62024CJ0398
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
z 30. októbra 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Súdna spolupráca v občianskych a obchodných veciach – Súdna právomoc, uznávanie a výkon rozsudkov v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012 – Článok 25 ods. 1 – Dohoda o voľbe právomoci – Vecná neplatnosť podľa právneho poriadku členského štátu, ktorého súd je určený – Pojem“
Vo veci C‑398/24 [Pome] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Riigikohus (Najvyšší súd, Estónsko) z 5. júna 2024 a doručený Súdnemu dvoru 6. júna 2024, ktorý súvisí s konaním:
A
proti
B,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: predseda prvej komory F. Biltgen (spravodajca), vykonávajúci funkciu predsedu šiestej komory, sudcovia A. Kumin a S. Gervasoni,
generálny advokát: M. Campos Sánchez‑Bordona,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
A, v zastúpení: K. Tamm, vandeadvokaat,
–
B, v zastúpení: J. Tehver, vandeadvokaat,
–
estónska vláda, v zastúpení: M. Kriisa, splnomocnená zástupkyňa,
–
Európska komisia, v zastúpení: S. Noë a E. Randvere, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 25 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi A a B, dvoma fyzickými osobami, týkajúceho sa právomoci estónskych súdov rozhodovať o žalobe o zaplatenie pohľadávky.
Právny rámec
Nariadenie č. 1215/2012
3
Odôvodnenia 4, 6, 15, 16, 19, 20 a 22 nariadenia č. 1215/2012 stanovujú:
„(4)
…Vyžadujú sa ustanovenia harmonizujúce normy konfliktu právomoci v občianskych a obchodných veciach a zabezpečujúce rýchle a jednoduché uznávanie a výkon rozsudkov vydaných v niektorom členskom štáte.
…
(6)
Na dosiahnutie cieľa voľného obehu rozsudkov [rozhodnutí – neoficiálny preklad] v občianskych a obchodných veciach je potrebné a vhodné, aby normy upravujúce právomoc súdov, uznávanie a výkon rozsudkov [rozhodnutí – neoficiálny preklad] sa upravili právnym aktom Únie, ktorý je záväzný a priamo uplatniteľný.
…
(15)
Normy právomoci by mali byť ľahko predvídateľné a vychádzať zo zásady, že právomoc sa všeobecne zakladá podľa bydliska žalovaného. Právomoc založená na tomto kritériu by mala byť vždy k dispozícii, okrem určitých presne vymedzených situácií, keď predmet sporu alebo zmluvná voľnosť účastníkov odôvodňuje iný hraničný ukazovateľ. Bydlisko [sídlo – neoficiálny preklad] právnickej osoby treba definovať osobitne, aby boli spoločné pravidlá prehľadnejšie a vyhlo sa konfliktu právomoci.
(16)
Okrem bydliska žalovaného musia byť k dispozícii aj alternatívne kritériá právomoci založené na úzkej väzbe medzi súdom a žalobou alebo na účely uľahčenia efektívneho riadneho výkonu súdnictva. Existencia takejto úzkej väzby by mala zaručiť právnu istotu a vylúčiť, že osoba by bola žalovaná na súde členského štátu, s čím [ktorého právomoc – neoficiálny preklad] nemohla rozumne predvídať. …
…
(19)
Okrem zmlúv poistných, spotrebiteľských či pracovných, v ktorých je voľnosť účastníkov zmluvy dojednať si právomoc súdov obmedzená, by sa zmluvná voľnosť účastníkov mala rešpektovať, s výnimkou kritérií výlučnej právomoci upravených týmto nariadením.
(20)
Ak je spornou otázka, či je dohoda o voľbe súdu v prospech súdu alebo súdov členského štátu vecne neplatná, o tejto otázke by sa malo rozhodnúť v súlade s právnym poriadkom členského štátu, v ktorom sa nachádza súd alebo súdy zvolené v dohode, vrátane kolíznych noriem tohto členského štátu.
