62023TJ0367
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (siedma rozšírená komora)
z 19. novembra 2025 (
*1
)
„Digitálne služby – Nariadenie (EÚ) 2022/2065 – Určenie za veľmi veľkú online platformu – Námietka nezákonnosti – Prípustnosť – Článok 33 ods. 1 a 4 nariadenia 2022/2065 – Právo na rešpektovanie súkromného a rodinného života – Sloboda podnikania – Právo vlastniť majetok – Rovnosť zaobchádzania – Sloboda prejavu – Ochrana údajov“
Vo veci T‑367/23,
Amazon EU Sàrl, právna nástupkyňa spoločnosti Amazon Services Europe Sàrl, so sídlom v Luxemburgu (Luxembursko), v zastúpení: A. Conrad, M. Frank, R. Spanó a I. Ioannidis, advokáti,
žalobkyňa,
ktorú v konaní podporuje:
Bundesverband E‑Commerce und Versandhandel Deutschland eV (bevh), so sídlom v Berlíne (Nemecko), v zastúpení: R. van der Hout a V. Lemonnier, advokáti,
vedľajší účastník konania,
proti
Európskej komisii, v zastúpení: L. Armati, P. Pernas Castrillo a P.‑J. Loewenthal, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
ktorú v konaní podporujú:
Európsky parlament, v zastúpení: M. Menegatti, E. Ni Chaoimh a L. Taïeb, splnomocnení zástupcovia,
a
Rada Európskej únie, v zastúpení: E. Sitbon, N. Brzezinski a M. Moore, splnomocnení zástupcovia,
a
Európska organizácia spotrebiteľov (BEUC), so sídlom v Bruseli (Belgicko), v zastúpení: A. Fratini, advokát,
vedľajší účastníci konania,
VŠEOBECNÝ SÚD (siedma rozšírená komora),
na poradách v zložení: predseda komory S. Papasavvas, sudcovia K. Kowalik‑Bańczyk (spravodajkyňa), E. Buttigieg, I. Dimitrakopoulos a B. Ricziová,
tajomník: S. Spyropoulos, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na uznesenie podpredsedu Súdneho dvora z 27. marca 2024 a uznesenie z 27. septembra 2023, podľa ktorého sa o trovách konania vo veci T‑367/23 R rozhodne neskôr,
po pojednávaní z 12. júna 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Žalobou podanou na základe článku 263 ZFEÚ sa žalobkyňa, spoločnosť Amazon EU Sàrl, právna nástupkyňa spoločnosti Amazon Services Europe Sàrl, domáha zrušenia rozhodnutia Komisie C(2023) 2746 final z 25. apríla 2023, ktorým sa platforma Amazon Store určuje za veľmi veľkú online platformu podľa článku 33 ods. 4 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2022/2065 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
I. Okolnosti predchádzajúce sporu
2
Žalobkyňa prevádzkuje platformu Amazon Store, internetový obchod so spotrebnými výrobkami, ktoré predáva žalobkyňa alebo predávajúci, ktorí sú tretími osobami. Tento obchod je prístupný z rôznych webových sídel, medzi ktoré patria „www.amazon.fr“, „www.amazon.de“, „www.amazon.es“, „www.amazon.it“, „www.amazon.nl“, „www.amazon.pl“, „www.amazon.se“ a „www.amazon.com.be“.
3
Dňa 17. februára 2023 žalobkyňa uviedla na svojich internetových stránkach na základe článku 24 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2022/2065 z 19. októbra 2022 o jednotnom trhu s digitálnymi službami a o zmene smernice 2000/31/ES (akt o digitálnych službách) (Ú. v. EÚ L 277, 2022, s. 1), že priemerný mesačný počet aktívnych príjemcov v Európskej únii (ďalej len „PMP“) v prípade platformy Amazon Store je viac ako 45 miliónov.
4
Dňa 22. februára 2023 Európska komisia na jednej strane oznámila spoločnosti Amazon.com, Inc. a žalobkyni svoje predbežné zistenia, podľa ktorých platforma Amazon Store spĺňa podmienky na to, aby bola určená za veľmi veľkú online platformu v zmysle článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065.
5
Na druhej strane Komisia na základe článku 33 ods. 4 nariadenia 2022/2065 informovala Luxemburské veľkovojvodstvo o svojom zámere určiť platformu Amazon Store za veľmi veľkú online platformu.
6
Luxemburské veľkovojvodstvo 27. februára 2023 informovalo Komisiu, že nemá žiadne pripomienky.
7
Dňa 15. marca 2023 žalobkyňa predložila svoje pripomienky k predbežným zisteniam Komisie, pričom nespochybnila skutočnosť, že platforma Amazon Store spĺňa podmienky na to, aby bola určená za veľmi veľkú online platformu v zmysle článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065.
8
Napadnutým rozhodnutím Komisia určila platformu Amazon Store podľa článku 33 ods. 4 nariadenia 2022/2065 za veľmi veľkú online platformu v zmysle článku 33 ods. 1 tohto nariadenia.
II. Návrhy účastníkov konania
9
Žalobkyňa a Bundesverband E‑Commerce und Versandhandel Deutschland eV (bevh) v podstate navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
v prvom rade zrušil napadnuté rozhodnutie,
–
subsidiárne čiastočne zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom sa ním žalobkyni ukladá na jednej strane povinnosť poskytnúť pre každý odporúčací systém aspoň jednu možnosť, ktorá nie je založená na profilovaní podľa článku 38 nariadenia 2022/2065, a na druhej strane povinnosť zostaviť a zverejniť archív podľa článku 39 tohto nariadenia,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
10
Komisia, Európsky parlament a Európska organizácia spotrebiteľov (BEUC) navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu,
–
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania vrátane trov konania o nariadení predbežného opatrenia.
11
Rada Európskej únie navrhuje, aby Všeobecný súd žalobu zamietol.
III. Právny stav
12
Na podporu žaloby žalobkyňa uvádza tri žalobné dôvody založené na námietke nezákonnosti článku 33 ods. 1, ako aj článkov 38 a 39 nariadenia 2022/2065.
A. O prvom žalobnom dôvode založenom na námietke nezákonnosti článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065
13
Komisia, Rada a BEUC uvádzajú, že prvý žalobný dôvod je neprípustný.
1.
O námietke neprípustnosti vznesenej Radou
14
Rada tvrdí, že prvý žalobný dôvod treba zamietnuť ako neprípustný z dôvodu, že žalobkyňa k nemu neuviedla dostatočné spresnenia na posúdenie jeho dôvodnosti. V tejto súvislosti uvádza, že medzi bodmi 166 a 203 žaloby existuje „rozpor“ a že v dôsledku toho nie je možné určiť, či žalobkyňa spochybňuje len zákonnosť napadnutého rozhodnutia, alebo či okrem toho namieta aj nezákonnosť niektorých ustanovení nariadenia 2022/2065. Navyše tvrdí, že za predpokladu, že by žalobkyňa namietala nezákonnosť takýchto ustanovení, nebolo by možné zistiť, či ide o článok 33 alebo o články 34 až 43 uvedeného nariadenia.
15
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 21 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, uplatniteľného na konanie pred Všeobecným súdom v súlade s článkom 53 prvým odsekom toho istého Štatútu, ako aj podľa článku 76 písm. d) Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu musí žaloba obsahovať predmet konania, dôvody a tvrdenia, na ktorých je žaloba založená, ako aj stručné zhrnutie uvedených dôvodov. Tieto údaje musia byť dostatočne jasné a presné na to, aby umožnili žalovanému pripraviť svoju obranu a Všeobecnému súdu rozhodnúť o žalobe, a to prípadne aj bez ďalších informácií. Na účely zabezpečenia právnej istoty a riadneho výkonu spravodlivosti je na to, aby žaloba bola prípustná, nevyhnutné, aby podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých sa zakladá, vyplývali koherentne a zrozumiteľne zo znenia samotnej žaloby (rozsudok z 29. marca 2012, Komisia/Estónsko, C‑505/09 P, EU:C:2012:179, bod 34).
16
V prejednávanej veci treba uviesť, že rozsah prvého žalobného dôvodu je na účely posúdenia jeho dôvodnosti možné s dostatočnou presnosťou zistiť zo znenia žaloby.
17
V bodoch 10 a 12 žaloby totiž žalobkyňa uvádza, že svojím prvým žalobným dôvodom chce spochybniť zákonnosť článku 33 nariadenia 2022/2065 z dôvodu, že toto ustanovenie porušuje články 7, 11, 16, 17 a 20 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“). Rovnako v rámci tvrdení na podporu prípustnosti svojich žalobných dôvodov v bodoch 134 a 135 žaloby v podstate pripomína, že námietka nezákonnosti vznesená v rámci prvého žalobného dôvodu smeruje proti článku 33 tohto nariadenia. Navyše z nadpisu týkajúceho sa predmetného žalobného dôvodu, ako je uvedený v žalobe, vyplýva, že žalobkyňa spochybňuje zákonnosť kritéria určenia za veľmi veľké online platformy podľa článku 33 ods. 1 uvedeného nariadenia. Napokon najmä z bodov 166 až 169 a 187 až 189 žaloby vyplýva, že žalobkyňa spochybňuje zákonnosť uvedeného kritéria a následne zákonnosť článku 33 ods. 1 predmetného nariadenia v rozsahu, v akom sa podľa uvedeného článku podriaďuje povinnostiam stanoveným v článkoch 34 až 43 toho istého nariadenia.
18
Navyše okolnosť uvádzaná Radou, podľa ktorej sa žalobkyňa domnieva, že povinnosti stanovené v článkoch 34 až 43 nariadenia 2022/2065 sú nezákonné, nie je nezlučiteľná so skutočnosťou, že v rámci svojho prvého žalobného dôvodu namieta nezákonnosť článku 33 ods. 1 tohto nariadenia z dôvodu, že sa jej ním ukladajú také povinnosti, ktoré sú tiež nezákonné.
19
Hoci je za týchto podmienok pravda, že žalobkyňa v bode 203 žaloby uvádza, že napadnutým rozhodnutím sa jej ukladajú povinnosti, ktoré sú v rozpore s Chartou, treba konštatovať, že v skutočnosti tvrdí, že toto rozhodnutie je opatrením na vykonanie článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065, ktoré je samo osebe nezákonné v rozsahu, v akom sa jej ním ukladajú takéto povinnosti.
20
Z uvedeného vyplýva, že na rozdiel od toho, čo tvrdí Rada, zo žaloby dostatočne jasne vyplýva, že žalobkyňa v rámci svojho prvého žalobného dôvodu namieta nezákonnosť článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065. Navyše treba konštatovať, že samotná Rada vo svojich písomných podaniach rozvinula subsidiárnu argumentáciu smerujúcu k zamietnutiu tohto žalobného dôvodu z vecného hľadiska na základe takéhoto výkladu uvedeného žalobného dôvodu.
21
V dôsledku toho treba námietku neprípustnosti vznesenú Radou zamietnuť.
2.
O námietke neprípustnosti, ktorú vzniesli Komisia a BEUC
22
Komisia a BEUC tvrdia, že prvý žalobný dôvod treba zamietnuť ako neprípustný z dôvodu, že žalobkyňa týmto žalobným dôvodom namieta nezákonnosť ustanovení nariadenia 2022/2065, ktoré nepredstavujú právny základ napadnutého rozhodnutia ani s ním nemajú priamu právnu súvislosť.
23
Komisia totiž na jednej strane uvádza, že napadnuté rozhodnutie bolo prijaté na základe článku 33 ods. 4 nariadenia 2022/2065 a že žalobkyňa sa nedovoláva nezákonnosti tohto ustanovenia. Navyše, aj keď Komisia tvrdí, že žalobný dôvod založený na námietke nezákonnosti článku 33 ods. 1 tohto nariadenia je prípustný, konštatuje, že hoci prvý žalobný dôvod formálne smeruje k namietaniu nezákonnosti tohto ustanovenia, žalobkyňa v skutočnosti spochybňuje len skutočnosť, že trhy môžu podliehať povinnostiam stanoveným v článkoch 34 až 43 tohto nariadenia, ak ich PMP dosahuje 45 miliónov. Články 34 až 43 uvedeného nariadenia údajne nemajú priamu právnu súvislosť s napadnutým rozhodnutím.
24
Na druhej strane BEUC tvrdí, že bolo prípustné, aby žalobkyňa spochybňovala uplatniteľnosť povinností stanovených v článkoch 34 až 43 nariadenia 2022/2065 na trhy. Tvrdí však, že svojím prvým žalobným dôvodom žalobkyňa v skutočnosti spochybňuje zákonnosť uvedených povinností ako takých, hoci tieto povinnosti nemajú priamu právnu súvislosť s napadnutým rozhodnutím.
25
Žalobkyňa, ktorú podporuje bevh, tvrdí, že prvý žalobný dôvod je prípustný.
26
Podľa článku 277 ZFEÚ, bez ohľadu na uplynutie lehoty stanovenej v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ, sa každý účastník konania môže v konaní, ktorého predmetom je všeobecne platný akt prijatý inštitúciou, orgánom alebo úradom alebo agentúrou Európskej únie, dovolávať pred Súdnym dvorom Európskej únie neuplatniteľnosti daného aktu z dôvodov ustanovených v článku 263 druhom odseku ZFEÚ.
27
Toto ustanovenie je vyjadrením všeobecnej zásady, ktorá každému účastníkovi konania zaručuje právo incidenčne napadnúť platnosť všeobecne záväzných aktov, ktoré tvoria základ takéhoto rozhodnutia, s cieľom dosiahnuť zrušenie rozhodnutia, ktoré mu je určené (pozri rozsudok z 8. septembra 2020, Komisia a Rada/Carreras Sequeros a i., C‑119/19 P a C‑126/19 P, EU:C:2020:676, bod 67 a citovanú judikatúru).
