62008CO0553
UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
z 2. decembra 2009 (
*1
)
Vo veci C-553/08 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora podané 15. decembra 2008,
Powerserv Personalservice GmbH, so sídlom v Sankt Pöltene (Rakúsko), v zastúpení: B. Kuchar, Rechtsanwältin,
odvolateľ,
ďalší účastníci konania:
Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: G. Schneider, splnomocnený zástupca,
žalovaný v prvostupňovom konaní,
Manpower Inc., so sídlom v Milwaukee (Spojené štáty americké), v zastúpení: V. Marsland, solicitor, v substitúcii: A. Bryson, barrister,
vedľajší účastník konania v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (ôsma komora),
v zložení: predsedníčka ôsmej komory C. Toader, sudcovia C. W. A. Timmermans a P. Kūris (spravodajca),
generálny advokát: J. Mazák,
tajomník: R. Grass,
po vypočutí generálneho advokáta,
vydal toto
Uznesenie
1
Svojím odvolaním Powerserv Personalservice GmbH (ďalej len „Powerserv“) žiada zrušenie rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 15. októbra 2008, Powerserv Personalservice/ÚHVT — Manpower (MANPOWER) (T-405/05, Zb. s. II-2883, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým uvedený súd zamietol jeho žalobu smerujúcu k zrušeniu rozhodnutia štvrtého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z (vec R 499/2004-4, ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Právny rámec
2
Článok 7 nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146), s nadpisom „Absolútne dôvody zamietnutia“, stanovuje:
„1.   Do registra sa nezapíšu:
…
b)
ochranné známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť;
c)
ochranné známky, ktoré pozostávajú výlučne z označení alebo údajov, ktoré môžu slúžiť v obchode na označenie druhu, kvality, množstva, zamýšľaného účelu, hodnoty, zemepisného pôvodu alebo času výroby tovarov alebo poskytovania služieb, prípadne iných charakteristík tovarov alebo služieb;
…
2.   Odsek 1 sa bude uplatňovať napriek skutočnosti, že dôvody na zamietnutie existujú iba v časti spoločenstva.
3.   Odsek 1 b), c) a d) sa nebude uplatňovať, ak ochranná známka získala rozlišovaciu spôsobilosť, pokiaľ ide o tovary alebo služby, o ktorých zápis sa žiada v dôsledku spôsobu ich používania.“
3
Pod nadpisom „Absolútne dôvody neplatnosti“ článok 51 uvedeného nariadenia vo svojich odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Ochranná známka spoločenstva sa vyhlási za neplatnú na základe návrhu podaného [ÚHVT] alebo na základe protinároku v konaní o porušení,
a)
ak bola ochranná známka spoločenstva zapísaná s porušením ustanovení článku 5 alebo článku 7;
b)
ak prihlasovateľ konal pri podávaní prihlášky ochrannej známky v zlej viere.
2.   Ak bola ochranná známka spoločenstva zapísaná s porušením ustanovení článku 7 (1) b), c) alebo d), nemôže byť vyhlásená za neplatnú, ak, v dôsledku spôsobu, akým bola používaná, získala po zápise rozlišovaciu spôsobilosť vzhľadom na tovary alebo služby, pre ktoré bola zapísaná.“
4
Pod nadpisom „Preskúmanie skutočností z moci úradnej“ článok 74 toho istého nariadenia vo svojom odseku 1 uvádza:
„V priebehu konaní pred úradom preskúma úrad fakty na základe vlastnej iniciatívy; v prípade konaní týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu sa však úrad pri svojom skúmaní obmedzí na fakty, dôkazy a argumenty predložené stranami a na požadovaný žalobný nárok. [V konaniach pred úradom preskúma úrad skutočnosti ex offo; v konaniach týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu sa však úrad pri svojom skúmaní obmedzí na dôvody, dôkazy a návrhy predložené účastníkmi konania — neoficiálny preklad].“
5
Nariadenie č. 40/94 bolo zrušené nariadením Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1), ktoré sa stalo účinným, toto konanie sa však vzhľadom na dobu vzniku skutkových okolností sporu naďalej riadi nariadením č. 40/94.
Skutkové okolnosti
6
Dňa 26. marca 1996 podala spoločnosť Manpower Inc. (ďalej len „Manpower“) na ÚHVT prihlášku slovnej ochrannej známky MANPOWER ako ochrannej známky Spoločenstva pre výrobky a služby patriace do tried 9, 16, 35, 41 a 42 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z v revidovanom a doplnenom znení, zodpovedajúce pre každú z týchto tried tomuto opisu:
—
„zvukové kazety; audiovizuálne vzdelávacie prístroje; zvukové kompaktné disky; optické kompaktné disky; počítačový softvér; počítačové programy; magnetofóny; videopásky; videorekordéry; súčiastky a doplnky pre všetky uvedené výrobky“, patriace do triedy 9,
—
„knihy; tlačoviny; príručky; časopisy; publikácie; transparenty; vzdelávacie materiály; učebné materiály; súčiastky a doplnky pre všetky uvedené výrobky“, patriace do triedy 16,
—
„služby sprostredkovania práce; služby sprostredkovania dočasnej práce“, patriace do triedy 35,
—
„organizovanie a vedenie konferencií a seminárov; požičiavanie filmových projektorov a príslušenstva; požičiavanie obrazových záznamov, zvukových záznamov a kinofilmov; organizovanie výstav; výroba videopások a zvukových pások; služby vzdelávania, výcvikov, výučby a školení, všetky spojené s vyučovaním a hodnotením zamestnancov pracujúcich v administratíve, priemysle, ako šoféri a technici; informačné a poradenské služby týkajúce sa uvedených služieb“, patriace do triedy 41,
—
„služby profesionálneho poradenstva a expertov v oblasti profesionálneho hodnotenia a smerovania zamestnanca, testy osobnosti, psychologické testy a poradenstvo v kariére; služby testovania osobnosti a psychologického testovania; poradenstvo v oblasti profesionálneho smerovania; hodnotenie zamestnancov na účely zistenia ich profesionálnych schopností; služby profesijných psychologických testov; návrh a vývoj počítačového softvéru; poradenské služby v oblasti hodnotenia, rozvoja a riadenia ľudských zdrojov; poskytnutie dočasného ubytovania; informačné a poradenské služby a príprava správ spojených s uvedenými službami; zásobovacie služby“, patriace do triedy 42.
