62015CO0129
TIESAS RĪKOJUMS (devītā palāta)
2016. gada 7. jūlijā (
*1
)
“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Publiski piegādes līgumi — Direktīva 2004/18/EK — 1. panta 9. punkts — Jēdziens “publisko tiesību subjekts” — Ārstniecības iestāde, kas izveidota peļņas nolūkā un kuras kapitāls pilnībā ir privāts — Ienākumi, kas vairāk nekā 50 % vai 30 % apmērā gūti no sabiedriskās veselības apdrošināšanas shēmas maksājumiem par ārstniecības pakalpojumu sniegšanu — 7. panta b) punkts — Līguma paredzamā vērtība — Robežvērtības nesasniegšana — Noteiktas pārrobežu intereses — Informācijas neesamība — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts — Acīmredzama nepieņemamība”
Lieta C‑129/15
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Administrativen sad Sofia-grad (Sofijas pilsētas Administratīvā tiesa, Bulgārija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2015. gada 4. martā un kas Tiesā reģistrēts 2015. gada 16. martā, tiesvedībā
H. M.
pret
Agentsia za darzhavna finansova inspektsia
(ADFI).
TIESA (devītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos], tiesneši E. Juhāss [E. Juhász] (referents) un K. Vajda [C. Vajda],
ģenerāladvokāts H. Saugmandsgors Ēe [H. Saugmandsgaard Øe],
sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu lemt, izdodot motivētu rīkojumu saskaņā ar Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punktu,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 1. panta 9. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvā 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV 2004, L 134, 114. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 2011. gada 30. novembra Regulu (ES) Nr. 1251/2011 (OV 2011, L 319, 43. lpp.) (turpmāk tekstā – “Direktīva 2004/18”).
2
Šis prasības pieteikums tika iesniegts tiesvedībā starp privātas ārstniecības iestādes direktoru H. M. un Agentsia za darzhavna finansova inspektsia (Finanšu inspekcijas sabiedriskā aģentūra, Bulgārija) saistībā ar administratīva soda, ko šī pēdējā minētā bija uzlikusi H. M., likumību.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Direktīvas 2004/18 preambulas 2. apsvērumā ir noteikts:
“Piešķirot tādu līgumu slēgšanas tiesības, ko dalībvalstīs noslēdz valsts, reģionālo vai vietējo varas iestāžu un citu publisko tiesību subjektu uzdevumā, jāievēro Līgumā paredzētie principi, konkrēti brīva preču aprite, brīva uzņēmējdarbības veikšana un brīva pakalpojumu aprite, kā arī no tiem izrietošie principi, piemēram, vienādas iespējas, nediskriminēšana, savstarpēja atzīšana, proporcionalitāte un pārredzamība. Tomēr attiecībā uz valsts līgumiem, kuru summa pārsniedz kādu noteiktu vērtību, ieteicams izstrādāt tādus noteikumus šo līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai paredzēto valsts procedūru koordinēšanai Kopienas līmenī, kuru pamatā ir minētie principi, un tas vajadzīgs, lai nodrošinātu līgumu efektivitāti un garantētu valsts iepirkuma atklātību konkurencei. Tādēļ šie koordinēšanas noteikumi jāskaidro gan saskaņā ar iepriekšminētajiem noteikumiem un principiem, gan saskaņā ar pārējiem Līguma noteikumiem.”
4
Šīs direktīvas 1. panta “Definīcijas” 9. punktā ir noteikts:
““Līgumslēdzējas iestādes” ir valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes, publisko tiesību subjekti, apvienības, kurās ietilpst viena vai vairākas šādas iestādes vai viens vai vairāki šādi publisko tiesību subjekti.
“Publisko tiesību subjekts” ir jebkura struktūra:
a)
kas nodibināta ar konkrētu mērķi apmierināt vispārīgas vajadzības un neveic rūpnieciskas vai komerciālas darbības;
b)
kam ir juridiskas personas statuss un
c)
ko galvenokārt finansē valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes vai citi publisko tiesību subjekti, vai ko pārrauga minētie subjekti, vai kam valdē, pārvaldē vai uzraudzības padomē vairāk nekā pusi locekļu ieceļ valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes vai citi publisko tiesību subjekti.
