62022CJ0270
EUROOPA KOHTU OTSUS (esimene koda)
30. november 2023 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Sotsiaalpoliitika – Direktiiv 1999/70/EÜ – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Klausel 4 – Avalik sektor – Õpetajad – Tähtajaliselt töötavate töötajate kvalifikatsiooni alusel koosseisuliste ametnikena avalikku teenistusse võtmine – Staaži kindlaksmääramine
Kohtuasjas C‑270/22,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tribunale ordinario di Ravenna (Ravenna esimese astme kohus, Itaalia) 21. aprilli 2022. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 22. aprillil 2022, menetluses
G.D.,
A.R.,
C.M.
versus
Ministero dell’Istruzione,
Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS),
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja president A. Arabadjiev, kohtunikud T. von Danwitz (ettekandja), P. G. Xuereb, A. Kumin ja I. Ziemele,
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
G.D., A.R. ja C.M., esindaja: avvocato D. Naso,
–
Itaalia valitsus, esindaja: G. Palmieri, keda abistasid avvocati dello Stato L. Fiandaca ja F. Sclafani,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: D. Recchia ja N. Ruiz García,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta (edaspidi „raamkokkulepe“), mis on esitatud nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ (milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (EÜT 1999, L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368)) lisas, klauslit 4.
2
Taotlus on esitatud ühelt poolt G.D., A.Ri ja C.Mi (edaspidi „põhikohtuasja kaebajad“) ning teiselt poolt Ministero dell’Istruzione (haridusministeerium, Itaalia) ja Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) (riiklik sotsiaalkindlustusamet (INPS), Itaalia) vahelises kohtuvaidluses selle üle, kuidas arvutada põhikohtuasja kaebajate staaži ajal, kui nimetatud ministeerium nad määramata tähtajaks ametisse nimetas.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Direktiivi 1999/70 põhjenduses 14 on märgitud:
„[A]llakirjutanud on soovinud sõlmida raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta, milles fikseeritaks tähtajaliste töölepingute ja töösuhete üldpõhimõtted ja miinimumnõuded; nad on näidanud üles soovi parandada tähtajalise töö kvaliteeti, tagades mittediskrimineerimise põhimõtte kohaldamise, ning luua raamistik, et vältida kuritarvitusi, mis võiksid tuleneda järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest“.
4
Raamkokkuleppe preambuli kolmandas lõigus on märgitud:
„[Raam]kokkuleppes määratakse kindlaks tähtajalise töö üldpõhimõtted ja miinimumnõuded, tunnistades, et nende üksikasjalikul rakendamisel tuleb arvestada konkreetse riigi, sektori ja hooaja erijooni. Kokkulepe näitab tööturu osapoolte soovi luua üldraamistik, et tagada tähtajaliste töötajate võrdne kohtlemine, kaitstes neid diskrimineerimise eest, ja kasutada tähtajalisi töölepinguid tööandjatele ja töötajatele vastuvõetaval alusel.“
5
Raamkokkuleppe klauslis 1 on sätestatud:
„Käesoleva raamkokkuleppe eesmärk on:
a)
parandada tähtajalise töötamise kvaliteeti, tagades mittediskrimineerimise põhimõtte kohaldamise;
b)
luua raamistik, et vältida kuritarvitusi, mis võiksid tuleneda järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest.“
6
Raamkokkuleppe klauslis 2 on ette nähtud:
„1.
Kokkulepet kohaldatakse tähtajaliste töötajate suhtes, kellel on tööleping või töösuhe, nagu see on määratletud liikmesriigi seadustes, kollektiivlepingutes või praktikas.
2.
Liikmesriigid, olles konsulteerinud tööturu osapooltega, ja/või tööturu osapooled võivad ette näha, et käesolevat kokkulepet ei kohaldata:
a)
esialgse kutseõppega seotud tööpraktika ja töö käigus toimuva väljaõppe suhtes;
b)
töölepingute ja töösuhete suhtes, mis on sõlmitud erilise riikliku või riigi toetatava kutseõppe-, integreerumis- ja ümberõppeprogrammi raames.“
7
Raamkokkuleppe klausel 3 on sõnastatud järgmiselt:
„1.
Käesolevas kokkuleppes tähendab „tähtajaline töötaja“ isikut, kellel on vahetult tööandja ja töötaja vahel sõlmitud tööleping või töösuhe, milles töölepingu või töösuhte lõpp on määratud objektiivsete tingimustega, milleks võib olla konkreetse kuupäeva saabumine, konkreetse ülesande lõpetamine või konkreetse sündmuse toimumine.
2.
Käesolevas kokkuleppes tähendab „võrreldav alatine töötaja“ töötajat, kellel on samas asutuses määramata tähtajaga tööleping või töösuhe, mis on sõlmitud sama või samalaadse töö või tegevuse kohta, võttes arvesse erialast ettevalmistust ja oskusi. Kui samas asutuses ei ole võrreldavat alatist töötajat, tehakse võrdlus kehtiva kollektiivlepingu alusel või kollektiivlepingu puudumise korral vastavalt riigi seadustele, kollektiivlepingule või praktikale.“
8
Raamkokkuleppe klauslis 4 on sätestatud:
„1.
Töötingimuste osas ei kohelda tähtajalisi töötajaid vähem soodsalt kui võrreldavaid alatisi töötajaid seetõttu, et neil on tähtajaline tööleping või töösuhe, välja arvatud juhtudel, kui erinevaks kohtlemiseks on objektiivsed põhjused.
2.
Kui see on asjakohane, kohaldatakse pro rata temporis põhimõtet.
3.
Käesoleva klausli kohaldamise korra määravad liikmesriigid, olles konsulteerinud tööturu osapooltega, ja/või tööturu osapooled, pidades silmas ühenduse ja siseriiklikku õigust, kollektiivlepinguid ja praktikat.
4.