7
Prihláška bola najprv na základe článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 zamietnutá, ale vzhľadom na dôkazy predložené majiteľom ochrannej známky s cieľom preukázať rozlišovaciu spôsobilosť nadobudnutú používaním bola nakoniec 13. januára 2000 zapísaná a uverejnená vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva .
8
Dňa 27. októbra 2000 podal Powerserv návrh na vyhlásenie neplatnosti uvedenej ochrannej známky na základe článku 51 ods. 1 nariadenia č. 40/94 z dôvodu, že predmetná ochranná známka bola zapísaná v rozpore s článkom 7 ods. 1 písm. c) a článkom 7 ods. 3 uvedeného nariadenia, a z dôvodu, že dokumenty predložené na podporu tvrdenia, podľa ktorého ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť používaním, túto skutočnosť nepreukázali vo všetkých významných častiach Európskeho spoločenstva.
9
Uvedený návrh bol zamietnutý rozhodnutím výmazového oddelenia ÚHVT z 29. apríla 2004. Výmazové oddelenie zastávalo názor, že dôvod zamietnutia zápisu založený na článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 bolo možné uplatňovať iba v členských štátoch, kde je úradným jazykom angličtina, teda v Spojenom kráľovstve Veľkej Británie a Severného Írska, ako aj v Írsku, keďže slovo „manpower“ je opisné iba v angličtine a spotrebitelia z iných členských štátov ho neidentifikujú ako opisné. Pokiaľ však ide o Spojené kráľovstvo a Írsko, Manpower preukázal, že uvedená ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť používaním. Výmazové oddelenie ÚHVT sa dopracovalo k takému záveru po zohľadnení dôkazov týkajúcich sa času po zápise ochrannej známky.
10
Odvolanie podané proti tomuto rozhodnutiu bolo 22. júla 2005 zamietnuté štvrtým odvolacím senátom ÚHVT. Odvolací senát prijal záver, že zápis ochrannej známky musí byť zamietnutý podľa článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94, keďže má opisný charakter v ôsmich členských štátoch, a to v Spojenom kráľovstve, Írsku, Nemecku, Rakúsku, Holandsku, vo Švédsku, Fínsku, ako aj v Dánsku. Odvolací senát však pripustil, že v týchto ôsmich členských štátoch ochranná známka ku dňu podania návrhu na vyhlásenie neplatnosti nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť jej používaním v zmysle článku 51 ods. 2. Okrem iného odvolací senát ako príslušnú skupinu verejnosti označil prípadných zamestnávateľov dočasných zamestnancov a osoby zastávajúce tieto pracovné miesta.
Žaloba pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
11
Powerserv podal 14. novembra 2005 pred Súdom prvého stupňa žalobu smerujúcu k zrušeniu napadnutého rozhodnutia, zdôrazňujúc v poslednom znení svojho žalobného návrhu dva žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod bol založený na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia č. 40/94 z dôvodu, že prihlasovaná ochranná známka nemala rozlišovaciu spôsobilosť a pre výrobky a služby, pre ktoré bol vykonaný zápis, bola opisná v celom Spoločenstve, teda aj v členských štátoch, pri ktorých odvolací senát prijal záver, že nie je opisná. Druhý dôvod zrušenia bol založený na porušení článku 51 ods. 2 a článku 74 ods. 1 toho istého nariadenia.
12
Manpower sa zúčastnil konania ako vedľajší účastník a navrhoval, aby Súd prvého stupňa zmenil sporné rozhodnutie v tom zmysle, že podľa jeho názoru článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 nebráni zápisu ochrannej známky MANPOWER, keďže táto ochranná známka nie je opisná v žiadnom z ôsmich členských štátov, ktorých sa týka uvedené rozhodnutie, a to sú Dánske kráľovstvo, Spolková republika Nemecko, Írsko, Holandské kráľovstvo, Rakúska republika, Švédske kráľovstvo, Fínska republika a Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska.
13
Po tom, čo v bode 56 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa konštatoval, že údajný opisný charakter zapísanej ochrannej známky spočíva v tom, že sa odpovie na otázku, či slovo „manpower“ môže slúžiť pri bežnom používaní z pohľadu cieľovej skupiny verejnosti na označenie výrobkov alebo služieb, ktoré sú chránené ochrannou známkou vedľajšieho účastníka konania, priamo alebo uvedením jednej z podstatných vlastností, a v bode 57 uvedeného rozsudku, že cieľovú skupinu tvorí celá populácia v produktívnom veku, v bode 58 toho istého rozsudku Súd prvého stupňa prijal záver, že uvedené slovo je v Spojenom kráľovstve a v Írsku opisné pre služby sprostredkovania práce, resp. sprostredkovania dočasnej práce.
14
V bode 66 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa tiež pripustil, že slovo „manpower“ má v oboch uvedených členských štátoch opisný charakter pre väčšinu výrobkov a služieb chránených uvedenou ochrannou známkou a patriacich do tried 9, 16, 41 a 42.
15
V bodoch 79 a 80 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa prijal záver, že slovo „manpower“ má opisný charakter aj pre všetky služby a výrobky chránené tou istou ochrannou známkou v Nemecku a Rakúsku.
16
Naopak, v bode 89 uvedeného rozsudku Súd prvého stupňa konštatoval, že odvolací senát okrem toho, že nezohľadnil celú príslušnú skupinu verejnosti, ani nepreukázal, že na účely oslovenia osôb z verejnosti, ktoré vzal do úvahy, sa používa angličtina, hoci len ako alternatíva k národnému jazyku. V nadväznosti na to v bode 90 toho istého rozsudku prijal záver, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia tým, že sa domnieval, že v Holandsku, vo Švédsku, v Dánsku a vo Fínsku bola ochranná známka, o ktorú išlo, opisná pre predmetné služby a výrobky.
17
V bode 91 napadnutého rozsudku však Súd prvého stupňa prijal záver, že pokiaľ ide o ostatné neanglofónne členské štáty Spoločenstva, odvolací senát správne konštatoval, že zapísaná ochranná známka nemala opisný charakter.
