Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
DEAN SPIELMANN
esitatud 11. märtsil 2025(1)
Kohtuasi C‑448/23
Euroopa Komisjon
versus
Poola Vabariik
Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Liikmesriikide kohustused – Tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks vajalike õiguskaitsevahendite loomine – Sõltumatu ja erapooletu, seaduse alusel moodustatud kohus – Poola Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kohtunike ametisse nimetamise menetlus – Liidu õiguse autonoomsuse, esimuse, tõhususe ja ühetaolise kohaldamise põhimõte – Euroopa Liidu Kohtu otsuste seadusjõu põhimõte – Poola Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) otsused
I.      Sissejuhatus
1.        Esimus kujutab Pierre Pescatore kuulsa väljendi kohaselt(2) endast liidu õiguse „eksistentsiaalset nõuet“. Sellele tähelepanekule järgnenud perioodil on liidu õiguse ja riigisiseste õiguskordade vahel aeg-ajalt tekkinud hõõrumisi esimuse põhimõtte kohaldamise pinnalt. Need pinged on väljendunud peamiselt liikmesriikide konstitutsioonikohtute katsetes esimuse põhimõte ümber määratleda, kui nad leidsid, et see, kuidas Euroopa Kohus nimetatud põhimõtet tõlgendab, toob kaasa loobumise tükikesest liikmesriigi suveräänsusest.(3)
2.        Seoses esimuse kahtluse alla seadmisega, mida tehakse liikmesriigi põhiseadusliku identiteedi kaitsmiseks ja mis on nii ilmselge ulatusega nagu käesolevas kohtuasjas, näib Pierre Pescatore tähelepanek aktuaalsem kui kunagi varem.
3.        Liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus, mille Euroopa Komisjon on Poola Vabariigi suhtes käesolevas kohtuasjas ELTL artikli 258 alusel algatanud viimase ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigust tulenevate kohustuste rikkumise tõttu, põhineb kolmel etteheitel: esiteks viivad Trybunał Konstytucyjny (Poola konstitutsioonikohus) kaks kohtuotsust, 14. juuli ja 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus selleni, et see liikmesriik ei taga tõhusat kohtulikku kaitset liidu õigusega hõlmatud valdkondades; teiseks toovad need kohtuotsused kaasa liidu õiguse esimuse, autonoomia, tõhususe ja ühetaolise kohaldamise põhimõtte tõsise rikkumise ning Euroopa Kohtu otsuste seadusjõu rikkumise ning kolmandaks ei vasta Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) sõltumatu ja erapooletu, seaduse alusel moodustatud kohtu nõuetele, nagu on ette nähtud ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus.
4.        Rikkumised, mida Poola Vabariigile ette heidetakse, kujutavad endast seega Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) otsest ja vahetut rünnakut esimuse põhimõtte vastu Poola Vabariigi põhiseaduse (Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej, edaspidi „põhiseadus“) ja isegi selle liikmesriigi põhiseadusliku identiteedi nimel. Käesolev kohtuasi viib meid liidu aluslepingute laadi ja selle õiguskorra autonoomsust puudutavate arutelude keskmesse. See õhutab esitama küsimusi liidu õiguse esimuse põhimõtte ja ELL artikli 4 lõikes 2 ette nähtud liikmesriikide rahvusliku identiteedi keeruka vastastikuse toime kohta.
5.        Siinkohal väärib kohe mainimist veel üks käesoleva kohtuasja aspekt: esimest korda on komisjon esitanud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi ELTL artikli 258 alusel, millega ei kritiseerita mitte üksnes liikmesriigi konstitutsioonikohtu võetud seisukohta, vaid ka kohtupraktikat, milles on seatud kahtluse alla Euroopa Kohtu autoriteet, tuginedes väidetavale vastuolule riigi põhiseadusega.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
6.        ELL artikli 4 lõikes 2 on sätestatud:
„Liit austab liikmesriikide võrdsust aluslepingute ees ning nende rahvuslikku identiteeti, mis on omane nende poliitilistele ja põhiseaduslikele põhistruktuuridele, sealhulgas piirkondlikule ja kohalikule omavalitsusele. Liit austab riigi põhifunktsioone, sealhulgas riigi territoriaalse terviklikkuse tagamist, avaliku korra säilitamist ja riigi julgeoleku kaitsmist. Eelkõige riigi julgeolek jääb iga liikmesriigi ainuvastutusse.“
7.        ELL artikli 19 lõikes 1 on nähtud ette:
„Euroopa Liidu Kohus koosneb Euroopa Kohtust, üldkohtust ja erikohtutest. Euroopa Liidu Kohus tagab, et aluslepingute tõlgendamisel ja kohaldamisel austatakse õigust.
Liikmesriigid näevad ette tulemusliku õiguskaitse tagamiseks vajaliku kaebeõiguse liidu õigusega hõlmatud valdkondades.“
8.        ELTL artiklis 279 on sätestatud:
„Euroopa Liidu Kohus võib igasuguse tema lahendada antud asja puhul ette kirjutada vajalikke ajutisi meetmeid.“
B.      Poola õigus
9.        Põhiseaduse artiklis 2 on ette nähtud:
„Poola Vabariik on demokraatlik õigusriik, mis järgib sotsiaalse õigluse põhimõtteid.“
10.      Põhiseaduse artikli 4 lõikes 1 on sätestatud, et „Poola Vabariigis kuulub kõrgeim võim rahvale“.
11.      Põhiseaduse artiklis 7 on ette nähtud, et „[a]valikku võimu teostavad asutused tegutsevad õiguse alusel ja piirides“.
12.      Põhiseaduse artikli 8 lõike 1 kohaselt „[o]n põhiseadus Poola Vabariigi ülimuslik seadus“.
13.      Põhiseaduse artikli 90 lõikes 1 on sätestatud, et „Poola Vabariik võib avalikku võimu teostavate asutuste volitused teatavates küsimustes välislepinguga loovutada rahvusvahelisele organisatsioonile või asutusele“.
14.      Põhiseaduse artiklis 91 on ette nähtud:
„1.      Poola Vabariigi Teatajas avaldamise järel on ratifitseeritud välisleping riigi õiguskorra lahutamatu osa; see on vahetult kohaldatav, välja arvatud juhul, kui selle kohaldamine sõltub seaduse väljakuulutamisest.
2.      Loa andmise seaduse kohaselt ratifitseeritud välisleping on seaduse suhtes ülimuslik, kui see seadus on välislepinguga vastuolus. […]“
15.      Põhiseaduse artikli 188 kohaselt „teeb Trybunał Konstytucyjny [konstitutsioonikohus] otsuseid järgmistes küsimustes:
1)      seaduste ja välislepingute kooskõla põhiseadusega,
2)      seaduste kooskõla ratifitseeritud välislepingutega, mille ratifitseerimine eeldab eelnevat seaduse vastuvõtmist,
3)      riigivõimu keskasutuste määruste kooskõla põhiseaduse, ratifitseeritud välislepingute ja seadustega,
4)      poliitiliste erakondade eesmärkide või tegevuse kooskõla põhiseadusega,
5)      artikli 79 lõikes 1 sätestatud põhiseaduslikkuse järelevalve taotlused“.
16.      Põhiseaduse artiklis 190 on sätestatud:
„1.      Trybunał Konstytucyjny [konstitutsioonikohus] otsused on kõigile siduvad ja lõplikud.
2.      Trybunał Konstytucyjny [konstitutsioonikohus] otsused artiklis 188 nimetatud asjades avaldatakse viivitamatult ametlikus organis, kus avaldati normatiivakt. Kui akti ei ole avaldatud, avaldatakse kohtuotsus Dziennik Urzędowy Rzeczypospolitej Polskiej
„Monitor Polski“’s [Poola Vabariigi ametlik teataja].
3.      Trybunał Konstytucyjny [konstitutsioonikohus] otsus jõustub selle avaldamise päeval […].
[…]
5.      Trybunał Konstytucyjny [konstitutsioonikohus] teeb otsuse häälteenamusega.“
17.      Põhiseaduse artiklis 193 on nähtud ette, et „[i]ga kohus võib esitada Trybunał Konstytucyjnyle [konstitutsioonikohus] õigusliku küsimuse, mis puudutab normatiivakti kooskõla põhiseadusega, ratifitseeritud välislepingutega või seadusega, kui selles kohtus arutatava asja lahendamine sõltub vastusest sellele küsimusele“.
18.      Põhiseaduse artikli 194 lõikes 1 on sätestatud, et „Trybunał Konstytucyjny [konstitutsioonikohus] koosneb 15 kohtunikust, kelle valib individuaalselt välja Sejm [Poola parlamendi alamkoda, edaspidi „seim“] üheksaks aastaks isikute hulgast, kes paistavad silma oma õigusalaste teadmistega. Neid ei saa sellesse kohtusse tagasi valida“. Lisaks on põhiseaduse artikli 194 lõikes 2 ette nähtud, et „Trybunał Konstytucyjny [konstitutsioonikohus] esimehe ja aseesimehe nimetab vabariigi president kandidaatide hulgast, kelle esitab Trybunał Konstytucyjny [konstitutsioonikohus] kohtunike üldkogu“.
III. Vaidluse taust ja kohtueelne menetlus
19.      Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) tegi 14. juulil ja 7. oktoobril 2021 kaks kohtuotsust, mille kohaselt on Euroopa Kohtu praktika, mis käsitleb ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevat kohustust tagada tõhus kohtulik kaitse, põhiseadusega vastuolus (edaspidi „vaidlusalused kohtuotsused“).
20.      Täpsemalt tegi Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) 14. juulil 2021 viieliikmelises koosseisus kohtuotsuse kohtuasjas P 7/20(4). Selles kohtuotsuses analüüsis nimetatud kohus Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegiumi esitatud õiguslikku küsimust, kas põhiseadusega on kooskõlas ajutised meetmed, mis olid Poola Vabariigi suhtes võetud 8. aprilli 2020. aasta kohtumäärusega komisjon vs. Poola(5) ja millega peatati nende seadusesätete kohaldamine, millega on kohtunikke puudutavates distsiplinaarasjades pädevus usaldatud distsiplinaarkolleegiumile.
21.      Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) nõustus muu hulgas, et ajutisi meetmeid, mille Euroopa Kohus on kooskõlas ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõttega ELTL artikli 279 alusel võtnud, võivad liikmesriigi organid, eelkõige kohtud otse kohaldada, kuid ainult siis, kui pädevuse andmise põhimõte hõlmab neid meetmeid ning nendega järgitakse liikmesriigi põhiseaduslikku identiteeti ning subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtet.
22.      Nimetatud kohus leidis aga, et kohtumääruses komisjon vs. Poola ette nähtud ajutiste meetmetega, mis puudutavad Poola kohtute korraldust ja toimimist ning menetlust nendes kohtutes, on rikutud ELL artikli 4 lõikes 1 sätestatud pädevuse andmise põhimõtet ja ELL artikli 4 lõikega 2 tagatud Poola põhiseaduslikku identiteeti ning need on vastuolus põhiseaduse artiklis 2 sätestatud demokraatliku õigusriigi põhiseaduslikkuse põhimõttega. Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) järeldas – kinnitades samas põhiseaduse kui õigusaktide hierarhias kõrgeima õiguse allika ülimuslikkust Poolas –, et kuna Euroopa Kohus on määranud sellele liikmesriigile kohustused ultra vires, võttes Poola kohtute korraldust ja pädevust ning menetlust nendes kohtutes käsitlevad ajutised meetmed, on ELL artikli 4 lõike 3 teine lõik, tõlgendatuna koostoimes ELTL artikliga 279, vastuolus põhiseaduse artiklitega 2 ja 7, artikli 8 lõikega 1 ja artikli 90 lõikega 1, tõlgendatuna koostoimes põhiseaduse artikli 4 lõikega 1.
