62018CO0292
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (kaheksas koda)
6. detsember 2018 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Transport – Määrus (EÜ) nr 261/2004 – Õigus saada hüvitist lennu tühistamise korral – Artikli 3 lõige 5 – Kohaldamisala – Artikli 2 punkt a – Mõiste „lennuettevõtja“ – Ettevõtja, kellel ei ole lennu kavandatud toimumisajal veel lennutegevusluba – Küsimusele antav vastus, mis ei tekita põhjendatud kahtlust
Kohtuasjas C‑292/18,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Amtsgericht Kasseli (Kasseli esimese astme kohus, Saksamaa) 23. märtsi 2018. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 27. aprillil 2018, menetluses
Petra Breyer,
Heiko Breyer
versus
Sundair GmbH,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president F. Biltgen, kohtunikud J. Malenovský (ettekandja) ja L. S. Rossi,
kohtujurist: Y. Bot,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 99 pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi põhistatud määrusega,
on teinud järgmise
määruse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10), artikli 2 punkti a, artikli 5 lõike 1 punkti c ja artikli 7 lõiget 1.
2
Taotlus on esitatud ühel poolt Petra Breyeri ja Heiko Breyeri ning teiselt poolt Sundair GmbH vahelises kohtuvaidluses selle üle, kas viimasel on kohustus maksta neile nende lennu tühistamise tõttu hüvitist.
Õiguslik raamistik
Määrus nr 261/2004
3
Määruse nr 261/2004 artiklis 2 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
lennuettevõtja – kehtiva lennutegevusloaga õhutranspordiettevõte;
b)
tegutsev lennuettevõtja – lennuettevõtja, kes teostab või kavatseb teostada lennu reisijaga sõlmitud lepingu alusel või sellise teise füüsilise või juriidilise isiku nimel, kes on sõlminud reisijaga lepingu;
c)
ühenduse lennuettevõtja – lennuettevõtja, kellel on kehtiv lennutegevusluba, mille on välja andnud liikmesriik vastavalt nõukogu 23. juuli 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2407/92 (lennuettevõtjatele lennutegevuslubade väljaandmise kohta) [EÜT 1992, L 240, lk 1; ELT eriväljaanne 06/02, lk 3] sätetele;
[…]“.
4
Määruse nr 261/2004 artikli 3 lõigetes 5 ja 6 on märgitud:
„5.   Seda määrust kohaldatakse mis tahes lennuettevõtja suhtes, kes korraldab lõigetes 1 ja 2 osutatud reisijatele reise. Kui tegutsev lennuettevõtja, kes ei ole sõlminud reisijaga lepingut, täidab käesolevast määrusest tulenevaid kohustusi, käsitatakse seda ettevõtjat tegutsevana selle isiku nimel, kes on kõnealuse reisijaga lepingu sõlminud.
6.   Käesolev määrus ei mõjuta [nõukogu 13. juuni 1990. aasta] direktiivi 90/314/EMÜ [reisipakettide, puhkusepakettide ja ekskursioonipakettide kohta (EÜT 1990, L 158, lk 59; ELT eriväljaanne 13/10, lk 132)] kohaseid reisijate õigusi. […]“.
5
Määruse artikli 5 lõikes 1 on ette nähtud:
„Lennu tühistamise korral:
[…]
c)
on asjaomastel reisijatel õigus saada tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist vastavalt artiklile 7, välja arvatud juhul, kui
[…]
iii)
neid on teavitatud tühistamisest vähem kui seitse päeva enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui üks tund enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt kaks tundi pärast kavandatud saabumisaega.“
6
Nimetatud määruse artikli 7 lõike 1 kohaselt:
„Kui osutatakse käesolevale artiklile, saavad reisijad hüvitist kuni:
a)
250 euro ulatuses kõikide kuni 1500 kilomeetri pikkuste lendude puhul;
[…]
Vahemaa määramisel võetakse aluseks lõppsihtkoht, kuhu reisija jõuab lennureisist mahajätmise või lennu tühistamise tõttu pärast kavandatud aega.“
Direktiiv 90/314
7
Direktiivi 90/314 artikli 5 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et lepingu korraldav ja/või vahendav pool vastutab tarbija ees lepingust tulenevate kohustuste nõuetekohase täitmise eest vaatamata sellele, kas neid kohustusi peab täitma korraldaja ja/või vahendaja või muud teenuste osutajad, ilma et see piiraks korraldaja ja/või vahendaja õigust esitada nõudmisi neile muudele teenuste osutajatele.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
8
P. ja H. Breyer broneerisid reisikorraldajalt TUI Deutschland GmbH 2017. aasta veebruaris pakettreisi.
9
Neile väljastatud broneerimisdokumentides oli kirjas, et lennuk pidi startima Kassel-Caldeni (Saksamaa) lennujaamast 9. juulil 2017 kell 6.00 ning saabuma Palma de Mallorcale (Hispaania) kell 8.30. Tagasilennu kohta oli märgitud, et lennuk pidi startima 16. juulil 2017 kell 10.20. Lennuki plaanipärast maandumisaega ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus maininud. Broneerimisdokumentide kohaselt pidi mõlemat lendu teostama Sundair.