18
Táto situácia viedla Súd prvého stupňa k tomu, že v bode 94 uvedeného rozsudku zmenil sporné rozhodnutie v tom zmysle, že uvedená ochranná známka nie je opisná pre výrobky a služby, pre ktoré bola zapísaná v Holandsku, vo Švédsku, v Dánsku a vo Fínsku, vyhovejúc tak v časti návrhu Manpower. V dôsledku toho zamietol prvý žalobný dôvod Powerserv ako nedôvodný.
19
Pokiaľ ide o druhý žalobný dôvod, ktorý uvádzal Powerserv, Súd prvého stupňa v bode 123 napadnutého rozsudku v prvom rade konštatoval, že tento žalobný dôvod sa stal po zmene napadnutého rozhodnutia bezpredmetným v rozsahu, v akom sa týka používania ochrannej známky v Holandsku, vo Švédsku, v Dánsku a vo Fínsku.
20
Po tom, čo v bodoch 130 až 132 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa pripomenul prvky, ktoré musí príslušný orgán zohľadniť pri posúdení toho, či ochranná známka nadobudla používaním rozlišovaciu spôsobilosť, v bodoch 135, 139 a 140 toho istého rozsudku prijal záver, že odvolací senát správne rozhodol, že rozlišovacia spôsobilosť nadobudnutá používaním zapísanej ochrannej známky bola v Spojenom kráľovstve, Írsku, Nemecku a Rakúsku preukázaná.
21
V bode 144 uvedeného rozsudku Súd prvého stupňa rozhodol, že rozlišovacia spôsobilosť nadobudnutá ochrannou známkou pre služby patriace do triedy 35 sa má rozšíriť na výrobky a služby chránené ochrannou známkou patriace do iných tried než do tých, pre ktoré bola zapísaná.
22
Nakoniec Súd prvého stupňa v bode 146 napadnutého rozsudku rozhodol, že odvolací senát správne zohľadnil deň podania návrhu na vyhlásenie neplatnosti ako relevantný deň, vzhľadom na ktorý je potrebné posúdiť rozlišovaciu spôsobilosť nadobudnutú používaním, a že tiež mohol bez toho, aby došlo k rozporu s dôvodmi alebo k nesprávnemu právnemu posúdeniu, zohľadniť dôkazy, ktoré aj keď pochádzali z času po dni podania návrhu na vyhlásenie neplatnosti, umožňovali vyvodzovať závery o situácii existujúcej k tomuto dňu.
23
Vzhľadom na vyššie uvedené Súd prvého stupňa zmenil sporné rozhodnutie v tom zmysle, že ochranná známka MANPOWER č. 76059 „nie je opisná pre výrobky a služby, pre ktoré bola zapísaná v Holandsku, vo Švédsku, Fínsku a v Dánsku“, ale potvrdil výrok tohto rozhodnutia, súčasne zamietnuc žalobu Powerserv, ako aj zostávajúcu časť vzájomného návrhu Manpower.
Návrhy účastníkov konania
24
Powerserv žiada Súdny dvor, aby zrušil napadnutý rozsudok, ako aj ochrannú známku Spoločenstva MANPOWER pre všetky výrobky a služby, ktoré označuje, a subsidiárne zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom sa týka nepredloženého dôkazu o nevyhnutnej rozlišovacej spôsobilosti predmetnej ochrannej známky, vrátil vec na konanie pred Všeobecným súdom a v každom prípade zaviazal ÚHVT a Manpower na znášanie svojich vlastných trov konania a na náhradu trov, ktoré mu vznikli v konaniach pred ÚHVT, ako aj pred Všeobecným súdom a pred Súdnym dvorom.
25
ÚHVT navrhuje zamietnuť odvolanie a zaviazať Powerserv na náhradu trov konania.
26
Manpower, vedľajší účastník v prvostupňovom konaní, navrhuje, aby bolo odvolanie zamietnuté, a v rámci vzájomného odvolania žiada zmenu sporného rozhodnutia v tom zmysle, že prekážka zápisu stanovená v článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 sa neuplatní v žiadnom členskom štáte, alebo subsidiárne, že uvedená prekážka sa neuplatní v Nemecku ani v Rakúsku. Okrem toho navrhuje, aby bol Powerserv zaviazaný na náhradu trov konania, ktoré vznikli Manpower.
O odvolaniach
27
V zmysle článku 119 rokovacieho poriadku, ak je odvolanie čiastočne alebo úplne zjavne neprípustné, alebo zjavne nedôvodné, Súdny dvor ho môže odôvodneným uznesením kedykoľvek na základe správy sudcu spravodajcu a po vypočutí generálneho advokáta čiastočne alebo úplne odmietnuť alebo zamietnuť, a to bez otvorenia ústnej časti konania.
28
Na podporu svojho odvolania Powerserv uvádza dva odvolacie dôvody, z ktorých prvý je založený na tom, že ochranná známka MANPOWER má opisný charakter pre celé územie Spoločenstva pre všetky výrobky a služby, pre ktoré bola zapísaná, v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94, a druhý na neexistencii dôkazu o tom, že táto ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť používaním v zmysle článku 7 ods. 3 toho istého nariadenia.
29
V rámci svojho vzájomného odvolania Manpower uvádza odvolací dôvod založený na porušení článku 7 ods. 1 písm. c) uvedeného nariadenia.
30
Vzhľadom na účinok, ktorý je spojený s uznaním či neuznaním opisného charakteru predmetnej ochrannej známky, je vhodné preskúmať najprv vzájomné odvolanie a potom preskúmať odvolanie, ktoré podal Powerserv.
O vzájomnom odvolaní
Tvrdenia Manpower
31
Svojím vzájomným odvolaním sa Manpower snaží dosiahnuť uznanie neexistencie opisného charakteru slova „manpower“ v Spojenom kráľovstve, v Írsku, Nemecku, ako aj v Rakúsku, čiže v celom Spoločenstve.
32
Svojím prvým odvolacím dôvodom Manpower uvádza, že pokiaľ ide o opisný charakter zapísanej ochrannej známky v Spojenom kráľovstve a v Írsku, slovo „manpower“ je vo význame, ktorý si osvojil Súd prvého stupňa, teda vo význame „pracovnej sily“, opisné nie z hľadiska pracovníka, ale iba z hľadiska zamestnávateľa. Keďže dotknutými službami sú služby sprostredkovania práce poskytované tak zamestnávateľom, ako aj zamestnancom, mal by z toho vyplývať záver, že slovo „manpower“ neumožňuje príslušnej skupine verejnosti v Spojenom kráľovstve a v Írsku bezprostredne a bez ďalšieho premýšľania rozpoznať opis týchto služieb.
