62014FJ0006_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta F‑6/14
par prasību, kura celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kas piemērojams EAEK līgumam atbilstoši tā 106.a pantam,
Julia Borghans, mirušā Eiropas Komisijas ierēdņa R . van Raan
šķirtā laulātā, ar dzīvesvietu Odergemā [ Auderghem ] (Beļģija), ko pārstāv F. Van der Schueren
un C. Lefèvre, avocats,
prasītāja,
pret
Eiropas Komisiju, ko pārstāv J. Currall
un A.‑C. Simon, pārstāvji,
atbildētāja.
CIVILDIENESTA TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs K. Brādlijs [ K. Bradley ], tiesneši H. Krepels [ H. Kreppel ] (referents) un M. I. Rofesa i Puhola [ M. I. Rofes i Pujol ],
sekretārs P. Kullens [ P. Cullen ], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2014. gada 6. novembra tiesas sēdi,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Ar prasības pieteikumu, kas Civildienesta tiesas kancelejā saņemts 2014. gada 28. janvārī, J. Borghans lūdz atcelt lēmumu, ar kuru Eiropas Komisija ir atteikusies piešķirt viņai apgādnieka zaudējuma pensiju.
Atbilstošās tiesību normas
2. Atbilstošās tiesību normas ietver Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. un 42. pantu, redakcijā pirms Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Regulas (ES, Euratom) Nr. 1023/2013, ar ko groza Eiropas Savienības Civildienesta noteikumus un Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) spēkā stāšanās, kā arī turpmāk sniegtās Civildienesta noteikumu un minētā pielikuma normas.
3. Civildienesta noteikumu 79. pantā ir noteikts:
“Ierēdņa vai bijušā ierēdņa pārdzīvojuš[ais] laulāt[ais] [Civildienesta noteikumu] VIII pielikuma 4. nodaļā paredzētajā veidā ir tiesīg[s] saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju, kas līdzvērtīga 60 % no izdienas pensijas vai invaliditātes pabalsta, kādu maksāja mirušajam [laulātajam], vai, neatkarīgi no dienesta ilguma vai vecuma, kāda būtu maksājama viņam, ja viņam uz to būtu tiesības nāves brīdī.
Apgādnieka zaudējuma pensija, kas izmaksājama tā ierēdņa pārdzīvojušā laulātā, kurš nomira [Civildienesta noteikumu] 35. pantā norādīto administratīvo statusu laikā, nedrīkst būt mazāka par iztikas minimumu vai mazāka par 35 % no pēdējās pamatalgas, ko ierēdnis saņēma.
[..]”
4. Saskaņā ar Civildienesta noteikumu 80. pantu:
“Ja ierēdnis vai persona, kura ir tiesīga uz izdienas pensiju vai invaliditātes pabalstu, nomirst un viņam nav dzīvesbiedra, kurš būtu tiesīgs uz apgādnieka zaudējuma pensiju, mirušā apgādājamie bērni [Civildienesta noteikumu] VII pielikuma 2. panta nozīmē viņa nāves brīdī ir tiesīgi uz bāreņa pensiju saskaņā ar [Civildienesta noteikumu] VIII pielikuma 21. pantu.
Šādas pašas tiesības uz pensiju attiecas uz bērniem, kuri atbilst iepriekšminētajiem nosacījumiem, dzīvesbiedra, kurš saņem apgādnieka zaudējuma pensiju, nāves vai atkārtotas laulības gadījumā.
Ja ierēdnis vai cita persona, kas ir tiesīga saņemt izdienas pensiju vai invaliditātes pabalstu, nomirst, bet pirmajā daļā minētie nosacījumi nav izpildīti, tad apgādājamie bērni [Civildienesta noteikumu] VII pielikuma 2. panta izpratnē ir tiesīgi saņemt bāreņa pensiju saskaņā ar [Civildienesta noteikumu] VIII pielikuma 21. pantu; tomēr šāda pensija ir puse no pensijas, ko aprēķina saskaņā ar minēto pantu.
[..]”
5. Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 21. panta 1. punkta pirmā daļa ir izteikta šādā redakcijā:
“Bāreņa pensija, kas paredzēta Civildienesta noteikumu 80. panta pirmajā, otrajā un trešajā daļā par pirmo bāreni ir astoņas desmitdaļas no apgādnieka zaudējuma pensijas, kuru būtu tiesības saņemt ierēdņa vai bijušā ierēdņa, kas saņēma izdienas pensiju vai invaliditātes pabalstu, pārdzīvojušajam laulātajam, neņemot vērā [šī pielikuma] 25. pantā noteiktos samazinājumus.”
Tiesvedības rašanās fakti
6. Prasītāja 1991. gada 20. aprīlī apprecējās ar R. van Raan, kurš tolaik bija Komisijas ierēdnis.
7. Šajā laulībā 1993. gada 10. septembrī piedzima bērns.
