62008CC0442_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
Obsah
I –	Právny rámec
A –	Európska dohoda o pridružení s Maďarskou republikou
B –	Nariadenie (ES) č. 515/97
C –	Ustanovenia colného práva Spoločenstva
D –	Predpisy upravujúce vlastné zdroje
II –	Skutkový stav a konanie pred podaním žaloby
III –	Konanie pred Súdnym dvorom
IV –	O výhradách Komisie
A –	O výhrade týkajúcej sa porušenia článku 220 ods. 1 prvej vety a článku 221 ods. 1 colného kódexu
1.	O zohľadnení súdneho konania o žalobe podanej proti výsledkom následnej kontroly
a)	Tvrdenia účastníkov konania
b)	Posúdenie
i)	O rozsudku vo veci Sfakianakis
ii)	O účinkoch následnej kontroly
iii)	O účinkoch žaloby
iv)	Záver
2.	O prekročení podmienok stanovených v článku 220 colného kódexu
a)	Tvrdenia účastníkov konania
b)	Posúdenie
3.	O chýbajúcom hodnotení zo strany úradu OLAF a o potrebe záverečnej správy
a)	Tvrdenia účastníkov konania
b)	Posúdenie
4.	O oznámení o vzájomnej pomoci z 27. októbra 1999
a)	Tvrdenia účastníkov konania
b)	Posúdenie
5.	Záver
B –	O čase, keď mala byť pripísaná sporná výška vlastných zdrojov
1.	Tvrdenia účastníkov konania
2.	Posúdenie
C –	O odmietnutí zaplatiť úroky z omeškania
1.	Tvrdenia účastníkov konania
2.	Posúdenie
V –	Trovy
VI –	Návrh
1. Toto konanie o nesplnení povinnosti patrí do kontextu právnej úpravy týkajúcej sa vlastných zdrojov Spoločenstiev. Jeho jadrom sú však právne otázky týkajúce sa metód spolupráce medzi colnými správami v súvislosti s európskymi dohodami o pridružení, podľa ktorých má byť výrobkom pochádzajúcim z pridruženej krajiny zaručené preferenčné zaobchádzanie.
2. V konaní ide o nákladné automobily, ktoré boli z Maďarskej republiky do Európskej únie dovážané v čase, keď bolo Maďarsko ešte len pridruženou krajinou. Podľa Európskej dohody o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Maďarskou republikou na druhej strane(2) (ďalej len „Európska dohoda o pridružení“) sa s tovarom, ktorý bol maďarského pôvodu, zaobchádzalo pri dovoze na územie Spoločenstva preferenčne. V danom prípade vystavili maďarské colné orgány pre niektoré nákladné automobily osvedčenia o pôvode v podobe sprievodných osvedčení EUR.1. Po dovezení týchto vozidiel za preferenčných podmienok do Nemecka informovala Komisia nemecké colné orgány o výsledkoch následnej kontroly sprievodného osvedčenia EUR.1 vykonaného maďarskými colnými orgánmi. Výsledkom kontroly bolo konštatovanie, že nákladné automobily nemožno považovať za tovar s pôvodom v Maďarsku, a sprievodné osvedčenie EUR.1 bolo udelené neoprávnene. Jadrom tohto sporu je otázka, či boli nemecké colné orgány od tohto okamihu povinné vykonať dodatočné zapísanie dovozných ciel do účtovnej evidencie, ako to prikazuje článok 220 ods. 1 prvá veta nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva(3) (ďalej len „colný kódex“), a upovedomiť dlžníka v zmysle článku 221 ods. 1 tohto nariadenia, ak sa zároveň dozvedeli aj o tom, že proti výsledku dodatočného preskúmania bola na maďarský súd podaná žaloba.
3. Predmetné konanie vo veci samej poskytuje Súdnemu dvoru príležitosť, aby v nadväznosti na svoj rozsudok vo veci Sfakianakis(4) vysvetlil otázky týkajúce sa metódy spolupráce medzi colnými správami, ktorú upravuje protokol č. 4 Európskej dohody o pridružení.
I – Právny rámec
A – Európska dohoda o pridružení s Maďarskou republikou
4. Protokol č. 4 Európskej dohody o pridružení upravuje pojmy „výrobky s pôvodom v“ alebo „výrobky pochádzajúce z“, ako aj metódy spolupráce orgánov colnej správy.
5. Na daný skutkový stav sa z časového hľadiska použije znenie protokolu č. 4 v zmysle rozhodnutia Asociačnej rady č. 1/95 medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Maďarskou republikou na druhej strane zo 17. júla 1995, ktorým sa mení protokol č. 4 k Európskej dohode o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Maďarskou republikou na druhej strane [ neoficiálny preklad ](5), a znenie protokolu podľa rozhodnutia Asociačnej rady č. 3/96 o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Maďarskou republikou na druhej strane z 28. decembra 1996, ktorým sa mení protokol č. 4 k Európskej dohode o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Maďarskou republikou na druhej strane [ neoficiálny preklad ](6) . Pokiaľ sa v danom prípade z časového hľadiska použijú ustanovenia protokolu č. 4 v znení rozhodnutia č. 1/95, z obsahového hľadiska sa do veľkej miery zhodujú s ustanoveniami protokolu č. 4 zmeneného a doplneného rozhodnutím č. 3/96. Ďalej sa preto budem opierať o znenie protokolu zmenené a doplnené rozhodnutím č. 3/96 (ďalej len „protokol“).
6. Podľa článku 16 ods. 1 protokolu získajú výrobky s pôvodom v Maďarsku pri dovoze do Spoločenstva výhody v zmysle dohody, ak sa predloží sprievodné osvedčenie EUR.1.(7)
7. Podľa článku 17 ods. 1 protokolu vydajú colné orgány vyvážajúceho štátu sprievodné osvedčenie EUR.1 na základe písomnej žiadosti podanej dovozcom alebo – na jeho zodpovednosť – jeho splnomocneným zástupcom.(8) Podľa článku 17 ods. 5 protokolu prijmú colné orgány, ktoré vydávajú osvedčenia EUR.1, všetky opatrenia potrebné na kontrolu pôvodu výrobkov a overenie, či sú splnené ostatné podmienky stanovené týmto protokolom.(9) Na tento účel sú oprávnené požadovať všetky doklady a vykonávať akúkoľvek kontrolu účtovníctva vývozcu alebo akúkoľvek inú kontrolu, ktorú považujú za potrebnú.
8. Podľa článku 31 ods. 2 protokolu si Spoločenstvo a Maďarsko v záujme riadneho vykonania tohto protokolu poskytnú prostredníctvom svojich colných správ vzájomnú pomoc pri kontrole pravosti osvedčení EUR.1 a správnosti údajov uvedených na faktúrach.
9. Článok 32 protokolu upravuje následnú kontrolu osvedčení o pôvode. Stanovuje:
„1. Následná kontrola osvedčení o pôvode sa vykoná náhodne alebo vždy, keď majú colné orgány dovážajúceho štátu opodstatnené pochybnosti o pravosti týchto dokumentov, o pôvode príslušných výrobkov alebo dodržiavaní ostatných podmienok stanovených týmto protokolom.
2. V prípadoch uvedených v odseku 1 zašlú colné orgány dovážajúceho štátu certifikát EUR.1... alebo kópiu týchto dokumentov colným orgánom vyvážajúceho štátu, pričom uvedú dôvody odôvodňujúce kontrolu. Na podporu žiadosti o následnú kontrolu predložia všetky získané doklady a oznámia všetky skutočnosti, ktoré sú im známe a umožňujú domnievať sa, že údaje predložené v osvedčeniach o pôvode nie sú správne.
3. Kontrolu vykonajú colné orgány vyvážajúceho štátu. Na tento účel sú oprávnené požadovať predloženie všetkých dôkazov a vykonať akúkoľvek kontrolu účtovníctva vývozcu alebo akúkoľvek inú kontrolu, ktorú považujú za potrebnú.
4. Pokiaľ sa colné orgány dovážajúceho štátu rozhodnú pozastaviť preferenčné zaobchádzanie s príslušným výrobkom až do výsledkov kontroly, môžu dovozcovi výrobky odovzdať po splnení ochranných opatrení, ktoré považujú za nevyhnutné.
5. Colné orgány, ktoré požiadali o kontrolu, budú o výsledkoch informované čo najskôr. Z výsledkov musí byť jasné, či sú osvedčenia pravé a či môžu byť príslušné výrobky považované za výrobky majúce pôvod v Spoločenstve, Maďarsku alebo iných štátoch uvedených v článku 4 a či spĺňajú ostatné podmienky tohto protokolu.
6. V prípade opodstatnených pochybností a ak colné orgány nedostanú odpoveď do uplynutia lehoty desiatich mesiacov odo dňa predloženia žiadosti o kontrolu, alebo ak odpoveď neobsahuje dostatočné informácie na určenie pravosti daného dokladu alebo skutočného pôvodu výrobkov, colné orgány, ktoré kontrolu požadujú, odmietnu nárok na preferenčné zaobchádzanie. Výnimku predstavuje existencia mimoriadnych okolností.“ [ neoficiálny preklad ]
10. Podľa článku 33 ods. 1 protokolu sa spory, ktoré vzniknú v súvislosti s kontrolami uvedenými v článku 32 a ktoré nemožno vyriešiť medzi colnými orgánmi žiadajúcimi o kontrolu a colnými orgánmi zodpovednými za jej vykonanie, alebo ktoré sa týkajú výkladu tohto protokolu, predložia Asociačnému výboru.
B – Nariadenie (ES) č. 515/97
11. Hlava III nariadenia Rady (ES) č. 515/97 z 13. marca 1997 o vzájomnej pomoci medzi správnymi orgánmi členských štátov a o spolupráci medzi správnymi orgánmi členských štátov a Komisiou pri zabezpečovaní riadneho uplatňovania predpisov o colných a poľnohospodárskych záležitostiach(10) upravuje vzťahy medzi colnými orgánmi členských štátov a Komisiou. Podľa článku 17 ods. 2 tejto hlavy oznámi Komisia príslušným orgánom každého členského štátu okamžite po získaní všetky informácie, ktoré by im mohli pomôcť pri presadzovaní colných alebo poľnohospodárskych predpisov.
C – Ustanovenia colného práva Spoločenstva
12. Colný kódex bol od svojho vydania niekoľkokrát zmenený. Keďže nedošlo k zmene ustanovení, ktoré sú z časového hľadiska použiteľné v danom prípade, budem odkazovať jednoducho na colný kódex.
13. Podľa článku 201 ods. 1 písm. a) colného kódexu vzniká colný dlh pri dovoze prepustením tovaru podliehajúcemu dovoznému clu do voľného obehu.
14. Článok 217 ods. 1 prvý pododsek colného kódexu upravuje zápis do účtovnej evidencie. Na základe tohto ustanovenia sú colné orgány, hneď ako majú k dispozícii potrebné údaje, povinné vypočítať príslušnú sumu dovozného cla alebo vývozného cla, ktorá vyplýva z colného dlhu, a zapísať ju do účtovnej evidencie alebo na iné rovnocenné nosiče informácií.
15. Ak nebola suma cla vyplývajúca z colného dlhu zapísaná do účtovnej evidencie alebo ak bola do účtovnej evidencie zapísaná v nižšej výške ako suma dlžná na základe právnych predpisov, zapíše sa v zmysle článku 220 ods. 1 prvej vety colného kódexu do účtovnej evidencie suma cla, ktorá má byť vybratá alebo zostáva na vybratie, a to do 2 dní odo dňa, keď sa colné orgány o tejto skutočnosti dozvedeli a môžu vypočítať sumu dlžnú a určiť dlžníka (ďalej len „dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie“).