28
Keďže cieľom článku 277 ZFEÚ nie je umožniť účastníkovi konania napadnúť uplatniteľnosť akéhokoľvek všeobecne záväzného aktu v rámci akejkoľvek žaloby, akt, ktorého nezákonnosť sa namieta, musí byť priamo alebo nepriamo uplatniteľný na vec, ktorá je predmetom žaloby (pozri rozsudok z 8. septembra 2020, Komisia a Rada/Carreras Sequeros a i., C‑119/19 P a C‑126/19 P, EU:C:2020:676, bod 68 a citovanú judikatúru).
29
Súdny dvor tak v prípade žalôb o neplatnosť podaných proti individuálnym rozhodnutiam pripustil, že predmetom námietky nezákonnosti môžu byť ustanovenia všeobecne záväzného aktu, ktoré tvoria základ uvedených rozhodnutí alebo ktoré majú priamu právnu súvislosť s takýmito rozhodnutiami (pozri rozsudok z 8. septembra 2020, Komisia a Rada/Carreras Sequeros a i., C‑119/19 P a C‑126/19 P, EU:C:2020:676, bod 69 a citovanú judikatúru).
30
Súdny dvor naopak rozhodol, že námietka nezákonnosti smerujúca proti všeobecne záväznému aktu, vo vzťahu ku ktorému napadnuté individuálne rozhodnutie nepredstavuje vykonávacie opatrenie, je neprípustná (pozri rozsudok z 8. septembra 2020, Komisia a Rada/Carreras Sequeros a i., C‑119/19 P a C‑126/19 P, EU:C:2020:676, bod 70 a citovanú judikatúru).
31
Po prvé z bodov 17 až 20 vyššie v tejto súvislosti vyplýva, že žalobkyňa v žalobe namieta nezákonnosť článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 v rozsahu, v akom sa týmto ustanovením podriaďujú niektoré trhy povinnostiam stanoveným v článkoch 34 až 43 tohto nariadenia.
32
Po druhé treba uviesť, že je prípustné, aby žalobkyňa namietala nezákonnosť článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065, ako to v podstate uznávajú Komisia a BEUC.
33
V článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 sa totiž stanovuje, že dodatočné povinnosti v oblasti riadenia systémových rizík podľa článkov 34 až 43 tohto nariadenia sa uplatňujú na online platformy, ktorých PMP je 45 miliónov alebo viac a ktoré boli určené za veľmi veľké online platformy podľa článku 33 ods. 4 uvedeného nariadenia.
34
Podľa článku 33 ods. 4 nariadenia 2022/2065 Komisia prijme rozhodnutie, ktorým sa za veľmi veľkú online platformu určí online platforma, ktorej PMP je rovnaký alebo vyšší ako počet uvedený v článku 33 ods. 1 tohto nariadenia.
35
Z uvedeného vyplýva, že hoci článok 33 ods. 4 nariadenia 2022/2065 oprávňuje Komisiu určiť online platformu za veľmi veľkú online platformu, článok 33 ods. 1 tohto nariadenia stanovuje, ktoré online platformy musia byť takto určené na účely uplatňovania článkov 34 až 43 uvedeného nariadenia.
36
Komisia sa tak v napadnutom rozhodnutí domnievala, že platforma Amazon Store mala byť určená za veľmi veľkú online platformu „v zmysle článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065“.
37
Za týchto podmienok treba konštatovať, že v napadnutom rozhodnutí, hoci prijatom na základe článku 33 ods. 4 nariadenia 2022/2065, sa uplatňuje kritérium stanovené v článku 33 ods. 1 tohto nariadenia. Prípadná nezákonnosť článku 33 ods. 1 uvedeného nariadenia, z ktorej by vyplývala jeho neuplatniteľnosť podľa článku 277 ZFEÚ, by teda musela nevyhnutne viesť k zrušeniu uvedeného rozhodnutia.
38
V dôsledku toho treba konštatovať, že napadnuté rozhodnutie má priamu právnu súvislosť s článkom 33 ods. 1 tohto nariadenia.
39
Z uvedeného vyplýva, že námietku neprípustnosti, ktorú vzniesli Komisia a BEUC, treba zamietnuť.
3.
O dôvodnosti prvého žalobného dôvodu
40
Ako bolo uvedené v bode 31 vyššie, žalobkyňa vo svojom prvom žalobnom dôvode namieta nezákonnosť článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 v rozsahu, v akom sa ním niektoré trhy podriaďujú povinnostiam stanoveným v článkoch 34 až 43 tohto nariadenia.
41
Prvý žalobný dôvod sa v podstate skladá z piatich častí založených na tom, že článok 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 porušuje článok 7, článok 11 ods. 1, článok 16, článok 17 ods. 1 a článok 20 Charty.
a)
O prvej časti prvého žalobného dôvodu založenej na porušení článku 16 Charty
42
Žalobkyňa, ktorú podporuje bevh, uvádza, že článok 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 v rozsahu, v akom niektoré trhy podriaďuje povinnostiam stanoveným v článkoch 34 až 43 tohto nariadenia, porušuje článok 16 Charty. Konkrétnejšie tvrdí, že tieto povinnosti jej spôsobujú značnú záťaž a že v dôsledku toho predstavujú zásah do slobody podnikania. Dodáva, že uvedené povinnosti nie sú primerané na dosiahnutie cieľov uvedeného nariadenia. V tejto súvislosti uvádza, že predmetné povinnosti majú za cieľ znížiť systémové riziká, ktoré nespôsobujú trhy. Navyše konštatuje, že trhy nepredstavujú „systém“, a teda v ich prípade sa nemôžu vyskytovať „systémové“ riziká. Napokon tvrdí, že normotvorca Únie mal prijať iné, menej obmedzujúce opatrenia na dosiahnutie svojich cieľov.
43
Komisia, ktorú podporujú Parlament, Rada a BEUC, argumentáciu žalobkyne spochybňuje.
1) O existencii zásahu do slobody podnikania zakotvenej v článku 16 Charty
44
Žalobkyňa tvrdí, že v rozsahu, v akom sa v článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 niektoré trhy podriaďujú povinnostiam stanoveným v článkoch 34 až 43 tohto nariadenia, ide o zásah do slobody podnikania zakotvenej v článku 16 Charty.
45
Podľa článku 16 Charty sa sloboda podnikania uznáva v súlade s právom Únie, vnútroštátnymi právnymi predpismi a praxou.
46
V súlade s článkom 6 ods. 1 tretím pododsekom ZEÚ a článkom 52 ods. 7 Charty treba pri výklade Charty zohľadniť vysvetlivky k Charte (Ú. v. EÚ C 303, 2007, s. 17).
47
Vo vysvetlivkách k Charte sa spresňuje, že „článok [16 Charty] je založený na judikatúre Súdneho dvora [Európskej únie], ktorý uznal slobodu vykonávať hospodársku alebo obchodnú činnosť… a zmluvnú slobodu…, ako aj na článku 119 ods. 1 a 3 [ZFEÚ], ktorý uznáva slobodnú hospodársku súťaž“, že „toto právo sa vykonáva samozrejme s ohľadom na právo Únie a vnútroštátne právne predpisy“ a že „môže podliehať obmedzeniam ustanoveným v článku 52 ods. 1 charty“.
48
Treba teda konštatovať, že ochrana priznaná článkom 16 Charty zahŕňa slobodu vykonávať hospodársku alebo obchodnú činnosť, zmluvnú slobodu a slobodnú hospodársku súťaž (pozri rozsudok z 22. januára 2013, Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, bod 42 a citovanú judikatúru).
49
Právo na slobodu podnikania zahŕňa najmä právo každého podniku slobodne nakladať s disponibilnými ekonomickými, technickými a finančnými zdrojmi v medziach zodpovednosti, ktorú nesie za svoje vlastné konanie (rozsudky z 27. marca 2014, UPC Telekabel Wien, C‑314/12, EU:C:2014:192, bod 49, a z 21. decembra 2021, Bank Melli Iran, C‑124/20, EU:C:2021:1035, bod 78).
50
V dôsledku toho zásahom do slobody podnikania je také opatrenie, ktoré pre osobu, ktorej je určené, predstavuje obmedzenie slobodného používania disponibilných zdrojov, pretože ju zaväzuje na prijatie opatrení, ktoré môžu byť značne nákladné, môžu mať významný vplyv na organizáciu jej činností alebo si vyžadovať technicky náročné a komplikované riešenia (pozri v tomto zmysle rozsudky z 27. marca 2014, UPC Telekabel Wien, C‑314/12, EU:C:2014:192, bod 50, a z 27. júna 2024, Gestore dei Servizi Energetici, C‑148/23, EU:C:2024:555, bod 64).
51
V prejednávanej veci sa v článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 poskytovatelia veľmi veľkých online platforiem vrátane trhov podriaďujú povinnostiam stanoveným v článkoch 34 až 43 tohto nariadenia.
52
Z článkov 34 až 43 nariadenia 2022/2065 vyplýva, že poskytovatelia veľmi veľkých online platforiem musia identifikovať, analyzovať a posudzovať všetky systémové riziká vyplývajúce z návrhu alebo fungovania ich služby (článok 34), že v dôsledku toho môžu byť povinní prispôsobiť riešenia, vlastnosti a fungovanie svojej služby, zmeniť svoje obchodné podmienky a obmedziť zobrazovanie reklamy (články 35 a 36), že sa musia na vlastné náklady podrobiť nezávislému auditu (článok 37), poskytnúť pre každý zo svojich odporúčacích systémov jednu možnosť, ktorá nie je založená na profilovaní (článok 38), uverejniť na svojom rozhraní informácie týkajúce sa reklám, ktoré šíria (článok 39), umožniť prístup k niektorým svojim údajom výskumným pracovníkom (článok 40), zriadiť vo svojej organizácii útvar pre súlad s predpismi (článok 41), informovať o transparentnosti (článok 42) a uhrádzať Komisii poplatky za dohľad (článok 43).
53
Za týchto okolností treba konštatovať, že v článkoch 34 až 43 nariadenia 2022/2065 sa poskytovateľom veľmi veľkých online platforiem ukladá povinnosť prijať opatrenia, ktoré pre nich môžu predstavovať značné náklady, mať významný vplyv na organizáciu ich činností alebo vyžadovať si zložité a komplexné technické riešenia.
54
V dôsledku toho treba dospieť k záveru, že článok 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 predstavuje zásah do slobody podnikania zakotvenej v článku 16 Charty, keďže poskytovateľom veľmi veľkých online platforiem sa ním ukladá povinnosť podriadiť sa článkom 34 až 43 tohto nariadenia.
2) O odôvodnení zásahu do slobody podnikania
55
Podľa článku 52 ods. 1 Charty akékoľvek obmedzenie výkonu práv a slobôd zakotvených v tejto Charte musí byť ustanovené zákonom a rešpektovať podstatu týchto práv a slobôd, pričom na základe zásady proporcionality sú obmedzenia možné len vtedy, ak sú potrebné a skutočne spĺňajú ciele všeobecného záujmu uznané Úniou alebo potrebu chrániť práva a slobody ostatných.
56
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že zásada proporcionality podľa ustálenej judikatúry vyžaduje, aby akty inštitúcií Únie boli vhodné na dosiahnutie legitímnych cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou a neprekračovali hranice toho, čo je primerané a nevyhnutné na dosiahnutie týchto cieľov (pozri rozsudok z 8. apríla 2014, Digital Rights Ireland a i., C‑293/12 a C‑594/12, EU:C:2014:238, bod 46 a citovanú judikatúru).
57
Pokiaľ ide o súdne preskúmanie, Súdny dvor uznal, že normotvorca Únie má pri výkone právomocí, ktoré sú mu zverené, širokú mieru voľnej úvahy, ak jeho konanie zahŕňa rozhodnutia politického, hospodárskeho a sociálneho charakteru a ak má vykonať komplexné posúdenia a hodnotenia (pozri rozsudok z 30. januára 2019, Planta Tabak, C‑220/17, EU:C:2019:76, bod 44 a citovanú judikatúru). Spresnil, že takéto rozhodnutia zahŕňa konanie normotvorcu v oblasti ochrany spotrebiteľa (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. decembra 2015, Neptune Distribution, C‑157/14, EU:C:2015:823, bod 76, a z 8. júna 2017, Dextro Energy/Komisia, C‑296/16 P, neuverejnený, EU:C:2017:437, bod 49).
58
Za týchto podmienok len zjavne neprimeraná povaha opatrenia prijatého v takej oblasti, o akú ide v prejednávanej veci, ktorá zahŕňa širokú mieru voľnej úvahy vo vzťahu k cieľu, ktorý príslušná inštitúcia sleduje, môže ovplyvniť zákonnosť takéhoto opatrenia [pozri v tomto zmysle rozsudky z 10. decembra 2002, British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, C‑491/01, EU:C:2002:741, bod 123, a zo 4. mája 2016, Poľsko/Parlament a Rada, C‑358/14, EU:C:2016:323, bod 79].
59
Zo znenia článku 16 Charty navyše vyplýva, že sloboda podnikania môže byť predmetom širokej škály zásahov verejnej moci, ktoré sú schopné vo verejnom záujme obmedziť výkon hospodárskej činnosti (rozsudok z 22. januára 2013, Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, bod 46). Treba teda pripomenúť, že sloboda podnikania nie je absolútnym právom a že musí byť v takom kontexte, o aký ide vo veci samej, uvedená do súladu s článkom 38 Charty, ktorý podobne ako článok 169 ZFEÚ má zabezpečiť v rámci politiky Únie vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov (rozsudok z 23. marca 2021, Airhelp, C‑28/20, EU:C:2021:226, bod 49). Konkrétnejšie treba poznamenať, že dôležitosť, ktorú má cieľ ochrany spotrebiteľov, môže odôvodniť negatívne hospodárske dôsledky, dokonca aj značné, vzniknuté určitým hospodárskym subjektom (rozsudky z 23. marca 2021, Airhelp, C‑28/20, EU:C:2021:226, bod 50, a z 2. septembra 2021, Association of Independent Meat Suppliers a Cleveland Meat Company, C‑579/19, EU:C:2021:665, bod 97).