23.      Lisaks, mis puudutab tema 14. juuli 2021. aasta kohtuotsuse toimet, siis Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) hinnangul ei saa „normide suhtes, mille lõi […] Euroopa Kohus“, mis võeti vastu ultra vires ja mis on põhiseadusega vastuolus, kohaldada liidu õiguse esimuse ja vahetu õigusmõju põhimõtet, samas kui eespool viidatud kohtuotsusel on toime ex tunc ja see on adresseeritud kõikidele isikutele, kes kohaldavad liidu õigust Poola Vabariigi territooriumil.
24.      Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) tegi 7. oktoobril 2021 suurkojana kohtuotsuse kohtuasjas K 3/21(6), mille põhjendav osa avaldati 16. novembril 2022 ja mille resolutsioonis on otsustatud:
„1.      [ELL] artikli 1 esimene ja teine lõik koostoimes artikli 4 lõikega 3 on osas, milles Euroopa Liit, mille on asutanud võrdsed ja suveräänsed riigid, luues „üha tihedama Euroopa rahvasta liidu“, mille integratsioon, mis põhineb [l]iidu õigusel ja sellel, kuidas Euroopa Liidu Kohus seda õigust tõlgendab, läbib „uut etappi“, ning milles:
a)      Euroopa Liidu organid tegutsevad väljaspool nende volituste piire, mille on neile andnud Poola Vabariik välislepingutes;
b)      põhiseadus ei ole Poola Vabariigi ülimuslik seadus, mis on kehtivuselt ja kohaldatavuselt esimuslik;
c)      Poola Vabariik ei saa toimida suveräänse ja demokraatliku riigina,
vastuolus [põhiseaduse] artikli 2, artikli 8 ja artikli 90 lõikega 1.
2.      [ELL] artikli 19 lõike 1 teine lõik on osas, milles on tulemusliku õiguskaitse tagamiseks liidu õigusega hõlmatud valdkondades antud liikmesriikide kohtutele (üldkohtutele, halduskohtutele, sõjakohtutele ja kõrgeimale kohtule) pädevus:
a)      jätta kohaldamata põhiseaduse sätteid oma otsuse tegemisel, vastuolus põhiseaduse artikli 2, artikli 7, artikli 8 lõike 1, artikli 90 lõike 1 ja artikli 178 lõikega 1;
b)      rajada oma otsused õigusnormidele, mis seetõttu, et seim on need kehtetuks tunnistanud ja/või Trybunał Konstytucyjny [konstitutsioonikohus] põhiseadusvastaseks tunnistanud, enam ei kehti,
vastuolus põhiseaduse artikli 2, artikli 7, artikli 8 lõike 1, artikli 90 lõike 1, artikli 178 lõike 1 ja artikli 190 lõikega 1.
3.      [ELL] artikli 19 lõige 1 […] ning artikkel 2 on osas, milles on tulemusliku õiguskaitse tagamiseks liidu õigusega hõlmatud valdkondades ja kohtunike sõltumatuse tagamiseks antud liikmesriikide kohtutele (üldkohtutele, halduskohtutele, sõjakohtutele ja kõrgeimale kohtule) pädevus:
a)      kontrollida kohtunike ametisse nimetamise menetluse seaduslikkust, sh niisuguse akti seaduslikkust, millega Poola Vabariigi president nimetab ametisse kohtuniku,
vastuolus põhiseaduse artikli 2, artikli 8 lõike 1, artikli 90 lõike 1 ja artikliga 179 koostoimes artikli 144 lõike 3 punktiga 17;
b)      kontrollida niisuguse resolutsiooni seaduslikkust, millega Krajowa Rada Sądownictwa [riiklik kohtute nõukoda, Poola; edaspidi „KRS“] esitab vabariigi presidendile kohtuniku ametisse nimetamise ettepaneku,
vastuolus põhiseaduse artikli 2, artikli 8 lõike 1, artikli 90 lõike 1 ja artikli 186 lõikega 1;
c)      võtta seisukoht küsimuses, kas kohtuniku ametisse nimetamise protsess oli nõutele mittevastav, ja seega keelduda tunnustamast kohtunikuna isikut, kes on nimetatud kohtunikuks põhiseaduse artikli 179 kohaselt,
vastuolus põhiseaduse artikli 2, artikli 8 lõike 1, artikli 90 lõike 1 ja artikliga 179 koostoimes artikli 144 lõike 3 punktiga 17.“
25.      Komisjon saatis 22. detsembril 2021 Poola Vabariigile ELTL artikli 258 alusel ametliku kirja. Ta heitis liikmesriigile ette, et viimane on rikkunud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid kohustusi ning liidu õiguse autonoomsuse, esimuse, tõhususe ja ühetaolise kohaldamise üldpõhimõtet ning eiranud Euroopa Kohtu otsuste seadusjõudu.
26.      Komisjon leidis ka, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) ei vasta nõudele, et ta on sõltumatu ja erapooletu, seaduse alusel moodustatud kohus ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 47 tähenduses. Täpsemalt asus komisjon esiteks seisukohale, et 2015. aasta detsembris nimetati ametisse kolm kohtunikku nii, et rikuti ilmselgelt ja tuntavalt riigi põhiseaduse sätteid, mis reguleerivad Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kohtunike ametissenimetamist, kusjuures üks nendest, nimelt M. M. on ametis edasi. Teiseks leidis komisjon, et kohtuniku J. P. nimetamisel 2016. aasta detsembris Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) esimehe kohale pandi toime mitu tõsist rikkumist.
27.      Poola Vabariik vastas ametlikule kirjale 18. veebruari 2022. aasta kirjaga ja vaidles komisjoni argumentidele vastu.
28.      Komisjon saatis 15. juulil 2022 Poola Vabariigile põhjendatud arvamuse, milles väitis, et nimetatud liikmesriik on rikkunud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid kohustusi ning liidu õiguse autonoomsuse, esimuse, tõhususe ja ühetaolise kohaldamise üldpõhimõtet ning eiranud Euroopa Kohtu otsuste seadusjõudu.
29.      Poola Vabariik vastas 14. septembril 2022 põhjendatud arvamusele, jäädes selle juurde, et liikmesriigi kohustuste rikkumise väide on alusetu.
IV.    Menetlus Euroopa Kohtus
30.      Komisjon esitas 15. veebruaril 2023 Euroopa Kohtule selle hagi. Ta palub Euroopa Kohtul:
–        tuvastada, et võttes arvesse seda, kuidas Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) oma vaidlusalustes kohtuotsustes põhiseadust tõlgendab, on Poola Vabariik rikkunud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid kohustusi;
–        tuvastada, et võttes arvesse seda, kuidas Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) oma vaidlusalustes kohtuotsustes põhiseadust tõlgendab, on Poola Vabariik rikkunud liidu õiguse autonoomsuse, esimuse, tõhususe ja ühetaolise kohaldamise üldpõhimõttest tulenevaid kohustusi ning eiranud Euroopa Kohtu otsuste seadusjõudu;
–        tuvastada, et kuna Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) ei vasta nõudele, et ta on sõltumatu ja erapooletu, seaduse alusel moodustatud kohus, rikkumiste tõttu menetlustes, mille kohaselt nimetati ametisse tema kolm liiget 2015. aasta detsembris ja esimees 2016. aasta detsembris, on Poola Vabariik rikkunud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid kohustusi;
–        mõista kohtukulud välja Poola Vabariigilt.
31.      Poola Vabariik palus oma 6. oktoobril 2023 esitatud kostja vastuses Euroopa Kohtul jätta komisjoni hagi põhjendamatuse tõttu tervikuna rahuldamata ja mõista kohtukulud välja komisjonilt.
32.      Poola Vabariik võttis oma 31. jaanuari 2024. aasta vasturepliigis oma kostja vastuses esitatud seisukohad tagasi ja nõustus täielikult komisjoni hagiavalduses esitatud etteheidetega.
33.      Euroopa Kohtu presidendi 23. oktoobri ja 7. novembri 2023. aasta otsusega anti Belgia Kuningriigile ja Madalmaade Kuningriigile luba astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.
V.      Õiguslik hinnang
A.      Sissejuhatavad märkused
34.      Nagu on märgitud eespool punktis 4, seisneb käesoleva kohtuasja eripära selles, et komisjon heidab Poola Vabariigile ette, et viimane on eitanud kategooriliselt liidu õiguse esimust kuni selleni välja, et on seadnud kahtluse alla Euroopa integratsiooni aluspõhja enda. Teiste sõnadega nõuab Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) oma õiguskorra põhiseadusliku identiteedi nimel võimalust kontrollida otse Euroopa Kohtu otsuste kooskõla põhiseadusega, seades otseselt kahtluse alla nii liidu õiguse esimuse põhimõtte kui ka Euroopa Kohtu autoriteedi enda. Niisugune suhtumine ei piirdu paari tühise hõõrumisega liidu ja riigisisese õiguskorra vahel: see tabab esimuse põhimõtte tuuma, seades ohtu lausa õigusnormide hierarhia liidu õiguskorras.
35.      Käesolev kohtuasi tõstab selgelt esile nende kahe põhimõtte vastastikuse toime, kusjuures liikmesriigi kohtu nägemuses võivad need kaks põhimõtet olla diametraalsed. Ühelt poolt liidu õiguse esimus – põhimõte, mis on oma olemuselt „tsentripetaalne“ ja moodustab riigiülese integratsiooni aluspõhja enda. Teiselt poolt liikmesriikide rahvusliku identiteedi austamine – ELL artikli 4 lõikes 2 ette nähtud „tsentrifugaalse“ toimega mõiste, mis tähistab seda, „mis teeb riigist selle riigi, mitte teise, mis võimaldab seda ära tunda ja teistest eristada“.(7)
36.      Lisaks asetub see kohtuasi õiguslikus plaanis laiemasse dünaamikasse: mitu liikmesriikide konstitutsiooni‑ või kõrgemat kohut on juba abi otsinud ultra virese teooriast või tuginenud oma vastava õiguskorra põhiseaduslikule identiteedile, et viidata liidu õiguse suhtelisusele või isegi seada selle esimus kahtluse alla.(8) Selles võib näha „vägikaikavedu“(9) liikmesriikide põhiseaduse valvurite ja liidu õiguskorra vahel.
37.      Ma ei varjagi teatavat muret seoses selle probleemiga: see annab tunnistust õiguslikust Euroopast, kus valitseb pinge ühelt poolt liidu õiguse ühtsuse ja tõhususe kaitse vajaduse ning teiselt poolt eri põhiseaduslike identiteetide kaitsmise soovi vahel. See pinge peegeldab sügavaid ja väga murettekitavaid arengusuundi, mis väljuvad liidu õiguse kohaldamise üksnes tehnilisest raamistikust.
38.      Seejuures tundub mulle väga oluline Poola Vabariigile ette heidetavate rikkumiste analüüsimisel rõhutada, et delikaatne suhe rahvusliku identiteedi, põhiseadusliku identiteedi ja liidu õiguse esimuse kontseptsioonide vahel ei kujune välja õiguslikus tühimikus, vaid asetub liidu õiguskorda. Järelikult tuleb kõikide selle tõlgenduse ulatust puudutavate küsimuste puhul arvesse võtta tekstuaalseid ja kontekstuaalseid asjaolusid, mis kõnelevad ELL artikli 4 lõike 2 niisuguse tõlgenduse kasuks, milles lähtutakse normatiivsest keskkonnast, millesse see õigusnorm asetub. See küsimus kujutab endast vaieldamatult käesoleva kohtuasja ühte keskset aspekti, mida on põhjalikumalt käsitletud teise etteheite analüüsis.(10)
B.      Hagi põhjendatuse analüüs
39.      Tuleb meenutada, et Poola Vabariik võtab täielikult omaks aluslepingute sätetest tulenevate kohustuste rikkumise, mida komisjon talle ette heidab. Soovin siiski meelde tuletada, et kuigi faktilisi asjaolusid, mis viisid selles hagis ette heidetavate rikkumisteni, võib pidada omaks võetuks, on Euroopa Kohtu ülesanne tuvastada, kas need rikkumised on olemas või mitte ja seda isegi olukorras, kus asjaomane liikmesriik nendele vastu ei vaidlegi.(11)
1.      Esimene etteheide
a)      a.       Poolte argumendid
40.      Komisjon, keda toetavad Belgia Kuningriik ja Madalmaade Kuningriik, heidab Poola Vabariigile ette, et viimane on rikkunud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid kohustusi tagada tõhus kohtulik kaitse liidu õigusega hõlmatud valdkondades.
