62019CJ0176_RES
Lieta C‑176/19 P
Eiropas Komisija
pret
Servier SAS u.c.
Tiesas (pirmā palāta) 2024. gada 27. jūnija spriedums
Apelācija – Konkurence – Farmaceitiskie produkti – Perindoprila tirgus – LESD 101. pants – Aizliegtas vienošanās – Tirgus sadale – Potenciāla konkurence – Konkurences ierobežojums mērķa dēļ – Stratēģija, kuras mērķis ir aizkavēt perindoprila ģenērisko versiju ienākšanu tirgū – Strīdos patentu jomā noslēgts mierizlīguma nolīgums – Patentu licences līgums – Tehnoloģijas nodošanas un licencēšanas nolīgums – LESD 102. pants – Konkrētais tirgus – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana
Apelācija – Pamati – Kļūdains faktu un pierādījumu vērtējums – Nepieņemamība – Faktu un pierādījumu vērtējuma pārbaude Tiesā – Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu – Lietas faktu juridiskās kvalifikācijas pārbaude – Pieļaujamība
(LESD 256. panta 1. punkts; Tiesas statūtu 58. panta pirmā daļa)
(skat. 69.–75. punktu)
Apelācija – Pamati – Pirmās instances tiesā izvirzīto pamatu un argumentu vienkārša atkārtošana – Nepieņemamība – Vispārējās tiesas veiktas Savienības tiesību interpretācijas vai piemērošanas apstrīdēšana – Pieņemamība
(LESD 256. pants; Tiesas statūtu 58. panta pirmā daļa; Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 169. panta 2. punkts)
(skat. 77.–79. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Novērtēšanas kritēriji – Uzņēmuma kvalifikācija par potenciālu konkurentu – Reālās un konkrētas iespējas ienākt tirgū – Kritēriji – Uzņēmuma stingra apņemšanās un atbilstoša spēja ieiet konkrētajā tirgū – Nepārvarama šķēršļa neesamība – Novērtējums – Patentu, kas aizsargā oriģinālās zāles vai kādu no to ražošanas paņēmieniem, pastāvēšana – Ģenērisko zāļu ražotāja kvalifikācija par oriģinālo zāļu ražotāja, kas ir patentu īpašnieks, potenciālo konkurentu
(LESD 101. pants)
(skat. 91., 92., 100.–103., 130.–135., 425. un 427.–440. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Strīdos patentu jomā noslēgts izlīguma nolīgums un patenta licences nolīgums – Nolīgumi, kas noslēgti starp oriģinālo zāļu ražotāju un ģenērisko zāļu ražotāju – Nolīgums, kas ietver noteikumus, ka ģenērisko zāļu ražotājs neapstrīdēs patentus un netirgos preces noteiktos tirgos – Kvalifikācija par ierobežojumu mērķa dēļ – Kritēriji – Nolīgumu kaitējuma konkurencei attiecīgajā tirgū pakāpe – Vērtējums, ņemot vērā attiecīgo nolīgumu saturu, rašanās vēsturi un juridisko un ekonomisko kontekstu – Nepieciešamība izvērtēt pretkonkurences rīcības sekas uz konkurenci – Neesamība – Iesaistītie uzņēmumi, kas ir rīkojušies bez nodoma nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci – Nenoteicoši apstākļi
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 93.–96., 104.–108., 174.–184., 196.–200., 223.–226. un 236.–244. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Novērtēšanas kritēriji – Pretkonkurences mērķis – Nolīgumi par tirgu sadali – Pārkāpums mērķa dēļ – Ciešas tirgu sadales neesamība – Neatbilstība
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 97., 215.–219. punktu)
Apelācija – Pamati – Motīvu daļas apstrīdēšana, kas ietekmē apstrīdētā sprieduma rezolutīvo daļu – Iedarbīgs pamats
(LESD 256. panta 1. punkts; Tiesas statūtu 58. panta pirmā daļa)
(skat. 111.–120. punktu)
Apelācija – Pamati – Kļūdains faktu un pierādījumu vērtējums – Nepieņemamība – Faktu un pierādījumu vērtējuma pārbaude Tiesā – Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu – Pamats par pierādījumu sagrozīšanu – Vispārējās tiesas veikta pierādījumu interpretācija, kas acīmredzami ir pretrunā to formulējumam
(LESD 256. panta 1. punkts; Tiesas statūtu 58. panta pirmā daļa)
(skat. 145.–154., 230.–232. punktu)
Konkurence – Administratīvais process – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums – Pierādījumu veids – Netiešu pierādījumu kopuma izmantošana – Atsevišķiem netiešiem pierādījumiem nepieciešamā pierādījuma spēka līmenis – Norāžu kopas visaptveroša vērtējuma pieļaujamība – Komisija, kuras rīcībā ir pretkonkurences nolīgumu saturs – Ietekmes neesamība