8. Ar 2004. gada 15. jūnija spriedumu tribunal de première instance de Bruxelles
[Briseles Pirmās instances tiesa] (Beļģija) šķīra šo laulību, R. van Raan
un prasītājai savstarpēji vienojoties. Vienošanās par šķiršanos, kura noslēgta 2003. gada 24. decembrī (turpmāk tekstā – “Vienošanās par šķiršanos”) un pievienota minētā sprieduma pielikumā, bija paredzēts, ka no minētās dienas līdz savai nāvei R. van Raan maksās prasītājai uzturlīdzekļus, kuru apmērs tobrīd tika noteikts EUR 3000 mēnesī.
9. Ar 2007. gada 18. decembra spriedumu juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
[Overeises–Zaventemas kantona Miertiesa] (Beļģija) pēc R. van Raan pieteikuma, sākot no 2006. gada 1. septembra, atcēla uzturlīdzekļus, kuri viņam bija jāmaksā prasītājai.
10. 2008. gada 12. februārī prasītāja pārsūdzēja juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu.
11. 2008. gada 2. martā R. van Raan
nomira.
12. Nav strīda par to, ka pēc R. van Raan
nāves Komisija nemaksāja prasītājai apgādnieka zaudējuma pensiju.
13. Toties, sākot no 2008. gada jūlija, Komisija atbilstoši Civildienesta noteikumu 80. pantam piešķīra mirušā R. van Raan un prasītājas bērnam bāreņa pensiju, kuras apmērs saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 21. panta 1. punkta pirmo daļu tika noteikts kā astoņas desmitdaļas no apgādnieka zaudējuma pensijas, ko prasītāja būtu saņēmusi, ja viņai būtu bijušas tiesības uz šādu pensiju (turpmāk tekstā – “palielinātas likmes bāreņa pensija”).
14. 2011. gada oktobrī, kļuvis pilngadīgs, mirušā R. van Raan
un prasītājas bērns kā viņa mantinieks pārņēma Beļģijas tiesās celto [un] tolaik tribunal de première instance de Bruxelles
izskatīšanā esošo prasību atcelt uzturlīdzekļus, kuri pienācās prasītājai.
15. Ar 2013. gada 25. marta spriedumu tribunal de première instance de Bruxelles atcēla juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu un mirušā R. van Raan
sākotnējo pieteikumu atcelt Vienošanās par šķiršanos tekstā par labu prasītājai paredzētos uzturlīdzekļus atzina par nepamatotu, jo Vienošanās par šķiršanos tekstā izvirzītie nosacījumi uzturlīdzekļu atcelšanai nebija izpildīti.
16. Mirušā R. van Raan un prasītājas bērns kā R. van Raan
mantinieks piekrita tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta spriedumam.
17. 2013. gada 29. aprīļa vēstulē prasītāja lūdza Komisijai, sākot no 2008. gada aprīļa, izmaksāt viņai apgādnieka zaudējuma pensiju, paskaidrodama, ka, tā kā ar tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta spriedumu ir atcelts juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedums, viņa atbilst kritērijiem, kas Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. pantā ir izvirzīti šādas pensijas saņemšanai.
18. Ar 2013. gada 3. jūnija lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) Komisija prasītājas lūgumu noraidīja, pamatojoties uz apstākli, ka, nelūgdama aprēķināt viņas tiesības uz pensiju viena gada laikā no R. van Raan
nāves, viņa saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantu ir zaudējusi savas tiesības.
19. Ar 2013. gada 9. jūlija paziņojumu prasītāja atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam iesniedza sūdzību par apstrīdēto lēmumu.
20. Ar 2013. gada 29. oktobra lēmumu iecēlējinstitūcija noraidīja sūdzību tā paša iemesla dēļ, kura dēļ sūdzība bija noraidīta apstrīdētajā lēmumā (turpmāk tekstā – “lēmums, ar kuru noraidīta sūdzība”).
Lietas dalībnieku prasījumi
21. Prasītājas prasījumi Civildienesta tiesai ir šādi:
– atcelt lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība;
– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
22. Komisijas prasījumi Civildienesta tiesai ir šādi:
– prasību noraidīt;
– piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Par prasības priekšmetu
23. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasījumi atcelt tiesību aktus, kas formāli vērsti pret lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība, gadījumā, ja šim lēmumam nav autonoma satura, nozīmē, ka Civildienesta tiesā izskatīšanai tiek iesniegts akts, par kuru ir iesniegta sūdzība (šajā ziņā skat. spriedumu Vainker /Parlaments, 293/87, EU:C:1989:8, 8. punkts).