41.      Konkreetselt kritiseerib Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) oma 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuses seda, kuidas Euroopa Kohus on ELL artikli 19 lõiget 1 tõlgendanud, leides, et see on põhiseadusega vastuolus. Ta seab muu hulgas kahtluse alla liikmesriikide kohtute pädevuse kontrollida kohtunike ametisse nimetamise menetluse seaduslikkust, hinnata KRSi resolutsioone ja tunnistada teatavad ametisse nimetamised nõuetele mittevastavaks, mis on tema meelest vastuolus nõudega, et tegemist peab olema „seaduse alusel moodustatud kohtuga“ ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tähenduses, – nõue, mis rajaneb konkreetselt kohtunike ametisse nimetamise menetluse seaduslikkuse hindamisel.
42.      14. juuli 2021. aasta kohtuotsuses leidis Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus), et ajutised meetmed, mille Euroopa Kohus võttis ELTL artikli 279 alusel oma kohtumäärusega komisjon vs. Poola ja mis seisnevad nende riigisiseste õigusnormide kohaldamise peatamises, millega on Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegiumile antud pädevus teha otsus kohtunikke puudutavates distsiplinaarasjades, võeti ultra vires, sest nende meetmetega ei ole austatud ei liikmesriigi põhiseaduslikku identiteeti ega subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtet.
43.      Komisjon meenutab, et põhiseaduse artikli 190 lõike 1 kohaselt on Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kohtuotsused kõigi suhtes siduvad ja sellega on seega nende toimet laiendatud kõikidele liikmesriigi kohtutele.
44.      Nagu ma juba märkisin,(12) ei vaidle Poola Vabariik enam etteheidetavale rikkumisele vastu ja nõustub komisjoni seisukohaga.
b)      b.       Õiguslik analüüs
1)      1.       Euroopa Kohtu asjakohane praktika
45.      Meenutan kohe, et ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu kohta on Euroopa Kohus nõustunud, et kuna selle sättega kohustatakse kõiki liikmesriike kehtestama liidu õigusega hõlmatud valdkondades tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks vajalikud õiguskaitsevahendid eelkõige harta artikli 47 tähenduses, siis tuleb viimati nimetatud sätet ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tõlgendamisel nõuetekohaselt arvesse võtta.(13)
46.      Lisaks täpsustab ELL artikkel 19 ELL artiklis 2 tunnustatud õigusriigi väärtust ning teeb liikmesriikide kohtutele ja Euroopa Kohtule ülesandeks tagada liidu õiguse täielik kohaldamine kõikides liikmesriikides ning kohtulik kaitse, mis õigussubjektidele sellest õigusest tuleneb. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab iga liikmesriik selle kaitse tagamiseks ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu kohaselt tagama, et organid, mis liidu õiguse tähenduses määratletava „kohtuna“ saavad lahendada liidu õiguse kohaldamise või tõlgendamise küsimusi, kuuluvad tema õiguskaitsevahendite süsteemi liidu õigusega hõlmatud valdkondades ning vastavad tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele, mille hulgas on sõltumatus.(14)
47.      Lõpuks tuleb meenutada, et kuigi kohtukorraldus liikmesriikides kuulub nende endi pädevusse, on nad siiski kohustatud selle pädevuse kasutamisel täitma kohustusi, mis tulenevad neile liidu õigusest.(15)
2)      2.       Kohaldamine käsitletaval juhul
48.      Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) on vaidlusalustes kohtuotsustes tõlgendanud põhiseadust viisil, mis läheb Euroopa Kohtu praktikast radikaalselt lahku, eelkõige mis puudutab ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu ulatust. See vastuolu avaldub kolmes aspektis.
49.      Esiteks ei nõustunud Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuses tõlgendusega, mille Euroopa Kohus valis 2. märtsi 2021. aasta kohtuotsuses A.B. jt (kohtunike nimetamine kõrgeimasse kohtusse – kaebused)(16). Selles kohtuotsuses nõustus Euroopa Kohus sisuliselt, et kui puudub pädev liikmesriigi kohus, kes kontrolliks KRSi resolutsioone, tuleb ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku tõlgendada nii, et nendega kohustatakse Naczelny Sąd Administracyjnyt (Poola kõrgeim halduskohus) jätma kohaldamata riigisisesed õigusnormid, mis võtavad temalt seda sätet rikkudes pädevuse, mis tal siiani nende resolutsioonide kohta otsuse tegemisel oli.(17)
50.      7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuse resolutsiooni punkti 2 alapunktist b, tõlgendatuna koostoimes selle kohtuotsuse põhistuse jagudega 6.2, 6.4, 6.5 ja 8.3, ilmneb aga, et kohtulik pädevus, mis põhineb ELL artikli 19 lõike 1 teisel lõigul niisugusena, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud, põrkub põhiseaduse artiklitega 2 ja 7, artikli 8 lõikega 1, artikli 90 lõikega 1, artikli 178 lõikega 1 ja artikli 190 lõikega 1. Ka selle kohtuotsuse resolutsiooni punkti 3 alapunktiga b on välistatud liikmesriigi kohtute pädevus – mis Euroopa Kohtu praktikast siiski tuleneb – hinnata nende KRSi resolutsioonide seaduslikkust, millega tehakse ettepanekud kandidaatide kohta, keda nimetada kohtuteenistusse. Lõpuks kordab Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) jagudes 6.2, 6.4, 6.5 ja 8.5, et ta keeldub tunnustamast tagajärgi, mis tulenevad sellest, kuidas on ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku tõlgendatud kohtuotsuses A.B. jt.
51.      Teiseks ei nõustu Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kohtunike ametisse nimetamise menetluste nõuetekohasuse kontrolliga, mis on kindlaks määratud Euroopa Kohtu praktikaga ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu alusel. Konkreetselt tunnistab ta 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuse resolutsiooni punkti 3 alapunktides a ja c ning põhistuse jagudes 6.4 ja 8.4 põhiseadusega vastuolus olevaks pädevuse, mis tuleneb Euroopa Kohtu ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku käsitlevast praktikast ja mis võimaldab liikmesriigi kohtutel kontrollida kohtunike ametitesse nimetamise seaduslikkust.
52.      Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) vaidleb vastu Euroopa Kohtu tõlgendusele, mis on esitatud 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuses W. Ż. (kõrgeima kohtu erakorralise kontrolli ja avalike asjade kolleegium – ametisse nimetamine)(18). Selle tõlgenduse kohaselt on Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) erakorralise kontrolli kolleegiumi kohtuniku nimetamise menetluse nõuetekohasuse kontrollimine liidu õigusega kehtestatud „sõltumatu ja erapooletu, seaduse alusel moodustatud kohtu“ nõude lahutamatu osa. Liikmesriigi kohtutel on seega õigus analüüsida ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu alusel vaidlustatud otsuse teinud kohtuniku ametisse nimetamise menetluse seaduslikkust ja tunnistada see õigustühiseks, kui selline tagajärg on kõnealust menetluslikku olukorda arvestades vältimatu selleks, et tagada liidu õiguse esimus.(19) Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) hinnangul tähendaks niisugune kontrollimine aga asjaomaste kohtunike de facto diskvalifitseerimist, kuid „nende võime teha kohtuotsuseid on korraga nende põhiõigus ja kohustus“.(20)
53.      Kolmandaks vaidleb Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) 14. juuli 2021. aasta kohtuotsuses vastu Euroopa Kohtu pädevusele, eriti mis puudutab ajutiste meetmete võtmist ELTL artikli 279 alusel. Ta leiab, et Euroopa Kohus tegutses ultra vires, kui võttis selle sätte alusel ajutised meetmed, mille eesmärk on Poola kohtunike sõltumatuse kaitsmine.
54.      Need ajutised meetmed, mis seisnesid Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegiumi distsiplinaarasjades otsuste tegemise pädevuse peatamises, olid aga mõeldud ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu täieliku toime tagamiseks. Seades kahtluse alla Euroopa Kohtu ELTL artiklist 279 tuleneva pädevuse võtta ajutisi meetmeid, mille eesmärk on kaitsta õigust tõhusale kohtulikule kaitsele sõltumatus ja erapooletus, seaduse alusel moodustatud kohtus, kahjustab Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) õigust tõhusale kohtulikule kaitsele. Selle kohtu niisugune seisukoht, mis keelab tunnustada Euroopa Kohtu ajutiste meetmete siduvust, kujutab endast seega nende kohustuste ilmset rikkumist, mis tulenevad ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust niisugusena, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud.
55.      Kõigest eelnevast tuleneb, et esiteks mitte nõustudes liikmesriigi kohustusega jätta ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tuvastatud rikkumise korral kohaldamata riigisisese õiguskorra muudatused, ükskõik kas need on seadusandlikku või põhiseaduslikku päritolu, teiseks eitades KRSi kohtunike ametisse nimetamist käsitlevate resolutsioonide kohtulikku kontrolli niisugusena, nagu Euroopa Kohus on selle ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu alusel kindlaks määranud, ning kolmandaks seades kahtluse alla Euroopa Kohtu pädevuse võtta ajutisi meetmeid, on Poola Vabariik rikkunud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevat kohustust tagada tõhus kohtulik kaitse liidu õigusega hõlmatud valdkondades.
56.      Teen Euroopa Kohtule seega ettepaneku asuda seisukohale, et komisjoni esimene etteheide on põhjendatud.
2.      Teine etteheide
a)      a.       Poolte argumendid
57.      Komisjon väidab, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) on vaidlusalustes kohtuotsustes tõlgendanud põhiseadust viisil, mis on vastuolus Euroopa Liidu õiguskorra aluspõhimõtetega, st liidu õiguse esimuse, autonoomsuse, tõhususe ja ühetaolise kohaldamise põhimõttega ning Euroopa Kohtu otsuste seadusjõuga. Konkreetselt ilmneb 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuse põhistusest, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) leidis, et see, kuidas Euroopa Kohus on ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku tõlgendanud, st et pädevad liikmesriigi kohtud võivad teostada kohtulikku kontrolli KRSi resolutsioonide üle ja lahendada vaidlusi sätete põhjal, mille seadusandja on tunnistanud kehtetuks või mis on tunnistatud põhiseadusvastaseks, samuti hinnata kohtuniku ametisse nimetamise nõuetekohasust, et tagada pooltele õigus tõhusale kohtulikule kaitsele, on ultra vires ja sellega kahjustatakse õigusvastaselt Poola põhiseaduslikku identiteeti.
58.      7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuses on ka Euroopa Kohtu otsuste seadusjõu põhimõtet rikkudes kinnitatud, et sellel, kuidas Euroopa Kohus on tõlgendanud ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes ELL artikliga 2, ei ole Poola riigisiseses õiguskorras õiguslikku toimet. Lisaks ei nõustu komisjon sellega, et Poola Vabariik tugineb „põhiseaduslikule identiteedile“, meenutades, et kuigi liit austab liikmesriikide rahvuslikku identiteeti, ei saa see õigustada niisuguste liidu põhiväärtuste rikkumist nagu õigusriik ja kohtuvõimu sõltumatus.