16. Podľa článku 221 ods. 1 colného kódexu musí byť suma cla hneď po zapísaní do účtovnej evidencie vhodným spôsobom oznámená colnému dlžníkovi. Podľa článku 221 ods. 3 prvej vety colného kódexu nesmie byť upovedomenie dlžníka v zásade vykonané v prípade, ak uplynula lehota troch rokov odo dňa vzniku colného dlhu.
D – Predpisy upravujúce vlastné zdroje
17. Podľa článku 2 ods. 1 rozhodnutia Rady 94/728/ES, Euratom z 31. októbra 1994 o systéme vlastných zdrojov Európskych spoločenstiev(11) [ neoficiálny preklad ] sa v rámci rozpočtu Európskych spoločenstiev môžu použiť rôzne druhy vlastných zdrojov. Podľa písmena b) tohto ustanovenia k nim patria najmä clá podľa spoločného colného sadzobníka a iné poplatky súvisiace s obchodom s tretími krajinami, ktoré zaviedli orgány Spoločenstva.
18. Podľa článku 8 ods. 1 prvej vety tohto rozhodnutia vyberú členské štáty clá v súlade s vnútroštátnymi právnymi a správnymi predpismi, ktoré sa v prípade potreby upravia tak, aby boli v súlade s požiadavkami stanovenými v predpisoch Spoločenstva. Podľa článku 8 ods. 1 tretej vety uvedeného rozhodnutia poskytnú členské štáty Komisii vlastné zdroje v zmysle článku 2 ods. 1 písm. b), čiže clá. Podľa článku 2 ods. 3 rozhodnutia si členské štáty z platieb upravených v článku 2 ods. 1 písm. b) tohto rozhodnutia odpočítajú 10 % z uvedených prostriedkov na úhradu nákladov spojených s ich výberom.
19. Nariadenie Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 z 29. mája 1989, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom [94/728](12) o systéme vlastných zdrojov Spoločenstiev(13) [ neoficiálny preklad ], ktoré bolo zmenené a doplnené nariadením Rady (Euratom, ES) č. 1355/96 z 8. júla 1996 o zmene a doplnení nariadenia č. 1552/89(14) (ďalej len „zmenené a doplnené nariadenie“), stanovilo spôsoby, akými členské štáty poskytnú Komisii prostriedky určené Spoločenstvám.
20. Podľa článku 2 ods. 1 zmeneného a doplneného nariadenia vzniká nárok Spoločenstva na vlastné zdroje uvedené v článku 2 ods. 1 písm. b), čiže na clá, ak sú splnené podmienky týkajúce sa zápisu nároku do účtovných záznamov, a dlžník je o nich upovedomený spôsobom stanoveným v colných predpisoch.
21. Podľa článku 2 ods. 1a zmeneného a doplneného nariadenia je dňom vzniku nároku deň zápisu do účtovnej evidencie, ktorý je stanovený v colných predpisoch.
22. Článok 6 ods. 2 písm. a) zmeneného a doplneného nariadenia stanovuje, že nároky, ktoré vznikli na základe článku 2 – s výhradou písm. b) tohto odseku –, majú byť do účtovnej evidencie zapísané najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol.
23. Podľa článku 6 ods. 2 písm. b) zmeneného a doplneného nariadenia sa vzniknuté nároky, ktoré neboli zapísané do účtovnej evidencie uvedenej v písmene a), pretože ešte neboli vybraté a nebola za ne zložená záruka, v dobe stanovenej v písmene a) vedú v samostatných účtovných záznamoch. Členské štáty môžu takto postupovať aj v prípade, ak bola podaná námietka proti oprávnenosti vzniknutých nárokov, za ktoré sa zložila záruka, a ak sa dané sumy môžu zmeniť na základe výsledku konania vo veci samej.
24. Podľa článku 9 ods. 1 prvého pododseku zmeneného a doplneného nariadenia je každý členský štát povinný pripísať vlastné zdroje uvedené v článku 10 tohto nariadenia na účet založený v mene Komisie v rámci jeho štátnej pokladnice alebo orgánu, ktorý na tento účel určil.
25. Podľa článku 10 ods. 1 prvého pododseku zmeneného a doplneného nariadenia sa vklad vlastných zdrojov uvedený v článku 2 ods. 1 písm. b) vykoná po odpočítaní nákladov na výber vo výške 10 % v súlade článkom 2 ods. 3 rozhodnutia 88/376/EHS, Euratom [rozhodnutie 94/728] najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol, v súlade s článkom 2 tohto nariadenia. Podľa druhého pododseku sa vklad nárokov zapísaných v samostatných účtovných záznamoch v zmysle článku 6 ods. 2 písm. b) musí vykonať najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom boli príslušné nároky uhradené.
26. V prípade omeškania vkladu na účet uvedený v článku 9 ods. 1 vzniká príslušnému členskému štátu podľa článku 11 zmeneného a doplneného nariadenia povinnosť platiť úroky podľa úrokovej sadzby platnej v príslušný deň na peňažnom trhu predmetného členského štátu pre operácie krátkodobého verejného financovania zvýšenej o dva percentuálne body. Za každý mesiac meškania sa táto sadzba zvyšuje o 0,25 percenta. Zvýšená sadzba sa vzťahuje na celú dobu omeškania.
27. Podľa článku 17 ods. 1 zmeneného a doplneného nariadenia sú členské štáty povinné prijať všetky potrebné opatrenia, aby mohla byť suma zodpovedajúca nárokom vzniknutým na základe článku 2 sprístupnená Komisii tak, ako je stanovené v tomto nariadení. Podľa článku 17 ods. 2 prvej a druhej vety tohto nariadenia sú členské štáty oslobodené od povinnosti sprístupňovať Komisii sumy zodpovedajúce vzniknutým nárokom v prípade, ak ich nemohli vybrať z dôvodu vis maior
alebo ak sa po dôkladnom vyhodnotení všetkých relevantných okolností daného prípadu preukáže, že vyberanie nie je z dlhodobého hľadiska možné z dôvodov, ktoré členské štáty nespôsobili.
28. Zmenené a doplnené nariadenie č. 1552/89 bolo kodifikované nariadením Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 z 22. mája 2000, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 94/728/ES, Euratom o systéme vlastných zdrojov Spoločenstiev(15) . Článok 11 nariadenia (ES) č. 1150/2000 zodpovedá článku 11 zmeneného a doplneného nariadenia č. 1552/89.
II – Skutkový stav a konanie pred podaním žaloby
29. Od roku 1994 sa v rámci Európskej dohody o pridružení dovážali z Maďarskej republiky do Nemecka nákladné automobily. Po predložení sprievodného osvedčenia EUR.1, ktoré vystavili maďarské orgány, získali tieto vozidlá colné zvýhodnenie.
30. V oznámení v rámci vzájomnej pomoci medzi príslušnými orgánmi, ktoré bolo nemeckým orgánom poskytnuté v anglickom znení 13. júna 1996 a v nemeckom znení 28. novembra 1996, varovala koordinačná jednotka Komisie na boj proti podvodom (UCLAF; v ďalšom texte sa UCLAF a jej nasledovník úrad OLAF budú označovať jednotnou skratkou „úrad OLAF“) členské štáty pred dovoznými aktivitami istého výrobcu. Koordinačná jednotka mala pochybnosti o tom, či nákladné automobily spĺňajú požiadavky, ktoré sa v zmysle protokolu kladú na výrobky maďarského pôvodu. V uvedenom oznámení o vzájomnej pomoci požiadal úrad OLAF členské štáty okrem iného o to, aby maďarským orgánom predložili žiadosť o následnú kontrolu predmetných osvedčení EUR.1. Úrad OLAF ďalej vyzval členské štáty, aby pred prepustením týchto vozidiel systematicky požadovali platobnú záruku alebo zaplatenie cla a využili všetky právne predpisy, na základe ktorých by mohli prerušiť plynutie premlčacích dôb a zabezpečiť dodatočný výber cla. Komisia potom sama vykonala ďalšie vyšetrovanie, okrem iného aj vyšetrovaciu misiu v Maďarsku.
31. Oznámením o vzájomnej pomoci z 26. júna 1998, ktoré bolo vypracované aj po nemecky, informoval úrad OLAF nemecké orgány o výsledku následnej kontroly maďarských colných orgánov. Konštatovalo sa v ňom, že niektoré vozidlá nebolo možné považovať sa výrobky s pôvodom v Maďarsku a osvedčenie EUR.1 bolo v ich prípade vystavené neoprávnene. Z oznámenia vyplynulo, že ide o 19 123 vozidiel dovezených do Nemecka. Úrad OLAF v oznámení uviedol, že poskytne ďalšie informácie, preklad korešpondencie s maďarskými colnými orgánmi, ako aj súbory, v ktorých na základe údajov maďarských colných orgánov rozdelí vykonané operácie podľa krajín určenia.
32. Listom, ktorý bol nemeckým orgánom doručený 13. júla 1998 v anglickom a 18. augusta 1998 v nemeckom znení (ďalej len: „list doručený 18. augusta 1998“), poskytol úrad OLAF avizované podklady a súbory. Ich dôležitou súčasťou bol nemecký preklad listu maďarských colných orgánov z 26. mája 1998, v ktorom maďarské orgány opísali priebeh následnej kontroly a informovali úrad OLAF o jeho výsledku. Zároveň v ňom poskytli prílohy a súbory, na základe ktorých boli identifikované vozidlá, ktoré nebolo možné považovať z pohľadu maďarských colných orgánov – na rozdiel od pôvodného hodnotenia – za výrobky pochádzajúce z Maďarska a osvedčenie EUR.1 bolo v ich prípade vystavené neoprávnene. V liste z 26. mája 1998 však maďarské orgány upozornili aj na to, že proti výsledkom následnej kontroly bola podaná žaloba, a vec sa teda nachádza v konaní.
33. Po doručení tohto listu, si Spolková republika Nemecko znovu vyžiadala záverečnú správu o kontrolnej misii Komisie v Maďarsku. Úrad OLAF jej formálnu záverečnú správu o misii Spoločenstva odoslal 23. februára 1999. Príslušný orgán ju doručil 2. marca 1999.
34. Nemecké colné orgány začali 15. apríla 1999 dodatočne zapisovať sumy cla za nákladné automobily do účtovnej evidencie. Išlo o vozidlá, ktoré sa podľa výsledkov následnej kontroly maďarských colných orgánov nemohli považovať za výrobky pochádzajúce z Maďarska. Na základe trojročnej lehoty na oznámenie cla dlžníkovi, ktorú stanovuje článok 221 ods. 3 prvá veta colného kódexu, sa nemohlo vybrať dovozné clo za vozidlá dovezené pred 15. aprílom 1996. Za toto obdobie nevznikli ani neboli pripísané žiadne vlastné zdroje.
35. V oznámení o vzájomnej pomoci z 27. októbra 1999 informoval úrad OLAF členské štáty o tom, že konanie pred maďarským súdom skončilo a maďarské colné orgány adekvátne zmenili výsledky následnej kontroly. Podľa pozmeneného výsledku následnej kontroly časť vozidiel, ktorým maďarské colné orgány v liste z 26. mája 1998 odopreli pôvod na území Maďarska, predsa len pochádza z Maďarska. Pokiaľ ide o zvyšné vozidlá, colné orgány nezmenili svoj názor, že z Maďarska nepochádzajú a sprievodné osvedčenie im bolo vystavené neoprávnene. Nemecké colné orgány preto odpustili, resp. vrátili clo za tie nákladné automobily, ktorým maďarské colné orgány pôvod na území Maďarska priznali.