…
(22)
Avšak s cieľom zvýšiť účinnosť dohôd o výlučnej voľbe súdu a zabraňovať nekalému taktizovaniu v súdnom konaní je potrebné vytvoriť výnimku zo všeobecného pravidla týkajúceho sa prekážky začatej veci, aby sa vyhovujúcim spôsobom riešila osobitná situácia, keď môže dôjsť k súbežným konaniam. …“
4
Článok 15 tohto nariadenia stanovuje:
„Od ustanovení tohto oddielu sa možno odchýliť len dohodou:
…
2.
ktorá umožňuje poistníkovi, poistencovi alebo oprávnenému z poistenia začať konanie na iných súdoch ako sú uvedené v tomto oddiele;
…“
5
Článok 19 uvedeného nariadenia stanovuje:
„Od ustanovení tohto oddielu sa možno odchýliť len dohodou:
…
2.
ktorá umožňuje spotrebiteľovi začať konanie na iných súdoch, než tých, ktoré sú uvedené v tomto oddiele_…
…“
6
Článok 23 toho istého nariadenia znie:
„Od ustanovení tohto oddielu sa možno odchýliť len dohodou:
…
2.
ktorá umožní zamestnancovi začať konanie na iných súdoch, než tých, ktoré sú uvedené v tomto oddiele.“
7
Článok 25 ods. 1 a 4 nariadenia č. 1215/2012 stanovuje:
„1.   „Ak sa účastníci zmluvy bez ohľadu na svoje bydlisko dohodli, že súd alebo súdy členského štátu majú právomoc na riešenie sporov, ktoré vznikli alebo môžu vzniknúť v súvislosti s konkrétnym právnym vzťahom, potom má právomoc tento súd alebo tieto súdy, pokiaľ dohoda nie je podľa právneho poriadku tohto členského štátu vecne neplatná. Táto právomoc súdu je výlučná, ak sa účastníci nedohodli inak. Dohoda o voľbe právomoci musí byť buď:
a)
písomná, alebo písomne potvrdená;
b)
vo forme, ktorá je v súlade s praxou, ktorú medzi sebou zaviedli účastníci zmluvy, alebo
c)
v medzinárodnom obchode vo forme, ktorá je v súlade so zvyklosťami, ktoré sú alebo majú byť účastníkom zmluvy známe, a ktorá je v takomto obchode dobre známa a pravidelne dodržiavaná účastníkmi, ktorí uzatvorili zmluvu typickú pre daný obchodný vzťah.
…
4.   Dohody… o voľbe právomoci sú právne neúčinné, ak sú v rozpore s článkami 15, 19 alebo 23 alebo ak súdy, ktorých právomoc sa má nimi vylúčiť, majú výlučnú právomoc podľa článku 24.“
Estónske právo
8
V § 104 tsiviilkohtumenetluse seadustik (Občiansky súdny poriadok) z 20. apríla 2005 (RT I 2005, 26, 197; 22/03/2024, 8) (ďalej len „TsMS“) sa stanovuje:
„1.   Súd môže vykonávať svoju právomoc aj v prípade, ak je to stanovené v dohode medzi stranami a ak sa spor týka hospodárskych alebo profesijných činností oboch strán, alebo ak sa zmluva týka hospodárskych alebo profesijných činností jednej zo strán a druhou stranou je štát, miestna samospráva alebo iná právnická osoba verejného práva, alebo ak sú obe strany právnické osoby verejného práva.
…
3.   Bez ohľadu na ustanovenia odseku 1 tohto paragrafu je dohoda o voľbe právomoci platná aj v prípade, ak:
(1)
bola uzavretá po vzniku sporu;
(2)
právomoc bola dohodnutá v prípade, že žalovaný po uzavretí tejto dohody zriadi svoje bydlisko alebo sídlo v cudzej krajine alebo tam premiestni svoj podnik alebo sídlo, alebo ak je jeho podnik, bydlisko alebo sídlo v čase podania žaloby neznáme.“
9
Ustanovenie § 106 ods. 1 bod 1 TsMS znie:
„Dohoda o voľbe právomoci je neplatná, ak… je v rozpore s ustanoveniami článku 104 ods. 1 tohto poriadku…“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
10
Od roku 2020 A a B žili spolu v Portugalsku a 3. mája 2022 tam nadobudli spoluvlastníctvo k bytu rovnakým dielom.