59.      Seoses 14. juuli 2021. aasta kohtuotsusega väidab komisjon, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) seisukohavõtt, et mitte üksnes ajutised meetmed, mille Euroopa Kohus võttis oma kohtumäärusega komisjon vs. Poola, vaid ka kõik tulevased ajutised meetmed, mis võetakse ELTL artikli 279 alusel ja puudutavad Poola kohtusüsteemi, on põhiseadusvastased, toob kaasa selle, et neil meetmetel ei ole mingit siduvat toimet Poolas, ning sellega rikutakse seega liidu õiguse esimuse ja tõhususe põhimõtet ning Euroopa Kohtu otsuste seadusjõu põhimõtet.
60.      Poola Vabariik nõustub komisjoni seisukohaga ning lisab, et liidu õiguse tõhusus ei tohi olla liikmesriigiti erinev ja et aluslepingute eesmärke ei ole võimalik saavutada ilma liidu õiguse ühetaolise kohaldamiseta.
b)      b.       Õiguslik analüüs
1)      1.       Euroopa Kohtu asjakohane praktika
61.      Järgnevalt soovin meenutada põhimõtteid, mis tulenevad liidu õiguse esimuse põhimõtet käsitlevast kohtupraktikast, ja mõistet „rahvuslik identiteet“ ELL artikli 4 lõike 2 tähenduses.
62.      Alates kohtuotsusest Internationale Handelgesellschaft(21), milles Euroopa Kohus kinnitas liidu õiguse (mis tookord oli ühenduse õigus) esimust, sh riigisiseste põhiseadusesätete suhtes, kuni kõige hiljutisemate kohtuotsusteni, eelkõige kohtuotsuseni Euro Box Promotion jt ning kohtuotsuseni RS (konstitutsioonikohtu otsuste toime)(22), on Euroopa Kohtu praktikas antud selgeid vastuseid küsimustele, mis tekivad käesolevas kohtuasjas seoses liidu õiguse esimuse põhimõtte kahtluse alla seadmisega, kui see põrkub liikmesriigi konstitutsioonikohtu hinnangul liikmesriigi põhiseadusliku identiteediga. Liikmesriigi võimatus tugineda oma rahvuslikule – ja isegi põhiseaduslikule – identiteedile liidu õiguse ees, millel on vahetu õigusmõju, tuleneb teatavast hulgast liidu õiguskorrale omastest üldpõhimõtetest, mis koonduvad ümber esimuse põhimõtte. Need põhimõtted, mis johtuvad eelkõige liidu õiguse autonoomsusest, on muu hulgas liikmesriikide võrdsuse põhimõte(23), lojaalsuse põhimõte ja lojaalse koostöö põhimõte.
63.      Euroopa Kohus nõustus juba 15. juuli 1964. aasta kohtuotsuses Costa (6/64, EU:C:1964:66, punktid 1159 ja 1160), et ühenduse õiguse esimuse põhimõttest tuleneb, et aluslepinguga loodud õigust, mis pärineb autonoomsest allikast, ei saa selle algupärase laadi tõttu vaidlustada, tuginedes riigisisestele õigusnormidele, millised need ka ei oleks, ilma et see õigus minetaks liidu õiguse olemuse ja ilma et seataks kahtluse alla liidu enda õiguslik alus. Lisaks rõhutas Euroopa Kohus samas kohtuotsuses, et ühenduse õiguse rakendusjõud ei või hilisemate riigisiseste õigusnormide tulemusel liikmesriigiti erineda, sest see ohustaks EMÜ asutamislepingu eesmärkide saavutamist, ega põhjustada selle lepinguga keelatud diskrimineerimist kodakondsuse alusel.(24)
64.      Euroopa Kohus on rõhutanud, et kuna tema ainupädevuses on anda liidu õiguse lõplik tõlgendus, siis peab ta seda pädevust kasutades täpsustama liidu õiguse esimuse põhimõtte ulatust seoses liidu õiguse asjaomaste sätetega, mistõttu ei saa see ulatus sõltuda sellest, missuguse Euroopa Kohtu tõlgendusega vastuolus oleva tõlgenduse on liikmesriigi kohus andnud riigisisese õiguse või liidu õiguse sättele.(25)
65.      Seega on liidu õiguse ja liikmesriigi põhiseadusliku identiteedi vahelise konflikti lõpliku lahendamise pädevus Euroopa Kohtul ja üksnes temal.
66.      Lisaks on Euroopa Kohus sõnaselgelt otsustanud, et liidu õiguse esimuse põhimõtte kohaselt ei tohi asjaolu, et liikmesriik tugineb riigisisestele õigusnormidele, isegi kui need on põhiseaduse sätted, kahjustada liidu õiguse ühtsust ja tõhusust. Nimelt on väljakujunenud kohtupraktika kohaselt liidu õiguse esimuse põhimõtte toime siduv kõigile liikmesriigi organitele, ilma et seda saaks takistada eeskätt riigisiseste õigusnormidega, sealhulgas põhiseaduslike sätetega.(26) Lisaks on Euroopa Kohus korduvalt meenutanud, et seda, et austatakse kohustust kohaldada täielikult iga vahetu õigusmõjuga liidu õigusnormi, tuleb pidada liidu õiguse täielikult kohaldamisel kõikides liikmesriikides hädavajalikuks ja see täielik kohaldamine välistab võimaluse rakendada liidu õiguskorra vastu suunatud ühepoolset meedet, milline see ka ei oleks.(27) See liidu õiguse esimuse põhimõtte järgimise kohustus kujutab endast ka ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõtte väljendust ja see põhimõte kohustab jätma kohaldamata iga, isegi hilisema riigisisese õigusnormi, mis on vastuolus liidu õigusnormiga, millel on vahetu õigusmõju.(28)
67.      Euroopa Kohus on ka otsustanud, et ei ELL artikli 4 lõike 2 eesmärk ega tagajärg ei ole lubada liikmesriigi konstitutsioonikohtul jätta kohaldamata liidu õigusnormi, eirates eelkõige talle ELL artikli 4 lõigetest 2 ja 3 ning artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid kohustusi, põhjendusel et see norm eirab liikmesriigi rahvuslikku identiteeti niisugusena, nagu selle on määratlenud liikmesriigi konstitutsioonikohus.(29)
68.      Konkreetselt ei saa põhjendatult väita, et ELL artiklis 2 ja artikli 19 lõike 1 teises lõigus sätestatud nõuded, mis tulenevad selliste väärtuste ja põhimõtete austamisest nagu õigusriik, tõhus kohtulik kaitse ja kohtusüsteemi sõltumatus, võivad mõjutada liikmesriigi rahvuslikku identiteeti ELL artikli 4 lõike 2 tähenduses. Järelikult ei saa liikmesriigid viimati nimetatud sätte alusel, mida tuleb käsitada koos samasse järku kuuluvate ELL artikli 2 ja ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga, vabaneda neist sätetest tulenevate nõuete täitmisest.(30)
69.      Seega kuigi liit austab – nagu tuleneb ELL artikli 4 lõikest 2 – liikmesriikide rahvuslikku identiteeti, mis on omane nende poliitilistele ja põhiseaduslikele põhistruktuuridele, ning seetõttu on liikmesriikidel õigusriigi põhimõtete rakendamise tagamisel teatav kaalutlusõigus, ei saa sellest tuletada, et selle tulemuse saavutamise kohustus võiks liikmesriigiti olla erinev. Kuigi liikmesriikidel on oma poliitilistele ja põhiseaduslikele põhistruktuuridele omane erinev riiklik identiteet, mida liit austab, järgivad liikmesriigid õigusriigi põhimõtet, mis nende põhiseaduslikele traditsioonidele ühise väärtusena on neile kõigile omane ja mida nad on kohustunud alati austama.(31)
2)      2.       Kohaldamine käsitletaval juhul
70.      Esimesena ilmneb kõigepealt 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsusest, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) otsustas, et ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik ja ELL artikkel 2 niisugusena, nagu Euroopa Kohus on neid tõlgendanud – eelkõige kohtuotsustes A.B. jt ning W. Ż. –, on põhiseadusega vastuolus.
71.      Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kvalifitseerib oma 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuse mitmes lõigus Euroopa Kohtu eespool viidatud praktika, mille kohaselt võivad pädevad liikmesriigi kohtud tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks kontrollida KRSi resolutsioone ja vajaduse korral jätta kohaldamata riigisisesed õigusnormid, mis on ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga vastuolus, või isegi analüüsida kohtuniku ametisse nimetamise menetluse nõuetekohasust, kohtupraktikaks ultra vires, mis kahjustab Poola põhiseaduslikku identiteeti.(32)
72.      Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) esitab selles küsimuses eelkõige kaht liiki argumendid. Esiteks leiab ta, et liikmesriigi kohtutele antud pädevus kontrollida kohtunike ametisse nimetamise menetluse nõuetekohasust piirab Poola Vabariigi presidendi põhiseaduslikku eesõigust nimetada kohtunik ametisse KRSi ettepanekul. Teiseks seab see, kui Poola kohtud kohaldavad sõltumatu ja erapooletu, seaduse alusel moodustatud kohtu nõuet ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tähenduses, tema hinnangul kahtluse alla Poola Vabariigi presidendi ametisse nimetamise aktide seaduslikkuse ja sellega rikutakse seega põhiseaduse artiklit 179 koostoimes artikli 144 lõike 3 punktiga 17, mis keelab kohtunikke ametist tagandada või kontrollida, kui nad on kord ametisse nimetatud.
73.      Nagu näitavad 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuse resolutsiooni punktid 2 ja 3, kujutab niisugune ELL artikli 2 ja artikli 19 lõike 1 teise lõigu põhiseadusega vastuolus olevaks tunnistamine endast liidu õiguse esimuse põhimõtte otsest kahtluse alla panemist. Nende sätetega on kehtestatud aluslepingute põhilised õigusnormid, mis on lahutamatud kõikidele liikmesriikidele ühisest õigusriigist.
74.      Seejärel tuleb märkida, et põhiseaduse tõlgendusega, mille on valinud Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus), ei rikuta mitte üksnes ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku – nagu on tuvastatud esimese etteheite raames –, vaid see läheb kaugemale: selle eesmärk on võtta viidatud sättelt, mida Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kvalifitseerib „Euroopa Kohtu praktikas konstrueeritud normide“ aluseks, igasugune õiguslik toime Poola territooriumil. Nii ilmneb selgelt 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuse 10. jaost, milles Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kohustab Poola avalikku võimu teostavaid organeid, eelkõige kohtuid hoiduma kohaldamast neid norme niisugusena, nagu neid on tõlgendanud Euroopa Kohus. Tuginedes asjaolule, et tema kohtuotsused on põhiseaduse artikli 190 lõike 1 kohaselt siduvad kõigile ja lõplikud, otsustab Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus), et iga avalikku võimu teostav organ, sh seadusandja, üldkohtud ja halduskohtud ning Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) peavad 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsust ellu viima.
75.      Seega keelab see kohtuotsus, mis kujutab endast pretsedenditut mässu, Poola kõikidel avalikku võimu teostavatel organitel, sh kohtutel, kes võivad kohaldada liidu õigust, järgida liidu õiguse esimusest, autonoomsusest ja tõhususest tulenevaid kohustusi, mille eesmärk on tagada ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu, tõlgendatuna koostoimes ELL artikliga 2, täielik toime. Seega on 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsusega rikutud ka Euroopa Kohtu otsuste seadusjõudu, mis on liidu õiguskorra oluline koostisosa.
