UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
z 18. novembra 2025(*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana osôb nahlasujúcich porušenia práva Únie – Smernica (EÚ) 2019/1937 – Články 20 a 21 – Opatrenia na podporu pre nahlasujúce osoby a ochrana pred odvetnými opatreniami – Účasť orgánu príslušného na ochranu nahlasujúcich osôb v akomkoľvek súdnom konaní, ktorého účastníkom je takáto nahlasujúca osoba – Späťvzatie návrhu na účasť tohto orgánu v konaní – Prejudiciálne otázky, ktoré sa stali bezpredmetnými – Zastavenie konania “
Vo veci C‑797/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Správneho súdu v Bratislave (Slovenská republika) z 15. novembra 2024 a doručený Súdnemu dvoru 26. novembra 2024, ktorý súvisí s konaním:
Ján Čurilla
proti
Ministerstvu vnútra Slovenskej republiky,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: sudcovia A. Kumin, vykonávajúci funkciu predsedu komory,
S. Gervasoni (spravodajca) a M. Bošnjak,
generálny advokát: A. Biondi,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        J. Čurilla, v zastúpení: P. Kubina, advokát,
–        slovenská vláda, v zastúpení: E. V. Larišová, splnomocnená zástupkyňa,
–        Európska komisia, v zastúpení: J. Baquero Cruz, A. Tokár a L. Gritsch, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vo veci sa rozhodne odôvodneným uznesením v súlade s článkom 53 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora,
vydal toto
Uznesenie
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 20 ods. 1 a 3, ako aj článku 21 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/1937 z 23. októbra 2019 o ochrane osôb, ktoré nahlasujú porušenia práva Únie (Ú. v. EÚ L 305, 2019, s. 17), v kontexte článku 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Jánom Čurillom a Ministerstvom vnútra Slovenskej republiky (Slovensko) vo veci rozhodnutia tohto ministerstva, ktorým bol Ján Čurilla dočasne pozbavený výkonu štátnej služby, a návrhu Úradu na ochranu oznamovateľov (Slovensko) (ďalej len „Úrad“) na účasť v konaní prebiehajúcom na predkladajúcom vnútroštátnom súde.
Právny rámec
Právo Únie
3        Článok 2 smernice 2019/1937, nazvaný „Vecná pôsobnosť“, v odseku 1 stanovuje:
„V tejto smernici sa stanovujú spoločné minimálne normy na ochranu osôb nahlasujúcich tieto porušenia práva Únie:
…
b)      porušenia poškodzujúce finančné záujmy Únie, ako sa uvádzajú v článku 325 ZFEÚ a ako sa ďalej uvádzajú v relevantných opatreniach Únie;
…“
4        Článok 4 ods. 1 písm. a) tejto smernice stanovuje:
„Táto smernica sa vzťahuje na nahlasujúce osoby pracujúce v súkromnom alebo vo verejnom sektore, ktoré získali informácie o porušeniach v rámci pracovného kontextu a ku ktorým patria prinajmenšom:
a)      osoby, ktoré majú postavenie pracovníka v zmysle článku 45 ods. 1 ZFEÚ vrátane štátnych zamestnancov.“
5        Článok 20 uvedenej smernice, nazvaný „Opatrenia na podporu“, stanovuje:
„1.      Členské štáty zabezpečia, aby osoby uvedené v článku 4 mali v relevantných prípadoch prístup k opatreniam na podporu, a to najmä k týmto:
a)      komplexné a nezávislé informácie a poradenstvo, ktoré sú ľahko a bezplatne dostupné verejnosti a týkajú sa postupov a prostriedkov nápravy na ochranu pred odvetnými opatreniami, a práv dotknutej osoby;
b)      účinná pomoc príslušných orgánov pred ktorýmkoľvek relevantným orgánom podieľajúcim sa na ich ochrane pred odvetnými opatreniami, vrátane, ak to ustanovuje vnútroštátne právo, potvrdenia skutočnosti, že majú nárok na ochranu podľa tejto smernice, a
c)      právna pomoc v trestných a cezhraničných občianskoprávnych konaniach v súlade so smernicou (EÚ) 2016/1919 a smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2008/52/ES (48) a v súlade s vnútroštátnym právom prístup k právnej pomoci v ďalších konaniach a k právnemu poradenstvu alebo inej právnej pomoci.
