62022TJ0793_RES
Mål T‑793/22
TU
mot
Europaparlamentet
Dom (fjärde avdelningen i utökad sammansättning) av den 11 september 2024
”Personalmål – Ackrediterade parlamentsassistenter – Avgång från tjänst – Avtal om tidsbegränsad anställning – Beslut att inte förnya avtalet – Ställning som uppgiftslämnare – Artiklarna 22a–22c i tjänsteföreskrifterna – Skyddsåtgärder – Konfidentialitet – Ideell skada”
Domstolsförfarande – Framläggande av bevisning – Bevisning som erhållits på ett rättsstridigt sätt – Tillåtlighet – Villkor – Bevisning som är avgörande för säkerställande av domstolskontroll
(Tribunalens rättegångsregler, artikel 85)
(se punkterna 64 och 69)
Domstolsförfarande – Åtgärder för processledning – Skriftliga frågor till parterna – Tribunalens självständiga bedömning av de faktiska omständigheterna och bevisningen
(Tribunalens rättegångsregler, artiklarna 88 och 89.1)
(se punkterna 73 och 74)
Tjänstemän – Rättigheter och skyldigheter – Angivelse av förhållanden som ger anledning att misstänka olaglig verksamhet eller grov försumlighet – Konsekvenser för administrationen – Skyldighet att skydda den anställde som har rapporterat om händelserna – Räckvidd – Behov av att anta ett beslut som bekräftar ställningen som uppgiftslämnare – Föreligger inte
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 22a.1–22a.3; anställningsvillkoren för övriga anställda, artikel 127)
(se punkterna 78–84)
Tjänstemän – Rättigheter och skyldigheter – Angivelse av förhållanden som ger anledning att misstänka olaglig verksamhet eller grov försumlighet – Konsekvenser för administrationen – Skyldighet att informera den anställde som har rapporterat om händelserna – Räckvidd – Avsaknad av bekräftelse av mottagande och information om de åtgärder som ska vidtas – Åsidosättande – Angivelse som även har översänts till Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) – Saknar betydelse
(Tjänsteföreskrifterna, artiklarna 22a och 22b; anställningsvillkoren för övriga anställda, artikel 127; parlamentets och rådets förordning nr 883/2013, artikel 5.3)
(se punkterna 91–102)
Tjänstemän – Rättigheter och skyldigheter – Angivelse av förhållanden som ger anledning att misstänka olaglig verksamhet eller grov försumlighet – Konsekvenser för administrationen – Skyldighet att skydda den anställde som har rapporterat om händelserna – Räckvidd – Vidtagande av tillräckliga skyddsåtgärder vid trovärdiga bevis för skada – Utrymme för skönsmässig bedömning – Begränsningar – Bevisbörda
(Tjänsteföreskrifterna, artiklarna 22a.3, 22b och 22c; anställningsvillkor för övriga anställda, artikel 127)
(se punkterna 105, 112–117, 128, 136, 138, 140–144 och 158)
Institutionernas rättsakter – Direktiv – Direktiv 2019/1937 om skydd för personer som rapporterar om överträdelser av unionsrätten – Unionsinstitutionerna åläggs direkta skyldigheter i förhållandet till sin personal – Omfattas inte – Möjlighet att åberopa – Räckvidd
(Artikel 288 tredje stycket FEUF; Europaparlamentets och rådets direktiv 2019/1937, artikel 21.5)
(se punkterna 106–111)
Tjänstemän – Rättigheter och skyldigheter – Angivelse av förhållanden som ger anledning att misstänka olaglig verksamhet eller grov försumlighet – Konsekvenser för administrationen – Skyldighet att skydda den anställde som har rapporterat om händelserna – Räckvidd – Förnyelse av ett avtal som ackrediterad parlamentsassistent vid en parlamentsgrupp i avsaknad av en begäran från denna grupp – Omfattas inte – Åsidosättande av principen om likabehandling och omsorgsplikten – Föreligger inte
(Anställningsvillkoren för övriga anställda, artiklarna 127 och 130.1; Europaparlamentets och rådets beslut om antagande av Europaparlamentets ledamotsstadga, artikel 21.1; beslut av Europaparlamentets presidium om tillämpningsföreskrifter för Europaparlamentets ledamotsstadga, artikel 18.3)
(se punkterna 129–135, 193, 196–200 och 202)
Tjänstemän – Rättigheter och skyldigheter – Angivelse av förhållanden som ger anledning att misstänka olaglig verksamhet eller grov försumlighet – Konsekvenser för administrationen – Skyldighet att skydda den anställde som har rapporterat om händelserna – Räckvidd – Tystnadsplikt – Röjande för tredje part av den anställdes ställning som uppgiftslämnare och entledigande av denne från sitt uppdrag på grund av nämnda angivelse – Åsidosättande
(Tjänsteföreskrifterna, artiklarna 22a och 22b; anställningsvillkoren för övriga anställda, artikel 127)
(se punkterna 173 och 176–180)
Resumé
Genom att delvis bifalla en talan som har väckts av TU, en före detta ackrediterad parlamentsassistent vid Europaparlamentet, prövar tribunalen, i utökad sammansättning, den nya frågan om vilket skydd som parlamentet ska ge en ackrediterad parlamentsassistent på grund av dennes ställning som visselblåsare.