10
Nende lendude kavandatud toimumisajaks oli Sundair küll taotlenud lennutegevusluba Luftfahrtbundesamtilt (Saksamaa Liitvabariigi lennuamet), kuid seda ei olnud talle veel välja antud. Luba väljastati talle alles 27. septembril 2017, seega pärast tagasilennu kavandatud toimumisaega.
11
Viis päeva enne reisi algust teatati P. ja H. Breyerile, et nad on broneeritud ümber teisele lennule, mida teostab õhutranspordiettevõtja Cobrex Trans. See lend jõudis lõppsihtkohta enne ümberbroneerimist ette nähtud saabumisajast 13 tundi ja 30 minutit hiljem. Neid teavitati ka sellest, et tagasilennuks on nad ümber broneeritud lennuettevõtja Air Europa lennule. See lend väljus 16. juulil 2017 kell 6.40, seega 3 tundi ja 40 minutit enne algul ette nähtud väljumisaega.
12
P. ja H. Breyer esitasid seetõttu Sundairi vastu hagi Amtsgericht Kasselile (Kasseli esimese astme kohus, Saksamaa), nõudes määruse nr 261/2004 artiklite 5 ja 7 alusel kummalegi 500 euro suurust hüvitist, millest tuli maha arvata 190,40 eurot, mis oli neile juba makstud.
13
Kuigi määruse nr 261/2004 artikli 2 punktis a on mõistet „lennuettevõtja“ määratletud kui „kehtiva lennutegevusloaga õhutranspordiettevõte[t]“, kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus siiski selles, kas selle määruse artikleid 5 ja 7 saab kohaldada ettevõtjale, kes on kõnealuse lennu broneerimise hetkeks küll esitanud lennutegevusloa taotluse, kuid kellele see luba väljastatakse alles pärast lennu kavandatud toimumisaega. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib nimelt teada, kas selleks, et saavutada määruse eesmärk tagada reisijate kaitstuse kõrge tase, tuleks ehk seda mõistet tõlgendada nii, et see hõlmab ka ettevõtjaid, kes on esitanud lennutegevusloa taotluse ning pakuvad seejärel lende enne selle loa saamist.
14
Neil asjaoludel otsustas Amtsgericht Kassel (Kasseli esimese astme kohus, Saksamaa) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c, artikli 7 lõiget 1 ja artikli 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et need sätted on kohaldatavad ka õhutranspordiettevõtja suhtes, kellel ei ole lennu kavandatud toimumisajal veel lennutegevusluba määruse nr 261/2004 artikli 2 punkti a tähenduses, kes on esitanud lennutegevusloa taotluse juba enne lennu kavandatud toimumist ja kellele väljastatakse kõnealune luba alles hiljem (pärast lennu teostamiseks ette nähtud aega)?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
15
Põhikohtuasjas nõuavad reisijad, kelle lend tühistati, määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c alusel hüvitist summas, mis arvutati sama määruse artikli 7 kohaselt, õhutranspordiettevõtjalt, kes oli kavandatud lendude kuupäevaks taotlenud lennutegevusluba, kuid kes ei olnud seda luba veel saanud.
16
Neil asjaoludel sõltub võimalik hüvitise saamise õigus vastusest eelküsimusele, kas määrust nr 261/2004, täpsemalt artikli 3 lõiget 5 koosmõjus artikli 2 punktiga a kohaldatakse sellisele ettevõtjale, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
17
Esitatud küsimust tuleb seega mõista nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sisuliselt teada, kas määruse nr 261/2004 artikli 3 lõiget 5 koosmõjus artikli 2 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et seda saab kohaldada sellisele ettevõtjale, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kes on taotlenud lennutegevusluba, kuid ei ole seda luba kavandatud lendude kuupäevaks siiski veel saanud, ning kui vastus sellele küsimusele on jaatav, siis kas asjaomastel reisijatel on õigus saada hüvitist sama määruse artikli 5 lõike 1 punkti c ja artikli 7 lõike 1 alusel.
