanda riigi kodaniku taotlusel. Samuti tekitab see küsimuse sellise läbivaatamise ajastuse kohta, täpsemalt selle kohta, kas see peab toimuma enne kuuekuulise tähtaja möödumist või võib seda teha siis, kui kinnipidamisperioodi on juba pikendatud. Lõpetuseks, kui tuvastatakse, et kuuekuulist tähtaega ületati õigusvastaselt ilma nõuetekohase kohtuliku läbivaatamiseta, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus saada selgitusi liidu õigusest tulenevate tagajärgede kohta, eelkõige selle kohta, kas liikmesriigi kohus oleks pidanud vabastama asjaomase kolmanda riigi kodaniku viivitamata, kuigi kinnipidamise materiaalõiguslikud tingimused olid endiselt täidetud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus juhib tähelepanu sellele, et käesolevas kohtuasjas on tegemist vahetu õigusmõjuga sätte rikkumisega, mis võib piirata kohtu kaalutlusõigust menetlusnormide rikkumise korral.
29.
Neil asjaoludel otsustas Korkein oikeus (Soome kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
a.
Kas [direktiivi 2008/115] artikli 15 lõikeid 5 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et nendes nimetatud kinnipidamise maksimaalsete kestuste arvutamisel tuleb arvesse võtta kõiki eelnevaid kinnipidamisperioode? Kui niisugust kohustust ei eksisteeri kõikidel juhtudel, siis milliseid aspekte tuleb arvesse võtta, et teha kindlaks, kas eelneva kinnipidamisperioodi kestust tuleb maksimaalsete kestuste arvutamisel arvesse võtta?
b.
Kuidas tuleb konkreetselt olukorda hinnata niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, kus esiteks jäi kinnipidamise peamine õiguslik alus, milleks oli tagada ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku väljasaatmine, põhiliselt samaks, kuid teiseks põhjendati uut kinnipidamist osaliselt uute faktiliste ja õiguslike põhjendustega, asjaomane isik läks kinnipidamisperioodide vahel teise liikmesriiki, kust ta saadeti tagasi Soome, ning eelneva kinnipidamisperioodi lõpust kuni uue kinnipidamiseni möödus mitu kuud?
2.
a.
Kas [direktiivi 2008/115] artikli 15 lõike 3 teises lauses sätestatuga on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt sõltub maksimaalse kuuekuulise kestuse ületamise üle kohtuliku kontrolli alustamine kinnipeetava isiku taotlusest?
b.
Kas [direktiivi 2008/115] artikli 15 lõike 3 teises lauses silmas peetud kohtulik kontroll, mille ese on haldusasutuse otsus ületada kinnipidamise maksimaalne esialgne kestus, milleks on kuus kuud, tuleb läbi viia enne, kui see maksimaalne kestus saavutatakse, ja kui mitte, siis kas see tuleb igal juhul läbi viia viivitamata pärast selle haldusasutuse otsuse tegemist?
3.
Kas [direktiivi 2008/115] artikli 15 lõike 3 teises lauses silmas peetud kohtuliku kontrolli puudumine artikli 15 lõikes 5 nimetatud kinnipidamise maksimaalse kuuekuulise kestuse ületamise olukorras toob kaasa kohustuse kinnipeetav isik vabastada, isegi kui selle hilinenud kohtuliku kontrolli läbiviimise hetkel tuvastatakse, et kinnipidamise kõik materiaalõiguslikud tingimused on täidetud ja et asja menetletakse seega menetluslikust vaatevinklist õigesti? Kui niisuguses olukorras ei eksisteeri automaatse vabastamise kohustust, siis milliseid aspekte tuleb liidu õiguse seisukohast arvesse võtta, et teha kindlaks liiga hilja läbi viidud kohtuliku kontrolli tagajärjed konkreetselt niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas käsitletavad?“
30.
Kirjalikud seisukohad esitasid Euroopa Kohtule Soome, Tšehhi ja Madalmaade valitsus ning Euroopa Komisjon. 30. aprillil 2025 toimunud kohtuistungil esitasid põhikohtuasja kaebaja politseiuurija B, Soome valitsus ja komisjon ka suulised argumendid.
III. Analüüs
A.
Esimene küsimus
31.
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2008/115 artikli 15 lõikeid 5 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et teha kindlaks, kas kinnipidamise maksimaalne kestus on möödunud, tuleb kokku liita kõik ajavahemikud, mille jooksul asjaomane isik oli varem artikli 15 alusel kinni peetud sama tagasisaatmisotsuse täitmiseks. Kui see ei ole nii, siis soovib kohus teada, kas selle otsustamisel, kas eelnevaid kinnipidamisperioode tuleb arvesse võtta, on oluline, et uue kinnipidamisperioodi põhjendamisel tugineti uutele õiguslikele ja faktilistele asjaoludele; et asjaomane isik läks teise liikmesriiki, kust ta saadeti Soome tagasi, ning eelmise kinnipidamisperioodi lõpu ja uue alguse vahel on möödunud mitu kuud.
32.
Täpsemalt küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas eraldi kinnipidamisperioodid, mille vahel on olnud vabaduses viibimise perioodid, tuleks automaatselt kokku liita või võib teatavad eelnevad perioodid välja jätta. See kohus leiab, et kuigi olemasolev kohtupraktika ja eelkõige 30. novembri 2009. aasta kohtuotsus Kadzoev (
6
) viitavad ühtsele lähenemisele, ei ole Euroopa Kohus selles küsimuses lõplikku otsust teinud. (
7
)
1. Kas kõik direktiivi 2008/115 artikli 15 kohased kinnipidamisperioodid, mis on seotud sama tagasisaatmisotsusega, tuleb eranditult kokku liita?
33.
Direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 1 kohaselt saab liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult viibiva kolmanda riigi kodaniku kinnipidamine juhul, kui pole muid piisavaid, kuid leebemaid sunnimeetmeid, mida oleks võimalik tõhusalt kohaldada, olla põhjendatud üksnes selle kodaniku tagasisaatmise ettevalmistamiseks ja/või väljasaatmise korraldamiseks, eriti kui esineb põgenemise oht või kui see kodanik hoiab kõrvale tagasisaatmise ettevalmistamisest või väljasaatmismenetlusest või takistab neid. (
8
)
34.
Lisaks tuleneb direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 1 viimasest lõigust ja lõikest 4, et ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku kinnipidamine peab olema võimalikult lühike ja see peab kestma ainult seni, kuni kestab väljasaatmise korraldamine, mida tehakse nõuetekohase hoolsusega, (
9
) kusjuures juhul, kui ilmneb, et väljasaatmine ei ole enam mõistlik või kinnipidamise aluseks olnud tingimused ei ole enam täidetud, ei ole kinnipidamine enam põhjendatud ning asjaomane isik tuleb viivitamatult vabastada. (
10
)
35.
Lisaks näevad sama direktiivi artikli 15 lõiked 5 ja 6 ette, et iga liikmesriik sätestab kinnipidamise piiratud kestuse, mis ei tohi ületada kuut kuud, kusjuures seda ajavahemikku võib pikendada üksnes kindlaksmääratud ajavahemikuks, mis ei ületa mingil juhul täiendavat 12 kuud, ning üksnes juhtudel, kui hoolimata liikmesriigi ametiasutuste kõikidest mõistlikest jõupingutustest on tõenäoline, et väljasaatmine kestab asjaomase kolmanda riigi kodaniku koostöö puudumise või kolmandatest riikidest vajalike dokumentide hankimise tõttu tõenäoliselt kauem. (
11
) Seega on direktiivi 2008/115 artikli 15 lõigetes 1 ja 6 sätestatud erinevad alused kinnipidamiseks ja selle pikendamiseks. Lõike 1 kohaselt võib kinnipidamise määrata juhul, kui on olemas põgenemise oht või kui isik väldib või takistab väljasaatmismenetlust. Kui väljasaatmist ei ole võimalik viia läbi 6 kuu jooksul, on lõike 6 kohaselt lubatud tähtaega pikendada – kokku 18 kuuni –, kui asjaomane isik ei tee koostööd või kui kolmandatest riikidest dokumentide saamisel esineb viivitusi. Kohtuotsuses Kadzoev rõhutas Euroopa Kohus, et direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 6 kohaselt ei ole mingil juhul lubatud ületada selles sättes kindlaks määratud maksimaalset tähtaega. (
12
)
36.
Eelkõige on direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 2 viimases lauses märgitud, et „[k]ui kinnipidamine on seadusvastane, vabastatakse asjaomane kolmanda riigi kodanik viivitamatult“. Selle direktiivi artikli 15 lõikes 4 on samuti nõutud asjaomase isiku viivitamatu vabastamine, kui kinnipidamine ei ole enam õigustatud, st „[k]ui ilmneb, et väljasaatmine ei ole enam mõistlik õiguslikel või muudel kaalutlustel või lõikes 1 sätestatud tingimused enam ei kehti“. Seega tuleb kinnipeetav isik viivitamata vabastada niipea, kui 18 kuu pikkune maksimaalne kinnipidamisaeg (või riigisisene tähtaeg, mis käesoleval juhul on Soomes 12 kuud) on möödunud. (
13
)
37.