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 271.–276. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Novērtēšanas kritēriji – Pārkāpumu mērķa un seku dēļ savstarpēja nošķiršana – Ierobežojums mērķa dēļ – Pietiekama kaitīguma pakāpe – Novērtējums – Konkurenci veicinošās ietekmes uz tirgiem, kas neietilpst pārkāpuma ģeogrāfiskajā tvērumā, nozīmes neesamība
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 288.–290., 452., 453. un 489. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Novērtēšanas kritēriji – Pārkāpumu mērķa un seku dēļ savstarpēja nošķiršana – Ierobežojums seku dēļ – Konkurences vērtējums, ja nebūtu strīdīgā nolīguma – Pastāvošās un potenciālās konkurences ņemšana vērā – Mierizlīgums patentu jomā, kas noslēgts starp izgudrotājlaboratoriju un ģenērisko zāļu uzņēmumu – Komisijas pienākums noteikt iespējamo konkurences situāciju attiecīgā produkta tirgos mierizlīguma neesamības gadījumā – Reālistiska un ticama hipotētiskā scenārija izstrāde – Identiska laika atsauces punkta nepieciešamība novērotajai situācijai un hipotētiskajam scenārijam – Hipotētiskais scenārijs, kura pamatā nevar būt notikumi pēc nolīguma noslēgšanas – Hipotētiskais scenārijs, kurā jānosaka reālās ģenērisko zāļu uzņēmuma rīcības iespējas
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 338.–356., 482.–486. punktu)
Dominējošais stāvoklis – Konkrētais tirgus – Noteikšana – Kritēriji – Farmaceitiskie produkti – Savstarpējā aizstājamība – Novērtēšanas kritēriji – Farmaceitiskā produkta pieprasījuma elastīgums salīdzinājumā ar citu produktu, kas paredzēti vienai un tai pašai terapeitiskajai indikācijai, cenām
(LESD 102. pants)
(skat. 381.–390. punktu)
Apelācija – Par pamatotu atzīta apelācijas sūdzība – Strīda atrisināšana pēc būtības apelācijas tiesā – Nosacījums – Strīds, kas ir izskatāmā stāvoklī – Neesamība – Lietu izskatīšana Vispārējā tiesā – Pienākums nodot lietu iztiesāšanas sastāvam, kas ir veidots noteiktā veidā – Neesamība
(LESD 256. panta 1. punkts; Tiesas statūtu 58. panta pirmā daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 216. panta 1 punkts)
(skat. 417. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Strīdos patentu jomā noslēgts izlīguma nolīgums un patenta licences nolīgums – Nolīgumi, kas noslēgti starp oriģinālo zāļu ražotāju un ģenērisko zāļu ražotāju – Nolīgums, kas ietver noteikumus, ka ģenērisko zāļu ražotājs neapstrīdēs patentus un netirgos preces noteiktos tirgos – Pretizpildījums, ko veido tādas licences piešķiršana, kura ļauj ģenērisko zāļu ražotājam tirgot attiecīgās zāles tā galvenajos tirgos – Tirgu sadales nolīgumu, kas ierobežo konkurenci mērķa dēļ, kvalifikācija – Kritēriji – Licences piešķiršanas ģenērisko zāļu ražotājam stimulējošā ietekme uz tā atteikšanos tirgot savu produktu oriģinālo zāļu ražotājam rezervētajos tirgos
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 447.–473. punktu)
Rezumējums
Tiesa apmierina Eiropas Komisijas apelācijas sūdzības par diviem Vispārējās tiesas spriedumiem (
1
), ar kuriem daļēji atcelts lēmumus, ar ko Komisija konstatēja, ka pastāv aizliegta vienošanās un dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana farmaceitiskā produkta perindoprils tirgū, un uzlika iesaistītajiem zāļu ražotajam naudas sodus (
2
). Tiesa, šādi rīkodamās, precizē demarkācijas līniju starp, no vienas puses, zāļu ražotāja leģitīmu rīcību, kas ietver izlīgšanu patiesos patentu strīdos farmācijas nozarē un, no otras puses, nolīgumus, ar kuriem nelikumīgi – strīda izlīgumu patentu jomā aizsegā – tiek sadalīts farmaceitiskā produkta tirgus.
Farmācijas grupa Servier, kuras mātesuzņēmums Servier
SAS ir reģistrēts Francijā (turpmāk tekstā atsevišķi vai kopā – “Servier”), izstrādāja perindoprilu, proti, angiotensīna konvertējošā enzīma inhibitoru klasē ietilpstošas zāles, kas paredzētas lietošanai sirds un asinsvadu slimību ārstēšanā un galvenokārt, lai ārstētu hipertensiju un sirds mazspēju. Eiropas Patentu iestādē (EPI) 1981. gadā iesniegtais patenta attiecībā uz perindoprila molekulu termiņš beidzās 2000. gados.
Perindoprila farmaceitiski aktīvā viela ir sāls erbumīna formā. 1988. gadā Servier par minētās aktīvās vielas ražošanas procesiem iesniedza EPI vairākus patentus, kuru termiņš beidzās 2008. gada 16. septembrī.