24. Šajā lietā, tā kā lēmumam, ar kuru noraidīta sūdzība, nav autonoma satura, ir jāuzskata, ka prasība ir vērsta tikai pret apstrīdēto lēmumu.
Par pieņemamību
Lietas dalībnieku argumenti
25. Komisija lūdz atzīt par nepieņemamiem prasījumus, kuru mērķis ir panākt apstrīdētā lēmuma atcelšanu. Pēc Komisijas uzskatiem, šis lēmums vienīgi apstiprinot iepriekšējo netiešo lēmumu, kas pieņemts pēc R. van Raan nāves 2008. gadā, ar ko administrācija ir atteikusies piešķirt prasītājai apgādnieka zaudējuma pensiju un kas nav apstrīdēts Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktā paredzētajos termiņos. Komisija piebilst, ka saskaņā ar iedibināto judikatūru iespēja iesniegt lūgumu saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktu – iespēja, ko prasītāja ir izmantojusi, 2013. gada 29. aprīļa vēstulē lūdzot piešķirt apgādnieka zaudējuma pensiju, – neļaujot ierēdnim vai tiesību pārņēmējam neievērot termiņus, kas Civildienesta noteikumu 90. un 91. pantā paredzēti sūdzības iesniegšanai un prasības celšanai, lūgumā netieši apstrīdot iepriekšējo lēmumu, kurš nav ticis apstrīdēts paredzētajos termiņos, – kā tas ir šajā lietā.
26. Prasītāja lūdz noraidīt Komisijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību.
Civildienesta tiesas vērtējums
27. No pastāvīgās judikatūras izriet, ka prasība atcelt lēmumu, ar kuru ir vienīgi apstiprināts iepriekšējs un noteiktajos termiņos neapstrīdēts lēmums, nav pieņemama. Lēmums ir vienīgi iepriekšējo lēmumu apstiprinošs, ja tajā nav ietverts neviens jauns fakts salīdzinājumā ar iepriekšējo tiesību aktu un ja pirms tam nav pārskatīta šī iepriekšējā tiesību akta adresāta situācija (spriedums A /Komisija, F‑12/09, EU:F:2011:136, 119. punkts).
28. Šajā lietā vispirms ir jāpārbauda, vai – kā apgalvo Komisija – netiešs lēmums 2008. gadā ir pieņemts, lai nepiešķirtu prasītājai apgādnieka zaudējuma pensiju tādēļ, ka viņa neatbilda Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmajā daļā paredzētajiem nosacījumiem.
29. Šajā ziņā Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktā ir paredzēts, ka jebkura persona, uz kuru attiecas šie Civildienesta noteikumi, var iesniegt iecēlējinstitūcijai lūgumu, lai tā pieņem ar konkrēto personu saistītu lēmumu, un ka, ja četru mēnešu laikā no lūguma iesniegšanas dienas atbilde uz lūgumu nav saņemta, tas ir uzskatāms par netiešu lēmumu par lūguma noraidīšanu. No šīs normas izriet, ka principā lēmums, ar kuru ierēdnim netieši tiek atteiktas tiesības, var tikt pieņemts tikai ar nosacījumu, ka ierēdnis iepriekš ir vērsies pie administrācijas ar lūgumu, lai tā piešķir viņam šīs tiesības.
30. Rakstveida dokumentos Komisija ir norādījusi, ka prasītāja tai nav iesniegusi nevienu lūgum u izmaksāt apgādnieka zaudējuma pensiju. Lai gan sūdzībā par apstrīdēto lēmumu prasītāja tiešām ir minējusi, ka pastāv šāds lūgums un pat lēmums, ar ko tai 2008. gadā ir atteikts piešķirt apgādnieka zaudējuma pensiju, pēc tam rakstveida dokumentos un tiesas sēdē tā apstiprināja, ka šāda lūguma un lēmuma nav.
31. Tātad nav pierādīts, ka Komisija ar netiešu lēmumu, kas izriet no tās klusēšanas attiecībā uz prasītājas lūgumu, būtu atteikusies piešķirt prasītājai apgādnieka zaudējuma pensiju.
32. Turklāt, pieņemot, ka Komisija vienlaikus ar palielinātas likmes bāreņa pensijas piešķiršanu mirušā R. van Raan
un prasītājas bērnam 2008. gadā ar netiešu lēmumu ir atteikusies piešķirt prasītājai apgādnieka zaudējuma pensiju, nevar tikt uzskatīts, ka apstrīdētais lēmums būtu vienīgi šo iepriekšējo netiešo lēmumu apstiprinošs lēmums.
