62021CJ0198
EUROOPA KOHTU OTSUS (neljas koda)
19. september 2024 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Institutsiooniline õigus – Euroopa Parlamendi liikmete ühtne põhimäärus – Euroopa Parlamendi liikmed, kes on valitud Itaalia valimisringkondades – Itaalia saadikutekoja poolt pensionide kohta otsuse vastuvõtmine – Itaalia parlamendi liikmete pensioni suuruse muutmine – Euroopa Parlamendi poolt pensioni suuruse vastav muutmine Euroopa Parlamendi teatud endiste liikmete puhul, kes on valitud Itaalias – Euroopa Parlamendi otsuste asendamine – Euroopa Liidu Üldkohtu otsuse tühistamise suhtes põhjendatud huvi säilimine
Kohtuasjas C‑198/21 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 29. märtsil 2021 esitatud apellatsioonkaebus,
Giacomo Santini, elukoht Trente (Itaalia),
Marco Cellai, elukoht Firenze (Itaalia),
Domenico Ceravolo, elukoht Noventa Padovana (Itaalia),
Natalino Gatti, elukoht Nonantola (Itaalia),
Rosa Maria Avitabile, Antonio Mazzone pärija, elukoht Napoli (Itaalia),
Luigi Moretti, elukoht Nembro (Itaalia),
Gabriele Sboarina, elukoht Verona (Itaalia),
Lina Wuhrer, elukoht Brescia (Itaalia),
Patrizia Capraro, elukoht Rooma (Itaalia),
Luciana Meneghini, Ferruccio Pisoni pärija, elukoht Trente,
esindaja: avvocato M. Paniz,
apellandid,
teine menetlusosaline:
Euroopa Parlament, esindajad: S. Alves ja S. Seyr,
kostja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president C. Lycourgos, kohtunikud O. Spineanu‑Matei, J.‑C. Bonichot, S. Rodin (ettekandja) ja L. S. Rossi,
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
olles 11. jaanuari 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Giacomo Santini, Marco Cellai, Domenico Ceravolo, Natalino Gatti, Rosa Maria Avitabile (Antonio Mazzone pärija), Luigi Moretti, Gabriele Sboarina, Lina Wuhrer, Patrizia Capraro ja Luciana Meneghini (Ferruccio Pisoni pärija) paluvad oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 10. veebruari 2021. aasta otsus Santini jt vs. parlament (T‑345/19, T‑346/19, T‑364/19–T‑366/19, T‑372/19–T‑375/19 ja T‑385/19, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2021:78), millega Üldkohus jättis rahuldamata nende hagid, milles nad palusid esiteks tühistada iga apellandi kohta 11. aprillil 2019 ja L. Meneghini (F. Pisoni pärija) puhul 8. mail 2019 Euroopa Parlamendi koostatud teated (edaspidi koos „vaidlusalused otsused“), mis käsitlevad apellantide pensioni suuruse kohandamist pärast seda, kui 1. jaanuaril 2019 jõustus Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (saadikutekoja juhatuse büroo, Itaalia) 12. juuli 2018. aasta otsus nr 14/2018 (edaspidi „otsus nr 14/2018“), ning teiseks mõista välja kahju, mis apellantidele nende aktidega väidetavalt tekitati.
I. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
1.
Kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskiri
2
Euroopa Parlamendi liikmete kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja kuni 14. juulini 2009 kehtinud redaktsioonis (edaspidi „kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskiri“) oli III lisa artiklis 1 ette nähtud:
„1.   Kõigil Euroopa Parlamendi liikmetel on õigus vanaduspensionile.
2.   Enne ühenduse lõpliku pensioniskeemi kehtestamist kõikide Euroopa Parlamendi liikmete jaoks ja juhul, kui siseriiklik pensioniskeem ei näe pensioni ette, või juhul, kui ette nähtud pensioni tase ja/või tingimused ei ole samaväärsed nendega, mida kohaldatakse parlamendiliikme suhtes tema valimisriigis, tuleb asjaomase parlamendiliikme taotlusel maksta Euroopa Liidu eelarve Euroopa Parlamendile eraldatud osast talle esialgset vanaduspensioni.“
3
Kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artiklis 2 oli sätestatud:
„1.   Esialgse pensioni tase ja tingimused on samasugused nagu selle pensioni tase ja tingimused, mida makstakse tema valimisriigi parlamendi alamkoja liikmetele.
2.   Parlamendiliige, kelle suhtes kohaldatakse artikli 1 lõike 2 sätteid, on kohustatud kõnealuse skeemiga liitudes tegema Euroopa Liidu eelarvesse makseid, mille summa on sama suur kui parlamendiliikme valimisriigi õigusaktide kohaselt vastava riigi parlamendi alamkoja liikme poolt makstav summa.“
4
Kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 3 lõigetes 1 ja 2 oli märgitud:
„1.   Esialgse pensioniskeemiga liitumise avaldus tuleb esitada kaheteistkümne kuu jooksul alates asjaomase parlamendiliikme volituste algusest.
Selle tähtaja möödumisel loetakse pensioniskeemiga liitumise jõustumise kuupäevaks taotluse saamise kuu esimene päev.
2.   Pensioni maksmise taotlus tuleb esitada kuue kuu jooksul alates õiguse tekkimisest.
Selle tähtaja möödumisel loetakse pensioniõiguse kehtima hakkamise kuupäevaks taotluse saamise kuu esimene päev.“
2.
Parlamendiliikmete põhimäärus
5
14. juulil 2009 jõustunud Euroopa Parlamendi 28. septembri 2005. aasta otsuse 2005/684/EÜ, Euratom, millega võetakse vastu Euroopa Parlamendi liikmete põhimäärus (ELT 2005, L 262, lk 1; edaspidi „parlamendiliikmete põhimäärus“), artikli 25 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Parlamendiliikmed, kes kuulusid parlamenti enne käesoleva põhimääruse jõustumist ja kes valiti uuesti, võivad seoses palga, üleminekutoetuste ja pensionitega kogu nende tegevusaja jooksul otsustada senise siseriikliku süsteemi kasuks.
2.   Kõnealused maksed tehakse liikmesriigi eelarvest.“
6
Parlamendiliikmete põhimääruse artikli 28 lõikes 1 on ette nähtud:
„Pensioniõigused, mille parlamendiliige on käesoleva põhimääruse kohaldamise hetkeks vastavalt siseriiklikele õigusnormidele omandanud, säilivad täies ulatuses.“
3.
Rakendusmeetmed
7
Euroopa Parlamendi juhatuse 19. mai ja 9. juuli 2008. aasta otsuse 2009/C 159/01 Euroopa Parlamendi liikmete põhimääruse rakendusmeetmete kohta (ELT 2009, C 159, lk 1), mida on muudetud Euroopa Parlamendi juhatuse 13. detsembri 2010. aasta otsusega 2010/C 340/06 (ELT 2010, C 340, lk 6) (edaspidi „rakendusmeetmed“), põhjenduses 7 on märgitud:
„Üleminekusätetega tuleb tagada, et isikud, kes kasutavad teatavaid teenuseid, millele neil on õigus kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja alusel, saaksid vastavalt õiguspärase ootuse [kaitse] põhimõttele jätkata nende kasutamist ka pärast eeskirja kehtivuse lõppemist. Samuti tuleb tagada nimetatud eeskirja alusel enne [parlamendiliikmete] põhimääruse jõustumist omandatud pensioniõiguste säilimine.“
8
Rakendusmeetmete artikli 49 lõikes 1 on sätestatud:
„Parlamendiliikmel, kes on täitnud oma mandaati vähemalt ühe täisaasta jooksul, on mandaadi lõppemise järel eluaegse vanaduspensioni õigus alates selle kuu esimesest päevast, mis järgneb kuule, mil tal täitub 63. eluaasta.
Endised parlamendiliikmed või nende seaduslikud esindajad esitavad, välja arvatud vääramatu jõu korral, taotluse vanaduspensioni maksmiseks kuue kuu jooksul pärast vastava õiguse teket. Pärast seda tähtaega jõustub vanaduspensioni saamine taotluse vastuvõtmise kuu esimesest päevast.“
9
Rakendusmeetmete artikli 73 kohaselt jõustusid rakendusmeetmed parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise päeval ehk 14. juulil 2009.
10
Rakendusmeetmete artiklis 74 on sätestatud, et kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskiri tunnistatakse kehtetuks parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise päeval, kui rakendusmeetmete IV jaotise üleminekusätetes, eelkõige artiklis 75, ei ole sätestatud teisiti.
11
Rakendusmeetmete artiklis 75 on märgitud:
„1.   Parlamendiliikmete kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja I, II ja III lisa alusel määratud vanaduspensioni, toitjakaotuspensioni, invaliidsuspensioni ja ülalpeetavate laste eest makstava täiendava invaliidsuspensioni maksmist jätkatakse nimetatud lisade alusel isikutele, kellel on vastavatele maksetele õigus enne [parlamendiliikmete] põhimääruse jõustumise kuupäeva.
Kui invaliidsuspensioni saav endine parlamendiliige sureb pärast 14. juulit 2009, makstakse tema abikaasale, vabaabielukaaslasele või ülalpeetavatele lastele toitjakaotuspensioni vastavalt kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja I lisas sätestatud tingimustele.
2.   Enne [parlamendiliikmete] põhimääruse jõustumise kuupäeva eelnimetatud III lisa alusel omandatud vanaduspensioni õigused säilivad. Isikutele, kes on omandanud õigused nimetatud pensioniskeemi alusel, makstav pension arvutatakse eelnimetatud III lisa kohaldamisel omandatud õiguste alusel, kui nad vastavad asjaomase liikmesriigi õiguse vastavate sätetega kehtestatud tingimustele ja on esitanud eelnimetatud III lisa artikli 3 lõikes 2 osutatud taotluse.“
B. Itaalia õigus
12
Otsuse nr 14/2018 artikli 1 lõigetes 1–3 on märgitud:
„1.   Alates 1. jaanuarist 2019 arvutatakse otse ja toitjakaotuspensionina saadav eluaegsete pensionide summa ning otse ja toitjakaotuspensionina saadava eluaegse pensioni pro rata pensionimaksele vastava osa summa, mille õigused omandati 31. detsembril 2011 kehtinud õigusnormide alusel, käesolevas otsuses ette nähtud uute tingimuste kohaselt.
