62021CJ0556_RES
Vec C‑556/21
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
proti
E. N.aS. S.aJ. Y.
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Raad van State (Holandsko)]
Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 30. marca 2023
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Nariadenie (EÚ) č. 604/2013 – Určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu – Článok 27 – Odvolanie podané proti rozhodnutiu o odovzdaní vydanému vo vzťahu k žiadateľovi o azyl – Článok 29 – Lehota na odovzdanie – Pozastavenie plynutia tejto lehoty v odvolacom konaní – Predbežné opatrenie požadované správnym orgánom“
Hraničné kontroly, azyl a prisťahovalectvo – Azylová politika – Kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu – Nariadenie č. 604/2013 – Postupy pri prevzatí a prijatí späť – Lehota stanovená na vykonanie odovzdania žiadateľa o medzinárodnú ochranu – Prijatie predbežného opatrenia, ktorého účelom alebo účinkom je pozastavenie plynutia lehoty na odovzdanie, súdom, ktorý rozhoduje o opravnom prostriedku proti rozsudku, ktorým bolo zrušené rozhodnutie o odovzdaní – Prípustnosť – Podmienka – Predchádzajúci odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní pri preskúmaní odvolania v prvostupňovom konaní
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 604/2013, článok 27 ods. 3 a článok 29 ods. 1 a 2)
(pozri body 23 – 29, 32 – 40 a výrok)
Hraničné kontroly, azyl a prisťahovalectvo – Azylová politika – Kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu – Nariadenie č. 604/2013 – Postupy pri prevzatí a prijatí späť – Právo na účinné súdne preskúmanie – Vnútroštátna právna úprava, ktorá upravuje opravný prostriedok proti rozsudku, ktorým bolo zrušené rozhodnutie o odovzdaní – Prípustnosť – Obmedzenia – Dodržiavanie zásad ekvivalencie a efektivity – Neexistencia výnimky z článku 29 ods. 1 nariadenia č. 604/2013
(Charta základných práv Európskej únie, články 18 a 47; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 604/2013, článok 27 ods. 1)
(pozri body 30, 31)
Zhrnutie
V rokoch 2019 a 2020 podali E. N., S. S. a J. Y. žiadosti o medzinárodnú ochranu v Holandsku. V období od októbra 2019 do januára 2021 orgány iných členských štátov súhlasili s prevzatím alebo prijatím späť žiadateľov. Za týchto okolností sa príslušný holandský orgán rozhodol zamietnuť žiadosti o medzinárodnú ochranu bez posúdenia a nariadiť odovzdanie žiadateľov na základe nariadenia Dublin III (
1
) do týchto členských štátov. Súdy prvého stupňa, na ktoré boli podané odvolania žiadateľov proti rozhodnutiam o odovzdaní, tieto rozhodnutia zrušili a nariadili príslušnému holandskému orgánu, aby prijal nové rozhodnutia o žiadostiach o medzinárodnú ochranu. Tento posledný uvedený orgán podal proti týmto rozsudkom odvolanie na Raad van State (Štátna rada, Holandsko). K odvolaniam pripojil návrhy na vydanie predbežných opatrení, ktorými sa domáhal jednak toho, aby bol oslobodený od povinnosti prijať nové rozhodnutie, kým sa nerozhodne o odvolaniach, a jednak toho, aby sa pozastavilo plynutie lehoty na odovzdanie.