33. Šis netiešais lēmums varētu tikt pamatots tikai ar apstākli, ka prasītāja neatbilda Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmajā daļā izvirzītajiem nosacījumiem šādas apgādnieka zaudējuma pensijas saņemšanai. Taču apstrīdētais lēmums tika pamatots ar to, ka prasītāja nav izpildījusi termiņa prasības, kas paredzētas tā paša pielikuma 42. pantā. Tātad Komisija apstrīdētajā lēmumā pārskatīja prasītājas situāciju, pamatodamās uz jauniem apstākļiem, kas var ietekmēt šo situāciju.
34. Tādējādi Komisijas izvirzītā iebilde par nepieņemamību ir jānoraida.
Par lietas būtību
Lietas dalībnieku argumenti
35. Attiecībā pret apstrīdēto lēmumu prasītāja būtībā izvirza tikai vienu pamatu par Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. panta pārkāpumu.
36. Iebildumos, ko prasītāja izklāstījusi, pamatodama savu pamatu, prasītāja paskaidro, ka tai nevarot tikt pārmests, ka tā viena gada laikā no R. van Raan
nāves dienas nav lūgusi aprēķināt viņas tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju. Juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra sprieduma dēļ viņa minētajā dienā vairs nesaņēma uzturlīdzekļus un rezultātā neatbilda Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. pantā paredzētajiem nosacījumiem. Prasītāja piebilst, ka pēc tam viņa atbilda Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. panta normām, viena gada laikā no tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta sprieduma, ar kuru viņai tika atjaunoti uzturlīdzekļi, pasludināšanas iesniegdama lūgumu izmaksāt apgādnieka zaudējuma pensiju.
37. Komisija lūdz šo pamatu noraidīt.
38. Komisija apgalvo, ka prasītājai bija jāievēro Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantā paredzētais termiņš, kādā bija jālūdz aprēķināt viņas tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju. Pēc Komisijas uzskatiem, prasītājai viena gada laikā no R. van Raan
nāves bija jāinformē administrācija, ka ar Vienošanos par šķiršanos viņai ir piešķirti uzturlīdzekļi un ka viņa ir pārsūdzējusi 2007. gada 18. decembra spriedumu, ar kuru juge de paix du canton de Overijse-Zaventem bija šos uzturlīdzekļus atcēlusi.
39. Tiesas sēdē Komisija precizēja, ka, ja prasītāja tai būtu sniegusi šādu informāciju, tā būtu varējusi palielinātas likmes bāreņa pensijas galīgo izmaksu mirušā R. van Raan
un prasītājas bērnam papildināt ar nosacījumu, ka tribunal de première instance de Bruxelles neatceļ juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu un uzturlīdzekļi netiek atjaunoti ar atpakaļejošu spēku.
40. Tāpat tiesas sēdē, atbildēdama uz Civildienesta tiesas jautājumiem, Komisija norādīja, ka prasītāja katrā ziņā vispār neesot varējusi pieprasīt apgādnieka zaudējuma pensiju, jo R. van Raan
nāves dienā viņa neatbilda Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. pantā izvirzītajiem nosacījumiem šādas pensijas pieprasīšanai, proti, bijušā laulātā, kas ir ierēdnis vai bijušais ierēdnis, nāves dienā pašam saņemt no viņa uzturlīdzekļus. Komisija piebilst, ka neesot nozīmes apstāklim, ka pēc R. van Raan
nāves tribunal de première instance de Bruxelles ir atcēlusi juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu un tādējādi atjaunojusi uzturlīdzekļus, kuri bija noteikti ar Vienošanos par šķiršanos. Saskaņā ar Komisijas viedokli, nospriežot pretējo, tiktu atzīts, ka konkrētā laika posmā, neievērojot Civildienesta noteikumu 80. pantu, varētu vienlaikus likumīgi tikt maksāta apgādnieka zaudējuma pensija un palielinātas likmes bāreņa pensija.
Civildienesta tiesas vērtējums
– Ievada apsvērumi
41. Lai gan apstrīdētajā lēmumā un lēmumā, ar kuru noraidīta sūdzība, Komisija, noraidīdama prasītājas iesniegto lūgumu par tiesību uz apgādnieka zaudējuma pensiju aprēķinu, bija pamatojusies uz apstākli, ka prasītāja ir zaudējusi savas tiesības, jo viņa šo lūgumu nav iesniegusi Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantā paredzētajā viena gada termiņā, savā iebildumu rakstā un tiesas sēdē Komisija apgalvoja, ka prasītājai vispār nav bijušas tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju, jo, tā kā dienā, kad nomira viņas bijušais laulātais, viņa nesaņēma uzturlīdzekļus, viņa neatbilst Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmajā daļā paredzētajiem nosacījumiem šādas pensijas pieprasīšanai.
42. Šajā ziņā saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ja vien iestāde nav saistošās kompetences situācijā, tai nevar tikt atļauts procesa laikā sniegt aizstājošu pamatojumu (spriedums CP /Parlaments, F‑8/13, EU:F:2014:44, 67. punkts un tajā minētā judikatūra).