36. V máji 2000 vykonala Komisia v Nemecku misiu zameranú na kontrolu vlastných zdrojov. Zistilo sa, že nemecké colné orgány za nákladné automobily,
– v prípade ktorých následná kontrola zo strany maďarských colných orgánov najprv stanovila, že nie sú výrobkami maďarského pôvodu a osvedčenie EUR.1 im bolo vystavené neoprávnene,
– v prípade ktorých na tomto závere nič nezmenilo ani vyhlásenie rozsudku maďarského súdu,
– ktoré boli do Nemecka dovezené po 18. novembri 1995 a
– nemecké colné orgány ich v rámci dodatočného výberu cla od 15. apríla 1995 nemohli z dôvodu uplynutia trojročnej premlčacej doby stanovenej v článku 221 ods. 3 prvej vete colného kódexu dodatočne zapísať do účtovnej evidencie ani upovedomiť dlžníka o výške colného dlhu,
nepripísali príslušné vlastné zdroje. V texte týchto návrhov sa tieto nákladné automobily budú označovať termínom „predmetné vozidlá“ a príslušné dovozné clá ako „predmetné dovozné clá“.
37. Na základe uvedených zistení vyzvala Komisia Nemecko na splatenie príslušných vlastných zdrojov. Na stretnutí, ktorého priebeh je zaznamenaný v zápisnici z 12. júna 2003, požiadala Komisia nemecké orgány o podrobnejšie informácie o predmetných dovozných clách. Oznámila, že v dôsledku toho vydá formálnu výzvu. Na záver vyjadrila svoje presvedčenie, že splatenie vlastných zdrojov v stanovenej lehote zabráni vzniku úrokov z omeškania.
38. V liste z 30. marca 2005 oznámili nemecké orgány Komisii, že suma predmetného dovozného cla dosahuje výšku 408 735,53 eura. Pod hrozbou konania o nesplnení povinnosti Komisia v liste zo 4. mája 2005 vyzvala nemecké orgány, aby v priebehu dvoch mesiacov poskytli predmetné dovozné clo po odpočítaní nákladov na výber vo výške 10 %, teda 376 861,98 eura (ďalej len „sporná suma vlastných zdrojov“). Komisia upozornila na to, že po získaní týchto prostriedkov vypočíta aj výšku dlžných úrokov z omeškania.
39. Nemecké orgány v liste z 8. novembra 2005 Komisiu informovali, že 31. októbra 2005 poukázali platbu vo výške 408 735,53 eura, avšak s výhradou, že Súdny dvor vydá rozhodnutie, ktorým potvrdí právny názor Komisie. Nemecké orgány v tomto liste zdôraznili, že napriek poukázaniu platby neakceptujú právny názor Komisie. Táto platba má slúžiť len na obmedzenie prípadného rizika vzniku úrokov z omeškania v prípade, že by Súdny dvor rozhodol v neprospech Nemecka.
40. Komisia v liste zo 16. decembra 2005 a 30. marca 2006 upozornila na to, že nemecké orgány neodpočítali náklady na výber vo výške 10 % (40 873,55 eura), a preto im táto suma bude vrátená. Komisia ďalej vysvetlila, ako sa počítajú úroky z omeškania, a na tomto základe vyúčtovala sumu vo výške 571 011,21 eura (ďalej len „suma úrokov z omeškania“).
41. Nemecké orgány v liste z 13. júna 2006 nesúhlasili so zaplatením sporných úrokov z omeškania a znovu zopakovali, že aj samotnú hlavnú sumu zaplatili len s výhradou.
42. Na základe článku 226 ES začala Komisia konanie o nesplnení povinnosti. Po tom, ako listom z 18. októbra 2006 vyzvala Spolkovú republiku Nemecko na predloženie stanoviska a Spolková republika odpovedala listom z 19. februára 2007, zaslala Komisia 29. júna 2007 odôvodnené stanovisko. Spolkovú republiku Nemecko v ňom vyzvala, aby prijala opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom, a to v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.
III – Konanie pred Súdnym dvorom
43. Keďže Komisia nebola spokojná s odpoveďou na odôvodnené stanovisko, ktorú Spolková republika Nemecko zaslala 24. augusta 2007, podala 6. októbra 2008 žalobu o porušenie povinnosti v zmysle článku 226 ES.
44. Pojednávanie sa konalo 4. februára 2009 a zúčastnili sa na ňom zástupcovia Komisie a nemeckej vlády, ktorí doplnili svoje písomné pripomienky a odpovedali na otázky.
45. Komisia navrhuje, aby Súdny dvor určil, že
1. Spolková republika Nemecko si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 2, 6, 9, 10 a 11 zmeneného a doplneného nariadenia č. 1552/89, resp. z nariadenia č. 1150/2000, tým, že
– dopustila premlčanie colných pohľadávok, hoci jej bolo doručené oznámenie o vzájomnej pomoci, a neodviedla včas dlžné vlastné zdroje za tieto pohľadávky a
– odmietala zaplatiť príslušné úroky z omeškania.
2. Spolková republika Nemecko je povinná uhradiť trovy konania.
46. Spolková republika Nemecko navrhuje
1. zamietnuť žalobu a
2. uložiť Komisii povinnosť nahradiť všetk y trovy konania.
IV – O výhradách Komisie
47. Komisia založila svoju žalobu na troch navzájom súvisiacich dôvodoch týkajúcich sa porušenia práva Spoločenstva. Jej prvou námietkou je, že nemecké colné orgány porušili článok 220 ods. 1 prvú vetu a článok 221 ods. 1 colného kódexu. Podľa názoru Komisie nemecké colné orgány 18. augusta 1998 disponovali všetkými potrebnými informáciami na to, aby vykonali dodatočný zápis sumy predmetného dovozného cla do účtovnej evidencie a upovedomili o nej dlžníka. Nemecké colné orgány však nezačali konať do 18. novembra 1998, ale až 1. apríla 1999. V dôsledku toho došlo k premlčaniu predmetného dovozného cla (A). V nadväznosti na uvedené skutočnosti sa Komisia sťažuje na to, že došlo k porušeniu článkov 2, 6, 9, 10 a 11 zmeneného a doplneného nariadenia č. 1552/89. Sporná suma vlastných zdrojov sa stala splatnou najneskôr 20. januára 1999. Spolková republika Nemecko ju však v prospech Komisie pripísala až 31. októbra 2005 (B). Na záver podáva Komisia námietku proti porušeniu článku 11 nariadenia č. 1552/89, resp. nariadenia č. 1150/2000. Spolková republika Nemecko nezaplatila úroky z omeškania zo spornej sumy vlastných zdrojov (C).
A – O výhrade týkajúcej sa porušenia článku 220 ods. 1 prvej vety a článku 221 ods. 1 colného kódexu
48. Colný dlh pri dovoze, ktorý podľa článku 201 ods. 1 písm. a) colného kódexu vzniká prepustením tovaru podliehajúcemu dovoznému clu do voľného obehu, majú v zmysle článku 217 ods. 1 colného kódexu vypočítať a zapísať do účtovnej evidencie colné orgány, hneď ako získajú potrebné údaje. Pokiaľ však následná kontrola prihlásenia tovaru preukáže, že sa pri dovoze tovaru vychádzalo z nesprávnych alebo neúplných informácií, sú colné orgány na základe článku 78 ods. 3 colného kódexu povinné prijať opatrenia potrebné na zistenie situácie a zohľadnenie nových informácií, o ktorých sa dozvedeli. K týmto opatreniam patrí najmä dodatočný zápis sumy dovozného cla do účtovnej evidencie, ktorá sa rovná colnému dlhu vzniknutému na základe zákona Podľa článku 220 ods. 1 prvej vety colného kódexu sa tak má stať do dvoch dní odo dňa, keď sa colné orgány o tejto skutočnosti dozvedeli a môžu vypočítať sumu dlžnú na základe právnych predpisov a určiť dlžníka. Príslušná suma má byť colnému dlžníkovi oznámená podľa článku 221 ods. 1 colného kódexu v súlade s ustanovenými postupmi.
49. Komisia upozorňuje najmä na to, že nemecké colné orgány porušili článok 220 ods. 1 prvú vetu a článok 221 ods. 1 colného kódexu, pretože napriek listu, ktorý im bol doručený 18. augusta 1998, neprijali potrebné opatrenia a pri zisťovaní situácie nevzali do úvahy všetky nové informácie, o ktorých sa dozvedeli. Podľa názoru Komisie mali nemecké orgány počas troch mesiacov po doručení listu Komisie, čiže do 18. novembra 1998, clo dodatočne vybrať, čo si vyžaduje nielen dodatočné zapísanie cla do účtovnej evidencie, ale aj jeho oznámenie dlžníkovi.
50. Podľa názoru nemeckej vlády však nemecké colné orgány od 18. augusta 1998 ešte nemali povinnosť vykonať dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie a oznámiť dlh dlžníkovi. Z dôvodu podania žaloby proti výsledku následnej kontroly maďarskými colnými orgánmi na maďarskom súde nebolo dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie a oznámenie colného dlhu dlžníkovi prípustné (1). Uvedeným opatreniam tak chýbal právny základ. Článok 220 colného kódexu nesmie byť použitý v prípade, keď by ex ante existovali pochybnosti o tom, či sú sumy cla oprávnené (2). Nemecká vláda sa ďalej sťažuje, že úrad OLAF nezhodnotil konštatovania maďarských colných orgánov týkajúce sa výsledkov následnej kontroly. Nemecké colné orgány by vraj mohli konať len na základe záverečnej správy úradu OLAF (3). Na záver nemecká vláda namieta, že Komisia postupovala v rozpore so svojím oznámením o vzájomnej pomoci z 27. októbra 1999 (4).
1. O zohľadnení súdneho konania o žalobe podanej proti výsledkom následnej kontroly
a) Tvrdenia účastníkov konania
51. Nemecká vláda sa najprv odvoláva na rozsudok vo veci Sfakianakis(16) . Z bodov 32 až 43 tohto rozsudku vyplýva, že po doručení listu 18. augusta 1998 nemecké colné orgány nesmeli vykonať dodatočný zápis dovozného cla do účtovnej evidencie, pretože odňatie certifikátu EUR.1 v danom prípade ešte nenadobudlo právoplatnosť. Certifikáty EUR.1 teda naďalej platili a nemecké colné orgány ich museli rešpektovať. Dodatočný zápis do účtovnej evidencie by bol neprimeraným zásahom do žaloby, o ktorej prebiehalo súdne konanie.
52. Podľa názoru Komisie z rozsudku Sfakianakis nevyplýva, že colné úrady členských štátov nesmú konať, ak by došlo k podaniu žaloby proti odňatiu certifikátov EUR.1. Povinnosť nemeckých colných orgánov vykonať dodatočný zápis do účtovnej evidencie, zatiaľ čo odňatie certifikátu ešte nie je právoplatné, nie je v rozpore s protokolom. Túto situáciu totiž protokol vôbec neupravuje. Okrem toho ustanovenia colného kódexu poskytujú colnému dlžníkovi dostatočnú ochranu.
b) Posúdenie
53. Najprv je potrebné posúdiť, či je možné preniesť odôvodnenie v bodoch 32 a 43 rozsudku Sfakianakis na prejednávaný prípad (i). Podľa môjho názoru to nie je možné. Preto budem ďalej skúmať, aké právne účinky malo na nemecké colné orgány oznámenie výsledku následnej kontroly sprievodných osvedčení EUR.1 vykonanej maďarskými colnými orgánmi (ii) a či na to má vplyv okolnosť, že začalo konanie o žalobe proti výsledku dodatočného zaúčtovania (iii).
i) O rozsudku vo veci Sfakianakis
54. Na rozdiel od názoru nemeckej vlády Súdny dvor v rozsudku Sfakianakis nerozhodol o tom, že vykonanie dodatočného zápisu do účtovnej evidencie a upovedomenie colného dlžníka by bolo v prípade, ako je tento, neprípustné.