Tromi rozhodnutiami vydanými v rokoch 2020 a 2021 sudca vnútroštátneho súdu vyhovel návrhom na nariadenie predbežných opatrení. Vnútroštátny súd sa však pýta, či ustanovenia nariadenia Dublin III týkajúce sa opravných prostriedkov proti rozhodnutiam o odovzdaní (
2
) a lehôt na odovzdanie (
3
) bránia tomu, aby sa vyhovelo návrhu na vydanie predbežného opatrenia podanému príslušným vnútroštátnym orgánom v rámci jeho opravného prostriedku proti súdnemu rozhodnutiu, ktorým bolo zrušené rozhodnutie o odovzdaní, ktorým sa navrhuje pozastaviť plynutie lehoty na odovzdanie. V takom prípade by bolo úlohou tohto súdu konštatovať, že táto lehota uplynula a že Holandské kráľovstvo sa tak stalo zodpovedným za posúdenie žiadostí o medzinárodnú ochranu podaných žalovanými vo veci samej. (
4
)
Súdny dvor vo svojom rozsudku rozhodol, že predbežné opatrenie umožňujúce príslušnému orgánu až do rozhodnutia o opravnom prostriedku, ktorý tento orgán podal proti rozsudku zrušujúcemu rozhodnutie o odovzdaní, neprijať nové rozhodnutie, ktorého cieľom alebo účinkom je pozastavenie plynutia lehoty na odovzdanie, možno prijať len vtedy, ak bol výkon rozhodnutia o odovzdaní odložený počas preskúmania odvolania v prvostupňovom konaní.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor na úvod pripomenul, že v súlade s článkom 29 ods. 1 nariadenia Dublin III odovzdanie dotknutej osoby do zodpovedného členského štátu sa uskutoční najneskôr do šiestich mesiacov od akceptovania dožiadania iným členským štátom o prevzatie alebo prijatie späť tejto osoby alebo konečného rozhodnutia o odvolaní, ak má v súlade s článkom 27 ods. 3 tohto nariadenia odkladný účinok.
Z toho vyplýva, že normotvorca Únie predpokladal, že v prípadoch, keď bol výkon rozhodnutia o odovzdaní odložený, začína lehota na odovzdanie plynúť až od okamihu, keď rozhodnutie o odvolaní proti rozhodnutiu o odovzdaní nadobudlo právoplatnosť. Nespresnil však, akými procesnými postupmi sa má toto pravidlo uplatňovať v prípade druhostupňového konania o opravnom prostriedku, a najmä to, či uplatnenie uvedeného pravidla môže zahŕňať vydanie predbežných opatrení súdom rozhodujúcim o tomto opravnom prostriedku.
V prípade neexistencie právnej úpravy Únie v danej oblasti, ak sa členský štát vo svojom vnútornom právnom poriadku rozhodol zaviesť takéto druhostupňové konanie, prináleží mu na základe zásady procesnej autonómie upraviť jeho procesné postupy, vrátane prípadného vydávania predbežných opatrení. Tieto postupy však musia rešpektovať zásady ekvivalencie a efektivity.
V tomto kontexte, ak vnútroštátna právna úprava stanovuje, že súd, ktorý rozhoduje o takomto opravnom prostriedku v druhostupňovom konaní, môže na žiadosť príslušných orgánov vydať predbežné opatrenia, nemôže sa odchýliť od článku 29 ods. 1 nariadenia Dublin III tým, že stanoví, že takéto opatrenia majú, okrem prípadov uvedených v tomto ustanovení, za následok odklad plynutia lehoty na odovzdanie, a teda oddialenie jej uplynutia. Z tohto ustanovenia vyplýva, že lehota na odovzdanie môže začať plynúť od konečného rozhodnutia o opravnom prostriedku podaného proti rozhodnutiu o odovzdaní len vtedy, ak bol výkon tohto posledného rozhodnutia odložený počas preskúmania odvolania v prvostupňovom konaní.
Z toho vyplýva, že predbežné opatrenie, ktoré má za následok pozastavenie plynutia lehoty na odovzdanie až do vydania rozhodnutia o opravnom prostriedku v druhostupňovom konaní, možno prijať len vtedy, ak bol výkon rozhodnutia o odovzdaní odložený do rozhodnutia o odvolaní v prvostupňovom konaní v súlade s článkom 27 ods. 3 alebo 4 tohto nariadenia. V takejto situácii sa na jednej strane predĺžením lehoty na odovzdanie až do vydania rozhodnutia o opravnom prostriedku v druhostupňovom konaní umožňuje zabezpečiť rovnosť zbraní a účinnosť konaní o opravnom prostriedku. Zaručuje totiž, že táto lehota neuplynie, ak výkon rozhodnutia o odovzdaní nebol možný v dôsledku podania opravného prostriedku proti tomuto rozhodnutiu. Na druhej strane podmieniť predĺženie odkladného účinku opravného prostriedku v prvostupňovom konaní proti rozhodnutiu o odovzdaní na uplynutie lehoty na odovzdanie prijatím predbežného opatrenia v rámci druhostupňového konania umožňuje zabrániť tomu, aby podanie opravného prostriedku v druhostupňovom konaní proti rozsudku, ktorým bolo zrušené rozhodnutie o odovzdaní, systematicky viedlo k odkladu počítania plynutia lehoty, ktorý by mohol oddialiť posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu dotknutej osoby.