2.   Eelmises lõikes viidatud ümberarvutus tehakse, korrutades isikliku sissemakse summa muudatuskoefitsiendiga, mis on seotud parlamendiliikme vanusega kuupäeval, millal parlamendiliige omandas õiguse eluaegsele pensionile või pro rata pensionimaksele.
3.   Kohaldamisele kuuluvad käesolevale otsusele lisatud tabelis 1 toodud muudatuskoefitsiendid.“
II. Vaidluse taust
13
Vaidluse taust on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 14–21. Selle võib käesoleva apellatsioonkaebuse jaoks kokku võtta järgmiselt.
14
Kõik apellandid on kas Euroopa Parlamendi endised liikmed, kes valiti Itaalias, või Euroopa Parlamendi endise liikme õigusjärglased, kes saavad vanaduspensioni või toitjakaotuspensioni (edaspidi „pension“).
15
Euroopa Parlament andis 2019. aasta jaanuari pensioniteatistele märkuse lisamisega apellantidele teada, et nende pensioni suurus võidakse otsust nr 14/2018 rakendades ümber arvutada ning sellele uuele arvutusele tuginedes võidakse alusetult makstud summad vajaduse korral tagasi nõuda.
16
Euroopa Parlament vähendas seda otsust kohaldades alates 1. jaanuarist 2019 kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõike 1 alusel apellantide pensioni suurust.
17
Euroopa Parlament teatas apellantidele parlamendi finantsküsimuste peadirektoraadi parlamendiliikmete palkade ja sotsiaalsete õiguste üksuse juhataja (edaspidi „üksuse juhataja“) kuupäevata teatega, mis oli lisatud apellantide 2019. aasta veebruari pensioniteatistele, et parlamendi õigustalitus kinnitas oma 11. jaanuari 2019. aasta arvamuses nr SJ‑0836/18, et otsus nr 14/2018 on nende olukorrale automaatselt kohaldatav (edaspidi „õigustalituse arvamus“). Seejärel teatas Euroopa Parlament, et niipea kui ta on saanud Camera dei deputatilt (saadikutekoda, Itaalia) vajaliku teabe, teeb ta apellantidele teatavaks nende pensioni uue suuruse ja nõuab järgmise 12 kuu jooksul sisse võimaliku vahe. Viimaseks andis ta apellantidele teada, et nende pensioni lõplik suurus määratakse kindlaks ametliku aktiga, mille peale on võimalik esitada kaebus või tühistamishagi.
18
Üksuse juhataja andis esiteks vaidlusalustes otsustes apellantidele teada, et kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikele 1 tuginedes kohandatakse nende pensioni suurust selle summa ulatuses, mille võrra vähendatakse analoogseid pensione, mida saadikutekoda maksab Itaalia endistele parlamendiliikmetele otsuse nr 14/2018 alusel. Teiseks kohandatakse vaidlusaluste otsuste lisaga edastatud pensioni uue suuruse kindlaksmääramise kava alusel alates 2019. aasta aprillist apellantide pensioni suurust, mis jõustub tagasiulatuvalt1. jaanuarist 2019. Kolmandaks anti vaidlusalustes otsustes apellantidele oma seisukohtade esitamiseks 30‑päevane tähtaeg alates otsuste kättesaamisest. Kui seisukohti ei esitata, loetakse otsuste tagajärjed lõplikuks ja eelkõige toovad need kaasa 2019. aasta jaanuarist kuni märtsini alusetult makstud summade tagasimaksmise.
19
Kuna ükski apellant oma seisukohti määratud tähtaja jooksul ei esitanud, muutusid vaidlusaluste otsuste tagajärjed nende suhtes pärast seda tähtaega lõplikuks.
III. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
20
Hagiavaldustega, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 10. juunil (kohtuasjad T‑345/19 ja T‑346/19), 17. juunil (kohtuasjad T‑364/19 ja T‑365/19), 18. juunil (kohtuasi T‑366/19), 20. juunil (kohtuasjad T‑372/19–T‑375/19) ja 25. juunil 2019 (kohtuasi T‑385/19), esitasid apellandid hagid, milles palusid vaidlusalused otsused tühistada.
21
Hagide põhjendamiseks esitasid apellandid kaheksa väidet. Esimese väite kohaselt puudus vaidlusaluste otsuste vastuvõtjal pädevus ja otsuse nr 14/2018 automaatne kohaldamine oli õigusvastane. Teise väite kohaselt on rikutud kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja, parlamendiliikmete põhimääruse ja rakendusmeetmete sätteid. Kolmanda väite kohaselt on rikutud parlamendiliikmete põhimääruse artiklit 28 ning rakendusmeetmete artikleid 75 ja 76. Neljanda väite kohaselt on rikutud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 49, karistuste seaduses sätestatuse põhimõtet, tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet ja võrdsuse põhimõtet. Viienda väite kohaselt on rikutud omandiõigust. Kuuenda väite kohaselt on rikutud õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, õiguskindluse põhimõtet ja omandatud õiguste kaitse põhimõtet. Seitsmenda väite kohaselt on rikutud mõistlikkuse põhimõtet, proportsionaalsuse põhimõtet ja võrdse kohtlemise põhimõtet. Kaheksanda väite kohaselt on muudel põhjustel rikutud mõistlikkuse põhimõtet, proportsionaalsuse põhimõtet, võrdsuse põhimõtet ja diskrimineerimiskeelu põhimõtet.
22
Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuses kõik need väited tagasi ja jättis seetõttu hagid rahuldamata.
IV. Menetlus ja poolte nõuded Euroopa Kohtus
23
Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
tühistada vaidlusalused otsused ning
–
mõista apellatsioonimenetluse ja Üldkohtu menetlusega seotud kulud välja Euroopa Parlamendilt.
24
Euroopa Parlament palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ning
–
mõista apellatsioonimenetluse ja Üldkohtu menetlusega seotud kulud välja apellantidelt.
25
Enrico Falqui esitas 12. jaanuaril 2022 teda puudutavas kohtuasjas C‑391/21 P Euroopa Kohtu kantseleile koopia Consiglio di giurisdizione della Camera dei deputati (saadikutekoja justiitsnõukogu, Itaalia) 23. detsembri 2021. aasta otsusest nr 4/2021 (edaspidi „otsus nr 4/2021“), millega tühistati otsus nr 14/2018. Seda dokumenti selles etapis toimikusse ei lisatud.
26
Apellandid esitasid 9. märtsil 2022 Euroopa Kohtu kantseleile sama otsuse.
27
Kohtukantselei edastas käesolevas asjas ning kohtuasjades Falqui vs. parlament (C‑391/21 P) ja Coppo Gavazzi jt vs. parlament (C‑725/20 P) 16. märtsil 2022 pooltele menetlust korraldava meetme, mille ettekandja‑kohtunik ja kohtujurist olid otsustanud võtta Euroopa Kohtu kodukorra artikli 62 alusel ning mille kohaselt paluti pooltel esitada kõik dokumendid, mis võivad mõjutada neid puudutava kohtuasja eset, eelkõige otsus nr 4/2021.
28
Käesoleva kohtuasja apellandid esitasid 23. märtsil 2022 mitu dokumenti, sealhulgas otsuse nr 4/2021. 29. märtsil 2022 esitas ka Euroopa Parlament mitu dokumenti, sealhulgas otsuse nr 4/2021 ja dokumendi „Itaalia saadikutekoja poolt vastu võetud uued pensioni arvutamise eeskirjad“. See institutsioon teatas ka Euroopa Kohtule, et niipea kui ta saab kätte täiendavad selgitused, mida ta palus saadikutekojalt nende eeskirjade praktilise kohaldamise kohta, arvutab ta apellantide pensioni ümber ja saadab neile nende pensioniõiguste kindlaksmääramise otsuse uue projekti, mille kohta on neil võimalik esitada enne lõpliku otsuse tegemist oma seisukohad.
29
Euroopa Parlament esitas 12. oktoobril ja 29. novembril 2022 Euroopa Kohtu kantseleile lõplikud otsused, millega määrati kindlaks apellantidele alates 2022. aasta novembrist makstava pensioni uus suurus koos võlgnetavate summadega (edaspidi „Euroopa Parlamendi uued otsused“).
30
Euroopa Kohtu president palus 25. oktoobri 2022. aasta otsusega pooltel täpsustada, kas nad leiavad esiteks, et Euroopa Parlamendi uued otsused asendasid vaidlusalused otsused ex tunc, ja teiseks, et apellatsioonkaebuse ese jääb pärast uute otsuste vastuvõtmist alles.
31
Euroopa Parlament täpsustas 29. novembril 2022, et tema arvates asendasid Euroopa Parlamendi uued otsused vaidlusalused otsused ex tunc, ent apellatsioonkaebuse ese jääb alles. Nimelt oleks poolte ja korrakohase õigusemõistmise huvides, kui Euroopa Kohus teeb otsuse apellatsioonkaebuse põhjendatuse kohta, et saada selgust küsimuses, kas vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud õigusnormi ja kas Euroopa Parlament võib kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõike 1 alusel ümber arvutada apellantide pensioni, kui kohaldatavad riigisisesed õigusnormid muutuvad.
32
Apellandid märkisid 29. novembril 2022 saabunud kirjas, et kõik väited on jätkuvalt vajalikud ja asjakohased, kuna Euroopa Parlamendi uute otsustega ei asendatud vaidlusaluseid otsuseid, mis jäid täies ulatuses kehtima. Euroopa Parlamendi uued otsused, nagu ka vaidlusalused otsused, tõid kaasa apellantide pensioni suuruse ümberarvutamise, ja kuivõrd nende pensioniõiguse aluseks olevaid tingimusi muudeti, siis ka nende pensioniõiguse tagasiulatuvalt ja püsivalt uuesti kindlaks määramise. Otsust nr 14/2018 muudeti üksnes osas, mis puudutab vanaduspensioni saava parlamendiliikme vanusega seotud muudatuskoefitsienti.