55. Ako uvádza aj nemecká vláda, bod 32 uvedeného rozsudku, ktorý cituje, sa týka prípadov, keď sa orgány dovážajúceho štátu dozvedeli už o vydaných rozhodnutiach súdov vyvážajúceho štátu. Daný prípad nepredstavuje takúto situáciu. Nemecké colné orgány sa totiž dozvedeli o rozhodnutí maďarských súdov až po 18. auguste 1998 a po 18. novembri 1998, a to v rámci oznámenia o vzájomnej pomoci z 27. októbra 1999.
56. V rozsahu, v akom nemecká vláda pri odôvodnení svojho právneho názoru vychádza z bodu 43 rozsudku vo veci Sfakianakis, jej argumentácia tiež nie je presvedčivá. V bode 43 rozsudku vo veci Sfakianakis Súdny dvor konštatoval, že hľadisko praktickej účinnosti odstránenia ciel, ktoré upravuje dohoda o pridružení, je v rozpore so správnymi predpismi ukladajúcimi zaplatenie cla, ktoré colné orgány dovážajúceho štátu prijali predtým, ako im bol oznámený konečný výsledok žalôb podaných proti záverom následnej kontroly, a zároveň nedošlo k odvolaniu ani zrušeniu rozhodnutí orgánov vyvážajúceho štátu, ktorými sa na začiatku vystavili certifikáty EUR.1. Z tejto odpovede Súdneho dvora nemožno podľa môjho názoru dospieť k záveru, že by bolo dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie – aj v prípade, ako je tento – neprípustné. Súdny dvor totiž len vychádzal zo situácie, keď colné orgány členského štátu na základe informácií, ktorými disponujú, nemôžu s určitosťou tvrdiť, že existovalo oznámenie maďarských colných orgánov o tom, že certifikáty EUR.1 boli vystavené neoprávnene.
57. K tomuto záveru možno dospieť po prvé na základe slov „a zároveň rozhodnutia orgánov vyvážajúceho štátu, ktorými sa na začiatku vydali certifikáty EUR. 1, neboli odvolané alebo zrušené“. Po druhé, ako uviedol aj Súdny dvor v bode 40 citovaného rozsudku, zo skutkového stavu predloženého vnútroštátnym súdom nevyplývalo, že by maďarské orgány vykonali také odvolanie certifikátov EUR.1, na základe ktorého by grécke orgány mohli prerušiť preferenčné zaobchádzanie so spornými výrobkami. Toto tvrdenie treba vnímať v súvislosti s bodom 11 uvedeného rozsudku. Podľa neho totiž colné orgány členské štátu dostali po tom, ako ich Komisia informovala o výsledkoch následnej kontroly, ďalšie informácie priamo od maďarských colných orgánov. Maďarské colné orgány v liste z 3. novembra 1998 zaslali colným orgánom členského štátu zoznam rozdelený na tri časti. Prvá časť obsahovala informácie o vozidlách, ktorým maďarský pôvod priznal výrobca, ako aj kontrolné maďarské orgány; v druhej časti boli uvedené vozidlá, ktorým bol priznaný zahraničný pôvod, čo formálne uznal aj výrobca; tretia časť sa týkala vozidiel, ktorých status bol predmetom súdneho konania. V súvislosti s treťou časťou uvádzajúcou vozidlá, pri ktorých bolo dodatočné uloženie cla predmetom sporu pred vnútroštátnym súdom, kontrolné maďarské orgány vyhlásili, že až do ich skončenia nemôžu poskytovať informácie o prebiehajúcich súdnych konaniach; a požiadali príslušné grécke orgány o trpezlivosť, kým pristúpia k vymáhaniu sporného cla, ktoré je predmetom konania vo veci samej. Na základe uvedených skutočností poukázal Súdny dvor v bode 41 rozsudku na to, že vnútroštátnemu súdu prináleží, aby posúdil, či grécke orgány disponovali dostatočnými informáciami na to, aby sa mohli domnievať, že sporné certifikáty EUR.1 neboli odvolané, a preto platili aj naďalej.
58. Skutkový stav tohto sporu je iný. Ako na pojednávaní vysvetlila nemecká vláda, nemecké colné orgány dostali len oznámenie Komisie o výsledkoch následnej kontroly. Na rozdiel od skutkového stavu vo veci Sfakianakis im maďarské colné orgány neposkytli žiadne ďalšie informácie, ktoré by mohli spochybniť údaje uvedené v liste, ktorý bol nemeckým orgánom doručený 18. augusta 1998. Daný prípad sa teda nezhoduje so situáciou, z ktorej Súdny dvor vychádzal v bode 43 rozsudku vo veci Sfakianakis.
59. Námietky nemeckej vlády, ktoré sú založené na bodoch 32 a 43 rozsudku vo veci Sfakianakis, sa preto zamietajú.
ii) O účinkoch následnej kontroly
60. Najprv sa budem zaoberať tým, aký právny účinok vyvolalo oznámenie výsledkov následnej kontroly nemeckým colným orgánom. Keďže majú ustanovenia protokolu ako medzinárodnej zmluvy prednosť pred ustanoveniami colného kódexu, ktorý predstavuje akt sekundárneho práva, treba najprv preskúmať, či odpoveď na túto otázku možno odvodiť z ustanovení protokolu.
61. Na rozdiel od názoru Komisie(17) si myslím, že protokol dostatočne upravuje účinky oznámenia o výsledku následnej kontroly v prípade, ak je jej výsledkom konštatovanie, že predmetné nákladné automobily nemožno pokladať za výrobky pochádzajúce z Maďarska a certifikáty EUR.1 boli vystavené neoprávnene. Uvedený záver vyplýva zo systému spolupráce medzi colnými správami, ktorý je vyjadrený najmä v článku 16 ods. 1, článku 17 ods. 1 a článku 32 protokolu.
62. Ak sa predloží osvedčenie o pôvode, zaobchádza sa podľa článku 16 ods. 1 protokolu s výrobkami, ktoré majú pôvod v Maďarsku, pri dovoze do Spoločenstva preferenčne. Podľa článku 17 ods. 1 protokolu patrí vydávanie sprievodných osvedčení EUR.1 do pôsobnosti maďarských colných orgánov. Tieto orgány sú v súlade s článkom 17 ods. 4 a ods. 5 protokolu povinné prijať opatrenia nevyhnutné na to, aby preskúmané vlastnosti výrobkov boli relevantné na určenie ich pôvodu. Z článku 32 ods. 3 a ods. 5 protokolu vyplýva, že uvedené orgány sú oprávnené vykonať aj následnú kontrolu.
63. Tento systém spolupráce správnych orgánov ukladá colným orgánom dovážajúceho štátu najmä povinnosť uznať certifikáty EUR.1, ktoré vystavili orgány vyvážajúceho štátu. Orgány sú okrem toho povinné uznať výsledky následnej kontroly, ktoré vykonali colné orgány vyvážajúceho štátu.(18) Systém spolupráce je totiž založený na rozdelení povinností a na vzájomnej dôvere medzi colnou správou dovážajúceho štátu a colnou správou vyvážajúceho štátu. Uvedené rozdelenie povinností je spravodlivé, pretože colná správa vyvážajúceho štátu môže lepšie priamo overiť okolnosti, ktoré podmieňujú pôvod daného výrobku. Systém môže fungovať len vtedy, ak colná správa dovážajúceho štátu uzná hodnotenia, ktoré vykonali orgány vyvážajúceho štátu, a to nielen pri vystavení sprievodného osvedčenia EUR.1, ale aj pri následnej kontrole.
64. V danom prípade mali nemecké colné orgány uznať výsledok následnej kontroly vykonanej maďarskou colnou správou, podľa ktorého nemali predmetné nákladné automobily pôvod v Maďarsku a sprievodné osvedčenie EUR.1 bolo k nim vystavené neoprávnene.
65. Proti tomu nemožno namietať, že k následnej kontrole došlo v danom prípade len v súvislosti s kontrolnou misiou Komisie. Článok 32 ods. 1 protokolu síce stanovuje, že sa následná kontrola vykoná náhodne alebo vždy, keď majú colné orgány dovážajúceho štátu opodstatnené pochybnosti. Uvedené ustanovenie však nie je možné považovať za taxatívny výpočet. Ak by sa toto ustanovenie interpretovalo ako konečná úprava prípadov, keď je možná následná kontrola, viedlo by to k nezmyselným záverom. Znamenalo by to, že maďarské colné orgány by nemohli vykonať následnú kontrolu ani v prípade, ak by o to boli požiadané alebo ak by ex offo
overovali isté podozrenie.
66. Ďalej voči tomuto záveru nemožno namietať ani to, že maďarské colné orgány neoznámili informácie priamo nemeckej colnej správe. Článok 32 ods. 5 protokolu stanovuje, že sa výsledky následnej kontroly oznámia tým colným orgánom, ktoré požiadali o jej vykonanie. Hoci sa pojmom „colné orgány“ v protokole spravidla označujú colné orgány členských štátov a Maďarska, toto ustanovenie v danom prípade možno adekvátne aplikovať aj na Komisiu; z jej iniciatívy bola podrobná následná kontrola vykonaná. Prvým argumentom v prospech tohto záveru je článok 31 ods. 2 protokolu, ktorý stanovuje, že Spoločenstvo a Maďarsko si prostredníctvom svojich colných správ poskytnú vzájomnú úradnú pomoc pri overovaní pravosti sprievodných osvedčení EUR.1. Myslím si, že pojem colná správa Spoločenstva sa v zmysle tohto predpisu vzťahuje aj na Komisiu. Po druhé, pokiaľ ide o vnútorný vzťah medzi Komisiou a členskými štátmi, je potrebné rešpektovať aj článok 17 ods. 2 nariadenia (ES) č. 515/97, na základe ktorého je Komisia oprávnená poskytovať príslušným orgánom jednotlivých členských štátov všetky informácie nevyhnutné z hľadiska zabezpečenia dodržiavania colných predpisov zo strany týchto orgánov.
67. Preto treba námietku nemeckej vlády, podľa ktorej informácie poskytnuté Komisiou nepredstavovali konečný výsledok, pretože maďarské colné orgány avizovali, že colným orgánom členských štátov poskytnú konečné výsledky kontroly, zamietnuť. Je jasné, že mali na mysli tie colné orgány členských štátov, ktoré splnili výzvu Komisie obsiahnutú v oznámení o vzájomnej pomoci z 13. júna 1996 a z 26. novembra 1996 a priamo vyzvali maďarské colné orgány, aby vykonali následnú kontrolu sprievodných osvedčení EUR.1. Keďže nemecká vláda uvedenú požiadavku nesplnila, nemôže sa odvolávať na to, že čakala na priamu reakciu maďarských colných orgánov. Z listu maďarských colných orgánov z 26. mája 1998 navyše dostatočne jasne vyplynulo, že ide o konečné výsledky kontroly. Colné orgány členských štátov, ktoré mali byť informované priamo, mali byť totiž upozornené na to, že podrobnejšie informácie im môže poskytnúť Komisia. Išlo o informácie, ktoré Komisia zaslala nemeckým colným orgánom v liste doručenom 18. augusta 1998.