43. Tātad ir jāpārbauda, vai Komisija – kura galvenokārt ir vēlējusies aizstāt apstrīdētā lēmuma sākotnējo pamatojumu, kas balstīts uz to, ka prasītāja nav ievērojusi Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantu, ar jaunu pamatojumu, kas balstīts uz to, ka prasītāja neietilpst minētā pielikuma 27. panta pirmās daļas piemērošanas jomā, – bija saistošās kompetences situācijā.
44. Kā paredzēts Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmajā daļā, “ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtais laulātais ir tiesīgs saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju, kas paredzēta šajā nodaļā, ar nosacījumu, ka bijušā laulātā nāves gadījumā viņš var pamatot savas tiesības saņemt no viņa uzturnaudu, pamatojoties vai nu uz tiesas rīkojumu, vai oficiāli reģistrētu vienošanos, kas spēkā starp viņu un viņa bijušo laulāto”.
45. Pārbaudot, vai mirušā ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtais laulātais pamato, ka tam viņa bijušā laulātā nāves brīdī ir bijušas tiesības uz uzturlīdzekļiem saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmo daļu, administrācijai nav nekādas novērtējuma brīvības un tai ir pienākums uzturlīdzekļus piešķirt vai atteikties piešķirt atkarībā no tā, vai šis faktiskais apstāklis ir iestājies vai nē.
46. Tādējādi, tā kā administrācija, piešķirot vai atsakoties piešķirt Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmajā daļā paredzēto apgādnieka zaudējuma pensiju, bija saistošās kompetences situācijā, Komisija savā iebildumu rakstā un tiesas sēdē varēja sniegt aizstājošu pamatojumu, kurš balstīts uz to, ka prasītāja neietilpst šīs tiesību normas piemērošanas jomā.
47. Tātad Civildienesta tiesai vispirms ir jāpārbauda, vai tribunal de première instance de Bruxelles
sprieduma rezultātā varēja tikt uzskatīts, ka prasītājai ir tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju.
48. Apstiprinošas atbildes gadījumā Civildienesta tiesai pēc tam būs jānosaka, vai Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantā paredzētais tiesību zaudēšanas termiņš bija piemērojams prasītājai.
– Par to, vai tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta sprieduma rezultātā prasītājai bija tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju
49. Kā jau minēts, no Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmās daļas izriet, ka apgādnieka zaudējuma pensijas piešķiršanai mirušā ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtajam laulātajam ir izvirzīts nosacījums, ka “bijušā laulātā nāves gadījumā [nāves brīdī] viņš var pamatot savas tiesības saņemt no viņa uzturnaudu, pamatojoties vai nu uz tiesas rīkojumu, vai oficiāli reģistrētu vienošanos, kas spēkā starp viņu un viņa bijušo laulāto”.
50. Šajā lietā no lietas materiāliem izriet, ka, lai gan Vienošanās par šķiršanos tekstā bija paredzēts, ka R. van Raan maksās prasītājai uzturlīdzekļus EUR 3000 mēnesī apmērā, ar juge de paix du canton de Overijse-Zaventem spriedumu – spriedumu, kuram saskaņā ar Beļģijas tiesībām bija piemērota pilntiesīga pagaidu izpilde, –šie uzturlīdzekļi, sākot no 2006. gada 1. decembra, bija atcelti.
51. Tādējādi 2008. gada 2. martā – R. van Raan
nāves dienā –, neraugoties uz apstākli, ka prasītāja bija pārsūdzējusi juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu, nevarēja tikt uzskatīts, ka prasītājai saskaņā ar Beļģijas tiesībām pašai būtu tiesības saņemt no viņas bijušā laulātā uzturlīdzekļus.
52. Protams, kad R. van Raan nomira, juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumam vairs nebija res judicata
spēka, jo, kā minēts, prasītāja bija pārsūdzējusi šo spriedumu. Tomēr pagaidu izpildes dēļ, kas spriedumam bija piemērota, prasītājai vairs nebija nekāda pamata, kas ļautu tai turpināt saņemt uzturlīdzekļus.
53. Tādējādi R. van Raan
nāves dienā prasītāja neatbilda nosacījumiem, kas Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmajā daļā ir paredzēti apgādnieka zaudējuma pensijas pieprasīšanai.
54. Starp citu, Komisija savos rakstveida dokumentos pati ir atzinusi, ka “Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. pants [..] nav jāpiemēro” situācijā, kādā prasītāja bija R. van Raan
nāves dienā.
55. Tomēr nav strīda par to, ka ar 2013. gada 25. marta spriedumu tribunal de première instance de Bruxelles
atcēla juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu un atzina par nepamatotu mirušā R. van Raan pieteikumu atcelt uzturlīdzekļus, kas bija paredzēti Vienošanās par šķiršanos tekstā.