Eriliste töötingimustega seotud teenistusaega käsitlevad nõuded on tähtajaliste töötajate ja alatiste töötajate jaoks ühesugused, välja arvatud juhul, kui eri pikkusega teenistusaega käsitlevatel nõuetel on objektiivsed põhjused.“
Itaalia õigus
9
Vabariigi Presidendi 23. augusti 1988. aasta määruse nr 399 – Koolipersonali käsitlevas 9. juuni 1988. aasta kokkuleppes kolmeks aastaks 1988–1990 ette nähtud korrast tulenevad eeskirjad (decreto del Presidente della Repubblica n.°399 – Norme risultanti dalla disciplina prevista dall’accordo per il triennio 1988-1990 del 9 giugno 1988 relativo al personale del comparto scuola) (GURI nr 213, 10.9.1988, regulaarne lisa nr 85; edaspidi „presidendi määrus nr 399/1988“), artikli 4 lõikes 3 on sätestatud:
„16. teenistusaasta täitumisel gümnaasiumide diplomeeritud õpetajate puhul, 18. teenistusaasta täitumisel halduskoordinaatorite, lasteaedade ja algkoolide, keskkoolide ja gümnaasiumide diplomeeritud õpetajate puhul, 20. teenistusaasta täitumisel abi- ja kaaspersonali, 24. teenistusaasta täitumisel muusikakoolide ja akadeemiate õpetajate puhul kehtib järgnevate palgaastmete määramisel täielikult ainult majanduslikel eesmärkidel arvestatav teenistusstaaž.“
10
16. aprilli 1994. aasta seadusandliku dekreedi nr 297 – Iga tüüpi koolides kõikidel tasemetel õpetamist käsitlevate õigusnormide konsolideeritud redaktsioon (decreto legislativo no 297 – Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado) (GURI nr 115, 19.5.1994, regulaarne lisa nr 79; edaspidi „seadusandlik dekreet nr 297/1994“) – artiklis 485 on ette nähtud:
„1.   „Kesk- ja kunstikoolide õpetajate puhul võetakse eespool nimetatud riigikoolides ja nendega võrdsustatud koolides, sealhulgas välismaal koosseisuvälise õpetajana töötamist arvesse nagu koosseisulist tööd, esimesed neli aastat nii õiguslikult ja majanduslikult täies ulatuses, pikema koosseisuvälise töötamise korral ülejäänud aastad kahe kolmandiku ulatuses ning ülejäänud kolmandiku ulatuses puhtmajanduslikult. Sellisest arvessevõtmisest tulenevad majanduslikud õigused säilivad ja neid hinnatakse kõigis arvessevõtmise hetke palgaastmele järgnevates palgaastmetes.
2.   Samal eesmärgil ja samas ulatuses, mis on kindlaks määratud lõikes 1, võetakse samas lõikes nimetatud õpetajate puhul arvesse töötamist riiklikes tütarlaste haridusasutuste koolides ning koosseisulise ja mittekoosseisulise õpetajana riiklikes või akrediteeritud algkoolides, sealhulgas eespool nimetatud asutuste koolides ja välismaal asuvates koolides, samuti subsideeritud või täiendõpet pakkuvates [nn] rahvakoolides.
3.   Samal eesmärgil ja samas ulatuses, mis on kindlaks määratud lõikes 1, võetakse põhikoolide õpetajate puhul arvesse teenistust mittekoosseisulise õpetajana riiklikes algkoolides või riiklikes ja akrediteeritud tütarlaste haridusasutustes, riiklikes või nendega võrdsustatud keskkoolides ja kunstikoolides, subsideeritud või täiendõpet pakkuvates [nn] rahvakoolides, samuti teenistust koosseisulise ja mittekoosseisulise õpetajana riiklikes või munitsipaalsetes eelkoolides.“
11
Seadusandliku dekreedi nr 297/1994 artiklis 489 on sätestatud:
„1.   Eelmistes artiklites osutatud arvessevõtmise eesmärgil loetakse õpetajana töötamise perioodiks kogu õppeaasta, kui niisugune kestus oli õpetajana töötamise ajal kehtinud õppekorralduses ette nähtud.
2.   Arvessevõetava perioodi arvutamisel võetakse arvesse nii tasustatud puhkuse kui ka rasedus- ja sünnituspuhkuse perioode.“
12
3. mai 1999. aasta seaduse nr 124 – Kiireloomulised sätted koolipersonali kohta (legge n. 124 – Disposizioni urgenti in materia di personale scolastico) (GURI nr 107, 10.5.1999; edaspidi „seadus nr 124/1999“) – artikli 11 lõikes 14 on märgitud:
„[Seadusandliku dekreedi nr 297/1994] artikli 489 lõiget 1 tuleb mõista nii, et alates 1974.–1975. õppeaastast mittekoosseisulise õpetajana töötamise perioodi käsitletakse kogu õppeaastana, kui see on kestnud vähemalt 180 päeva või kui õpetajana on töötatud katkematult alates 1. veebruarist kuni lõpueksamiperioodi lõpuni.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
13
Põhikohtuasja kaebajad töötasid õpetajana mitme tähtajalise lepingu alusel, mis olid eri liiki ja kestusega, enne kui nad nimetati kvalifikatsioonil põhineva konkursi korras määramata tähtajaks ametisse järgmiselt: eelkoolide õpetajad G.D. ja C.M. 1. septembril 2015 ning diplomeeritud gümnaasiumiõpetaja A.R. 1. septembril 2011.
14
Varasemate tähtajaliste lepingute alusel omandatud staaži arvessevõtmisel arvestas haridusministeerium ümber põhikohtuasja kaebajate tööstaaži vastavalt seadusandliku dekreedi nr 297/1994 artiklile 485, arvestades G.D. staažiks 5 aastat ja 4 kuud, C.Mi staažiks 8 aastat ja 8 kuud ning A.Ri staažiks 13 aastat ja 4 kuud.
15
Kuna põhikohtuasja kaebajad leidsid, et ministeerium arvestas raamkokkuleppe klauslit 4 rikkudes nende tegelikust staažist lühemat staaži, esitasid nad eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Tribunale ordinario di Ravennale (Ravenna esimese astme kohus, Itaalia), taotluse tunnustada G.D. puhul staaži pikkusena 5 aastat, 11 kuud ja 8 päeva, C.Mi puhul 10 aastat, 5 kuud ja 18 päeva ning A.Ri puhul 18 aastat, 6 kuud ja 1 päev, millele lisanduvad palgalisad ning vastavate sotsiaalmaksete ja -maksude korrigeerimine.
16
Oma taotluse põhjendamiseks palusid põhikohtuasja kaebajad, et nende staaži arvutamisel arvestataks iga tööpäeva, mida käsitatakse määramata tähtajaks ametisse nimetatud õpetaja töötatud päevana, tuginedes Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus, Itaalia) 28. novembri 2019. aasta kohtuotsusest nr 31149 tulenevale kohtupraktikale.
17
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et selles kohtuotsuses tegi Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) 20. septembri 2018. aasta kohtuotsuse Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758) alusel otsuse, et seadusandliku dekreedi nr 297/1994 artikkel 485 on vastuolus raamkokkuleppe klausliga 4 ja järelikult tuleb see artikkel jätta kohaldamata, kui tähtajaliselt ametisse nimetatud õpetajate tööstaaž seadusandliku dekreedi artiklites 485 ja 489, mida on täiendatud seaduse nr 124/1999 artikli 11 lõikega 14, sätestatud kriteeriumide koostoimes kohaldamisest tulenevalt on madalam kui see, mida võetakse arvesse võrreldava õpetaja puhul, kes on algusest peale tööle võetud määramata tähtajaks.