Seega on Euroopa Kohus otsustanud, et direktiivi 2008/115 artikli 15 lõikega 1 ja lõigetega 4–6 on vastuolus liikmesriigi riigisisesed õigusnormid, mis ühelt poolt ei näe ette, et ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku kinnipidamist peetakse automaatselt ebaseaduslikuks maksimaalse 18 kuu möödumisel, ning mis teiselt poolt ei taga, et see kinnipidamine kestab ainult seni, kuni kestab väljasaatmise korraldamine, mida tehakse nõuetekohase hoolsusega. (
14
)
38.
Selline tõlgendus tuleneb otseselt asjaolust, et direktiivi 2008/115 artikli 15 lõigetes 5 ja 6 sätestatud maksimaalse tähtaja eesmärk on – nagu Euroopa Kohus on selgitanud kohtuotsuses El Dridi (
15
) – piirata sunniviisilise väljasaatmise korral kolmanda riigi kodaniku vabadusekaotust. Kuna selle isiku kinnipidamine ebaseaduslikule riigis viibimisele järgneva tagasisaatmismenetluse kontekstis, eelkõige direktiivi 2008/115 raames, kujutab endast Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) (
16
) artiklis 6 sätestatud põhiõiguse vabadusele rasket riivet, on liikmesriigi pädevatele asutustele antud õigus kolmandate riikide kodanikke kinni pidada rangelt piiritletud direktiivi 2008/115 IV peatüki sätetega, et tagada esiteks proportsionaalsuse põhimõtte järgimine seoses võetavate abinõude ja taotletavate eesmärkidega ning teiseks kolmandate riikide kodanike põhiõiguste austamine.
39.
Seega tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast, eelkõige kohtuotsusest Politsei- ja Piirivalveamet, (
17
) et direktiivi 2008/115 artikli 15 kohase kinnipidamismeetme võib määrata ainult juhul, kui asjaomase isiku käitumine võib ohustada tagasisaatmisotsuse täitmist, ja selle meetme ainus eesmärk peab olema tagasisaatmismenetluse tõhususe tagamine, (
18
) järgides rangelt proportsionaalsuse põhimõtet. (
19
) Kui ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku kinnipidamine on määratud väljasaatmise eesmärgil, ei ole sel seega karistuslikku eesmärki. (
20
) Nagu asjaomane kolmanda riigi kodanik rõhutas, kohaldatakse lisaks sellise riive tõsiduse tõttu rangeid tagatisi, sealhulgas ettenähtavust ja kaitset omavoli eest. (
21
)
40.
Kokkuvõttes rõhutavad liidu õiguses sätestatud proportsionaalsuse põhimõte, kinnipidamise viimase abinõuna kasutamise põhimõte ja omavolilise vabaduse võtmise keeld, et kinnipidamine on direktiivi 2008/115 artikli 15 kohaselt oma olemuselt erandlik. Kuigi nende põhimõtetega ei nähta iseenesest sõnaselgelt ette konkreetset kinnipidamisperioodide arvutamise meetodit, tähendab nende koosmõju – koostoimes nõudega, et kinnipidamise ainus eesmärk peab olema tagasisaatmismenetluse tõhususe tagamine –, et arvutusmeetod peab kajastama ja järgima neid põhitagatisi. Ainult kumulatiivne lähenemisviis tagab, et vabaduse võtmise kogukestus jääb rangelt piiratuks sellega, mis on konkreetsel juhul vajalik ja proportsionaalne. Mis tahes alternatiivne lähenemisviis, mille puhul ei arvestata eelnevaid kinnipidamisperioode, toob kaasa ohu, et selle direktiivi artikli 15 lõigetes 5 ja 6 sätestatud tähtaegadest hoitakse kõrvale, kahjustades seega kolme nimetatud põhimõtet. Kui sama tagasisaatmismenetlusega seotud järjestikuseid kinnipidamisperioode ei liideta kokku, võib see praktikas võimaldada liikmesriikidel hoida kõrvale 18 kuu pikkusest maksimumperioodist, jätkates kinnipidamist sama tagasisaatmisotsuse alusel. Selline praktika viiks tähtajatu kinnipidamiseni, mis on vastuolus eespool nimetatud põhimõtetega. Seega tuleb sama tagasisaatmismenetlusega seotud kinnipidamisperioodid põhimõtteliselt kokku liita, et järgida direktiivis 2008/115 sätestatud rangeid tähtaegu.
2. Faktiliste asjaolude olulisus kinnipidamisperioodide arvutamisel
a) Kinnipidamisperioodide vahelised katkestused
41.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et käesoleval juhul oli asjaomane kolmanda riigi kodanik enne kolmandat kinnipidamisperioodi vabastatud peaaegu kuueks kuuks, mille jooksul ta ei täitnud talle määratud leebemat sunnimeedet – nimelt aruandekohustust –, lahkus Soomest Rootsi ja saadeti seejärel sellest liikmesriigist tagasi Soome.
42.
Kohtuistungil väitis politseiuurija B, et kui viimasest kinnipidamisest on möödunud teatav aeg, kui on esitatud muid õiguslikke argumente või on ilmnenud uusi faktilisi asjaolusid ja kui isiku edukat tagasisaatmist võib pidada tõenäoliseks, peaks olema võimalik alustada uut kinnipidamisperioodi olenemata mis tahes varasemast kinnipidamisest. Mis tahes muu tõlgendus võib tekitada olukorra, kus tagasisaatmismeetmete rakendamine muutub asjaomase isiku eluajal võimatuks. See oleks vastuolus direktiivi 2008/115 eesmärkide tõhusa saavutamisega.
43.
Seega tekib küsimus, kas pikaajaline katkestus, millega kaasneb asjaomase kolmanda riigi kodaniku ebaseaduslik lahkumine tagasisaatmisotsuse teinud liikmesriigist, annab alust arvutuse nullimiseks.
44.
Nagu ma juba märkisin, peab iga kinnipidamine olema direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 1 kohaselt võimalikult lühike ja kestma ainult seni, kuni kestab väljasaatmise korraldamine, ning see tuleb viia ellu nõuetekohase hoolsusega. Selle direktiivi artikli 15 lõike 4 kohaselt ei ole kinnipidamine enam põhjendatud ja asjaomane isik tuleb viivitamata vabastada, kui ilmneb, et väljasaatmine ei ole õiguslikel või muudel kaalutlustel enam mõistlik või kui lõikes 1 sätestatud tingimused ei ole enam täidetud. (
22
) Lisaks tuleneb kohtuotsusest Kadzoev, et direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 6 kohaselt ei ole mingil juhul lubatud ületada selles sätestatud maksimaalset kinnipidamisperioodi. (
23
) Sellest kohtuotsusest tulenev kohtupraktika kinnitab, et direktiivi artikli 15 kohaselt tuleb maksimaalse kestuse järgimise hindamisel liita kokku kõik tagasisaatmismenetlusega seotud kinnipidamisperioodid. (
24
) Sellest kohtupraktikast tuletatud loogika seisneb selles, et niisugused kinnipidamismeetmed on osa ühtsest tagasisaatmismenetlusest ja neid tuleb käsitleda lubatud kestuse arvutamisel tervikuna. Kui kinnipidamine on seotud sama tagasisaatmismenetlusega, mis kuulub direktiivi 2008/115 kohaldamisalasse, oleks lubatud kinnipidamisperioodi arvutamise uuesti alustamine nullist pärast katkestust vastuolus nimetatud sättes kehtestatud tähtaja kumulatiivse laadiga.
45.
Sellist tõlgendust toetab kohtuotsus John vs. Kreeka, (
25
) kus Euroopa Inimõiguste Kohus leidis, et kaebaja jätkuv kinnipidamine isegi pärast ametlikku vabastamist ja uuesti kinnipidamist kujutas endast Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 5 lõikega 1 vastuolus olevat omavolilist vabaduse võtmist. Selles kohtuotsuses tuvastas see kohus, et uues väljasaatmisotsuses korratakse samu põhjendusi kui eelmises ega esitata ühtegi uut põhjendust uueks kinnipidamiseks. (
26
) Teisisõnu ei olnud teine kinnipidamisperiood tegelikult eraldiseisev, sest see põhines samadel väljasaatmise alustel ja sel puudus uus põhjendus ning see viidi ellu viisil, mis vaid näis olevat õiguspärane.
46.
Minu hinnangul järeldub sellest, et kinnipidamisperioodide arvutamist ei saa tagasisaatmisotsuse täitmise ajal ühe väljasaatmismenetluse käigus „uuesti alustada“, kui selle aluseks olev eesmärk ja menetluslik kontekst jäävad samaks. Kui tagasisaatmisotsus jääb jõusse, ei õigusta kinnipidamise katkestamine – olenemata selle kestusest – kinnipidamisperioodi arvutamise uuesti alustamist nullist.
47.