Sökanden rekryterades som ackrediterad parlamentsassistent vid en grupp av ledamöter för att bistå en ledamot under perioden augusti 2019–februari 2022. I juli 2021 ingav sökanden en begäran om bistånd och skydd, med stöd av artikel 24 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (nedan kallade tjänsteföreskrifterna), med avseende på de trakasserier som han påstod sig ha blivit utsatt för från den aktuella ledamotens sida. I sitt e‑postmeddelande angav sökanden även att han önskade skydda unionens ekonomiska intressen genom att i denna begäran lämna uppgifter om ekonomiska oegentligheter som samma ledamot påstods ha gjort sig skyldig till. Han påtalade dessutom dessa oegentligheter för Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf).
Samma månad vidtog parlamentet en provisorisk skyddsåtgärd så att sökanden skulle lyda under en delegationsordförande, som även var medlem i den grupp som ledamoten ingick i. Därefter blev sökanden på sin begäran, till följd av påstådda repressalier från den delegationens ledning, entledigad från sitt uppdrag vid delegationen fram till dess att hans anställningsavtal löpte ut.
Sökanden begärde även att bli förflyttad till vilken annan tjänst som helst vid parlamentet och att parlamentet skulle överväga att förlänga hans anställningsavtal för att han skulle kunna samarbeta med den institutionen och med Olaf i de pågående utredningarna, samtidigt som han åtnjöt ett fullständigt skydd. Slutligen ansökte han vid flera tillfällen om att hans anställningsavtal skulle förnyas.
Eftersom dessa begäranden avslogs har sökanden väckt talan vid tribunalen och yrkat dels ogiltigförklaring av parlamentets beslut att inte förnya hans anställningsavtal som ackrediterad parlamentsassistent och det tysta beslutet om att inte bevilja honom ställning som uppgiftslämnare och vidta andra skyddsåtgärder utöver entledigandeåtgärden, dels ersättning för den skada han lidit.
Tribunalens bedömning
Tribunalen konstaterar inledningsvis att parlamentet inte var skyldigt att anta ett beslut varigenom det tillerkände sökanden ställning som uppgiftslämnare. Det skydd som föreskrivs i artikel 22a.3 i tjänsteföreskrifterna beviljas nämligen, utan några formaliteter, tjänstemän som har lämnat uppgifter om förhållanden som ger anledning att misstänka olaglig verksamhet, av den enkla anledningen att de har lämnat dessa uppgifter.
Denna slutsats påverkar emellertid inte institutionens skyldighet att iaktta de rättigheter som följer av den berörda personens ställning som uppgiftslämnare.
I detta hänseende ska det påpekas att det, oberoende av Olafs informationsskyldighet gentemot sökanden, ankommer på parlamentet, som är den myndighet som är behörig att säkerställa skydd för sina anställda som har anmält allvarliga oegentligheter i enlighet med artiklarna 22a och 22b i tjänsteföreskrifterna, att när parlamentet har fått kännedom om sådana förhållanden som avses i artikel 22a i tjänsteföreskrifterna, först bekräfta mottagandet av den angivelsen och därefter informera den anställde som de åtgärder som ska vidtas med anledning av dennes angivelser, i enlighet med dess omsorgsplikt och med tillämpning av de interna bestämmelserna om genomförande av artikel 22c i tjänsteföreskrifterna.
Vad vidare gäller bevisbördan för att skyddsåtgärderna är tillräckliga ankommer det på parlamentet, i en sådan situation som den här aktuella där sökanden lägger fram trovärdiga bevis för att han har lidit skada till följd av förflyttningsåtgärden och där hans angivelser av de påstådda repressalierna från delegationens ledning fortfarande utreds, att visa att parlamentet har fullgjort sin plikt att skydda uppgiftslämnaren genom att vidta tillräckliga åtgärder i detta syfte.