…
3.      Opatrenia na podporu uvedené v tomto článku môže v relevantných prípadoch poskytovať informačné centrum alebo jeden jasne určený nezávislý správny orgán.“
6        Podľa článku 21 tej istej smernice s názvom „Opatrenia na ochranu pred odvetnými opatreniami“:
„1.      Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie ochrany osôb uvedených v článku 4 pred odvetnými opatreniami. Takéto opatrenia zahŕňajú najmä opatrenia, ktoré sú uvedené v odsekoch 2 až 8 tohto článku.
2.      Bez toho, aby bol dotknutý článok 3 ods. 2 a 3, ak osoby nahlásia informácie o porušeniach alebo zverejnia informácie v súlade s touto smernicou, nepovažujú sa za osoby porušujúce akékoľvek obmedzenie týkajúce sa zverejňovania informácií, a nevzniká im zodpovednosť akéhokoľvek druhu spojená s takýmto nahlásením alebo zverejnením informácií, pokiaľ sa odôvodnene domnievali, že nahlásenie alebo zverejnenie takýchto informácií bolo nevyhnutné na odhalenie porušenia podľa tejto smernice.
3.      Nahlasujúcej osobe nevzniká zodpovednosť vo vzťahu k nadobudnutiu informácií alebo prístupu k informáciám, ktoré sú nahlásené alebo zverejnené, pokiaľ toto ich nadobudnutie alebo tento prístup k nim nie sú sami o
sebe trestným činom. Ak je toto nadobudnutie alebo tento prístup sám o
sebe trestným činom, trestná zodpovednosť sa aj naďalej riadi príslušným vnútroštátnym právom.
4.      Akákoľvek iná prípadná zodpovednosť nahlasujúcich osôb, ktorá vznikla v dôsledku konania alebo opomenutia, ktoré nesúvisia s nahlásením alebo zverejnením alebo ktoré nie sú nevyhnutné na odhalenie porušenia podľa tejto smernice, sa naďalej riadi príslušným právom Únie alebo vnútroštátnym právom.
5.      V konaniach pred súdom alebo iným orgánom týkajúcich sa ujmy, ktorú utrpela nahlasujúca osoba, a za predpokladu, že táto osoba preukáže, že nahlásila alebo zverejnila informácie a utrpela ujmu, sa predpokladá, že táto ujma bola spôsobená odvetným opatrením za nahlásenie alebo zverejnenie informácií. V takých prípadoch je úlohou osoby, ktorá prijala opatrenie, ktoré spôsobilo ujmu, preukázať, že uvedené opatrenie bolo založené na riadne opodstatnených dôvodoch.
6.      Osoby uvedené v článku 4 musia mať podľa potreby prístup k nápravným opatreniam proti odvetným opatreniam vrátane predbežného opatrenia až do ukončenia súdneho konania, a to v súlade s vnútroštátnym právom.
7.      V súdnych konaniach vrátane konaní týkajúcich sa poškodzovania dobrého mena, porušenia autorského práva, porušenia povinnosti mlčanlivosti, porušenia pravidiel ochrany údajov, sprístupnenia obchodného tajomstva alebo nárokov týkajúcich sa žiadostí o náhradu podľa súkromného, verejného, alebo kolektívneho pracovného práva nevzniká osobám uvedeným v článku 4 žiaden druh zodpovednosti z dôvodu nahlásenia alebo zverejnenia informácií podľa tejto smernice. Uvedené osoby majú právo podať na základe nahlásenia alebo zverejnenia informácií návrh na zamietnutie žaloby, ak sa odôvodnene domnievali, že nahlásenie alebo zverejnenie informácií bolo nevyhnutné na odhalenie porušenia podľa tejto smernice.
Ak osoba nahlási alebo zverejní informácie o porušeniach patriacich do rozsahu pôsobnosti tejto smernice, a uvedené informácie zahŕňajú obchodné tajomstvá a ak uvedená osoba spĺňa podmienky ustanovené v tejto smernici, považuje sa takého nahlásenie alebo zverejnenie informácií za zákonné v zmysle podmienok uvedených v článku 3 ods. 2 smernice (EÚ) 2016/943.
8.      Členské štáty prijmú v súlade s vnútroštátnym právom opatrenia potrebné na zabezpečenie uvedenej nápravy a poskytnutia plnej náhrady za ujmu, ktorú utrpeli osoby uvedené v článku 4.“
Slovenské právo
7        Ustanovenie § 32 zákona č. 162/2015 Z. z. Správny súdny poriadok z 21. mája 2015 znie:
„1.      Účastníkmi konania sú žalobca, žalovaný a ďalší účastníci, ak tento zákon neustanovuje inak.