33
Druhým odvolacím dôvodom Manpower uvádza, že pokiaľ ide o opisný charakter uvedenej ochrannej známky v Nemecku a Rakúsku, odvolací senát konštatoval, že slovo „manpower“ sa v obchodnej nemčine bežne používa. V bodoch 77 a 79 napadnutého rozsudku z toho Súd prvého stupňa vyvodil záver, že tento pojem sa stal súčasťou nemeckého jazyka, čo je omyl.
34
Súd prvého stupňa totiž rozšíril „cieľovú“ skupinu a v dôsledku toho konštatovanie uvedené odvolacím senátom, ktoré platilo pre obmedzenejšiu „cieľovú“ skupinu, pre rozšírenú skupinu nepostačuje. Dôkazy, z ktorých vychádzal odvolací senát, nepreukazujú, že slovo „manpower“ sa stalo súčasťou nemeckého jazyka. Súd prvého stupňa teda mylne konštatoval, že toto slovo je opisné pre celú populáciu v produktívnom veku v Nemecku a Rakúsku. Nanajvýš by bolo možné pripustiť, že tento záver platí pre osoby, ktoré využívajú predmetné služby.
Posúdenie Súdnym dvorom
35
Čo sa týka prvého odvolacieho dôvodu, založeného na tom, že význam slova „manpower“, ktorý si osvojil Súd prvého stupňa, priznáva predmetnému slovnému označeniu opisný charakter iba z hľadiska zamestnávateľa, ale nie z hľadiska pracovníka, je potrebné uviesť, že v bode 58 napadnutého rozsudku sa Súd prvého stupňa stotožnil s definíciami významu slova „manpower“ podanými odvolacím senátom, ako aj výmazovým oddelením ÚHVT, a teda pripustil význam uvedeného slova, ktorý sa neobmedzuje na význam v zmysle „pracovnej sily“.
36
Za týchto okolností sa Súd prvého stupňa tým, že v bodoch 61 až 63 napadnutého rozsudku vykonal podrobný prieskum rôznych významov slova „manpower“ na základe všetkých dôkazov, nedopustil žiadneho nesprávneho právneho posúdenia, ktoré by mohlo spochybniť konštatovanie, ktoré uviedol v bode 58 toho istého rozsudku, a ktoré v nijakom prípade nemôže byť spochybnené Súdnym dvorom v rámci odvolania.
37
Preto musí byť prvý odvolací dôvod zamietnutý ako zjavne nedôvodný.
38
Čo sa týka druhého odvolacieho dôvodu, Manpower v podstate uvádza, že existuje rozpor medzi skutočnosťou, že Súd prvého stupňa potvrdil stanovisko odvolacieho senátu, ktoré pripúšťalo, že slovo „manpower“ sa stalo súčasťou obchodnej nemčiny, a skutočnosťou, že rozšíril „cieľovú“ skupinu verejnosti v porovnaní so skupinou, ktorú definoval uvedený senát, bez toho, aby vykonal nové posúdenie tohto slova vzhľadom na rozšírenú verejnosť.
39
V tejto súvislosti treba konštatovať, že Súd prvého stupňa v bode 57 napadnutého rozsudku definoval „cieľovú“ skupinu verejnosti ako celú populáciu v produktívnom veku, zatiaľ čo odvolací senát v bode 16 sporného rozhodnutia uviedol jednak to, že slovo „manpower“ je známe podstatnej časti dotknutých spotrebiteľov, teda prípadných zamestnávateľov dočasných zamestnancov a osôb zastávajúcich tieto miesta v Spojenom kráľovstve, v Írsku, Nemecku a Rakúsku, a jednak to, že „služby sprostredkovania dočasnej práce sú určené nielen osobám, ktoré hľadajú zamestnanie, ale aj zamestnávateľom, ktorí hľadajú zamestnancov“.
40
Z toho vyplýva, že Manpower správne uvádza, že Súd prvého stupňa zvolil širšie vymedzenie „cieľovej“ skupiny verejnosti, než je vymedzenie uvedené odvolacím senátom.
41
Na rozdiel od toho, čo uvádza Manpower, Súd prvého stupňa v bodoch 79 a 80 napadnutého rozsudku správne zohľadnil túto zmenu definície cieľovej skupiny verejnosti pri posúdení dôkazov.
42
V uvedenom bode 79 totiž Súd prvého stupňa na základe rôznych dôkazov smerujúcich k preukázaniu všeobecného významu tohto pojmu v nemeckom jazyku mohol vyvodiť vnímanie slova „manpower“ všetkými germanofónnymi spotrebiteľmi, a nielen časťou týchto spotrebiteľov.
43
Súd prvého stupňa sa teda konštatovaním, že cieľová skupina verejnosti, ktorú tak novo definoval, vníma ochrannú známku MANPOWER ako opisnú pre predmetné výrobky a služby, nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, a preto druhý odvolací dôvod, ktorý uvádza Manpower, musí byť zamietnutý ako zjavne nedôvodný.
44
Vzhľadom na vyššie uvedené treba vzájomné odvolanie Manpower zamietnuť.
O prvom odvolacom dôvode založenom na tom, že ochranná známka MANPOWER má opisný charakter v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 na celom území Spoločenstva a pre všetky výrobky a služby, pre ktoré bola zapísaná
Argumentácia účastníkov konania
45
Powerserv v podstate uvádza, že Súd prvého stupňa sa v bode 69 a nasl. napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď prijal záver, že slovné označenie „MANPOWER“ nemá v členských štátoch Spoločenstva opisný charakter, s výnimkou Spojeného kráľovstva, Írska, Nemecka a Rakúska.