Šā punkta otrās daļas a), b) un c) apakšpunktā minētajiem kritērijiem atbilstošu publisko tiesību subjektu un šo subjektu kategoriju neizsmeļošs uzskaitījums sniegts III pielikumā. Dalībvalstis regulāri ziņo Komisijai par izmaiņām publisko tiesību subjektu un šo subjektu kategoriju sarakstos.”
5
Minētās direktīvas 7. pantā “Robežvērtību summas valsts līgumos” ir noteiktas paredzamās robežvērtības, sākot no kurām līguma slēgšanas tiesību piešķiršana ir jāīsteno atbilstoši šīs direktīvas normām, pamatlietas faktu rašanās laikā piegādes līgumiem, kuru slēgšanas tiesības piešķīrušas līgumslēdzējas iestādes, kas nav centrālās pārvaldes iestādes, nosakot robežvērtību EUR 200000 apmērā.
6
Šīs pašas direktīvas 9. pantā “Valsts līgumu, pamatnolīgumu un dinamisko iepirkuma sistēmu paredzamās vērtības aprēķina metodes” ir paredzēts:
“[..]
5.   [..]
b)
ja līdzīgas produkcijas iegādes piedāvājums var radīt situāciju, kurā iepirkumu sadala atsevišķās daļās, kam atbilstošās līguma slēgšanas tiesības piešķir vienlaikus, tad, piemērojot 7. panta a) un b) punktu, ņem vērā visu šādu iepirkuma daļu kopējo paredzamo vērtību.
Ja visa iepirkuma daļu vērtība ir vienāda ar 7. pantā noteikto robežvērtību vai pārsniedz to, tad šo direktīvu piemēro atsevišķi katrai daļai par atbilstošo līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.
Tomēr līgumslēdzējas iestādes var atteikties no šādas piemērošanas attiecībā uz iepirkuma daļām, kuru paredzamā vērtība, atskaitot PVN, ir mazāka nekā EUR 80000, ja šo daļu kopējās izmaksas nepārsniedz 20 % no visa iepirkuma daļu kopējās vērtības.
[..]
7.   Tādiem piegādes vai pakalpojumu valsts līgumiem, kas būtībā ir pastāvīgi vai ko paredzēts atjaunot noteiktā laika posmā, līguma paredzamās vērtības aprēķina pamatā ir:
a)
vai nu iepriekšējos 12 mēnešos, vai iepriekšējā finanšu gadā piešķirtajām līguma slēgšanas tiesībām atbilstīgo viena veida secīgo līgumu kopējā faktiskā vērtība, kas pēc iespējas precizēta, lai ņemtu vērā daudzuma vai vērtības izmaiņas, kuras varētu būt radušās 12 mēnešos pēc sākotnējā līguma,
b)
vai to secīgo līgumu kopējā paredzamā vērtība, kuru slēgšanas tiesības piešķirtas 12 mēnešos pēc pirmās piegādes vai tai atbilstošajā finanšu gadā, ja tas ir ilgāks par 12 mēnešiem.
Valsts līguma paredzamās vērtības aprēķina metodi nedrīkst apzināti izvēlēties tā, lai izvairītos no šīs direktīvas piemērošanas.
[..]”
Bulgārijas tiesības
7
Zakon za obshtestvenite porachki (Publisko iepirkumu likums, 2004. gada 6. aprīļaDV Nr. 28), redakcijā, kas ir piemērojama pamatlietas faktiem, 7. panta 4. punkts ir formulēts šādi:
“Līgumslēdzējas iestādes ir:
[..]
3.
Publisko tiesību subjekti.”
8
Šī likuma 8. panta 1. punktā ir noteikts:
“Līgumslēdzējas iestādes īsteno publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, ja ir izpildīti likumā paredzētie kritēriji;
[..]
3)
Ja līgumslēdzēja iestāde ir kolektīva vienība vai juridiska persona, 2. punktā minētās pilnvaras īsteno persona, kas pārstāv minēto kolektīvo vienību vai juridisko personu.”