Jaunu patentu attiecībā uz perindoprilu un tā ražošanas procesu Servier iesniedza EPI 2001. gadā un šis patents tika piešķirts 2004. gadā (turpmāk tekstā – “patents 947”). Turklāt Servier vairākās dalībvalstīs, pirms tās bija pievienojušās Konvencijai par Eiropas patentu piešķiršanu, saņēma valsts patentus, kas atbilst patentam 947.
Kopš 2003. gadam starp Servier un ģenērisko zāļu ražotājiem, kas gatavojas tirgot perindoprila ģenērisko versiju, bija vairāki strīdi. Šajā kontekstā desmit ģenērisko zāļu ražotāji par patentu 947 iesniedza iebildumu EPI, kuras Tehniskā apelācijas padome 2009. gada maijā atcēla apstrīdēto patentu. Vairāki ģenērisko zāļu ražotāji arī apstrīdēja patenta 947 spēkā esamību noteiktās valstu tiesās. Savukārt Servier cēla prasības par patenta pārkāpumu, kā arī lūgumus izdot pagaidu rīkojumus pret attiecīgajiem ģenērisko zāļu ražotājiem, tostarp Slovēnijas sabiedrību KRKA, tovarna zdravil, d.d. (turpmāk tekstā – “Krka”).
Lai izbeigtu minētās tiesvedības, Servier laikposmā no 2005. līdz 2007. gadam noslēdza izlīguma nolīgumus ar vairākiem ģenērisko zāļu ražotājiem. Tādējādi Krka ar Servier noslēdza izlīguma nolīgumu attiecībā uz patentu 947 un līdzvērtīgiem valsts patentiem, licences nolīgumu un cesijas un licences nolīgumu (turpmāk tekstā – “Krka nolīgumi”). Šie nolīgumi attiecās uz visām valstīm, kas faktu rašanās laikā bija Eiropas Savienības dalībvalstis, kā arī uz tām, kuras nebija Savienības dalībvalstis un kuras bija Krka galvenie tirgi.
Komisijas ieskatā Servier un Krka šos nolīgumus noslēdza ar prettiesisko mērķi sadalīt aptverto valstu teritoriju divās ietekmes jomās, katram no tiem ietverot savus galvenos tirgus, kuros tie varēja veikt savu darbību attiecībā uz Servier, lai tie neciestu no Krka konkurences spiediena, kas pārsniegtu no šiem nolīgumiem izrietošās robežas, un attiecībā uz Krka neriskētu, ka Servier pret to varētu vērsties pārkāpuma dēļ.
Ar 2014. gada 9. jūlija lēmumu (
3
) Komisija konstatēja, ka nolīgumi, ko Servier bija noslēgusi ar Krka un pārējiem ģenērisko zāļu ražotājiem, bija ar LESD 101. pantu aizliegtie konkurences ierobežojumi. Turklāt tā uzskatīja, ka Servier ir pārkāpusi LESD 102. pantu, izstrādājot un īstenojot izslēgšanas stratēģiju attiecībā uz perindoprila un šo zāļu aktīvās vielas tehnoloģiju Francijā, Nīderlandē, Polijā un Apvienotajā Karalistē.
Tādējādi Komisija uzlika Servier naudas sodus kopumā 289727200 EUR apmērā par LESD 101. panta pārkāpumiem, no kuriem 37661800 EUR par tā dalību Krka nolīgumos, kā arī naudas sodu 41270000 EUR par LESD 102. panta pārkāpumu. Savukārt Krka tika uzlikts 10 miljonu EUR naudas sods par LESD 101. panta pārkāpumu.
Izskatīdama Servier un Krka celtās prasības, Vispārējā tiesa konstatēja, ka Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdas, kvalificējot Krka nolīgumus par LESD 101. panta 1. punkta pārkāpumu, nepierādīdama konkurences ierobežojuma mērķa dēļ vai seku dēļ esamību. Attiecībā uz Servier pārmesto LESD 102. panta pārkāpumu Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Komisijas izmantotajā perindoprila tirgus definīcijā bija pieļautas kļūdas vērtējumā, kas varēja padarīt par spēkā neesošiem tās konstatējumus par Servier dominējošo stāvokli konkrētajā tirgū.
Līdz ar to ar diviem spriedumiem, kas pasludināti 2018. gada 12. decembrī (
4
), Vispārējā tiesa atcēla strīdīgo lēmumu, ciktāl tajā konstatēts LESD 101. panta pārkāpums saistībā ar Krka nolīgumiem un LESD 102. panta pārkāpums, kā arī naudas sodus, kas par šiem pārkāpumiem uzlikti attiecīgi Servier un Krka.
Komisija iesniedza Tiesā divas apelācijas sūdzības par šiem Vispārējās tiesas spriedumiem.