Olukord oleks teistsugune, kui kinnipidamine põhineks uuel tagasisaatmis- või väljasaatmisotsusel, mis on võetud esialgsest tagasisaatmisotsusest sõltumatult vastu täiesti uutel alustel ja mis tuleb kohtulikult läbi vaadata. Sellisel juhul võib kinnipidamist käsitleda eraldi väljasaatmismenetluses. Vastasel juhul tuleb kinnipidamist käsitada sama väljasaatmismenetluse osana ning juba kinnipidamisel oldud aega tuleb arvestada direktiivi 2008/115 artikli 15 lõigete 5 ja 6 kohase maksimaalse kestuse hulka kuuluvana. Näiteks juhul, kui tagasisaatmismenetlusest on tegelikult ja lõplikult loobutud ning kolmanda riigi kodanik siseneb palju aastaid hiljem uuesti ebaseaduslikult liikmesriiki, võivad selle uue sisenemisega kaasneda uued õiguslikud ja faktilised asjaolud, nagu isiku ebaseaduslik viibimine riigi territooriumil ilma elamisloata või mis tahes õigusliku aluseta riigis viibimiseks. Sellised asjaolud võivad õigustada uue tagasisaatmisotsuse vastuvõtmist direktiivi 2008/115 artikli 6 alusel, algatades seega uue tagasisaatmismenetluse. Mis tahes kinnipidamismeede, mis põhineb sellel uuel otsusel, oleks seotud eraldiseisva ja eristatava tagasisaatmismenetlusega, mitte ei kujutaks endast varasema menetluse jätku. Selline stsenaarium eeldab siiski seda, et esimesest menetlusest loobutakse tegelikult pärast isiku pikaajalist eemalviibimist ja seega ametiasutuste tegevusetust, mida tavaliselt mõõdetakse aastate, mitte kuudega. Vastasel juhul ei saa tagasisaatmismenetlust pidada menetluseks, millest on lõplikult loobutud. Teisisõnu peavad asjaolud minema menetluse viibimisest või ajutistest takistustest palju kaugemale, et saaks alustada uut menetlust.
48.
Järelikult ei katkesta asjaolu, et kolmanda riigi kodanik võis tagasisaatmise eest vastutava liikmesriigi territooriumilt ajutiselt lahkuda või ei järginud leebemaid sunnimeetmeid, tagasisaatmismenetluse järjepidevust, välja arvatud juhul, kui on tõendatud, et pädevad asutused on sellest menetlusest tegelikult ja lõplikult loobunud.
49.
Käesoleval juhul teatas Soome valitsus kohtuistungil, et ei ole tehtud ametlikku otsust, millega loobutaks tagasisaatmismenetlusest; pigem jääb kohtuasi avatuks, kuni asjaomane kolmanda riigi kodanik on välja saadetud, kusjuures pädevad asutused teevad jätkuvalt aktiivselt tööd tagasisaatmise täideviimise nimel. Kuna tagasisaatmismenetlusest ei ole tegelikult ja lõplikult loobutud ning arvestades ametiasutuste pidevaid jõupingutusi asjaomase kolmanda riigi kodaniku väljasaatmiseks, tuleb kinnipidamismeetmeid järelikult käsitada üheainsa käimasoleva tagasisaatmismenetlusega seotud meetmetena. Sellest järeldub, et direktiivi 2008/115 artiklis 15 ette nähtud kinnipidamise maksimaalset kestust ei saa uue kinnipidamise korral uuesti nullist arvestada, kuna väljasaatmismenetluse eesmärk ja menetluslik kontekst jäävad samaks. Asjaolu, et kolmanda riigi kodanik võis tagasisaatmise eest vastutava liikmesriigi territooriumilt ajutiselt – õiguspäraselt või õigusvastaselt – lahkuda või ei järginud leebemaid sunnimeetmeid, ei katkesta tagasisaatmismenetluse järjepidevust, välja arvatud juhul, kui on tõendatud, et pädevad asutused on sellest menetlusest tegelikult ja lõplikult loobunud.
b) Tagasisaatmist takistavad meetmed
50.
Nagu ma olen märkinud, (
27
) ei katkesta asjaolu, et kolmanda riigi kodanik võis tagasisaatmise eest vastutava liikmesriigi territooriumilt ajutiselt lahkuda või ei järginud leebemaid sunnimeetmeid, tagasisaatmismenetluse järjepidevust, välja arvatud juhul, kui on tõendatud, et pädevad asutused on sellest menetlusest tegelikult ja lõplikult loobunud.
51.
Kuigi ebaseaduslik liikumine või kehtestatud nõuete täitmata jätmine võib õigustada kinnipidamise uuendamist direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 1 kohase uue hindamise alusel, ei anna see alust kinnipidamisperioodi taas nullist arvestamiseks. Uus arvutus tehakse ainult siis, kui tagasisaatmismenetlusest on tegelikult ja lõplikult loobutud ning see on hiljem uuesti algatatud, näiteks uue tagasisaatmisotsusega. (
28
) See peab olema selgelt kindlaks tehtud, et järgida selles direktiivis ja kohtupraktikas nõutud piiratud ja proportsionaalse kinnipidamise põhimõtet, vältides omavolilist kinnipidamist (
29
) ja seega kinnipidamise kestuse omavolilist pikendamist.
52.
Nagu ma juba märkisin, on tagasisaatmisotsuse täitmise pikaajalise katkestuse korral selle kindlakstegemisel, kas võib teha uue tagasisaatmisotsuse, seega määrav asjaolu, kas tagasisaatmismenetlusest on tegelikult ja lõplikult loobutud. (
30
) Selliste asjaolude puudumisel arvestatakse kõik varasemad kinnipidamisperioodid jätkuvalt direktiivi 2008/115 kohaselt lubatud maksimaalse kestuse hulka.
53.
Kuigi asjaomase kolmanda riigi kodaniku poolt tagasisaatmismenetluse ajal toime pandud tegusid tuleb arvesse võtta, eelkõige direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 1 kohasele võimalikule põgenemisohule viitava näitajana, ei saa selline käitumine iseenesest õigustada esialgset kinnipidamist ega selle pikendamist kõnealuse direktiivi artikli 15 lõike 6 alusel. Sellega seoses peab kinnipidamine tagasisaatmise eesmärgil olema rangelt piiratud tagasisaatmise või väljasaatmise hõlbustamise eesmärgiga ning olema proportsionaalne ja ajaliselt piiratud. (
31
)
54.
Oluline on märkida, et kui väljasaatmine ei ole enam realistlikult teostatav – näiteks kolmanda riigi pikaajalise tegevusetuse tõttu –, muutub isiku jätkuv kinnipidamine õigusvastaseks olenemata tema käitumisest tagasisaatmisotsuse täitmisel. Sellisel juhul ei saa asjaomase isiku käitumine – isegi kui ta ei tee koostööd – kaaluda üles nõuet, et kinnipidamine peab olema rangelt seotud realistliku väljavaatega väljasaatmiseks.
55.
Sellega seoses kuulas Euroopa Kohus kohtuistungil õiguslikke argumente selle kohta, kas meetmeid võib võtta pärast seda, kui tagasisaatmismenetlus on tulemuseta lõpetatud, mida käsitleti kohtuotsuses JZ, (
32
) kohaldades kohtuotsust Achughbabian, (
33
) milles Euroopa Kohus sisuliselt otsustas, et direktiivi 2008/115 kohaselt on liikmesriikidel lubatud määrata kriminaalkaristusi, sealhulgas vangistust, kui tagasisaatmismenetlus on lõpetatud ja väljasaatmine on ebaõnnestunud, sealhulgas juhul, kui asjaomane isik on seda takistanud. (
34
) Pean siiski rõhutama, et kohtuotsus JZ (
35
) ei ole vastuolus seisukohaga, et sama tagasisaatmismenetlusega seotud järjestikused kinnipidamisperioodid tuleks direktiivi 2008/115 artikli 15 alusel kokku liita, vaid selles käsitletakse pigem teistsugust õiguslikku konteksti: see puudutab olukorda pärast tulemuseta lõpetatud tagasisaatmismenetlust, st kui isik ei ole territooriumilt lahkunud vaatamata tagasisaatmismenetluse lõpuleviimisele ja maksimaalse kinnipidamisperioodi möödumisele. Kui see direktiiv on veel kohaldatav, peaks kinnipidamisperioodide liitmise põhimõte tagasisaatmisotsuse täitmise ajal endiselt kehtima.
56.
Käesoleval juhul ei ole viiteid sellele, et asjaomase kolmanda riigi kodaniku kolmas kinnipidamisperiood oleks eelmisest kahest perioodist sõltumatu. Seega ei saa pärast kokku 5 kuu ja 23 päeva möödumist määratud kinnipidamisperioodi pidada uueks perioodiks, millega lähtestatakse tema kinnipidamise kestuse arvestamine, välja arvatud juhul, kui väljasaatmismenetlus lõpetati õiguspäraselt ja tõhusalt tegeliku ja lõpliku loobumise teel ning uus tagasisaatmismenetlus on algatatud uue õigusliku alusega ja uute asjaolude taustal, mis lähevad oluliselt kaugemale menetluslikust viivitusest või ajutistest takistustest. Vastupidine otsus kahjustaks direktiivi 2008/115 piiranguid ja kaitse-eesmärki. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tegema kindlaks, kas tagasisaatmisotsus oli pärast varasemaid kinnipidamisperioode endiselt kehtiv ja täitmisele pööratav.
c) Kolmanda riigi suutmatus teha koostööd
57.
Direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 6 kohaselt võib kolmanda riigi vastuse või koostöö puudumine – näiteks reisidokumentide väljastamata jätmine – õigustada kinnipidamise pikendamist, tingimusel et liikmesriik suudab tõendada, et ta on teinud tagasisaatmise tagamiseks mõistlikke jõupingutusi. Kui viivitus ei ole tingitud üksnes kolmanda riigi tegevusetusest ja liikmesriik ei ole aktiivselt otsinud alternatiive ega võtnud järelmeetmeid või suurendanud oma jõupingutusi, ei pruugi ta täita mõistlike jõupingutuste künnist ja pikendatud kinnipidamine võib muutuda õigusvastaseks. See küsimus on tihedalt seotud kõnealuse direktiivi artikli 15 lõigetes 1 ja 4 nõutava tõhususe ja nõuetekohase hoolsusega.
58.
Nagu ma juba mainisin: kui puudub mõistlik väljavaade väljasaatmiseks, peab kinnipidamine olema võimalikult lühike ja lõppema pärast direktiivi 2008/115 artikli 15 lõigetes 5 ja 6 sätestatud tähtaegade möödumist. Seega ei anna ainuüksi kolmanda riigi vastuse puudumine iseenesest luba jätkata piiramatult kinnipidamist. Liikmesriik peab tõendama, et ta jätkas hoolsalt ja ennetavalt tegutsemist – võttes näiteks korduvalt ühendust, kasutades konsulaarvahendeid või koostöölepinguid –, et tagada asjaomase kolmanda riigi kodaniku tagasisaatmine.
59.
Kuigi käesolevas kohtuasjas võivad kolmanda riigi ametiasutustelt direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 6 kohaselt dokumentide hankimisega seotud viivitused õigustada kinnipidamise pikendamist, nii et see ületab esialgse kuuekuulise tähtaja, on seetõttu sellise pikendamise range eeltingimus see, et Soome pädevad ametiasutused on teinud kõik mõistlikud jõupingutused, et tagada kolmanda riigi kodaniku väljasaatmine. Kui selgub, et kõnealune kolmas riik ei tee mõistliku aja jooksul koostööd või kui väljasaatmine ei ole mõistlik, tuleb kinnipidamine kooskõlas direktiivi 2008/115 artikli 15 lõikega 4 ja proportsionaalsuse põhimõttega lõpetada. (
36
)
60.
Lõpetuseks pean märkima, et direktiivi 2008/115 üldises raamistikus (
37
) koostoimes proportsionaalsuse põhimõttega ei tohi kinnipidamist kohaldada automaatselt ega ennetavalt, vaid see peab olema viimane abinõu, mida kasutatakse ainult juhul, kui puudub alternatiiv, mis tagaks tagasisaatmismenetluse tõhususe. (
38
) Arvestades, et kui tagasisaatmismenetluses tekivad võimalikud viivitused, mis ei ole tingitud asjaomasest kolmanda riigi kodanikust – näiteks kolmanda riigi koostöö puudumine või diplomaatilised takistused –, peavad liikmesriigid vähemalt ajal, mil varjupaigamenetlus on endiselt pooleli või väljasaatmine ei ole veel võimalik, hindama, kas leebemad sunnimeetmed on asjakohasemad. Vastasel juhul on oht, et kinnipidamise piiratud kestust võidakse enneaegselt ära kasutada, mis võib kahjustada väljasaatmise tõhusust, kui see muutub võimalikuks.
61.
Mis puudutab realistliku väljavaate puudumist väljasaatmiseks, siis pean märkima, et direktiivis 2008/115 ei käsitleta selliste kolmandate riikide kodanike olukorda, keda ei saa praktilistel põhjustel välja saata, kuid kellele liikmesriigid ei ole andnud õiguslikku staatust. (
39
) Selle tagajärjel on nad õiguslikult kõrvalejäetud. (
40
) Selline lünk kahjustab nii tagasisaatmispoliitika mõjusust kui ka kolmandate riikide kodanike põhiõiguste kaitset. Sellisel juhul peetakse kolmandate riikide kodanikke korduvalt kinni.
3. Kinnipidamise kehtivus, kui direktiivi 2008/115 kohaldamise tingimused ei olnud algul täidetud, ja tagasisaatmismenetluse enneaegne kasutamine
62.
Mis puudutab kinnipidamise toetuseks esitatud õiguslikku alust, siis kohtuotsuses Kadzoev (
41
) leidis Euroopa Kohus, et direktiiviga 2008/115 reguleeritud kinnipidamine väljasaatmise eesmärgil ja rahvusvahelise kaitse taotlejate kinnipidamine, eelkõige direktiivi 2013/33 alusel, (
42
) kuuluvad eri õiguskorra alla. Ajavahemikku, mille jooksul isikut peetakse kinni liidu rahvusvahelise kaitseõiguse sätete kohaselt tehtud otsuse alusel, ei saa käsitada kinnipidamisena väljasaatmise eesmärgil direktiivi 2008/115 artikli 15 tähenduses.
63.
Nagu nähtub eelotsusetaotluses esitatud selgitustest, (
43
) on põhikohtuasjas tegemist olukorraga, kus kõik varasemad kinnipidamisperioodid on kohaldatud direktiivi 2008/115 artikli 15 alusel ja sama tagasisaatmisotsuse täitmise eesmärgil. Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ta jättis oma eelotsusetaotlusest välja küsimuse, kuidas arvutada maksimaalset kinnipidamisperioodi, kui kinnipidamine põhines nii direktiivil 2008/115 kui ka muul õiguslikul alusel (kas samal ajal või vahelduvalt). (
44
) Teisisõnu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ta otsustas mitte küsida Euroopa Kohtult, kas või kuidas sellised kattuvad või segunenud õiguslikud alused peaksid mõjutama kinnipidamisperioodi arvutamist, sest asjaomase kolmanda riigi kodaniku kinnipidamine põhines – vähemalt peamiselt ja suurema osa ajast – üksnes direktiivil 2008/115. Sellest järeldub, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates ei ole segunenud õiguslike aluste küsimus käesoleva kohtuasja puhul praktiliselt asjakohane.
64.
Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus on selle küsimuse oma eelotsusetaotluses sõnaselgelt välja jätnud, peaks Euroopa Kohus seega pidama seda ebaoluliseks või hüpoteetiliseks, eriti arvestades, et kinnipidamine näib olevat põhinenud peamiselt direktiivil 2008/115.
65.
Käesolevas kohtuasjas tekib siiski eraldi küsimus: kas direktiivi 2008/115 kohaldamine oli kehtiv seoses 10. septembrist 29. oktoobrini 2022 kestnud kinnipidamisperioodiga, eelkõige Dublini III määruse artikli 24 lõikes 3 sätestatud menetluslikke tagatisi arvestades.
66.
Dublini III määruse artikli 24 lõikes 3 on sätestatud, et kui kolmanda riigi kodanik, kellele on teistes liikmesriikides varem rahvusvahelise kaitse andmisest keeldutud, siseneb uude liikmesriiki ilma uut varjupaigataotlust esitamata ja kui tagasivõtmispalvet ei esitata selle määruse artikli 24 lõikes 2 ette nähtud tähtaja jooksul, peab viimati nimetatud liikmesriik (käesoleval juhul Soome Vabariik) andma sellele isikule võimaluse esitada uus rahvusvahelise kaitse taotlus liikmesriigis, mille territooriumil ta ebaseaduslikult viibib. (
45
) Seetõttu ei saa asjaomast isikut tema päritoluriiki tagasi saata enne, kui talle on tegelikult selline võimalus antud.
67.
Käesolevas kohtuasjas on eelotsusetaotluse esitanud kohus märkinud seoses 10. septembrist 29. oktoobrini 2022 kestnud kinnipidamisperioodiga, et enne Soome saabumist oli asjaomane kolmanda riigi kodanik taotlenud varjupaika ka Madalmaades, Rootsis ja Šveitsis. Soome migratsiooniameti poolt teistele liikmesriikidele esitatud tagasivõtmispalved ei olnud edukad ja Turun Hallinto‑oikeus (Turu halduskohus) asus seisukohale, et sellel asutusel oli õigus pidada end ametiasutuseks, kes on Dublini III määruse artikli 17 alusel pädev vaatama läbi selle isiku varjupaigataotlust.
68.
Kuna ilmneb, et asjaomasel kolmanda riigi kodanikul oli õigus esitada Dublini III määruse artikli 24 lõike 3 alusel uus taotlus ja teda ei saanud enne sellise võimaluse saamist päritoluriiki tagasi saata, on võimalik, et direktiivi 2008/115 artikli 15 alusel ei oleks pidanud määrama kinnipidamist ajavahemikul 10. septembrist 29. oktoobrini 2022, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kindlaks tegema. Sellega seoses pean meelde tuletama, et Euroopa Kohus on oma 8. novembri 2022. aasta otsuses Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel) (
46
) sedastanud, et direktiivi 2008/115 alusel kinnipidamist läbi vaatavad kohtuasutused peavad kontrollima ex officio, kas kinnipidamise õiguspärasuse tingimused on täidetud, isegi kui kinnipeetav isik ei tõstata seda küsimust.
69.