18
Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab esiteks, et Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) praktika on andnud alust erinevaks riigisiseseks kohtupraktikaks, ja teiseks, et tema sõnul tunnistas Euroopa Kohus 20. septembri 2018. aasta kohtuotsuses Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758) lõplikult raamkokkuleppe klausliga 4 kooskõlas olevaks selle artikli 485, mis oli kõne all selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjas, kuigi nimetatud kohtuotsuse teatavaid punkte võib tõlgendada teistsuguses tähenduses ja Euroopa Kohus ei võtnud arvesse kõiki selles kohtuasjas kõne all olnud riigisiseste õigusnormide aspekte.
19
Kui see nii ei ole, leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus kõigepealt, et põhikohtuasjas kõne all olev riigisisene kord õpetajate tööstaaži ümberarvestamiseks võimaldas saavutada keerulise tasakaalu püsiva töösuhtega ja ebakindla töösuhtega õpetajate ning ajutiste õpetajate erinevate kategooriate vastandlike huvide vahel ning et see kord ei too kindlasti kaasa diskrimineerivaid tulemusi. Täpsemalt on selle staaži arvestamine, mida nimetatud kord võimaldab teatava tähtaja ehk A.R-i puhul 16 aasta ning G.D. ja C.M-i puhul 18 aasta möödumisel, sageli lõpptulemusena soodne tähtajaliselt ametisse nimetatud õpetajate jaoks.
20
Seejärel soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas saab võrrelda ühelt poolt määramata tähtaja jooksul – või isegi tähtajaliselt, kuid pika ajavahemiku jooksul – osutatud haridusteenuseid, mis on seotud pedagoogilise järjepidevusega, ning teiselt poolt tähtajaliselt ja killustatult, lühiajalise ja ajutise asendamise korral vastavalt vajadusele osutatud haridusteenuseid, nagu teatavad põhikohtuasja kaebajate poolt nende ametisse nimetamisele eelnenud ajavahemikul täidetud ülesanded, mis ei võimalda eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul sama kogemust omandada.
21
Samuti on vaja kontrollida niisuguste asjaolude asjakohasust, et hinnata, kas võimalikku ebasoodsat kohtlemist raamkokkuleppe klausli 4 tähenduses võivad õigustada „objektiivsed põhjused“, nagu on selles klauslis ette nähtud.
22
Lõpuks, kuna Itaalia seadusandja otsustas mitte võtta õppeaastaga seotud staaži arvutamisel arvesse tööaega, tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, milline mõju on nimetatud klauslis ette nähtud pro rata temporis põhimõttel sellele riigisiseste õigusnormide soodsale aspektile, mis on kõne all põhikohtuasjas.
23
Neil asjaoludel otsustas Tribunale ordinario di Ravenna (Ravenna esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [20. septembri 2018. aasta kohtu]otsusega Motter [(C‑466/17, EU:C:2018:758)] kohustatakse jätma kohaldamata õpetajate tööstaaži ümberarvestamist käsitlevad riigisisesed õigusnormid, kui need ei ole eelnevalt ebakindlas töösuhtes olnud õpetajale „konkreetsel juhul“ soodsamad kui tööstaaži ümberarvestamine, mis on sätestatud seadusandliku dekreedi nr 297/1994 artiklis 485 ja sellega seotud õigusnormides? Või kas [20. septembri 2018. aasta kohtu]otsusega Motter [(C‑466/17, EU:C:2018:758)] kinnitati üldiselt ja abstraktselt ja järelikult igale konkreetsele olukorrale kohaldatavalt, et riigisiseste õigusnormide kohaselt tööstaaži ümberarvestamine on kooskõlas [raamotsuse] klausliga 4 ning järelikult ei pea liikmesriigi kohus jätma kohaldamata seadusandliku dekreedi nr 297/1994 artiklit 485 ja sellega seotud õigusnorme, kuna neid käsitatakse selles osas [liidu] õigusega kokkusobivatena?
2.
Eelmise küsimusega võrreldes teise võimalusena (st ainult juhul, kui leitakse, et liidu õigusega kohustatakse valikuliselt jätma kohaldamata [seadusandliku dekreedi nr 297/1994] artikkel 485, mida tuleb järelikult käsitleda „soodsama“ õigusnormina) küsitakse, kas sellisel juhul tuleb [raamkokkuleppe] klauslit 4 tõlgendada nii, et sellega kohustatakse riigisisese õigusnormiga võrdsustama – et arvutada sellise õpetaja tööstaaži, kelle tähtajaline töösuhe on muudetud tähtajatuks – tähtajalise õpetaja poolt ajutiselt tehtud tööd, nägemata ette igal õppeaastal töötatud päevade asjakohast miinimumkünnist? Või vastupidi, kas klausliga 4 on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, mis välistavad tähtajalise töösuhtega õpetajate sellise töö asjakohasuse, mida iseloomustab ajutisus (lühiajalised ja ajutised asendamised) juhul, kui tööd ei tehtud igal õppeaastal vähemalt 180 päeva või alates 1. veebruarist kuni eksamite lõpuni [(seaduse nr 124/1999 artikli 11 lõige 14)]?
3.
Samuti esimese küsimusega võrreldes teise võimalusena (s.o ainult juhul, kui leitakse, et liidu õigusega kohustatakse valikuliselt jätma kohaldamata [seadusandliku dekreedi nr 297/1994] artikkel 485, mida tuleb järelikult käsitleda „soodsama“ õigusnormina) küsitakse, kas viidatud klausliga 4 kohustatakse käsitama selliseid tähtajalisi teenuseid, mida osutati tähtajatute ametikohtade suhtes kehtestatud tundidest väiksemal arvul, tööstaaži tähenduses sama asjakohasena juhul, kui õpetaja tähtajaline töösuhe on tähtajatuks muudetud? Vastasel korral, milline on miinimumtööaeg (näiteks tähtajatu osaline tööaeg), mille ületamisel nõuab [nimetatud] klausel 4 riigisiseses õiguses sellist arvessevõtmist?
Muust ja oletuslikust aspektist küsitakse seega, kas viidatud klausliga 4 on kooskõlas riigisisene õigus, millega välistatakse tähtajatuks muudetud töösuhtes oleva õpetaja koosseisulisele teenistusele eelnenud tööstaaži tunnustamise eesmärgil nende teenuste asjakohasus, mida osutati katkendliku tööajaga, mis on võrreldava õpetaja kasutatava iganädalase osalise tööaja miinimumtasemest allpool?
Viimase alaküsimusega võrreldes küsitakse täiendavalt teise võimalusena, kas viidatud klausliga 4 on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, millega nähakse tähtajatuks muudetud töösuhtes oleva õpetaja alalisele teenistusele eelnenud tööstaaži tunnustamise eesmärgil ette nende teenuste asjakohasus pro rata temporis, mida osutati katkendliku tööajaga, mis on võrreldava õpetaja kasutatava iganädalase osalise tööaja miinimumtasemest allpool?“
Kiirendatud menetluse taotlus
24
Eelotsusetaotluse esitanud kohus taotles käesoleva kohtuasja lahendamist Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 105 ette nähtud kiirendatud menetluses.