Tiesas vērtējums
Par LESD 101. panta interpretāciju
A. Potenciālas konkurences pastāvēšana starp Servier un Krka
Tiesa, pirmām kārtām, izvērtē Komisijas iebildumus par Vispārējās tiesas pieļautajām kļūdām potenciālās konkurences jēdziena interpretācijā un piemērošanā.
Iesākumā Tiesa norāda, ka, lai izvērtētu, ņemot vērā LESD 101. panta 1. punktu, koluzīvas darbības, kuras izpaužas kā horizontālās sadarbības nolīgumi starp uzņēmumiem, piemēram, Krka nolīgumi, pirmajā posmā jānosaka, vai šīs darbības var kvalificēt kā konkurences ierobežojumus, ko īsteno uzņēmumi, kuri atrodas – kaut vai tikai potenciālas – konkurences situācijā. Ja tas tā ir, otrajā posmā jāpārbauda, vai, ņemot vērā to ekonomiskās iezīmes, minētā prakse ir kvalificējama kā konkurences ierobežojums mērķa dēļ. Ja nav pierādīts minēto darbību pretkonkurences mērķis, jāpārbauda to sekas.
Pēc šī precizējuma veikšanas Tiesa atzīst iebildumus par kļūdām potenciālas efektīvas konkurences jēdziena interpretācijā un piemērošanā, jo Vispārējā tiesa pārbaudīja vairākus strīdīgā lēmuma apsvērumus attiecībā uz jautājumu par potenciālo konkurenci starp Krka un Servier, kā arī dažus iebildumus, kurus šajā ziņā izvirzīja pēdējais minētais.
Pēc būtības Tiesa konstatē, ka, nospriezdama, ka izlīguma un Krka licences nolīgumu noslēgšanas brīdī pastāvēja saskanīgi netiešie pierādījumi, kas varēja likt Servier un Krka domāt, ka patents 947 bija spēkā esošs, Vispārējā tiesa no šiem netiešajiem pierādījumiem secināja, ka konkurence starp šiem uzņēmumiem valstu tirgos Savienības iekšienē turpmāk bija izslēgta un ka tādējādi starp tiem vairs nepastāvēja potenciāla konkurence.
Lai nonāktu pie šāda secinājuma attiecībā uz potenciālas konkurences neesamību, Vispārējai tiesai esot bijis jāpārbauda, vai Komisija Krka nolīgumu noslēgšanas datumā nebija pierādījusi, ka Krka pastāvēja reālas un konkrētas iespējas ienākt attiecīgajā tirgū un konkurēt ar Servier, ņemot vērā pietiekamas sagatavošanas darbības un to, ka šai ienākšanai nebija šķēršļu, kas būtu nepārvarami.
Tomēr tā vietā, lai veiktu vajadzīgās pārbaudes šajā jautājumā, Vispārējā tiesa vienīgi apgalvoja, ka Servier un Krka bija pārliecinātas, ka patents 947 bija spēkā un ka Krka rīcība, kas izpaudās kā konkurences spiediena saglabāšana uz Servier, varēja tikt izskaidrota ar tā vēlmi nostiprināt savu pozīciju iespējamajās sarunās, lai panāktu izlīguma nolīgumu, kuram pievienots licences nolīgums. Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa ir kļūdījusies attiecībā uz attiecīgajos tirgos konstatētās patentaizsardzības situācijas atbilstību tiesību aktos, kā arī pušu nodomiem. Turklāt tā nav pamatojusi savu netiešo konstatējumu, saskaņā ar kuru Servier un Krka vairs nebija potenciāli konkurenti, neraugoties uz strīdīgā lēmuma elementiem, kuru mērķis bija pierādīt pretējo.
Turklāt Tiesa uzsver, ka, izvērtēdama kontekstu, kādā noslēgti izlīguma un Krka licences nolīgumi, Vispārējā tiesa ne tikai ir sagrozījusi skaidru un precīzu Apvienotās Karalistes tiesas nolēmuma formulējumu attiecībā uz Krka iesniegto pretprasību par patenta 947 atcelšanu, bet arī strīdīgā lēmuma jēgu un tvērumu saistībā ar EPI Iebildumu nodaļas, kura bija apstiprinājusi šo patentu, lēmuma sekām.
Tādējādi Tiesa apmierina Komisijas iebildumus par Vispārējās tiesas pieļautajām kļūdām potenciālās konkurences jēdziena interpretācijā un piemērošanā.
B. Krka nolīgumu kvalificēšana par konkurences ierobežojumiem mērķa dēļ
Otrām kārtām, Tiesa konstatē, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdas, secinādama, ka nepastāv konkurences ierobežojums mērķa dēļ.
Pārsūdzētajos spriedumos Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka, pastāvot faktiskam ar patentu saistītam strīdam, izlīguma nolīgumu šajā strīdā, kas ietver konkurenci ierobežojošus noteikumus un kas ir saistīts ar licences nolīgumu par šo patentu, var kvalificēt kā konkurences ierobežojumu mērķa dēļ tikai tad, ja Komisija var pierādīt, ka šis licences nolīgums nav darījums, kas noslēgts parastos tirgus apstākļos, un tādējādi slēpj apgriezto maksājumu.