Kui kinnipidamine põhines ekslikult direktiivi 2008/115 sätetel, tuleb siiski selle direktiivi artikli 15 lõigetes 5 ja 6 ette nähtud maksimaalse kinnipidamisperioodi arvutamisel võtta arvesse asjakohast ajavahemikku (või selle ajavahemiku asjakohaseid osi). Nendes lõigetes ette nähtud maksimaalne kinnipidamisperiood kajastab nimelt selles direktiivis ette nähtud väljasaatmise eesmärgil vabaduse võtmise absoluutset ajalist piirangut. Kui direktiivi 2008/115 sätete alusel ekslikult kinnipidamisel veedetud aeg jäetaks arvestusest välja, saaksid liikmesriigid nendest maksimaalsetest tähtaegadest kõrvale hoida, liigitades või hinnates õiguslikku alust tagantjärele ümber, millega kahjustataks direktiivi artikli 15 mõjusust (kasulikku mõju) ja rikutaks asjaomaste kolmandate riikide kodanike menetluslikke tagatisi. Sellest järeldub, et kui kinnipidamine ei olnud õiguspärane selle ebaõige õigusliku aluse tõttu – näiteks seepärast, et tagasisaatmismenetlust ei olnud veel algatatud uue varjupaigataotluse esitamise õiguse tõttu –, siis tuleb seda ajavahemikku arvestada direktiivi 2008/115 artikli 15 lõigete 5 ja 6 alusel lubatud kogukestuse hindamisel.
4. Vahejäreldus
70.
Eespool toodut arvestades olen seisukohal, et direktiivi 2008/115 artikli 15 lõikeid 5 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et teha kindlaks, kas nendes sätetes ette nähtud maksimaalne kinnipidamisperiood on möödunud, tuleb arvesse võtta kõiki ajavahemikke, mille jooksul asjaomane kolmanda riigi kodanik oli varem kõnealuse direktiivi artikli 15 alusel kinni peetud sama tagasisaatmisotsuse täitmiseks. Kui tagasisaatmisotsus jääb jõusse ja väljasaatmismenetlusest ei ole tõeliselt ja lõplikult loobutud, ei õigusta kinnipidamise katkestamine kinnipidamisperioodide arvutamise uuesti alustamist nullist. See kehtib ka siis, kui asjaomane kolmanda riigi kodanik on kinnipidamisperioodide vahel vabastatud või kui ta on lahkunud ajutiselt territooriumilt teise liikmesriiki. Lisaks tuleb hinnata, kas Dublini III määruse artiklit 17 ja artikli 24 lõiget 3 arvesse võttes võis direktiivi 2008/115 artikli 15 kohane kinnipidamine ajavahemikul 10. septembrist 29. oktoobrini 2022 olla õiguspärane.
B.
Teine küsimus
71.
Teise küsimusega, mis koosneb kahest osast, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, i) kas direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 3 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on selle artikli lõikes 5 ette nähtud maksimaalse esialgse kinnipidamisperioodi ületamise kohtuliku läbivaatamise algatamiseks vaja kinnipeetava isiku taotlust, ja ii) millal tuleb teises lauses ette nähtud kohtulik läbivaatamine läbi viia, kui see puudutab pädeva haldusasutuse otsust pikendada kinnipidamist, nii et see ületab esialgse maksimaalse kestuse.
72.
Euroopa Kohtu taotlusel teen ettepaneku keskenduda oma analüüsis teise küsimuse teisele osale, (
47
) milles tõstatatakse direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 3 teise lause kohase kohtuliku läbivaatamise küsimus seoses kinnipidamisperioodi pikendamisega üle kuue kuu.
73.
Direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 2 kohaselt tuleb kinnipidamise õiguspärasus kohtulikult läbi vaadata võimalikult kiiresti alates kinnipidamise algusest. Kui kinnipidamist pikendatakse direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 6 alusel, nii et see ületab kuut kuud, peab selline pikendamine olema õigustatud konkreetsete põhjustega, nagu asjaomase kolmanda riigi kodaniku koostöö puudumine või viivitused vajalike dokumentide hankimisel kolmandatest riikidest.
74.
Euroopa Kohtu praktikas on tunnistatud, et nii esialgne kinnipidamine kui ka selle pikendamine on oma olemuselt sarnased, sest mõlemad hõlmavad vabaduse võtmist, et valmistada ette asjaomase kolmanda riigi kodaniku tagasisaatmist ja/või ta välja saata. (
48
) Seega tuleb kinnipidamise pikendamise otsuse suhtes kohaldada samu menetluslikke tagatisi, mida kohaldatakse direktiivi 2008/115 artikli 15 lõigete 2 ja 3 kohaselt esialgse kinnipidamise suhtes. (
49
) Need hõlmavad õigust kohtulikule järelevalvele, proportsionaalsust ja nõuet, et kinnipidamine peab olema konkreetsel juhul vajalik.
75.
Kinnipidamise pikendamine kujutab endast siiski isiku õiguse vabadusele jätkuvat rasket riivamist (
50
) ning kuna sellega pikendatakse nimetatud riivet kauemaks kui direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 5 kohaselt põhjendatud esialgne ajavahemik, on vaja uut kohtulikku hindamist, tagamaks, et see jääb õiguspäraseks, vajalikuks ja proportsionaalseks, arvestades direktiivi artikli 15 lõikes 6 sätestatud konkreetseid põhjuseid. (
51
) Nende tagatistega jõustatakse harta artiklites 6 ja 47 sätestatud põhiõigusi, nimelt õigust vabadusele ja õigust tõhusale õiguskaitsevahendile. (
52
)
76.
Eelkõige peab iga liikmesriik direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 2 kohaselt – milles on täpsustatud harta artikliga 47 tagatud õigust kohtulikule kaitsele – ette nägema, et kui haldusasutus on teinud määruse kinnipidamiseks, on võimalik kinnipidamise õiguspärasus „kiiresti“ex officio või asjaomase isiku taotlusel kohtulikult läbi vaadata. (
53
) Kuna esialgne kinnipidamisotsus tuleb kohtulikult läbi vaadata, eeldab selle kinnipidamise mis tahes pikendamine – mis kujutab endast veelgi olulisemat sekkumist põhiõigusesse vabadusele – tingimata sama ranget, kui mitte rangemat kohtulikku läbivaatamist. Põhjendamatult hilinenud kohtulik läbivaatamine ei saa toimida jätkuva vabaduse võtmise õiguspärasuse tõhusa kontrollivahendina. Seepärast tuleks selline läbivaatamine viia läbi põhjendamatu viivituseta ja võimalikult kiiresti. (
54
)
77.
Nagu ma olen juba meelde tuletanud, peab iga liikmesriik sellega seoses tagama, et kui haldusasutus on teinud määruse kinnipidamiseks, on võimalik kinnipidamise õiguspärasus „kiiresti“ex officio või asjaomase isiku taotlusel kohtulikult läbi vaadata. (
55
) Järelikult on see direktiivi 2008/115 artikli 15 ülesehituse ja eesmärkidega kooskõlas, et selline kohtulik läbivaatamine seoses kinnipidamise pikendamisega üle kuue kuu tuleks põhimõtteliselt algatada enne esialgse tähtaja möödumist, et tagada õiguse vabadusele tõhus kaitse. Selline lähenemisviis aitab tagada, et kõnealuse direktiivi artikli 15 lõikes 5 sätestatud maksimaalne kestus jääb kehtima ja nimetatud artikli lõikes 6 sätestatud erandlikke tingimusi kontrollitakse sisuliselt.
78.
Tuleb siiski märkida, et direktiivis 2008/115 ei nõuta sõnaselgelt, et kinnipidamise pikendamise kohtulik läbivaatamine tuleb algatada enne esialgse kuuekuulise perioodi möödumist. Artikli 15 lõike 3 teises lauses on nõutud üksnes seda, et selline kinnipidamine vaadataks kohtulikult läbi, ilma et oleks ette nähtud konkreetne tähtaeg või menetlusvorm. Menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt jääb liikmesriikidele nende menetlusnormide kindlaksmääramisel kaalutlusruum. Seega võib pärast tähtaja möödumist toimuv läbivaatamine olla siiski kooskõlas direktiiviga, tingimusel et see viiakse läbi viivitamata ja tõhusalt, pakkudes seejuures piisavaid tagatisi kaitseks omavolilise kinnipidamise eest. Võttes aga arvesse võimaliku jätkuva vabaduse võtmise raskust, tuleb edasilükatud läbivaatamine viia läbi eriti kiiresti, et tagada õiguse vabadusele järgimine. (
56
)
79.
Käesolevas kohtuasjas märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tingimusi, mis õigustavad kinnipidamise pikendamist, ei uuritud esitatud tõendite valguses ning neile ei viidatud Helsingin käräjäoikeuse (Helsingi esimese astme kohus) vastu võetud otsuses. Seega näib eelotsusetaotluse esitanud kohus olevat seisukohal, et direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 3 teises lauses nõutud kohtulik läbivaatamine toimus tegelikult alles siis, kui teine kohtuasutus, Lõuna‑Karjalan käräjäoikeus (Lõuna‑Karjala esimese astme kohus), sekkus hiljem, 7. detsembril 2023 omal algatusel. Tuleb märkida, et asjaomane kolmanda riigi kodanik väitis kohtuistungil, et kuuekuulist piirmäära oli ületatud 2 kuu ja 19 päeva võrra, enne kui toimus tema kinnipidamise pikendamise õiguspärasuse kohtulik hindamine.