25
Oma taotluse põhjendamiseks viitas see kohus õiguslikule ebakindlusele seoses liidu õiguse tõlgendamise ulatusega alates Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) 28. novembri 2019. aasta kohtuotsusest nr 31149, samuti ohule, et kahjustatakse liidu õiguse ühetaolise tõlgendamise nõudeid, ja suurele hulgale Itaalia kohtutes pooleli olevatele kohtuvaidlustele, mida esitatud küsimused puudutavad.
26
Kodukorra artikli 105 lõige 1 näeb selles osas ette, et kui kohtuasja laad nõuab asja lahendamist lühikese aja jooksul, võib Euroopa Kohtu president eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotlusel või erandkorras omal algatusel, olles ettekandja-kohtuniku ja kohtujuristi ära kuulanud, otsustada lahendada eelotsusetaotluse kiirendatud menetluses.
27
Mis puudutab kõigepealt õigusliku ebakindluse olukorda seoses liidu õiguse ulatusega kuni esitatud küsimustele Euroopa Kohtult vastuse saamiseni, siis tuleb meeles pidada, et kodukorra artikli 105 lõikes 1 ette nähtud kiirendatud menetlus kujutab endast menetluslikku vahendit, mille eesmärk on reageerida erakorraliselt kiireloomulisele olukorrale (Euroopa Kohtu presidendi 31. augusti 2010. aasta määrus UEFA ja British Sky Broadcasting, C‑228/10, EU:C:2010:474, punkt 6; 20. detsembri 2017. aasta määrus M. A. jt, C‑661/17, EU:C:2017:1024, punkt 17, ning 18. jaanuari 2019. aasta määrus Adusbef jt, C‑686/18, EU:C:2019:68, punkt 11).
28
Õigussubjektide pelk, kuigi õigustatud huvi määrata võimalikult kiiresti kindlaks neile liidu õigusest tulenevate õiguste ulatus, ei tõenda aga erandliku asjaolu esinemist kodukorra artikli 105 lõike 1 tähenduses (Euroopa Kohtu presidendi 8. märtsi 2018. aasta määrus Vitali, C‑63/18, EU:C:2018:199, punkt 18 ja seal viidatud kohtupraktika).
29
Mis puudutab seejärel ohtu kahjustada liidu õiguse ühetaolise tõlgendamise nõudeid, siis tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et vajadus tagada Euroopa Liidus selle õiguskorra osaks olevate sätete ühetaoline kohaldamine on omane igale ELTL artikli 267 alusel esitatud taotlusele ega ole iseenesest piisav, et iseloomustada kiireloomulisust, mis õigustaks eelotsusetaotluse lahendamist kiirendatud menetluses (vt selle kohta Euroopa Kohtu presidendi 17. septembri 2018. aasta määrus Lexitor, C‑383/18, EU:C:2018:769, punkt 16 ja seal viidatud kohtupraktika).
30
Mis puudutab lõpuks asjaolu, et tõstatatud küsimustes on Itaalias käimas arvukalt kohtuvaidlusi, siis tuleb märkida, et suur hulk isikuid või õiguslikke olukordi, keda esitatud küsimus potentsiaalselt puudutab, ei saa iseenesest kujutada endast erandlikku asjaolu, mis õigustaks kiirendatud menetluse kasutamist (Euroopa Kohtu presidendi 17. septembri 2018. aasta määrus Lexitor, C‑383/18, EU:C:2018:769, punkt 15 ja seal viidatud kohtupraktika).
31
Neil asjaoludel otsustas Euroopa Kohtu president 30. juunil 2022, olles ettekandja-kohtuniku ja kohtujuristi ära kuulanud, jätta kiirendatud menetluse kohaldamise taotlus rahuldamata.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Vastuvõetavus
32
Itaalia valitsus leiab, et eelotsuse küsimused on vastuvõetamatud. See valitsus väidab nimelt, et esimeses küsimuses tõstatatud probleem on hüpoteetiline, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtu ainus kahtlus seoses 20. septembri 2018. aasta kohtuotsuses Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758) kinnitatud põhimõtte tõlgendamisega lähtub Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) praktikast ja seega liikmesriigi kohtupraktika lahknevusest, mille ületamiseks on riigisiseses õiguskorras olemas vahendid. Nimetatud valitsus lisab, et teist ja kolmandat küsimust tuleb analüüsida üksnes juhul, kui vastus esimesele küsimusele tähendab sellest põhimõttest „kaugemale minemist“. Seega tõstatavad ka teine ja kolmas küsimus hüpoteetilise probleemi. Lõpuks ei puuduta teine küsimus mitte tähtajaliselt ja tähtajatult töötavate õpetajate diskrimineerimist, vaid kahte tähtajaliselt töötavate õpetajate kategooriat sõltuvalt sellest, kas nad on saavutanud põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormidega kehtestatud künnised või mitte.
33
Sellega seoses tuleb meeles pidada, et ELTL artiklis 267 sätestatud Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute vahelise koostöö raames on üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval liikmesriigi kohtul kohtuasja eripära arvesse võttes õigus hinnata nii eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Järelikult, kui küsimused on esitatud liidu õiguse tõlgendamise kohta, on Euroopa Kohus üldjuhul kohustatud otsuse tegema (19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Darie, C‑592/18, EU:C:2019:1140, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
34
Sellest järeldub, et eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavust Euroopa Kohus ei pea kontrollima, on asjakohased. Euroopa Kohus võib liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast keelduda üksnes juhul, kui on ilmne, et taotletaval liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Darie, C‑592/18, EU:C:2019:1140, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
35
Käesoleval juhul selgitab eelotsusetaotluse esitanud kohus eelotsusetaotluses, et hoolimata Euroopa Kohtu 20. septembri 2018. aasta kohtuotsuses Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758) raamkokkuleppe klauslile 4 antud tõlgendusest on liikmesriigi kohtute praktikas lahknevusi küsimuses, kas põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid on selle klausliga kooskõlas. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et selles kohtuotsuses ei võtnud Euroopa Kohus arvesse kõiki riigisisese õiguse aspekte ning endiselt on kahtlusi, kuidas tõlgendada nimetatud klauslit niisugustes olukordades nagu põhikohtuasja kaebajate oma, mistõttu on vastus esimesele küsimusele – ning vajaduse korral teise võimalusena esitatud teisele ja kolmandale küsimusele – vajalik tema menetluses oleva vaidluse lahendamiseks.
36
Esitatud küsimustega tõstatatud probleem ei ole seega hüpoteetiline.
37
Teise küsimusega taotletud sama klausli tõlgendusel on lisaks seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega. See puudutab nimelt asjaolu, et põhikohtuasja hagejad vaidlustasid staaži arvutamise meetodi, mida nende avalikku teenistusse nimetamisel kohaldati ajavahemiku suhtes, mil nad töötasid tähtajaliste töölepingute alusel õpetajatena, võrreldes staažiga, mis neil oleks olnud siis, kui nad oleksid olnud algusest peale võetud tööle määramata tähtajaks. Lisaks sisaldab eelotsusetaotlus kõiki faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, mis on vajalikud eelotsuse küsimusele vastamiseks.