Tomēr Tiesa uzskata, ka šajā argumentācijā nav ņemts vērā pats aplūkojamo nolīgumu raksturs, kas ir nevis vienkāršs izlīguma nolīgums patentu strīdā pret apgrieztu maksājumu, bet gan nolīgums par tirgu sadali divās zonās, no kurām viena turklāt neietilpst LESD 101. panta pārkāpuma jomā.
Šī tiesību kļūda lika Vispārējai tiesai pārbaudīt Servier un Krka pārmestās pārkāpjošās prakses kvalifikāciju par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, analizējot šo darbību īstenošanai paredzēto nolīgumu juridisko formu un pazīmes, lai gan tai bija jānovērtē minēto nolīgumu ekonomiskā kaitējuma pakāpe, veicot to īpašību, kā arī to mērķu un ekonomiskā un juridiskā konteksta, kurā tie iekļaujas, detalizētu analīzi.
Turklāt, uzskatīdama, ka, tā kā izlīguma un Krka licences nolīgumi daļu no tirgus nav rezervējuši Krka, nevarēja secināt, ka pastāv tirgus sadale, Vispārējā tiesa arī ir pieļāvusi kļūdu LESD 101. panta 1. punkta c) apakšpunkta interpretācijā, jo šajā tiesību normā noteiktais aizliegums sadalīt tirgus nav ierobežots tikai ar nolīgumiem, ar kuriem tiek ieviesta “cieša” tirgu sadale.
Vispārējā tiesa ir pieļāvusi arī vēl vienu tiesību kļūdu, savā argumentācijā par konkurences ierobežojuma mērķa dēļ neesamību iekļaudama apsvērumus par attiecīgo nolīgumu potenciālo seku iespējami hipotētisko raksturu, lai gan nav ne jāmeklē, ne a fortiori jāpierāda darbību, kas kvalificētas par konkurences ierobežojumiem mērķa dēļ, ietekme uz konkurenci, tostarp saistībā ar iespējamu pārbaudi par to, vai attiecīgajai rīcībai piemīt tāda kaitējuma pakāpe, kāda tiek prasīta šādas kvalifikācijas veikšanai.
Tāpat, pārmetot Komisijai, ka tā būtībā nav pierādījusi, ka Servier vai Krka bija nodoms ierobežot konkurenci starp tiem, lai gan šāds pierādījums nebija nepieciešams, lai pierādītu konkurences ierobežojuma mērķa dēļ esamību, Vispārējā tiesa arī pieļāva tiesību kļūdu.
Turklāt Vispārējā tiesa ir pārkāpusi pierādījumu brīvas iegūšanas principu Savienības tiesībās, nospriezdama, ka attiecībā uz fragmentāru un izkaisītu elementu ņemšanu vērā, lai konstatētu pārkāpumu, juridiski pastāv atšķirība starp situācijām, kurās Komisijas rīcībā ir pretkonkurences nolīgumu saturs, un situācijām, kurās tai nav šādu nolīgumu satura. Pēc tam Vispārējā tiesa ir pieļāvusi papildu tiesību kļūdu, nospriezdama, ka secinājumi, kas izdarīti no elektroniskā pasta vēstuļu vai citu dokumentu daļējiem fragmentiem, ar kuriem it kā tiek pierādīts pušu nodomus, nevar brīvi likt apstrīdēt secinājumu, kas esot pamatots ar pašu nolīgumu saturu.
Visbeidzot Tiesa atgādina, ka iespējai, ka patenta licence noteiktos ģeogrāfiskajos tirgos var radīt konkurenci veicinošas sekas, nav nekādas nozīmes, izvērtējot, vai tā ir kvalificējama kā konkurences ierobežojums mērķa dēļ saskaņā ar LESD 101. panta 1. punktu. Ņemot vērā Krka licences nolīguma pozitīvo ietekmi uz Krka galvenajiem tirgiem, Vispārējā tiesa tātad ir pieļāvusi kļūdu LESD 101. panta 1. punkta interpretācijā un piemērošanā, vēl jo vairāk tāpēc, ka Krka galvenie tirgi neietilpst LESD 101. panta pārkāpuma ģeogrāfiskajā piemērošanas jomā.
Ņemot vērā iepriekš minētās kļūdas, Tiesa secina, ka Vispārējās tiesas argumentācija par to, ka Krka nolīgumos nav radīts konkurences ierobežojums mērķa dēļ, kopumā ir prettiesiska.
C. Krka nolīgumu kvalificēšana par konkurences ierobežojumiem mērķa dēļ
Trešām kārtām, Tiesa kritizē Vispārējās tiesas secinājumu, saskaņā ar kuru Komisija nebija pierādījusi, ka Krka nolīgumu sekas bija potenciālās konkurences ierobežošana, jo šai iestādei nebija izdevies pierādīt, ka strīdīgo nolīgumu neesamības gadījumā Krka, iespējams, būtu ienākusi Servier galvenajos tirgos.