80.
Kuna puuduvad liidu õigusnormid direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 3 teises lauses nõutava kohtuliku läbivaatamise tähtaegadega seotud menetlusnõuete kohta, jääb nende nõuete kindlaksmääramine menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt liikmesriikide pädevusse. (
57
) Sellega seoses tuleb märkida, et arvestades harta artiklis 6 sätestatud põhiõiguse vabadusele riivamise raskusastet, näib 2 kuu ja 19 päeva pikkune ajavahemik, mille jooksul ei toimunud kinnipidamise nõuetekohast kohtulikku läbivaatamist, ilmselgelt ülemäärane. Selline viivitus võib kahjustada direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 3 teise lause kohaselt nõutud õiguskaitse tõhusust, kusjuures liikmesriigid peavad tagama, et pikaajalise kinnipidamise korral kontrollib kohtuasutus, et kinnipidamise vajadus vaadatakse mõistlike ajavahemike möödudes uuesti läbi. (
58
)
81.
Eespool toodut arvestades asun seisukohale, et kui haldusasutus teeb otsuse kinnipidamisperioodi pikendamise kohta, tuleks direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 3 teise lause kohaselt nõutud kohtulik läbivaatamine põhimõtteliselt algatada enne pikendatud perioodi algust. Kui aga läbivaatamine toimub pärast esialgse kinnipidamisperioodi möödumist, tuleb see läbivaatamine – arvestades seda, et iga põhiõiguse vabadusele riive on raske – siiski teha õigeks ajaks kooskõlas selle direktiivi artikli 15 lõigetes 2 ja 3 sätestatud nõudega, mille kohaselt kinnipidamise õiguspärasus tuleb õigel ajal kohtulikult läbi vaadata.
C.
Kolmas küsimus
82.
Esialgu tuleb märkida, et näib, et eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib Euroopa Kohtult laiemalt, millised on liidu õiguse asjakohased asjaolud, mille alusel määrata kindlaks hilinenud kohtuliku läbivaatamise tagajärjed. Minu arvates läheks vastus sellisele laiale küsimusele siiski kaugemale sellest, mida sel kohtul on põhikohtuasja lahendamiseks vaja.
83.
Seetõttu teen ettepaneku sõnastada see küsimus ümber, et kitsendada selle kohaldamisala, nii et kindlaks tuleb teha, kas direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 3 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et haldusotsuse – millega pikendatakse kinnipeetava isiku kinnipidamist, ületades artikli 15 lõikes 5 ette nähtud esialgse maksimaalse perioodi – õigeaegse kohtuliku läbivaatamise puudumise tõttu tekib kohustus see isik viivitamata vabastada, isegi kui hilinenud kohtuliku läbivaatamise läbiviimise ajal on täidetud kõik direktiivi artiklis 15 sätestatud kinnipidamist õigustavad materiaalõiguslikud tingimused. Kui see ei ole nii, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, millised asjaolud on asjakohased selleks, et teha kindlaks, kas sellistel asjaoludel tuleks kinnipeetud isik viivitamata vabastada.
84.
Sellega seoses tahan märkida, et Euroopa Kohus on juba kohtuotsuses FMS jt leidnud, et direktiivi 2008/115 artikkel 15 on tingimusteta ja piisavalt täpne ning et sel on seega vahetu õigusmõju. (
59
) Lisaks tuleb seda sätet tõlgendada harta artikli 47 kontekstis, millega tagatakse õigus tõhusale õiguskaitsele. (
60
) Sellega seoses on Euroopa Kohus sedastanud, et liikmesriik peab tagama, et kui haldusasutus on teinud määruse kinnipidamiseks, on võimalik kinnipidamise õiguspärasus „kiiresti“ex officio või asjaomase isiku taotlusel kohtulikult läbi vaadata. (
61
) Seega kahjustab kohtuliku läbivaatamise puudumine või selle oluline hilinemine artikli 47 mõtet ja rikub liidu õigust. (
62
) Seega, kui kohtulikku läbivaatamist ei tehta õigeks ajaks ega tõhusalt, läheb kinnipidamine vastuollu direktiivi 2008/115 artikli 15 lõigetega 2 ja 3 ning harta artikliga 47, olenemata sellest, kas kinnipidamise materiaalõiguslikud alused on hiljem täidetud.
85.
Lisaks on Euroopa Kohus sõnaselgelt öelnud, et kui kinnipidamine tunnistatakse õigusvastaseks, tuleb asjaomane isik viivitamata vabastada (
63
) ning liikmesriigi kohtutel peab olema võimalus asendada oma otsus ja määrata viivitamatu vabastamine või alternatiiv kinnipidamisele. (
64
) Euroopa Kohus on kinnitanud, et kohtud võivad teise pädeva kohtu puudumisel määrata otse isiku vabastamise, kui kinnipidamine rikub liidu õigust. (
65
)
86.
Sellega seoses tuleb märkida, et Euroopa Kohus on eristanud olukordi, kus kinnipidamine on praegu õigusvastane, ja olukordi, kus see oli õigusvastane ainult varasema ajavahemikujooksul. Kui kinnipidamisel puudub kohtuliku läbivaatamise ajal õiguslik alus, tuleb isik põhimõtteliselt viivitamata vabastada, nagu on kinnitatud kohtuotsuses FMS jt. (
66
) Kui isiku kinnipidamine oli algul õigusvastane, kuid on nüüdseks muutunud õigustatuks uue, sõltumatu õigusliku aluse tõttu, nagu on arutletud kohtuotsuses Bouskoura, (
67
) ei ole viivitamatu vabastamine nõutud. See kohtuotsus puudutab konkreetselt õiguskorra muutmist, asendades Dublini III määruse alusel kinnipidamise direktiivi 2008/115 kohase kinnipidamisega, mis hõlmab erinevaid õiguslikke aluseid. Sellisel juhul võib kolmanda riigi kodanikul olla selle asemel õigus saada varasema õigusvastase vabaduse võtmise eest hüvitist. (
68
) Seevastu käesolevas kohtuasjas on tegemist järjestikuste kinnipidamisperioodidega, mida on kohaldatud sama õiguskorra, st direktiivi 2008/115 artikli 15 alusel. Sellega seoses on liikmesriigi ametiasutuste ülesanne põhjendada iga uut perioodi, eelkõige iga pikendamist kõnealuse direktiivi artikli 15 lõike 6 alusel.
87.
Ma väidan, et Euroopa Kohtu praktikas kindlaks määratud põhimõtted, millele on viidatud käesoleva ettepaneku punktides 84 ja 85, on võrdväärselt kohaldatavad direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 6 alusel tehtud kinnipidamise pikendamise otsuste kohtuliku läbivaatamise suhtes, mis järgneb selle direktiivi artikli 15 lõike 1 alusel võetud meetme põhjal määratud esialgsele kinnipidamisele, kuna artikli 15 kohase igasuguse vabadusekaotusega peab kaasnema tõhus ja õigeaegne kohtulik läbivaatamine.
88.
Sellest järeldub, et kui kohtulik läbivaatamine viibib põhjendamatult ja kinnipidamist pikendatakse direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 6 alusel, nii et see ületab esialgse kuuekuulise perioodi, ilma õigeaegse kohtuliku läbivaatamiseta, tuleb sellist kinnipidamist pidada õigusvastaseks. Selle direktiivi artikli 15 lõikes 2 sätestatud menetluslik tagatis, milleks on kiire kohtulik läbivaatamine, on jätkuva kinnipidamise õiguspärasuse oluline tingimus. Hilisem järeldus, et kinnipidamise materiaalõiguslikud tingimused on täidetud, ei saa rikkumist tagasiulatuvalt heastada. Kui seda menetlusnõuet ei täideta, tuleb kolmanda riigi kodanik seega viivitamata vabastada, olenemata sellest, kas kinnipidamise materiaalõiguslikud tingimused on hilinenud läbivaatamise ajal täidetud.
IV. Ettepanek
89.