46
Powerserv uvádza, že otázkou je, či sa slovo „manpower“ stalo súčasťou každodenného jazyka, čiže udomácneným anglicizmom, ktorému môže príslušná skupina verejnosti porozumieť. V tejto súvislosti sa táto spoločnosť domnieva, že obmedzenie na „angličtinu ako odborný jazyk“, ktoré uviedol Súd prvého stupňa v bode 76 napadnutého rozsudku, ako aj jeho tvrdenie, že „samotná rozšírená znalosť angličtiny v príslušnej skupine verejnosti, resp. v jej významnej časti nie je dostatočná, ak sa angličtina v tomto kontexte naozaj nepoužíva na oslovenie tej istej skupiny verejnosti“, treba zamietnuť ako nedôvodné. Súd prvého stupňa okrem toho neuviedol dôvod, pre ktorý by bolo potrebné upierať populácii týchto členských štátov znalosť anglického jazyka vrátane znalosti jeho základov. Súd prvého stupňa sa tak dostáva do rozporu so svojou vlastnou judikatúrou [rozsudok z 5. apríla 2001, Bank für Arbeit und Wirtschaft/ÚHVT (EASYBANK), T-87/00, Zb. s. II-1259].
47
ÚHVT zastáva názor, že tento odvolací dôvod je neprípustný, keďže posúdenie jazykových znalostí cieľovej skupiny verejnosti je skutkovou otázkou, ktorá nepodlieha prieskumu Súdneho dvora v rámci odvolania.
48
Manpower uvádza, že neexistuje rozpor medzi situáciou, ktorú Súd prvého stupňa analyzoval, a už citovaným rozsudkom Bank für Arbeit und Wirtschaft/ÚHVT (EASYBANK), keďže dotknuté boli iba anglofónne členské štáty. Okrem toho Manpower zastáva názor, že tvrdenia, ktoré sa týkajú percentuálneho podielu osôb hovoriacich po anglicky v Spoločenstve, ale aj angličtiny ako vyučovacieho predmetu, nie sú relevantné vzhľadom na to, že je nepravdepodobné, že by osoby, ktoré majú znalosti len základov angličtiny, poznali význam slova „manpower“.
Posúdenie Súdnym dvorom
49
Na úvod treba pripomenúť, že z článku 225 ES a článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora vyplýva, že odvolanie sa obmedzuje iba na právne otázky. Všeobecný súd je teda výlučne príslušný na konštatovanie a posúdenie relevantných skutočností, ako aj dôkazov. Posúdenie týchto skutočností a dôkazov, s výnimkou prípadu ich skreslenia, teda nezakladá právnu otázku, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdneho dvora v rámci odvolania (pozri rozsudok z 18. júla 2006, Rossi/ÚHVT, C-214/05 P, Zb. s. I-7057, bod 26 a citovanú judikatúru).
50
Takisto je dôležité pripomenúť, že opisný charakter ochrannej známky v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 musí byť na jednej strane posúdený z pohľadu výrobkov a služieb, pre ktoré je zápis požadovaný, a na druhej strane z pohľadu jej vnímania príslušnou skupinou verejnosti (rozsudok zo 6. mája 2003, Libertel, C-104/01, Zb. s. I-3793, bod 62).
51
V tejto súvislosti treba konštatovať, že odvolací dôvod uplatňovaný zo strany Powerserv má v podstate za cieľ spochybniť analýzu Súdu prvého stupňa uvedenú v bodoch 58 až 94 napadnutého rozsudku, týkajúcu sa posúdenia anglického výrazu príslušnou skupinou verejnosti. Súd prvého stupňa totiž v bode 79 uvedeného rozsudku konštatoval, že v Nemecku a Rakúsku sa slovo „manpower“ stalo súčasťou obchodnej nemčiny, zatiaľ čo v bode 84 toho istého rozsudku uviedol, že v prípade ostatných neanglofónnych členských štátov to tak nie je. Okrem toho Súd prvého stupňa v bode 89 toho istého rozsudku konštatoval, že odvolací senát nepreukázal, že v Dánsku, Holandsku, vo Švédsku a Fínsku sa angličtina používa, hoci iba ako alternatíva k národnému jazyku, zatiaľ čo pre ostatné neanglofónne členské štáty potvrdil stanovisko tohto senátu, podľa ktorého sa v nich angličtina používa s určitou zdržanlivosťou.
52
Súd prvého stupňa pritom tým, že sa takto vyslovil, vykonal posúdenie skutkovej povahy, ktoré s výhradou skreslenia skutkového stavu, nenamietaného v prejednávanej veci, Súdny dvor nemôže v rámci odvolania spochybňovať.
53
Prvý odvolací dôvod uplatňovaný zo strany Powerserv na podporu jeho odvolania treba teda odmietnuť ako zjavne neprípustný.
O druhom odvolacom dôvode založenom na neexistencii dôkazu o tom, že zapísaná ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 3 nariadenia č. 40/94
54
Tento odvolací dôvod obsahuje v podstate štyri časti, založené po prvé na tom, že určenie príslušnej skupiny verejnosti vykonané Súdom prvého stupňa si vyžadovalo nové posúdenie „dôkazov“, po druhé na tom, že Súd prvého stupňa konštatovanie rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky uvedené pre Spojené kráľovstvo neodôvodnene rozšíril na Írsko, bez toho, aby výslovne preskúmal situáciu tejto ochrannej známky v Írsku, po tretie na tom, že Súd prvého stupňa pripustil rozšírenie rozlišovacej spôsobilosti, ktorú ochranná známka nadobudla pre služby patriace do triedy 35, na ostatné výrobky a služby, a po štvrté na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa dopustil Súd prvého stupňa pri uplatnení článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94.
O prvej časti druhého odvolacieho dôvodu založenej na tom, že určenie príslušnej skupiny verejnosti vykonané Súdom prvého stupňa si vyžadovalo nové posúdenie „dôkazov“
— Argumentácia účastníkov konania
55
Powerserv uvádza, že Súd prvého stupňa, na rozdiel od odvolacieho senátu, v bode 57 napadnutého rozsudku príslušnú skupinu verejnosti neobmedzil iba na odbornú verejnosť, ale rozšíril ju na takmer celú populáciu pätnástich členských štátov Spoločenstva. Takéto rozšírenie príslušnej skupiny verejnosti robí nevyhnutným nové posúdenie existujúcich dôkazov, ktorými sa majiteľ ochrannej známky Spoločenstva usiluje preukázať nadobudnutie rozlišovacej spôsobilosti. Uvedená spoločnosť zastáva názor, že Súd prvého stupňa mal zrušiť rozhodnutie odvolacieho senátu a vec mu vrátiť na nové konanie, a to prinajmenšom pokiaľ ide o posúdenie uvedenej verejnosti v Spojenom kráľovstve, v Írsku, Nemecku a Rakúsku.