68. Na základe informácií, ktoré boli uvedené v liste doručenom 18. augusta 1998, museli nemecké colné orgány vychádzať z toho, že predmetné nákladné automobily nepredstavujú výrobky maďarského pôvodu, a preto si nezasluhujú preferenčné zaobchádzanie v zmysle článku 16 ods. 1 protokolu. Nemecké colné orgány boli teda povinné vykonať dodatočný zápis dlžnej sumy dovozného cla do účtovnej evidencie a mali upovedomiť aj colného dlžníka.
iii) O účinkoch žaloby
69. V danom prípade je namieste otázka, či skutočnosť, že nemecké colné orgány boli informované aj o tom, že proti výsledkom následnej kontroly bola podaná žaloba, niečo zmení na právnom stave veci. Na túto otázku musím odpovedať záporne.
70. Predovšetkým si treba uvedomiť, že protokol neobsahuje nijaké výslovné ustanovenie, podľa ktorého by výsledok následnej kontroly musel byť právoplatný. Práve naopak článok 32 ods. 5 protokolu, podľa ktorého treba výsledok následnej kontroly oznámiť tak rýchlo, ako je to len možné, svedčí podľa mňa v neprospech uvedeného tvrdenia.
71. Súdny dvor síce vysvetlil, že colné orgány členských štátov musia rešpektovať už vydané rozhodnutia maďarských súdov o žalobe podanej proti výsledkom následnej kontroly.(19) Uvedená povinnosť vyplýva z rozdelenia povinností a vzájomnej dôvery medzi maďarskými colnými orgánmi a colnými orgánmi členských štátov, ktoré sú upravené v protokole, a v konečnom dôsledku sa vzťahuje aj na súdy(20) . Okrem toho vyplýva aj z potreby zabezpečiť účinnú právnu ochranu.(21) Napriek názoru nemeckej vlády to však neznamená, že by nemecké colné orgány nesmeli vykonať dodatočný zápis do účtovnej evidencie skôr, ako bolo vydané takéto súdne rozhodnutie.
72. Prvým argumentom proti tomuto prístupu je systém spolupráce upravený v prot okole, ktorý je založený na zásade rozdelenia povinností a na zásade vzájomnej dôvery medzi colnými orgánmi. Ako už bolo uvedené(22), colné orgány vyvážajúceho štátu sú oprávnené vykonať kontrolu sprievodných osvedčení EUR.1 a colné orgány dovážajúceho štátu musia v zásade veriť v správnosť jej výsledkov. Skutočnosť, že proti výsledku následnej kontroly bola podaná žaloba, ešte nehovorí nič o vyhliadkach tejto žaloby na úspech. Žaloba ako taká nie je vhodným spôsobom, ako otriasť dôverou, ktorú musia colné orgány členských štátov prejaviť, pokiaľ ide o výsledky následnej kontroly.
73. Po druhé zásada zabezpečenia účinnej právnej ochrany v danom prípade tiež neprikazuje, aby sa upustilo od dodatočného zápisu do účtovnej evidencie v zmysle článku 220 ods. 1 prvej vety colného kódexu či od upovedomenia dlžníka o colnom dlhu podľa článku 221 ods. 1 colného kódexu. Takýto postup by bol na mieste len v prípade, pokiaľ by rozhodnutia maďarských súdov boli prijaté v rámci konaní o žalobe podanej proti výsledkom následnej kontroly a po ich vydaní by sa už účinne nemohli zohľadniť. V danom prípade by to nebolo možné ani vtedy, ak by maďarské colné orgány po vyhlásení rozsudku oznámili, že predmetné nákladné automobily možno predsa len považovať za výrobky maďarského pôvodu (k čomu však nedošlo).(23) Ako totiž správne uvádza Komisia, clá, o ktorých sa neskôr zistí, že neboli dlžné, budú podľa článku 236 ods. 2 colného kódexu odpustené alebo vrátené. Ak budú colné orgány členských štátov informované o tom, že colné orgány vyvážajúceho štátu zmenili na základe súdneho rozsudku výsledky následnej kontroly, ktorú vykonali, a opätovne potvrdili, že predmetné výrobky pochádzajú z Maďarska, sú povinné zohľadniť tieto informácie.(24) Colný kódex ponúka dostatočnú ochranu aj v prípade, keď nie je adekvátne očakávať vrátenie cla. Dotknutému dlžníkovi možno po splnení podmienok uvedených v článku 229 colného kódexu poskytnúť uľahčenie platby. Toto je v zásade podmienené poskytnutím zabezpečenia. Zabezpečenie však netreba vyžadovať, pokiaľ by – s ohľadom na pomery dlžníka – mohlo vyvolať vážne hospodárske alebo sociálne ťažkosti.
74. Samotná skutočnosť, že došlo k podaniu žaloby proti výsledkom následnej kontroly, ešte nie je dôvodom, pre ktorý by sa malo upustiť od dodatočného zápisu do účtovnej evidencie.
75. Niečo iné platí v prípade, ak z oznámenia colných orgánov jasne nevyplýva, čo je výsledkom následnej kontroly. Ide napríklad o situáciu, keď colné orgány vyvážajúceho štátu oznámia colným orgánom dovážajúceho štátu, že im až do ukončenia súdneho konania o žalobe nemôžu poskytnúť žiadne bližšie informácie, a požiadajú ich o trpezlivosť, kým pristúpia k vymáhaniu sporného cla, ktoré je predmetom konania vo veci samej. Daný prípad však takúto situáciu nepredstavuje.
iv) Záver
76. Nemecké colné orgány boli na základe informácií, ktoré sa dozvedeli z listu doručeného 18. augusta 1998, povinné vykonať dodatočný zápis výšky colného dlhu do účtovnej evidencie, ako aj upovedomiť dlžníka o príslušnej dlžnej sume.
2. O prekročení podmienok stanovených v článku 220 colného kódexu
a) Tvrdenia účastníkov konania
77. Nemecká vláda ďalej tvrdí, že extenzívne uplatnenie článku 220 colného kódexu na zapísanie dovozného cla do účtovnej evidencie, o oprávnenosti ktorého existovali pochybnosti už ex ante, nemôže byť založené na tvrdení, že colný kódex obsahuje ochranné mechanizmy platné pre spoločnosti. V takýchto prípadoch je oveľa dôležitejší záujem dotknutých spoločností na tom, aby sa upustilo od dodatočného zápisu do účtovnej evidencie. Skutočnosť, že to vedie k premlčaniu colného dlhu, treba vziať do úvahy. Možným riešením tejto situácie by bola zmena a doplnenie colného kódexu.
b) Posúdenie
78. Aj túto námietku treba zamietnuť. Ako už bolo preukázané, nemecké colné orgány museli v súlade s ustanoveniami protokolu po doručení listu 18. augusta 1998 vychádzať z toho, že preferenčné zaobchádzanie s výrobkami, ktoré sú predmetom konania vo veci samej, nie je ničím odôvodnené. Článok 220 ods. 1 prvá veta colného kódexu by v danom prípade nebol použitý extenzívne. Námietka nemeckej vlády, ktorá bola v prvom rade založená na neexistencii právneho základu pred dodatočným zápisom do účtovnej evidencie, sa týmto zamieta.
79. Len na doplnenie by som rada uviedla, že názor nemeckej vlády je nielenže nevhodný, ale mohol by vyvolať aj závažné ohrozenie rozpočtu Spoločenstiev. Podľa článku 221 ods. 3 prvej vety colného kódexu sa upovedomenie dlžníka môže uskutočniť do troch rokov odo dňa, keď colný dlh vznikol. Skutočnosť, že na maďarskom súde bola podaná žaloba proti výsledkom následnej kontroly, nemá na uvedenú lehotu žiadny vplyv. Ak by však pri podaní žaloby členské štáty museli s dodatočným zápisom do účtovnej evidencie a upovedomením dlžníka o dlhu zakaždým počkať na rozhodnutie maďarských súdov, hrozilo by v mnohých prípadoch riziko premlčania povinnosti upovedomiť dlžníka o dlhu v zmysle článku 221 ods. 3 prvej vety colného kódexu. V tejto súvislosti netreba zabúdať ani na to, že súdne konanie nemusí byť obmedzené len na jeden stupeň. Môže tak uplynúť veľa času, kým sa rozsudok a tým aj výsledok kontroly stanú právoplatnými. Pokiaľ ide o právny názor nemeckej vlády, netreba zabúdať ani na očividný záujem colného dlžníka o to, aby došlo k predĺženiu konania pred maďarskými súdmi, aby tak v čo najväčšej miere využil premlčaciu lehotu spojenú s oznámením dlhu.
3. O chýbajúcom hodnotení zo strany úradu OLAF a o potrebe záverečnej správy
a) Tvrdenia účastníkov konania
80. Nemecká vláda argumentuje, že OLAF nezhodnotil výsledok následnej kontroly, ktorú vykonali maďarské colné orgány. Okrem toho vraj nemecké colné orgány smeli konať len na základe záverečnej správy úradu OLAF. Tento názor je založený po prvé na dôkaznej sile záverečnej správy a po druhé na bode 4.5 usmernení Komisie k vykonávaniu misií Spoločenstva podľa nariadenia č. 515/97(25) (ďalej len „vademecum“).
81. Podľa názoru Komisie nebolo potrebné ani hodnotenie, ani záverečná správa. V danom prípade totiž sprievodné osvedčenia EUR.1 už neexistovali, pretože ich maďarské colné orgány odvolali. Komisia okrem toho nie je povinná vykonávať kontrolné misie priamo na mieste. Vystúpenie nemeckej vlády je napokon plné protirečení. Ani existencia záverečnej správy totiž neznamená existenciu konečného, čiže právoplatného a vykonateľného rozhodnutia maďarských colných orgánov, ktoré požaduje nemecká vláda.
b) Posúdenie
82. Tieto námietky nemeckej vlády takisto nie sú presvedčivé. Na úvod bolo opätovne poukázané na to, že systém spolupráce môže fungovať len vtedy, ak orgány dovážajúceho štátu uznajú hodnotenia, ktoré vykonali orgány vyvážajúceho štátu, a to nielen pri sprievodných osvedčeniach EUR.1, ale aj pri následnej kontrole.(26) Táto základná povinnosť vzájomného uznávania však nezávisí od toho, či úrad OLAF alebo Komisia zhodnotia posudok colných orgánov vyvážajúceho štátu.
83. Pokiaľ nemecká vláda po prvé trvá na tom, že záverečná správa v zmysle nariadenia (ES) č. 515/97 poskytuje potrebnú minimálnu mieru istoty, aby sa nemecké colné orgány mohli zaoberať sprievodnými osvedčeniami EUR.1, ktoré vystavili maďarské colné orgány, vychádza jej námietka z nesprávneho záveru. Nemecké colné orgány boli informované o výsledku následnej kontroly vykonanej maďarskými colnými orgánmi. Počas následnej kontroly sa zistilo, že predmetné vozidlá nie sú maďarského pôvodu a sprievodné osvedčenie EUR.1 bolo v ich prípade vystavené neoprávnene. Nemecké orgány preto museli vziať do úvahy skutočnosť, že v prípade predmetných nákladných automobilov nejde o výrobky maďarského pôvodu. Z tohto dôvodu nie je premisa, že osvedčenia o pôvode museli byť neplatné, správna.
84. Po druhé námietka, že nemecké colné orgány mali počkať na hodnotenie Komisie alebo na záverečnú správu Komisie o kontrolnej misii v Maďarsku, sa zamieta. Komisia v úzkej súvislosti s následnou kontrolou, ktorú uskutočnili maďarské colné orgány, v Maďarsku sama vykonala aj kontrolnú misiu. Napriek tomu však platí, že výsledky kontrolnej misie Komisie nemožno spájať s výsledkami následnej kontroly, ktorú vykonali maďarské colné orgány. Nemecké colné orgány boli v liste, ktorý im bol doručený 18. augusta 1998, informované o výsledku následnej kontroly, ktorú vykonali maďarské colné orgány. Tento výsledok následnej kontroly mali nemecké colné orgány uznať v zmysle článku 32 ods. 5 protokolu bez toho, aby na to potrebovali hodnotenie či záverečnú správu Komisie.