V. Apellatsioonkaebus
33
Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitavad apellandid kuus väidet, millega nad soovivad sisuliselt kahtluse alla seada Üldkohtu kinnituse, et rakendusmeetmete artikli 75 lõike 1 koostoimes kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikega 1 (edaspidi „Euroopa Parlamendi sisereeglid“) tõlgendus, mille tulemusel see institutsioon kohaldas nende pensioni suuruse läbivaatamiseks otsust nr 14/2018, on põhjendatud. Esimene kuni neljas väide, mida tuleb analüüsida koos, puudutavad Euroopa Parlamendi sisereeglite ebaõiget tõlgendamist ning õiguskindluse põhimõtte, õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte, proportsionaalsuse põhimõtte ja harta artiklis 17 tagatud omandiõiguse rikkumist ning Euroopa Parlamendi poolt akti vastu võtmata jätmist. Viienda väite kohaselt on Euroopa Parlamendi kodukorra artikli 25 lõiget 3 ebaõigesti tõlgendatud. Kuuenda väite kohaselt rikkus Üldkohus vaidlusaluste otsuste põhjenduse õigsuse hindamisel õigusnormi.
A. Sissejuhatavad märkused apellantide põhjendatud huvi säilimise kohta
34
Käesoleva kohtuotsuse punktist 29 nähtub, et Euroopa Kohtu menetluse käigus vastu võetud Euroopa Parlamendi uute otsuste eesmärk on määrata kindlaks alates 2022. aasta novembrist apellantidele makstava pensioni uus suurus koos võlgnetavate summadega.
35
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale peab vaidluse ese – nagu ka põhjendatud huvi – säilima kuni kohtuotsuse kuulutamiseni, vastasel juhul langeb otsuse tegemise vajadus ära; see eeldab, et apellatsioonkaebus peab selle esitajale tooma lõpptulemuse kaudu mingit kasu (4. septembri 2018. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
36
Siiski ei kao apellandi põhjendatud huvi tingimata asjaolu tõttu, et tema vaidlustatud akti kehtivus on kohtumenetluse ajal lõppenud (vt selle kohta 28. mai 2013. aasta kohtuotsus Abdulrahim vs. nõukogu ja komisjon, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, punkt 62).
37
Teatud asjaoludel võib apellandil säilida huvi nõuda sellise akti tühistamist, mis on kohtumenetluses kehtetuks tunnistatud, selleks, et vaidlustatud akti andja teeks tulevikus kohased muudatused, ning selleks, et seeläbi vältida vaidlustatud akti väidetava õigusvastasuse kordumise riski (6. septembri 2018. aasta kohtuotsus Bank Mellat vs. nõukogu, C‑430/16 P, EU:C:2018:668, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
38
Käesoleval juhul tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktis 31 kokkuvõtlikult esitatud parlamendi 29. novembri 2022. aasta vastusest üheselt, et see institutsioon soovib ka tulevikus Euroopa Parlamendi endiste liikmete pensionid ümber arvutada, kui kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikes 1 osutatud riigisisesed õigusnormid (edaspidi „dünaamiline kord“) muutuvad.
39
Kuigi Euroopa Parlament asendas vaidlusalused otsused uute otsustega, põhinevad kõik need otsused Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendusel, mille kohaselt on parlament kohustatud kohaldama dünaamilist korda vanaduspensioni saavate endiste Euroopa Parlamendi liikmete ja toitjakaotuspensioni saavate isikute suhtes, kes – nagu apellandid – kuuluvad kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja lisade kohaldamisalasse (edaspidi „asjaomased Euroopa Parlamendi endised liikmed“).
40
Käesolevas apellatsioonimenetluses seavad apellandid kahtluse alla just selle tõlgenduse. Sellest järeldub, et vaatamata vaidlusaluste otsuste asendamisele ex tunc, säilib apellantidel huvi, et tuvastataks, et Üldkohus rikkus selle tõlgenduse põhjendatuse kinnitamisega õigusnormi, arvestades, et Euroopa Parlament võib seda tõlgendust rakendada tulevikus vaidlusaluste otsustega analoogsete otsuste või Euroopa Parlamendi uute otsuste vastuvõtmisel, mistõttu ei ole üksnes oht, et kordub väidetav õigusvastasus käesoleva kohtuotsuse punktis 37 viidatud kohtupraktika tähenduses, vaid ka oht, et selliste sarnaste otsuste peale esitatud tühistamishagi korral paneb Üldkohus uuesti toime väidetavad õigusnormi rikkumised, mis viisid teda kõnealuse tõlgenduse põhjendatuse kinnitamiseni.
41
Lisaks tuleneb uutest otsustest, et Euroopa Parlament on endiselt seisukohal, et üksuse juhatajal on õigus teha otsuseid pensioni suuruse muutmise kohta, kui riigisiseseid õigusnorme muudetakse, ning et need otsused ei tohi sisaldada põhjendusi nende kooskõla kohta liidu õigusega.
42
Järelikult tuleb asuda seisukohale, et apellantidel säilib põhjendatud huvi pöörduda Euroopa Kohtusse, kuivõrd käesolev apellatsioonkaebus on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse nende põhjenduste vastu, mis on vajalikud toetamaks Üldkohtu hinnangut, mille kohaselt esiteks tuleneb Euroopa Parlamendi sisereeglitest, et viimane oli kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda, teiseks on üksuse juhataja pädev tegema otsuseid nende endiste Euroopa Parlamendi liikmete pensioni suuruse muutmise kohta ning kolmandaks ei ole Euroopa Parlament kohustatud esitama nendes otsustes põhjendusi otsuste kooskõla kohta liidu õigusega.
B. Esimene kuni neljas väide
1.
Poolte argumendid
43
Esimese kuni neljanda väite põhjenduseks on esitatud kaks eraldi etteheidet.
44
Esimeses etteheites heidavad apellandid Üldkohtule ette, et ta tõdes esiteks vaidlustatud kohtuotsuse punktis 81, et kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa jäi nende suhtes kohaldatavaks ka pärast parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist, ja teiseks vaidlustatud kohtuotsuse punktis 90, et Euroopa Parlamendi sisereeglid ei kahjusta asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete omandatud õigusi.
45
Apellandid väidavad sellega seoses, et rakendusmeetmete artikliga 74 tunnistati kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa kehtetuks ning jõusse jäid üksnes rakendusmeetmete IV jaotises sisalduvad üleminekusätted ja rakendusmeetmete artikkel 75. Alates parlamendiliikmete põhimääruse jõustumisest jäi III lisas sätestatu selle lisa kehtetuks tunnistamise ajal kehtima rakendusmeetmete artiklite 74 ja 75 alusel, nagu nähtub muu hulgas rakendusmeetmete põhjendusest 7.
46
Nimelt tuleb rakendusmeetmete artiklis 75 tehtud viidet kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja lisadele pidada viiteks pensionihüvitisele, mida kohaldati ajal, mil need lisad kehtisid. Selle sätte eesmärk on kaitsta asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete omandatud õigusi, mida kinnitab ka parlamendiliikmete põhimääruse artikkel 28.
47
Neil asjaoludel, kui tõdeda, et pensioni suuruse vähendamine ei mõjuta omandatud pensioniõigust, tuleks täpsustada, millistel asjaoludel see nii on, ning teha vahet rakendusmeetmete artikli 75 lõigete 1 ja 2 vahel, mida Üldkohus aga ei teinud.
48
Käesoleval juhul arvutati apellantide pensioni suurus kindlaks saadikutekoja juhatuse büroo ühepoolselt ja tagasiulatuvalt kindlaks määratud kordaja abil selliste sündmuste põhjal, mida kindlustusmatemaatilise loogika kohaselt tuleb pidada ebakindlaks, kuna need on seotud selliste tulevikus aset leidvate ebakindlate sündmustega nagu pensionisaaja pensioniikka jõudmise keskmine tõenäosus vanaduspensioni maksmise kuupäeval ja toitjakaotuspensioni saava abikaasa või seda pensioni saavate pärijate tõenäoline olemasolu. Apellantide pensioni suuruse muutmise hetkel oleks siiski olnud võimalik selgelt kindlaks teha, kas need sündmused olid juba aset leidnud või mitte.
49
Isegi kui kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikkel 2 oleks käesoleval juhul rakendusmeetmete artikli 75 alusel kohaldatav, ei puuduta see säte pensioniõiguse tekkimise tingimusi. Seevastu muudeti vaidlusaluste otsustega mitte ainult asjaomaste pensionide suurust, vaid ka selle arvutamise meetodit, asendades asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete mandaadi ajal saadud toetusel põhineva meetodi nende parlamendiliikmete tehtud sissemaksetel põhineva meetodiga, nagu oleks pensionid alati sissemakselise meetodi järgi arvutatud. Apellantidel ei olnud aktiivses teenistuses oleku ajal võimalik ette näha vaidlusaluste otsustega kaasnenud muudatust ega võimalik suurendada oma sissemakseid sellesse pensioniskeemi, et leevendada negatiivset mõju.
50
Teise võimalusena, nimelt juhul, kui pensioni saamise õiguse ja pensionihüvitise saamise õiguse vahel saab vahet teha, väidavad apellandid, et rakendusmeetmete artiklist 75 tulenevalt ei ole neil üksnes õigus pensionile, vaid ka õigus saada kindlas suuruses vanaduspensioni, nii et neil on õigus saada pensioni suuruses, mis vastab sellele, mida nad võisid eeldada sissemaksete tegemise ajal. Vaidlusalused otsused toovad kaasa tasakaalustamatuse, mis tekitab kahju apellantidele, arvestades, et sel ajal ei olnud tehtud sissemaksetel mingit mõju pensioniõiguse omandamisele või selle õiguse ulatusele ning sissemaksed olid seega esimestel ametiaegadel väiksemad, mis praegu paneb ebasoodsasse olukorda ennekõike eakamad asjaomased Euroopa Parlamendi endised liikmed, nagu apellandid.