56
ÚHVT uvádza, že táto výhrada je nedôvodná, keďže samotný Súd prvého stupňa skúmal dôkazy pri svojom posúdení skutkových okolností. V bodoch 132 až 141 napadnutého rozsudku bol podrobne skúmaný každý dôkaz a Súd prvého stupňa dospel k záveru, že aj v prípade širšej príslušnej skupiny verejnosti je rozlišovacia spôsobilosť nadobudnutá používaním preukázaná pre členské štáty skúmané v rozsudku.
57
Manpower poznamenáva, že Súd prvého stupňa neanalyzoval otázku, či zapísaná ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť iba pre obchodné kruhy. Odkázal na rozšírenú skupinu a dôkazy posúdil s ohľadom na túto skupinu. Okrem toho formulácia, ktorú si osvojil Súd prvého stupňa, neumožňuje domnievať sa, že rozlišovacia spôsobilosť bola používaním nadobudnutá iba v obchodných kruhoch. Manpower z toho vyvodzuje, že prehodnotenie dôkazov nebolo vzhľadom na rozšírenú verejnosť ani vzhľadom iba na obchodné kruhy nutné, keďže odvolací senát už uvedené dôkazy skúmal.
— Posúdenie Súdnym dvorom
58
Treba pripomenúť, že podľa znenia článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 v spojení s odsekom 2 toho istého článku sa ochranná známka nezapíše, ak pozostáva výlučne z označení alebo údajov, ktoré jej v časti Spoločenstva dávajú opisný charakter.
59
Okrem toho podľa znenia článku 7 ods. 3 uvedeného nariadenia sa odsek 1 písm. c) rovnakého článku nebude uplatňovať, ak ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť, pokiaľ ide o tovary alebo služby, o ktorých zápis sa žiada, v dôsledku spôsobu ich používania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. júna 2006, Storck/ÚHVT, C-25/05 P, Zb. s. I-5719, bod 82).
60
Z toho vyplýva, že ochrannú známku možno zapísať podľa článku 7 ods. 3 nariadenia č. 40/94 iba vtedy, ak sa predloží dôkaz, že používaním, ktorého bola predmetom, nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť v časti Spoločenstva, v ktorej ab initio mala opisný charakter v zmysle odseku 1 písm. c) toho istého článku (pozri v tomto zmysle rozsudok Storck/ÚHVT, už citovaný, bod 83).
61
V tejto súvislosti treba konštatovať, že pokiaľ ide o Spojené kráľovstvo, Írsko, Nemecko a Rakúsko, Súd prvého stupňa zastával názor, že slovo „manpower“ má opisný charakter, ale že používaním nadobudlo rozlišovaciu spôsobilosť, čím potvrdil posúdenie, ktoré uviedol odvolací senát. Ako však bolo pripomenuté v bode 40 tohto uznesenia, Súd prvého stupňa zmenil „cieľovú“ skupinu verejnosti tak, že ju rozšíril na celú populáciu v produktívnom veku.
62
V rozpore s tým, čo uvádza Powerserv, však Súd prvého stupňa v bodoch 132 až 141 napadnutého rozsudku na základe všetkých relevantných dôkazov, vrátane dôkazov týkajúcich sa takto vymedzenej cieľovej skupiny verejnosti, vykonal preskúmanie rozlišovacej spôsobilosti nadobudnutej používaním zapísanej ochrannej známky u tej istej verejnosti.
63
V dôsledku toho musí byť prvá časť druhého odvolacieho dôvodu uvádzaného zo strany Powerserv, založená na tom, že určenie príslušnej skupiny verejnosti Súdom prvého stupňa si vyžadovalo nové posúdenie „dôkazov“, zamietnutá ako zjavne nedôvodná.
O druhej časti druhého odvolacieho dôvodu založenej na tom, že Súd prvého stupňa konštatovanie rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky uvedené pre Spojené kráľovstvo neodôvodnene rozšíril na Írsko, bez toho, aby výslovne preskúmal situáciu tejto ochrannej známky v Írsku (ďalej len „účinok odrazu“)
— Argumentácia účastníkov konania
64
Powerserv zastáva názor, že Súd prvého stupňa v bodoch 138 a 139 napadnutého rozsudku neodôvodnene potvrdil stanovisko odvolacieho senátu, keď pripustil, že prípadná všeobecná známosť ochrannej známky v Spojenom kráľovstve sa môže odraziť v Írsku. Súd prvého stupňa neuviedol, na čom bol taký postup založený. Predpoklad existencie takého účinku je v rozpore s judikatúrou Súdu prvého stupňa, podľa ktorej dôvody na zamietnutie zápisu musia byť vyvrátené všade, kde sa vyskytnú [rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. marca 2000, Ford Motor/ÚHVT (OPTIONS), T-91/99, Zb. s. II-1925], ako aj s judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej dôvody na zamietnutie zápisu môžu byť vyvrátené iba v rámci striktného a úplného prieskumu (rozsudok Libertel, už citovaný).
65
ÚHVT uvádza, že predpoklad šírenia rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky nadobudnutej používaním z jedného členského štátu do iného ako taký nespĺňa požiadavky úplného a dôkladného prieskumu takejto rozlišovacej spôsobilosti. Naopak, tvrdenie Powerserv, podľa ktorého Súd prvého stupňa vychádzal z takého účinku odrazu, je neopodstatnené a predstavuje skreslenie skutkových okolností. Jasne sa totiž ukazuje, že Súd prvého stupňa tiež vykonal zvláštne posúdenie týkajúce sa rozlišovacej spôsobilosti zapísanej ochrannej známky nadobudnutej používaním v Írsku, keď v bode 138 a nasl. napadnutého rozsudku uviedol dlhodobé používanie ochrannej známky v tomto členskom štáte, výšku obratu Manpower, ako aj dôkazy vychádzajúce z existencie reklám v časopisoch a telefónnych zoznamoch.