38
Järelikult on eelotsuse küsimused vastuvõetavad.
Sisulised küsimused
39
Kõigepealt, nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, oli seadusandliku dekreedi nr 297/1994 artikkel 485 – mis on põhikohtuasja kaebajate suhtes kohaldatav ja mille kohta nad väidavad, et see on vastuolus raamkokkuleppe klausliga 4 – arutluse all kohtuasjas, milles tehti 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758).
40
Euroopa Kohus leidis selles otsuses, et selle klausliga 4 ei ole põhimõtteliselt vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt töötajat kvalifikatsiooni alusel koosseisulise ametnikuna tööle võttes võetakse tema palgaastme määramisel tähtajaliste töölepingute alusel töötatud ajavahemikke täies ulatuses arvesse kuni nelja aasta eest ning sellest pikemat aega võetakse arvesse osaliselt, nimelt kuni kahe kolmandiku ulatuses.
41
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib aga, et Euroopa Kohtule ei olnud teada kõik asjaolud, mis iseloomustavad põhikohtuasjas kõne all olevaid riigisiseseid õigusnorme kohtuasjas, milles tehti 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758). Selles kontekstis on eelotsusetaotluses viidatud presidendi määruse nr 399/1988 artikli 4 lõikes 3 ette nähtud kohandamismehhanismile ning seadusandliku dekreedi nr 297/1994 artiklist 489 (mida on täiendatud seaduse nr 124/1999 artikli 11 lõikega 14) tulenevale normile, mille kohaselt tööstaaži arvutamisel saab mittekoosseisulise õpetajana vähem kui õppeaastapikkust töötamise perioodi käsitleda kogu õppeaastana üksnes tingimusel, et see on kestnud vähemalt 180 päeva või kui õpetajana on töötatud katkematult alates 1. veebruarist kuni lõpueksamiperioodi lõpuni.
42
Lisaks, kuivõrd eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas Euroopa Kohus andis selles kohtuotsuses lõpliku hinnangu asjaomaste riigisiseste õigusnormide kooskõla kohta raamkokkuleppe klausliga 4, mistõttu liikmesriigi kohus ei saa konkreetsel juhul enam tuvastada nende võimalikku vastuolu selle klausliga ega jätta nimetatud liikmesriigi õigusnormid vajaduse korral kohaldamata, siis tuleb niisugune lähenemine kõrvale jätta.
43
Nimelt on ELTL artikli 267 alusel algatatud menetluse raames riigisiseste õigusnormide tõlgendamine liikmesriikide kohtute, mitte Euroopa Kohtu ülesanne, ning Euroopa Kohus ei ole pädev otsustama, kas riigisisesed õigusnormid on liidu õigusnormidega kooskõlas. Euroopa Kohus on üksnes pädev andma liikmesriigi kohtule kõik liidu õiguse tõlgendamiseks vajalikud juhtnöörid, mille alusel on liikmesriigi kohtul võimalik hinnata niisuguste õigusnormide kooskõla liidu õigusega (vt selle kohta 21. juuni 2022. aasta kohtuotsus Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, punkt 240 ja seal viidatud kohtupraktika).
44
Lisaks paneb esimuse põhimõte liikmesriigi kohtule, kelle ülesanne on oma pädevuse raames kohaldada liidu õiguse sätteid, kohustuse – kui ta ei saa tõlgendada riigisiseseid õigusnorme kooskõlas liidu õiguse nõuetega – tagada nimetatud õiguse nõuete täielik õigusmõju tema menetluses olevas kohtuasjas, jättes vajaduse korral omal algatusel kohaldamata kõik riigisisesed õigusnormid või praktika (isegi kui need on ajaliselt hilisemad), mis on vastuolus liidu õigusnormiga, millel on vahetu õigusmõju (vt selle kohta 8. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (vahetu õigusmõju), C‑205/20, EU:C:2022:168, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
45
Võttes arvesse liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelist ülesannete jaotust, piirdus Euroopa Kohus sellega, et andis eelotsusetaotluse esitanud kohtule juhised raamkokkuleppe klausli 4 tõlgendamiseks kohtuasjas, milles tehti 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758), lähtudes selle kohtu kirjeldatud õiguslikust ja faktilisest raamistikust, tingimusel et ainult nimetatud kohtu pädevusse kuuluva kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, nagu on märgitud selle kohtuotsuse punktides 35, 48, 49 ja 53. Euroopa Kohus kasutas nimetatud kohtuotsuse resolutsioonis ka sõna „põhimõtteliselt“.
46
Pärast seda täpsustust nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud andmetest, et teatud teenistusperioodid, mil põhikohtuasja kaebajad töötasid tähtajaliselt, ei ületanud käesoleva kohtuotsuse punktis 41 viidatud riigisisestes õigusnormides ette nähtud künniseid, see tähendab kuni 180 päeva iga õppeaasta kohta või katkematult alates 1. veebruarist kuni lõpueksamiperioodi lõpuni – vastupidi kaebajale kohtuasjas, milles tehti 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758), kes oli koosseisulise ametnikuna ametisse nimetamisele eelnenud ajavahemikul töötanud üheaastaste tähtajaliste töölepingute alusel, nagu on märgitud selle kohtuotsuse punktis 8.
47
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib aga, et kui tähtajaliselt töötavate õpetajate osutatud teenused ulatuvad nende künnisteni, siis nende õigusnormide kohaselt samastatakse need tervet õppeaastat hõlmava teenusega, sõltumata tegelikust töötundide arvust ja isegi juhul, kui nädalas töötatud tundide arv on väiksem täistööaja või osalise tööajaga töötamise korra kohasest iganädalasest tööajast. Seevastu ei võeta arvesse teenuseid, mis nimetatud künniseid ei ületa, ning seadusandliku dekreedi nr 297/1994 artikli 485 kohaselt võetakse samade künnisteni ulatuvaid teenuseid täielikult arvesse vaid kuni neljanda aastani, seejärel kuni kahe kolmandiku ulatuses, kusjuures ülejäänud kolmandik reserveeritakse teatud arvu aastate jooksul ning seejärel see taastatakse.
48
Neil asjaoludel tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks asuda seisukohale, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, sisuliselt teada, kas raamkokkuleppe klauslit 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis koosseisulise ametnikuna ametisse nimetamisel töötaja staaži arvessevõtmiseks jätavad välja tähtajaliste töölepingute alusel töötatud ajavahemikud, mis ei ole kestnud 180 päeva õppeaasta kohta või katkematult alates 1. veebruarist kuni lõpueksamiperioodi lõpuni, sõltumata tegelikult töötatud tundide arvust, ning mis võtavad arvesse vaid kaht kolmandikku nimetatud künnisteni ulatuvast ajavahemikust, mis ületab nelja aastat, tingimusel et pärast teatud arvu teenistusaastaid see ülejäänud kolmandik taastatakse.