Šajā ziņā Tiesa atgādina, ka, lai novērtētu, vai pastāv pret konkurenci vērstas sekas, ko rada nolīgums starp uzņēmumiem, jāsalīdzina konkurences situācija, kas izriet no šī nolīguma, un situācija, kāda pastāvētu, ja nolīguma nebūtu. Šī tā sauktā “hipotētiskā” metode nozīmē nepieciešamību ņemt vērā konkrētos apstākļus, kuros šis nolīgums iekļaujas. Tādējādi hipotētiskajam scenārijam, kas paredzēts, ņemot vērā minētā nolīguma neesamību, jābūt reālistiskam un ticamam.
Ņemot vērā šo precizējumu, Tiesa nospriež, ka Vispārējā tiesa trijos galvenajos aspektos nav ņēmusi vērā hipotētiskās metodes iezīmes LESD 101. panta piemērošanai.
Pirmkārt, Vispārējā tiesa nosprieda, ka Krka izlīguma nolīguma pretkonkurences seku vērtējums bija balstīts uz hipotētisku pieeju un nepilnīgu šo seku pārbaudi, jo Komisija hipotētiskajā scenārijā nav ietvērusi notikumu faktisko norisi pēc šī nolīguma. Tomēr šajā Vispārējās tiesas argumentācijā nav ņemts vērā tas, ka hipotētiskais scenārijs, kas pēc definīcijas ir hipotētisks tādā ziņā, ka tas nav īstenots, nevar tikt balstīts uz apstākļiem, kuri radušies pēc minētā nolīguma noslēgšanas.
Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, nospriezdama, ka judikatūra, saskaņā ar kuru nolīgums starp uzņēmumiem var tikt kvalificēts kā konkurences ierobežojums seku dēļ tā potenciālo seku dēļ, vairs nav piemērojama, ja šis nolīgums ir ticis īstenots, jo var tikt novērota minētā nolīguma faktiskā ietekme uz konkurenci. Ja, kā tas ir šajā lietā, nolīguma rezultātā nevis tiek grozīts, bet, tieši pretēji, tiek saglabāts tirgū jau esošo konkurējošo uzņēmumu skaits vai rīcība, vienkāršs salīdzinājums starp minētajā tirgū konstatētajām situācijām pirms un pēc šī nolīguma īstenošanas būtu nepietiekams, lai ļautu secināt, ka nepastāv pretkonkurences sekas, jo pretkonkurences sekas ir tādas, ka minētā nolīguma dēļ noteikti izzudīs konkurences avots, kas šī nolīguma noslēgšanas brīdī joprojām ir potenciāls.
Treškārt, no judikatūras izriet, ka tad, ja Komisijai ir noteikts hipotētiskais scenārijs, lai izvērtētu izlīguma nolīgumu patentu strīdā starp oriģinālo zāļu ražotāju un ģenērisko zāļu ražotāju, tai nav pienākuma izdarīt galīgu konstatējumu par pēdējā minētā izredzēm gūt panākumus strīdā par patentu vai par mazāk ierobežojoša nolīguma noslēgšanas iespējamību. No tā izriet, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu LESD 101. panta 1. punkta interpretācijā un piemērošanā, nospriezdama, ka Komisija nav pierādījusi, ka izlīguma nolīguma neesamības gadījumā Krka, iespējams, būtu ienācis aplūkojamajos tirgos un ka to tiesvedību turpināšana, kurās apstrīdēta patenta 947 spēkā esamība, varbūtēji vai pat ticami būtu ļāvusi ātrāk vai pilnīgāk atzīt šo patentu par spēkā neesošu.
Tiesa secina, ka šādi konstatētās tiesību kļūdas padara prettiesisku visu Vispārējās tiesas argumentāciju, ar kuru noraidīta Krka nolīgumu kvalifikācija par konkurences ierobežojumu seku dēļ.
Par LESD 102. panta interpretāciju
Ceturtām kārtām, Tiesa noraida Vispārējās tiesas secinājumu, saskaņā ar kuru konkrētā produkta tirgus definīcijā, ko Komisija izmantoja, lai pārbaudītu Servier dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas esamību, bija pieļautas kļūdas, kuras varēja padarīt par spēkā neesošu šo pārbaudi. Šajā ziņā Vispārējā tiesa tostarp pārmeta Komisijai, ka tā ir kļūdaini ierobežojusi konkrēto tirgu tikai ar perindoprilu, izslēdzot pārējās angiotensīna konvertējošā enzīma inhibitoru klasē ietilpstošās zāles (turpmāk tekstā – “AKE zāles”).