76.      Lõpuks ei saa 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuse resolutsiooni punkti 1 minu arvates tõlgendada teistmoodi kui ELL artikli 1 esimese ja teise lõigu ning artikli 4 lõike 3 otsese kahtluse alla seadmisena; need õigusnormid kuuluvad aga ELi lepingu kõige fundamentaalsemate sätete hulka. Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) hinnangul õigustab seda kahtluse alla seadmist asjaolu, et liit on jõudnud uude etappi, milles liidu organid tegutsevad ultra vires, et põhiseadus ei ole enam Poolas ülimuslik seadus ning et sellest tuleneb, et nimetatud liikmesriik ei saa enam eksisteerida kui suveräänne ja demokraatlik riik. Nagu on märkinud komisjon, on tegemist väga murettekitava arvamusavaldusega Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) poolt, mis seab küsimuse alla, kas Poola Vabariik soovib aktsepteerida oma liiduga ühinemise õiguslikke tagajärgi.
77.      Teisena vaidleb Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) oma 14. juuli 2021. aasta kohtuotsuses vastu nende ajutiste meetmete siduvusele, mille Euroopa Kohus on ELTL artikli 279 alusel võtnud. Täpsemalt leiab see kohus, et niisuguste meetmetega eiratakse juhul, kui need puudutavad Poola kohtute korraldust, pädevust ja toimimist ning nendes kohaldatavaid kohtusiseseid menetlusi, pädevuse andmise põhimõtet ja Poola põhiseaduslikku identiteeti.(33) Ta väidab ka, et need meetmed, sh kohtumäärus komisjon vs. Poola, ületavad liidu õiguse piire ja nendega on rikutud Poola põhiseaduslikku identiteeti.
78.      Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) tugineb oma seisukoha puhul põhiseaduse kui riigisisese õiguskorra ülimusliku seaduse esimusele, leides seega, et kohtumäärus komisjon vs. Poola, millega peatati Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegiumi pädevus, ei saa olla ülimuslik. Tema hinnangul tähendaks sellega nõustumine, et Euroopa Kohtu ajutised meetmed, mis on võetud kohtunike sõltumatuse kaitsmiseks, on liikmesriigi ametiasutustele siduvad, et moonutatakse nii põhiseaduse artiklis 2 sätestatud demokraatliku õigusriigi Poola põhiseaduslikkuse põhimõtet kui ka liidu aluslepingutes ette nähtud pädevuse andmise põhimõttest tulenevat pädevuste jaotust.
79.      Lisaks heidab Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) Euroopa Kohtule ette, et viimane sunnib peale väidetavalt enda „loodud“ norme, mis leitakse olevat põhiseadusega vastuolus. Ta järeldab sellest, et neid õigusnorme puudutavas osas, mis leitakse olevat vastu võetud ultra vires, ei kohaldata enam liidu õiguse esimuse ja vahetu õigusmõju põhimõtet. Taotledes seda, et tema otsused oleksid lõplikud, kõigi suhtes siduvad ja toimega ex tunc, kohustab Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kõiki avalikku võimu teostavaid organeid hoiduma ajutiste meetmete ja laiemalt iga niisuguse liidu õigusnormi kohaldamisest, millega tema meelest ületatakse aluslepingutega antud pädevus.
80.      Eelnevale lisandub see, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) ei sea oma 14. juuli 2021. aasta kohtuotsuses kahtluse alla mitte üksnes nende ajutiste meetmete autoriteeti ja siduvust, mille Euroopa Kohus võttis oma kohtumääruses komisjon vs. Poola, vaid ka iga tulevase ELTL artikli 279 alusel võetava ajutise meetme autoriteedi ja siduvuse Poola kohtusüsteemi osas. Seda tehes vaidlustab nimetatud kohus aluslepingute sätted ise, mille alusel Euroopa Kohus neid meetmeid võtab, nimelt ELL artikli 4 lõike 3 ja ELTL artikli 279.
81.      Sellega seoses soovin meenutada, et asjaolu, et riigisisesed õigusnormid, millele Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) tugineb, on põhiseaduse sätted, ei saa ühelgi juhul õigustada esimuse ja vahetu õigusmõju põhimõtte ning Euroopa Kohtu otsuste seadusjõu eiramist. Seega on nendele põhiseaduse sätetele tuginemine ja argument, et liikmesriikide kohtukorraldus kuulub nende ainupädevusse, et hoida kõrvale ELL artiklist 2, artikli 4 lõikest 3 ja artikli 19 lõike 1 teisest lõigust ning ELTL artiklist 279 tulenevatest nõuetest, ikkagi liidu õiguskorra ühtsuse, autonoomsuse ja tõhususega vastuolus.
82.      See viimane seisukoht, mis puudutab Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) tuginemist põhiseaduse sätetele, et ei peaks kohaldama liidu õiguse esimuse põhimõtet, viib mind kolmandana selleni, et analüüsin põhjalikumalt Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) arutluskäiku vaidlusalustes kohtuotsustes, mis rajanevad eelkõige sellel, et on vaja austada Poola Vabariigi põhiseaduslikku identiteeti ELL artikli 4 lõike 2 tähenduses.
83.      Märgin, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) tugineb vaidlusalustes kohtuotsustes – viidates ELL artikli 4 lõikele 2 – Poola Vabariigi „põhiseaduslikule identiteedile“ järeldamaks, et liidu esmase õiguse teatavad sätted on selle põhimõttega vastuolus. Teiste sõnadega tugineb Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) „põhiseaduslikule identiteedile“, lähtudes aluslepingu „rahvuslikku“ identiteeti käsitlevast sättest. Mis puudutab suhet nende kahe mõiste vahel, siis leian, et kuigi neil on kahtlemata teatav kattuvus, on mõiste „rahvuslik identiteet“ laiem, sest see ei ole piiratud ainult põhiseaduslikesse tekstidesse kirja panduga. Ja vastupidi, mõistet „põhiseaduslik identiteet“ iseloomustab kitsam ulatus, sest see on piiratud liikmesriigi põhiseaduses sätestatud põhimõtete ja väärtustega.
84.      Olen arvamusel, et kõnesolev põhiseadusliku identiteedi küsimus väärib, et sellel peatutaks pikemalt, väljumata siiski käesoleva kohtuasja raamest ja ehitamata üles üldist teooriat, seda enam, et küsimust tuleb analüüsida igal üksikjuhtumil eraldi Euroopa Kohtu tähelepaneliku ainukontrolli all.
85.      Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et niisuguse rahvuslikku identiteeti käsitleva sätte nagu ELL artikli 4 lõike 2 tõlgendamisest ja süstemaatilisest kohaldamisest ei ilmne kuidagi, et Euroopa Kohus tajub seda kui tegurit, mis võib piirata puutumatut esimuse põhimõtet. Üks valdkondi, kus „rahvuslikule identiteedile“ tuginemine figureerib kohtupraktikas märkimisväärselt, puudutab nende riigisiseste meetmete analüüsi, mis kujutavad endast siseturu põhivabaduste piirangut. Nendes kohtuasjades tugineti rahvuslikule identiteedile korraga kui erandi autonoomsele alusele ja kui niisuguste eksisteerivate õigustuste nagu avalik kord tõlgendamise reeglile.(34)
86.      Käesolevas ettepanekus piirdun sellega, et esitan mõne kohtupraktika näite põhjal lühikese ülevaate.
87.      ELL artikli 4 lõike 2 esmane otstarve on olla vahend, mis võimaldab tuvastada üldise huvi ülekaaluka põhjuse, mis õigustab põhivabaduse kohaldamise erandit. Näiteks on Euroopa Kohus selles kontekstis kontrollinud, kas erandit võivad õigustada riigisisesed õigusnormid, mille eesmärk on kaitsta riigikeelt.(35) Teine kohaldamise näide puudutab isikute vaba liikumise õiguse piiranguid, mis rajanevad riigisisestel õigusnormidel, millega piiratakse võimalust kasutada nime andmisel aadlitiitleid.(36) Kolmas näide puudutab küsimust, kas Saksamaa põhiseaduse (Grundgesetz) §‑s 1 sätestatud inimväärikuse põhimõte võib õigustada teenuste osutamise vabaduse piirangut.(37)
88.      ELL artikli 4 lõike 2 teist otstarvet kasutatakse parameetrina teatavate teiseste õigusnormide tõlgendamisel liikmesriikide põhistruktuuride või ‑funktsioonidega seotud kontekstis.(38)
89.      ELL artikli 4 lõike 2 tõlgendamist käsitlev kohtupraktika ei võimalda siiski – ja selles seisneb analüüsi põhielement –, nagu kinnitab Trybunał Konstytucyjny (Konstitutsioonikohus), pidada rahvuslikku identiteeti millekski, mis võib takistada esimuse põhimõtte täielikku kohaldamist. Nagu ilmneb eelnevast analüüsist, näib liidu õiguse esimuse ja liikmesriikide rahvusliku identiteedi vastasseis tegelikult olevat pseudokonflikt, sest need kaks kontseptsiooni täidavad liidu õiguskorras erinevaid ülesandeid.
90.      Seejärel pean vajalikuks meenutada, et ELL artikli 4 lõiget 2 ei saa käsitada ELL artiklist 2 ja selles sätestatud põhiväärtustest kaugenemisena.(39) Nagu Euroopa Kohus on rõhutanud, „[k]uigi igal liikmesriigil on oma poliitilistele ja põhiseaduslikele põhistruktuuridele omane rahvuslik identiteet, mida liit austab, on liikmesriigid end sidunud mõistega „õigusriik“, pidades seda oma põhiseaduslike traditsioonide ühiseks väärtuseks, ning võtnud endale kohustuse seda pidevalt järgida“.(40) Sellest järeldub, et liikmesriigi põhiseaduslik identiteet ei saa olla ülimuslik liidu ja selle liikmesriikide demokraatlike alustalade ega ELL artiklis 2 sätestatud ühiste väärtuste suhtes.(41) Varieeruv lähenemine õigusriigi alal ei saa olla vastuvõetav, kui tegemist on liidu õiguse kohaldamisega. Nagu Euroopa Kohus on rõhutanud, kui liikmesriigi konstitutsioonikohus leiab, et liidu õiguse sättega, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus, on eiratud kohustust austada selle liikmesriigi rahvuslikku identiteeti, tuleb sellel konstitutsioonikohtul menetlus peatada ja esitada Euroopa Kohtule ELTL artikli 267 alusel eelotsusetaotlus selle sätte kehtivuse hindamiseks ELL artikli 4 lõike 2 seisukohalt.(42)
91.      Kokkuvõttes – ehkki ma võib-olla kordan siin ennast – puudutab keskne küsimus, mille käesolev kohtuasi tõstatab, Euroopa Kohtu poolset liidu õiguse esimuse põhimõtte kohaldamist, ükskõik kas konstitutsioonikohus on selle esitanud kaudselt või otseselt, kui ta vaidleb vastu sellele, et Euroopa Kohtul on pädevus teha otsus viimase kohtuastmena liidu õiguse ja liikmesriigi põhiseadusliku identiteedi vahelise konflikti korral. Sellele küsimusele ei saa vastata muidu, kui lähtudes ühest fundamentaalsest tuvastatud asjaolust: liidu liikmesriigi seisus sõltub ühinemisest „õigusstruktuuriga, mille aluseks on põhieeldus, et igal liikmesriigil on kõikide teiste liikmesriikidega – ja ta tunnistab ühtlasi, et neil on temaga – teatav hulk ühiseid väärtusi, mis on nimetatud ELL artiklis 2 ja millel liit rajaneb“.(43)
92.      Mõistagi ei saa riiki liiduga ühinema sundida vastu tema tahtmist.(44) Kui ta on aga langetanud suveräänse valiku liiduga ühineda, on ta siiski kohustatud järgima „mängureegleid“ ELL artikli 49 kohaselt, mis kohustab liikmesriike järgima pärast ühinemist liidu väärtusi – väärtusi, mida nad on vabalt ja täiesti teadlikult aktsepteerinud.(45) Või ka nagu Euroopa Kohtu täiskogu, tema kõige esinduslikum koosseis on meenutanud: „liikmesriigi poolt ELL artiklis 2 sätestatud väärtuste austamine on tingimuseks, et nimetatud liikmesriik saaks kasutada kõiki talle aluslepingute kohaldamisest tulenevaid õigusi […]. Nende väärtuste austamine ei saa olla kohustus, mida peab täitma kandidaatriik selleks, et liiduga ühineda, ent millest ta pärast ühinemist saab vabaneda“.(46)
93.      Sellest vaatevinklist ei kujuta ELL artikli 4 lõige 2 endast takistust, vaid kutsub üles viljakale dialoogile liidu õiguskorra ja riigisiseste õiguskordade vahel. See kaugeltki ei sunni peale jäika ühetaolisust, vaid võimaldab üles ehitada Euroopa projekti, mis ei ole liikumatu ja monoliitne püramiid, vaid peen ja dünaamiline võrgustik, kus riikide eripärade tunnustamine tugevdab terviku ühtsust.(47) Sellegipoolest on liidu ühtlustava jõu tagamiseks väga oluline, et Euroopa Kohtule jääks kokkuvõttes „viimane sõna“.