51
Teises etteheites väidavad apellandid, et Üldkohus eiras õiguskindluse põhimõtet, õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, harta artiklis 17 tagatud omandiõigust ja proportsionaalsuse põhimõtet.
52
Esiteks rikub pensioniõiguste kindlaksmääramine uute reeglite alusel õiguskindluse põhimõtet, kuivõrd sellega on vastuolus parlamendiliikmete põhimääruse artikli 28 ja rakendusmeetmete artikli 75 eesmärgi kohaselt omandatud õiguste rikkumine.
53
Teiseks rikub selline uus vanaduspensioni suuruse kindlaksmääramise viis õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, kuna sellega on vastuolus igasugune muudatus arvutusmeetodis, millega apellandid olid vabatahtlikult nõustunud. Asjaomastele Euroopa Parlamendi endistele liikmetele ei olnud nimelt teada, et nende pensioniskeem põhineb automaatsel viitamisel selle liikmesriigi endiste parlamendiliikmete vanaduspensioni suurusele, kus nad valiti.
54
Lisaks ei võtnud Üldkohus arvesse asjaolu, et Euroopa Parlament teavitas apellante otsuse nr 14/2018 võimalikust kohaldamisest nende suhtes alles 2019. aasta jooksul, see tähendab pärast seda kuupäeva, mil pensioni suuruse vähendamine oleks pidanud jõustuma, s.o 1. jaanuari 2019, tagades nii neile tegelikult varem omandatud õiguse jätkumise.
55
Pealegi ei ole otsuses nr 14/2018 üldse mainitud asjaomaseid Euroopa Parlamendi endisi liikmeid.
56
Igal juhul andsid saadikutekoda ja Senado (Itaalia Senat) kinnitusi, et apellantide pensioniõigused ei muutu vastavalt parlamendiliikmete põhimääruse artiklitele 27 ja 28 ning rakendusmeetmete artiklile 75.
57
Kolmandaks, mis puudutab harta artikliga 17 tagatud omandiõigust, siis märgivad apellandid, et Üldkohus tõdes, et eesmärki, millele Euroopa Parlament nimetatud õiguse riivamise põhjendamiseks tugines, mainitakse sõnaselgelt otsuse nr 14/2018 preambulis. Selles otsuses ei ole siiski öeldud, et sellega soovitakse vanaduspensionid ümber arvutada. Lisaks ei viidanud Euroopa Parlament ega viidatud otsus nr 14/2018 üldist huvi pakkuvale eesmärgile, mis võib seda riivet põhjendada.
58
Samuti rõhutavad apellandid, et Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 160 vahet pensioniõiguse rikkumise ja vanaduspensioni suuruse pelga kohandamise vahel. Üldkohus jättis aga märkimata, kus on piir, millest alates pensioni suuruse muutmine ei ole enam omandiõiguse põhiolemusega kooskõlas ja kujutab endast pensioniõiguse kui sellise rikkumist.
59
Lisaks tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 172 ekslikult, et apellantide pensioni vähendamise eesmärk oli kohandada kõikidele Euroopa Parlamendi liikmetele makstava pensioni suurust vastavalt sissemakselisele arvutusmeetodile, lähtudes otsuse nr 14/2018 sisust.
60
Apellandid leiavad, et Üldkohtu arutlus on tsirkulaarne. Ta tugineb nimelt Itaalia õigusnormidele, mitte liidu õiguskorras tunnustatud üldist huvi pakkuvale eesmärgile, mis kuulub siiski analüüsi alla, kas vaidlusalused otsused on hartaga tagatud omandiõigusega kooskõlas.
61
Lisaks moonutas see arutluskäik otsuses nr 14/2018 ette nähtud vanaduspensioni suuruse arvutamise meetodit, mida ei saa pidada sissemakseliseks, kuna ühelt poolt on otsuse artikli 1 lõike 4 kohaselt eluaegse pensioni suurus piiratud. Teiselt poolt ei põhine nimetatud otsuses ette nähtud uus arvutusmeetod mitte määral, mis on individuaalselt kindlaks määratud, vaid määral, mis on kõikide Euroopa Parlamendi endiste liikmete jaoks ühesugune. Seega kaotab Euroopa Parlamendi endine liige, kes on teinud oma mandaadi ajal sissemakseid, mis on arvutatud ühesugusest määrast kõrgema määra alusel, nimetatud määra ületava sissemakse osa eest saadava kasu.
62
Neljandaks näitab pensioni suuruse arvutamise meetod, mis on kehtestatud otsusega nr 14/2018, ka proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist, kuna see põhineb mitteindividuaalsel sissemaksete määral.
63
Vaidlusalused otsused panid individuaalselt ülemäära suure koormuse eelkõige eakamatele apellantidele. N. Gatti, kes on praegu 80‑aastane, sattus kõige halvemasse olukorda, kuna tema vanaduspensioni vähendati 61% võrra, kuigi ta oli Euroopa Parlamendis kaks ametiaega. Praegu 91‑aastase D. Ceravolo vanaduspensioni vähendati 47% võrra. 83‑aastaselt surnud F. Pisoni vanaduspensioni vähendati 24% võrra, kuigi ta oli samas ametis sama kaua kui D. Ceravolo, kelle pensioni vähendati 47% võrra.
64
Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine esitatud põhjendustest lähtudes on seda ilmsem, kui arvestada, et sissemakseline vanaduspensioni skeem kehtestati Itaalias esimest korda 1. jaanuaril 1996 ja seda laiendati enamikule töötajatest alates 1. jaanuarist 2012. Seevastu vaidlusaluste otsustega kehtestatakse apellantide suhtes sissemakseline süsteem, mis hõlmab 1995. aastast palju varasemat sissemaksete tegemise perioodi, kui Itaalias ei kehtinud kellegi suhtes veel sissemakselist süsteemi.
65
Euroopa Parlament väidab, et esimene kuni neljas väide tuleb osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
2.
Euroopa Kohtu hinnang
a)
Sissejuhatavad märkused
66
Esimeses etteheites vaidlevad apellandid Euroopa Parlamendi sisereeglitele tuginedes vastu dünaamilise korra kehtima jäämisele pärast parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist ning väidavad, et selline kord kahjustab omandatud õigusi vanaduspensionile.
67
Seega väidavad apellandid selle etteheitega sisuliselt, et Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendus, mille kohaselt on see institutsioon kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda, ei ole põhjendatud.
68
Sama kehtib ka teise etteheite kohta, milles apellandid väidavad, et nende pensioni suuruse arvutamise uute eeskirjade kohaldamine ei ole kooskõlas õiguskindluse põhimõttega, kuivõrd uued eeskirjad kahjustavad omandatud õigusi pensioni saamiseks, ega õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega, kuna sellega on vastuolus, et vähendataks pensioni suurust, mida apellandid oleksid pidanud saama kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikega 1 kehtestatud pensioniskeemiga vabatahtlikult liitudes nõuda.
69
Seevastu osas, milles apellandid heidavad teises etteheites Üldkohtule ette, et ta ei võtnud arvesse esiteks asjaolu, et Euroopa Parlament teavitas neid otsuse nr 14/2018 võimalikust kohaldamisest hilinenult, teiseks, et selles otsuses ei mainita asjaomaseid Euroopa Parlamendi endisi liikmeid, ning kolmandaks, et saadikutekoda ja senat andsid kinnitusi, et apellantide pensioniõigused ei muutu, ei kritiseeri apellandid isegi mitte kaudselt vaidlustatud kohtuotsuse põhjendusi, mis on vajalikud toetamaks Üldkohtu otsust, millega kinnitatakse, et Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendus, mille kohaselt on see institutsioon kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda, on põhjendatud.
70
Mis puudutab kolmandat etteheidet, siis kuivõrd apellandid heidavad Üldkohtule ette, et ta ei hinnanud vaidlusaluste otsuste kooskõla hartaga tagatud omandiõigusega mitte lähtuvalt liidu õiguses tunnustatud eesmärgist, vaid otsusega nr 14/2018 taotletavast eesmärgist, siis ei ole nad sisuliselt nõus sellega, et liidu õigusega on kooskõlas Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendus, mille kohaselt on see institutsioon kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda.
71
Seevastu ei vaidle apellandid vastu Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgenduse põhjendatusele, kui nad heidavad Üldkohtule ette esiteks seda, et ta ei täpsustanud, kus on piir, millest alates vanaduspensioni suuruse muutmine ei ole enam omandiõiguse põhiolemusega kooskõlas ja kujutab endast pensioniõiguse kui sellise rikkumist, ning teiseks seda, et Üldkohus leidis, et eesmärki, millele Euroopa Parlament vaidlusalustes otsustes selle rikkumise põhjendamiseks tugines, mainitakse sõnaselgelt otsuse nr 14/2018 preambulis, ning kolmandaks, et Üldkohus moonutas selles otsuses ette nähtud pensioni arvutamise meetodit.
72
Neljanda etteheite kohta, mis puudutab proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist, tuleb märkida, et selles etteheites väidavad apellandid, et otsus nr 14/2018 ei ole nimetatud põhimõttega kooskõlas esiteks selles otsuses ette nähtud pensioni arvutamise meetodi tõttu, teiseks selle meetodi mõju tõttu apellantide olukorrale ja kolmandaks selle otsuse ajaloolise konteksti tõttu. Seega ei vaidle apellandid selles etteheites isegi mitte kaudselt vastu Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendusele, mille kohaselt on see institutsioon kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda.
73
Järelikult tuleb esimest kuni neljandat väidet analüüsida üksnes osas, milles apellandid kritiseerivad Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendust, mille kohaselt parlament on kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda, kuna esiteks ei tulene selline tõlgendus nendest reeglitest, teiseks ei ole see kooskõlas õiguskindluse põhimõtte ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtetega ning kolmandaks ei ole see kooskõlas harta artiklis 17 tagatud omandiõigusega.
b)
Sisulised küsimused
1) Euroopa Parlamendi sisereeglite väidetav rikkumine
74
Apellandid heidavad Üldkohtule sisuliselt ette, et viimane leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 99, et Euroopa Parlament võis asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilise korra kohaldamiseks õiguspäraselt tugineda parlamendi sisereeglitele.