9
Minētā likuma papildu noteikumu 1. punkta 21. apakšpunktā ir paredzēts:
““Līgumslēdzēja iestāde” ir juridiska persona, kas neatkarīgi no sava komerciālā vai ražošanas rakstura ir tikusi izveidota vispārīgo interešu vajadzībām un atbilst kādam no šiem nosacījumiem:
а)
vairāk nekā 50 % apmērā tiek finansēta no valsts, valsts sociālā nodrošinājuma budžeta vai valsts veselības apdrošināšanas slimokases, pašvaldību vai līgumslēdzēju iestāžu 7. panta 1. vai 3. punkta izpratnē budžetiem;
b)
tās administrācijas vai pārbaudes struktūrās ietilpst dalībnieki, no kuriem vairāk nekā pusi ir iecēlušas amatā līgumslēdzējas iestādes 7. panta 1. vai 3. punkta izpratnē;
c)
tās pārvalde ir pakļauta pārbaudei, ko īsteno līgumslēdzējas iestādes 7. panta 1. vai 3. punkta izpratnē; šī pārvaldes pārbaude pastāv, ja viena persona jebkādā veidā var īstenot noteicošu ietekmi uz otras personas darbību.
Publisko tiesību subjekti ir arī ārstniecības iestādes, kas ir komercsabiedrības un kuru iepriekšējā gada ieņēmumi vairāk nekā 30 % apmērā ir gūti no valsts, pašvaldību vai valsts veselības apdrošināšanas slimokases budžetiem.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
10
H. M. ir ārstniecības iestādes, kas reģistrēta kā komercsabiedrība ar ierobežotu atbildību, kuras kapitāla turētājs pilnībā ir privātpersona, kas vienlaicīgi ir arī komersants, direktors. Šīs iestādes darbības pārbaudes, ko veica inspekciju jomā pilnvarotas iestādes darbinieks, laikā uz dažādu piegādātāju izrakstītu rēķinu pamata tika konstatēts, ka laikposmā no 2012. gada 10. janvāra līdz 2012. gada 19. decembrim minētā iestāde ir saņēmusi medicīnisko palīgmateriālu piegādes par kopējo summu 339052,76 Bulgārijas levu (BGN) apmērā, neskaitot pievienotās vērtības nodokli, lai gan visā 2012. gadā attiecīgā ārstniecības iestāde, kas nav reģistrēta kā līgumslēdzēja iestāde publisko iepirkumu līgumu reģistrā, nebija īstenojusi nekādas publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras. Tāpat arī tika konstatēts, ka 2011. gadā 66,27 % šīs iestādes ienākumu bija gūti no Valsts veselības apdrošināšanas slimokases, kas ir līgumslēdzēja iestāde publiskā iepirkuma likuma izpratnē, veiktiem maksājumiem.
11
Darbinieks, kas veica inspekciju, uzskatot, ka minētā ārstniecības iestāde ir publisko tiesību subjekts Publisko iepirkumu likuma papildu noteikumu 1. punkta 21. apakšpunkta c) punkta otrās daļas izpratnē, uzskatīja, ka tās direktors neesot īstenojis publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, lai gan viņam esot bijis pienākums to darīt. Tādēļ ar 2013. gada 12. jūlija aktu šis darbinieks konstatēja atbilstīgo Publiskā iepirkuma likuma noteikumu administratīvu pārkāpumu. Pēc šī akta, pamatojoties uz atbilstīgo šī paša likuma noteikumu, minētajam direktoram tika uzlikts naudas sods BGN 3000 apmērā. Pēdējais minētais cēla prasību par šo sankciju kompetentajā tiesā, kas viņa prasību noraidīja. Līdz ar to H. M. cēla apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā.
12
Iesniedzējtiesa norāda, ka būtībā pamatlieta attiecas uz jautājumu, vai ārstniecības iestāde, kuras kapitāls ir pilnībā privāts un kura papildus citiem avotiem saņem maksājumus par tās sniegtajiem pakalpojumiem arī no Valsts veselības apdrošināšanas slimokases, ir līgumslēdzēja iestāde. Šajā ziņā ir jānosaka, vai ar tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamatlietā, var tikt ieviesti papildu kritēriji tiem, kas ir noteikti Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punktā, un tas apstiprinošas atbildes gadījumā izraisītu personu, kurām ir pienākums īstenot publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, kategorijas paplašinājumu.