Šajā ziņā Tiesa atgādina, ka konkrētā tirgus noteikšana pirms iespējamā dominējošā stāvokļa novērtējuma LESD 102. panta izpratnē nozīmē, ka jānosaka, pirmkārt, preču tirgus un, otrkārt, tā ģeogrāfiskais tirgus.
Turklāt no judikatūras izriet, ka konkrētā tirgus jēdziens nozīmē pietiekamu savstarpējās aizstājamības līmeni starp tajā ietilpstošajām precēm vai pakalpojumiem. Konkrētāk, zāļu ekonomiskās aizstājamības vērtējums jāvērtē, ņemot vērā pārdošanas apjomu sadalījumu starp zālēm, kas paredzētas vienai un tai pašai terapeitiskajai indikācijai, kuru rezultātā ir mainījušās šo zāļu relatīvās cenas. Konstatējums, ka šāda aizstājamība nepastāv, parāda, ka pastāv atsevišķs tirgus neatkarīgi no tās cēloņiem.
Tā kā Komisija secināja, ka nepastāv savstarpēja aizstājamība starp perindoprilu un pārējām AKE zālēm, ņemot vērā Servier neapstrīdēto konstatējumu par perindoprila pieprasījuma relatīvo elastību salīdzinājumā ar pārējo AKE cenu straujo samazināšanos attiecīgajos tirgos, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nosodīdama Komisiju par to, ka tā konkrēto tirgu ir ierobežojusi tikai ar perindoprilu.
Tā kā Vispārējā tiesa pēc tam uzskatīja, ka Komisijas secinājums par Servier dominējošā stāvokļa esamību ar perindoprila aktīvo vielu saistītās tehnoloģijas tirgū bija balstīts uz kļūdainu konkrētā tirgus noteikšanu, Tiesa konstatē, ka šie Vispārējās tiesas vērtējumi ir balstīti uz kļūdainu premisu un līdz ar to arī ir prettiesiski.
Tā kā Komisijas pamati par iepriekš minētajām kļūdām ir apmierināti, Tiesa daļēji atceļ pārsūdzētos spriedumus.
Par “Servier” un “Krka” celtajām prasībām atcelt tiesību aktu
Piektām kārtām, Tiesa uzskata, ka lieta ir izskatāmā stāvoklī attiecībā uz pamatiem, kurus Servier un Krka izvirzīja Vispārējā tiesā, lai apstrīdētu izlīguma un Krka licences nolīgumu kvalifikāciju strīdīgajā lēmumā par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, kā arī izlīguma nolīguma un Krka cesijas un licences nolīguma kvalifikāciju par konkurences ierobežojumu seku dēļ.
Pirmkārt, attiecībā uz izlīguma nolīgumu un Krka licences kvalificēšanu par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ Tiesa vispirms pārbauda, vai Komisija varēja likumīgi kvalificēt šos nolīgumus kā potenciālu konkurences ierobežojumu, ko pret Servier īstenoja Krka. Šajā nolūkā jāpārbauda, vai šo nolīgumu noslēgšanas datumā pastāvēja reālas un konkrētas iespējas, ka Krka ienāks perindoprila tirgū un konkurēs ar Servier.
Šajā ziņā Tiesa uzsver, ka tāda patenta esamība, kas aizsargā tādas aktīvās vielas ražošanas paņēmienu, kura ir kļuvusi vispārpieejama, pati par sevi nevar tikt uzskatīta par nepārvaramu šķērsli ģenērisko zāļu, kuru pamatā ir šī aktīvā viela, ienākšanai tirgū. No tā izriet, ka šāda patenta esamība neliedz par attiecīgā oriģinālo zāļu ražotāja potenciālo konkurentu kvalificēt ģenērisko zāļu ražotāju, kuram faktiski ir stingra apņemšanās, kā arī atbilstoša spēja iekļūt tirgū un kurš ar savām darbībām pierāda, ka ir gatavs apstrīdēt šī patenta spēkā esamību un uzņemties risku, ka, ieejot tirgū, tas saskarsies ar prasību par patenta pārkāpumu, ko ir iesniedzis šī patenta īpašnieks.
Attiecībā uz to, ka Krka ir stingri apņēmies turpināt centienus tirgot savu perindoprilu, neraugoties uz sakāvēm tiesās, ar kurām tas saskārās 2006. gadā patentu strīdos pret Servier, Tiesa norāda, ka no pierādījumiem, ko Komisija minējusi apstrīdētajā lēmumā, izriet, ka Krka nebija pārtraucis savus centienus ienākt Servier galvenajos tirgos.
Turklāt tas, ka Krka risināja sarunas ar Servier. lai noslēgtu izlīguma nolīgumus un Krka licences nolīgumus, arī nav pietiekams, lai pierādītu, ka Krka vairs nebija stingras apņemšanās konkurēt ar Servier.
Ņemot vērā iepriekš minēto, Tiesa secina, ka Krka izlīguma nolīgumu un Krka licences nolīgumu noslēgšanas datumā bija Servier potenciāls konkurents.