75
Kõigepealt tuleb märkida, et kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõike 1 kohaselt on „[e]sialgse pensioni tase ja tingimused […] samasugused nagu selle pensioni tase ja tingimused, mida makstakse tema valimisriigi parlamendi alamkoja liikmetele“.
76
Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 86 sisuliselt märkis, nähtub sõnadest „[e]sialgse pensioni tase ja tingimused on samasugused“, et Euroopa Parlament on kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes pensionide arvutamise eeskirju sellisena, nagu neid kohaldatakse selle liikmesriigi parlamendi liikmete suhtes, kus Euroopa Parlamendi endised liikmed valiti. Teisisõnu on see institutsioon kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda.
77
Kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõike 1 selline tõlgendus on kooskõlas selle sätte eesmärgiga, mis tuleneb selle lisa artikli 1 lõikest 2.
78
Viimati nimetatud säte näeb nimelt ette, et kõnealuse lisa artikli 2 lõikes 1 ette nähtud pensioni võivad saada üksnes Euroopa Parlamendi endised liikmed, kelle pensionikava liikmesriigis, kus nad valiti, ei näe ette pensioniskeemi või kelle saadava pensioni tase ja/või arvutamise kord ei ole samaväärne sellega, mida kohaldatakse selle riigi parlamendi liikmete suhtes.
79
Seega on kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõike 1 peamine eesmärk see, et Euroopa Parlamendi endiseid liikmeid, kes on selle lisa artikli 1 lõikes 2 nimetatud olukorras, saaks kohelda samamoodi nagu Euroopa Parlamendi liikmeid, kelle riigisisene pensioniskeem nägi ette pensioniõiguse, mille tase ja/või arvutamise kord on samaväärne sellega, mida kohaldatakse nende riigi parlamendi liikmete suhtes.
80
Selle sätte tõlgendamine nii, et see kohustab Euroopa Parlamenti kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda, toob seega kaasa selle, et nende parlamendiliikmete suhtes kohaldatakse samamoodi nagu teiste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes nende riigi parlamendi liikmete pensioni arvutamise eeskirjadesse tehtud muudatusi.
81
Lisaks jäi kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikega 1 kehtestatud pensioniskeem rakendusmeetmete kohaselt pärast parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist kehtima nende Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes, kes hakkasid selle skeemi alusel vanaduspensioni saama enne põhimääruse jõustumist.
82
Rakendusmeetmete artikkel 74 sätestab esiteks, et kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskiri tunnistatakse kehtetuks parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise päeval, kuid samas teiseks, et kehtetuks tunnistamine ei piira nende meetmete IV jaotises ette nähtud üleminekusätete, eelkõige artikli 75 kohaldamist.
83
Vastavalt rakendusmeetmete artikli 75 lõikele 1 jätkatakse kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa alusel määratud vanaduspensioni maksmist isikutele, kellel on vastavatele hüvitistele õigus enne parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise kuupäeva.
84
Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 88 märkis, tuleb selle sätte sõnastusest, täpsemalt sõnastuse „jätkatakse [kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa] alusel [maksmist]“ kohustuslikust olemusest ja oleviku kindla kõneviisi kasutamisest selles sõnastuses, järeldada, et dünaamiline kord jääb asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes kohaldatavaks ka pärast parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist.
85
Järelikult, vastupidi sellele, mida väidavad apellandid, ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta tõdes vaidlustatud kohtuotsuse punktis 81, et kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa sätteid ei tunnistatud pärast parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist kehtetuks.
86
Rakendusmeetmete artikli 75 lõike 1 tõlgendust, mille kohaselt jääb dünaamiline kord asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes kohaldatavaks ka pärast parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist, ei lükka vastupidi apellantide väidetele ümber ei selle sätte lõige 2, rakendusmeetmete põhjendus 7 ega parlamendiliikmete põhimääruse artikkel 28.
87
Mis puudutab kõigepealt rakendusmeetmete artikli 75 lõike 2 esimest lauset, siis selles on ette nähtud, et „[e]nne [parlamendiliikmete] põhimääruse jõustumise kuupäeva [kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja] III lisa alusel omandatud vanaduspensioni õigused säilivad“.
88
Vastupidi sellele, mida väidavad apellandid, ei saa sellest sättest tuletada mingit tagatist selle kohta, et makstakse parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise päeval kehtinud riigisiseste pensioni arvutamise eeskirjade alusel arvutatud vanaduspensioni, ega selle kohta, et makstakse kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikega 1 kehtestatud pensioniskeemiga liitumise seisuga kindlas ja muutumatus suuruses pensioni.
89
Sellega seoses märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 146 õigesti, et parlamendiliikmete põhimääruse ja rakendusmeetmetega kehtestati järjest kaks pensioniskeemi, mis hõlmavad kahte liiki pensioniõigusi, nimelt esiteks vanaduspensioni õigused, mis on omandatud Euroopa Parlamendi sisereeglite alusel kuni 14. juulini 2009, mil jõustus parlamendiliikmete põhimäärus, ja teiseks alates sellest kuupäevast rakendusmeetmete artikli 49 alusel omandatud vanaduspensioni õigused.
90
Sellega seoses, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 92 tõdes, kohaldatakse rakendusmeetmete artikli 75 lõiget 1 nende asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete, sealhulgas teatud apellantide suhtes, kes on teinud liidu eelarvesse kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõike 2 alusel sissemakseid ja hakkasid vanaduspensioni saama enne parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist, samas kui rakendusmeetmete artikli 75 lõiget 2 kohaldatakse nende Euroopa Parlamendi liikmete suhtes, kes on samuti teinud selliseid sissemakseid, kuid kes ei saanud veel parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise päeval vanaduspensioni.
91
Nimelt on rakendusmeetmete artikli 75 lõike 2 teises lauses sätestatud, et „[i]sikutele, kes on omandanud õigused [kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa] alusel, makstav pension arvutatakse [selle] lisa kohaldamisel omandatud õiguste alusel, kui nad vastavad asjaomase liikmesriigi õiguse vastavate sätetega kehtestatud tingimustele ja on esitanud eelnimetatud III lisa artikli 3 lõikes 2 osutatud taotluse“.
92
Kuna rakendusmeetmete artikli 75 lõike 2 teine lause näeb ette tingimused, millele Euroopa Parlamendi endised liikmed peavad vastama, et saada pensioni, mis on arvutatud kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa kohaldamisel omandatud õiguste alusel, ei ole see säte kohaldatav Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes, kes hakkasid selle lisa alusel pensioni saama enne parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist, nagu apellandid.
93
Lisaks, kuna rakendusmeetmete artikli 75 lõike 2 teine lause näeb ette, et asjaomased Euroopa Parlamendi endised liikmed saavad kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa kohaselt vanaduspensioni omandatud õiguste alusel, siis tuleb mõistet „omandatud vanaduspensioni õigused“ artikli 75 lõike 2 tähenduses mõista nii, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 91 sisuliselt õigesti rõhutas, et sellega peetakse silmas pensioniõigusi, mis tulenevad iga asjaomase Euroopa Parlamendi endise liikme individuaalsetest sissemaksetest ja mis on kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõike 1 alusel makstava vanaduspensioni arvutamise aluseks. Seda mõistet ei saa seega mõista nii, et see viitab väidetavale õigusele saada vanaduspensioni kindlas ja muutumatus suuruses, mis on arvutatud riigisiseste normide alusel, mis kehtisid parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise või selle sättega kehtestatud skeemiga liitumise ajal.
94
Mis puudutab seejärel rakendusmeetmete põhjendust 7, siis on selles esiteks märgitud, et „isikud, kes kasutavad teatavaid teenuseid, millele neil on õigus kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja alusel, [peavad saama] vastavalt õiguspärase ootuse [kaitse] põhimõttele jätkata nende kasutamist ka pärast eeskirja kehtivuse lõppemist“, ning teiseks, et „[s]amuti tuleb tagada nimetatud eeskirja alusel enne [parlamendiliikmete] põhimääruse jõustumist omandatud pensioniõiguste säilimine“.
95
Sellest põhjendusest tulenevalt täpsustatakse selles, et nimetatud eeskirja alusel antavate hüvitiste maksmist jätkatakse, ilma et sellest võiks järeldada, et kõnealuse eeskirja kohaldamine lõpetatakse pärast nimetatud kuupäeva.
96
Niisiis on mõiste „omandatud pensioniõigused“ selles põhjenduses sama ulatusega nagu rakendusmeetmete artikli 75 lõikes 2, mida on täpsustatud käesoleva kohtuotsuse punktis 93.
97
Euroopa Parlamendi sisereeglite sellise analüüsi raames võis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 90 õigusnormi rikkumata tuvastada, et Euroopa Parlamendi sisereeglid ei riku omandatud pensioniõigusi.
98
Mis puudutab lõpuks parlamendiliikmete põhimääruse artiklit 28, siis tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 93 õigesti, et see säte on kohaldatav pensioniõigustele, mille Euroopa Parlamendi endised liikmed on omandanud mitte kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa alusel, vaid riigisiseste pensioniskeemide alusel. Seega ei mõjuta see säte vastupidi apellantide väidetele iseenesest rakendusmeetmete artikli 75 lõike 1 tõlgendamist.
99
Järelikult tuleneb nii Euroopa Parlamendi sisereeglite sõnastusest kui ka kontekstist ja eesmärgist, et Üldkohus ei rikkunud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 99 õigusnormi, kui ta otsustas, et Euroopa Parlament võis õiguspäraselt tugineda oma sisereeglitele, et kohaldada asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda.
2) Õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte ja õiguskindluse põhimõtte ning harta artikliga 17 tagatud omandiõiguse väidetav rikkumine
100
Apellandid väidavad, et tõlgendus, mille Üldkohus Euroopa Parlamendi sisereeglitele andis, on vastuolus õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte ja õiguskindluse põhimõttega ning harta artikliga 17 tagatud omandiõigusega.