11
Dňa 27. augusta 2022 A a B uzavreli zmluvu, na základe ktorej A previedol na B svoj 50 % spoluvlastnícky podiel v tomto byte. Ako protihodnotu B uznal dlh voči A, ktorého výška odrážala najmä skutočnosť, že A prispel k nadobudnutiu a rekonštrukcii uvedeného bytu v sume 150000 eur a že B sa o túto sumu obohatil tým, že nadobudol výlučné vlastníctvo toho istého bytu.
12
Zmluvné strany sa dohodli, že táto zmluva sa riadi estónskym hmotným právom a že spory, ktoré s ňou súvisia, sa budú riešiť zmierom a v dobrej viere, pričom ak nedôjde k dohode, o každom spore priamo alebo nepriamo súvisiacom s uvedenou zmluvou rozhodne Harju Maakohus (Súd prvej inštancie Harju, Estónsko).
13
Na základe tejto doložky o voľbe súdu podal A 23. októbra 2023 žalobu o zaplatenie pohľadávky proti B na Harju Maakohus (Súd prvej inštancie Harju).
14
Rozhodnutím z 15. novembra 2023 Harju Maakohus (Súd prvej inštancie Harju) túto žalobu zamietol pre nedostatok miestnej právomoci. Tento súd vychádzal z článku 25 ods. 1 prvej vety nariadenia č. 1215/2012 na účely preskúmania, či je dohoda o voľbe právomoci vecne neplatná podľa právneho poriadku členského štátu, ktorého súd bol určený, teda podľa estónskeho právneho poriadku. Vzhľadom na to, že § 106 ods. 1 TsMS v spojení s jeho § 104 ods. 1 povoľuje dohody o voľbe právomoci len vtedy, ak sa týkajú hospodárskej alebo profesijnej činnosti oboch zmluvných strán dotknutej zmluvy, čo nie je prípad prejednávanej veci, uvedený súd dospel k záveru, že táto dohoda o voľbe právomoci je neplatná.
15
A podal proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na Tallinna Ringkonnakohus (Krajský súd Tallinn, Estónsko). Pred týmto súdom tvrdil, že odkaz v článku 25 ods. 1 nariadenia č. 1215/2012 na dôvod „vecnej“ neplatnosti dohody o voľbe právomoci stanovený právnym poriadkom dotknutého členského štátu odkazuje na vnútroštátne hmotné právo, a nie na procesné právo, do ktorého však patria § 104 a § 106 TsMS.
16
Uznesením zo 6. decembra 2023 Tallinna Ringkonnakohus (Krajský súd Tallinn) zamietol toto odvolanie a potvrdil uvedené rozhodnutie. Na účely určenia, či je doložka o voľbe súdu vecne platná podľa estónskeho právneho poriadku, treba totiž odkázať nielen na ustanovenia hmotného práva tohto právneho poriadku, ale aj na § 104 ods. 1 a § 106 ods. 1 TsMS, ktoré odkazujú na druh predmetného sporu, čo predstavuje vecné posúdenie a nepredstavuje otázku formálnej náležitosti.
17
A podal proti tomuto uzneseniu dovolanie na Riigikohus (Najvyšší súd, Estónsko), ktorý je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. A sa domnieva, že dohoda o voľbe právomoci dotknutá vo veci samej je platná, keďže § 104 ods. 1 TsMS nemožno uplatniť súbežne s nariadením č. 1215/2012 vzhľadom na to, že jeho článok 25 odkazuje len na vnútroštátne hmotné právo. B sa domnieva, že táto doložka je neplatná podľa § 104 ods. 1 a § 106 ods. 1 TsMS.
18
Podľa tohto súdu, ako vyplýva z odôvodnenia 20 nariadenia č. 1215/2012, jeho článok 25 ods. 1 odkazuje na právny poriadok členského štátu ako celok vrátane kolíznych noriem. Kolízne normy estónskeho práva však stranám neumožňujú vylúčiť uplatnenie tých noriem, ktoré sú uplatniteľné na dohody o voľbe právomoci.