94.      Eelneva põhjal tuleb järeldada, et see, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) tunnistas ELL artikli 2, artikli 19 lõike 1 teise lõigu ja artikli 4 lõike 3 ning ELTL artikli 279 põhiseadusega vastuolus olevaks, kujutab endast liidu õiguskorra aluspõhimõtete ilmselget ja ütleksin isegi, et kõige otsesemat rikkumist. Nende seisukohtadega ei ole eiratud mitte üksnes Euroopa Kohtu otsuste autoriteeti, vaid ka kõiki väärtusi ja kohustusi, mis on aluslepingutega liikmesriikidele kehtestatud. Seepärast kahjustab Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) tõlgendus tõsiselt liidu õiguse esimust, autonoomsust, ühetaolisust ja tõhusust.
95.      Eespool nimetatud põhjustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku asuda seisukohale, et komisjoni teine etteheide on põhjendatud.
3.      Kolmas etteheide
a)      a.       Poolte argumendid
96.      Kolmanda etteheitega heidab komisjon Poola Vabariigile ette, et viimane ei järginud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust ja harta artiklist 47 tulenevaid nõudeid. Need nõuded puudutavad Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) sõltumatust, erapooletust ja seaduslikkust.
97.      Konkreetselt leiab ta, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) ei vasta enam nendele tagatistele nõuete rikkumiste tõttu, mis pandi toime kohtunike ametisse nimetamisel 2015. aasta detsembris ja tema esimehe valimisel 2016. aasta detsembris. 2015. aasta detsembris valis seimi kaheksas koosseis kolm isikut (M. M., H. C. ja L. M.) nende kohtunike asemele, kelle ametiaeg oli lõppenud, ehkki seitsmes koosseis oli juba valinud kolm kohtunikku (R. H., A. J. ja K. Ś.) samadele ametikohtadele 2015. aasta oktoobris. Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) otsustas oma 3. ja 9. detsembri 2015. aasta kohtuotsuses, et nende kolme kohtuniku valimine kaheksanda koosseisu poolt oli põhiseadusega vastuolus. Need kolm ebaseaduslikult valitud kohtunikku on aga andnud ametivande ja neil lubati õigust mõista, samas kui seaduslikult valitud kohtunikud ei saanud ametisse asuda.
98.      Komisjon rõhutab ka, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) esimehe ametikohale kandidaatide valimise menetluses, mille tulemusena nimetati 2016. aasta detsembris esimeheks J. P., pandi toime tõsiseid rikkumisi.
99.      Poola Vabariik, kes nõustub küll komisjoni seisukohaga, täpsustab, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) koosseisu ebaseaduslikkus on peamine põhjus, miks tema kohtuotsuste kehtivus kahtluse alla seada.
b)      b.       Õiguslik analüüs
1)      1.       Euroopa Kohtu asjakohane praktika
100. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad kõikide liikmesriigi kohtute puhul, kellel võib olla vaja otsustada liidu õiguse kohaldamise või tõlgendamisega seotud küsimuste üle, esinema vajalikud tagatised, et nad on sõltumatud ja erapooletud, seaduse alusel moodustatud kohtud.(48) Need nõuded tulenevad ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus ja harta artikli 47 teises lõigus sätestatud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttest, mille kohaselt on igaühel õigus õiglasele ja avalikule asja arutamisele mõistliku aja jooksul sõltumatus ja erapooletus, seaduse alusel moodustatud kohtus.
101. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldavad sõltumatuse ja erapooletuse nõuded selliste normide olemasolu, mis puudutavad muu hulgas organi koosseisu ja selle liikmete ametisse nimetamist, mis lubavad ümber lükata üksikisiku põhjendatud kahtlusi selles osas, kas nimetatud organ on väljaspool väliste tegurite haardeulatust ja kas ta on vastanduvaid huvisid arvestades neutraalne.(49)
102. Lisaks on „seaduse alusel moodustatud kohtu“ nõude eesmärk vältida, et kohtusüsteemi korraldus jääks täitevvõimu meelevalda, ja tagada, et see valdkond oleks reguleeritud seadusega, mille seadusandlik võim on võtnud vastu kooskõlas tema pädevuse kasutamist käsitlevate normidega. See väljend peegeldab eelkõige õigusriigi põhimõtet ega puuduta mitte üksnes kohtu eksisteerimise enda õiguslikku alust, vaid ka kohtu koosseisu igas kohtuasjas ning mis tahes muud riigisisest õigusnormi, mille järgimata jätmine muudab ühe või mitme kohtuniku osalemise asja läbivaatamisel õigusvastaseks, ja mille hulka kuuluvad iseäranis vastava kohtu liikmete sõltumatust ja erapooletust puudutavad sätted.(50)
103. Selle nõude rikkumise kohta on Euroopa Kohus otsustanud, ammutades seejuures inspiratsiooni Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, et asjaomases kohtusüsteemis kohtunike ametisse nimetamisel esinev nõuetele mittevastavus toob kaasa seaduse alusel moodustatud kohtu nõude rikkumise eelkõige juhul, kui see nõuetele mittevastavus on niisugust laadi ja niisuguse raskusastmega, mis tekitab tegeliku riski, et teised võimuharud, iseäranis täitevvõim, võivad rakendada kaalutlusõigust selle piire põhjendamatult ületades, ohustades niimoodi ametisse nimetamise menetluse tulemuse usaldusväärsust ja tekitades õigussubjektides põhjendatud kahtluse asjasse puutuva kohtuniku või kohtunike sõltumatuse ja erapooletuse suhtes. Nõnda juhtub, kui kõne all on normid, mis moodustavad lahutamatu osa kohtusüsteemi ülesehitusest ja toimimisest.(51) Nii on Euroopa Kohus täpsustanud, et Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast tuleneb, et ainult sellised riived, mis puudutavad kohtunike ametisse nimetamise ja asumise menetluse põhireegleid, saavad rikkuda Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artikli 6 lõiget 1.(52)
2)      2.       Kohaldamine käsitletaval juhul
i)      Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kohtunike ametisse nimetamine väidetavalt põhiseadust eirates
104. Kohe alguses tuleb meenutada, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) on „kohus“ ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tähenduses, sest ta võib teha otsuseid liidu õiguse kohaldamise ja tõlgendamise küsimustes.(53) Niisugust järeldust kinnitavad muu hulgas vaidlusalused kohtuotsused, mida puudutavad selle hagi esimene ja teine etteheide.(54)
105. Käsitletaval juhul nimetas Poola Vabariigi seim (kaheksas koosseis) 2. detsembril 2015 kolm isikut (M. M., H. C. ja L. M.) Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) ametikohtadele, mis olid jäänud vabaks 6. novembril 2015. Eelmine seim (seitsmes koosseis) oli aga juba 8. oktoobril 2015 vastu võtnud resolutsioonid kolme kohtuniku (R. H., A. J. ja K. Ś.) valimise kohta nendele ametikohtadele.
106. Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kinnitas oma 3. detsembri 2015. aasta kohtuotsuses K 34/15(55) muu hulgas, et seimi seitsmendal koosseisul oli õigus nimetada kolm kohtunikku nende kohtunike asemele, kelle ametiaeg oli lõppenud 6. novembril 2015. Lisaks juhtis Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) tähelepanu Poola Vabariigi presidendi kohustusele võtta ametivanne kolmelt isikult, kelle oli valinud seimi seitsmes koosseis (R. H., A. J. ja K. Ś.) nende kohtunike asemele, kelle ametiaeg lõppes 6. novembril 2015. Lisaks tunnistas Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) 9. detsembri 2015. aasta kohtuotsusega K 35/15(56) tühiseks 25. juuni 2015. aasta konstitutsioonikohtu seaduse (ustawa o Trybunale Konstytucyjnym)(57) artikli 137a (muudetud 19. novembri 2015. aasta seadusega, millega muudetakse 25. juuni 2015. aasta konstitutsioonikohtu seadust (ustawa o zmianie ustawy z dnia 25 czerwca 2015 r. o Trybunale Konstytucyjnym (ustawa zmieniająca)), mille kohaselt oli Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kohtunike puhul, kelle ametiaeg lõppes 2015. aastal, kandidatuuri esitamise tähtaeg seitse päeva alates selle sätte jõustumise kuupäevast. Põhiseadusvastasus puudutas isikute valimist Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kohtunike ametikohtadele nende kohtunike asemele, kelle ametiaeg lõppes 6. novembril 2015.
107. Hoolimata sellest, et nende ametisse nimetamine 2015. aasta detsembris tunnistati nõuetele mittevastavaks, andsid need kolm kohtunikku ametivande Poola Vabariigi presidendile ning 20. detsembril 2016 lubas kohtunik J. P., st „kohtunik, kes täitis esimehe ametikohustusi“ pärast esimehe A. Ri pensionile minekut, neil õigust mõista. Seevastu need kolm kohtunikku, kes nimetati ametisse 2015. aasta oktoobris, ei asunud kunagi ametisse, nendelt ei võetud mingit ametivannet.
108. Nagu komisjon on märkinud, kujutab see, kuidas need kolm kohtunikku Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kohtunikeks nimetati ja ametisse asusid, endast Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kohtunike ametisse nimetamise põhiseadusliku põhimõtte ilmselget rikkumist, see põhimõte on aga Poola riigi korralduse ja toimimise lahutamatu osa. Komisjon märgib ka – ilma et Poola Vabariik talle vastu vaidleks –, et sellest ajast peale, kui möödus komisjoni 15. juuli 2022. aasta põhjendatud arvamusele vastamise tähtaeg (15. septembril 2022), kuni tänaseni ei ole Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kumbagi kohtuotsust, ei 3. ega 9. detsembri 2015. aasta kohtuotsust ellu viidud ja kohtunik M. M. mõistab Trybunał Konstytucyjnys (konstitutsioonikohus) õigust edasi.
109. Pean ka vajalikuks märkida, et Euroopa Inimõiguste Kohus kinnitas 7. augusti 2021. aasta otsuses Xero Flor w Polsce sp. z o.o. vs. Poola(58), et niisuguse olukorraga rikutakse Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kohtunike ametisse nimetamise aluspõhimõtet ning see rikkumine kahjustab õigust „õiglasele ja avalikule kohtumenetlusele […] seaduse alusel moodustatud kohtus“ EIÕK artikli 6 lõike 1 tähenduses. Sellest järeldub, et konstitutsioonikohtu sõltumatus ja erapooletus on selle tulemusena tõsiselt kahjustatud, samas kui ELL artikli 19 ja harta artikliga 47 on liikmesriikide kohtutele niisugused tagatised ette nähtud.
ii)    Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) esimehe ametisse nimetamise menetluses toime pandud rikkumised
110. Leian ka, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) esimehe ametisse nimetamise menetluses pandi toime tõsiseid rikkumisi.