60
V prejednávanej veci žalobkyňa nespochybňuje, že článok 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 nemá vplyv na podstatu slobody podnikania poskytovateľov trhov. Navyše treba konštatovať, že povinnosti stanovené v článkoch 34 až 43 tohto nariadenia nebránia výkonu podnikateľskej činnosti týchto dodávateľov ako takej, a to umožňovať spotrebiteľom uzatvárať zmluvy na diaľku s obchodníkmi. Žalobkyňa nespochybňuje ani to, že tieto povinnosti sú stanovené v legislatívnom akte a že v dôsledku toho ich treba považovať za stanovené zákonom v zmysle článku 52 ods. 1 Charty.
61
Žalobkyňa naopak tvrdí, že zásah do slobody podnikania je zjavne neprimeraný po prvé z dôvodu, že v prípade trhov sa nevyskytujú systémové riziká v zmysle nariadenia 2022/2065, po druhé preto, že ciele tohto nariadenia umožňujú dosiahnuť opatrenia, ktoré sú menej obmedzujúce pre poskytovateľov týchto trhov, a po tretie z dôvodu, že náklady, ktoré znášajú uvedení poskytovatelia, sú značné.
i) O existencii systémových rizík, ktoré sa vyskytujú v prípade trhov
62
V článku 1 nariadenia 2022/2065 sa stanovuje, že cieľom tohto nariadenia je prispieť k riadnemu fungovaniu vnútorného trhu so sprostredkovateľskými službami stanovením harmonizovaných pravidiel pre bezpečné, predvídateľné a dôveryhodné online prostredie, ktoré uľahčuje inováciu a v ktorom sa účinne chránia základné práva zakotvené v Charte vrátane zásady ochrany spotrebiteľa.
63
V odôvodnení 75 nariadenia 2022/2065 sa vysvetľuje, že „vzhľadom na význam veľmi veľkých online platforiem z dôvodu ich dosahu vyjadreného najmä počtom príjemcov služby pri uľahčovaní verejnej diskusie, hospodárskych transakcií a verejného šírenia informácií, názorov a myšlienok a pri ovplyvňovaní spôsobu, akým príjemcovia získavajú informácie a komunikujú o nich online, je okrem povinností vzťahujúcich sa na všetky online platformy potrebné uložiť poskytovateľom uvedených platforiem osobitné povinnosti“.
64
V odôvodnení 76 nariadenia 2022/2065 sa dodáva, že „veľmi veľké online platformy… môžu spôsobovať spoločenské riziká, ktoré sú z hľadiska rozsahu a vplyvu odlišné od rizík vyvolaných menšími platformami“. V tomto odôvodnení sa tiež konkretizuje, že „poskytovatelia takýchto veľmi veľkých online platforiem… by preto mali mať najvyššiu úroveň povinností náležitej starostlivosti, ktorá je primeraná ich spoločenskému vplyvu“, že „len čo počet aktívnych príjemcov online platformy…, vypočítaný ako priemer za obdobie šiestich mesiacov, dosiahne významný podiel na obyvateľstve Únie, systémové riziká, ktoré online platforma… predstavuj[e], môžu mať na Úniu neúmerný vplyv“ a že „takýto významný dosah by sa mal považovať za existujúci vtedy, keď takýto počet presiahne prevádzkovú prahovú hodnotu stanovenú na 45 miliónov, teda počet rovnajúci sa 10 % obyvateľstva Únie“.
65
V tejto súvislosti článok 34 ods. 1 nariadenia 2022/2065 obsahuje zoznam systémových rizík, ktoré sa môžu vyskytovať v prípade veľmi veľkých online platforiem.
66
Najskôr článok 34 ods. 1 písm. a) nariadenia 2022/2065 stanovuje, že systémové riziká zahŕňajú šírenie nezákonného obsahu prostredníctvom veľmi veľkých online platforiem. V súlade s článkom 3 písm. h) tohto nariadenia ide konkrétnejšie o riziká spojené s tým, že sa bude šíriť „akákoľvek informácia, ktorá sama osebe alebo tým, že odkazuje na nejakú činnosť vrátane predaja výrobkov…, nie je v súlade s právnymi predpismi Únie alebo niektorého členského štátu, a to bez ohľadu na presný predmet alebo povahu týchto právnych predpisov“.
67
V článku 34 ods. 1 písm. b) nariadenia 2022/2065 sa ďalej stanovuje, že systémové riziká zahŕňajú „akékoľvek skutočné alebo predvídateľné negatívne účinky na výkon základných práv, najmä základných práv na rešpektovanie ľudskej dôstojnosti zakotvených v článku 1 charty, rešpektovanie súkromného a rodinného života zakotveného v článku 7 charty, ochranu osobných údajov zakotvených v článku 8 charty, na slobody prejavu a práva na informácie, vrátane slobody a plurality médií zakotvené v článku 11 charty, na nediskrimináciu zakotvenú v článku 21 charty, na rešpektovanie práv dieťaťa zakotvených v článku 24 charty a na vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa zakotvenú v článku 38 charty“.
68
Napokon v článku 34 ods. 1 písm. c) a d) nariadenia 2022/2065 sa spresňuje, že systémové riziká obsahujú „akékoľvek skutočné alebo predvídateľné negatívne účinky na občiansku diskusiu a volebné procesy a verejnú bezpečnosť“, ako aj „akékoľvek skutočné alebo predvídateľné negatívne účinky v súvislosti s rodovo motivovaným násilím, ochranou verejného zdravia a maloletými osobami a závažné negatívne dôsledky na telesnú a duševnú pohodu osoby“.
69
V prvom rade žalobkyňa v tejto súvislosti tvrdí, že v prípade trhov sa nevyskytujú systémové riziká, keďže na rozdiel od finančných inštitúcií nie sú súčasťou „systému“. Zatiaľ čo finančné inštitúcie tvoria „celosvetový finančný systém“ z dôvodu „vzájomnej prepojenosti [svojich] činností“, trhy nie sú od seba navzájom závislé, a teda nepredstavujú systém. Z toho vyvodzuje, že v prípade trhov sa nemôžu vyskytovať systémové riziká. Tvrdí ďalej, že rovnako ako trhy nepredstavujú „systém“ ani sociálne siete, služby šírenia obsahu a služby vyhľadávania, v dôsledku čoho neexistuje riziko ich vzájomného ovplyvňovania sa.
70
Stačí však uviesť, že na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, cieľom nariadenia 2022/2065 nie je predchádzať systémovým rizikám, ktoré by mohli predstavovať trhy ako súčasť „systému“. Ako totiž vyplýva z bodu 64 vyššie, cieľom tohto nariadenia je zmierniť systémové riziká pre spoločnosť ako celok v rozsahu, v akom by mohli ovplyvniť podstatnú časť obyvateľstva Únie. Z toho vyplýva, že okolnosť, že trhy sú nezávislé jeden od druhého, ako aj od iných druhov online platforiem a že spolu nepredstavujú systém, neumožňuje vylúčiť, že v prípade týchto trhov sa môžu vyskytovať určité systémové riziká uvedené v článku 34 ods. 1 nariadenia 2022/2065.
71
V druhom rade žalobkyňa tvrdí, že reklamy a komentáre zákazníkov prítomných na trhoch sa týkajú hlavne výrobkov predávaných na týchto trhoch. Vyvodzuje z toho, že v prípade trhov sa nevyskytujú riziká spojené s demokratickými procesmi, verejným zdravím, dezinformáciami, ľudskou dôstojnosťou, slobodou prejavu a právom na informácie, súkromným životom, ochranou údajov, diskrimináciou a právami dieťaťa. Dodáva, že nie je preukázané, že by veľmi veľké online platformy predstavovali riziká pre spotrebiteľov ani že by zohrávali dôležitú úlohu pri nezákonnom uvádzaní zvierat alebo falšovaných či nebezpečných výrobkov na trh.
72
Po prvé žalobkyňa však nespochybňuje, že osoby, ktorým je služba určená, môžu používať reklamy alebo komentáre na prenos nezákonného obsahu alebo obsahu politickej a náboženskej povahy. Naopak sama tvrdí, že trhy vo svojich obchodných podmienkach stanovili pravidlá, ktorých cieľom je zabrániť šíreniu nezákonného obsahu alebo obsahu s negatívnym účinkom najmä na výkon základných práv, občiansku diskusiu, volebné procesy alebo ochranu verejného zdravia a maloletých osôb. Spresňuje pritom, že vo svojich obchodných podmienkach týkajúcich sa reklamy výslovne zakázala „reklamu uvádzajúcu deti v nebezpečných situáciách, ako je napríklad jazda na bicykli bez prilby; klamlivý, nesprávny alebo zavádzajúci obsah; obscénne, kontroverzné, hanlivé a nezákonné reklamy alebo reklamy zasahujúce do súkromného života iných osôb; politický obsah, ako sú kampane na podporu politikov alebo politických strán alebo proti nim, alebo v súvislosti s voľbami, alebo obsah súvisiaci s politickými otázkami v rámci verejnej diskusie; náboženská agitácia bez ohľadu na to, či ide o obranu alebo kritiku náboženstva; [a] diskriminačný obsah“.
73
Po druhé žalobkyňa uznáva, že na trhoch môže dochádzať k predaju nelegálnych výrobkov, hoci sa domnieva, že predaj takýchto výrobkov je pravdepodobnejší na malých trhoch z dôvodu, že veľké trhy venujú väčšiu pozornosť svojej dobrej povesti. Za týchto podmienok treba konštatovať, že trhy sa môžu používať na šírenie nezákonného obsahu, a to najmä v súvislosti s predajom nebezpečných alebo nevyhovujúcich výrobkov, a že v dôsledku toho môžu mať negatívny vplyv na ochranu spotrebiteľa. Žalobkyňa navyše nespochybňuje skutočnosť, ktorú konštatovala BEUC, že na platforme Amazon Store sa skutočne nachádza nezákonný obsah napriek jej úsiliu o jeho odstránenie.
74
Okrem toho žalobkyňa tvrdí, že nebezpečné výrobky sa nešíria rýchlejšie na online platforme s vysokým PMP. Nepredložila však žiadny dôkaz, ktorý by mohol slúžiť na podloženie tohto tvrdenia. Navyše skutočnosť, že online platforma má vysoký PMP, je spôsobilá zvýšiť počet osôb, pri ktorých je možné, že si predmetný výrobok zaobstarajú.
75
V treťom rade bevh tvrdí, že povinnosti stanovené v článkoch 34 až 43 nariadenia 2022/2065 neumožňujú zlepšiť ochranu spotrebiteľov s cieľom poskytnúť im úroveň ochrany porovnateľnú s úrovňou ochrany, ktorú požívajú offline, a v dôsledku toho ani predchádzať systémovým rizikám v zmysle článku 34 ods. 1 tohto nariadenia. Konkrétne tvrdí, že povinnosti stanovené konkrétne v článkoch 34 až 37 nariadenia 2022/2065 „idú nad rámec ustanovení týkajúcich sa ‚prostredia offline‘“ a že sú vágne.
76
Je pravda, že v tejto súvislosti sa v odôvodnení 12 nariadenia 2022/2065 uvádza, že „na účely tohto nariadenia [by mal] pojem ‚nezákonný obsah‘… široko odrážať existujúce pravidlá v offline prostredí“. Na jednej strane však na rozdiel od toho, čo naznačuje bevh, nemožno z toho vyvodiť, že normotvorca nemohol na účely ochrany spotrebiteľov prijať opatrenia, ktoré sú prísnejšie pre trhy než pre „fyzické“ predajne. Na druhej strane bevh nepredložilo žiadny dôkaz, na základe ktorého by bolo možné preukázať, že nedostatočná konkrétnosť článkov 34 až 43 nariadenia 2022/2065 týmto článkom neumožňuje prispieť k ochrane spotrebiteľov.
77
Za týchto podmienok treba uviesť, že normotvorca sa nedopustil zjavne nesprávneho posúdenia, keď sa domnieval, že v prípade trhov, ktorých PMP dosiahol 45 miliónov, sa môžu vyskytovať rôzne systémové riziká uvedené v článku 34 ods. 1 písm. a) až d) nariadenia 2022/2065.
ii) O menej obmedzujúcich alternatívnych opatreniach umožňujúcich dosiahnuť ciele nariadenia 2022/2065
78
Žalobkyňa tvrdí, že na dosiahnutie cieľov nariadenia 2022/2065 normotvorca mohol prijať menej obmedzujúce alternatívne opatrenia.
79
Z bodu 58 vyššie však vyplýva, že sloboda podnikania je porušená len vtedy, ak normotvorca prijme opatrenie, ktoré je zjavne neprimerané vo vzťahu k cieľu sledovanému príslušnou právnou úpravou. Z uvedeného vyplýva, že samotná skutočnosť, že normotvorca mohol prijať menej obmedzujúce opatrenia, nemôže stačiť na preukázanie porušenia článku 16 Charty.
80
Navyše treba konštatovať, že menej obmedzujúce opatrenia, na ktoré sa odvoláva žalobkyňa, v žiadnom prípade neumožňujú dosiahnuť ciele nariadenia 2022/2065 rovnako účinným spôsobom.
81
Po prvé totiž žalobkyňa tvrdí, že normotvorca mohol vylúčiť trhy veľmi veľkých online platforiem uvedené v článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 s cieľom obmedziť uplatňovanie článkov 34 až 43 tohto nariadenia len na služby, v prípade ktorých sa môžu vyskytovať systémové riziká uvedené v článku 34 ods. 1 predmetného nariadenia.
82
Ako to však vyplýva z bodu 77 vyššie, v prípade trhov sa môžu vyskytovať viaceré systémové riziká uvedené v článku 34 ods. 1 písm. a) až d) nariadenia 2022/2065. Vylúčenie trhov veľmi veľkých online platforiem podľa článku 33 ods. 1 daného nariadenia by v dôsledku toho mohlo narušiť schopnosť predmetného nariadenia uvedené riziká zmierňovať.