Takéto pravidlo teda môže podporiť dosiahnutie cieľov nariadenia Dublin III, ktorými sú stanovenie jasnej a funkčnej metódy založenej na objektívnych a spravodlivých kritériách pre členské štáty aj pre dotknuté osoby, ktorá umožní rýchle určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu.
Naopak, ak výkon rozhodnutia o odovzdaní nebol odložený do rozhodnutia o odvolaní v prvostupňovom konaní, prijatie takého predbežného opatrenia v rámci opravného prostriedku v druhostupňovom konaní, o aké ide vo veci samej, by v skutočnosti umožnilo príslušným orgánom, ktoré nevyužili možnosť z úradnej moci odložiť výkon rozhodnutia o odovzdaní, ktorú im poskytuje nariadenie Dublin III, (
5
) ani nevykonali rozhodnutie o odovzdaní počas preskúmania tohto opravného prostriedku, oddialiť začiatok plynutia lehoty na odovzdanie stanovenej týmto nariadením, (
6
) a tým zabrániť tomu, aby bola zodpovednosť za vybavenie žiadostí týchto osôb presunutá na žiadajúci členský štát podľa uvedeného nariadenia. (
7
) Týmto spôsobom by sa neprimerane oddialilo konanie o medzinárodnej ochrane a ohrozili by sa vyššie uvedené ciele nariadenia.
(
1
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 604/2013 z 26. júna 2013, ktorým sa stanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti v jednom z členských štátov (Ú. v. EÚ L 180, 2013, s. 31, ďalej len „nariadenie Dublin III“).
(
2
)	Článok 27 nariadenia Dublin III sa týka opravných prostriedkov proti rozhodnutiam o odovzdaní. Jeho odsek 3 vyžaduje, aby členské štáty ponúkli dotknutým osobám opravný prostriedok, ktorý môže viesť k odkladu výkonu rozhodnutia o odovzdaní, ktoré bolo voči nim prijaté.
(
3
)	Článok 29 nariadenia Dublin III sa týka modalít a lehôt odovzdania dotknutých osôb do členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu.
(
4
)	Podľa článku 29 ods. 2 nariadenia Dublin III, ak sa odovzdanie neuskutoční v lehote šiestich mesiacov, členský štát zodpovedný za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu je v zásade zbavený svojej povinnosti prevziať alebo prijať späť dotknutú osobu a táto zodpovednosť sa tým presunie na žiadajúci členský štát.
(
5
)	Článok 27 ods. 4 nariadenia Dublin III členským štátom umožňuje stanoviť, že príslušné orgány môžu bez návrhu rozhodnúť, že výkon rozhodnutia o odovzdaní sa odloží v prípadoch, keď by jeho odklad nevyplýval z účinnosti zákona alebo súdneho rozhodnutia, ak z okolností súvisiacich s týmto výkonom vyplýva, že dotknutá osoba musí mať na to, aby bola zabezpečená jej účinná súdna ochrana, možnosť zostať na území členského štátu, ktorý rozhodnutie o odovzdaní prijal, a to až do prijatia konečného rozhodnutia o odvolaní proti tomuto rozhodnutiu.
(
6
)	Článok 29 ods. 1 nariadenia Dublin III.
(
7
)	Článok 29 ods. 2 nariadenia Dublin III.