19
Vnútroštátny súd sa domnieva, že na to, aby bolo možné rozhodnúť o spore vo veci samej, treba odpovedať na otázku, či skutočnosť, že estónsky právny poriadok podmieňuje platnosť dohody o voľbe právomoci okolnosťou, že fyzické osoby, ktoré sú zmluvnými stranami tejto dohody, konajú v rámci hospodárskej a profesijnej činnosti, ako to vyžaduje § 104 ods. 1 a § 106 ods. 1 TsMS, predstavuje otázku vecnej platnosti uvedenej dohody v zmysle článku 25 ods. 1 nariadenia č. 1215/2012. Podľa tohto súdu ani znenie tohto ustanovenia práva Únie ani judikatúra Súdneho dvora neumožňujú jasne určiť, či pojem „vecná neplatnosť“ zahŕňa aj podmienky stanovené touto vnútroštátnou právnou úpravou.
20
Za týchto podmienok Riigikohus (Najvyšší súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Je skutočnosť, že platnosť dohody o voľbe právomoci je viazaná na to, že fyzické osoby, ktoré ju uzavreli, konajú v rámci hospodárskej a profesijnej činnosti, ako je uvedené v § 106 ods. 1 bode 1 [TsMS], podľa ktorého dohoda o voľbe právomoci je neplatná, ak porušuje ustanovenie [jeho] § 104 ods. 1, podľa ktorého spor medzi fyzickými osobami, o ktorom súd rozhoduje na základe dohody o voľbe právomoci, sa musí týkať hospodárskej alebo profesijnej činnosti oboch strán, otázkou vecnej platnosti dohody o voľbe právomoci v zmysle článku 25 ods. 1 prvej vety in fine nariadenia [č. 1215/2012] (‚pokiaľ dohoda nie je podľa právneho poriadku tohto členského štátu vecne neplatná‘)?“
O prejudiciálnej otázke
21
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 25 ods. 1 nariadenia č. 1215/2012 vykladať v tom zmysle, že podmienka uložená vnútroštátnym právom uplatniteľným v členskom štáte súdu, ktorého právomoc bola dohodnutá medzi zmluvnými stranami, podľa ktorej je dohoda o voľbe právomoci uzavretá medzi fyzickými osobami platná len vtedy, ak sa predmetný spor týka hospodárskej alebo profesijnej činnosti týchto strán, je dôvodom „vecnej neplatnosti“ v zmysle tohto ustanovenia.
22
Na úvod treba pripomenúť, že v rozsahu, v akom nariadenie č. 1215/2012 zrušilo a nahradilo nariadenie Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 12, 2001, s. 1; Mim. vyd. 23/004, s. 42), ktoré samo nahradilo Dohovor z 27. septembra 1968 o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 299, 1972, s. 32), zmenený neskoršími dohovormi týkajúcimi sa pristúpenia nových členských štátov k tomuto dohovoru (ďalej len „Bruselský dohovor“), výklad ustanovení týchto dvoch posledných uvedených právnych nástrojov Súdnym dvorom platí aj pre výklad nariadenia č. 1215/2012, keďže tieto ustanovenia možno kvalifikovať ako „rovnocenné“ ustanoveniam tohto posledného uvedeného nariadenia [rozsudok zo 16. mája 2024, Toplofikacija Sofija (Pojem bydlisko žalovaného), C‑222/23, EU:C:2024:405, bod 49 a citovaná judikatúra]. V dôsledku toho výklad podaný Súdnym dvorom, pokiaľ ide o článok 17 prvý odsek Bruselského dohovoru a článok 23 ods. 1 nariadenia č. 44/2001, platí aj pre článok 25 ods. 1 nariadenia č. 1215/2012, keďže toto posledné uvedené ustanovenie prebralo obsah týchto prvých uvedených ustanovení v podobnom alebo dokonca zhodnom znení.
23
Podľa ustálenej judikatúry je na účely výkladu ustanovenia práva Únie potrebné zohľadniť nielen znenie dotknutého ustanovenia práva Únie, ale aj kontext, do ktorého patrí, ako aj ciele a účel, ktorý sleduje akt, ktorého je súčasťou (rozsudky zo 17. novembra 1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, bod 12, a z 9. októbra 2025, Cabris lnvestments, C‑540/24, EU:C:2025:766, bod 33, ako aj citovaná judikatúra).
