62022CJ0518_RES
Vec C‑518/22
J. M. P.
proti
AP Assistenzprofis GmbH
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesarbeitsgericht)
Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 7. decembra 2023
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Smernica 2000/78/ES – Článok 2 ods. 5 – Zákaz diskriminácie na základe veku – Dohovor Organizácie Spojených národov o právach osôb so zdravotným postihnutím – Článok 19 – Nezávislý spôsob života a začlenenie do spoločnosti – Charta základných práv Európskej únie – Článok 26 – Sociálna a profesionálna integrácia osôb so zdravotným postihnutím – Služba osobnej asistencie pre osoby so zdravotným postihnutím – Pracovná ponuka, v ktorej je uvedený minimálny a maximálny vek osoby, ktorá má byť prijatá do zamestnania – Zohľadnenie želaní a potrieb osoby so zdravotným postihnutím – Odôvodnenie“
Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Smernica 2000/78 – Zákaz diskriminácie na základe veku – Poskytovanie služby osobnej asistencie – Prijatie do zamestnania podliehajúce podmienke veku – Zohľadnenie želaní a potrieb osoby so zdravotným postihnutím – Rozdielne zaobchádzanie vyplývajúce z vnútroštátnej právnej úpravy týkajúcej sa ochrany sebaurčenia osôb so zdravotným postihnutím – Prípustnosť – Podmienka
(Charta základných práv Európskej únie, článok 26; smernica Rady 2000/78, článok 2 ods. 5; rozhodnutie Rady 2010/48)
(pozri body 54 – 66, 68 a výrok)
Zhrnutie
AP Assistenzprofis GmbH, spoločnosť, ktorá poskytuje asistenčné a poradenské služby osobám so zdravotným postihnutím, zverejnila v júli 2018 pracovnú ponuku, v ktorej sa uvádzalo, že 28‑ročná študentka A. hľadá osobné asistentky, aby jej pomáhali vo všetkých aspektoch bežného života, ktoré by mali mať „najvhodnejšie, pokiaľ ide o vekové skupiny, 18 až 30 rokov“.
J. M. P., žalobkyňa vo veci samej, ktorá sa narodila v roku 1968, sa uchádzala o túto pracovnú ponuku a od spoločnosti AP Assistenzprofis dostala odmietavú odpoveď.
Vzhľadom na to, že J. M. P. sa domnievala, že bola diskriminovaná na základe veku, podala proti spoločnosti AP Assistenzprofis žalobu na Arbeitsgericht Köln (Pracovný súd Kolín nad Rýnom, Nemecko), ktorou sa domáhala náhrady škody, ktorá jej bola spôsobená. Uvedený súd jej žalobe vyhovel.
V nadväznosti na rozsudok Landesarbeitsgericht Köln (Vyšší pracovný súd Kolín nad Rýnom, Nemecko), ktorým sa vyhovelo odvolaniu spoločnosti AP Assistenzprofis, J. M. P. podala proti tomuto rozsudku opravný prostriedok „Revision“ na Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovný súd, Nemecko), ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
Keďže vnútroštátny súd mal pochybnosti, pokiaľ ide o odôvodnenie priamej diskriminácie J. M. P. na základe veku podľa smernice 2000/78 (
1
), a potreboval objasnenie, pokiaľ ide o zosúladenie práva na účinnú ochranu pred diskrimináciou na základe veku s právom osoby so zdravotným postihnutím na účinnú ochranu pred diskrimináciou na základe jej zdravotného postihnutia z hľadiska tejto smernice, rozhodol sa obrátiť na Súdny dvor s návrhom na začatie prejudiciálneho konania.
Súdny dvor vo svojom rozsudku odpovedal, že smernica 2000/78 v spojení s článkom 26 Charty základných práv Európskej únie, ktorý sa týka začlenenia zdravotne postihnutých osôb do spoločnosti, ako aj článkom 19 Dohovoru Organizácie Spojených národov o právach osôb so zdravotným postihnutím (
2
) s názvom „Nezávislý spôsob života a začlenenie do spoločnosti“ nebráni tomu, aby na účel prijatia osoby poskytujúcej osobnú asistenciu do zamestnania bola stanovená podmienka veku podľa vnútroštátnych právnych predpisov v prejednávanej veci, ak je takéto opatrenie nevyhnutné na ochranu práv a slobôd iných.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor analyzoval rozdielne zaobchádzanie na základe veku, o ktoré ide vo veci samej, s cieľom určiť, či je odôvodnené z hľadiska článku 2 ods. 5 smernice 2000/78. (
3
)
V prvom rade konštatoval, že toto rozdielne zaobchádzanie vyplýva z opatrenia stanoveného vnútroštátnou právnou úpravou (
4
) v súlade s týmto článkom 2 ods. 5.