83
Po druhé žalobkyňa a bevh tvrdia, že normotvorca mohol prijať „kvalitatívne“ kritériá, ako to údajne urobil v iných odvetviach práva Únie vrátane odvetvia telekomunikácií, alebo prijať systém jednoduchej domnienky, ako to urobil v nariadení Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2022/1925 zo 14. septembra 2022 o súťažeschopných a spravodlivých trhoch digitálneho sektora a o zmene smerníc (EÚ) 2019/1937 a (EÚ) 2020/1828 (akt o digitálnych trhoch) (Ú. v. EÚ L 265, 2022, s. 1). Žalobkyňa dodáva, že určenie za veľmi veľké online platformy sa týka len obmedzeného počtu online platforiem. Z uvedeného vyvodzuje, že dodatočné úsilie požadované od Komisie na uplatnenie týchto kritérií nebolo neprimerané s ohľadom na význam nákladov, ktoré pre uvedených dodávateľov vyplývajú z takéhoto určenia.
84
V tejto súvislosti je nesporné, že Komisia v posúdení vplyvu pripojenom k návrhu nariadenia 2022/2065 uviedla, že nenavrhovala len kritérium PMP, ale aj iné kritériá vrátane „kvalitatívnych“ kritérií zohľadňujúcich spoločenský a hospodársky účinok príslušnej online platformy. Domnievala sa však, že zohľadnenie takýchto kvalitatívnych kritérií by si vyžadovalo individuálny prístup, ktorý by mohol viesť k právnej neistote, ako aj zdĺhavejšiemu a nákladnejšiemu procesu určovania veľmi veľkých online platforiem.
85
Ani žalobkyňa, ani bevh nespochybňujú, že takýto proces by bol pre Komisiu zdĺhavejší a nákladnejší. Za týchto podmienok stačí konštatovať, že kritériá, na ktoré sa odvoláva žalobkyňa, mohli oddialiť plnenie povinností uvedených v článkoch 34 až 43 nariadenia 2022/2065 a zbaviť Komisiu časti svojich zdrojov potrebných na riadne plnenie úloh, ktoré jej ukladá toto nariadenie.
86
Po tretie žalobkyňa tvrdí, že normotvorca mohol prostredníctvom článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 podriadiť poskytovateľov veľmi veľkých online platforiem povinnosti podľa článku 39 tohto nariadenia len v rozsahu, v akom tento článok stanovuje sprístupnenie archívu výskumným pracovníkom a orgánom, ale nie verejnosti ako celku.
87
V článku 39 nariadenia 2022/2065 sa stanovuje, že poskytovatelia veľmi veľkých online platforiem zostavia a v osobitnej časti svojho online rozhrania prostredníctvom spoľahlivého nástroja s možnosťou vyhľadávania na základe dopytov podľa viacerých kritérií prostredníctvom aplikačných programovacích rozhraní zverejnia archív, ktorý obsahuje informácie, najmä pokiaľ ide o obsah reklamy vrátane názvu produktu, služby alebo značky a predmetu reklamy, fyzickú alebo právnickú osobu, v mene ktorej sa reklama zobrazuje, obdobie, počas ktorého bola reklama zobrazovaná, skutočnosť, či sa reklama mala zobrazovať osobitne jednej alebo viacerým konkrétnym skupinám príjemcov služby, a ak áno, hlavné parametre použité na tento účel vrátane prípadných hlavných parametrov použitých na vylúčenie jednej alebo viacerých takýchto konkrétnych skupín a celkový počet oslovených príjemcov služby a prípadne súhrnné počty rozčlenené podľa členských štátov za skupinu alebo skupiny príjemcov, ktorým bola reklama konkrétne určená.
88
V tejto súvislosti sa v odôvodnení 69 nariadenia 2022/2065 konkretizuje, že keď sa príjemcom služby „prezentujú reklamy založené na technikách zacielenia optimalizované tak, aby zodpovedali ich záujmom a potenciálne pôsobili na ich zraniteľné miesta“, môže to mať „obzvlášť závažné negatívne účinky“. V odôvodnení 95 toho istého nariadenia sa dodáva, že reklamné systémy používané veľmi veľkými online platformami si „z dôvodu svojho rozsahu a schopnosti zamerať sa na príjemcov služieb a osloviť ich na základe ich správania na online rozhraní platformy… aj mimo neho… vyžadujú dôkladnejší verejný a regulačný dohľad“ a že archívy „by mali zahŕňať informácie o kritériách zacielenia aj o kritériách poskytovania, najmä ak sa reklamy poskytujú osobám v zraniteľných situáciách, ako sú napríklad maloletí“.
89
Za týchto podmienok treba konštatovať, že prostredníctvom uverejňovania informácií podľa článku 39 nariadenia 2022/2065 možno informovať spotrebiteľov o reklamách, ktorým sú vystavení. Ako to navyše uvádza Rada, tieto informácie umožňujú aj médiám a združeniam na ochranu spotrebiteľov kontrolovať reklamu šírenú na veľmi veľkých online platformách najmä s cieľom predchádzať propagácii nelegálnych alebo nevhodných výrobkov vo vzťahu k určitým skupinám verejnosti, ako sú maloleté osoby. V dôsledku toho treba konštatovať, že toto ustanovenie je osobitne spôsobilé obmedziť šírenie nezákonného obsahu, prispieť k vysokej úrovni ochrany spotrebiteľov a zabrániť negatívnym účinkom v súvislosti s ochranou maloletých. Z toho vyplýva, že umožňuje predchádzať rôznym systémovým rizikám podľa článku 34 ods. 1 tohto nariadenia. Takýto cieľ by sa však dosahoval ťažšie, ak by k dotknutým informáciám mali prístup len výskumní pracovníci a orgány.
90
Za týchto podmienok treba konštatovať, že žalobkyňa nemôže dôvodne tvrdiť, že normotvorca mohol prijať menej obmedzujúce alternatívne opatrenia na preukázanie porušenia článku 16 Charty.
iii) O význame nákladov, ktoré znášajú poskytovatelia trhov
91
Žalobkyňa tvrdí, že z titulu článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 musia poskytovatelia trhov znášať značné náklady, keďže podľa daného článku sa na nich vzťahujú povinnosti uvedené v článkoch 34 až 43 tohto nariadenia.
92
V prvom rade žalobkyňa vytýka Komisii, že vo svojom posúdení vplyvu zohľadnila málo vierohodné ekonomické predpoklady, no nezohľadnila niektoré náklady vyplývajúce z vykonávania článkov 38 a 39 nariadenia 2022/2065. Tvrdí, že Komisia v dôvodovej správe k návrhu nariadenia 2022/2065 nesprávne konštatovala, že „pokiaľ ide o slobodu podnikania poskytovateľov služieb, náklady vznikajúce podnikom sa vykompenzujú znížením roztrieštenosti celého vnútorného trhu“, že „v návrhu sa zavádzajú záruky na zmiernenie zaťaženia poskytovateľov služieb vrátane opatrení proti opakovanému bezdôvodnému oznamovaniu a predchádzajúceho preverovania dôveryhodných oznamovateľov orgánmi verejnej moci“ a že „určité povinnosti sa navyše cielene ukladajú veľmi veľkým online platformám, na ktorých často vznikajú najvážnejšie riziká a ktoré sú schopné absorbovať toto dodatočné zaťaženie“.
93
V tejto súvislosti treba uviesť, že normotvorca Únie nie je povinný mať k dispozícii posúdenie vplyvu za každých okolností a že takéto posúdenie vplyvu ho v žiadnom prípade nezaväzuje [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. októbra 2024, Litva a i./Parlament a Rada (Balík opatrení v oblasti mobility), C‑541/20 až C‑555/20, EU:C:2024:818, bod 230]. Z uvedeného vyplýva, že aj keby sa preukázala skutočnosť, že Komisia vo svojom posúdení vplyvu vychádzala z príliš optimistických ekonomických predpokladov a podcenila náklady, ktoré musia znášať poskytovatelia veľmi veľkých online platforiem, sama osebe nemôže stačiť na preukázanie toho, že ustanovenia uvedeného nariadenia ako také predstavujú zjavne neprimeraný zásah do slobody podnikania.
94
V druhom rade žalobkyňa uvádza, že povinnosť podľa článku 38 nariadenia 2022/2065 obmedzuje jej schopnosť informovať svojich zákazníkov o ponukách na jej platforme Amazon Store. Tvrdí, že táto povinnosť na jednej strane poškodzuje jej zákazníkov, keď im neumožňuje ľahko nájsť výrobky, ktoré by ich mohli najviac zaujímať, a na druhej strane neumožňuje predchádzať systémovému riziku v zmysle uvedeného nariadenia. Navyše sa domnieva, že odporúčacie systémy založené na profilovaní umožňujú propagovať výrobky malých a stredných podnikov (MSP) a že v prípade ich neexistencie by bola nútená propagovať výrobky známejších podnikov. Okrem toho tvrdí, že z oznámenia Komisie Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov z 26. apríla 2018 s názvom „Boj proti dezinformáciám na internete: európsky prístup“ [COM(2018) 236 final] vyplýva, že cieľom tohto ustanovenia je zabezpečiť prístup verejnosti k rôznym zdrojom informácií o sociálnych sieťach, službách šírenia obsahu alebo službách vyhľadávania. Takýto cieľ údajne nie je relevantný, pokiaľ ide o trhy.
95
V tejto súvislosti sa v článku 38 nariadenia 2022/2065 stanovuje, že poskytovatelia veľmi veľkých online platforiem, ktorí používajú odporúčacie systémy, pre každý zo svojich odporúčacích systémov poskytnú aspoň jednu možnosť, ktorá nie je založená na profilovaní vymedzenom v článku 4 bode 4 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov) (Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 1).
96
V článku 4 bode 4 nariadenia 2016/679 je profilovanie vymedzené ako „akákoľvek forma automatizovaného spracúvania osobných údajov, ktoré pozostáva z použitia týchto osobných údajov na vyhodnotenie určitých osobných aspektov týkajúcich sa fyzickej osoby, predovšetkým analýzy alebo predvídania aspektov dotknutej fyzickej osoby súvisiacich s výkonnosťou v práci, majetkovými pomermi, zdravím, osobnými preferenciami, záujmami, spoľahlivosťou, správaním, polohou alebo pohybom“.
97
Pokiaľ ide o odporúčacie systémy, v odôvodnení 70 nariadenia 2022/2065 sa vysvetľuje, že „základnou črtou činnosti online platformy je spôsob, akým sú informácie priorizované a prezentované na jej online rozhraní na uľahčenie a optimalizáciu prístupu k informáciám pre príjemcov služieb“ a že „informácie sa napríklad odporúčajú, zoraďujú a priorizujú pomocou algoritmov, odlišujú sa prostredníctvom textu alebo iných vizuálnych znázornení alebo sa informácie poskytnuté príjemcami spracúvajú inak“. V tomto odôvodnení sa tiež uvádza, že „takéto odporúčacie systémy môžu mať významný vplyv na schopnosť príjemcov získavať informácie a vstupovať s nimi do interakcie online, a to aj s cieľom uľahčiť vyhľadávanie relevantných informácií pre príjemcov služby a prispieť k lepšej používateľskej skúsenosti“ a že „zohrávajú dôležitú úlohu aj pri rozširovaní určitých správ, virálnom šírení informácií a stimulácii online správania.“
98
Po prvé treba uviesť, že účelom článku 38 nariadenia 2022/2065 je umožniť príjemcom veľmi veľkých online platforiem, aby si do určitej miery vybrali informácie, ktorým sú vystavení, ako to vyplýva z odôvodnenia 70 tohto nariadenia. Konkrétnejšie článok 38 uvedeného nariadenia priznáva príjemcom možnosť, aby im boli odporúčané len výrobky, ktorých výber nebol ovplyvnený získavaním ich osobných údajov.
99
Za týchto podmienok treba na jednej strane konštatovať, že článok 38 nariadenia 2022/2065 nebráni príjemcom veľmi veľkej online platformy používať odporúčací systém založený na profilovaní. Navyše toto ustanovenie umožňuje týmto príjemcom vrátiť sa k možnosti založenej na profilovaní v prípade, že nie sú spokojní s odporúčaniami, ktoré im boli poskytnuté pri absencii takéhoto profilovania.
100
V dôsledku toho treba konštatovať, že na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, článok 38 nariadenia 2022/2065 nemôže poškodzovať spotrebiteľov na trhoch.
101
Na druhej strane treba dospieť k záveru, že článok 38 nariadenia 2022/2065 posilňuje práva spotrebiteľov, keď im umožňuje vyjadriť rozhodnutie, pokiaľ ide o výrobky, ktoré sa im ponúkajú. Toto ustanovenie teda môže prinajmenšom prispieť k vysokej úrovni ochrany spotrebiteľov, a v dôsledku toho predchádzať systémovému riziku podľa článku 34 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia.
102
Po druhé treba uviesť, že skutočnosť uvádzaná žalobkyňou, a to, že článok 38 nariadenia 2022/2065 zvýhodňuje na trhoch veľké podniky na úkor MSP, nie je spôsobilá preukázať porušenie slobody podnikania prevádzkovateľov týchto trhov.
103
Navyše na jednej strane v rozsahu, v akom z ekonomickej štúdie v prílohe A.2 k žalobe (ďalej len „ekonomická štúdia žalobkyne“) vyplýva, že odporúčacie systémy založené na profilovaní umožňujú lepšie uvádzanie „výrobkov pre špecifické skupiny zákazníkov“ na trh, neumožňuje to vysvetliť dôvod, prečo by veľké podniky nemohli do svojho sortimentu výrobkov zavádzať takéto výrobky určené pre špecializovanú verejnosť. Preto aj za predpokladu, že odporúčacie systémy založené na profilovaní uprednostňujú uvádzanie výrobkov pre špecifické skupiny zákazníkov na trh, nemožno z toho vyvodiť, že takéto systémy sú svojou povahou priaznivé pre MSP.