24
Podľa článku 25 ods. 1 prvej vety nariadenia č. 1215/2012 ak sa účastníci zmluvy bez ohľadu na svoje bydlisko dohodli, že súd alebo súdy členského štátu majú právomoc na riešenie sporov, ktoré vznikli alebo môžu vzniknúť v súvislosti s konkrétnym právnym vzťahom, potom má právomoc tento súd alebo tieto súdy, pokiaľ dohoda nie je podľa právneho poriadku tohto členského štátu vecne neplatná.
25
Hoci zo znenia článku 25 ods. 1 prvej vety nariadenia č. 1215/2012 vyplýva, že dohodu o voľbe právomoci možno vyhlásiť za neplatnú podľa právneho poriadku členského štátu, ktorého súd bol touto dohodou určený, ani tento článok, ani žiadne iné ustanovenie tohto nariadenia nedefinujú pojem „vecná neplatnosť“.
26
Podľa obvyklého významu výrazu „vecný“ sa tento výraz používa v rozsudkoch a procesných písomnostiach ako protiklad pojmov „formálne náležitosti“ a „prípustnosť“, ktoré sa analyzujú predtým, ako súd rozhoduje o predmete konania, t. j. o skutkových a/alebo právnych otázkach, na ktorých je založený návrh účastníkov konania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. februára 2025, Società Italiana Lastre, C‑537/23, EU:C:2025:120, bod 31).
27
Okrem toho treba uviesť, že článok 25 ods. 1 prvá veta nariadenia č. 1215/2012 sa obmedzuje na zavedenie kolíznej normy, pričom spresňuje, ktoré vnútroštátne právo sa uplatní, pokiaľ ide o otázku, či napriek tomu, že sú splnené všetky podmienky platnosti stanovené v tomto článku, je takáto dohoda neplatná z vecných dôvodov, ktoré vyplývajú z tohto vnútroštátneho práva (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. februára 2025, Società Italiana Lastre, C‑537/23, EU:C:2025:120, bod 32).
28
Napriek tomu okrem odkazu na pojem „vecná neplatnosť“ sa v článku 25 ods. 1 nariadenia č. 1215/2012 uvádzajú podmienky platnosti, ktoré sú špecifické pre dohody o voľbe právomoci, medzi ktorými sa nachádzajú tak hmotnoprávne podmienky, ako aj rôzne formálne podmienky, ktoré musí takáto dohoda spĺňať (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 7. júla 2016, Hőszig, C‑222/15, EU:C:2016:525, bod 33 a tam citovanú judikatúru, ako aj z 27. februára 2025, Società Italiana Lastre, C‑537/23, EU:C:2025:120, bod 35).
29
Na to, aby bola dohoda o voľbe právomoci platná, musí byť podľa článku 25 ods. 1 nariadenia č. 1215/2012 uzavretá buď písomne, alebo ústne s písomným potvrdením, alebo vo forme, ktorá je v súlade s praxou zaužívanou medzi zmluvnými stranami, alebo v medzinárodnom obchode vo forme, ktorá je v súlade so zvyklosťami, ktoré sú alebo majú byť účastníkom známe.
30
Článok 25 ods. 1 nariadenia č. 1215/2012 tým, že vyžaduje, aby dohoda o voľbe právomoci spĺňala hmotnoprávne a formálne podmienky, ktoré stanovuje, umožňuje zaručiť skutočný súhlas dotknutých osôb s cieľom predísť v záujme ochrany najslabšej zmluvnej strany tomu, aby doložky o voľbe právomoci, ktoré do zmluvy zahrnula len jedna zmluvná strana, zostali bez povšimnutia (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. júla 2016, Hőszig, C‑222/15, EU:C:2016:525, bod 36 a citovaná judikatúra).