66
Manpower uvádza, že Súd prvého stupňa na rozdiel od odvolacieho senátu nezohľadnil účinok odrazu, ale vychádzal z dlhodobého používania uvedenej ochrannej známky v Írsku, z obratu Manpower, ako aj z inzerátov v časopisoch a telefónnych zoznamoch.
— Posúdenie Súdnym dvorom
67
Treba poznamenať, že v bode 138 napadnutého rozsudku sa Súd prvého stupňa obmedzil na vysvetlenie stanoviska odvolacieho senátu v napadnutom rozhodnutí.
68
Naopak, v bode 139 uvedeného rozsudku Súd prvého stupňa uviedol, že „vzhľadom na spisový materiál sa domnieva, že dlhé trvanie používania ochrannej známky v Írsku a obrat, ako aj dôkazy založené na reklame v časopisoch a telefónnych zoznamoch naozaj umožňujú dospieť k záveru, že odvolací senát sa nedopustil nesprávneho posúdenia“. Z toho vyplýva, že Súd prvého stupňa nevychádzal výlučne z účinku, ale vykonal podrobný prieskum používania ochrannej známky v Írsku.
69
V dôsledku toho je druhá časť druhého odvolacieho dôvodu uvádzaného zo strany Powerserv zjavne nedôvodná.
O tretej časti druhého odvolacieho dôvodu založenej na tom, že Súd prvého stupňa pripustil rozšírenie rozlišovacej spôsobilosti, ktorú ochranná známka nadobudla pre služby patriace do triedy 35, na ostatné výrobky a služby
— Argumentácia účastníkov konania
70
Powerserv uvádza, že Súd prvého stupňa v bode 144 napadnutého rozsudku nedôvodne pripustil rozšírenie rozlišovacej spôsobilosti, ktorú nadobudla zapísaná ochranná známka pre služby patriace do triedy 35, na ostatné výrobky a služby chránené touto ochrannou známkou, teda na výrobky a služby patriace do tried 9, 16, 41 a 42.
71
Powerserv tak uvádza, že „činnosť sprostredkovania práce“ a „sprostredkovanie práce personálu“ sú dve celkom odlišné služby, ktoré boli v Rakúsku po dlhú dobu zakázané. Podľa jeho názoru Manpower zabezpečuje iba služby sprostredkovania práce, a nie činnosť sprostredkovania práce. Okrem toho pre triedy 9, 16, 41 a 42 nebol Súdu prvého stupňa predložený žiadny dokument a Súd prvého stupňa sa uspokojil s konštatovaním, že označenie „MANPOWER“ je buď fantazijný výraz, alebo ho „možno chápať ako označujúce obsah týchto výrobkov a služieb, ak sa používajú v rámci služieb sprostredkovania práce“. Nakoniec Powerserv zastáva názor, že toto rozšírenie všeobecnej známosti, preukázanej pre špecifické služby triedy 35, na ostatné triedy v zmysle Niceskej dohody, relevantné v tomto konaní, je v rozpore s už citovaným rozsudkom Libertel.
72
Navyše, pokiaľ ide o triedu 35, Powerserv spochybňuje všeobecnú známosť služieb sprostredkovania práce a služieb sprostredkovania dočasnej práce, ako aj skutočnosť, že príslušná skupina verejnosti si knihy, kompaktné disky a podobné výrobky označované zapísanou ochrannou známkou spojí s Manpower.
73
ÚHVT uvádza, že pokiaľ ide o triedu 35, nemôže považovať za prijateľné takéto reštriktívne vymedzenie prenajímania personálu a služieb sprostredkovania práce, keďže obe tieto činnosti sa často vzájomne prekrývajú.
74
Pokiaľ ide o ostatné výrobky a služby, tvrdenie, podľa ktorého Súd prvého stupňa vykonal rozšírenie rozlišovacej spôsobilosti, ktorú nadobudla zapísaná ochranná známka pre služby patriace do triedy 35, na ostatné výrobky a služby chránené touto ochrannou známkou, patriace do tried 9, 16, 41 a 42, je zavádzajúce a zjavne nedôvodné. V bode 143 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa nepristúpil k automatickému rozšíreniu tejto rozlišovacej spôsobilosti, ale zohľadnil skutočnosť, že daný podnik skutočne používal predmetné výrobky a služby v súvislosti s touto ochrannou známkou.
75
Manpower uvádza, že Powerserv opomína okolnosť, že prekážka zápisu podľa článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 bola pripustená iba pre výrobky a služby patriace do tried 9, 16, 41 a 42 v súvislosti s poskytovaním služieb sprostredkovania práce.
— Posúdenie Súdnym dvorom
76
Treba pripomenúť, že zápis označenia ako ochrannej známky je vždy požadovaný vo vzťahu k výrobkom alebo službám uvedeným v prihláške. Rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky teda musí byť posúdená na jednej strane vo vzťahu k výrobkom alebo službám, pre ktoré je podaná prihláška na zápis, a na strane druhej vo vzťahu k jej vnímaniu príslušnou skupinou verejnosti (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. júna 2002, Philips, C-299/99, Zb. s. I-5475, bod 59, a Libertel, už citovaný, bod 75).
77
Pokiaľ ide o rozšírenie rozlišovacej spôsobilosti zapísanej ochrannej známky pre služby patriace do triedy 35 na výrobky a služby patriace do tried 9, 16, 41 a 42, treba uviesť, že Súd prvého stupňa po tom, čo uviedol odôvodnenie odvolacieho senátu založené v podstate na skutočnosti, že slovo „manpower“ má druhý význam pre služby sprostredkovania dočasnej práce, v bode 144 napadnutého rozsudku konštatoval, že odvolací senát správne dospel k záveru, že rozlišovacia spôsobilosť nadobudnutá touto ochrannou známkou pre služby patriace do triedy 35 sa má rozšíriť na výrobky a služby tried 9, 16, 41 a 42.
78
V rozsahu, v akom Powerserv vytýka Súdu prvého stupňa, že pristúpil iba k rozšíreniu všeobecnej známosti triedy 35 na ostatné triedy výrobkov a služieb, tretia časť druhého odvolacieho dôvodu, ktorý uvádza Powerserv, v skutočnosti smeruje k dosiahnutiu toho, aby Súdny dvor nahradil posúdenie skutkových okolností vykonané Súdom prvého stupňa svojím vlastným posúdením.