85. Po tretie zamieta sa aj námietka založená na bode 4.5 vademeca, podľa ktorej museli členské štáty počkať na záverečnú správu Komisie, kým mohli prijať opatrenia. Vademecum bolo najprv dokumentom z apríla 2009, o ktorom Komisia vyhlasovala, že ho výbor prijme až na zasadnutí v decembri 2009 v súlade s článkom 43 nariadenia (ES) č. 515/97, čiže dlho po období relevantnom v tomto prípade (od 18. augusta 1998 do 15. apríla 1999). Ako sa podrobne uvádza v jeho úvode, vademecum nemá záväzný účinok a nemá byť ani výkladom nariadenia (ES) č. 515/97.
86. Bod 4.5 vademeca podľa mňa aj tak nemožno chápať v tom zmysle, že sa vzťahuje na prípad, keď maďarské colné orgány ako výsledok svojej následnej kontroly samy zistia, že predmetný tovar nie je maďarského pôvodu. V tomto prípade totiž z protokolu vyplýva, že colné orgány členských štátov sú povinné uznať tento záver, a to nezávisle od záverečnej správy Komisie. Platí to bez ohľadu na to, či impulzom na vykonanie kontroly boli pochybnosti Komisie, alebo k vykonaniu kontroly došlo v rámci kontrolnej misie Komisie.
87. Myslím si, že sa tento bod vzťahuje skôr na prípad, keď orgány tretieho štátu trvajú aj napriek uplatneným námietkam na osvedčení o pôvode sporného tovaru a výsledkom ich následnej kontroly je konštatovanie, že pochybnosti o maďarskom pôvode tovaru nie sú dôvodné a sprievodné osvedčenia EUR.1 boli vystavené oprávnene. V takom prípade nesmú colné orgány členských štátov ani napriek svojim pochybnostiam voliť jednostranný postup vo veci naďalej platných osvedčení o pôvode. Colné orgány môžu odmietnuť preferenčné zaobchádzanie s tovarom, len ak sú splnené podmienky upravené v článku 32 ods. 6 protokolu, čiže v prípade opodstatnených pochybností a ak nedostanú odpoveď do uplynutia lehoty desiatich mesiacov odo dňa predloženia žiadosti o vykonanie následnej kontroly, alebo ak odpoveď neobsahuje dostatočné informácie. Prípady, na ktoré sa nevzťahuje článok 32 ods. 6 protokolu, treba objasniť v rámci riešenia sporov podľa článku 33 protokolu. Na základe uvedených dôvodov malo byť v prípadoch, keď maďarské orgány nezohľadnili prejavené pochybnosti o pôvode výrobkov, oznámené, že colné orgány tých členských štátov, ktoré sa nezúčastnili na misii Komisie, čakajú na záverečnú správu.(27)
4. O oznámení o vzájomnej pomoci z 27. októbra 1999
a) Tvrdenia účastníkov konania
88. Nemecká vláda celkovo trvá na oznámení o vzájomnej pomoci z 27. októbra 1999. Vyplýva z neho, že aj sama Komisia si myslela, že nemecké colné orgány boli povinné vykonať dodatočný zápis do účtovnej evidencie až na základe záverečnej správy Komisie. Nemecká vláda sa v tejto súvislosti v prvom rade opiera o výzvu úradu OLAF, ktorú členským štátom adresoval v rámci oznámenia o vzájomnej pomoci. Jej obsahom bolo, aby členské štáty svoje aktivity zakladali na záveroch uvedených v správe Spoločenstva z februára 1999.(28)
b) Posúdenie
89. Aj táto námietka sa zamieta.
90. Na úvod treba upozorniť na to, že nemecká vláda citovala oznámenie o vzájomnej pomoci z 27. októbra 1999 vo veľmi skrátenej podobe. V tomto oznámení úrad OLAF vyzval členské štáty, aby zamietli prepracované závery týkajúce sa maďarského cla, ktoré boli jednotlivým členským štátom adresované v lete 1999, a aby svoje aktivity zakladali na záveroch správy Spoločenstva z februára 1999. Z uvedenej výzvy nie je na rozdiel od názoru nemeckej vlády možné odvodiť záver, že Komisia vychádzala z toho, že nemecké orgány sú povinné konať až po tom, ako dostanú záverečnú správu.
91. V skutočnosti treba totiž vziať do úvahy fakt, že maďarské colné orgány čiastočne zmenili závery svojej následnej kontroly po vyhlásení rozsudku maďarských súdov a istým vozidlám priznali maďarský pôvod. Uvedenú zmenu mali nemecké orgány rešpektovať v súlade so systémom spolupráce, ktorý stanovil protokol. Požiadavku úradu OLAF, aby členské štáty vychádzali zo záverečnej správy Komisie, treba interpretovať v tejto súvislosti. Úrad OLAF odmietol uznať zmenené závery následnej kontroly, a preto členské štáty vyzval, aby vychádzali zo záverečnej správy Komisie a ignorovali pozmenené výsledky následnej kontroly.
92. V rámci tohto konania nie je potrebné zisťovať, či bola uvedená výzva v súlade s protokolom. Z uvedenej výzvy totiž nevyplývalo, že by Komisia považovala za nevyhnutné, aby sa v prípade predmetných nákladných automobilov vychádzalo zo záverečnej správy. Výzva, ktorá bola súčasťou oznámenia o vzájomnej pomoci, sa totiž týkala len tých nákladných vozidiel, ktorým maďarské colné orgány znovu priznali maďarský pôvod. V prípade predmetných nákladných automobilov by maďarské úrady ani po vydaní súdneho rozsudku nezmenili záver, že ide o výrobky, ktoré nepochádzajú z Maďarska, a že sprievodné osvedčenia EUR.1 boli v ich prípade vystavené neoprávnene.
5. Záver
93. Na záver treba predovšetkým konštatovať, že nemecké orgány mali na základe informácií, ktoré im boli oznámené v liste doručenom 18. augusta 1998, v súlade s článkom 220 ods. 1 prvou vetou colného kódexu vykonať dodatočný zápis sumy colného dlhu do účtovnej evidencie a upovedomiť dlžníka o colnom dlhu v súlade s článkom 221 ods. 1 colného kódexu.
B – O čase, keď mala byť pripísaná sporná výška vlastných zdrojov
1. Tvrdenia účastníkov konania
94. Podľa názoru Komisie mali nemecké colné orgány vykonať dodatočný zápis colného dlhu do účtovnej evidencie a upovedomiť dlžníka o colnom dlhu počas troch mesiacov od 18. augusta 1998, to znamená do 18. novembra 1998. Z článkov 2, 6, 9, 10 a 17 zmeneného a doplneného nariadenia č. 1552/89, resp. z nariadenia č. 1150/2000, a z judikatúry Súdneho dvora vo veci C‑392/02, Komisia/Dánsko(29) ďalej vyplýva, že Spolková republika Nemecko mala vlastné zdroje vo výške, ktorá sa rovnala sume príslušného dovozného cla zníženej o 10 %, uhradiť po 20. januári 1999.
95. Nemecká vláda nesúhlasí s tým, že by mohla byť adresátom výhrad vzťahujúcich sa na pochybenie v colnom konaní. Domnieva sa, že práve z tohto dôvodu nevznikol Spoločenstvám nárok na vlastné zdroje voči Spolkovej republike Nemecko. Okrem toho sa nemecká vláda na pojednávaní po prvýkrát odvolala na to, že dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie a oznámenie dlhu dlžníkovi v priebehu troch mesiacov od 18. augusta 1998 nemusí nevyhnutne znamenať, že od 20. januára 1999 vznikol nárok na vlastné zdroje. Komisia na prípad aplikovala len článok 6 ods. 2 písm. a) zmeneného a doplneného nariadenia č. 1552/89. Treba však mať na pamäti, že podľa článku 6 ods. 2 písm. b) tohto nariadenia sa nároky, ktoré neboli vybrané z dôvodu platobnej neschopnosti colného dlžníka, evidujú v samostatných účtovných záznamoch. Tento postup je možný aj v prípade, ak bola podaná žaloba. S pravdepodobnosťou rovnajúcou sa istote treba predpokladať, že takéto žaloby boli podané.
2. Posúdenie
96. Komisia t vrdí, že nemecké orgány mali v priebehu troch mesiacov, ktoré nasledovali po 18. auguste 1998, vykonať dodatočné zapísanie colného dlhu do účtovnej evidencie a mali informovať colného dlžníka. Jednak pritom poukazuje na komplexný charakter prípadu a jednak upozorňuje na fakt, že členské štáty o prípade vedeli od roku 1996. Z hľadiska skutkových okolností s tým nemecká vláda súhlasí.(30) Po zohľadnení okolností tohto prípadu si nemyslím, že by bola určená lehota tri mesiace neprimerane krátka. Čo sa týka účelu tohto konania o nesplnenie povinnosti, možno vychádzať z predpokladu, že nemecké colné orgány museli v priebehu troch mesiacov, ktoré začali plynúť 18. augusta 1998, vykonať dodatočný zápis do účtovnej evidencie a oznámiť colný dlh dlžníkovi.
97. Podľa článku 2 zmeneného nariadenia č. 1552/89 vzniká nárok Spoločenstiev na vlastné zdroje v deň, keď príslušný úrad členského štátu oznámi colnému dlžníkovi výšku jeho colného dlhu. Podľa článku 6 ods. 2 písm. a) tohto nariadenia majú byť nároky, ktoré vznikli na základe článku 2 – s výhradou písm. b) tohto odseku – zapísané do účtovnej evidencie najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol. Podľa článku 9 a článku 10 ods. 1 prvého pododseku vykoná členský štát vklad vlastných zdrojov na účet Komisie najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol.
98. Súdny dvor vo veci C‑392/02, Komisia/Dánsko, konštatoval, že povinnosť členských štátov vytvárať vlastné zdroje Spoločenstva existuje aj v prípade, ak colné orgány členských štátov v rozpore s colnými predpismi nevykonali dodatočný výber cla od colného dlžníka. Pokiaľ ide o povinnosť poukázať tieto prostriedky v stanovenej lehote na účet Komisie, neexistuje rozdiel medzi situáciou, keď členský štát vlastné zdroje vytvoril, no neuhradil, a prípadom, keď členský štát v rozpore s právnou úpravou zdroje nevytvoril.(31)
99. Na základe použitia týchto zákonných požiadaviek treba v danom prípade konštatovať, že niet najmenších pochybností o tom, že Spolková republika Nemecko uhradila príslušnú sumu vlastných zdrojov oneskorene. K dodatočnému zápisu do účtovnej evidencie a vyrozumeniu colného dlžníka malo dôjsť najneskôr 18. novembra 1998. Pripísanie na účet Komisie malo byť vykonané do 20. januára 1999. Prostriedky však boli poukázané až 31. októbra 2005.
100. Nemecká vláda sa na pojednávaní po prvý raz odvolala na to, že v (hypotetickom) prípade, ak by nemecké colné orgány vykonali dodatočný zápis do účtovnej evidencie a oznámili dlžníkovi výšku dlhu, prichádzalo by do úvahy aj zapísanie do samostatných účtovných záznamov v zmysle článku 6 ods. 2 písm. b) zmeneného a doplneného nariadenia č. 1552/89. V tomto prípade by pripísanie podľa článku 10 ods. 2 druhého pododseku tohto nariadenia muselo nastať najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol.