104
Na druhej strane, ako to v podstate uvádza Komisia, žalobkyňa nevysvetľuje dôvod, prečo by trhy nemali byť schopné umožniť spotrebiteľom uskutočňovať vyhľadávanie na základe kritérií v príslušnom rozhraní a identifikovať výrobky pre špecifické skupiny zákazníkov.
105
V dôsledku toho žalobkyňa nepreukázala, že článok 38 nariadenia 2022/2065 by mohol mať za následok vznik značných nákladov pre MSP, a teda aj pre poskytovateľov trhov.
106
Po tretie treba konštatovať, že žalobkyňa sa nemôže účinne odvolávať na oznámenie COM(2018) 236, ktoré pochádza výlučne od Komisie a ktoré nie je záväzné, aby spochybnila zákonnosť nariadenia 2022/2065. Navyše, aj keď z tohto oznámenia vyplýva, že Komisia chcela, aby „používatelia“ online platforiem mali prístup k „nástroj[om], ktoré im umožnia interaktívne používanie internetu podľa vlastných predstáv tak, aby mohli objavovať obsah a mať prístup k rôznym zdrojom správ predstavujúcim alternatívne názory“, a teda bojovať proti dezinformáciám, nemožno z toho vyvodiť, že článok 38 uvedeného nariadenia by nemohol umožňovať okrem iného zlepšenie informácií pre spotrebiteľov na trhoch.
107
V treťom rade žalobkyňa uvádza, že článok 39 nariadenia 2022/2065 vedie k sprístupňovaniu dôverných informácií týkajúcich sa reklamných činností inzerentov na platforme Amazon Store. Vyvodzuje z toho, že táto platforma bude pre inzerentov menej atraktívna, a to najmä v porovnaní s online platformami, ktoré nie sú určené za veľmi veľké online platformy. Navyše tvrdí, že splnenie povinnosti stanovenej v uvedenom ustanovení má za následok náklady vyššie, než sú tie, ktorých odhad Komisia uviedla vo svojom posúdení vplyvu.
108
Ako už bolo uvedené v bode 87 vyššie, článok 39 nariadenia 2022/2065 stanovuje uverejňovanie informácií, ktoré zahŕňajú najmä obsah reklamy vrátane názvu produktu, služby alebo značky a predmetu reklamy, informácie o fyzickej alebo právnickej osobe, v mene ktorej sa reklama zobrazuje, obdobie, počas ktorého bola reklama zobrazovaná, skutočnosť, či sa reklama mala zobrazovať osobitne jednej alebo viacerým konkrétnym skupinám príjemcov služby, a ak áno, hlavné parametre použité na tento účel vrátane prípadných hlavných parametrov použitých na vylúčenie jednej alebo viacerých takýchto konkrétnych skupín a celkový počet oslovených príjemcov služby a prípadne súhrnné počty rozčlenené podľa členských štátov za skupinu alebo skupiny príjemcov, ktorým bola reklama konkrétne určená.
109
Žalobkyňa nepredložila žiadny dôkaz, ktorým by sa mohlo preukázať, že šírenie informácií uvedených v článku 39 nariadenia 2022/2065 má negatívny vplyv na atraktívnosť platformy Amazon Store pre inzerentov.
110
Ekonomická štúdia žalobkyne sa totiž obmedzuje na uvedenie toho, že informácie týkajúce sa obsahu, zacielenia a úspechu reklamy umožňujú konkurentom inzerenta kopírovať jeho stratégiu. V tejto štúdii sa v danej súvislosti spresňuje, že informácie týkajúce sa „úspechu“ reklamy sú „zásadné“.
111
Niektoré informácie vrátane informácií o obsahu reklám sú však svojou povahou verejne dostupné bez ohľadu na článok 39 nariadenia 2022/2065. Žalobkyňa navyše nerozvinula žiadnu argumentáciu, ktorá by slúžila na preukázanie toho, že informácie týkajúce sa zacielenia nemožno vyvodiť z pozorovania dotknutej platformy pri zohľadnení povahy výrobku, ktorý je predmetom dotknutej reklamy. Okrem toho na rozdiel od informácií týkajúcich sa úspechu reklamy nekvalifikuje informácie týkajúce sa zacielenia ako „zásadné“.
112
Pokiaľ ide o informácie týkajúce sa úspechu reklamy, ekonomická štúdia žalobkyne odkazuje na predchádzajúcu ekonomickú štúdiu z roku 1953, v prípade ktorej nie je isté, či závery možno uplatniť na online platformy. Navyše v tejto štúdii žalobkyne sa nespresňuje, ako je vymedzený úspech reklamy. Pokiaľ má žalobkyňa v úmysle odkázať na prípadný nárast predaja výrobku, ktorý je predmetom dotknutej reklamy, stačí uviesť, že v článku 39 nariadenia 2022/2065 sa nestanovuje šírenie informácií v tejto súvislosti.
113
Vo štvrtom rade žalobkyňa tiež tvrdí, že článok 40 ods. 4 a 12 nariadenia 2022/2065 ju zaväzuje sprístupniť „neobmedzené“ množstvo údajov vrátane dôverných údajov s cieľom preskúmať „systémové riziká“, aj keď existencia takýchto rizík nie je preukázaná.
114
Podľa článku 40 ods. 4 nariadenia 2022/2065 na základe odôvodnenej žiadosti koordinátora digitálnych služieb v členskom štáte usadenia poskytovatelia veľmi veľkých online platforiem v primeranej lehote uvedenej v žiadosti poskytnú prístup k údajom prevereným výskumným pracovníkom, ktorí spĺňajú požiadavky uvedené v článku 40 ods. 8 tohto nariadenia, a to výlučne na účely vykonávania výskumu, ktorý prispieva k odhaľovaniu, identifikácii a pochopeniu systémových rizík v Únii stanovených podľa článku 34 ods. 1 uvedeného nariadenia, a to aj pokiaľ ide o primeranosť, účinnosť a vplyv zmierňovania rizík v súlade s článkom 35 toho istého nariadenia.
115
Spomedzi podmienok stanovených v článku 40 ods. 8 nariadenia 2022/2065 musia výskumní pracovníci preukázať, že sú schopní splniť osobitné požiadavky na bezpečnosť a dôvernosť údajov, ktoré zodpovedajú každej žiadosti, ako aj chrániť osobné údaje. Navyše musia vo svojej žiadosti opísať vhodné technické a organizačné opatrenia, ktoré na tento účel zaviedli.
116
Okrem toho sa v článku 40 ods. 5 nariadenia 2022/2065 spresňuje, že poskytovatelia veľmi veľkých online platforiem môžu požiadať koordinátora digitálnych služieb členského štátu usadenia o zmenu žiadosti, ak sa domnievajú, že nie sú schopní poskytnúť prístup k požadovaným údajom okrem iného z dôvodu, že poskytnutie takéhoto prístupu povedie k vzniku významných zraniteľností z hľadiska ochrany dôverných informácií, najmä obchodného tajomstva.
117
Napokon v článku 40 ods. 12 nariadenia 2022/2065 sa dodáva, že poskytovatelia veľmi veľkých online platforiem bez zbytočného odkladu poskytnú prístup k údajom, a ak je to technicky možné, aj v reálnom čase za predpokladu, že údaje sú verejne prístupné na ich online rozhraní pre výskumných pracovníkov vrátane tých, ktorí sú členmi neziskových subjektov, organizácií a združení, ktorí spĺňajú podmienky stanovené v článku 40 ods. 8 písm. b) až e) uvedeného nariadenia a ktorí tieto údaje používajú výlučne na účely výskumu, ktorý prispieva k odhaľovaniu, identifikácii a pochopeniu systémových rizík v Únii podľa článku 34 ods. 1 toho istého nariadenia.
118
V tejto súvislosti po prvé, ako už bolo uvedené v bode 77 vyššie, v prípade trhov, ktorých PMP dosiahol 45 miliónov, sa môžu vyskytovať rôzne systémové riziká uvedené v článku 34 ods. 1 nariadenia 2022/2065. Z uvedeného vyplýva, že na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, článok 40 tohto nariadenia, ktorého cieľom je umožniť výskum prispievajúci k odhaľovaniu, identifikácii a pochopeniu týchto systémových rizík, môže prispieť k zníženiu systémových rizík, ktoré predstavujú tieto trhy.
119
Po druhé treba uviesť, že článok 40 ods. 5 nariadenia 2022/2065 stanovuje možnosť poskytovateľa veľmi veľkej online platformy požiadať o zmenu žiadosti o prístup k údajom na účely ochrany dôverných údajov. Ak by navyše uvedený poskytovateľ musel napriek zmene žiadosti oznámiť takéto údaje, treba konštatovať, že v článku 40 ods. 8 nariadenia 2022/2065 sa dotknutým výskumným pracovníkom ukladá povinnosť preukázať, že sú schopní zachovávať dôvernosť údajov, ktoré získavajú. V tejto súvislosti na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, normotvorca nebol povinný v tomto nariadení opísať konkrétne opatrenia, ktoré majú výskumní pracovníci prijať na účely zachovania dôvernosti údajov, ktoré získavajú. Mohol sa totiž obmedziť len na to, aby výskumným pracovníkom uložil povinnosť na jednej strane preukázať, že v prípade každej žiadosti o prístup majú schopnosť zachovávať bezpečnosť a dôvernosť údajov, ktoré sú predmetom tejto žiadosti, a na druhej strane samostatne opísať technické a organizačné opatrenia, ktoré na tento účel prijali.
120
V piatom rade žalobkyňa a bevh tvrdia, že vykonávanie povinností uvedených v článkoch 34 až 43 nariadenia 2022/2065 predstavuje pre poskytovateľov trhov značnú záťaž, a to aj pokiaľ ide o cieľ vykonania komplexných zmien ich informačných systémov. Neuvádzajú však žiadny odhad nákladov spojených s týmito zmenami, a to ani v ekonomickej štúdii žalobkyne. Navyše aj za predpokladu, že by tieto náklady boli skutočne značné, a to aj pre poskytovateľov veľmi veľkých online platforiem, ktorí by mohli mať prístup k veľkým zdrojom, treba zdôrazniť, ako to bolo uvedené v bode 59 vyššie, že význam, ktorý má cieľ ochrany spotrebiteľov, môže odôvodniť negatívne hospodárske dôsledky, a to aj značné, pre niektoré hospodárske subjekty.
121
Za týchto podmienok žalobkyňa a bevh nemôžu dôvodne tvrdiť, že článok 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 je zjavne neprimeraný na dosiahnutie cieľov tohto nariadenia, a teda ani to, že porušuje článok 16 Charty.
122
V dôsledku toho treba zamietnuť prvú časť prvého žalobného dôvodu bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o prípustnosti, ktorá sa týka niektorých tvrdení uvedených na jej podporu v replike a ktorú Komisia spochybňuje.
b)
O druhej časti prvého žalobného dôvodu založenej na porušení článku 17 ods. 1 Charty
123
Žalobkyňa, ktorú v konaní podporuje bevh, uvádza, že keď sa článkom 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 podriaďujú niektoré trhy povinnostiam podľa článkov 34 až 43 tohto nariadenia, ide o porušenie článku 17 ods. 1 Charty. Tvrdí, že tieto povinnosti majú významný vplyv na jej činnosti a že v dôsledku toho predstavujú zásah do jej práva vlastniť majetok.
124
Komisia, ktorú podporujú Parlament, Rada a BEUC, argumentáciu žalobkyne spochybňuje.
125
Podľa článku 17 ods. 1 Charty „každý má právo vlastniť svoj oprávnene nadobudnutý majetok, užívať ho, nakladať s ním a odkázať ho“ a „nikoho nemožno zbaviť jeho majetku, s výnimkou verejného záujmu, v prípadoch a za podmienok, ktoré ustanovuje zákon, pričom musí byť včas vyplatená spravodlivá náhrada“. V tomto článku sa tiež stanovuje, že „užívanie majetku môže byť upravené zákonom v nevyhnutnej miere v súlade so všeobecným záujmom“.
126
Ochrana priznaná článkom 17 ods. 1 Charty sa týka majetkových práv, z ktorých podľa právneho poriadku vyplýva nadobudnuté právne postavenie, ktoré umožňuje ich nositeľom nezávislý výkon týchto práv na ich vlastný účet (rozsudok z 22. januára 2013, Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, bod 34). Súdny dvor tak rozhodol, že zaťaženie administratívnej povahy nepredstavuje zásah do práva vlastniť majetok (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 11. júla 1989, Schräder HS Kraftfutter, 265/87, EU:C:1989:303, body 16 a 17).
127
V prejednávanej veci treba konštatovať, ako to urobila Komisia, že žalobkyňa neuvádza žiadnu argumentáciu na podporu svojho tvrdenia, podľa ktorého povinnosti stanovené v článkoch 34 až 43 nariadenia 2022/2065 predstavujú zásah do jej práva vlastniť majetok.
128
Navyše treba uviesť, že povinnosťami stanovenými v článkoch 34 až 43 nariadenia 2022/2065 a opísanými v bode 52 vyššie sa vo vzťahu k poskytovateľom veľmi veľkých online platforiem síce vytvára administratívna záťaž, ale títo poskytovatelia sa v dôsledku nich nezbavujú vlastníctva uvedených platforiem. Okrem toho aj za predpokladu, že by tieto povinnosti bolo možné považovať za zásahy do práva dotknutých poskytovateľov vlastniť majetok, treba konštatovať, že tieto zásahy by boli v každom prípade odôvodnené dôvodmi analogickými dôvodom uvedeným v bodoch 62 až 120 vyššie, pokiaľ ide o článok 16 Charty.
129
Z uvedeného vyplýva, že žalobkyňa a bevh nemôžu dôvodne tvrdiť, že článok 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 porušuje článok 17 Charty.