101
Tõlgendamise üldpõhimõtte kohaselt tuleb liidu õigusakti tõlgendada võimaluste piires viisil, mis ei mõjuta selle kehtivust, ning kooskõlas kogu esmase õiguse ja eelkõige harta sätetega. Seega, kui liidu teisest õigust on võimalik tõlgendada mitut moodi, tuleb eelistada tõlgendust, mille kohaselt on õigusnorm esmase õigusega kooskõlas, mitte tõlgendust, mille tagajärjel tuleks tuvastada, et see on esmase õigusega vastuolus (21. juuni 2022. aasta kohtuotsus Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, punkt 86 ja seal viidatud kohtupraktika).
102
Mis puudutab kõigepealt õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, siis väidavad apellandid, et asjaolu, et nad kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikega 1 kehtestatud pensioniskeemiga liitusid, tagab neile selle põhimõtte alusel, et nende vanaduspensioni suurus arvutatakse skeemiga liitumise ajal kehtinud korra kohaselt.
103
Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei saa keegi viidata nimetatud põhimõtte rikkumisele, kui haldusasutus ei ole andnud täpseid tagatisi. Iga isik, kellele institutsioon on tekitanud põhjendatud lootusi, võib tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele. Selliseid lootusi tekitada võivaks tagatiseks on – olenemata selle andmise vormist – täpne, tingimusteta ja ühtelangev teave, mis pärineb volitatud ja usaldusväärsetest allikatest (vt selle kohta 23. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Deza vs. ECHA, C‑419/17 P, EU:C:2019:52, punktid 69 ja 70 ning seal viidatud kohtupraktika).
104
Kui ettevaatlik ja teadlik isik on aga võimeline ette nägema, et võetakse liidu meede, mis võib tema huve kahjustada, ei saa ta selle meetme võtmise korral tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele (vt selle kohta 23. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Deza vs. ECHA, C‑419/17 P, EU:C:2019:52, punkt 71 ja seal viidatud kohtupraktika).
105
Asjaolu, et apellandid liitusid kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikes 1 kehtestatud pensioniskeemiga, ei andnud neile siiski õigust saada selle skeemiga liitumise ajal prognoositavat, kindlat ja muutumatut vanaduspensioni. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 211 ja 212 õigesti leidis, oli nimelt ainus täpne ja tingimusteta tagatis, mille Euroopa Parlament võis talle anda, see, et ta saab parlamendi sisereeglite kohaselt vanaduspensioni, mille suurus ja tingimused on samaväärsed nendega, mida kohaldatakse vastavalt dünaamilisele korrale selle liikmesriigi parlamendi liikmetele, kus nad valiti.
106
Sellest järeldub, et Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendus, mille kohaselt parlament on kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda, on kooskõlas õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega.
107
Mis puudutab seejärel omandiõigust, siis väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 171 õigusnormi, kui ta leidis, et vaidlusaluste otsustega taotletava üldise huvi eesmärgi hindamisel ei saanud jätta tähelepanuta otsuse nr 14/2018 vastuvõtmise aluseks olnud eesmärke.
108
Tuleb meenutada, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 163 leidis Üldkohus, et kuigi vaidlusaluste otsustega ei võeta apellantidelt lihtsalt pensioni täielikult ära, vähendavad need siiski pensioni suurust, piirates nii nende omandiõigust.
109
Seejärel analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 164–179, kas see piirang vastab harta artikli 52 lõike 1 nõuetele, mida on meenutatud selle kohtuotsuse punktis 157. Sellega seoses otsustas Üldkohus nimetatud kohtuotsuse punktis 171, et vaidlusaluste otsustega taotletavat üldise huvi eesmärki ei saa hinnata otsuse nr 14/2018 vastuvõtmise aluseks olnud eesmärke arvesse võtmata. Nii otsustas Üldkohus punktis 180 neid eesmärke arvestades pärast seda, kui ta oli vaidlustatud kohtuotsuse punktides 172–178 analüüsinud nende otsuste kooskõla omandiõigusega, et omandiõiguse rikkumist puudutav etteheide tuleb tagasi lükata.
110
Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb selle õiguse ulatus vastavalt harta artikli 52 lõikele 3 kindlaks määrata, võttes arvesse Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni lisaprotokolli nr 1 artiklit 1, milles see õigus on tagatud (vt selle kohta 13. juuni 2017. aasta kohtuotsus Florescu jt, C‑258/14, EU:C:2017:448, punkt 49).
111
Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast tuleneb, et sotsiaalkindlustusskeemi tehtud sissemaksetest tulenevad õigused kujutavad endast varalisi õigusi selle artikli 1 tähenduses (13. juuni 2017. aasta kohtuotsus Florescu jt, C‑258/14, EU:C:2017:448, punkt 50).
112
Lisaks on omandiõiguse piiranguna käsitatav vanaduspensioni suuruse vähendamine, mis võib mõjutada asjaomase isiku elukvaliteeti (vt selle kohta EIK 1. septembri 2015. aasta otsus Da Silva Carvalho Rico vs. Portugal, CE:ECHR:2015:0901DEC001334114, punkt 33).
113
Kuna Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendus, mille kohaselt parlament on kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda, võib kaasa tuua nende pensioni vähendamise, võidakse selle tõlgenduse tagajärjel piirata harta artiklis 17 tagatud omandiõigust.
114
Omandiõigus ei ole aga absoluutne ja selle kasutamisele võidakse seega kehtestada piiranguid, kuid seda eeskätt tingimusel, et piirangud on liidu taotletavate üldise huvi eesmärkidega põhjendatud (vt selle kohta 13. juuni 2017. aasta kohtuotsus Florescu jt, C‑258/14, EU:C:2017:448, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
115
Harta artikli 52 lõike 1 kohaselt on harta artiklis 17 tagatud omandiõiguse piiramine nimetatud sättega kooskõlas, kui see on ette nähtud seadusega, arvestab omandiõiguse olemust ning on proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt vajalik ning vastab tegelikult liidu poolt tunnustatud üldist huvi pakkuvatele eesmärkidele või vajadusele kaitsta teiste isikute õigusi ja vabadusi.
116
Sellega seoses tuleb esimesena märkida, et nõue, mille kohaselt peab põhiõiguste teostamise igasugune piiramine olema sätestatud seaduses, tähendab, et õigusakt, mis võimaldab neid õigusi riivata, peab ise määrama kindlaks, kui ulatuslikult tohib asjaomase õiguse teostamist piirata, kusjuures tuleb täpsustada, et esiteks ei välista see nõue, et sellist piirangut sisaldav regulatsioon võib olla sõnastatud piisavalt lahtiselt, mistõttu seda saaks kohandada erinevate juhtumite ja muutuvate asjaoludega, ning teiseks võib Euroopa Kohus olenevalt olukorrast tõlgendamise teel täpsustada piirangu konkreetset ulatust, arvestades nii kõnealuse liidu õigusakti sõnastust kui ka selle üldist ülesehitust ja sellega taotletavaid eesmärke, tõlgendatuna lähtuvalt hartaga tagatud põhiõigustest (21. juuni 2022. aasta kohtuotsus Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, punkt 114).
117
Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 99, nähtub Euroopa Parlamendi sisereeglite – mis on Euroopa Parlamendi liikmete suhtes üldkohaldatavad ja mida võib seega pidada selle institutsiooni sees samaväärseks „seadusega“ harta artikli 52 lõike 1 tähenduses (vt analoogia alusel 26. juuli 2017. aasta arvamus 1/15 (ELi‑Kanada broneeringuinfo leping), EU:C:2017:592, punktid 145 ja 146) – sõnastusest, kontekstist ja eesmärgist, et see institutsioon on kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda.
118
Teisena võis Üldkohus asja sisuliselt lahendava kohtuna õigusnormi rikkumata vaidlustatud kohtuotsuse punktides 160 ja 179 tõdeda, et apellandid ei ole esitanud konkreetseid tõendeid, mis kinnitaksid, et nende pensioni suuruse vähendamine kahjustas nende omandiõiguse põhiolemust või oleks tulnud lugeda ebaproportsionaalseks.
119
Kolmandana, mis puudutab küsimust, kas dünaamiline kord ja sellest tulenev pensioni suuruse vähendamine on vajalik ja vastab tegelikult ühele või mitmele liidu tunnustatud üldist huvi pakkuvale eesmärgile, siis tuleb tõdeda, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 171 õigusnormi, kui ta leidis, et võttes arvesse kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõiget 1, sõltus vaidlusaluste otsuste vastuvõtmine tingimata Itaalia pädevate asutuste tehtud valikutest, mistõttu „ei saanud [vaidlusaluste] otsustega taotletava üldise huvi eesmärgi hindamisel jätta tähelepanuta otsuse nr 14/2018 vastuvõtmise aluseks olnud eesmärke“.
120
Otsusega nr 14/2018, mida kohaldatakse asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilise korra alusel, taotletavad eesmärgid on nimelt puhtalt riigisisesed. Seega ei saa need iseenesest õigustada vanaduspensioni suuruse vähendamist, kuna neid summasid makstakse mitte riigisisese õiguse, vaid liidu õiguse alusel kehtestatud pensioniskeemi kohaselt ja liidu eelarvest.
121
Järelikult võttis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 172–178 ekslikult arvesse selle riigisisese otsusega taotletud eesmärke, et kontrollida, kas apellantide omandiõiguse riive, mis vaidlusaluse otsusega kaasnes, oli põhjendatud.
122
Tuleb siiski meelde tuletada, et kui Üldkohtu otsuse põhjendustest nähtub liidu õiguse rikkumine, kuid resolutsioon on muude õiguslike kaalutlustega põhjendatud, ei too selline rikkumine kaasa kohtuotsuse tühistamist ning kaalutlused tuleb asendada ja apellatsioonkaebus rahuldamata jätta (14. detsembri 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Amazon.com jt, C‑457/21 P, EU:C:2023:985, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
123
Seega tuleb kontrollida, kas harta artikliga 17 tagatud omandiõiguse rikkumist puudutava etteheite tagasilükkamine on põhjendatud muude õiguslike kaalutlustega kui need, mille puhul tehti käesoleva kohtuotsuse punktides 119 ja 121 tuvastatud viga.