…
3.      Ďalšími účastníkmi sú tí,
a)      ktorí boli účastníkmi administratívneho konania, ak odseky 4 a 5 neustanovujú inak,
b)      na ktorých sa pre nerozlučné spoločenstvo práv a povinností so žalobcom alebo účastníkmi administratívneho konania musí tiež vzťahovať rozhodnutie správneho súdu,
c)      ktorých za účastníkov označuje zákon.
…
6.      Účastníci podľa odseku 3 písm. a) a b) sa môžu svojho účastníctva v konaní pred správnym súdom výslovne vzdať ústne do zápisnice na pojednávaní alebo písomne s osvedčením pravosti podpisu alebo zaručeným elektronickým podpisom.“
8        Ustanovenie § 13 ods. 11 zákona č. 54/2019 Z. z. o ochrane oznamovateľov protispoločenskej činnosti z 30. januára 2019 stanovuje:
„Úrad je oprávnený zúčastniť sa konania podľa všeobecných predpisov o konaní pred súdmi, ak je jednou zo sporových strán oznamovateľ.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
9        Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že Ján Čurilla zastával funkciu riaditeľa jedného z riaditeľstiev Národnej kriminálnej agentúry (Slovensko).
10      V nadväznosti na oznámenie Jána Čurillu o porušeniach, ktoré údajne poškodzujú finančné záujmy Európskej únie v rámci prebiehajúcich trestných konaní, mu Úrad špeciálnej prokuratúry Generálnej prokuratúry Slovenskej republiky (Slovensko) 5. októbra 2023 priznal postavenie „oznamovateľa“ a s ním súvisiacu ochranu podľa vnútroštátnej právnej úpravy.
11      Rozhodnutím z 27. októbra 2023 minister vnútra dočasne pozbavil Jána Čurillu výkonu štátnej služby až do právoplatného skončenia trestného stíhania, ktoré bolo proti nemu začaté. V roku 2021 bolo totiž proti Jánovi Čurillovi začaté vyšetrovanie, v ktorom bol obvinený z trestných činov marenia spravodlivosti a zneužitia právomoci verejného činiteľa.
12      Keďže rozklad podaný proti tomuto rozhodnutiu o pozbavení výkonu štátnej služby bol zamietnutý, Ján Čurilla podal 21. apríla 2024 proti tomuto rozhodnutiu žalobu o neplatnosť na Správny súd v Bratislave (Slovensko), teda predkladajúci vnútroštátny súd. Okrem iného tvrdí, že minister vnútra porušil svoju povinnosť požiadať Úrad o súhlas pred prijatím rozhodnutia, ktorým ho pozbavil výkonu štátnej služby.
13      Dňa 28. júna 2024 podal Úrad na predkladajúci vnútroštátny súd návrh na svoje pribratie do konania ako účastníka konania, pričom Ján Čurilla s týmto návrhom súhlasil. Ministerstvo vnútra sa domnieva, že tento návrh treba zamietnuť z dôvodu, že podľa vnútroštátnej právnej úpravy môže Úrad vstúpiť do konania len v civilnom sporovom konaní, nie však v správnom súdnom konaní.
14      Keďže Správny súd v Bratislave (Slovensko) mal pochybnosti o výklade smernice 2019/1937, a konkrétne pojmov „opatrenia na podporu“ a „opatrenia potrebné na zabezpečenie ochrany [nahlasujúcich osôb] pred odvetnými opatreniami“ v zmysle článku 20 ods. 1 a 3 a článku 21 ods. 1 tejto smernice, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 20 ods. 1 a 3 smernice [2019/1937] v kontexte článku 47 [Charty] vykladať tak, že medzi opatrenia na podporu, ku ktorým členské štáty zabezpečia v relevantných prípadoch prístup osobám uvedeným v článku 4 smernice, patrí aj oprávnenie príslušného orgánu v zmysle smernice vstúpiť do akéhokoľvek súdneho konania, bez ohľadu na jeho charakter, pokiaľ je účastníkom tohto súdneho konania osoba uvedená v článku 4 smernice?
2.      Má sa článok 20 ods. 1 a 3 smernice [2019/1937] v kontexte článku 47 [Charty] vykladať tak, že relevantnosť prípadu, kedy má mať osoba uvedená v článku 4 smernice prístup k opatreniam na podporu a kedy má mať príslušný orgán v zmysle smernice právo poskytnúť opatrenia na podporu osobám uvedeným v článku 4 smernice, je na posúdení vnútroštátneho súdu, pred ktorým sa vedie konanie, v ktorom je účastníkom osoba uvedená v článku 4 smernice?