79
To isté platí, pokiaľ ide o posúdenie všeobecnej známosti služieb triedy 35.
80
Súd prvého stupňa totiž v bodoch 133 až 141 napadnutého rozsudku konštatoval, že rozlišovacia spôsobilosť nadobudnutá používaním zapísanej ochrannej známky bola pre výrobky a služby triedy 35 preukázaná v Spojenom kráľovstve, v Írsku, Nemecku a Rakúsku.
81
Okrem toho Súd prvého stupňa v bodoch 143 až 145 napadnutého rozsudku tiež uviedol, že rozlišovacia spôsobilosť nadobudnutá uvedenou ochrannou známkou pre služby patriace do triedy 35 sa musí rozšíriť na výrobky a služby chránené touto ochrannou známkou, ktoré patria do iných tried, keďže táto ochranná známka je opisná iba pre určité výrobky a služby patriace do tried 9, 16, 41 a 42 a keďže slovo „manpower“ môže byť spotrebiteľom chápané ako údaj o pôvode týchto výrobkov a služieb.
82
Takéto konštatovania Súdu prvého stupňa predstavujú posúdenie skutkovej povahy. Podľa judikatúry pripomenutej v bode 49 tohto uznesenia je pritom odvolanie obmedzené na právne otázky a takéto posúdenie nemôže byť, s výhradou skreslenia skutkových okolností, spochybnené v rámci odvolania.
83
Keďže v prejednávanej veci sa nenamieta žiadne skreslenie skutkového stavu alebo dôkazných prostriedkov predložených Súdu prvého stupňa, tretia časť druhého odvolacieho dôvodu musí byť zamietnutá ako zjavne neprípustná.
O štvrtej časti druhého odvolacieho senátu založenej na nesprávnom právnom posúdení pri uplatnení článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94
— Argumentácia účastníkov konania
84
Powerserv uvádza, že Súd prvého stupňa sa v bode 127 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že zapísaná ochranná známka, pre ktorú bol predložený dôkaz o rozlišovacej spôsobilosti nadobudnutej používaním, nemôže byť vyhlásená za neplatnú na základe článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94, keďže nejde o ochrannú známku zapísanú s porušením jeho článku 7. Takéto stanovisko Súdu prvého stupňa by totiž znamenalo, že je úplne nemožné napadnúť ochrannú známku, ktorá a priori nemá rozlišovaciu spôsobilosť, ale je zapísaná na základe nedostatočného dôkazu o všeobecnej známosti.
85
ÚHVT uvádza, že štvrtá časť druhého odvolacieho dôvodu je zjavne nedôvodná. Ochranná známka zapísaná na základe dôkazu o rozlišovacej spôsobilosti nadobudnutej používaním totiž nemôže byť vyhlásená za neplatnú na základe článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94.
86
Manpower sa stotožňuje so stanoviskom Súdu prvého stupňa a poznamenáva, že Powerserv vôbec neberie do úvahy odsek 2 uvedeného článku.
— Posúdenie Súdnym dvorom
87
Zo samotného znenia článku 7 ods. 3 nariadenia č. 40/94 vyplýva, že skutočnosť, že ochranná známka nadobudla pre výrobky alebo služby, pre ktoré bola podaná prihláška, rozlišovaciu spôsobilosť používaním, bráni tomu, aby bol uplatnený absolútny dôvod na zamietnutie zápisu podľa ods. 1 písm. a) až c) toho istého článku.
88
Podľa článku 51 ods. 1 nariadenia č. 40/94 ochrannú známku Spoločenstva možno vyhlásiť za neplatnú iba vtedy, ak bola zapísaná s porušením ustanovení, najmä článku 7 tohto nariadenia.
89
Naopak, článok 51 ods. 2 nariadenia č. 40/94, ktorý zavádza výnimku pre prípady absolútnej neplatnosti upravené odsekom 1 toho istého článku, sa musí vykladať reštriktívne, a preto nemôže slúžiť ako základ na odôvodnenie analógiou v rámci výkladu článku 7 ods. 3 tohto nariadenia (rozsudok z 11. júna 2009, Imagination Technologies/ÚHVT, C-542/07 P, Zb. s. I-4937, bod 54).
90
Na rozdiel od toho, čo uvádza Powerserv, Súd prvého stupňa v bode 127 napadnutého rozsudku nerozhodol, že určitá ochranná známka, ktorá a priori nemá rozlišovaciu spôsobilosť, ale bola zapísaná na základe nedostatočného dôkazu o všeobecnej známosti, nemôže byť žiadnym spôsobom napadnutá.
91
Súd prvého stupňa sa totiž obmedzil na pripomenutie, že pôsobnosť odsekov 1 a 2 článku 51 nariadenia č. 40/94 sa odlišuje. Odsek 1 neumožňuje podať žalobu o vyhlásenie neplatnosti proti ochrannej známke, ktorá nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť v dôsledku jej používania pred podaním prihlášky, pretože takáto ochranná známka nebola zapísaná v rozpore s ustanoveniami článku 7 tohto nariadenia. Pokiaľ ide o odsek 2 toho istého článku, týka sa iba ochranných známok, ktoré nadobudli rozlišovaciu spôsobilosť ich používaním po tom, čo boli zapísané, hoci tento zápis bol vykonaný v rozpore s článkom 7 ods. 1 písm. b) až d) uvedeného nariadenia, a teda mal byť z tohto dôvodu zrušený.
92
V dôsledku toho musí byť štvrtá časť druhého odvolacieho dôvodu zamietnutá ako zjavne nedôvodná.
93
Z vyššie uvedeného vyplýva, že odvolanie, ktoré podal Powerserv, je sčasti zjavne neprípustné a sčasti zjavne nedôvodné, a teda musí byť zamietnuté.
O trovách
94
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe článku 118 toho istého rokovacieho poriadku na konanie o odvolaní účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže ÚHVT a Manpower navrhli zaviazať Powerserv na náhradu trov konania a Powerserv nemal úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) nariadil:
1.
Odvolanie, ktoré podal Powerserv Personalservice GmbH, sa zamieta.
2.
Vzájomné odvolanie, ktoré podal Manpower Inc., sa zamieta.
3.
Powerserv Personalservice GmbH je povinný nahradiť trovy konania.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.