124
Sellega seoses tuleb märkida, et dünaamilise korra kohaldamine Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes, kes on kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 1 lõikes 2 osutatud olukorras, on liidu tunnustatud üldist huvi pakkuv eesmärk, kuivõrd sellega soovitakse – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 79 – kohelda samamoodi ühelt poolt Euroopa Parlamendi liikmeid, kellele ei laienenud pensioniskeem liikmesriigis, kus nad valiti, või kellele laienes pensioniskeem, mille alusel saadava pensioni suurus ja/või arvutamise kord ei olnud samaväärne sellega, mida kohaldatakse selle riigi parlamendi liikmete suhtes, ning teiselt poolt Euroopa Parlamendi liikmeid, kelle riigisisene pensioniskeem nägi ette niisuguse pensioni suuruse ja/või arvutamise korra, mis on samaväärne sellega, mida kohaldatakse selle riigi parlamendi liikmete suhtes.
125
Dünaamilise korra kohaldamine asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes vastab tegelikult nimetatud võrdse kohtlemise eesmärgile, kuna selle tulemusel on eelmises punktis nimetatud mõlema Euroopa Parlamendi liikmete kategooria suhtes igal ajal kohaldatavad riigisisesed normid, mis käsitlevad asjaomase liikmesriigi parlamendi liikmete vanaduspensioni arvutamist.
126
Lisaks oli see kohaldamine nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalik, kuna ainult selline kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikes 1 koostoimes selle lisa artikli 1 lõikega 2 ette nähtud pensioni suuruse ja/või arvutamise korra ühtlustamine tooks kaasa kõnesolevate Euroopa Parlamendi liikmete kategooriate võrdse kohtlemise.
127
Seega ilmneb, et vaatamata käesoleva kohtuotsuse punktides 119 ja 121 tuvastatud õigusnormi rikkumisele, on harta artikliga 17 tagatud omandiõiguse rikkumist puudutava etteheite tagasilükkamine põhjendatud, kuna kõnealuse omandiõiguse piiramine vastab kõigile harta artikli 52 lõikes 1 sätestatud tingimustele.
128
Viimasena väidavad apellandid õiguskindluse põhimõtte kohta, et „omandatud pensioniõiguste“ ja „pensioni suuruse“ eristamine Üldkohtu poolt viib eksliku järelduseni, et dünaamiline kord on selle põhimõttega kooskõlas.
129
Hinnates vaidlusaluste otsuste kooskõla õiguskindluse põhimõttega, juhtis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 196 tähelepanu, et selle kohtuotsuse punktidest 81–97 nähtub juba, et „omandatud pensioniõigusi“ tuleb eristada „pensioni suurusest“. Üldkohus märkis selle kohta, et kuigi „pensioniõigused“ on lõplikult omandatud ja neid ei saa muuta ning ehkki pensioni makstakse edasi, ei takista miski kohandada nende suurust üles‑ või allapoole, mida Euroopa Parlamendil tuli käesoleval juhul teha, arvestades tema kohustust kohaldada asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda.
130
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 206 võttis Üldkohus oma analüüsi kokku, leides, et apellandid ei ole tõendanud, et käesoleval juhul on rikutud õiguskindluse põhimõtet. Nimelt nägid Euroopa Parlamendi sisereeglid ette, et apellantide vanaduspensioni uus suurus jõustub 1. jaanuaril 2019. Üldkohus märkis, et need sisereeglid on suures osas varasemad kui 1. jaanuar 2019, mitte sellele kuupäevale järgnevad. Lisaks ei väitnud ega tõendanud apellandid, et Euroopa Parlament oleks pensioni uut suurust kohaldanud enne 1. jaanuari 2019, see tähendab enne otsuses nr 14/2018 selleks määratud kuupäeva. Viimaseks märkis Üldkohus, et Euroopa Parlament teavitas 2019. aasta jaanuaris apellante otsuses nr 14/2018 sätestatud normide võimalikust kohaldamisest ja kinnitas neile 2019. aasta veebruaris, et normid on kohaldatavad. Üldkohus tegi sellest järelduse, et apellantidele oli enne vaidlusaluste otsuste vastuvõtmist teada, et nende vanaduspensioni suuruse arvutamise suhtes kohaldatavaid eeskirju muudetakse.
131
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et õiguskindluse põhimõte nõuab, et liidu õigusnormid võimaldaksid isikutel täpselt teada oma kohustuste ulatust, mida need õigusnormid ette näevad, ja neil oleks võimalik selgelt teada oma õigusi ja kohustusi ning toimida neile vastavalt (9. novembri 2023. aasta kohtuotsus Global Silicones Council jt vs. komisjon, C‑558/21 P, EU:C:2023:839, punkt 99 ja seal viidatud kohtupraktika).
132
Seega kohaldatakse varasemat seadust muutvaid uusi seadusi varasema seaduse kehtivusajal tekkinud olukordade suhtes, välja arvatud erandite korral. Teisiti on see vaid olukordade puhul, mis on tekkinud ja lõplikult realiseerunud varasema seaduse kehtivusajal ja mis loovad omandatud õigusi. Õigus loetakse omandatuks, kui selle õiguse aluseks olev olukord on tekkinud enne õigusakti muutmist. Õigust ei loeta omandatud õiguseks, kui selle aluseks olev olukord ei ole tekkinud muudetud õigusaktide kehtivuse ajal (vt selle kohta 9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Grossetête vs. parlament, C‑714/21 P, EU:C:2023:187, punkt 84 ja seal viidatud kohtupraktika).
133
Mis puudutab täpsemalt õigust vanaduspensionile, siis loetakse see tekkinuks üldjuhul hetkel, mil tekib selle õiguse aluseks olev olukord, see tähendab ajal, mil pension muutub sissenõutavaks (vt selle kohta 9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Grossetête vs. parlament, C‑714/21 P, EU:C:2023:187, punktid 85–87).
134
See ei tähenda siiski, et pensioni arvutamise korra mis tahes muudatus, mis toob kaasa pensioni vähenemise, mida kohaldatakse pärast pensioni sissenõutavaks muutumist vastu võetud õigusnormide alusel, kujutab endast nende omandatud õiguste kahjustamist.
135
Sellega seoses tuleb märkida, et liidu õiguses ei ole olemas põhimõtet, mille kohaselt ei tohi omandatud õigusi mingil juhul muuta või vähendada. Teatud tingimustel on võimalik selliseid õigusi muuta (vt selle kohta 9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Grossetête vs. parlament, C‑714/21 P, EU:C:2023:187, punktid 88 ja 89).
136
Käesoleval juhul võis Üldkohus eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktis 206 nimetatud asjaolude alusel põhjendatult järeldada, et kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisas ja rakendusmeetmete artiklis 75 ette nähtud dünaamilise korra kohaldamine on kooskõlas õiguskindluse põhimõttega.
137
Kõike eeltoodut arvestades tuleb esimene kuni neljas väide osaliselt põhjendamatuse ja osaliselt tulemusetuse tõttu tagasi lükata osas, milles apellandid vaidlevad vastu Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendusele, mille kohaselt on parlament kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda.
C. Viies väide, mille kohaselt on Euroopa Parlamendi kodukorra artikli 25 lõiget 3 ebaõigesti tõlgendatud
1.
Poolte argumendid
138
Apellandid väidavad, et Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 70–72 ekslikult, et üksuse juhataja oli pädev vaidlusaluseid otsuseid vastu võtma, kuna tal oli nõuetekohane edasivolitus.
139
Esiteks nähtub Üldkohtu istungil esitatud teabest, et vaidlusalused otsused võttis tegelikult vastu Euroopa Parlamendi õigustalitus; üksuse juhataja tugines selle talituse hinnangule ega teinud ise mingit analüüsi või esitanud omaenda põhjendusi. Teiseks oleks vaidlusalused otsused pidanud vastu võtma Euroopa Parlamendi juhatus, kuna tegemist on mittetavapärase halduse aktidega. Kuna nende otsuste puhul on tegemist uue, keeruka ja ettenägematu olukorraga, mida kinnitab ka Euroopa Parlamendi õigustalituse sekkumine, oleks enne otsuste vastuvõtmist tulnud kontrollida nende kooskõla normihierarhias kõrgemalseisvate liidu õigusnormide ja põhimõtetega. Seetõttu ei ole tegemist puhtalt tehniliste otsustega, mille tegemise võib delegeerida üksuse juhatajale.
140
Euroopa Parlament leiab, et viies väide tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
2.
Euroopa Kohtu hinnang
a)
Sissejuhatavad märkused
141
Viiendas väites vaidlevad apellandid vastu eelkõige sellele, et üksuse juhataja oli pädev vaidlusaluseid otsuseid vastu võtma. Arvestades käesoleva kohtuotsuse punktis 37 meenutatud kohtupraktikat, tuleb analüüsida selle etteheite põhjendatust, kuna apellandid viitavad selles õigusvastasusele, mis võib tulevikus korduda.
142
Seevastu etteheitega, mis on samuti esitatud viienda väite raames ja millega apellandid heidavad üksuse juhatajale ette, et ta ei esitanud muud analüüsi ega põhjendusi peale õigustalituse arvamuses sisalduva, esitatakse Euroopa Kohtule faktiväide, mida Euroopa Kohus ei saa apellatsiooni korras hinnata, kui puudub argument, et Üldkohus on moonutanud faktilisi asjaolusid või rikkunud õigusnormi.
143
ELTL artikli 256 lõike 1 ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimese lõigu kohaselt saab apellatsioonkaebust edasi kaevata ainult õigusküsimustes. Üksnes Üldkohus on pädev tuvastama ja hindama asjakohaseid faktilisi asjaolusid ning hindama tõendeid. Faktide ja tõendite hindamine ei ole seega niisugune õigusküsimus, mida Euroopa Kohus apellatsiooni korras läbi vaatama peab, välja arvatud juhul, kui fakte või tõendeid on moonutatud (28. septembri 2023. aasta kohtuotsus Changmao Biochemical Engineering vs. komisjon, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, punkt 121 ja seal viidatud kohtupraktika).