3.      Má sa článok 21 ods. 1 smernice [2019/1937] v kontexte článku 47 [Charty] vykladať tak, že medzi opatrenia potrebné na zabezpečenie ochrany osôb uvedených v článku 4 smernice pred odvetnými opatreniami, ktoré majú členské štáty prijať, patrí povinnosť členského štátu zabezpečiť možnosť príslušného orgánu v zmysle smernice vstúpiť do akéhokoľvek súdneho konania, bez ohľadu na jeho charakter, pokiaľ je účastníkom tohto súdneho konania osoba uvedená v článku 4 smernice?“
Vývoj nasledujúci po podaní návrhu na začatie prejudiciálneho konania
15      Predkladajúci vnútroštátny súd zaslal Súdnemu dvoru v rámci oznámenia spisu týkajúceho sa vnútroštátneho konania podanie, ktoré mu Úrad doručil 22. novembra 2024 a ktorým mu oznámil, že berie späť návrh na svoje pribratie do konania ako účastníka konania, ktorý namieta rozhodnutie o pozbavení Jána
Čurillu výkonu štátnej služby.
16      Podaním doručeným 15. januára 2025 slovenská vláda toto späťvzatie potvrdila. Vyvodila z toho, že prejudiciálne otázky sa stali hypotetickými.
17      Predkladajúci vnútroštátny súd, ktorý bol požiadaný, aby zaujal stanovisko, uviedol, že konanie vo veci samej zostáva prerušené až do odpovede Súdneho dvora. Spresnil, že uznanie postavenia Úradu ako účastníka konania vo veci samej môže byť založené len na § 32 ods. 3 písm. c) Správneho súdneho poriadku, ktorý stanovuje, že toto postavenie vyplýva zo zákona a súd ho musí priznať z úradnej povinnosti bez toho, aby bolo podmienené podaním návrhu, čo tiež znamená, že tohto postavenia sa nie je možné vzdať. Predkladajúci vnútroštátny súd sa okrem toho domnieva, že odpoveď na prejudiciálne otázky je relevantná aj pre ďalšie dve podobné veci prebiehajúce pred ním, v ktorých Úrad podal návrh na svoje pribratie do konania ako účastníka týchto konaní.
O zastavení konania
18      Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora je konanie, ktoré upravuje článok 267 ZFEÚ, nástrojom spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi, prostredníctvom ktorého Súdny dvor poskytuje týmto súdom výklad práva Únie potrebný na vyriešenie sporov, ktoré prejednávajú (uznesenie z 26. januára 1990, Falciola, C‑286/88, EU:C:1990:33, bod 7, a rozsudok z 26. marca 2020, Miasto Łowicz a Prokurator Generalny, C‑558/18 a C‑563/18, EU:C:2020:234, bod 44, ako aj citovaná judikatúra).
19      Súdny dvor však v tejto súvislosti už zdôraznil, že odpoveď na prejudiciálne otázky môže byť nevyhnutná na to, aby vnútroštátnym súdom mohol byť poskytnutý výklad práva Únie, ktorý by im umožnil rozhodnúť o procesných otázkach vnútroštátneho práva predtým, ako budú môcť rozhodnúť o merite sporov, ktoré im boli predložené [rozsudok zo 6. marca 2025, D. K. (Vylúčenie sudcu z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené), C‑647/21 a C‑648/21, EU:C:2025:143, bod 49 a citovaná judikatúra].
20      Dôvodom návrhu na začatie prejudiciálneho konania totiž nie je formulovanie poradných názorov na všeobecné alebo hypotetické otázky, ale potreba efektívneho riešenia sporu (pozri rozsudky zo 16. decembra 1981, Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, bod 18, a z 3. júla 2025, Ati‑19, C‑605/23, EU:C:2025:513, bod 37).
21      Okrem toho podľa článku 100 ods. 2 svojho rokovacieho poriadku Súdny dvor môže kedykoľvek rozhodnúť, že podmienky zakladajúce jeho právomoc už nie sú splnené. Pokiaľ je zrejmé, že položená otázka už zjavne nie je relevantná na vyriešenie tohto sporu, Súdny dvor rozhodne o zastavení konania [rozsudok z 19. novembra 2019, A. K. a i. (Nezávislosť disciplinárneho senátu Najvyššieho súdu), C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18, EU:C:2019:982, bod 70].
22      V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že predkladajúci vnútroštátny súd má rozhodnúť o návrhu Úradu na jeho pribratie do konania vo veci samej ako účastníka konania a že cieľom prejudiciálnych otázok je objasniť tomuto súdu dôsledky smernice 2019/1937, pokiaľ ide o vyhovenie návrhu Úradu.