130
V dôsledku toho treba druhú časť prvého žalobného dôvodu zamietnuť.
c)
O tretej časti prvého žalobného dôvodu založenej na porušení článku 20 Charty
131
Žalobkyňa, ktorú podporuje bevh, uvádza, že keď sa v článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 podriaďujú niektoré trhy povinnostiam stanoveným v článkoch 34 až 43 tohto nariadenia, ide o porušenie zásady rovnosti zaobchádzania zakotvenej v článku 20 Charty. V tejto súvislosti konštatuje, že podľa článku 33 ods. 1 uvedeného nariadenia sa zaobchádza s rôznymi typmi online platforiem rovnako, ako je to navyše aj v prípade internetových vyhľadávačov, hoci pri internetových vyhľadávačoch, sociálnych sieťach a službách šírenia obsahu sa vyskytujú osobitné riziká, ktoré sa nevyskytujú v prípade trhov. Navyše uvádza, že v zmysle tohto ustanovenia sa zaobchádza s porovnateľnými situáciami rozdielne, keďže z jeho pôsobnosti sú vylúčení maloobchodní predajcovia a trhy, ktorých PMP je nižší ako 45 miliónov.
132
Komisia, ktorú podporujú Parlament, Rada a BEUC, argumentáciu žalobkyne spochybňuje.
133
V tomto ohľade treba pripomenúť, že zásada rovnosti zaobchádzania predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie zakotvenú najmä v článku 20 Charty, ktorý stanovuje, že pred zákonom sú si všetci rovní.
134
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že zásada rovnosti zaobchádzania vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a s rozdielnymi situáciami rovnako, pokiaľ takéto zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené [rozsudky zo 14. septembra 2010, Akzo Nobel Chemicals a Akcros Chemicals/Komisia a i., C‑550/07 P, EU:C:2010:512, bod 55, a zo 6. júna 2023, O. G. (Európsky zatykač proti štátnemu príslušníkovi tretieho štátu), C‑700/21, EU:C:2023:444, bod 42]. Na to, aby bolo možné určiť, či ide alebo nejde o takéto porušenie uvedenej zásady, treba najmä zohľadniť predmet a cieľ sledovaný ustanovením, o ktorom sa tvrdí, že ju porušuje (pozri rozsudok zo 6. septembra 2018, Piessevaux/Rada, C‑454/17 P, neuverejnený, EU:C:2018:680, bod 79 a citovanú judikatúru).
135
Navyše v takej oblasti, o akú ide v prejednávanej veci, v ktorej normotvorca disponuje širokou mierou voľnej úvahy, je zásada rovnosti zaobchádzania porušená len vtedy, ak tento normotvorca pristúpi k svojvoľnému alebo zjavne neprimeranému rozlišovaniu s ohľadom na cieľ sledovaný predmetnou právnou úpravou (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. júla 2022, Komisia/VW a i., C‑116/21 P až C‑118/21 P, C‑138/21 P a C‑139/21 P, EU:C:2022:557, bod 127, a z 9. marca 2023, Grossetête/Parlament, C‑714/21 P, neuverejnený, EU:C:2023:187, bod 48).
136
V prvom rade žalobkyňa v prejednávanej veci tvrdí, že trhy na jednej strane a sociálne siete, služby šírenia obsahu a internetové vyhľadávače na druhej strane sa nenachádzajú v porovnateľnej situácii na účely uplatnenia povinností stanovených v článkoch 34 až 43 nariadenia 2022/2065. Konkrétnejšie uvádza, že cieľom týchto povinností je predchádzať rizikám, ktoré sa môžu vyskytnúť v prípade sociálnych sietí, služieb šírenia obsahu a internetových vyhľadávačov, ale nie v prípade trhov. Z toho vyvodzuje, že článok 33 ods. 1 tohto nariadenia sa na ne nesprávne uplatňuje.
137
Po prvé však treba uviesť, ako to vyplýva z bodu 77 vyššie, že v prípade trhov, pri ktorých PMP dosahuje 45 miliónov, sa môžu vyskytovať viaceré systémové riziká uvedené v článku 34 ods. 1 písm. a) až d) nariadenia 2022/2065.
138
Po druhé v rozsahu, v akom žalobkyňa bez ďalších vysvetlení tvrdí, že „veľký počet“ povinností stanovených v článkoch 34 až 43 nariadenia 2022/2065 nesmeruje k ochrane spotrebiteľov či predchádzaniu uvádzaniu falšovaných alebo nebezpečných výrobkov na trh, stačí uviesť, že žalobkyňa neidentifikuje ustanovenia, na ktoré odkazuje. Navyše, hoci tiež tvrdí, že článok 38 tohto nariadenia neumožňuje znížiť pravdepodobnosť toho, že spotrebiteľ bude vystavený ponukám nelegálnych výrobkov, treba konštatovať, že toto ustanovenie napriek tomu prispieva k posilneniu práv spotrebiteľov z dôvodov uvedených v bode 101 vyššie. Okrem toho z bodov 71 až 74 a 77 vyššie vyplýva, že na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, riziká vyskytujúce sa v prípade trhov sa v žiadnom prípade neobmedzujú na riziká s negatívnym účinkom na ochranu spotrebiteľov ani na riziká týkajúce sa uvádzania falšovaných alebo nebezpečných výrobkov na trh.
139
Po tretie žalobkyňa tvrdí, že pokiaľ ide o „šírenie prejavov, obsahu a informácií“, s trhmi by sa malo zaobchádzať rovnako ako so službami cloud computingu a web‑hostingu, ktoré nie sú online platformami v zmysle nariadenia 2022/2065 a na ktoré sa v dôsledku toho nevzťahuje článok 33 ods. 1 tohto nariadenia.
140
V tomto ohľade treba uviesť, že v odôvodnení 13 nariadenia 2022/2065 sa spresňuje, že „cloud computing alebo hostingové služby [by sa] nemali považovať za online platformu, ak verejné šírenie špecifických informácií predstavuje nepodstatnú a vedľajšiu funkciu alebo nepodstatnú funkčnosť takýchto služieb“. Žalobkyňa nespochybňuje, že šírenie informácií verejnosti na žiadosť príjemcu služby nepredstavuje menej významnú a vedľajšiu charakteristiku alebo menšiu funkciu trhov. V dôsledku toho treba konštatovať, že článok 33 ods. 1 uvedeného nariadenia v rozsahu, v akom sa týka trhov, a nie niektorých služieb cloud computingu a web‑hostingu, nevedie k svojvoľnému alebo zjavne neprimeranému rozlišovaniu na účely predchádzania systémovým rizikám podľa článku 34 ods. 1 uvedeného nariadenia.
141
Za týchto podmienok treba dospieť k záveru, že článok 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 sa v rozsahu, v akom sa uplatňuje zároveň na trhy, sociálne siete, služby šírenia obsahu a internetové vyhľadávače, nezdá zjavne neprimeraný na účely predchádzania systémovým rizikám uvedeným v článku 34 ods. 1 tohto nariadenia.
142
V druhom rade žalobkyňa tvrdí, že so všetkými prevádzkovateľmi trhov bez ohľadu na ich PMP by sa malo zaobchádzať rovnako na účely uplatňovania povinností stanovených v článkoch 34 až 43 nariadenia 2022/2065. Z toho vyvodzuje, že článok 33 ods. 1 tohto nariadenia sa nesprávne uplatňuje na prevádzkovateľov trhov, ktorých PMP je 45 miliónov alebo viac.
143
V tejto súvislosti žalobkyňa po prvé tvrdí, že riziká týkajúce sa šírenia nezákonného obsahu sú väčšie na malých trhoch než na veľkých a že je teda paradoxné ukladať dodatočné povinnosti poskytovateľom veľkých trhov. Konkrétnejšie uvádza, že nelegálne výrobky vrátane nebezpečných alebo falšovaných výrobkov sa predávajú najmä na malých trhoch prostredníctvom sociálnych sietí alebo na darknete. Tvrdí, že riziko predaja takýchto výrobkov na veľkých trhoch je nízke. Dodáva, že z odôvodnenia 72 nariadenia 2022/2065 vyplýva, že týmto nariadením sa vo vzťahu k všetkým trhom ukladajú rôzne povinnosti, ktorých cieľom je „odradiť [ich] od predaja produktov alebo služieb v rozpore s platnými pravidlami“. Z uvedeného vyvodzuje, že samotný normotvorca uznal, že riziká spojené s predajom nelegálnych výrobkov nepredstavujú systémové riziká a nezvyšujú sa s počtom aktívnych príjemcov.
144
Na jednej strane žalobkyňa uznáva, že na účely predaja nebezpečných alebo nelegálnych výrobkov možno využiť trhy bez ohľadu na ich veľkosť.
145
Na druhej strane, aj keby sa preukázala skutočnosť, že žalobkyňa alebo iní prevádzkovatelia trhov, ktorých PMP dosahuje 45 miliónov, doposiaľ vykonávali účinnú kontrolu informácií šírených na ich platformách, nemožno v dôsledku toho vylúčiť to, že na týchto platformách by v budúcnosti mohol byť nezákonnému obsahu vystavený veľký počet osôb, pokiaľ by ich PMP zostal rovný počtu 45 miliónov alebo by bol vyšší. Preto, ako to vyplýva z bodov 73, 74 a 77 vyššie, treba konštatovať, že trh, ktorého PMP dosahuje 45 miliónov, môže vystaviť významnú časť Únie nezákonnému obsahu, a teda spôsobiť systémové riziko v zmysle článku 34 ods. 1 písm. a) nariadenia 2022/2065.
146
Za týchto podmienok treba podobne, ako to poznamenal normotvorca v odôvodnení 76 nariadenia 2022/2065, uviesť, že v prípade trhov, ktorých PMP dosahuje 45 miliónov, sa môžu vyskytovať riziká pre spoločnosť, ktoré sa svojím rozsahom a vplyvom líšia od rizík pripísateľných menším platformám.
147
Navyše skutočnosť uvádzaná žalobkyňou, že v nariadení 2022/2065 sa ukladajú povinnosti vo vzťahu k všetkým trhom, pričom ich cieľom je predchádzať predaju nebezpečných alebo nelegálnych výrobkov, nestačí na preukázanie toho, že dodatočné povinnosti uložené vo vzťahu k trhom, ktorých PMP dosahuje 45 miliónov, sú zjavne neprimerané na účely predchádzania systémovým rizikám podľa článku 34 ods. 1 uvedeného nariadenia.
148
Po druhé žalobkyňa tvrdí, že na to, aby veľmi veľké online platformy dosiahli PMP v rozsahu 45 miliónov, musia v praxi nevyhnutne pôsobiť vo viacerých členských štátoch. Vyvodzuje z toho, že povinnosti uložené poskytovateľom týchto veľmi veľkých online platforiem sa nevzťahujú na poskytovateľov online platforiem pôsobiacich len v jednom členskom štáte, a to ani vtedy, keď je obsahu uvedených platforiem vystavená podstatná časť obyvateľstva tohto členského štátu. V tejto súvislosti uvádza, že takéto rozdielne zaobchádzanie nie je odôvodnené predchádzaním určitým systémovým rizikám vrátane rizík týkajúcich sa demokratického procesu, ktoré majú vnútroštátnu povahu.
149
Na jednej strane však žalobkyňa nevysvetľuje dôvod, prečo by mali mať niektoré riziká len vnútroštátnu povahu, a to napriek tomu, že na úrovni Únie existuje demokratický proces, ako to vyplýva z článku 10 ZEÚ a článku 22 ods. 2 ZFEÚ.
150
Na druhej strane z článku 33 ods. 2 nariadenia 2022/2065 a odôvodnenia 76 tohto nariadenia vyplýva, že normotvorca sa domnieval, že v prípade určitej online platformy sa môžu vyskytnúť systémové riziká na úrovni Únie, ak jej PMP dosiahne alebo presiahne 10 % obyvateľstva Únie. Treba uviesť, že v prípade online platforiem, ktoré by boli prítomné len v jednom členskom štáte a ktorých PMP by bol nižší ako 45 miliónov, a to aj keby bola značná časť obyvateľstva tohto členského štátu vystavená ich obsahu, by sa vyskytovali systémové riziká na úrovni Únie zrejme v menšej miere ako v prípade online platforiem, ktorých PMP presahuje 45 miliónov.
151
V dôsledku toho treba konštatovať, že článok 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 v rozsahu, v akom sa uplatňuje len na poskytovateľov trhov, ktorých PMP dosahuje 45 miliónov, nevedie k svojvoľnému alebo zjavne neprimeranému rozlišovaniu na účely predchádzania systémovým rizikám uvedeným v článku 34 ods. 1 tohto nariadenia.
152
V treťom rade žalobkyňa tvrdí, že na účely uplatňovania povinností stanovených v článkoch 34 až 43 nariadenia 2022/2065 by sa s poskytovateľmi trhov malo zaobchádzať rovnako ako s maloobchodníkmi. Konštatuje totiž, že na maloobchodníkov, teda podniky, ktoré na internete predávajú len svoje vlastné výrobky, sa článok 33 ods. 1 tohto nariadenia nevzťahuje, hoci podobne ako trhy tiež umožňujú spotrebiteľom uzatvárať zmluvy na diaľku s obchodníkmi.
153
Na jednej strane sa však na online platformách na rozdiel od internetových stránok maloobchodníkov šíria informácie, ktoré pochádzajú od príjemcov služby. Zatiaľ čo teda na internetových stránkach maloobchodníkov sa v zásade šíria len ich vlastné informácie, na online platformách sa môžu šíriť informácie pochádzajúce od veľkého počtu osôb. Z ekonomickej štúdie žalobkyne tak vyplýva, že na platforme Amazon Store svoje výrobky predáva niekoľko miliónov predajcov.