31
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že platnosť doložky o voľbe právomoci môže byť podmienená splnením osobitnej formálnej podmienky len vtedy, ak táto podmienka súvisí s požiadavkami článku 25 nariadenia č. 1215/2012, a že zmluvné štáty nemajú voľnosť stanoviť iné formálne požiadavky ako tie, ktoré sú stanovené v tomto nariadení (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. marca 1999, Castelletti, C‑159/97, EU:C:1999:142, body 35 a 37). Súdny dvor tiež spresnil, že úvahy týkajúce sa väzieb medzi určeným súdom a sporným vzťahom alebo dôvodnosti dohody o voľbe právomoci nesúvisia s týmito požiadavkami (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. februára 2024, Inkreal, C‑566/22, EU:C:2024:123, bod 34).
32
Z toho vyplýva, že pojem „vecná neplatnosť“, použitý v článku 25 ods. 1 prvej vete in fine nariadenia č. 1215/2012 v rozsahu, v akom nevyhnutne odkazuje na podmienky platnosti odlišné od podmienok, ktoré sú vlastné dohodám o voľbe právomoci stanoveným v tomto nariadení, sa vzťahuje na všeobecné dôvody neplatnosti, ktoré môžu ovplyvniť zmluvný vzťah, a to predovšetkým na vady súhlasu, akými sú omyl, lesť, násilie alebo nespôsobilosť na právne úkony, čo sú dôvody, ktoré sú upravené právom členského štátu, ktorého súdy sú určené (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. februára 2025, Società Italiana Lastre, C‑537/23, EU:C:2025:120, bod 36).
33
Tento záver je podporený genézou prvej vety in fine článku 25 ods. 1 nariadenia 1215/2012, ktorá sa nenachádzala ani v článku 23 nariadenia č. 44/2001, ani v článku 17 prvom odseku Bruselského dohovoru a ktorá mala za cieľ zaviesť harmonizované pravidlá kolízneho práva v oblasti hmotnoprávnej platnosti dohôd o voľbe súdu, čím sa zabezpečí podobný výsledok v tejto veci bez ohľadu na to, ktorý súd začal konať, čo zohľadňuje riešenia ustanovené v Haagskom dohovore z 30. júna 2005 o dohodách o voľbe súdu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. februára 2025, Società Italiana Lastre, C‑537/23, EU:C:2025:120, bod 40). Dôvodová správa, ktorú vypracovali profesori Hartley a Dogauchi, odkazuje v bodoch 125 a 126 ako na „podstatné dôvody neplatnosti“ na všeobecne uznávané dôvody neplatnosti, ako sú omyl, lesť, násilie, podvod, nedostatok právomoci alebo nespôsobilosť.
34
V prejednávanej veci treba konštatovať, že podmienku stanovenú estónskym právom, podľa ktorej je dohoda o voľbe právomoci uplatniteľná medzi fyzickými osobami platná len vtedy, ak sa dotknutý spor týka hospodárskej a profesijnej činnosti týchto osôb, možno nepochybne prirovnať k podmienke spôsobilosti dotknutých osôb na právne úkony. Nejde však o klasický prípad nespôsobilosti maloletej osoby alebo chránenej dospelej osoby, ale v skutočnosti odkazuje na druh činnosti, ktorá nie je súkromná a ktorú vykonávajú zmluvné strany.
35
Navyše treba zdôrazniť, s výhradou overenia vnútroštátnym súdom, že toto vnútroštátne ustanovenie nie je všeobecne uplatniteľné na zmluvné vzťahy, keďže podmienka platnosti, ktorú stanovuje, je špecifická pre dohody o voľbe právomoci. Táto podmienka teda nepatrí medzi všeobecné dôvody neplatnosti, ako sú dôvody uvedené v bode 32 in fine tohto rozsudku, a mohla by nanajvýš patriť medzi podmienky platnosti vlastné týmto dohodám, ktoré sú však, ako vyplýva z bodov 28 až 31 tohto rozsudku, taxatívne upravené v článku 25 nariadenia č. 1215/2012.
36
V dôsledku toho takáto podmienka, ktorá nie je súčasťou všeobecných dôvodov neplatnosti ovplyvňujúcich zmluvné vzťahy medzi stranami, nemôže patriť medzi dôvody „vecnej neplatnosti“ v zmysle článku 25 ods. 1 prvej vety nariadenia č. 1215/2012.