49
Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt raamkokkuleppe klausli 1 punktile a on üks raamkokkuleppe eesmärkidest parandada tähtajalise töötamise kvaliteeti, tagades diskrimineerimiskeelu põhimõtte kohaldamise. Samuti on raamkokkuleppe preambuli kolmandas lõigus täpsustatud, et see „näitab tööturu osapoolte soovi luua üldraamistik, et tagada tähtajaliste töötajate võrdne kohtlemine, kaitstes neid diskrimineerimise eest“. Direktiivi 1999/70 põhjenduses 14 on sellega seoses märgitud, et raamkokkuleppe eesmärk on muu hulgas tähtajalise töö kvaliteedi parandamine, fikseerides selles miinimumnõuded nii, et oleks tagatud diskrimineerimiskeelu põhimõtte kohaldamine (5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
50
Raamkokkuleppe ja eelkõige selle klausli 4 eesmärk on kohaldada nimetatud põhimõtet tähtajalise töölepinguga töötajate suhtes, takistamaks seda, et tööandja võiks kasutada sellise iseloomuga töösuhet selleks, et jätta need töötajad ilma õigustest, mis on tähtajatu töölepinguga töötajatel (5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
51
Seoses nende raamkokkuleppega taotletavate eesmärkidega, millele on kahes eelnevas punktis viidatud, tuleb raamkokkuleppe klauslit 4 mõista selliselt, et selles väljendatakse liidu sotsiaalõiguse põhimõtet, mida ei saa tõlgendada kitsendavalt (5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
52
Oluline on veel kord nentida, et vahetu õigusmõjuga raamkokkuleppe klausli 4 lõige 1 keelab kohelda tähtajalise töölepinguga töötajaid töötingimuste puhul vähem soodsalt kui sarnaseid tähtajatu töölepinguga töötajaid üksnes seetõttu, et neil on tähtajaline tööleping või töösuhe, välja arvatud juhtudel, kui erinevaks kohtlemiseks on „objektiivsed põhjused“ (vt selle kohta 8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, punktid 56 ja 64, ning 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
53
Selle klausli 4 punktis 4 on sätestatud sama keeld, mis puudutab eriliste töötingimustega seotud teenistusaega käsitlevaid nõudeid (vt selle kohta 8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
54
Klausli 4 sõnastusest ja eesmärgist tuleneb, et see ei puuduta mitte valikut sõlmida tähtajatute töölepingute asemel tähtajalisi töölepinguid, vaid tähtajalise lepingu sõlminud töötajate töötingimusi võrreldes tähtajatu lepingu sõlminud töötajate töötingimustega, kusjuures mõiste „töötingimused“ tähendab meetmeid, mis on hõlmatud töötaja ja tema tööandja vahelise töösuhtega (vt selle kohta 8. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Universitatea Lucian Blaga Sibiu jt, C‑644/19, EU:C:2020:810, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
55
Lisaks on Euroopa Kohus juba otsustanud, et eeskirjad palgaastmele määramiseks nõutava teenistusaja kohta – nagu need, mida käsitletakse põhikohtuasjas – kuuluvad mõiste „töötingimused“ alla sama klausli 4 tähenduses (20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
56
Seega tuleb vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktides 52 ja 53 märgitule ning eelotsusetaotluse esitanud kohtule vastamiseks analüüsida, kas põhikohtuasjas kõne all olevad õigusnormid toovad kaasa sarnaste olukordade erineva käsitlemise, enne kui vajaduse korral kindlaks teha, kas niisugust erinevust saab õigustada „objektiivsete põhjustega“.
57
Käesoleva menetluse poolte vahel puudub vaidlus, ja pealegi nähtub 20. septembri 2018. aasta kohtuotsuse Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758) punktist 27, et konkursi korras tähtajatult tööle võetud õpetajate puhul võib nende palgaastme määramisel võtta arvesse nende staaži täies ulatuses. Eelkõige näib, et nende õpetajate staaži arvutamisel võetakse arvesse iga tööpäeva, sõltumata tegelikult tehtud töötundidest või töömahust, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. Lisaks ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus märkinud, et puhkuseperioodid või töölt puudumised, näiteks haiguse tõttu, oleksid niisugusest arvutusest välja jäetud.
58
Seevastu nähtub eelotsusetaotlusest, et tööperioode – mida õppeaasta jooksul tähtajaliselt täitsid põhikohtuasja kaebajad tähtajaliste lepingute alusel töötavate õpetajatena, kes asuvad avalikku teenistusse kvalifikatsioonil põhineva konkursi korras –, mis ei ulatu seadusandliku dekreedi nr 297/1994 artiklis 489 (mida on täiendatud seaduse nr 124/1999 artikli 11 lõikega 14) sätestatud künnisteni, ei võeta nende staaži tunnustamisel arvesse. Lisaks võetakse nende künnisteni ulatuvaid ajavahemikke täielikult arvesse ainult nelja aasta puhul ning järgnevatel aastatel on nende arvessevõtmine vastavalt selle seadusandliku dekreedi artiklile 485 piiratud kahe kolmandikuga.
59
Sellega seoses rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ühe kolmandiku staažist, mida ei ole arvesse võetud pärast nelja esimest aastat ja mis on reserveeritud, võib vajaduse korral teatud tähtaja möödumisel avalikku teenistusse nimetatud tähtajaliselt töötavate õpetajate hilisemaks liigitamiseks taastada presidendi dekreedi nr 399/1988 artikli 4 lõikes 3 ette nähtud palgaastmestikku. Ent see taastamine saab toimuda alles pärast eriti pikka ajavahemikku ehk 16. ja 24. teenistusaasta vahel, olenevalt asjaomastest õpetajatest, ja eelkõige pärast 16 teenistusaastat A.R-i puhul ning 18 teenistusaastat G.D. ja C.M-i puhul, kui nad kuuluvad endiselt haridusministeeriumi ametnike hulka.
60
Sellest järeldub, et niisugused riigisisesed õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kehtestavad nende tähtajaliselt töötavate õpetajate erineva kohtlemise võrreldes õpetajatega, kes on avalike konkursside korras määramata tähtajaks tööle võetud ja kelle suhtes neid piiranguid ei kohaldata.
61
Selleks et niisugune erinev kohtlemine kujutaks endast raamkokkuleppe klausliga 4 keelatud diskrimineerimist, peab see puudutama sarnaseid olukordi ja seda ei tohi õigustada objektiivsete põhjustega (vt selle kohta 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, punkt 28).