Súdny dvor ďalej skúmal, či toto opatrenie sleduje cieľ „ochrany práv a slobôd iných“ uvedený v tomto ustanovení.
V tejto súvislosti podľa Súdneho dvora dotknutá vnútroštátna právna úprava sleduje cieľ spočívajúci v ochrane sebaurčenia osôb so zdravotným postihnutím tým, že zaručuje právo na vyjadrenie želaní a slobodnú voľbu uvedených osôb pri prijímaní rozhodnutí týkajúcich sa poskytovania služieb osobnej asistencie a pri ich poskytovaní, pričom tieto služby sa týkajú všetkých oblastí života a hlboko zasahujú do súkromnej a intímnej sféry osôb, ktoré ich prijímajú, čo je cieľ, na ktorý sa vzťahuje článok 2 ods. 5 smernice 2000/78.
Toto právo na vyjadrenie želaní a slobodnú voľbu konkretizuje právo osôb so zdravotným postihnutím na začlenenie do spoločnosti zakotvené v článku 26 Charty základných práv. Rešpektovanie sebaurčenia zdravotne postihnutých osôb je tiež jedným z cieľov zakotvených v článku 19 Dohovoru OSN, ktorého ustanovení sa možno dovolávať na účely výkladu ustanovení smernice 2000/78.
Súdny dvor napokon overil, či rozdielne zaobchádzanie, o ktoré ide vo veci samej, vyplýva z opatrenia nevyhnutného na ochranu tohto práva na sebaurčenie.
V tejto súvislosti Súdny dvor uviedol, že v situácii, o akú ide vo veci samej, zohľadnenie uprednostnenia určitej vekovej skupiny vyjadrenej zdravotne postihnutou osobou, ktorá je príjemcom služieb osobnej asistencie, môže podporiť dodržanie práva tejto osoby na sebaurčenie pri poskytovaní týchto služieb osobnej asistencie, keďže sa zdá rozumné očakávať, že osoba patriaca do rovnakej vekovej skupiny ako zdravotne postihnutá osoba sa ľahšie začlení do osobného, sociálneho a univerzitného prostredia tejto osoby.
Súdny dvor tak dospel k záveru, že s výhradou overení, ktoré má vykonať vnútroštátny súd vzhľadom na všetky okolnosti veci samej, rozdielne zaobchádzanie na základe veku v prejednávanej veci vyplýva z opatrenia nevyhnutného na ochranu práv a slobôd iných v zmysle článku 2 ods. 5 smernice 2000/78 a s ohľadom na toto ustanovenie môže byť odôvodnené.
(
1
)	Smernica Rady z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní (Ú. v. ES L 303, 2000, s. 16; Mim. vyd. 05/004, s. 79).
(
2
)	Schválený v mene Európskeho spoločenstva rozhodnutím Rady 2010/48/ES z 26. novembra 2009 (Ú. v. EÚ L 23, 2010, s. 35, ďalej len „dohovor OSN“).
(
3
)	Podľa tohto ustanovenia táto smernica nebude mať žiadny vplyv na opatrenia stanovené vnútroštátnymi právnymi predpismi, ktoré sú v demokratickej spoločnosti potrebné pre verejnú bezpečnosť, na udržanie verejného poriadku a predchádzanie trestnej činnosti, na ochranu zdravia a ochranu práv a slobôd iných.
(
4
)	Ide o ustanovenie § 8 ods. 1 Sozialgesetzbuch, Neuntes Buch (IX) (Zákonník o sociálnom zabezpečení, kniha IX) z 23. decembra 2016 (BGBl. 2016 I, s. 3234, ďalej len „SGB IX“) v spojení s ustanovením § 33 Sozialgesetzbuch, Erstes Buch (I) (Zákonník o sociálnom zabezpečení, kniha I) z 11. decembra 1975 (BGBl. 1975 I, s. 3015, ďalej len „SGB I“), ktoré stanovuje, že pri rozhodovaní o dávkach a pri poskytovaní dávok, ktoré majú za cieľ uľahčiť začlenenie postihnutej osoby do spoločnosti, sa vyhovie legitímnym želaniam osôb oprávnených poberať tieto dávky, pokiaľ sú primerané, a prihliadne sa na osobnú situáciu, vek, pohlavie, rodinné vzťahy, ako aj na náboženské a svetonázorové potreby týchto oprávnených osôb.