23      Je nesporné, že návrh Úradu bol vzatý späť po podaní návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
24      Napriek tomuto späťvzatiu predkladajúci vnútroštátny súd uviedol, že jeho návrh na začatie prejudiciálneho konania je naďalej dôvodný vzhľadom na vnútroštátne predpisy upravujúce ustálenie okruhu účastníkov v správnom súdnom konaní.
25      Hoci sa Súdny dvor musí čo najviac opierať o posúdenie vnútroštátneho súdu, pokiaľ ide o nevyhnutnosť otázok, ktoré mu boli predložené, najmä vzhľadom na uplatniteľné vnútroštátne pravidlá, musí byť schopný vykonať posúdenie, inherentné pre splnenie svojej vlastnej funkcie, a to najmä s cieľom prípadne preveriť, tak ako je to povinnosťou každého súdu, svoju vlastnú právomoc (rozsudok z 9. decembra 2010, Fluxys, C‑241/09, EU:C:2010:753, bod 31 a citovaná judikatúra).
26      Na odôvodnenie ponechania svojich otázok, ktorých cieľom je objasniť dôsledky smernice 2019/1937, pokiaľ ide o vyhovenie návrhu Úradu, predkladajúci vnútroštátny súd po tom, čo pripomenul ustanovenia § 32 ods. 3 písm. c) Správneho súdneho poriadku, uviedol, že doteraz nekonal s Úradom ako s účastníkom konania. Predkladajúci vnútroštátny súd sa tým v skutočnosti snaží získať od Súdneho dvora výklad ustanovení Správneho súdneho poriadku.
27      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v rámci konania zavedeného článkom 267 ZFEÚ Súdny dvor nemá právomoc vyjadrovať sa ani k výkladu vnútroštátnych zákonov a iných právnych predpisov, ani k súladu takýchto predpisov s právom Únie. Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že v rámci návrhu na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ môže Súdny dvor uskutočniť výklad práva Únie iba v hraniciach právomocí, ktoré boli zverené Únii [uznesenie z 18. novembra 2022, mBank (Neplatnosť nekalých a nezákonných podmienok), C‑138/22, EU:C:2022:915, bod 27].
28      Okrem toho okolnosť, že predkladajúci vnútroštátny súd v súčasnosti rozhoduje o iných veciach, v ktorých by odpoveď Súdneho dvora na položené otázky mohla byť užitočná, nemôže odôvodniť to, aby Súdny dvor odpovedal na tieto otázky v prejednávanej veci (pozri v tomto zmysle uznesenia z 5. júna 2014, Antonio Gramsci Shipping a i., C‑350/13, EU:C:2014:1516, bod 11, ako aj z 3. decembra 2020, Fedasil, C‑67/20 až C‑69/20, EU:C:2020:1024, bod 25).
29      Z vyššie uvedeného vyplýva, že prejudiciálne otázky položené predkladajúcim vnútroštátnym súdom, ktoré sa týkajú návrhu Úradu na jeho pribratie do konania vo veci samej ako účastníka konania, sa stali bezpredmetnými, pričom skutočnosti, ktoré tento súd uviedol na odôvodnenie ponechania svojich otázok, túto bezpredmetnosť nespochybňujú.
30      Za týchto okolností sa toto konanie o návrhu na začatie prejudiciálneho konania zastavuje.
31      Toto konštatovanie nemá vplyv na možnosť alebo prípadne povinnosť predkladajúceho vnútroštátneho súdu obrátiť sa na Súdny dvor s novým návrhom na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, ak by také rozhodnutie bolo podľa neho potrebné na vyriešenie sporu, o ktorom rozhoduje, v ktorom sa skutočne uplatňuje smernica 2019/1937 a v rámci ktorého podľa jeho názoru vznikajú rovnaké otázky týkajúce sa výkladu ustanovení tejto smernice [pozri v tomto zmysle uznesenia z 1. októbra 2019, YX (Zaslanie rozsudku členskému štátu, ktorého štátnu príslušnosť má odsúdený), C‑495/18, EU:C:2019:808, bod 27, a z 3. decembra 2020, Fedasil, C‑67/20 až C‑69/20, EU:C:2020:1024, bod 27, ako aj citovanú judikatúru].
O trovách
32      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:
Konanie o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Správny súd v Bratislave (Slovensko) rozhodnutím z 15. novembra 2024, sa zastavuje.
V Luxemburgu 18. novembra 2025
Tajomník
Vykonávajúci funkciu predsedu komory
A. Calot Escobar
A. Kumin
*      Jazyk konania: slovenčina.