144
Järelikult tuleb viiendat väidet sisuliselt analüüsida osas, milles see sisaldab etteheidet, et üksuse juhatajal puudus vaidlusaluste otsuste vastuvõtmiseks pädevus, ning ülejäänud osas on see väide vastuvõetamatu.
b)
Sisulised küsimused
145
Üldkohus tõdes vaidlustatud kohtuotsuse punktis 71, et Euroopa Parlamendi finantsküsimuste peadirektori 23. novembri 2018. aasta otsusega FINS/2019‑01 määrati üksuse juhataja edasivolitatud eelarvevahendite käsutajaks seoses eelarvereaga 1030, mis puudutab kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisas nimetatud vanaduspensione, ning et selles otsuses on sõnaselgelt märgitud, et üksuse juhatajal on õigus muu hulgas kehtestada õiguslikud kohustused ja eelarvelised kohustused, tõendada kulusid ja kinnitada makseid, samuti koostada saada olevate summade eelarvestus, määrata kindlaks sissenõutavad nõuded ja väljastada sissenõudekorraldused.
146
Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 72 muu hulgas, et rakendusmeetmetega ning kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirjaga kindlaks määratud reegleid, nagu need on vastu võtnud Euroopa Parlamendi juhatus, üksuse juhataja ei muutnud, vaid üksnes rakendas neid.
147
Neil asjaoludel otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 73, et üksuse juhataja oli pädev vaidlusaluseid otsuseid vastu võtma.
148
Kuivõrd Euroopa Parlamendi finantsküsimuste peadirektori 23. novembri 2018. aasta otsus FINS/2019‑01 andis üksuse juhatajale muu hulgas õiguse kehtestada õiguslikud kohustused ja eelarvelised kohustused, tõendada kulusid ja kinnitada makseid, samuti koostada saada olevate summade eelarvestus, määrata kindlaks sissenõutavad nõuded ja väljastada sissenõudekorraldused, on see otsus sõnastatud piisavalt laialt, et hõlmata apellantide viidatud olukordi, nimelt uusi, keerukaid ja ettenägematuid olukordi delegeeritud valdkondades.
149
Lisaks ei väida apellandid, et see otsus sisaldab reservatsiooni seoses pädevusega kohaldada liidu esmast õigust ja eelkõige harta sätteid nendesse valdkondadesse kuuluvate otsuste vastuvõtmisel.
150
Peale selle ei ole Euroopa Parlamendi kodukorra artikli 25 lõikes 3 vastupidi apellantide väidetele antud Euroopa Parlamendi juhatusele selles valdkonnas mingit pädevust. Nimelt näeb see säte ette, et „[j]uhatus võtab peasekretäri või fraktsiooni ettepanekul vastu otsuseid parlamendiliikmeid puudutavates rahalistes, organisatsioonilistes ja haldusküsimustes“. Sellest sättest ei saa tuletada ka väidetavat erinevust mittetavapärase halduse aktide, mille vastuvõtmine on antud Euroopa Parlamendi juhatuse pädevusse, ja tavapärase halduse aktide vahel, mis on delegeeritud üksuse juhatajale.
151
Seega on etteheide üksuse juhataja pädevuse puudumise kohta põhjendamatu.
152
Järelikult tuleb viies väide osaliselt vastuvõetamatuse tõttu ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
D. Kuues väide, et Üldkohus on rikkunud vaidlusaluste otsuste põhjenduste hindamisel õigusnormi
1.
Poolte argumendid
153
Apellandid heidavad Üldkohtule ette, et ta rikkus vaidlusaluste otsuste põhjenduste hindamisel õigusnormi.
154
Kuna Euroopa Parlamendil on kohustus kontrollida kooskõla liidu õiguse kõrgemalseisvate normidega, oleks selle kontrolliga pidanud kaasnema sellekohased põhjendused. Õigustalituse arvamus, millele Euroopa Parlament tugineb, ei ole selleks piisav, kuna esiteks ei ole seda vaidlusalustes otsustes mainitud ega neile lisatud ning teiseks sisaldab arvamus vaid väga puudulikku ja kokkuvõtlikku analüüsi kõrgemalseisvate õigusnormide ja liidu aluspõhimõtete järgimise kohta.
155
Lisaks tegi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 57 ja 178 vea, kui ta leidis, et otsuse nr 14/2018 artikli 1 lõige 7 tagas sekkumise üldise proportsionaalsuse, võimaldades suurendada nende isikute pensioni, kellel ei ole muud aastast sissetulekut ja kellel on raske haigus. Pensioni niisugune suurendamine on piiratud ulatusega ning otsuse nr 14/2018 kõnealune säte ei saa olla kehtiv kaitseklausel teistele isikutele, keda seal ei nimetata. Lisaks on saadikutekoja justiitsnõukogu selle sätte tühistanud, mistõttu tugines Üldkohus proportsionaalsuse hindamisel olematule sättele.
156
Euroopa Parlament väidab, et kuues väide tuleb vastuvõetamatuse tõttu ja teise võimalusena põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
2.
Euroopa Kohtu hinnang
a)
Sissejuhatavad märkused
157
Kuuendas väites heidavad apellandid Üldkohtule ette, et viimane ei tuvastanud, et Euroopa Parlament rikkus vaidlusaluste otsuste põhjendamise kohustust. Apellandid leiavad, et Euroopa Parlament ei oleks pidanud mitte ainult kontrollima, kas otsuse nr 14/2018 kohaldamine on liidu õigusega kooskõlas, vaid ka esitama vaidlusalustes otsustes sõnaselgelt põhjused, miks ta leidis, et see on nii. Üldkohus pidas ekslikult asjakohaseks õigustalituse arvamuses sisalduvat otsuse nr 14/2018 analüüsi, mis puudutas eelkõige selle otsuse proportsionaalsust.
158
See väide puudutab Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendamist, kuivõrd selle eesmärk on vaielda vastu sellele, et nende reeglite kohaselt saab riigisisest pensioniskeemi Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes automaatselt kohaldada, ilma et oleks põhistatult hinnatud, kas selline kohaldamine on liidu õigusega kooskõlas.
159
Seega tuleb kuuendat väidet sisuliselt analüüsida.
b)
Sisulised küsimused
160
Nagu nähtub käesoleva apellatsioonkaebuse esimese kuni neljanda väite analüüsist, võis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 86 ja 89 põhjendatult otsustada, et Euroopa Parlament oli kohustatud kohaldama apellantide suhtes pensionide suuruse ja tingimuste puhul samu norme, mis on kehtestatud Itaalia õiguses.
161
Samuti märkis Üldkohus nendes punktides õigesti, et Euroopa Parlament võib sellest kohustusest vabaneda juhul, kui nende normide kohaldamine tooks kaasa sellise liidu kõrgemalseisva õigusnormi nagu liidu õiguse üldpõhimõtte või harta sätte rikkumise.
162
Kuigi apellandid rõhutavad seega õigesti, et Euroopa Parlamendi ülesanne on tagada, et tema sisereeglite kohaldamine, mis seisneb tema endiste parlamendiliikmete pensionide kohandamises vastavalt riigisiseste skeemide arengule, ei läheks vastuollu liidu õiguse üldpõhimõtete või hartaga, ei tulene sellest siiski, et vaidlusalustes otsustes oleks tulnud esitada põhjused, miks Euroopa Parlament leidis, et kõnealune kohandamine on nende põhimõtete ja hartaga kooskõlas.
163
Sellega seoses tuleb märkida, et ELTL artikli 296 teises lõigus ette nähtud liidu õigusaktide põhjendamise nõude hindamisel tuleb arvesse võtta juhtumi asjaolusid, eelkõige akti sisu, toodud põhjenduste laadi ning huvi, mis võib olla selgituste saamiseks akti adressaatidel või teistel isikutel, keda akt otseselt ja isiklikult puudutab. Seega ei ole nõutud, et akti põhjendustes oleks täpsustatud kõiki faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, mida võib pidada asjakohaseks (30. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus AgentsiaPatna infrastruktura (maanteetaristu Euroopa rahastamine), C‑471/22, EU:C:2024:99, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
164
Seda kohtupraktikat arvestades tuleb tõesti asuda seisukohale, et vaidlusaluste otsuste vastuvõtja ülesanne oli esitada otsustes Euroopa Parlamendi sisereeglitega seotud põhjused, millest juhindudes see institutsioon kohandas otsuste adressaatide pensione.
165
Seevastu ei saanud otsuste vastuvõtjalt nõuda, et ta täpsustaks muu hulgas, miks Euroopa Parlament leiab, et tema otsus ei ole liidu õiguse üldpõhimõtete ega hartaga vastuolus. Põhjendamiskohustusele sellise ulatuse andmine tähendaks seda, et akti vastuvõtjat kohustataks esitama mitte ainult oma otsuse põhjendused, vaid ka põhjused, miks ta leiab, et otsuse vastu võtmata jätmiseks ei ole alust. Kui tegemist ei ole eriolukordadega, millega käesoleval juhul tegemist ei ole, ei saa asuda seisukohale, et akti andja põhjenduste mõistmiseks on vajalik, et ta esitaks analüüsi oma otsuse kooskõla kohta liidu õiguse üldpõhimõtete ja hartaga.
166
Järelikult on kuues väide põhjendamatu.
167
Kuna kõik apellantide apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitatud väited on tagasi lükatud, tuleb apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
VI. Kohtukulud
168
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 2 on ette nähtud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluses, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
169
Kuna apellandid on kohtuvaidluse kaotanud ja Euroopa Parlament on kohtukulude hüvitamist nõudnud, tuleb parlamendi kohtukulud välja mõista apellantidelt, kes ühtlasi kannavad ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Jätta Giacomo Santini, Marco Cellai, Domenico Ceravolo, Natalino Gatti, Rosa Maria Avitabile (Antonio Mazzone pärija), Luigi Moretti, Gabriele Sboarina, Lina Wuhreri, Patrizia Capraro ja Luciana Meneghini (Ferruccio Pisoni pärija) kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja Euroopa Parlamendi kohtukulud.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.