Kõike eespool toodut arvestades teen ettepaneku, et Euroopa Kohus vastaks Korkein oikeuse (Soome kõrgeim kohus) esitatud küsimustele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel artikli 15 lõikeid 3, 5 ja 6 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 6 ja 47
tuleb tõlgendada nii, et
–
selle kohaselt on nõutud, et tegemaks kindlaks, kas artikli 15 lõigetes 5 ja 6 sätestatud kinnipidamise maksimaalne kestus on saavutatud, tuleb võtta arvesse kõiki ajavahemikke, mille jooksul asjaomane kolmanda riigi kodanik oli varem selle sätte alusel kinni peetud, et täita sama tagasisaatmisotsust. Kui tagasisaatmisotsus jääb jõusse ja väljasaatmismenetlusest ei ole tõeliselt ja lõplikult loobutud, ei õigusta kinnipidamise katkestamine kinnipidamisperioodide arvutamise uuesti alustamist nullist. See on nii isegi juhul, kui asjaomane kolmanda riigi kodanik on kinnipidamisperioodide vahel vabastatud või kui ta on lahkunud ajutiselt territooriumilt teise liikmesriiki;
–
direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 3 teise lause kohaselt nõutav kohtulik läbivaatamine – kui esialgset kinnipidamisperioodi tuleb pikendada – tuleb põhimõtteliselt teha enne pikendatud perioodi algust. Kui aga läbivaatamine toimub pärast esialgse kinnipidamisperioodi möödumist, tuleb see läbivaatamine – arvestades seda, et iga põhiõiguse vabadusele riive on raske – siiski teha õigeks ajaks kooskõlas selle direktiivi artikli 15 lõigetes 2 ja 3 sätestatud nõudega, mille kohaselt kinnipidamise õiguspärasus tuleb õigel ajal kohtulikult läbi vaadata;
–
kui kohtulik läbivaatamine viibib põhjendamatult ja kinnipidamist pikendatakse direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 6 alusel, nii et see ületab esialgse kuuekuulise perioodi, ilma õigeaegse kohtuliku läbivaatamiseta, tuleb sellist kinnipidamist pidada õigusvastaseks. Kõnealuse direktiivi artikli 15 lõikes 2 sätestatud menetluslik tagatis, milleks on kiire kohtulik läbivaatamine, on jätkuva kinnipidamise õiguspärasuse oluline tingimus. Hilisem järeldus, et kinnipidamise materiaalõiguslikud tingimused on täidetud, ei saa rikkumist tagasiulatuvalt heastada. Kui seda menetlusnõuet ei täideta, tuleb kolmanda riigi kodanik seega viivitamata vabastada, olenemata sellest, kas kinnipidamise materiaalõiguslikud tingimused on hilinenud läbivaatamise ajal täidetud.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
(
2
)	ELT 2008, L 348, lk 98.
(
3
)	Täpsemalt näib, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul ei palutud võtta seisukohta mitte politsei 11. septembri 2023. aasta otsuse – millega asjaomane kolmanda riigi kodanik peeti kolmandat korda kinni – õiguspärasuse kohta, vaid tema jätkuva kinnipidamise õiguspärasuse kohta pärast direktiivi 2008/115 artikli 15 lõikes 5 ette nähtud maksimaalse kuuekuulise perioodi möödumist. Kõnealusele kohtule esitatud apellatsioonkaebus on suunatud Ida‑Suomen hovioikeuse (Ida‑Soome apellatsioonikohus, Soome) otsuse vastu, millega jäeti rahuldamata asjaomase kolmanda riigi kodaniku kaebus Etelä-Karjalan käräjäoikeuse (Lõuna‑Karjala esimese astme kohus, Soome) 7. detsembri 2023. aasta otsuse peale, milles leiti muu hulgas, et pelgalt asjaolu, et kohtuistung oli korraldatud ex officio alles siis, kui kogu kinnipidamisperiood oli (potentsiaalselt) ületanud kuus kuud, ei ole piisav, et õigustada tema vabastamist.
(
4
)	S. Peersi sõnul on direktiiv 2008/115 küll algselt mõeldud range vahendina ebaseaduslike rändajate kinnipidamiseks ja väljasaatmiseks, kuid see on muutunud Euroopa Kohtu praktika kaudu tasakaalustatumaks (vt Peers, S., „Irregular Migrants – Can Humane Treatment be Balanced against Efficient Removal?“, European Journal of Migration and Law, 2015, kd 17, nr 4, lk 289–304).
(
5
)	ELT 2013, L 180, lk 31.
(
6
)	C‑357/09 PPU, EU:C:2009:741 (edaspidi „kohtuotsus Kadzoev“).
(
7
)	Euroopa Kohtu küsimusele vastates täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et mis puudutab välismaalaste seaduse § 127 kohaldamist seoses direktiiviga 2008/115, siis ei ole selge, kas eri kinnipidamisperioode tuleb kinnipidamise maksimaalse kestuse arvutamisel kokku liita või käsitleda iseseisvalt. Väljakujunenud riigisisese kohtupraktika puudumise tõttu sõltuvad kinnipeetavate vabastamist puudutavad otsused praegu sellest, kuidas politsei või kohtud igal konkreetsel juhul seadust tõlgendavad.
(
8
)	Vt selle kohta 14. mai 2020. aasta kohtuotsus Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság (C‑924/19 PPU ja C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, punkt 268) (edaspidi „kohtuotsus FMS jt“). Direktiiviga 2008/115 püütakse seega järgida Euroopa Inimõiguste Kohtu (edaspidi „EIK“) praktikat, mille kohaselt ei ole aga isiku väljasaatmise või väljaandmise menetluse raames kinnipidamise tingimuseks, et see meede peab olema „vajalik näiteks selleks, et vältida põgenemisohtu“ (vt muu hulgas EIK 15. novembri 1996. aasta kohtuotsus Chahal vs. Ühendkuningriik (CE:ECHR:1996:1115JUD002241493, punktid 112 ja 113), 10. juuli 2014. aasta kohtuotsus Rakhimov vs. Venemaa (CE:ECHR:2014:0710JUD005055213, punktid 119 ja 120) ja 27. novembri 2014. aasta kohtuotsus Khomullo vs. Ukraina (CE:ECHR:2014:1127JUD004759310, punkt 52)).
(
9
)	28. aprilli 2011. aasta kohtuotsus (C‑61/11 PPU, EU:C:2011:268, punkt 40; edaspidi „kohtuotsus El Dridi“).
(
10
)	Vt selle kohta kohtuotsus FMS jt, punkt 278.
(
11
)	Vt eelkõige 5. juuni 2014. aasta kohtuotsus Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, punkt 58), milles Euroopa Kohus asus seisukohale, et tähtaja pikendamise kohta direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 6 alusel tuleb teha otsus kooskõlas riigisisese õigusega ja see ei tohi mingil juhul ületada veel 12 kuud.
(
12
)	Vt selle kohtuotsuse punkt 69, milles viidatakse sama kohtuotsuse punktidele 37, 54 ja 61. Vt ka komisjoni tagasisaatmise käsiraamat (komisjoni 16. novembri 2017. aasta soovituse (EL) 2017/2338, millega võetakse kasutusele ühine tagasisaatmise käsiraamat, mida liikmesriikide pädevad asutused peavad kasutama tagasisaatmisega seotud ülesannete täitmisel, lisa) (ELT 2017, L 339, lk 83), jaotis 15.4.
(
13
)	Vt muu hulgas kohtuotsus FMS jt, punktid 279 ja 280 ning seal viidatud kohtupraktika.
(
14
)	Ibid., punkt 280.
(
15
)	Kohtuotsuse El Dridi punktis 43 lisas Euroopa Kohus, et direktiivi 2008/115 eesmärk on seega võtta arvesse nii EIK praktikat, mille kohaselt nõuab proportsionaalsuse põhimõte, et isikut, kelle suhtes on käimas väljasaatmise või väljaandmise menetlus, ei peetaks kinni ebamõistlikult kaua, st et see ei ületaks taotletud eesmärgi saavutamiseks vajalikku kestust (vt muu hulgas EIK 29. jaanuari 2008. aasta kohtuotsus Saadi vs. Ühendkuningriik (CE:ECHR:2008:0129JUD001322903, punktid 72 ja 74), kui ka Euroopa Nõukogu ministrite komitee 4. mail 2005. aastal vastu võetud dokumendi „Kakskümmend suunist sunniviisilise tagasisaatmise kohta“ – millele viidatakse direktiivi 2008/115 põhjenduses 3 – kaheksandat suunist. Selle suunise kohaselt peab iga väljasaatmisele eelnev kinnipidamine olema võimalikult lühike. Et tutvuda kommentaariga kohtuotsuse El Dridi kohta, vt Raffaelli, R., „Criminalizing Irregular Immigration and the Returns Directive: An Analysis of the El Dridi Case“, European Journal of Migration and Law, kd 13, nr 4, 2011, lk 467–489, ja Mitsilegas, V., The Criminalisation of Migration in Europe, Springer, Cham, 2015, lk 57–76.
(
16
)	Vt 8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en VeiligheidC‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, punkt 41 (edaspidi „kohtuotsus Bouskoura“). Kuivõrd kinnipidamisega riivatakse tõsiselt kolmanda riigi kodaniku harta artiklis 6 sätestatud õigust vabadusele, kehtivad selle suhtes ranged tagatised, sealhulgas ettenähtavus ja kaitse omavoli eest (vt selle kohta 15. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Al Chodor, C‑528/15, EU:C:2017:213, punkt 40).
(
17
)	6. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus Politsei- ja Piirivalveamet (kinnipidamine – kuriteo toimepanemise oht) (C‑241/21, EU:C:2022:753, punktid 30–33, 38 ja 40–43).
(
18
)	Vt selle kohta kohtuotsus FMS jt, punktid 268 ja 269.
(
19
)	Direktiiviga 2008/115 seotud Euroopa Kohtu praktikat puudutava arutelu kohta vt Molnár, T., „The place and role of international human rights law in the EU Return Directive and in the Related CJEU Case‑Law – Approaches worlds apart?“, Carrera, S. jt (toim), EU External Migration Policies in an Era of Global Mobilities: Intersecting Policy Universes, Brill Nijhoff, Leiden, 2018, lk 105–124.
(
20
)	Vt selle kohta 10. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Landkreis Gifhorn (C‑519/20, EU:C:2022:178, punkt 38).