62
Mis esimesena puudutab asjaomaste olukordade sarnasust, siis selleks, et hinnata, kas töötajad teevad sama või samalaadset tööd raamkokkuleppe tähenduses, tuleb vastavalt raamkokkuleppe klausli 3 punktile 2 ja klausli 4 punktile 1 uurida, kas kõiki faktoreid, nagu töö iseloomu, väljaõppe- ja töötingimusi arvesse võttes võib nende isikute olukorda pidada sarnaseks (20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, punkt 29, ning 30. juuni 2022. aasta kohtuotsus Comunidad de Castilla y León, C‑192/21, EU:C:2022:513, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
63
Kui on kindlaks tehtud, et tähtajalised töötajad täidavad töölevõtmisel samu ülesandeid kui sama tööandja poolt määramata tähtajaks palgatud töötajad või on viimastega samal positsioonil, tuleb nende kahe kategooria töötajate olukorda põhimõtteliselt pidada sarnaseks (vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Governo della Repubblica italiana (Itaalia rahukohtunike staatus), C‑658/18, EU:C:2020:572, punkt 144 ja seal viidatud kohtupraktika).
64
Eelotsusetaotlusest nähtub, et põhikohtuasja kaebajad täitsid ametisse nimetamisele eelnenud ajal erinevaid õpetamisülesandeid, mõnikord lühiajalisi ja väikese koormusega. Niisuguste ülesannete eesmärk on rahuldada erinevaid asendusvajadusi, kuna puuduvad koosseisulised õpetajad, keda Itaalia valitsus toetaks.
65
Sellest taotlusest nähtub eelkõige, et eelkooliõpetaja G.D. töötas arvukalt üksikuid tööpäevi ning et samuti eelkooliõpetaja C.M. töötas esimesel aastal 62 erineva lepingu alusel viis kuud ja neli päeva, keskmiselt kaks tööpäeva lepingu kohta erinevates koolides. Keskkooliõpetaja A.R. ei ole aga esitanud tõendeid töötundide arvu kohta, vaid mitu tundide arvu näitavat lepingut, mis puudutasid murdosa täistööajast väga väikese koormusega, näiteks viis tundi nädalas terve rea lepingute puhul 2003. aastal.
66
Nimetatud taotlusest näib siiski tulenevat, et nende erinevate tööperioodide ajal täitsid põhikohtuasja kaebajad sama tööandja juures samal ametikohal samu tööülesandeid kui tähtajatult tööle võetud õpetajad, keda nad pidid asendama. Sellega seoses ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus märkinud, et põhikohtuasja kaebajatele oleks antud viimati nimetatutest oluliselt erinevad ülesanded. Seega ilmneb, et põhikohtuasja kaebajate olukorda võib nende töö laadi ja töötingimusi arvestades pidada sarnaseks nende tähtajatult tööle võetud õpetajate olukorraga, keda nad pidid asendama.
67
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, tuleb põhikohtuasja kaebajate ametikohustusi seega põhimõtteliselt pidada sarnaseks tähtajatult töötavate õpetajate omadega, arvestades, et halduskonkursi läbimata jätmine ei sea kahtluse alla tähtajaliselt tööle võetud õpetajate ja koosseisuliste õpetajate olukordade sarnasust (vt selle kohta 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, punktid 33–35).
68
Mis puudutab selle raames põhikohtuasja kaebajate täidetud teatavate tööperioodide lühidust ja katkendlikkust, siis esiteks ei viita miski sellele, et see muudaks oluliselt täidetavaid tööülesandeid või täidetud ametikohti või tehtud töö laadi või töötingimusi. Teiselt poolt ei tõenda miski Euroopa Kohtule esitatud toimikus, et asjaolu, et teatud lühikesed ja katkendlikud tööd, mida olenevalt vajadusest teeb tähtajatult tööle võetud õpetaja, tooks kaasa selle, et niiviisi omandatud kogemust ei võeta tema staaži arvutamisel arvesse. Järelikult peab seda hindama eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellele ainsana on teada kõik asjasse puutuvad asjaolud.
69
Mis teisena puudutab küsimust, kas käesoleva kohtuotsuse punktis 67 tuvastatud sarnaste olukordade erinevat kohtlemist, millele on viidatud selle kohtuotsuse punktis 60, saab õigustada „objektiivsete põhjustega“ raamkokkuleppe klausli 4 tähenduses, siis tuleb meenutada, et seda mõistet tuleb käsitada nii, et see ei luba õigustada tähtajaliselt ja tähtajatult tööle võetud töötajate erinevat kohtlemist ainuüksi asjaoluga, et see on ette nähtud üldise ja abstraktse riigisisese normiga. Nimetatud mõiste nõuab, et tuvastatud ebavõrdne kohtlemine oleks põhjendatud täpsete ja konkreetsete asjaoludega, mis iseloomustavad asjasse puutuvat töötingimust konkreetses olukorras, millega seoses see esineb (vt selle kohta 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, punktid 36 ja 37, ning 30. juuni 2022. aasta kohtuotsus Comunidad de Castilla y León, C‑192/21, EU:C:2022:513, punktid 41 ja 42 ning seal viidatud kohtupraktika).
70
Objektiivsete ja läbipaistvate kriteeriumide alusel peab olema võimalik kontrollida, kas see ebavõrdsus on tingitud tegelikust vajadusest ning kas see on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobiv ja vajalik. Sellised asjaolud võivad tuleneda eelkõige nende tööülesannete eripärast, mille täitmiseks tähtajalised lepingud on sõlmitud, ning nimetatud tööülesannete olemuslikest joontest, või kui see on asjakohane, siis liikmesriigi sotsiaalpoliitika õiguspärase eesmärgi taotlemisest (vt selle kohta 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, punkt 37, ning 30. juuni 2022. aasta kohtuotsus Comunidad de Castilla y León, C‑192/21, EU:C:2022:513, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
71
Tuginemine üksnes avaliku halduse asutuse teenistuja teenistussuhte ajutisele iseloomule ei ole pealegi nende nõuetega kooskõlas ega kujuta endast „objektiivset põhjust“ raamkokkuleppe klausli 4 tähenduses (vt selle kohta 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, punkt 38, ning 30. juuni 2022. aasta kohtuotsus Comunidad de Castilla y León, C‑192/21, EU:C:2022:513, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
72
Käesolevas asjas tuginevad eelotsusetaotluse esitanud kohus ja Itaalia valitsus põhikohtuasjas kõne all oleva erineva kohtlemise õigustamiseks vajadusele ühelt poolt kajastada kutsetegevuse erinevusi nende koosseisuliste õpetajate vahel, kes on algusest peale tööle võetud avalike konkursside korras, millele Itaalia Vabariigi põhiseadus (Costituzione della Repubblica Italiana) omistab erilist tähtsust, ja õpetajate vahel, kes nimetati ametisse pärast töökogemuse omandamist tähtajaliste töölepingute alusel, ning teiselt poolt vajadusele vältida esimeste vastupidist diskrimineerimist. Eelkõige mainivad nad valdkondade, tingimuste ja tööaja mitmekesisust, milles teisena nimetatud õpetajad peavad tööle asuma, ning seda, et nende pädevust ei ole konkursi teel alguses kontrollitud.
