62024TJ0093
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (tretia päťčlenná komora)
z 21. januára 2026 (
*1
)
„Hospodárska súťaž – Kartely – Trhy s bioetanolom a etanolom – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP – Odstupňované ‚hybridné‘ konanie – Prezumpcia neviny – Nestrannosť“
Vo veci T‑93/24,
Lantmännen ek för, so sídlom v Štokholme (Švédsko),
Lantmännen Biorefineries AB, so sídlom v Norrköpingu (Švédsko),
v zastúpení: R. Bachour, S. Perván Lindeborg, M. Nicolin, advokáti, a A. Van Cauwelaert, solicitor,
žalobkyne,
proti
Európskej komisii, v zastúpení: T. Baumé a P. Berghe, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
VŠEOBECNÝ SÚD (tretia päťčlenná komora),
na poradách v zložení: predsedníčka tretej rozšírenej komory P. Škvařilová‑Pelzl, sudcovia I. Nõmm, G. Steinfatt, D. Kukovec (spravodajca) a R. Meyer,
tajomník: M. Zwozdziak‑Carbonne, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po pojednávaní z 9. júla 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Žalobou podanou podľa článku 263 ZFEÚ žalobkyne, spoločnosti Lantmännen ek för a Lantmännen Biorefineries AB, navrhujú, aby Všeobecný súd zrušil rozhodnutie Európskej komisie C(2023) 8320 final zo 7. decembra 2023 týkajúce sa konania podľa článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP (vec AT.40054 – Ethanol Benchmarks) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“). V napadnutom rozhodnutí Komisia konštatovala, že žalobkyne porušili uvedené ustanovenia, keď sa zúčastnili na jedinom a pokračujúcom porušení, ktorého cieľom bolo koordinovaným spôsobom ovplyvniť mechanizmus tvorby veľkoobchodných cien na európskom trhu s etanolom, pričom uvedené rozhodnutie bolo prijaté v rámci odstupňovaného „hybridného“ konania, ktoré spočívalo v prvom rade v prijatí rozhodnutia o urovnaní a v druhom rade v rozhodnutí, ktorým sa končí štandardné konanie.
Okolnosti predchádzajúce sporu
2
Lantmännen ek för je materskou spoločnosťou spoločnosti Lantmännen Biorefineries, ktorej obchodnou činnosťou je výroba a predaj etanolu. Etanol sa vyrába buď syntézou vody a etylénu, alebo z obnoviteľných surovín, ako sú cukor, niektoré obilniny, škrob alebo celulóza s obsahom biomasy. Etanol sa používa buď ako prísada pri výrobe fosílnych palív, alebo ako tradičná zložka pri výrobe nápojov a farmaceutických, chemických a kozmetických výrobkov.
3
Dňa 7. decembra 2015 Komisia začala vyšetrovacie konanie s cieľom prijať rozhodnutie podľa kapitoly III nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch [101] a [102 ZFEÚ] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205). Cieľom tohto konania bolo určiť, či žalobkyne spolu so spoločnosťami Alcogroup S.A., Alcodis S.A. (ďalej spoločne len „Alcogroup“) a spoločnosťou Abengoa koordinovaným spôsobom manipulovali s výpočtom referenčných indexov cien vypracovaných a uverejnených spoločnosťou S&P Global Platts.
4
V máji 2016 žalobkyne Abengoa a Alcogroup (ďalej spolu len „strany vyšetrovania“) prejavili záujem zúčastniť sa na rokovaniach na účely dosiahnutia urovnania. Stretnutia Komisie so stranami vyšetrovania s cieľom dosiahnuť urovnanie sa konali v období od júna 2016 do júna 2017. Počas týchto stretnutí Komisia stranám vyšetrovania oznámila výhrady, ktoré chcela voči nim vzniesť, ako aj hlavné dôkazy v spise Komisie, na ktoré sa chcela odvolávať na účely odôvodnení týchto výhrad.
5
V júni 2017 Komisia oznámila stranám vyšetrovania výšku možných pokút v zmysle článku 10a ods. 2 prvého pododseku písm. d) nariadenia Komisie (ES) č. 773/2004 zo 7. apríla 2004, ktoré sa týka vedenia konania Komisiou podľa článkov [101 a 102 ZFEÚ] (Ú. v. EÚ L 123, 2004, s. 18; Mim. vyd. 08/003, s. 81).
6
Abengoa a Alcogroup odmietli akceptovať maximálnu sumu pokuty navrhovanej v rámci výšky možných pokút. V dôsledku toho sa v apríli 2018 voči nim pokračovalo v štandardnom konaní.
7
Žalobkyne, ktoré boli vopred informované o pokračovaní v štandardnom konaní týkajúcom sa spoločností Abengoa a Alcogroup, v marci 2018 potvrdili, že sú ochotné akceptovať maximálnu výšku pokuty a podať formálnu žiadosť o urovnanie.
8
Dňa 16. júla 2018 žalobkyne predložili Komisii návrh na urovnanie.
9
Dňa 24. júla 2018 Komisia prijala v rámci štandardného konania oznámenie námietok, ktoré zaslala spoločnostiam Abengoa a Alcogroup. Tieto spoločnosti predložili svoje pripomienky k uvedenému oznámeniu a v januári 2020 sa v tejto súvislosti zúčastnili na vypočutí.