(
21
)	Vt selle kohta 15. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Al Chodor (C‑528/15, EU:C:2017:213, punkt 40). Vt ka EIK 19. veebruari 2009. aasta kohtuotsus A. jt vs. Ühendkuningriik (CE:ECHR:2009:0219JUD000345505, punkt 164).
(
22
)	Väljasaatmise mõistlikkuse mõistet tõlgendati muu hulgas kohtuotsuses Kadzoev (punktid 64–66), milles Euroopa Kohus leidis, et väljasaatmine ei ole mõistlik, kui on ebatõenäoline, et asjasse puutuv isik võetaks vastu kolmandasse riiki kehtestatud tähtaegade piires. Vt ka kohtuotsus FMS jt, punkt 278.
(
23
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 35.
(
24
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 37–40.
(
25
)	10. mai 2007, CE:ECHR:2007:0510JUD000019905.
(
26
)	Ibid., punktid 33 ja 34.
(
27
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 44–47.
(
28
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 46 ja 47.
(
29
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 39.
(
30
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 46.
(
31
)	Vt muu hulgas kohtuotsus Kadzoev, punkt 37, ning 6. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus Politsei- ja Piirivalveamet (kinnipidamine – kuriteo toimepanemise oht) (C‑241/21, EU:C:2022:753, punktid 40–42).
(
32
)	17. septembri 2020. aasta kohtuotsus JZ (vangistus sisenemiskeelu korral), C‑806/18, EU:C:2020:724, punktid 27–29 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
33
)	6. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Achughbabian (C‑329/11, EU:C:2011:807, punktid 46, 48 ja 50).
(
34
)	17. septembri 2020. aasta kohtuotsus JZ (vangistus sisenemiskeelu korral), C‑806/18, EU:C:2020:724, punktid 27–29 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
35
)	Ibid.
(
36
)	Vt kohtuotsus Kadzoev, punktid 63–67. Selle kohtuotsuse punktis 65 seostab Euroopa Kohus proportsionaalsust otseselt mõistliku väljavaatega väljasaatmiseks, otsustades, et isiku kinnipidamist väljasaatmise eesmärgil ei tohi pikendada rohkem, kui on rangelt vajalik, et tagada tema edukas väljasaatmine. Kui ilmneb, et väljasaatmine ei ole enam mõistlik, ei ole kinnipidamine enam õigustatud ning asjaomane isik tuleb viivitamata vabastada.
(
37
)	Vt direktiivi 2008/115 artikli 15 lõiked 1 j 4.
(
38
)	Vt direktiivi 2008/115 artikli 8 lõige 4, milles on sätestatud, et „[k]ui liikmesriik võtab väljasaatmisel vastupanu avaldava kolmanda riigi kodaniku väljasaatmiseks viimase võimalusena sunnimeetmeid, on sellised meetmed proportsionaalsed ega ületa mõistliku jõu piire. Neid rakendatakse riigisisese õiguse kohaselt kooskõlas põhiõigustega ja asjaomase kolmanda riigi kodaniku väärikust ja füüsilist puutumatust austades“. Vt ka Peers, S., viidatud eespool 4. joonealuses märkuses, lk 289–304.
(
39
)	Majcher, I. ja Strik, T., „Legislating without Evidence – The Recast of the EU Return Directive“, European Journal of Migration and Law, kd 23, nr 2, 2021, lk 103–126.
(
40
)	Ibid.
(
41
)	Punkt 45. Vt ka kohtuotsus Bouskoura, punkt 46.
(
42
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv, millega sätestatakse rahvusvahelise kaitse taotlejate vastuvõtu nõuded (ELT L 180, lk 96). Direktiiviga 2013/33/EL asendati nõukogu 27. Jaanuari 2003. Aasta direktiiv 2003/9/EÜ, millega sätestatakse varjupaigataotlejate vastuvõtu miinimumnõuded (EÜT 2003, L 31, lk 18).
(
43
)	Eelotsusetaotluse punktist 22 nähtub, et välismaalaste seaduse § 127 lõikes 1, mis vastab direktiivi 2008/115 artikli 15 lõikele 5, sätestatud maksimaalset kuuekuulist kinnipidamisperioodi käsitlev säte kehtib iga välismaalase kinnipidamise suhtes, sõltumata sellest, kas kinnipidamise õiguslik alus põhineb liidu või riigisisesel õigusel. Eelotsusetaotluse punktis 23 märgitakse, et „kohtutoimikust [ilmneb], et [asjaomase kolmanda riigi kodaniku] kinnipidamine rajanes kogu aeg või peaaegu kogu aeg – vähemalt peamiselt – [direktiivi 2008/115] regulatsioonil“.
(
44
)	Direktiivi 2008/115 kohase kinnipidamise väljasaatmise eesmärgil ja rahvusvahelise kaitse taotlejate kinnipidamise suhtes kehtivad eri õiguskorrad. Vt käesoleva ettepaneku punkt 60.
(
45
)	Direktiivi 2008/115 ja Dublini III määruse kohase kinnipidamise korra erinevuse kohta vt kohtuotsus Bouskoura, punktid 46–50.
(
46
)	C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858 (punktid 83, 84, 88 ja 92).
(
47
)	Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika, eelkõige 10. septembri 2013. aasta kohtuotsuse G. ja R. (C‑383/13 PPU, EU:C:2013:533) ning 5. juuni 2014, aasta kohtuotsuse Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320) põhjal võib järeldada, et direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 3 teises lauses nõutud kohtulik läbivaatamine tuleb viia läbi ex officio, ilma et kinnipeetav isik peaks esitama sellekohast taotlust. Sellise tõlgendusega tagatakse harta artiklis 6 sätestatud põhiõiguse vabadusele ja turvalisusele tõhus kaitse.
(
48
)	Vt 5. juuni 2014. aasta kohtuotsus Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, punkt 44) ja 10. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Landkreis Gifhorn (C‑519/20, EU:C:2022:178, punkt 59).
(
49
)	Vt selle kohta 10. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Landkreis Gifhorn (C‑519/20, EU:C:2022:178, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
50
)	Vt käesoleva ettepaneku 17. joonealune märkus.
(
51
)	Vt selle kohta 5. juuni 2014. aasta kohtuotsus Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, punkt 44), milles Euroopa Kohus leidis sisuliselt, et artikli 15 lõike 6 kohase kinnipidamise igasuguse pikendamise korral on vaja uut individuaalset hindamist ja pikendamine ei saa toimuda automaatselt (punktid 44–46). Lisaks peab läbivaatav kohus hindama tingimusi, mis õigustavad pikendamist, mitte tuginema üksnes haldusasutuse järeldustele (punkt 60).
(
52
)	Euroopa Kohus on asunud seisukohale, et harta artikliga 47 tagatud õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele põhisisuga oleks vastuolus see, kui ükski kohus ei saaks kontrollida, kas direktiivi 2008/115 alusel tehtud kinnipidamisotsus on kooskõlas liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult viibivatele kolmandate riikide kodanikele liidu õigusega tagatud õiguste ja vabadustega (vt selle kohta kohtuotsus FMS jt, punkt 290).
(
53
)	Vt selle kohta 8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel) (C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 83 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
54
)	Vt direktiivi 2008/115 artikli 15 lõige 2, milles nõutakse sõnaselgelt, et kinnipidamine tuleb „võimalikult kiiresti alates kinnipidamise algusest“ kohtulikult läbi vaadata ja kinnipidamise pikendamist peab kontrollima kohtuasutus. Direktiivi süsteemsest loogikast tuleneb, et kuna kinnipidamine peab olema vajalik, proportsionaalne ja ajaliselt piiratud, siis tuleb direktiivi artikli 15 lõike 3 teise lause kohast jätkuvat kinnipidamist kontrollida samade õiguslike tagatiste, sealhulgas kiiruse, alusel nagu esialgset kinnipidamist.
(
55
)	8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel) (C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 83).
(
56
)	Seda tõlgendust kinnitab veelgi direktiivi 2008/115 artikli 15 lõige 4, milles nähakse ette, et kinnipidamine tuleb lõpetada kohe, kui kõnealuse direktiivi artikli 15 lõikes 1 sätestatud tingimused ei ole enam täidetud. See oleks selle sättega oleks vastuolus, kui pikendamine määratakse automaatselt või hilinemisega.
(
57
)	Vt 8. mai 2014. aasta kohtuotsus N. (C‑604/12, EU:C:2014:302, punkt 41).
(
58
)	Vt kohtuotsus FMS jt, punkt 276.
(
59
)	Vt selle kohta kohtuotsus FMS jt, punkt 288 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
60
)	Ibid., punkt 289.
(
61
)	8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel) (C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 83).
(
62
)	Ibid., punktid 81 ja 83.
(
63
)	Vt selle kohta kohtuotsus FMS jt, punkt 292.
(
64
)	Ibid., punkt 293, kus viidatakse 5. juuni 2014. aasta kohtuotsusele Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, punkt 62). Vt ka 8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel) (C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 79) ning kohtuotsus Bouskoura, punkt 44.
(
65
)	Vt kohtuotsus FMS jt, punkt 294.
(
66
)	Ibid., punkt 278.
(
67
)	Vt kohtuotsus Bouskoura, punktid 58–61.
(
68
)	Ibid..