18
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 99 kohaselt võib Euroopa Kohus igal ajal ettekandja-kohtuniku ettepanekul ja pärast kohtujuristi ärakuulamist lahendada kohtuasja põhistatud määrusega, kui küsimusele antav vastus ei tekita muu hulgas põhjendatud kahtlust.
19
Kuna käesolevas asjas on see nii, siis tuleb seda sätet kohaldada.
20
Kõigepealt tuleb juhtida tähelepanu sellele, et määruse nr 261/2004 artikli 3, mis määrab kindlaks määruse kohaldamisala, lõikes 5 on sätestatud, et seda määrust kohaldatakse mis tahes lennuettevõtja suhtes, kes korraldab sama artikli lõigetes 1 ja 2 osutatud reisijatele reise.
21
Siinkohal tuleb märkida, et mõistet „lennuettevõtja“ on määratletud määruse nr 261/2004 artikli 2 punktis a kui kehtiva lennutegevusloaga õhutranspordiettevõtjat.
22
Lisaks on laiemas kontekstis Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. septembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 1008/2008 ühenduses lennuteenuste osutamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta (ELT 2008, L 293, lk 3), millega asendati määrus nr 2407/92, millele viidatakse määruse nr 261/2004 artikli 2 punktis c, artikli 3 lõikes 1 muu hulgas sätestatud, et ühelgi Euroopa Liidus asukohta omaval ettevõtjal ei ole lubatud vedada õhu kaudu reisijaid tasu ja/või rendi eest, kui ettevõtjale ei ole antud asjakohast lennutegevusluba.
23
Sellest tuleneb kahtlemata, et ettevõtja, kellele ei ole lennutegevusluba veel väljastatud, ei või lende teostada.
24
Ettevõtjale, kellel hoolimata määruse nr 261/2004 artikli 3 lõikes 5 koosmõjus määruse artikli 2 punktiga a sätestatud nõuetele ja võttes arvesse asjaolu, et lennutegevusluba ei väljastata automaatselt, ei olnud seda luba kavandatud lendude kuupäeval, ei saa seega neid sätteid ega järelikult määrust tervikuna kohaldada.
25
Kõnealuse ettevõtja kavandatud lendude teostamata jätmine sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei saa seega kaasa tuua tühistamise tagajärgi, mis on sätestatud määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punktis c koosmõjus määruse artikli 7 lõikega 1.
26
Põhikohtuasja eripära silmas pidades tuleb lisada, et asjaolu, et määruse nr 261/2004 artikli 3 lõige 5 koosmõjus määruse artikli 2 punktiga a takistab asjaomastel reisijatel saada selle määruse alusel hüvitist, ei välista, et need reisijad võivad proovida saada hüvitist teistel alustel, sealhulgas, nagu on märgitud ka sama määruse artikli 3 lõikes 6, direktiivi 90/314 alusel, mille artikli 5 lõikes 1 on sätestatud, et liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et lepingu korraldav ja/või vahendav pool vastutab tarbija ees lepingust tulenevate kohustuste nõuetekohase täitmise eest vaatamata sellele, kas neid kohustusi peab täitma korraldaja ja/või vahendaja või muud teenuste osutajad, ilma et see piiraks korraldaja ja/või vahendaja õigust esitada nõudmisi neile muudele teenuste osutajatele.
27
Pealegi tuleb lisada, et Euroopa Liidu poliitikas järgitavat tarbijate kaitstuse kõrget taset silmas pidades ei piira käesoleva kohtumääruse punktides 24 ja 25 esitatud järeldus selliste tarbijate, nagu on kõne all põhikohtuasjas, nõudeõigusi ettevõtjate vastu, mis võivad tuleneda muudest Euroopa Liidu õiguse allikatest, nagu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiiv 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ebaausate kaubandustavade direktiiv) (ELT 2005, L 149, lk 22).
28
Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 261/2004 artikli 3 lõiget 5 koosmõjus artikli 2 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et sellisele ettevõtjale, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kes on taotlenud lennutegevusluba, kuid ei ole seda luba kavandatud lendude kuupäevaks siiski veel saanud, ei saa seda määrust kohaldada, mistõttu asjaomastel reisijatel ei ole õigust saada hüvitist sama määruse artikli 5 lõike 1 punkti c ja artikli 7 lõike 1 alusel.
Kohtukulud
29
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 3 lõiget 5 koosmõjus artikli 2 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et sellisele ettevõtjale, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kes on taotlenud lennutegevusluba, kuid ei ole seda luba kavandatud lendude kuupäevaks siiski veel saanud, ei saa seda määrust kohaldada, mistõttu asjaomastel reisijatel ei ole õigust saada hüvitist sama määruse artikli 5 lõike 1 punkti c ja artikli 7 lõike 1 alusel.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.