37
Výklad, ktorý vyplýva z bodov 30 až 36 tohto rozsudku, potvrdzujú ciele sledované článkom 25 nariadenia č. 1215/2012, a to rešpektovať zmluvnú voľnosť strán a zvýšiť účinnosť dohôd o výlučnej voľbe súdu, ktoré sú uvedené v odôvodneniach 15, 19 a 22 tohto nariadenia (rozsudok z 9. októbra 2025, Cabris lnvestments, C‑540/24, EU:C:2025:766, bod 43 a citovaná judikatúra).
38
Článok 25 nariadenia č. 1215/2012 je totiž založený na zásade zmluvnej voľnosti strán (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. novembra 2020, DelayFix, C‑519/19, EU:C:2020:933, bod 38) a v súlade s touto zásadou zhodná vôľa strán odôvodňuje priznanie prednosti voľbe právomoci iného súdu, než je súd, ktorý by mal prípadne právomoc v zmysle nariadenia č. 1215/2012 (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. februára 2013, Refcomp, C‑543/10, EU:C:2013:62, bod 26).
39
Stanovenie podmienky vo vnútroštátnom práve, podľa ktorej dohoda o voľbe právomoci nie je platná, ak sa spor netýka hospodárskej a profesijnej činnosti zmluvných strán, by však bolo v rozpore s touto zmluvnou voľnosťou strán.
40
Okrem toho je tento výklad v súlade s účelom nariadenia č. 1215/2012, ktorým je, ako vyplýva najmä z jeho odôvodnení 4, 6, 15 a 16, harmonizovať normy konfliktu právomoci v občianskych a obchodných veciach prostredníctvom záväzného a priamo uplatniteľného právneho nástroja Únie, ktorým chcel normotvorca Únie prijať pravidlá právomoci s vysokým stupňom predvídateľnosti a transparentnosti s cieľom posilniť právnu istotu a uľahčiť riadny výkon spravodlivosti (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. februára 2025, Società Italiana Lastre, C‑537/23, EU:C:2025:120, bod 38).
41
Súdny dvor v tejto súvislosti opakovane rozhodol, že na účely presadzovania týchto cieľov, predovšetkým cieľa týkajúceho sa právnej istoty, treba posilniť právnu ochranu osôb usadených v Únii tým, že sa žalobcovi umožní ľahko určiť súd, na ktorý sa môže obrátiť, a žalovanému rozumne predvídať, na ktorom súde môže byť žalovaný (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. februára 2025, Società Italiana Lastre, C‑537/23, EU:C:2025:120, bod 39 a tam citovanú judikatúru).
42
Právna istota zaručená nariadením č. 1215/2012 by však bola ohrozená, ak by vnútroštátny zákonodarca mohol zaviesť dodatočné podmienky platnosti, ktoré sú vlastné dohodám o voľbe právomoci a ktoré sa týkajú najmä existujúceho vzťahu s druhom činnosti dotknutých strán.
43
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na položenú prejudiciálnu otázku odpovedať tak, že článok 25 ods. 1 nariadenia č. 1215/2012 sa má vykladať v tom zmysle, že podmienka uložená vnútroštátnym právom uplatniteľným v členskom štáte súdu, ktorého právomoc bola dohodnutá medzi zmluvnými stranami, podľa ktorej je dohoda o voľbe právomoci uzavretá medzi fyzickými osobami platná len vtedy, ak sa predmetný spor týka hospodárskej alebo profesijnej činnosti týchto strán, nie je dôvodom „vecnej neplatnosti“ v zmysle tohto ustanovenia.
O trovách
44
Vzhľadom na to, že konanie na Súdnom dvore má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol:
Článok 25 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach
sa má vykladať v tom zmysle, že:
podmienka uložená vnútroštátnym právom uplatniteľným v členskom štáte súdu, ktorého právomoc bola dohodnutá medzi zmluvnými stranami, podľa ktorej je dohoda o voľbe právomoci uzavretá medzi fyzickými osobami platná len vtedy, ak sa predmetný spor týka hospodárskej alebo profesijnej činnosti týchto strán, nie je dôvodom „vecnej neplatnosti“ v zmysle tohto ustanovenia.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: estónčina.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.