111. Konkreetselt vaatas Poola seadusandja Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) eelmise esimehe ametiaja lõpu (19. detsember 2016) lähenedes kandidaatide valiku menetluse põhjalikult läbi. Loodi uus, „esimehe ametikohustusi täitva kohtuniku“ ametikoht, mida ei ole ette nähtud põhiseaduses, mille artikli 194 lõikes 2 on nimetatud ainult esimeest ja aseesimeest. 20. detsembril 2016, s.o Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) eelmise esimehe lahkumisele järgneval päeval nimetas Poola Vabariigi president J. P. sellele vastloodud ametikohale. Samal päeval andis J. P. kolmele nõuetele mittevastavalt ametisse nimetatud kohtunikule loa õigust mõista ja kutsus kokku üldkogu. 14 kohalolevast kohtunikust kaheksa keeldus hääletuses osalemast, nõudes hääletamise edasilükkamist, et kohal saaks viibida ka viieteistkümnes kohtunik. See taotlus jäeti rahuldamata ja J. P. valiti Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) esimeheks ainult viie häälega 14 kohalolevast liikmest, kusjuures nende viie hulgas olid nende kolme kohtuniku hääled, kelle ametisse nimetamine oli juba vaidlustatud.(59) 21. detsembril 2016 nimetas Poola Vabariigi president ta Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) esimeheks.
112. See sündmuste jada näitab minu arvates seadusandliku ja täidesaatva võimu otsest ja konkreetset mõju Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) koosseisule ja toimimisele – mõju, mis tekitab suure poliitilise sekkumise ohu. See kahjustab tõsiselt ametisse nimetamise protsessi usaldusväärsust, õigussubjektide usku selle kohtu sõltumatusesse ning ELL artiklis 19 ja harta artiklis 47 ette nähtud tagatiste austamist.
113. Lisaks nagu on märkinud komisjon, võis Trybunał Konstytucyjnylt (konstitutsioonikohus) oodata ettevaatlikku suhtumist, et hajutada nendest rikkumistest tingitud kahtlused. Selle asemel mõistis M. M. õigust kohtuasjades, milles olid seatud otseselt kahtluse alla tema enda ametisse nimetamise seaduslikkus, rikkudes nii erapooletuse nõuet.(60)
114. Kokkuvõttes ei ole eelneva põhjal kahtlust, et Trybunał Konstytucyjnyt (konstitutsioonikohus) ei saa pidada sõltumatuks ja erapooletuks „seaduse alusel moodustatud kohtuks“, nagu on nõutud ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus ja mida nõuab ka harta artikkel 47. See puudus õõnestab õigussubjektide õiguspärast ootust, et liikmesriigi kohtud suudavad kohaldada liidu õigust kooskõlas Euroopa standarditega, ning kahjustab selliselt liidu õiguskorra terviklikkust ja tõhusust.
115. Lähtudes faktilistest asjaoludest, millele ei ole vastu vaieldud, leian seega, et kolme kohtuniku ametisse nimetamise menetlust 2015. aasta detsembris ja J. P. nimetamist Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) esimehe ametikohale iseloomustasid mitu rikkumist, mida võib pidada ilmselgeks ja raskeks.
116. Eelneva põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku tuvastada, et Poola Vabariik on rikkunud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevat kohustust, st ta ei taganud, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) vastab nõudele, et see on sõltumatu ja erapooletu, seaduse alusel moodustatud kohus.
117. Eespool nimetatud põhjustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku asuda seisukohale, et komisjoni kolmas etteheide on põhjendatud.
VI.    Kohtukulud
118. Kodukorra artikli 138 lõike 1 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
119. Minu välja pakutud lahenduse järgi on nii, et kuna komisjon on nõudnud, et kohtukulud mõistetaks välja Poola Vabariigilt, ja kuna viimane on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb tema kohtukulud jätta tema enda kanda ja mõista temalt välja komisjoni kohtukulud.
VII. Ettepanek
120. Eelneva põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
1)      tuvastada, et võttes arvesse tõlgendust, mille Trybunał Konstytucyjny (Poola konstitutsioonikohus) andis oma 14. juuli 2021. aasta ja 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuses Poola Vabariigi põhiseadusele (Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej), on Poola Vabariik rikkunud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid kohustusi;
2)      tuvastada, et võttes arvesse tõlgendust, mille Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) andis oma 14. juuli 2021. aasta ja 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuses Poola Vabariigi põhiseadusele, on Poola Vabariik rikkunud liidu õiguse autonoomsuse, esimuse, tõhususe ja ühetaolise kohaldamise põhimõttest tulenevaid kohustusi ning eiranud Euroopa Kohtu otsuste seadusjõudu;
3)      tuvastada, et Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) ei vasta sõltumatu ja erapooletu, seaduse alusel moodustatud kohtu nõuetele rikkumiste tõttu tema kolme liikme ametisse nimetamise menetlustes 2015. aasta detsembris ja tema esimehe ametisse nimetamise menetluses 2016. aasta detsembris ning seega on Poola Vabariik rikkunud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid kohustusi;
4)      jätta Poola Vabariigi kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.
1      Algkeel: prantsuse.
2      Pescatore, P., L’ordre juridique des Communautés européennes: étude des sources du droit communautaire, Presses universitaires de Liège, Liège, 1973 (2. trükk), lk 227.
3      Vt teiste hulgas Corte costituzionale (Itaalia konstitutsioonikohus) 26. jaanuari 2017. aasta määrus nr 24/2017 (IT:COST:2017:24).
4      Dz. U. 2021, jrk nr 1309 (edaspidi „14. juuli 2021. aasta kohtuotsus“).
5      C‑791/19 R, edaspidi „kohtumäärus komisjon vs. Poola“, EU:C:2020:277.
6      Dz. U. 2021, jrk nr 1852 (edaspidi „7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus“).
7      Levade, A., „Identités constitutionnelles et hiérarchies“, Annuaire international de justice constitutionnelle, Economica, Presses Universitaires d’Aix-Marseille, 2011, lk 455.
8      Vt Ústavní soudi (Tšehhi Vabariigi konstitutsioonikohus) 31. jaanuari 2012. aasta kohtuotsus Slovenské důchody XVII (Slovakkia pensionid XVII, kohtuasi Holubec), Pl. ÚS 5/12, mis tehti 22. juuni 2011. aasta kohtuotsuse Landtová (C‑399/09, EU:C:2011:415) tulemusena. Vt ka Højestereti (Taani kõrgeim kohus) 6. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Dansk Industri (DI) acting for Ajos A/S vs. The estate left by A, nr 15/2014, UfR 2017.824 H, mis tehti 19. aprilli 2016. aasta kohtuotsuse DI (C‑441/14, EU:C:2016:278) tulemusena. Vt ka seoses Bundesverfassungsgerichtiga (BVerfG) (Saksamaa Liitvabariigi konstitutsioonikohus) 5. mai 2020. aasta kohtuotsus 2 BvR 859/15 jt (PSPP), Europäische Grundrechte Zeitschrift, 2020, lk 246, ning 21. juuni 2016. aasta kohtuotsus 2 BvR 2728/13 jt (OMT II), Europäische Grundrechte Zeitschrift, 2016, lk 440. Mis puutub Conseil constitutionnelli (Prantsusmaa konstitutsioonikohus), siis konstitutsioonikohus leiab, et tal on õigus kontrollida, ega ülevõtmisseadus, millesse on üle võetud direktiivi täpne sõnastus, ei ole vastuolus Prantsusmaa põhiseaduse sõnaselgete sätetega ega „Prantsusmaa põhiseaduslikule identiteedile omaste õigusnormide ja põhimõtetega, v.a juhul, kui põhiseadus seda lubab“ (10. juuni 2004. aasta otsus nr 2004-496 (DC), JORF, 22.6.2004, lk 11182, tekst nr 3, ja 27. juuli 2006. aasta otsus nr 2006-540 (DC), JORF, 3.8.2006, lk 11541, tekst nr 2).
9      Vt teiste hulgas Nagy, C. I., „The Rebellion of Constitutional Courts and the Normative Character of European Union Law“, International and Comparative Law Quarterly, vol. 73, nr 1, 2024, lk 65–101. See autor pakub välja, kuidas tõlgendada kriitiliselt ja hinnata Euroopa konstitutsioonikohtute jõudukoguvat mässu liidu õiguse tingimusteta ülemvõimu vastu. Artiklis kõneldakse ka esilekerkivast ultra vires’e vaidlustamisest, kirjeldatakse selle päritolu ja arengut ning seejärel esitatakse põhjalik analüüs ja reformimise võimalused. Ta näitab, et tegelik probleem ei seisne mitte niivõrd liidu õiguse esimuses kui Euroopa Kohtule antud interpretative primacy’is. Autor väidab, et „mässu“ on vallandanud tunne, et Euroopa Kohtu praktika on kaotamas oma normatiivset laadi, muutudes aina poliitilisemaks. Seadmata kahtluse alla esimuse põhimõtet kui niisugust, kritiseerib autor siiski „laiendavat“ tõlgendust, minnes kaugemale sellest, mida liikmesriigid on põhiseaduslikult „vaadelnud“ (vt eelkõige lk 97–101).
10      Vt eelkõige käesoleva ettepaneku punktid 82–93.
11      Vt 14. septembri 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑320/15, EU:C:2017:678, punkt 21), ja 15. märtsi 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Tšehhi Vabariik (C‑575/16, EU:C:2018:186, punkt 105).
12      Vt käesoleva ettepaneku punktid 32 ja 39.
13      Vt 20. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Repubblika (C‑896/19, edaspidi „kohtuotsus Repubblika“, EU:C:2021:311, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
14      Vt selle kohta 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Euro Box Promotion jt (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 ja C‑840/19, edaspidi „kohtuotsus Euro Box Promotion jt“, EU:C:2021:1034, punktid 220 ja 221 ning seal viidatud kohtupraktika).
15      Vt kohtuotsus Repubblika (punkt 48) ja 29. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Getin Noble Bank (C‑132/20, EU:C:2022:235, punkt 88).
16      C‑824/18, edaspidi „kohtuotsus A.B. jt“, EU:C:2021:153.
17      Kohtuotsus A.B. jt (punktid 149 ja 150).
18      C‑487/19, edaspidi „kohtuotsus W. Ż.“, EU:C:2021:798.
19      Kohtuotsus W. Ż. (punkt 161).
20      Vt 7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuse jagu 6.4.
21      17. detsembri 1970. aasta kohtuotsus (11/70, EU:C:1970:114).
22      22. veebruari 2022. aasta kohtuotsus (C‑430/21, edaspidi „kohtuotsus RS“, EU:C:2022:99).
23      Liidu õiguse esimuse põhimõtte ja võrdsuse põhimõtte vahelise suhte kohta vt Kokott, J. ja Hummel, D., „Der Vorrang des Unionsrechts als Ausdruck des Gleichheitsprinzips? – Zu einem neuartigen Begründungsansatz der Einschränkung einer Ultra-vires-Kontrolle durch die Gerichte der Mitgliedstaaten“, Europäische Grundrechte-Zeitschrift, 2024, lk 1–7.
24      Euroopa Kohus on ka otsustanud, et neid liidu õiguskorra olulisi tunnuseid ja selle korra austamise olulisust kinnitas pealegi EMÜ asutamislepingu muutmise aluslepingute ja eelkõige Lissaboni lepingu reservatsioonideta ratifitseerimine, mida tõendab eeskätt valitsustevahelise konverentsi, mis võttis vastu 13. detsembril 2007 alla kirjutatud Lissaboni lepingu, lõppaktile lisatud deklaratsioon nr 17 ülimuslikkuse kohta. Sama kehtib ka Euroopa Kohtu praktika kohta pärast viimati nimetatud lepingu jõustumist (vt kohtuotsus Euro Box Promotion jt, punktid 248 ja 250).