I en situation där en institution är skyldig att tillämpa bestämmelserna i artiklarna 22a–22c i tjänsteföreskrifterna, som i synnerhet syftar till att säkerställa ett skydd för uppgiftslämnare mot eventuella repressalieåtgärder, får den institutionen nämligen inte föreskriva bestämmelser som ger ett mindre långtgående skydd än dem som unionslagstiftaren specifikt har antagit i detta avseende när det gäller medlemsstaternas skydd av uppgiftslämnare. (
1
)
Vad dessutom gäller omfattningen av institutionens skyldighet att skydda uppgiftslämnare, erinrar tribunalen om att det följer av artikel 22a.3 i tjänsteföreskrifterna att institutionen ska vidta alla de åtgärder som krävs för att tillförsäkra dem ett balanserat och effektivt skydd mot alla former av repressalier, inbegripet hot om och försök till repressalier.
Parlamentet har visserligen inte möjlighet att förnya ett anställningsavtal som ackrediterad parlamentsassistent om det inte har framställts någon uttrycklig begäran därom från en eller flera ledamöter av gruppen. Initiativet att förnya ett anställningsavtal som ackrediterad parlamentsassistent ska enbart tas av en eller flera ledamöter, som inte kan åläggas att samarbeta, eller fortsätta att samarbeta, med ackrediterade parlamentsassistenter som de inte själva fritt har valt. En ackrediterad parlamentsassistent ska en arbetsrelation med den eller de ledamöter som denne bistår som kännetecknas av ömsesidigt förtroende.
På samma sätt kan omsorgsplikten inte innebära att parlamentet, i strid med artikel 21 i ledamotsstadgan, enligt vilken ledamöterna fritt får välja sina medarbetare, ska förnya ett anställningsavtal med en ackrediterad parlamentsassistent, även om denne har fått ställning som uppgiftslämnare.
Detta konstaterande påverkar dock inte parlamentets skyldighet att vidta alla de åtgärder som krävs för att tillförsäkra sökanden ett balanserat och effektivt skydd mot alla former av repressalier.
Tribunalen anser härvidlag att parlamentet, genom att enbart ha informerat sökanden om att entledigandeåtgärden var den enda tänkbara skyddsåtgärden, inte har visat att det hade vidtagit alla de åtgärder som krävdes för att säkerställa att sökanden av institutionen inte behandlades på ett sätt som var till hans nackdel på grund av sin ställning som uppgiftslämnare, i enlighet med artikel 22a.3 i tjänsteföreskrifterna. Med hänsyn till sökandens ställning som uppgiftslämnare och i enlighet med artikel 22a.3 i tjänsteföreskrifterna, borde parlamentet ha gett honom stöd, genom att försöka hjälpa honom att finna en lösning, utöver entledigandeåtgärden.
Dessutom har parlamentet inte visat att det hade tillhandahållit sökanden den rådgivning och det bistånd som parlamentet var skyldigt att ge honom, genom att enbart ha informerat sökanden om att det inte fanns någon annan tänkbar åtgärd än entledigande för att skydda honom i egenskap av uppgiftslämnare och att det därför inte var någon tänkbar åtgärd förnya hans anställningsavtal.
Slutligen har parlamentet åsidosatt sin tystnadsplikt och skyldighet att skydda sökandens identitet i egenskap av uppgiftslämnare, genom att informera delegationsordföranden om att sökanden skulle entledigas från sitt uppdrag hos honom, men även om sökandens ställning som uppgiftslämnare, utan att sökanden har tillåtit att denna ställning röjdes.
Tribunalen finner följaktligen att sökanden har lidit en ideell skada som inte kan gottgöras enbart genom att det tysta beslutet ogiltigförklaras, eftersom parlamentet, genom det beslutet, inte har beviljat sökanden någon annan skyddsåtgärd än entledigandeåtgärden som svar på hans begäran. Mot denna bakgrund ogiltigförklarar tribunalen nämnda beslut, bifaller delvis skadeståndsyrkandet, med ett belopp på 10000 euro, och ogillar talan i övrigt.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/1937 av den 23 oktober 2019 om skydd för personer som rapporterar om överträdelser av unionsrätten (EUT L 305, 2019, s. 17).