13
Attiecībā uz jautājumu, kas ir pamatlietas priekšmets, iesniedzējtiesa norāda, ka aplūkotās ārstniecības iestādes ienākumi, kas gūti no Valsts veselības apdrošināšanas slimokases un tādējādi ir sabiedriskā budžeta līdzekļi, 2011. grāmatvedības gada laikā veidoja vairāk nekā 66 % šīs iestādes ienākumu. Tādējādi, piemērojot Publisko iepirkumu likuma papildu noteikumu 1. punkta 21. apakšpunkta pirmās daļas a) punktu, ir jāuzskata, ka minētā iestāde – neatkarīgi no tā, kāds būtu tās īpašuma veids, – ir līgumslēdzēja iestāde. Šis secinājums rodoties ne tikai ievērojamās sabiedrisko līdzekļu daļas tās ieņēmumos dēļ, bet arī tiktāl, ciktāl ārstniecības pakalpojumi, ko tā sniedz, iekļaujas vispārējo interešu darbībā.
14
Turklāt definīcija, kas atrodama Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punktā, būtiski atšķiroties no tās, kas ir atrodama Publisko iepirkumu likumā. Proti, saskaņā ar šīs direktīvas 1. panta 9. punkta a)–c) apakšpunktā definētajiem kritērijiem, ja šie kritēriji ir izpildīti kumulatīvi, tā būtu publisko tiesību subjekts, bet saskaņā ar šo likumu kā publisko tiesību subjekts tiktu definēts jebkurš subjekts, kas atbilst vismaz vienam no analogajiem kritērijiem. Turklāt un pretēji tam, kā ir paredzēts Direktīvā 2004/18, tas, ka kādam subjektam piemīt komerciāls vai ražošanas raksturs, neesot šķērslis tam, lai tas tiktu uzskatīts par publisko tiesību subjektu Bulgārijas tiesību izpratnē.
15
Konkrētāk, Publisko iepirkumu likuma papildu noteikumu 1. punkta 21. apakšpunkta c) punkta otrā daļa būtu acīmredzami nesaderīga ar Direktīvā 2004/18 noteiktajiem kritērijiem, jo vārdkopā “ko galvenokārt finansē valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes vai citi publisko tiesību subjekti”, kas atrodama šīs direktīvas 1. panta 9. punkta otrās daļas c) apakšpunktā, ir paredzēts finansējums vairāk nekā 50 % apmērā, kas būtu ievērojami vairāk nekā 30 % robežvērtība, kas noteikta valsts tiesību aktā.
16
Ņemot vērā šos apsvērumus, Administrativen sad Sofia-grad (Sofijas pilsētas Administratīvā tiesa, Bulgārija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai sabiedrība, būdama komercsabiedrība, ir publisko tiesību subjekts Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta izpratnē tikai tā iemesla dēļ, ka vairāk nekā 30 % ieņēmumu no tās iepriekšējā gada darbībām ir gūti, īstenojot ārstniecības darbības, kuras ir apmaksājusi Valsts veselības apdrošināšanas slimokase saskaņā ar efektīvas konkurences attiecībā uz citām ārstniecības iestādēm nosacījumiem?
2)
Vai ir jāuzskata, ka ārstniecības pakalpojumu sniegšana, ko saskaņā ar efektīvas konkurences nosacījumiem sniedz privātas komercsabiedrības, kas izveidotas peļņas nolūkā, var tikt uzskatīta par tādu, kuras mērķis ir “apmierināt vispārējas vajadzības” Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta izpratnē?
3)
Vai Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir Publisko iepirkumu likuma papildu noteikumu 1. punkta 21. apakšpunkts, saskaņā ar kuru ir pietiekami, ka ir izpildīts viens no kritērijiem, kas atbilst direktīvā noteiktajiem kumulatīvajiem kritērijiem, lai sabiedrība tiktu kvalificēta kā “publisko tiesību subjekts”?”
Par prejudiciāliem jautājumiem
17
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punktu, ja kādas lietas izskatīšana acīmredzami nav Tiesas kompetencē vai ja prasības pieteikums vai prasība ir acīmredzami nepieņemama, tā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas var jebkurā brīdī, neveicot tālākas procesuālās darbības, lemt, izdodot motivētu rīkojumu.
18
Šajā lietā ir jāpiemēro šī tiesību norma.