154
Za týchto podmienok treba uviesť, že na rozdiel od maloobchodníkov poskytovatelia online platforiem nemusia nevyhnutne vedieť o všetkých informáciách šírených na ich platformách. Navyše treba uviesť, že z tohto dôvodu sa na ne vzťahujú výnimky zo zodpovednosti, ktorých zákonnosť žalobkyňa nespochybňuje. Z článku 6 nariadenia 2022/2065 teda vyplýva, že títo poskytovatelia nie sú zodpovední za informácie uchovávané na žiadosť príjemcu služby, ak nemajú vedomosť o nezákonnej činnosti alebo nezákonnom obsahu. V článku 8 tohto nariadenia sa v tejto súvislosti dodáva, že týmto poskytovateľom sa neukladá všeobecná povinnosť monitorovať informácie, ktoré títo poskytovatelia prenášajú alebo uchovávajú, ani povinnosť aktívne zisťovať skutočnosti alebo okolnosti naznačujúce nezákonnú činnosť.
155
Preto treba poznamenať, že na rozdiel od maloobchodníkov môžu poskytovatelia veľkých online platforiem nevedome umožňovať šírenie nezákonného obsahu bez toho, aby za to niesli zodpovednosť.
156
Na druhej strane Komisia vo svojom posúdení vplyvu uviedla, že „jedinečná situácia najväčších online platforiem, ako sú sociálne siete alebo online trhy, predstavuje dôležitý faktor identifikovaných problémov“, že „na relatívne obmedzenom počte online platforiem sa sústreďuje veľmi veľký počet používateľov, a to tak spotrebiteľov, ako aj obchodníkov“ a že „veľmi veľké platformy majú vyššiu úroveň spoločenského a hospodárskeho rizika, keďže sa v skutočnosti stali verejnými priestormi a pre milióny občanov a podnikov zohrávajú systémovú úlohu“. Komisia tiež uviedla, že „inými slovami majú oveľa väčší vplyv na spoločnosť a jednotný trh ako menšie platformy, pretože oslovujú širokú verejnosť“. Komisia tak uviedla, že veľmi veľké online platformy zohrávajú významnú úlohu tak pre spotrebiteľov, ako aj pre predajcov, ktorí na týchto platformách predávajú svoje výrobky. Je nesporné, že maloobchodníci takúto úlohu nemajú, prinajmenšom pokiaľ ide o týchto predajcov.
157
Za týchto podmienok treba konštatovať, že článok 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 v rozsahu, v akom sa uplatňuje len na poskytovateľov trhov, a nie na maloobchodníkov, nevedie k svojvoľnému či zjavne neprimeranému rozlišovaniu na účely predchádzania systémovým rizikám uvedeným v článku 34 ods. 1 tohto nariadenia.
158
Z uvedeného vyplýva, že žalobkyňa a bevh nemôžu dôvodne tvrdiť, že článok 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 porušuje článok 20 Charty.
159
V dôsledku toho treba tretiu časť prvého žalobného dôvodu zamietnuť.
d)
O štvrtej časti prvého žalobného dôvodu založenej na porušení článku 11 ods. 1 Charty
160
Žalobkyňa, ktorú podporuje bevh, uvádza, že keď sa v článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 niektoré trhy podriaďujú povinnosti stanovenej v článku 38 tohto nariadenia, ide o porušenie slobody prejavu a práva na informácie, ktoré zakotvuje článok 11 ods. 1 Charty. Tvrdí, že táto povinnosť spočíva v tom, že pre každý odporúčací systém sa poskytne možnosť, ktorá nie je založená na profilovaní. Uvedená povinnosť tak údajne zasahuje do slobody prejavu hospodárskych subjektov v rozsahu, v akom im bráni v prezentovaní najrelevantnejších výrobkov spotrebiteľom. Navyše údajne obmedzuje schopnosť predajcov, ktorí sú na trhoch tretími stranami, v účinnej propagácii svojich výrobkov a v komunikácii so zákazníkmi. Napokon údajne nie je odôvodnená na účely predchádzania systémovým rizikám podľa uvedeného nariadenia.
161
Komisia, ktorú podporujú Parlament, Rada a BEUC, argumentáciu žalobkyne spochybňuje.
162
Podľa článku 11 ods. 1 Charty má každý právo na slobodu prejavu. Toto právo zahŕňa slobodu zastávať názory a prijímať a rozširovať informácie a myšlienky bez zasahovania orgánov verejnej moci a bez ohľadu na hranice.
163
Vo vysvetlivkách k Charte sa spresňuje, že článok 11 Charty zodpovedá článku 10 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaného v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“).
164
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva vyplýva, že článok 10 EDĽP, ktorým sa chráni sloboda prejavu a právo na informácie, sa uplatňuje najmä na šírenie informácií obchodnej povahy podnikateľom najmä vo forme reklám (pozri rozsudok z 3. februára 2021, Fussl Modestraße Mayr, C‑555/19, EU:C:2021:89, bod 81 a citovanú judikatúru).
165
Ako to bolo pripomenuté v bode 95 vyššie, v článku 38 nariadenia 2022/2065 sa stanovuje, že poskytovatelia veľmi veľkých online platforiem, ktorí používajú odporúčacie systémy, poskytnú pre každý zo svojich odporúčacích systémov aspoň jednu možnosť, ktorá nie je založená na profilovaní.
166
Na jednej strane treba v tejto súvislosti uviesť, že žalobkyňa nevysvetľuje dôvod, prečo by článok 38 nariadenia 2022/2065, ktorý sa uplatňuje len na poskytovateľov veľmi veľkých online platforiem, mal obmedzovať spôsob, ako môžu predajcovia predávajúci výrobky na trhoch prezentovať informácie obchodného charakteru vrátane reklám. Z toho vyplýva, že žalobkyňa nemôže dôvodne tvrdiť, že toto ustanovenie predstavuje zásah do slobody prejavu a práva na informácie uvedených predávajúcich.
167
Na druhej strane treba uviesť, že keď sa článkom 38 nariadenia 2022/2065 ukladá poskytovateľom veľmi veľkých online platforiem povinnosť ponúknuť pre každý z ich odporúčacích systémov aspoň jednu možnosť, ktorá nie je založená na profilovaní, dochádza k obmedzeniu spôsobu, akým títo poskytovatelia môžu prezentovať výrobky predávané na ich platformách v prípade, že si príjemca takúto možnosť zvolí.
168
Článok 38 nariadenia 2022/2065 teda predstavuje zásah do slobody prejavu a práva na informácie trhov.
169
Treba však pripomenúť, že práva zakotvené v článku 11 Charty nie sú absolútnymi výsadami, ale musia sa vnímať vo vzťahu k ich úlohe v spoločnosti (rozsudok zo 6. októbra 2020, Privacy International, C‑623/17, EU:C:2020:790, bod 63). Ako to vyplýva z bodu 55 vyššie, akékoľvek obmedzenie týchto práv musí byť ustanovené zákonom, musí rešpektovať ich podstatu a musí byť, za predpokladu dodržania zásady proporcionality, nevyhnutné a musí skutočne zodpovedať cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo potrebe ochrany práv a slobôd iných.
170
Po prvé je v prejednávanej veci nesporné, že obmedzenie vyplývajúce z článku 38 nariadenia 2022/2065 je stanovené legislatívnym aktom, a preto ho treba považovať za stanovené zákonom.
171
Po druhé nie je dotknutý základný obsah slobody prejavu a práva na informácie poskytovateľov veľmi veľkých online platforiem. Na jednej strane totiž článok 38 nariadenia 2022/2065 neobsahuje pravidlá obmedzujúce slobodu, ktorú majú títo dodávatelia pri prezentácii výrobkov predávaných na ich platformách v rámci odporúčacieho systému, ktorý nie je založený na profilovaní. Na druhej strane sa týmto ustanovením nezakazuje uvedeným poskytovateľom poskytovať odporúčacie systémy založené na profilovaní, pokiaľ pre každý z týchto systémov poskytujú aj možnosť, ktorá nie je založená na profilovaní.
172
Po tretie obmedzenie vyplývajúce z článku 38 nariadenia 2022/2065 sleduje cieľ všeobecného záujmu uznaný Úniou. Ako totiž bolo uvedené v bode 101 vyššie, toto ustanovenie môže prispieť k vysokej úrovni ochrany spotrebiteľov zakotvenej v článku 38 Charty.
173
Po štvrté, pokiaľ ide o proporcionalitu konštatovaného zásahu, treba zdôrazniť, že z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva týkajúcej sa článku 10 ods. 2 EDĽP vyplýva, že dotknuté orgány majú určitú mieru voľnej úvahy pri rozhodovaní o existencii naliehavej sociálnej potreby, ktorá môže odôvodniť obmedzenie slobody prejavu. Podľa tejto judikatúry je to osobitne nevyhnutné v obchodných veciach a predovšetkým v takej komplexnej a premenlivej oblasti, ako je reklama (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. februára 2021, Fussl Modestraße Mayr, C‑555/19, EU:C:2021:89, bod 91).
174
V tejto súvislosti treba uviesť, že povinnosť poskytnúť pre každý odporúčací systém aspoň jednu možnosť, ktorá nie je založená na profilovaní, ako sa to uvádza v článku 38 nariadenia 2022/2065, vyplýva z vyvažovania záujmov medzi slobodou prejavu obchodného charakteru poskytovateľov veľmi veľkých online platforiem a ochranou spotrebiteľa. Normotvorca sa tak mohol bez toho, aby prekročil širokú mieru svojej voľnej úvahy, domnievať, že ochrana spotrebiteľa si vyžaduje, aby spotrebitelia mali, ak si to želajú, prístup k možnosti, ktorá nie je pre každý z odporúčacích systémov používaných na veľmi veľkých online platformách založená na profilovaní.
175
V dôsledku toho treba konštatovať, že žalobkyňa a bevh nemôžu dôvodne tvrdiť, že článok 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 porušuje článok 11 Charty.
176
Z uvedeného vyplýva, že štvrtú časť prvého žalobného dôvodu treba zamietnuť.
e)
O piatej časti prvého žalobného dôvodu založenej na porušení článku 7 Charty
177
Žalobkyňa, ktorú podporuje bevh, uvádza, že keď sa v článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 podriaďujú niektoré trhy povinnostiam stanoveným v článku 39 a článku 40 ods. 4 a 12 tohto nariadenia, ide o porušenie ochrany dôverných údajov zakotvenej v článku 7 Charty. Na jednej strane totiž sprístupnenie informácií uvedených v článku 39 predmetného nariadenia verejnosti môže údajne spôsobiť poskytovateľom trhov značnú obchodnú ujmu. Na druhej strane článok 40 ods. 4 a 12 toho istého nariadenia môže údajne viesť k oznámeniu veľkého množstva informácií výskumným pracovníkom. Navyše v tomto ustanovení sa údajne nestanovujú dostatočné záruky na zachovanie dôvernosti týchto informácií. Napokon ani článok 39, ani článok 40 ods. 4 a 12 predmetného nariadenia údajne nie sú odôvodnené na účely predchádzania systémovým rizikám uvedeným v tomto nariadení.
178
Komisia, ktorú podporujú Parlament, Rada a BEUC, argumentáciu žalobkyne spochybňuje.
179
Podľa článku 7 Charty má každý právo na rešpektovanie svojho súkromného a rodinného života, obydlia a komunikácie.
180
Vo vysvetlivkách k Charte sa uvádza, že práva zaručené v článku 7 Charty zodpovedajú právam zaručeným v článku 8 EDĽP. Z uvedeného vyplýva, že v súlade s článkom 52 ods. 3 Charty sú obmedzenia, ktoré možno v súvislosti s nimi legitímne stanoviť, rovnaké ako obmedzenia tolerované v rámci článku 8 EDĽP.
181
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva vyplýva, že pojem „súkromie“ nevylučuje profesijné alebo obchodné činnosti fyzických a právnických osôb (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. februára 2008, Varec, C‑450/06, EU:C:2008:91, bod 48, a z 29. júla 2024, Belgian Association of Tax Lawyers a i., C‑623/22, EU:C:2024:639, bod 126).
182
Na jednej strane sa v prejednávanej veci, ako to vyplýva z bodu 87 vyššie, v článku 39 nariadenia 2022/2065 stanovuje, že poskytovatelia veľmi veľkých online platforiem zostavia a zverejnia archív s informáciami týkajúcimi sa ich reklamných činností za celé obdobie, počas ktorého prezentovali dotknutú reklamu, a to až na obdobie jedného roka od posledného zobrazenia danej reklamy. V tomto ustanovení sa navyše spresňuje, že uvedení poskytovatelia musia zabezpečiť, aby tento archív neobsahoval žiadne osobné údaje príjemcov služby, ktorým sa táto reklama zobrazovala, alebo mohla zobraziť.
183
Na druhej strane z bodov 114 a 117 vyššie vyplýva, že v článku 40 ods. 4 a 12 nariadenia 2022/2065 sa stanovuje, že poskytovatelia veľmi veľkých online platforiem môžu byť povinní na základe odôvodnenej žiadosti koordinátora digitálnych služieb v mieste usadenia poskytnúť prevereným výskumným pracovníkom rôzne informácie vrátane dôverných informácií.
184
Za týchto podmienok treba uviesť, že článok 39 a článok 40 ods. 4 a 12 nariadenia 2022/2065 v rozsahu, v akom sa v nich ukladá poskytovateľom veľmi veľkých online platforiem povinnosť sprístupniť informácie, ktoré môžu byť dôverné, predstavujú zásah do práva na súkromie zaručeného v článku 7 Charty.
185
Práva zakotvené v článku 7 Charty však nie sú absolútnymi výsadami, ale musia sa vnímať vo vzťahu k ich úlohe v spoločnosti (rozsudky zo 16. júla 2020, Facebook Ireland a Schrems, C‑311/18, EU:C:2020:559, bod 172, a z 29. júla 2024, Belgian Association of Tax Lawyers a i., C‑623/22, EU:C:2024:639, bod 134). Ako to vyplýva z bodu 55 vyššie, akékoľvek obmedzenie týchto práv musí byť ustanovené zákonom, musí rešpektovať ich podstatu a musí byť, za predpokladu dodržania zásady proporcionality, nevyhnutné a musí skutočne zodpovedať cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo potrebe ochrany práv a slobôd iných.