25      Vt kohtuotsus RS (punkt 52) ning 5. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike sõltumatus ja eraelu) (C‑204/21, EU:C:2023:442, punkt 79).
26      5. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike sõltumatus ja eraelu) (C‑204/21, EU:C:2023:442, punkt 77).
27      Kohtuotsus Euro Box Promotion jt (punkt 249).
28      Kohtuotsus Euro Box Promotion jt (punkt 252).
29      Vt kohtuotsus RS (punkt 70).
30      Vt 5. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (C‑204/21, EU:C:2023:442, punkt 72).
31      Vt 5. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (C‑204/21, EU:C:2023:442, punkt 73).
32      Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) hinnangul „ei rajane see, kui Euroopa Kohus loob normi, mille kohaselt võib liikmesriigi kohus jätta need õigusaktide muudatused kohaldamata ja teha otsuse varem kehtinud (kehtetuks tunnistatud) õigusnormide põhjal, mingil õiguslikul alusel. Euroopa Kohtu niisugune lähenemine viib selleni, et liikmesriigi kohtuid õhutatakse kohaldama ja neil võimaldatakse kohaldada muud seadust kui see, mille on võtnud vastu parlament põhiseaduses ette nähtud korras. See norm on niisiis vastuolus näidatud kontrollikriteeriumidega, eriti põhiseaduse artikli 8 lõikega 1“ (7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuse jagu 8.3). Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) otsustas ka, et „norm, mille Euroopa Kohus on tuletanud ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust ja artiklist 2, on seetõttu, et sellega on tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks liidu õigusega hõlmatud valdkondades ja kohtunike sõltumatuse tagamiseks antud liikmesriigi kohtutele pädevus tuvastada vigu kohtunike ametissenimetamise protsessis ja seega keelduda tunnustamast kohtunikuna isikut, kes on nimetatud sellesse ametisse põhiseaduse artikli 179 alusel, vastuolus põhiseaduse artikli 2, artikli 8 lõike 1, artikli 90 lõike 1 ja artikliga 179, tõlgendatuna koostoimes artikli 144 lõike 3 punktiga 17“ (7. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuse jagu 8.4).
33      Vt 14. juuli 2021. aasta kohtuotsuse jaod 6.8 ja 6.10.
34      Vt Guastaferro, B., „Beyond the Exceptionalism of Constitutional Conflicts: The Ordinary Functions of the Identity Clause“, Yearbook of European Law, vol. 31, no 1, 2012, lk 290. Vt ka Bay Larsen, L., „Libres réflexions sur l’équilibre entre égalité des citoyens et diversité constitutionnelle dans la jurisprudence de la Cour relative au principe de primauté“, EUnited in Diversity: The Rule of Law and Constitutional Diversity, actes de la Conférence internationale ayant eu lieu à La Haye, Pays-Bas, 31 août-1er septembre 2023,  Court de justice de l’Union européenne, 2024,  lk 109–120, eelkõige lk 115 jj.
35      Vt 2. juuli 1996. aasta kohtuotsus komisjon vs. Luksemburg (C‑473/93, EU:C:1996:263, punkt 35); 12. mai 2011. aasta kohtuotsus Runevič-Vardyn ja Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, punkt 86); 16. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Las (C‑202/11, EU:C:2013:239, punkt 26), ning 7. septembri 2022. aasta kohtuotsus Cilevičs jt (C‑391/20, EU:C:2022:638, punkt 68) (vt eelkõige selle viimase kohtuotsuse kohta Lenaerts, K., ja Adam, S., „Le dialogue préjudiciel entre la Cour de justice et les juridictions suprêmes et constitutionnelles des États membres“, Mortier, R., jt (dir.), La Cour de cassation en dialogue / Het Hof van Cassatie in dialoog, Larcier-Intersentia, Brüssel, 2024, lk 649).
36      Vt 2. juuni 2016. aasta kohtuotsus Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 64), vt ka veel enne, kui ELL artikli 4 lõige 2 liidu esmasesse õigusesse lõimiti, 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Sayn-Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, punkt 83), mis puudutab perekonnanimede reguleerimise teemat.
37      Vt 14. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus Omega (C‑36/02, EU:C:2004:614, punkt 32).
38      Näiteks kohtuasjas, mis puudutas tööaja korraldust, otsustas Euroopa Kohus, et kõnesolevaid õigusnorme tuleb kohaldada nii, et ei takistataks relvajõudude võimet täita oma ülesandeid (15. juuli 2021. aasta kohtuotsus Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, punktid 43–46). Vt ka 12. juuni 2014. aasta kohtuotsus Digibet ja Albers (C‑156/13, EU:C:2014:1756, punkt 34) ning 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Remondis (C‑51/15, EU:C:2016:985, punktid 40–47) selle kohta, et Euroopa Kohus kasutab pädevuste jaotust liikmesriikides niisugusena, nagu see on ette nähtud ELL artikli 4 lõikes 2, riigihangete valdkonnas ja hasartmängude regulatsiooni alal.
39      Vt ka Zinonos, P., „Le principe de respect des identités nationales comme garantie systémique des noyaux constitutionnels nationaux“, Identité(s) transnationale(s) de l’Union européenne, Bruylant, Brüssel, 2023, lk 533; Faraguna, P., „On the Identity Clause and Its Abuses: „Back to the Treaty““, European Public Law, vol. 27,  nr 3, 2021, lk 429.
40      Vt 16. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Ungari vs. parlament ja nõukogu (C‑156/21, EU:C:2022:97, punkt 234).
41      Vt von Bogdandy, A. ja Schill, S. W., „Overcoming Absolute Primacy: Respect for National Identity Under the Lisbon Treaty“, Common Market Law Review, vol. 48, nr 5, 2011, lk 1430.
42      Vt kohtuotsus RS (punkt 71).
43      Vt 16. veebruari 2022. aasta kohtuotsused Ungari vs. parlament ja nõukogu (C‑156/21, EU:C:2022:97, punkt 125) ning Poola vs. parlament ja nõukogu (C‑157/21, EU:C:2022:98, punkt 143).
44      Vt 10. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Wightman jt (C‑621/18, EU:C:2018:999, punkt 65).
45      ELL artikli 49 ja sellega kehtestatud kohustuse kohta mitte kahjustada liidu väärtuste austamist liikmesriikide poolt vt teiste hulgas Fartunova-Michel, M., „Le renvoi préjudiciel et l’article 19 TUE“, Revue des affaires européennes, nr 1, 2023, lk 47 jj.
46      Vt 16. veebruari 2022. aasta kohtuotsused Ungari vs. parlament ja nõukogu (C‑156/21, EU:C:2022:97, punkt 126) ning Poola vs. parlament ja nõukogu (C‑157/21, EU:C:2022:98, punkt 144).
47      Juba 1963. aastal väljendas Pierre Pescatore seda, kui keerukas roll on seejuures Euroopa Kohtul, kelle ülesanne olla „kõrgeim vahekohtunik“ liidu õiguse tõlgendamise valdkonnas on ühendatud liikmesriikide õiguspäraste huvide suhtes tähelepaneliku autoriteediga. Ta rõhutas, et „Euroopa Kohus peab seda liiki vaidlustes täitma korraga kahte ülesannet, mida ta peab omavahel ühitama: esiteks kaitseb ta terviku huve ja kesksete institutsioonide eesõigusi; sellest vaatevinklist peame eurooplastena soovima, et meil oleks julge ja tugev Euroopa Kohus, kes oskab maksma panna ühenduse autoriteeti riikides, mis on jäänud suveräänseks ja kalduvad suveräänsena liiga kergesti vasaku käega tagasi võtma seda, mille nad on parema käega loovutanud, allkirjastades Euroopa aluslepingud. Samas peavad need liikmesriigid aga leidma Euroopa Kohtu näol eest oma õiguspäraste huvide tagaja, kes kindlustab neile veel jäänud suveräänsuse keskvõimu rünnete vastu, kusjuures see keskvõim võib olla anastav; sellest vaatevinklist soovib meist igaüks liikmesriigi kodanikuna, et Euroopa Kohtus valitseks see föderaalne vaim, mis oskab ühitada ühtsuse vajaduse kollektiivsetele omavalitsustele kuuluvate õiguspäraste eesõiguste täieliku austamisega“ (Pescatore, P., „La Cour en tant que juridiction fédérale et constitutionnelle“, Dix ans de jurisprudence de la Cour de Justice des Communautés européennes, Rapport général au Congrès européen, Cologne, 24‑26 avril 1963, Carl Heymanns Verlag, Köln, 1963, lk 520–553, mis on ära toodud publikatsioonis Pescatore, P., Études de droit communautaire européen 1962-2007: avec une liste bibliographique complémentaire, Collection droit de l’Union européenne – Grands écrits, Bruylant, Brüssel, 2008, lk 87 ja 88).
48      Vt kohtuotsus A.B. jt (punkt 112) ning 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike distsiplinaarkord) (C‑791/19, EU:C:2021:596, punktid 55 jj ning seal viidatud kohtupraktika).
49      Vt kohtuotsused W. Ż. (punkt 128), ja Repubblika (punkt 53 ning seal viidatud kohtupraktika).
50      Vt 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus uuesti läbivaatamine Simpson vs. nõukogu ja HG vs. komisjon (C‑542/18 RX‑II ja C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, punkt 73 ja seal viidatud kohtupraktika).
51      Vt kohtuotsus W. Ż. (punkt 130 ja seal viidatud kohtupraktika ning punktid 152 ja 153).
52      Vt selle kohta 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, punkt 83), milles on viidatud EIK suurkoja 1. detsembri 2020. aasta otsusele Guðmundur Andri Ástráðsson vs. Island (CE:ECHR:2020:1201JUD002637418, punktid 246 ja 247).
53      Vt selle kohta 27. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, punktid 38–40).
54      Komisjon viitab ka selle kohtu teistele otsustele, näiteks 7. märtsi 2017. aasta kohtuotsusele RPO (C‑390/15, EU:C:2017:174), mis on tehtud Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) eelotsusetaotluse kohta.
55      Dz. U. 2015, jrk nr 2129.
56      Dz. U. 2015, jrk nr 2147.
57      Dz. U. 2015, jrk nr 1064.
58      CE:ECHR:2021:0507JUD000490718.
59      Täpsemalt valis Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) üldkogu 20. detsembril 2016 kuue häälega 14 kohalolevast kohtunikust välja kaks kandidaati: J. P. viie häälega ja M. M., st kohtuniku, kes nimetati 2. detsembril 2015 Trybunał Konstytucyjnysse (konstitutsioonikohus) ametisse põhiseaduse artikli 194 lõiget 1 rikkudes, ühe häälega.
60      Nagu komisjon on märkinud, on Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) koosseisudes, millesse kuulub M. M., konkreetselt otsuse teinud ka kohtuasjades, mis puudutasid otseselt Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) nende kolme kohtuniku (sh M. M.) ametisse nimetamist 2. detsembril 2015, samas kui seimi seitsmes koosseis oli juba ametisse nimetanud teised kohtunikud (vt näiteks 24. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus kohtuasjas K 1/17, Dz. U. 2017, jrk nr 2001, punktid 145–159, milles Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) analüüsis niisuguse õigusnormi kooskõla põhiseadusega, mis võimaldab määrata kohtuasju Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) kohtunikele, kes 2. detsembril 2015 nõuetele mittevastavalt juba täidetud ametikohtadele nimetati. Rzecznik Praw Obywatelskichi (Poola ombudsman) taotlus saavutada M. M. ja H. C. taandamine selles kohtuasjas, kui nad olid selle kohtukoosseisu liikmed, kes arutas otseselt nende staatust käsitleva sätte kooskõla põhiseadusega, oli jäetud rahuldamata). Vt selle kohta ka EIK 7. mai 2021. aasta otsus Xero Flor sp. z o.o. vs. Poola (CE:ECHR:2021:0507JUD000490718, punkt 273).