56. Ir jānosaka, vai, kā apgalvo prasītāja, tas, ka apelācijas tiesa atcēla pirmajā instancē pieņemto spriedumu, ir piešķīris viņai tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmo daļu.
57. Šajā ziņā Civildienesta tiesa atgādina, ka tādas Savienības tiesību normas teksts, kurā, kā tas ir Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmajā daļā, nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, lai noteiktu tās jēgu un piemērojamību, parasti ir jāinterpretē autonomi un atsaucoties uz tiesību normas kontekstu un uz attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķi. Tomēr, pat ja nav šādas tiešas norādes, Savienības tiesību piemērošana var nozīmēt atsauci uz dalībvalstu tiesībām, ja Savienības tiesa nevar Savienības tiesībās vai to vispārējos principos atrast informāciju, kura ļautu tai, izmantojot autonomu interpretāciju, precizēt attiecīgās Savienības tiesību normas saturu un piemērojamību (spriedums Díaz García /Parlaments, T‑43/90, EU:T:1992:120, 36. punkts).
58. Šajā gadījumā, kā Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesa ir tieši atzinusi spriedumā M /Tiesa (T‑172/01, EU:T:2004:108), jēdziens ““uzturlīdzekļi” [..], kas noteikts [..] ar vienošanos, kura panākta starp bijušajiem laulātajiem” Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmās daļas izpratnē, nevar tikt interpretēts autonomi. Jēdziens “uzturlīdzekļu maksāšanas pienākums”, par kādu bijušie laulātie vienojušies šķiršanās dēļ, gluži pretēji, pieder pie īpašumtiesiskajām sekām, kas izriet no laulības šķiršanas sprieduma, kurš pasludināts, pamatojoties uz piemērojamajiem civiltiesību noteikumiem (spriedums M /Tiesa, EU:T:2004:108, 72. punkts).
59. Līdz ar to, lai noteiktu, vai ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtais laulātais “bijušā laulātā nāves gadījumā [nāves brīdī] [..] [pamato] savas tiesības saņemt no viņa uzturnaudu, pamatojoties [..] uz [..] vienošanos, kas [ir] spēkā starp viņu un viņa bijušo laulāto”, ir jāatsaucas uz tiesībām, kuras reglamentē laulības šķiršanas sekas, proti, šajā gadījumā – uz Beļģijas tiesībām, atbilstoši kurām laulība ir šķirta.
60. Tā kā, ja Beļģijas tiesībās pirmajā instancē pieņemto nolēmumu apelācijas tiesa atceļ, šis pirmais nolēmums izzūd ar atpakaļejošu spēku, tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta spriedums, ar ko atcelts juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedums, ir licis ar atpakaļejošu spēku izzust pēdējam minētajam spriedumam un atjaunoties uzturlīdzekļiem, kas paredzēti Vienošanās par šķiršanos tekstā; tādējādi ir uzskatāms, ka šie uzturlīdzekļi nekad nav bijuši atcelti.
61. Tādējādi, sākot no 2013. gada 25. marta – tribunal de première instance de Bruxelles
sprieduma pasludināšanas dienas –, ņemot vērā, ka no 2006. gada 1. septembra prasītājai ir atjaunotas tiesības uz uzturlīdzekļiem, kuras paredzētas Vienošanās par šķiršanos tekstā, noteikti bija jāuzskata, ka saskaņā ar Beļģijas tiesībām viņa ir pamatojusi, ka R. van Raan
nāves brīdī viņai bija tiesības saņemt no viņa uzturlīdzekļus.
62. No tā izriet, ka tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta sprieduma rezultātā prasītāja ir iekļauta apgādnieka zaudējuma pensijas saņēmēju vidū saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmo daļu.
63. Šo secinājumu nevar ietekmēt Komisijas iebildums, saskaņā ar kuru, lai noteiktu, vai ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtais laulātais var saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. pantu, esot jāņem vērā tikai situācija, kāda pastāvējusi ierēdņa vai bijušā ierēdņa nāves dienā, neņemot vērā iespējamo šīs situācijas grozīšanu ar atpakaļejošu spēku. Ja tiktu piekrists šādam iebildumam, tad tiktu pārkāptas Beļģijas tiesības, saskaņā ar kurām ar to, ka apelācijas tiesa atceļ pirmajā instancē pieņemto nolēmumu, ar kuru atcelti uzturlīdzekļi, ar atpakaļejošu spēku tiek atjaunoti uzturlīdzekļi.
64. Tāpat nevar piekrist Komisijas argumentam, saskaņā ar kuru tad, ja, sākot no R. van Raan
nāves dienas, tiktu atzītas prasītājas tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju, netiktu ievērota Civildienesta noteikumu 80. panta trešā daļa.