186
V prvom rade je v prejednávanej veci nesporné, že obmedzenia vyplývajúce z článku 39 a článku 40 ods. 4 a 12 nariadenia 2022/2065 sú stanovené legislatívnym aktom a že preto ich treba považovať za stanovené zákonom.
187
V druhom rade podstata práva poskytovateľov veľmi veľkých online platforiem na súkromie nie je dotknutá.
188
Po prvé článok 39 nariadenia 2022/2065 totiž stanovuje šírenie informácií len počas ohraničeného obdobia a len pokiaľ ide o obmedzenú časť hospodárskej činnosti trhov. V tejto súvislosti žalobkyňa sama uznáva, že jej príjmy z reklamy predstavujú len 7 % z jej celkových príjmov. Ako to bolo navyše uvedené v bodoch 110 a 112 vyššie, v tomto ustanovení sa nestanovuje šírenie informácií týkajúcich sa úspechu reklamy, o ktorých žalobkyňa tvrdí, že sú z obchodného hľadiska najcitlivejšie. Okrem toho časť týchto informácií, ako sú informácie týkajúce sa obsahu reklám, výrobkov a ochranných známok, ktoré sú predmetom dotknutých reklám, nie je dôverná. Napokon v tom istom ustanovení sa vylučuje šírenie akýchkoľvek osobných údajov príjemcov služby vystavených uvedeným reklamám.
189
Navyše je pravda, že žalobkyňa v odpovedi na otázku Všeobecného súdu na pojednávaní uviedla, že článok 39 ods. 2 písm. b) a c) nariadenia 2022/2065 vyžaduje zverejnenie totožnosti fyzickej osoby, v mene ktorej sa reklama prezentovala alebo ktorá za ňu zaplatila. Treba však konštatovať, že takéto sprístupnenie samo osebe neumožňuje získať prehľad o súkromnom a rodinnom živote dotknutej osoby. Za týchto podmienok sa nezdá, že by sprístupnenie samotnej totožnosti inzerenta mohlo predstavovať zásah do podstaty práv zaručených v článku 7 Charty [pozri v tomto zmysle a analogicky stanovisko 1/15 (Dohoda o PNR medzi EÚ a Kanadou) z 26. júla 2017, EU:C:2017:592, body 150 a 151; rozsudky z 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, body 50 až 52, a z 21. marca 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden, C‑61/22, EU:C:2024:251, body 80 a 81].
190
Po druhé v článku 40 ods. 4 a 12 nariadenia 2022/2065 sa stanovuje poskytovanie informácií len na základe odôvodnenej žiadosti koordinátora digitálnych služieb členského štátu usadenia a na použitie preverenými výskumnými pracovníkmi, ktorí v súlade s článkom 40 ods. 8 písm. d) tohto nariadenia najmä preukázali, že sú schopní splniť osobitné požiadavky na bezpečnosť a dôvernosť údajov.
191
V treťom rade, pokiaľ ide o dodržiavanie zásady proporcionality, najskôr je potrebné sa ubezpečiť, že povinnosti podľa článku 39 a článku 40 ods. 4 a 12 nariadenia 2022/2065 sú spôsobilé dosiahnuť cieľ všeobecného záujmu uznaný Úniou, následne že zásah do základného práva na rešpektovanie súkromného života, ktorý by mohol vyplývať z uvedených povinností, sa obmedzuje na to, čo je striktne nevyhnutné, v tom zmysle, že sledovaný cieľ nemožno primerane dosiahnuť rovnako účinným spôsobom inými prostriedkami, ktoré menej zasahujú do tohto práva, a napokon za predpokladu, že to tak skutočne je, že takýto zásah nie je neprimeraný a nespôsobuje neprimerané negatíva vo vzťahu k uvedenému cieľu, čo predpokladá najmä zváženie dôležitosti tohto cieľa a závažnosti uvedeného zásahu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. júla 2024, Belgian Association of Tax Lawyers a i., C‑623/22, EU:C:2024:639, bod 139). V tejto súvislosti však treba pripomenúť, že právo na zásah do súkromia môže ísť v prípade profesijných alebo podnikateľských činností oveľa ďalej ako v iných prípadoch (pozri v tomto zmysle rozsudky z 22. októbra 2002, Roquette Frères, C‑94/00, EU:C:2002:603, bod 29, a z 29. júla 2024, Belgian Association of Tax Lawyers a i., C‑623/22, EU:C:2024:639, bod 127).
192
Po prvé na rozdiel od toho, čo tvrdí bevh, obmedzenia vyplývajúce z článku 39 a článku 40 ods. 4 a 12 nariadenia 2022/2065 sú vhodné na dosiahnutie cieľa všeobecného záujmu uznaného Úniou. Ako totiž bolo uvedené v bodoch 89 a 118 vyššie, zmyslom týchto ustanovení je znížiť systémové riziká najmä s cieľom prispieť k vysokej úrovni ochrany spotrebiteľa zakotvenej v článku 38 Charty.
193
Po druhé, ako to vyplýva z bodov 86 až 89 vyššie, alternatívne opatrenia k článku 39 nariadenia 2022/2065, na ktoré sa odvoláva žalobkyňa, neumožňujú dosiahnuť rovnakú úroveň ochrany spotrebiteľa.
194
Žalobkyňa navyše nepredložila žiadny iný dôkaz, na základe ktorého by bolo možné preukázať, že článok 39 nariadenia 2022/2065 ide nad rámec toho, čo je nevyhnutne potrebné na to, aby sa spotrebitelia mohli oboznámiť s reklamami šírenými na veľmi veľkých online platformách vrátane tých, ktorým by neboli vystavení s ohľadom na použité parametre cielenia, a aby mohli pochopiť dôvody, prečo sú s ohľadom na uvedené parametre určitým reklamám vystavení, a iným nie. Neuvádza ani dôkaz, na základe ktorého by bolo možné preukázať, že toto ustanovenie ide nad rámec toho, čo je nevyhnutne potrebné na to, aby médiá a združenia na ochranu spotrebiteľov mohli kontrolovať reklamu šírenú na veľmi veľkých online platformách, najmä s cieľom predchádzať propagácii nezákonných alebo nevhodných výrobkov vo vzťahu k určitým skupinám verejnosti, ako sú maloleté osoby.
195
Žalobkyňa nepredložila ani žiadny dôkaz, ktorý by umožňoval domnievať sa, že článok 40 ods. 4 a 12 nariadenia 2022/2065 ide nad rámec toho, čo je nevyhnutne potrebné na to, aby mohlo dôjsť k odhaleniu, identifikácii a pochopeniu systémových rizík v Únii. Žalobkyňa navyše netvrdí, že by existovali alternatívne opatrenia k tomuto ustanoveniu, ktoré by umožňovali dosiahnuť tento cieľ.
196
Po tretie, ako to bolo uvedené v bodoch 111 a 188 vyššie, treba na jednej strane uviesť, že informácie šírené podľa článku 39 nariadenia 2022/2065 sa týkajú len obmedzenej časti hospodárskej činnosti trhov. Navyše časť týchto informácií, ako sú informácie týkajúce sa obsahu reklám, výrobkov a ochranných známok, ktoré sú predmetom dotknutých reklám, nie sú dôverné, pričom informácie, ktoré sú pre žalobkyňu z obchodného hľadiska najcitlivejšie, konkrétne informácie týkajúce sa úspechu reklamy, nie sú súčasťou informácií šírených na základe uvedeného ustanovenia.
197
Okrem toho v rozsahu, v akom žalobkyňa na pojednávaní poukázala na zverejnenie totožnosti fyzických osôb uvedených v článku 39 ods. 2 písm. b) a c) nariadenia 2022/2065, treba uviesť, že toto zverejnenie sa týka len inzerentov, ktorí sa rozhodli pre zobrazenie reklamy na veľmi veľkej online platforme. Z uvedeného ustanovenia navyše vyplýva, že archív neobsahuje informácie týkajúce sa fyzickej osoby, keď bola reklama zobrazená a zaplatená právnickou osobou. Títo inzerenti si teda môžu založiť právnickú osobu, aby nedošlo k zverejneniu ich totožnosti.
198
Na druhej strane sa článok 40 ods. 4 a 12 nariadenia 2022/2065 v osobitných prípadoch obmedzuje na úpravu poskytovania informácií prevereným výskumným pracovníkom tak, aby sa zachovala ich prípadná dôvernosť.
199
Súdny dvor navyše vo svojej judikatúre zdôraznil povahu a význam verejného záujmu, na ktorom spočíva ochrana spotrebiteľov, ktorí sa voči predajcom alebo dodávateľom nachádzajú v nevýhodnejšom postavení (pozri rozsudok z 3. apríla 2019, Aqua Med, C‑266/18, EU:C:2019:282, bod 43 a citovanú judikatúru). Cieľ ochrany spotrebiteľa je o to dôležitejší vo vzťahu k takým poskytovateľom veľmi veľkých online platforiem, ako je žalobkyňa, v prípade ktorých, ako to bolo uvedené v bode 77 vyššie, sa môžu vyskytovať systémové riziká pre spoločnosť.
200
Za týchto podmienok treba konštatovať, že v rozsahu, v akom sa v článku 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 podriaďujú niektoré trhy povinnostiam podľa článku 39 a článku 40 ods. 4 a 12 tohto nariadenia, nedochádza k neprimeranému zásahu do práva na súkromie zaručeného v článku 7 Charty a nevznikajú neprimerané negatíva s ohľadom na sledované ciele.
201
Z uvedeného vyplýva, že žalobkyňa a bevh nemôžu dôvodne tvrdiť, že článok 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 porušuje článok 7 Charty.
202
Združenie bevh napokon tvrdí, že článok 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 porušuje ochranu osobných údajov zakotvenú v článku 8 Charty v rozsahu, v akom sa niektoré trhy podriaďujú povinnostiam podľa článku 39 tohto nariadenia. Uvádza, že medzi informáciami šírenými podľa článku 39 predmetného nariadenia sa nachádza „totožnosť alebo právnická osoba, v mene ktorej sa reklama zobrazuje a platí“. Stačí konštatovať, že osobné údaje sa môžu týkať len fyzických osôb, a nie právnických osôb, ako to vyplýva z vysvetliviek k Charte a zo smernice Európskeho parlamentu a Rady 95/46/ES z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov (Ú. v. ES L 281, 1995, s. 31; Mim. vyd. 13/015, s. 355), na ktorú tieto vysvetlivky odkazujú. Navyše za predpokladu, že bevh malo v úmysle odkázať na fyzické osoby podľa článku 39 ods. 2 písm. b) a c) nariadenia 2022/2065, treba uviesť, že porušenie článku 8 Charty je v každom prípade vylúčené z dôvodov uvedených v bodoch 189 a 197 vyššie.
203
V dôsledku toho treba zamietnuť piatu časť prvého žalobného dôvodu bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o prípustnosti, ktorá sa týka niektorých tvrdení uvedených na jej podporu v replike a ktorú Komisia spochybňuje.
204
V dôsledku tohto treba prvý žalobný dôvod zamietnuť v celom rozsahu.
B. O druhom a treťom žalobnom dôvode, ktoré sú založené na námietke nezákonnosti článkov 38 a 39 nariadenia 2022/2065
205
V rámci svojho druhého a tretieho žalobného dôvodu žalobkyňa namieta nezákonnosť článkov 38 a 39 nariadenia 2022/2065.
206
Žalobkyňa tvrdí, že argumentáciu rozvinutú v rámci druhého a tretieho žalobného dôvodu treba chápať tak, že bola rozvinutá tiež v rámci prvého žalobného dôvodu.
207
Ako to bolo konkrétnejšie uvedené v bodoch 19 a 31 vyššie, žalobkyňa v rámci svojho prvého žalobného dôvodu tvrdí, že článok 33 ods. 1 nariadenia 2022/2065 je nezákonný z dôvodu, že niektoré trhy sa v ňom podriaďujú povinnostiam podľa článkov 34 až 43 tohto nariadenia, ktoré sú samy osebe nezákonné. Z bodu 32 repliky vyplýva, že jej argumentácia týkajúca sa osobitne článkov 38 a 39 uvedeného nariadenia a rozvinutá v rámci prvého žalobného dôvodu sa musí považovať za rovnako rozvinutú v rámci druhého a tretieho žalobného dôvodu a naopak.
208
Keďže teda prvý žalobný dôvod bol zamietnutý ako nedôvodný, v dôsledku toho treba zamietnuť aj druhý a tretí žalobný dôvod ako nedôvodné bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o ich prípustnosti, ktorú spochybňujú Komisia, Parlament, Rada a BEUC.
209
Z uvedeného vyplýva, že žaloba sa musí zamietnuť v celom rozsahu bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o prípustnosti druhého žalobného návrhu, ktorú spochybňuje Komisia.
IV. O trovách
210
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania Komisie vrátane trov konania o nariadení predbežného opatrenia v súlade s návrhom Komisie.
211
Navyše podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku inštitúcie, ktoré do konania vstúpili ako vedľajší účastníci konania, znášajú svoje vlastné trovy konania. Parlament a Rada teda znášajú svoje vlastné trovy konania.
212
Rovnako v súlade s článkom 138 ods. 3 rokovacieho poriadku BEUC a bevh znášajú svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (siedma rozšírená komora)
rozhodol takto:
1.
Žaloba sa zamieta.
2.
Amazon EU Sàrl znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii, vrátane trov konania o nariadení predbežného opatrenia.
3.
Európsky parlament, Rada Európskej únie, Európska organizácia spotrebiteľov (BEUC) a Bundesverband E‑Commerce und Versandhandel Deutschland eV (bevh) znášajú svoje vlastné trovy konania.
Papasavvas
Kowalik‑Bańczyk
Buttigieg
Dimitrakopoulos
Ricziová
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 19. novembra 2025.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.