73
Euroopa Kohtu praktika kohaselt võib iga eesmärk kujutada endast „objektiivset põhjust“ raamkokkuleppe klausli 4 punkti 1 ja/või punkti 4 tähenduses (vt selle kohta 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, punktid 47 ja 51 ning seal viidatud kohtupraktika).
74
Samal ajal on selge ka see, et vastupidise diskrimineerimise ärahoidmine ei saa olla niisugune objektiivne põhjus, kui asjaomased riigisisesed õigusnormid välistavad täielikult ja igal juhul selle, et võetakse arvesse kõiki ajavahemikke, mil töötajad on tähtajaliste töölepingute alusel töötanud, selleks et määramata tähtajaks tööle võtmisel määrata kindlaks nende staaž ja seega ka nende palgaaste (vt selle kohta 18. oktoobri 2012. aasta kohtuotsus Valenza jt, C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, punkt 62, ning 4. septembri 2014. aasta kohtumäärus Bertazzi jt, C‑152/14, EU:C:2014:2181, punkt 16).
75
Mis puudutab käesoleval juhul eelotsusetaotluse esitanud kohtu ja Itaalia valitsuse viidatud eesmärke, siis on Euroopa Kohus möönnud, et neid võib õiguspäraselt pidada tegeliku vajaduse rahuldamiseks, kuid selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne (vt selle kohta 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, punktid 48 ja 51).
76
Põhikohtuasjas kõne all olevaid riigisiseseid õigusnorme, mis tähtajatult tööle võtmise ajal piiravad niisuguse staaži arvestamist, mis on omandatud ajutiste ja ühetaoliste õppeteenuste käigus, mis on pedagoogilise järjepidevuseta ja konkursi teel pädevuse esialgse kontrollita, võib põhimõtteliselt pidada nende eesmärkide saavutamiseks sobivaks.
77
Mis puudutab nende riigisiseste õigusnormide vajalikkust taotletavate eesmärkide saavutamiseks, siis nähtub eelotsusetaotluses esitatud andmetest, et seadusandliku dekreedi nr 297/1994 artiklis 489 (mida on täiendatud seaduse nr 124/1999 artikli 11 lõikega 14) ette nähtud eeskiri toimib automaatselt asjaomastele tähtajaliselt tööle võetud õpetajatele soodsas või ebasoodsas suunas.
78
Nimelt nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus ja Itaalia valitsus märgivad, on viimaste poolt aastas 180 päeva ehk umbes kahe kolmandiku õppeaasta jooksul osutatud teenused võrdsustatud terve õppeaasta teenusega. Sama kehtib juhul, kui seda teenust osutati alates 1. veebruarist kuni lõpueksamiperioodi lõpuni.
79
Seevastu juhul, kui need teenused ei ulatu nimetatud kestuseni või kui neid ei osutata katkematult ajavahemikul 1. veebruarist kuni nimetatud tähtpäevani, ei võeta neid teenuseid arvesse isegi mitte piiratud ulatuses. Lisaks lisandub see välistamisreegel normile, mille kohaselt võetakse töötatud ajavahemikke arvesse ainult esimesed neli aastat, pikema töötamise korral ülejäänud aastad kahe kolmandiku ulatuses vastavalt selle seadusandliku dekreedi artiklile 485.
80
Selle kohta on Euroopa Kohus küll tõdenud, et niisugused riigisisesed õigusnormid, nagu on käsitletud põhikohtuasjas, mille kohaselt võetakse tähtajaliste töölepingute alusel töötamisega tekkinud staaži, mis ületab nelja aastat, arvesse kahe kolmandiku ulatuses, ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik, et täita eespool analüüsitud eesmärgid ning saavutada tasakaal tähtajaliste ja tähtajatute lepingute alusel töötavate töötajate õiguspäraste huvide vahel, arvestades tulemusel põhinevaid väärtusi ning halduse erapooletuse ja tõhususe kaalutlusi, millel põhinevad konkursi korras teenistusse võtmised (20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, punkt 51).
81
Tähtajaliste töölepingute alusel omandatud üle nelja-aastase staaži puhul kahe kolmandiku arvessevõtmise piirang koostoimes sellise välistamisega, mis viib selleni, et tähtajaliselt tööle võetud õpetajalt võetakse täielikult ära tema staaž, kui see on madalam Itaalia seadusandja poolt kindlaks määratud asjakohasest künnisest, läheb siiski kaugemale sellest, mis on vajalik selleks, et kajastada konkursi korras tööle võetud õpetajate ja kvalifikatsiooni alusel tööle võetud õpetajate töökogemuse erinevusi ning vältida esimeste vastupidist diskrimineerimist.
82
Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et teisena nimetatud töötajate tegelikult töötatud tundide arvu, mida võib vähendada ja mis jääb alla täistööaja või isegi osalise tööajaga töötamise korra iganädalasest tööajast, ei võeta arvesse nende tööstaaži arvutamisel.
83
Nimelt, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 57 ja 68, ei näi ka tähtajatute õpetajate staaž sõltuvat nende poolt tegelikult tehtud töö mahust ning nende pakutavates õpetamisteenustes võib samuti esineda katkestusi. Põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormidega kehtestatud kriteerium õpetajate staaži arvutamiseks ei näi seega põhinevat nende tundide arvul, mida õpetajad tegelikult tegid, vaid asjaomase õpetaja ja tema tööandja vahelise töösuhte kestusel, sealhulgas koosseisuliste õpetajate puhul, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
84
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et raamkokkuleppe klauslit 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis koosseisulise ametnikuna ametisse nimetamisel töötaja staaži arvessevõtmiseks jätavad välja tähtajaliste töölepingute alusel töötatud ajavahemikud, mis ei ole kestnud 180 päeva õppeaasta kohta või katkematult alates 1. veebruarist kuni lõpueksamiperioodi lõpuni, sõltumata tegelikult töötatud tundide arvust, ning mis võtavad arvesse vaid kaht kolmandikku nimetatud künnisteni ulatuvast ajavahemikust, mis ületab nelja aastat, tingimusel et pärast teatud arvu teenistusaastaid see ülejäänud kolmandik taastatakse.
Kohtukulud
85
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta, mis on esitatud nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ (milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta) lisas, klauslit 4
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis koosseisulise ametnikuna ametisse nimetamisel töötaja staaži arvessevõtmiseks jätavad välja tähtajaliste töölepingute alusel töötatud ajavahemikud, mis ei ole kestnud 180 päeva õppeaasta kohta või katkematult alates 1. veebruarist kuni lõpueksamiperioodi lõpuni, sõltumata tegelikult töötatud tundide arvust, ning mis võtavad arvesse vaid kaht kolmandikku nimetatud künnisteni ulatuvast ajavahemikust, mis ületab nelja aastat, tingimusel et pärast teatud arvu teenistusaastaid see ülejäänud kolmandik taastatakse.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.