Pēc tam Tiesa pārbauda, vai Komisija ir kļūdaini uzskatījusi, ka izlīguma un Krka licences nolīgumu mērķis bija sadalīt perindoprila tirgus.
Šajā ziņā tā uzsver – tas, ka izlīguma nolīgumi patentu jomā, tāpat kā ar šādiem nolīgumiem saistītie licences nolīgumi, var tikt noslēgti ar mērķi, kas var būt leģitīms, nevar likt tiem izvairīties no LESD 101. panta piemērošanas, ja izrādās, ka minēto nolīgumu mērķis ir ierobežot konkurenci. Šajā gadījumā turklāt no izlīguma un Krka licences nolīgumu noteikumiem un apstākļiem, kas saistīti ar to noslēgšanu, skaidri izriet, ka tie ir saistīti ekonomiskā ziņā un nevar tikt izvērtēti atsevišķi.
Krka licences nolīguma, ar ko Servier atteicās iebilst pret to, ka Krka tirgo perindoprila ģenērisko versiju tā galvenajos tirgos, un izlīguma nolīguma, kurā paredzēts Krka pienākums nepārkāpt patenta pārkāpumu Servier galvenajos tirgos, kopīgā iedarbība no ekonomiskā viedokļa ir līdzvērtīga quid pro quo, ļaujot Servier un Krka savos attiecīgajos galvenajos tirgos saglabāt labvēlīgāku stāvokli. Šāds nolīgumu kopums principā nozīmē šo tirgu sadali un tātad konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, kuru nevar padarīt par relatīvu vai kompensēt eventuālas pozitīvas vai konkurenci veicinošas sekas jebkādā tirgū.
Ņemot vērā šos apstākļus, Tiesa uzskata, ka strīdīgajā lēmumā izvirzītie pierādījumi pierāda, ka pastāvēja prakse, kuras mērķis bija attiecībā uz Servier un Krka sadalīt perindoprila tirgu, izmantojot izlīguma nolīgumus un Krka licences, un pietiek, lai pamatotu šīs prakses kvalifikāciju par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ.
Otrkārt, attiecībā uz izlīguma nolīguma un cesijas un Krka licences nolīguma kvalifikāciju par konkurences ierobežojumu seku dēļ Tiesa atgādina, ka Komisijai bija jāsalīdzina no šiem nolīgumiem izrietošā konkurences situācija ar konkurences situāciju, kas izriet no reālistiska un ticama hipotētiska scenārija. Ciktāl šajā gadījumā aplūkotais konkurences ierobežojums bija saistīts ar Krka īstenotā potenciālās konkurences avota likvidēšanu attiecībā uz Servier, hipotētiskā scenārija analīze būtībā atbilda analīzei par šīs potenciālās konkurences esamību.
Ņemot vērā šos precizējumus, Tiesa konstatē, ka Komisija varēja pamatoti uzskatīt, ka Krka attiecībā pret Servier bija viens no vistiešākajiem draudiem tādēļ, ka tam bija reālas un konkrētas iespējas ienākt tirgos Francijā, Nīderlandē un Apvienotajā Karalistē. Krka nolīgumu neesamības gadījumā šī Krka ienākšanas iespēja, izmantojot tā ražoto perindoprilu, nebūtu tikusi izslēgta. Tādēļ Komisija konstatēja, ka šī potenciālās konkurences avota likvidēšana minēto nolīgumu īstenošanas dēļ būtiski ierobežoja konkurenci. Šīs sekas, kas nav ne hipotētiskas, ne potenciālas, bet gan reālas, var pamatot apstrīdētajā lēmumā veikto kvalifikāciju par konkurences ierobežojumu seku dēļ.
Pēc tam, kad tā bija lēmusi par atsevišķiem Servier un Krka izvirzītajiem pamatiem Vispārējā tiesā, Tiesa konstatē, ka tiesvedības stadija neļauj taisīt galīgo spriedumu kopumā. Līdz ar to tā nodod lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par cesijas un licences nolīguma kvalifikāciju par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, kā arī lietā Komisija/Servier u.c. (C‑176/19 P) par atlikušajiem pamatiem saistībā ar LESD 102. panta pārkāpumu un par pakārtotiem pamatiem, kuru mērķis ir apstrīdēt naudas soda apmēru.
(
1
)	Spriedumi, 2018. gada 12. decembris, Servier u.c./Komisija (T‑691/14, EU:T:2018:922) un Krka/Komisija (T‑684/14, EU:T:2018:918) (turpmāk tekstā kopā – “pārsūdzētie spriedumi”).
(
2
)	Komisijas Lēmums C(2014) 4955 final (2014. gada 9. jūlijs) par [LESD] 101. un 102. panta piemērošanas procedūru (lieta AT.39612 – Perindoprils (Servier) (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”).
(
3
)	Skat. 2. zemsvītras piezīmi.
(
4
)	Skat. 1. zemsvītras piezīmi.