19
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka uz jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju, kurus valsts tiesa ir uzdevusi atbilstoši pašas noteiktajam tiesiskajam regulējumam un faktiskajiem apstākļiem un kuru precizitāte Tiesai nav jāpārbauda, attiecas atbilstības pieņēmums. Tiesas atteikums lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu ir iespējams tikai tad, ja acīmredzami ir skaidrs, ka prasītajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar realitāti vai pamatlietas priekšmetu, ja problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesas rīcībā nav vajadzīgo faktu un tiesību elementu, lai varētu sniegt noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2014. gada 6. novembris, Cartiera dell’Adda, C‑42/13, EU:C:2014:2345, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
20
Jānorāda, ka Savienības direktīvās par publiskā iepirkuma līguma tiesību piešķiršanas procedūru koordinēšanu paredzētās īpašās procedūras ir piemērojamas vienīgi līgumiem, kuru vērtība pārsniedz katrā no šīm direktīvām skaidri paredzēto robežvērtību. Tādējādi šo direktīvu noteikumi nav piemērojami līgumiem, kuru vērtība nesasniedz tajās noteikto robežvērtību (spriedums, 2008. gada 15. maijs, SECAP un Santorso, C‑147/06 un C‑148/06, EU:C:2008:277, 19. punkts).
21
Kā izriet no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, privātajai ārstniecības iestādei pamatlietā tiek pārmests, ka laikposmā no 2012. gada 10. janvāra līdz 2012. gada 19. decembrim tā ir pasūtījusi medicīnisko palīgmateriālu piegādi BGN 339052,76 apmērā bez pievienotās vērtības nodokļa, bet šīs piegādes nav bijušas publiskā iepirkuma procedūras priekšmets.
22
Tā kā saskaņā ar Eiropas Centrālās bankas datiem euro maiņas pret Bulgārijas levu kurss visā šajā laikposmā bija vienāds ar 1,9558, minēto piegāžu vērtības kopējā summa ir sasniegusi EUR 173357,58. Turklāt Tiesai iesniegtajos lietas materiālos nav ietverts neviens elements saistībā ar šo darījumu skaitu, par katra no tiem summu vai arī par piegādātāju, ar kuriem tie tika noslēgti, skaitu.
23
Kā izriet no šī rīkojuma 5. punkta, summa, kas ir noteikta Direktīvas 2004/18 7. panta b) punktā kā robežvērtība, lai direktīva varētu tikt piemērota piegāžu publiskā iepirkuma līgumiem, aplūkotajā pamatlietas laikposmā bija EUR 200000. Līdz ar to, pat gadījumā, ja varētu tikt kumulatīvi ņemtas vērā visas šajā laikposmā veikto piegāžu summas, šī robežvērtība netiktu sasniegta.
24
Katrā ziņā pamatlietā Direktīvas 2004/18 7. pantā paredzētās robežvērtības aprēķināšanai dažādu veikto piegāžu summas varētu tikt kumulatīvi ņemtas vērā vienīgi tad, ja tiktu izpildīti nosacījumi, kas minēti šīs direktīvas 9. pantā, it īpaši tā 5. punkta b) apakšpunktā, kā arī 7. punktā. Taču iesniedzējtiesa nav sniegusi nekādu informāciju, kas liktu konstatēt, ka šie nosacījumi būtu izpildīti.
25
Tā kā minētie nosacījumi nav izpildīti, katras šīs piegādes summa būtu jāaplūko atsevišķi un individuāli un tādējādi dažādu pamatlietas iepirkuma līgumu vērtība noteikti sasniegtu ievērojami zemāku līmeni par minēto robežvērtību.
26
Tādējādi ir jākonstatē, ka Direktīvas 2004/18 noteikumi nav piemērojami piegāžu publiskā iepirkuma līgumiem pamatlietā. Turklāt no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu skaidri neizriet, ka atbilstīgie Bulgārijas tiesību noteikumi veidotu tiešu un beznosacījumu atsauci uz šīs direktīvas noteikumiem.
