UZNESENIE VŠEOBECNÉHO SÚDU (odvolacia komora)
zo 17. decembra 2009
Vec T‑567/08 P
Bart Nijs
proti
Dvoru audítorov Európskej únie
„Odvolanie – Verejná služba – Úradníci – Rozhodnutie o nepovýšení odvolateľa v rámci povyšovania v roku 2005 – Odvolanie, ktoré je čiastočne zjavne neprípustné a čiastočne zjavne nedôvodné“
Predmet: Odvolanie podané proti rozsudku Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) z 9. októbra 2008, Nijs/Dvor audítorov
(F‑49/06, zatiaľ neuverejnený v Zbierke), ktoré smeruje k zrušeniu tohto rozsudku
Rozhodnutie: Odvolanie sa zamieta. B. Nijs znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Dvoru audítorov
Európskej únie v rámci tohto konania.
Abstrakt
1.      Odvolanie – Uvedenie právnych dôvodov a právnych tvrdení v návrhu – Zmätočné a neusporiadané uvedenie tvrdení – Neprípustnosť
[Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 138 ods. 1 písm. c)]
2.      Odvolanie – Dôvody – Dôvod založený na zohľadnení zistení uvedených v skoršom rozsudku, ktorý nebol predmetom návrhu na obnovu
konania – Právna sila rozhodnutej veci – Zamietnutie
(Štatút Súdneho dvora, článok 44; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 126)
1.      Podľa článku 138 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu odvolanie musí obsahovať dôvody a tvrdenia odvolateľa.
Tieto informácie musia byť dostatočne jasné a presné, aby žalovanému umožnili pripraviť si svoju obranu a Všeobecnému súdu
rozhodnúť prípadne aj bez ďalších podporných informácií. Na účely zabezpečenia právnej istoty a riadneho výkonu spravodlivosti
je na to, aby bol dôvod prípustný, potrebné, aby z textu samotného odvolania vyplývali podstatné skutkové a právne okolnosti,
na ktorých sa zakladá, prinajmenšom stručne, ale súdržným a pochopiteľným spôsobom. Všeobecný súd sa inak obmedzí iba na preskúmanie
tvrdení, ktoré pochopí.
(pozri bod 17)
Odkaz: Súd prvého stupňa, 28. apríla 1993, De Hoe/Komisia, T‑85/92, Zb. s. II‑523, bod 20; Súd prvého stupňa, 25. júla 2000,
RJB Mining/Komisia, T‑110/98, Zb. s. II‑2971, bod 23; Súd prvého stupňa, 11. júla 2007, Asklepios Kliniken/Komisia, T‑167/04,
Zb. s. II‑2379, body 39 a 40
2.      Odvolateľ nemôže vytýkať Súdu pre verejnú službu, že opätovne nepreskúmal zistenia uvedené v skoršom rozsudku Všeobecného
súdu, ktorý sa ho týkal, ani že si nevyžiadal od protistrany predloženie nových dôkazov, pokiaľ tento rozsudok nadobudol právoplatnosť,
keďže nebol podaný návrh na obnovu konania v zmysle článku 44 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora
Právnu silu rozhodnutej veci, ktorá sa vzťahuje na skutkové a právne body, o ktorých sa skutočne alebo potrebne rozhodlo súdnym
rozhodnutím, je totiž možné spochybniť iba v rámci konania o obnove. Obnova konania predpokladá zistenie skutkových okolností,
ktoré existovali už pred vydaním rozsudku a ktoré neboli v tom čase známe súdu, ktorý tento rozsudok vydal, ani účastníkovi
konania, ktorý obnovu požaduje, a ktoré, ak by ich súd bol mohol zohľadniť, mohli viesť k inému výsledku, ako je výsledok
dotknutého konania. Podľa ustanovení článku 44 druhého odseku Štatútu Súdneho dvora v spojení s ustanoveniami článku 126 Rokovacieho
poriadku Všeobecného súdu sa obnova konania, ktorá sa týka rozsudku Všeobecného súdu, začne rozhodnutím tohto súdu, v ktorom
sa výslovne uvedie, že jestvuje nová skutočnosť, ktorá umožňuje začať s obnovou konania v nadväznosti na návrh na obnovu konania
podaný na tento účel jedným z účastníkov konania.
(pozri body 32 – 34 a 39)
Odkaz: Súdny dvor, 19. februára 1991, Taliansko/Komisia, C‑281/89, Zb. s. I‑347, bod 14; Súdny dvor, 16. januára 1996, ISAE/VP
a Interdata/Komisia, C‑130/91 REV II, Zb. s. I‑65, bod 6; Súdny dvor, 15. mája 2008, Španielsko/Rada, C‑442/04, Zb. s. I‑3517,
bod 25; Súd prvého stupňa, 12. novembra 1998, Rada/Hankart, T‑91/96 REV, Zb. VS s. I‑A‑597, II‑1809, bod 13