101. Táto námietka sa zamieta bez toho, aby bolo potrebné vysvetliť, či ju v tejto fáze ústnej časti konania z procesnoprávneho hľadiska vôbec možno predložiť. Na prvom mieste treba upozorniť na to, že v súlade so zásadou reus in excipiendo fit actor
niesla, pokiaľ išlo o preukázanie existencie podmienok upravených v článku 6 ods. 2 písm. b) zmeneného a doplneného nariadenia č. 1552/89, dôkazné bremeno Spolková republika Nemecko. Nevysvetlila však, prečo sa v danom prípade malo vychádzať z platobnej neschopnosti colného dlžníka.(32) Jej výklad zameraný na možnosť členských štátov evidovať v prípade preskúmania nároky v samostatnej účtovnej evidencii takisto nepresvedčil. Nemecká vláda sa odvoláva na to, že colní dlžníci by s pravdepodobnosťou rovnajúcou sa istote nároky napadli. O tomto skutkovom tvrdení však existujú veľké pochybnosti. Pokiaľ by totiž maďarské colné orgány nezmenili názor a naďalej by trvali na tom, že predmetné nákladné automobily nie sú maďarského pôvodu, preskúmanie vzniknutých nárokov pred nemeckými colnými orgánmi by nemalo šancu na úspech. Nemecké súdy by totiž rovnako ako nemecké colné orgány museli tento záver rešpektovať. Rozumný colný dlžník by proti výsledku následnej kontroly podnikol kroky najprv v Maďarsku. Na rozdiel od názoru nemeckej vlády sa teda nemožno domnievať, že by došlo k priamemu napadnutiu colných pohľadávok, ktoré stanovili nemecké colné orgány. V konečnom dôsledku sa nič nemení na situácii non liquet, ktorá je na ťarchu Spolkovej republiky Nemecko nesúcej navyše dôkazné bremeno. V danom prípade pokladám tento záver za správny aj preto, že nemožnosť objasniť isté skutočnosti treba hľadať v tom, že nemecké colné orgány nevykonali v rozpore s colným právom dodatočný zápis do účtovnej evidencie ani neoznámili výšku colného dlhu dlžníkovi. Ďalej treba pripomenúť, že podmienka vedenia samostatnej účtovnej evidencie v zmysle článku 6 ods. 2 písm. b) zmeneného a doplneného nariadenia č. 1552/89 neznamená len to, že dôjde k napadnutiu vzniknutých nárokov, ale aj to, že bude poskytnutá záruka. K tejto podmienke sa Spolková republika nevyjadrila.
102. Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že Spolková republika Nemecko porušila článok 2, článok 6 ods. 2 písm. b), článok 9, článok 10 ods. 1 pododsek 1 a článok 17 zmeneného a doplneného nariadenia č. 1552/89 tým, že vlastné zdroje poukázala oneskorene.
C – O odmietnutí zaplatiť úroky z omeškania
1. Tvrdenia účastníkov konania
103. V neposlednom rade upozorňuje Komisia aj na porušenie článku 11 nariadenia č. 1552/89, resp. nariadenia č. 1150/2000, keďže Spolková republika Nemecko nezaplatila úroky z omeškania zo sumy vlastných zdrojov, ktorá je predmetom konania vo veci samej. Povinnosť zaplatiť úroky nie je v rozpore ani so zápisnicou z rokovania z 12. júna 2003, podľa ktorej by zaplatenie v lehote, ktorú navrhla Komisia, pomohlo zabrániť vzniku úrokov z omeškania. Komisia však neuviedla, že by úroky z omeškania vznikli až od tohto dňa. Spolková republika Nemecko sa nemôže odvolávať na legitímnu dôveru, ktorá si zaslúži ochranu.
104. Nemecká vláda najprv tvrdí, že nárok na úroky z omeškania nevznikol z nedostatku oneskoreného poukázania prostriedkov. Ak by sme aj súhlasili s pochybením v rámci colného konania, o omeškaní možno hovoriť až po tom, ako Komisia stanovila lehotu. Vláda však ďalej argumentuje, že nárok na úroky z omeškania nemôže začať plynúť od začiatku trojmesačnej lehoty, ktorú Komisia stanovila ex post . Nemecká vláda sa okrem toho odvoláva na vetu zo zápisnice z rokovania z 12. júna 2003, podľa ktorej platba vykonaná v lehote, ktorú navrhla Komisia, pomôže zabrániť určeniu úrokov z omeškania. Keďže nemecká vláda zaplatila v stanovenej lehote, jej dôvera je legitímna.
2. Posúdenie
105. Podľa článku 11 zmeneného a doplneného nariadenia č. 1552/89, resp. podľa článku 11 neskoršieho nariadenia č. 1150/2000, sú členské štáty v prípade oneskoreného pripísania vlastných zdrojov povinné zaplatiť úroky z omeškania. Spolková republika Nemecko uhradila platbu oneskorene. Ako bolo uvedené, pripísanie vlastných zdrojov na účet Komisie sa malo uskutočniť najneskôr 20. januára 1999, no došlo k nemu až 31. októbra 2005.
106. Argumenty, ktoré Spolková republika uviedla v súvislosti s oneskorením, nie sú presvedčivé.
107. Po prvé z hľadiska vzniku oneskorenia nie je relevantné, že Komisia stanoví určitú lehotu a táto lehota márne uplynie. Z článku 11 zmeneného a doplneného nariadenia č. 1552/89 a z neskoršieho nariadenia č. 1150/2000 vyplýva, že v prípade oneskoreného pripísania vzniká povinnosť zaplatiť úroky. Podľa znenia tohto ustanovenia nie je dôležité, ako je lehota určená. Z článku 10 ods. 1 prvého pododseku zmeneného nariadenia č. 1552/89 a neskoršieho nariadenia č. 1150/2000 vyplýva, že členský štát poukáže vlastné zdroje najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol. Aj podľa tohto ustanovenia sa splatnosť riadi dátumom, ktorý stanoví zákon. Stanovenie lehoty preto v tejto súvislosti nie je podstatné.
108. Námietka nemeckej vlády, že prípade, ako je tento, nie je prípustné, aby Komisia ex post
na základe vlastnej úvahy stanovila splatnosť pripísania vlastných zdrojov členského štátu na svoj účet, nie je namieste. Ako už bolo uvedené, čas splatnosti sa neriadi lehotou, ktorú určila Komisia. Platí to aj v tomto prípade. Od toho však treba odlíšiť otázku procesného postupu Komisie. V danom prípade sa objektívne dá len ťažko určiť moment, od ktorého mali nemecké colné orgány vykonať dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie a oznámiť výšky dlhu dlžníkovi. Komisia preto vo svojej žalobe vychádzala z toho, že tri mesiace boli pre nemecké colné orgány dostatočne dlhou lehotou na to, aby vykonali dodatočný zápis do účtovnej evidencie a upovedomili dlžníka o výške dlhu. Procesný postup Komisie preto treba chápať tak, že najneskôr v tom čase vzniklo porušenie. To však neznamená, že by Komisia z hmotnoprávneho hľadiska určila lehotu pre splatnosť príspevku a začiatok omeškania.
109. Nemecká vláda nemôže svoj názor zakladať na rozsudku vo veci Komisia/Dánsko(33) . Tento rozsudok neobsahuje žiadny oporný bod, na základe ktorého by sa dalo usudzovať, že povinnosť zaplatiť úroky závisí – na rozdiel od znenia článku 10 a článku 11 zmeneného a doplneného nariadenia č. 1552/89 a neskoršieho nariadenia č. 1150/2000 – od určenia lehoty. Ak nemecká vláda odkazuje na bod 27 tohto rozsudku, je potrebné upozorniť na to, že Súdny dvor v tomto bode len zhrnul skutkový stav. Ani z výroku rozsudku nemožno na rozdiel od postoja nemeckej vlády odvodiť tento záver či schválenie správnej praxe. V tomto konaní o nesplnenie povinnosti sa totiž Komisia domáhala len určenia, že nezaplatením úrokov z omeškania po uplynutí lehoty, ktorú členskému štátu stanovila na poukázanie nezaplatených súm, došlo k porušeniu Zmluvy.(34) Skutočnosť, že Súdny dvor vo výroku rozsudku rozhodol v súlade s týmto návrhom, vyplýva zo zásady ne ultra petita . Z tohto dôvodu sa nemožno obmedziť len na výklad článku 10 a článku 11 zmeneného a doplneného nariadenia č. 1552/89 a neskoršieho nariadenia č. 1150/2000, pretože taký výklad by nebol zlučiteľný so znením uvedených ustanovení. Z odôvodnenia Súdneho dvora uvedeného v bode 67 tohto rozsudku a z judikatúry, ktorá je v ňom uvedená, naopak vyplýva, že medzi povinnosťou vytvoriť vlastné zdroje Spoločenstiev, povinnosťou poukázať ich v lehote (stanovenej v nariadení) a povinnosťou zaplatiť úroky z omeškania existuje neoddeliteľná súvislosť. Tento záver spočíva na myšlienke, ktorá je súčasťou bodu 67 spomínaného rozsudku, že nie je odôvodnené rozlišovať medzi situáciou, keď členský štát zistil vlastné zdroje bez toho, aby ich uhradil, a situáciou, keď ich zistenie protiprávne opomenul. Členský štát nesmie profitovať z toho, že vlastné zdroje nepoukázal v čase stanovenom v zmenenom a doplnenom nariadení č. 1552/89 a neskoršom nariadení č. 1150/2000.
110. Druhou námietkou nemeckej vlády je, že nebola povinná zaplatiť úroky z omeškania, a to z dôvodu objektívnej dôvery, ktorá si zaslúži ochranu. Podľa zápisnice z rokovania z 12. júna 2003 upozornila Komisia na to, že platba poukázaná v rámci navrhnutej lehoty môže napomôcť tomu, aby nedošlo k vypočítaniu úrokov z omeškania. Keďže nemecká vláda zaplatila vlastné zdroje, ktoré sú predmetom konania vo veci samej, v lehote stanovenej Komisiou, je jej objektívna dôvera chránená.
111. Túto námietku treba takisto zamietnuť. Ochranu legitímnej dôvery Spolkovej republiky Nemecko v to, že nebude musieť zaplatiť žiadne úroky z omeškania, nemožno v tomto prípade akceptovať. Predpokladom uvedeného prístupu je predovšetkým poskytnutie presných, nepodmienečných a zhodných záruk pochádzajúcich z oprávnených a spoľahlivých zdrojov. Ďalej musia byť tieto záruky spôsobilé vyvolať legitímne očakávanie u toho, komu sú určené. Poskytnuté záruky musia byť napokon v súlade s platnými predpismi.(35)
112. V tomto prípade nie sú splnené hneď prvé dve podmienky. Z obsahu zápisnice z rokovania z 12. júna 2003 nemohla nemecká vláda odvodiť žiadne dostatočne presné záruky, ktoré by boli spôsobilé vyvolať v nej legitímne očakávania. Na rozdiel od názoru Komisie nemožno vetu zo zápisnice z rokovania chápať len v tom zmysle, že poukazuje na skrátenie doby omeškania. Na rozdiel od názoru Spolkovej republiky Nemecko však túto vetu netreba nevyhnutne chápať ani tak, že úroky z omeškania nevzniknú, ak v stanovenej lehote dôjde k poukázaniu sumy vlastných zdrojov, ktorá je predmetom konania vo veci samej. V neprospech nemeckého argumentu svedčí už skutočnosť, že sporné úroky z omeškania dosiahli z dôvodu uplynutia lehoty nie práve zanedbateľnú výšku (571 011,21 eura), pričom táto suma prekročila výšku sporných vlastných zdrojov (367 861,98 eura). Veta Komisie by sa ďalej mohla chápať aj v tom zmysle, že Komisia chcela na vypočítanie úrokov z omeškania stanoviť tým členským štátom, ktoré v rozpore s colným právom nevykonali dodatočný výber a príslušnú sumu vlastných zdrojov Komisii nepoukázali, nielen jednotný počiatočný, ale aj rovnaký koncový dátum.(36) Takýto postup by uľahčil výpočet úrokov z omeškania, pretože by nebolo potrebné zohľadniť individuálny čas omeškania v prípade jednotlivých členských štátov. V konečnom dôsledku sa netreba zaoberať otázkou, ako treba chápať uvedenú poznámku. Možno totiž prísť k záveru, že vete chýba potrebná presnosť na to, aby mohla byť základom ochrany legitímnej dôvery Spolkovej republiky.