27
Tomēr ir jāvērš uzmanība uz to, ka atbilstoši pastāvīgajai Tiesas judikatūrai publiskajam iepirkumam, uz kuru, ņemot vērā tā vērtību, neattiecas minētās direktīvas piemērošanas joma, tomēr ir jāpiemēro LESD pamatnoteikumi un vispārējie principi, it īpaši vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas pilsonības dēļ principi, kā arī no tiem izrietošais pārskatāmības pienākums, ja vien šie iepirkuma līgumi rada noteiktu pārrobežu interesi (šajā ziņā skat. spriedumus, 2008. gada 15. maijs, SECAP un Santorso, C‑147/06 un C‑148/06, EU:C:2008:277, 20. un 21. punkts; 2014. gada 11. decembris, Azienda sanitaria locale n. 5 “Spezzino” u.c., C‑113/13, EU:C:2014:2440, 45. un 46. punkts; 2014. gada 18. decembris, Generali-Providencia Biztosító, C‑470/13, EU:C:2014:2469, 32. punkts, kā arī 2015. gada 16. aprīlis, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, 16. punkts).
28
Attiecībā uz objektīvajiem kritērijiem, kas var liecināt par noteiktas pārrobežu intereses esamību, Tiesa jau ir nospriedusi, ka šādus kritērijus tostarp var veidot konkrētā publiskā iepirkuma samērā nozīmīga summa kopā ar darbu izpildes vietu vai arī publiskā iepirkuma tehniskie rādītāji un attiecīgo preču īpašais raksturs. Iesniedzējtiesa savā noteiktas pārrobežu intereses esamības visaptverošā vērtējumā var ņemt vērā arī citās dalībvalstīs reģistrēto saimnieciskās darbības subjektu celtās sūdzības – ar nosacījumu, ka tiek pārbaudīts, ka šīs sūdzības ir reālas, nevis fiktīvas (šajā ziņā skat. spriedumu, 2008. gada 15. maijs, SECAP un Santorso, C‑147/06 un C‑148/06, EU:C:2008:277, 31. punkts, kā arī 2015. gada 16. aprīlis, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, 20. punkts un tajā minētā judikatūra).
29
Jākonstatē, ka iesniedzējtiesa savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav sniegusi nevienu elementu, kas ļautu Tiesai iegūt informāciju attiecībā uz noteiktas pārrobežu intereses esamību pamatlietā. Taču ir jāatgādina, kā izriet no Reglamenta 94. panta, ka Tiesai lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu jāspēj atrast faktu, uz kuriem balstīti jautājumi, izklāstu, kā arī jāspēj secināt pastāvošo saikni starp šiem faktiem un jautājumiem. Tādējādi nepieciešamo elementu, kas ļauj veikt noteiktas pārrobežu intereses esamības pārbaudi, konstatācija, tāpat kā vispārīgi visas konstatācijas, kas jāveic valstu tiesām un no kā ir atkarīga atvasināto tiesību vai Savienības primāro tiesību aktu piemērojamība, ir jāveic pirms vēršanās Tiesā (spriedumi, 2014. gada 11. decembris, Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino u.c., C‑113/13, EU:C:2014:2440, 47. punkts, kā arī 2015. gada 16. aprīlis, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, 18. punkts).
30
Protams, ir gadījumi, kuros Tiesa, nesaņēmusi šajā ziņā skaidru informāciju no iesniedzējtiesas, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu elementiem var izdarīt secinājumus par iespējamu noteiktas pārrobežu intereses esamību (šajā ziņā skat. spriedumus, 2014. gada 11. decembris, Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino u.c., C‑113/13, EU:C:2014:2440, 48. punkts, kā arī 2015. gada 16. aprīlis, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, 19. punkts). Tomēr šajā gadījumā, trūkstot jebkādam šāda veida elementam lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesa uzskata, ka tā nevar uzņemties izdarīt šāda veida secinājumu.
31
Šajos apstākļos Tiesa uzskata, ka tai nav iespējams sniegt lietderīgu atbildi uz iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem, lai rastu risinājumu lietā, kura tai iesniegta, bet tas ir LESD 267. pantā iedibinātās sadarbības mērķis.
32
No tā izriet, ka, piemērojot Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punktu, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāatzīst par acīmredzami nepieņemamu.
Par tiesāšanās izdevumiem
33
Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) izdod rīkojumu:
Administrativen sad Sofia-grad (Sofijas pilsētas Administratīvā tiesa, Bulgārija) ar 2015. gada 4. marta lēmumu iesniegtais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir acīmredzami nepieņemams.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.