65. Šajā ziņā Civildienesta noteikumu 80. panta trešā daļa tiešām liedz attiecībā uz to pašu laika posmu atzīt vienlaikus ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtā laulātā tiesības saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju un bērna, kurš ierēdņa vai bijušā ierēdņa nāves brīdī bija viņa apgādājamais, tiesības saņemt palielinātas likmes bāreņa pensiju.
66. Tomēr šajā gadījumā tajā pašā laikā, kad tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta sprieduma rezultātā, sākot no 2006. gada 1. septembra, tika atjaunoti uzturlīdzekļi, kas prasītājai pienācās saskaņā ar Vienošanos par šķiršanos, un prasītājai radās tiesības saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju no R. van Raan
nāves dienas, ar šo spriedumu Komisijas lēmums, ar kuru mirušā R. van Raan
un prasītājas bērnam, sākot no 2008. gada jūlija, bija piešķirta palielinātas likmes bāreņa pensija, ar atpakaļejošu spēku zaudēja juridisko pamatu.
67. Visbeidzot, jāatgādina, ka Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta mērķis ir ļaut ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtajam laulātajam, kurš šī ierēdņa nāves brīdī saņem uzturlīdzekļus, turpināt tos saņemt arī pēc [ierēdņa] nāves, jo tie ir resursi, kas nodrošina viņa iztiku. Nav attaisnojams tas, ka ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtajam laulātajam tiek liegts saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju un tātad viņa iztikas resursus tikai tāpēc, ka neatkarīgi no viņa vēlmes uzturlīdzekļi, kurus viņš saņēma uz valsts tiesību pamata, ir tikuši atcelti pirms ierēdņa vai bijušā ierēdņa nāves un vēlāk pēc šīs nāves tie tikuši atjaunoti ar atpakaļejošu spēku.
– Par to, vai Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantā paredzētais tiesību zaudēšanas termiņš bija piemērojams prasītājai
68. Saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantu, “ja ierēdnis vai bijušais ierēdnis, kas saņem izdienas pensiju vai invaliditātes pabalstu, nomirst un viena gada laikā no viņa nāves iestāšanās datuma viņa tiesību pārņēmēji nav pieprasījuši sev pienākošos pensiju vai pabalstu, viņi šādas tiesības zaudē, izņemot gadījumus, ja noteiktajā kārtībā konstatēti force majeure
apstākļi”.
69. No paša Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. panta teksta izriet, ka tajā paredzētais tiesību zaudēšanas termiņš nav piemērojams mirušā ierēdņa vai bijušā ierēdņa tiesību pārņēmēju gadījumā, kuriem nāves iestāšanās dienā bija tiesības uz pensiju vai pabalstu.
70. No tā izriet, ka Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pants nav piemērojams tādu mirušā ierēdņa vai bijušā ierēdņa tiesību pārņēmēju gadījumā, kuriem – kā šajā lietā – ierēdņa nāves iestāšanās dienā nebija tiesību uz pensiju vai pabalstu, bet kuriem tās tika atzītas vēlāk ar valsts tiesas pieņemtu nolēmumu pēc šīs nāves iestāšanās dienas un ar atpakaļejošu spēku.
71. Šajā lietā, kā minēts, R. van Raan
nāves dienā prasītājai nebija tiesību uz apgādnieka zaudējuma pensiju, jo uzturlīdzekļi, kas paredzēti Vienošanās par šķiršanos tekstā, pirms tam bija atcelti ar juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu un apelācijas tiesa tos vēl nebija atjaunojusi ar atpakaļejošu spēku.
72. Šādos apstākļos, apstrīdētajā lēmumā pamatojoties uz apstākli, ka, nelūgdama aprēķināt viņas tiesības uz pensiju viena gada laikā no R. van Raan
nāves, prasītāja ir zaudējusi savas tiesības saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantu, Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
73. Paliek jautājums par to, vai prasītājai tomēr bija jāiesniedz lūgums par viņas tiesību uz apgādnieka zaudējuma pensiju aprēķinu noteiktajā termiņā.
74. Šajā ziņā, tā kā Civildienesta noteikumos nav nevienas normas, kurā mirušā ierēdņa vai bijušā ierēdņa tiesību pārņēmējiem, kuri ir šī sprieduma 70. punktā minētajā situācijā, būtu noteikts termiņš, kurā jālūdz aprēķināt viņu tiesības uz pensiju vai pabalstu, tad Civildienesta tiesai ir jānovērš šī nepilnība (pēc analoģijas attiecībā uz termiņu prasības celšanai strīdos starp Eiropas Investīciju banku un tās darbiniekiem skat. spriedumu Dunnett u.c./EIB, T‑192/99, EU:T:2001:72, 51. punkts).
75. Tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, kas ir Savienības tiesību vispārējie principi, nepieļauj, ka iestādes un fiziskās personas varētu rīkoties bez jebkāda ierobežojuma laikā, līdz ar to it īpaši riskējot, ka tiks apdraudēta radītās juridiskās situācijas stabilitāte, un ar tiem tiek prasīts ievērot saprātīgu termiņu (pēc analoģijas attiecībā uz termiņu prasības atlīdzināt zaudējumus iesniegšanai skat. rīkojumu Marcuccio /Komisija, T‑157/09 P, EU:T:2010:403, 42. punkts).
76. Tādēļ Civildienesta tiesa uzskata, ka tiesiskās noteiktības princips nosaka pienākumu mirušā ierēdņa vai bijušā ierēdņa tiesību pārņēmējiem, kuri ir šī sprieduma 70. punktā minētajā situācijā, saprātīgā termiņā pieprasīt viņu tiesību uz pensiju vai pabalstu aprēķinu, šim termiņam sākoties valsts tiesas nolēmuma, uz kura pamata viņu tiesības uz pensiju vai pabalstu ir atzītas ar atpakaļejošu spēku, paziņošanas dienā.
77. Šajā lietā, lai gan pēc lietas materiāliem nevar precīzi noteikt dienu, kurā prasītājai tika paziņots tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta spriedums, šī paziņošana noteikti ir notikusi ne agrāk kā 2013. gada 25. martā.
78. Prasītāja lūdza aprēķināt viņas tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju jau 2013. gada 29. aprīlī, proti, termiņā, kas, ņemot vērā lietas apstākļus, ir uzskatāms par saprātīgu.
79. Tādējādi ir jāuzskata, ka tad, kad prasītāja lūdza aprēķināt viņas tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju, viņa nebija šīs tiesības zaudējusi.
80. Komisija tomēr apgalvo, ka prasītājai viena gada laikā no R. van Raan
nāves bija vismaz jāinformē Komisija par savu personisko situāciju un it īpaši jānorāda tai, ka saskaņā ar Vienošanos par šķiršanos viņai pienākas uzturlīdzekļi no R. van Raan, ka šie uzturlīdzekļi ir atcelti ar juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu un ka viņas iesniegtā šī sprieduma pārsūdzība ir izskatīšanā tribunal de première instance de Bruxelles .
81. Tomēr nedz no Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. panta formulējuma, nedz tā uzbūves nevar tikt secināts, ka prasītājai būtu bijis pienākums sniegt Komisijai šādas ziņas, jo šajā tiesību normā tādiem mirušā ierēdņa vai bijušā ierēdņa tiesību pārņēmējiem, kuriem faktiski ir tiesības uz pensiju vai pabalstu, ir vienīgi noteikts termiņš, kādā viņiem jālūdz aprēķināt savas tiesības.
82. Tātad tam, ka prasītāja nav sniegusi Komisijai ziņas par savu personisko situāciju, it īpaši par pārsūdzību, ko tā iesniegusi par juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu, nav nekādas nozīmes jautājumā par to, vai viņa ir savlaicīgi lūgusi aprēķināt viņas tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju.
83. No visa iepriekš izklāstītā izriet, ka apstrīdētais lēmums ir jāatceļ; pārējie iebildumi, kas izvirzīti vienīgā prasības pieteikumā ietvertā prasījuma pamatojumam, nav jāizskata.
Par tiesāšanās izdevumiem
84. Atbilstoši Reglamenta 101. pantam, ievērojot citas minētā reglamenta II sadaļas 8. nodaļas tiesību normas, lietas dalībnieks, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, sedz savus tiesāšanās izdevumus un viņam piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kam spriedums ir labvēlīgs. Saskaņā ar šī paša reglamenta 102. panta 1. punktu, ja to prasa taisnīgums, Civildienesta tiesa var nolemt, ka lietas dalībnieks, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, sedz savus tiesāšanās izdevumus, bet viņam piespriež atlīdzināt otra lietas dalībnieka tiesāšanās izdevumus tikai daļēji vai pat vispār atbrīvo to no šā pienākuma.
85. No šajā spriedumā minētā pamatojuma izriet, ka Komisija ir lietas dalībniece, kurai spriedums ir nelabvēlīgs. Turklāt prasītāja savos prasījumos ir skaidri lūgusi piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Tā kā lietas apstākļi neattaisno Reglamenta 102. panta 1. punkta piemērošanu, ir jāpiespriež Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu
CIVILDIENESTA TIESA
(otrā palāta)
nospriež:
1) atcelt 2013. gada 3. jūnija lēmumu, ar kuru Eiropas Komisija ir atteikusies piešķirt apgādnieka zaudējuma pensiju J. Borghans ;
2) Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina J. Borghans
tiesāšanās izdevumus.