113. Nemecká vláda v tejto súvislosti žiada, aby sa nejasnosti použili v neprospech Komisie. Jej žiadosť vyplýva z toho, že zásada právnej istoty musí mať z hľadiska rozdelenia rizika mimoriadny význam. Bez ohľadu na otázku, či zásada právnej istoty dostala v súvislosti so vznikom nároku na vlastné zdroje adekvátny význam, nie je táto námietka namieste. Právnym základom, ktorý upravoval vznik úroku z omeškania bol článok 11 v spojení s článkom 10 zmeneného nariadenia č. 1552/89. Tieto ustanovenia sú jasné a zrozumiteľné. V konaní vo veci samej však ide o otázku, či sa Spolková republika Nemecko mohla na základe zmienky v zápisnici zo zasadnutia z 12. júna 2003 spoliehať na to, že sa Komisia zriekne svojho nároku na úroky z omeškania. V tejto súvislosti sa primerane použijú zásady uvedené v bode 111 týchto návrhov.
114. Proti ochrane legitímnej dôvery spolkovej vlády svedčí aj nasledujúca úvaha. Ak by sa veta zo zápisnice z rokovania dňa 12. júna 2003 mala vykladať tak, že Komisia v prípade poukázania prostriedkov v lehote, ktorú stanovila, neuplatní svoj nárok na úroky z omeškania, predstavovalo by to nesplnenie podmienok, na základe ktorých by sa Spolková republika Nemecko mohla dovolávať ochrany svojej dôvery. Vzhľadom na nemalú výšku nároku na úroky z omeškania a vzhľadom na genézu daného prípadu by sa ponuka Komisie mohla chápať tak, že sa Komisia zriekne nároku na úroky z omeškania, ak členské štáty uznajú, že sú povinné uhradiť vlastné zdroje, ktoré sú predmetom konania vo veci samej. Bez ohľadu na otázku, či by takéto konanie Komisie bolo vôbec prípustné, treba konštatovať, že Spolková republika zaplatila sporné vlastné zdroje výslovne s výhradou a bez toho, aby uznala právny nárok v oblasti vlastných zdrojov.
115. Spolková republika Nemecko bola teda povinná zaplatiť úroky z omeškania za obdobie od 21. januára 1999 do 30. októbra 2005. V konečnom dôsledku treba konštatovať, že Spolková republika Nemecko nesplnila povinnosť zaplatiť úroky z omeškania, ktorá jej vyplývala z článku 11 zmeneného a doplneného nariadenia č. 1552/89, resp. z neskoršieho nariadenia č. 1150/2000.
V – Trovy
116. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Spolkovú republiku Nemecko na náhradu trov konania a Spolková republika Nemecko nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.
VI – Návrh
117. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
1. Spolková republika Nemecko si tým, že vlastné zdroje vo výške 367 861,98 eura neuhradila najneskôr 20. januára 1999, ale až 31. októbra 2005, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 9 v spojení s článkom 2, článkom 6 ods. 2 písm. a) a článkom 10 ods. 1 prvým pododsekom nariadenia Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 z 29. mája 1989, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom o systéme vlastných zdrojov Spoločenstiev [ neoficiálny preklad ], ktoré bolo zmenené a doplnené nariadením Rady (Euratom, ES) č. 1355/96 z 8. júla 1996 o zmene a doplnení nariadenia č. 1552/89.
2. Spolková republika Nemecko si tým, že odmietla zaplatiť úroky z omeškania vo výške 571 011,21 eura, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 11 nariadenia č. 1552/89 v znení nariadenia č. 1355/96 a z článku 11 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 z 22. mája 2000, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 94/728/ES, Euratom o systéme vlastných zdrojov Spoločenstiev. Uvedené úroky vznikli za omeškanie poukázania vlastných zdrojov v období od 21. januára 1999 do 30. októbra 2005.
3. Spolková republika Nemecko je povinná nahradiť trovy konania.
(1) .
(2)  –	Schválená rozhodnutím Rady a Komisie z 13. decembra 1993 o uzatvorení Európskej dohody o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Maďarskou republikou na druhej strane [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 347, s. 1).
(3)  –	Ú. v. ES L 302, s. 1.; Mim. vyd. 02/004, s. 307.
(4)  –	Rozsudok Súdneho dvora z 9. februára 2006, Sfakianakis, C‑23/04 až C‑25/04, Zb. s. I‑1265.
(5)  – Ú. v. ES L 201, 1995, s. 39.
(6)  – Ú. v. ES L 92, 1997, s. 1.
(7)  – Pozri článok 11 protokolu zmeneného a doplneného rozhodnutím č. 1/95. Okrem toho článok 16 ods. 1 písm. b) protokolu zmeneného a doplneného rozhodnutím č. 3/96 upravuje aj dôkaz v podobe vyhlásenia na účet. V danom prípade však toto vyhlásenie nie je relevantné.
(8)  –	Pozri článok 12 ods. 1 protokolu, zmeneného a doplneného rozhodnutím č. 1/95.
(9)  – Pozri článok 12 ods. 6 protokolu zmeneného a doplneného rozhodnutím č. 1/95.
(10)  –	Ú. v. ES L 82, s. 1; Mim. vyd. 02/008, s. 217.
(11)  –	Ú. v. ES L 293, s. 9. Rozhodnutie 94/728, ktoré s účinnosťou od 1. januára 1995 zrušilo rozhodnutie Rady z 24. júna 1988 o systéme vlastných zdrojov Spoločenstiev (88/376/EHS, Euratom) (Ú. v. ES L 185, s. 24), s účinnosťou od 1. januára 2002 nahradilo rozhodnutie Rady z 29. septembra 2000 o systéme vlastných zdrojov Európskych spoločenstiev (2000/597/ES, Euratom) (Ú. v. ES L 253, s. 42; Mim. vyd. 01/003, s. 200).
(12)  –	Rozhodnutie 94/728 nahradilo s účinnosťou od 1. januára 1995 rozhodnutie 88/376.
(13)  –	Ú. v. ES L 155, s. 1.
(14)  –	Ú. v. ES L 175, s. 3.
(15)  –	Ú. v. ES L 130, 2000, s. 1; Mim. vyd. 01/003, s. 169.
(16)  –	Citovaný v poznámke pod čiarou 4.
(17)  –	Pozri bod 52 a nasl. žaloby podanej Komisiou. Komisia v tejto súvislosti doslovne zopakovala argumenty generálneho advokáta Légera, ktoré uviedol v bode 61 a nasl. svojich návrhov vo veci Sfakianakis (už citované v poznámke pod čiarou 4). Uvedené tvrdenia však nesúvisia s otázkou, či protokol upravuje situáciu, keď colné orgány vyvážajúceho štátu v rámci následnej kontroly zistia, že predmetný tovar nepochádza z danej krajiny, a preto boli osvedčenia EUR.1 vystavené neoprávnene. Na túto otázku odpovedal generálny advokát v bode 34 svojich návrhov kladne, ale zároveň poukázal na systém spolupráce stanovený v protokole a na rozdelenie povinností. Tvrdenia uvedené v bode 61 a nasl. sa však týkajú otázky, či treba rešpektovať, že došlo k podaniu žaloby proti výsledku následnej kontroly, resp. či treba zohľadniť odkladný účinok uvedenej žaloby.
(18)  –	Rozsudky Súdneho dvora zo 17. júla 1997, Pascoal & Filhos, C‑97/95, Zb. 1997, s. I‑4209, bod 33; zo 14. mája 1996, Faroe Seafood a i., C‑153/94 a C‑204/94, Zb. 1996, s. I‑2465, bod 20, a Sfakianakis, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 49.
(19)  –	Rozsudok Sfakianakis, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 32.
(20)  –	Rozsudok Sfakianakis, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, body 21 až 26.
(21)  –	Rozsudok Sfakianakis, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 27 a nasl.
(22)  –	Bod 61 týchto návrhov.
(23)  – Maďarské colné orgány zmenili výsledky svojej následnej kontroly po tom, ako bol vyhlásený rozsudok. Zmena sa však netýkala nákladných automobilov, o ktorých prebieha konanie vo veci samej. Záver, že v prípade týchto vozidiel išlo o výrobky, ktoré nepochádzali z Maďarska, a sprievodné osvedčenia EUR.1 boli teda vystavené neoprávnene, sa nezmenil. Pozri aj bod 36 týchto návrhov.
(24)  –	Rozsudok Sfakianakis, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 32.
(25)  –	Vademecum for the participants in community administrative and investigative cooperation missions in third countries.
(26)  –	Pozri bod 61 týchto návrhov.
(27)  –	Na rozdiel od názoru nemeckej vlády si myslím, že to nie je založené na rastúcej dôkaznej sile záverečnej správy. V neprospech nemeckého názoru svedčí fakt, že colné orgány tých členských štátov, ktoré sa zúčastnili na misii Spoločenstva, môžu podľa bodu 4.4 vademeca konať skôr, ako dostanú záverečnú správu. Proti tomu ďalej hovorí bod 4.5 vademeca, ktorý výslovne poukazuje na to, že v zásade nerozhoduje samotná záverečná správa, ale doklady, ktoré tvoria jej prílohu. Čakanie na záverečnú správu uvedené v bode 4.5 vademeca treba skôr chápať tak, že jeho cieľom je zabezpečiť jednotný postup colných orgánov členských štátov.
(28)  –	Pozri zdôraznenie v bode 37 repliky.
(29)  –	Rozsudok Súdneho dvora z 15. novembra 2005, Komisia/Dánsko, C‑392/02, Zb. s. I‑9811.
(30)  –	Pokiaľ nemecká vláda považuje tento postup na základe vlastnej úvahy za neprimerané určenie lehoty zo strany Komisie, odkazujem na bod 108 a nasl. týchto návrhov.
(31)  –	Rozsudok Komisia/Dánsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 29, bod 67 a bod 68.
(32)  –	Paušálny odkaz na možnú platobnú neschopnosť je v určitom konflikte s tvrdením nemeckej vlády uvedeným na strane 5 jej dupliky, podľa ktorého nemožno vo veľkom množstve prípadov vychádzať z obrovských hospodárskych problémov na strane daňových dlžníkov.
(33)  –	Už citovaný v poznámke pod čiarou 29.
(34)  –	Rozsudok Komisia/Dánsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 29, bod 1.
(35)  –	Rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. júna 2005, Branco/Komisia, T‑347/03, Zb. 2005, s. II‑2555, bod 102.
(36)  –	V prospech takého výkladu svedčí najmä skutočnosť, že Komisia stanovila pre dotknuté členské štáty jednotný dátum vzniku úrokov z omeškania na 18. november 1998. Nebrala pritom do úvahy, či colné orgány členských štátov získali informácie potrebné na dodatočný zápis do účtovnej evidencie už 13. júla 1998 alebo až 18. augusta 1998. Z tohto dôvodu bolo vhodné, že Komisia chcela členským štátom stanoviť v rámci určenej lehoty aj spoločný koncový dátum, pretože by to uľahčilo výpočet výšky úrokov z omeškania.