10
Dňa 2. marca 2021 Komisia zaslala spoločnostiam Abengoa a Alcogroup list s opisom skutkových okolností na podporu výhrad uvedených v oznámení z 24. júla 2018 uvedenom v bode 9 vyššie, ako aj v júli 2021 doplňujúci list k uvedenému listu s opisom skutkových okolností.
11
Dňa 13. septembra 2021 Abengoa, ktorá uviedla, že čelí finančným ťažkostiam, oznámila Komisii svoj záujem pokračovať v konaní o urovnaní, aby mohla predvídať výsledok konania týkajúceho sa porušenia, ktoré jej bolo vytýkané, a zabezpečiť investície potrebné na svoju reštrukturalizáciu.
12
V tejto súvislosti Komisia informovala Alcogroup o pokračovaní v konaní o urovnaní vo vzťahu k spoločnosti Abengoa a vyzvala tak Alcogroup, ako aj Abengoa, aby sa vyjadrili, či majú na jeho pokračovaní záujem. Na výzvu Komisie zareagovala pozitívne iba Abengoa, pričom 28. októbra 2021 predložila návrh na urovnanie.
13
Dňa 11. novembra 2021 Komisia prijala oznámenie o výhradách určené žalobkyniam a spoločnosti Abengoa v rámci konania o urovnaní.
14
Dňa 25. novembra 2021 žalobkyne informovali Komisiu, že nemajú inú možnosť než ukončiť svoju účasť na konaní o urovnaní, pretože oznámenie o výhradách z 11. novembra 2021 neodrážalo ani ich návrh na urovnanie, ani rokovanie na účely dosiahnutia urovnania. V dôsledku toho sa na konaní o urovnaní zúčastňuje už len Abengoa.
Rozhodnutie o urovnaní
15
Dňa 10. decembra 2021 Komisia prijala rozhodnutie C(2021) 8913 final (ďalej len „rozhodnutie o urovnaní“), ktorým bola spoločnosti Abengoa, jedinému adresátovi rozhodnutia o urovnaní, uložená pokuta vo výške 20 miliónov eur z dôvodu jej účasti na karteli týkajúcom sa mechanizmu tvorby veľkoobchodných cien na európskom trhu s etanolom v období od 6. septembra 2011 do 16. mája 2014.
16
V odôvodnení 4 rozhodnutia o urovnaní Komisia odkazuje na žalobkyne a na Alcogroup s použitím výrazu „iné strany vyšetrovania“, pričom na jednej strane spresňuje, že uvedené rozhodnutie nie je určené týmto subjektom, a na druhej strane, že rozhodnutie o urovnaní nepreukazuje, a to ani predbežne, zodpovednosť „iných strán vyšetrovania“ z dôvodu ich účasti na akomkoľvek porušení, a ani neslúži na preukázanie tejto skutočnosti. Ďalšie poznámky týkajúce sa neexistencie vplyvu rozhodnutia o urovnaní na kvalifikáciu konania „iných strán vyšetrovania“ a na ich príslušnú zodpovednosť boli vložené do odôvodnení 41 a 49 tohto rozhodnutia.
17
Žalobkyne sa jednotlivo uvádzajú v odôvodneniach 4, 13, 18, 24 a 40 rozhodnutia o urovnaní. Rovnako v niekoľkých odôvodneniach predmetného rozhodnutia sa odkazuje na „iné strany vyšetrovania“ v častiach venovaných úvodným poznámkam („1. Introduction“), opisu správneho konania („3. Procedure“), opisu protiprávneho správania („4. Opis správania“), právnemu posúdeniu uvedeného správania („5. Legal assessment“) a nápravným opatreniam („8. Remedies“). Navyše v článku 1 výroku rozhodnutia o urovnaní Komisia konštatuje porušenie zo strany Abengoa článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP z dôvodu pravidelného koordinovaného správania s „inými stranami vyšetrovania“.
Pokračovanie štandardného konania vo vzťahu k žalobkyniam a jeho ukončenie vo vzťahu k spoločnosti Alcogroup
18
Listom z 28. februára 2022 Komisia informovala žalobkyne o svojom rozhodnutí pokračovať v štandardnom konaní, ktoré sa ich týka.
19
Dňa 7. júla 2022 Komisia prijala oznámenie o výhradách určené spoločnosti Alcogroup, ako aj žalobkyniam.
20
Dňa 10. novembra 2022 žalobkyne predložili svoje pripomienky k oznámeniu o výhradách zo 7. júla 2022. Alcogroup predložila svoje pripomienky 3. novembra 2022.
21
Dňa 20. apríla 2023 Komisia zaslala žalobkyniam list, v ktorom ich informovala, že v nadväznosti na ich výmenu informácií a vzhľadom na pripomienky týkajúce sa oznámenia o výhradách zo 7. júla 2022 zvažuje možnosť skrátiť obdobie trvania porušenia tak, aby bol dátum ukončenia stanovený na 25. marca 2014 namiesto 16. mája 2014, ako to bolo pôvodne uvedené v oznámení o výhradách. Keďže toto skrátenie malo určitý vplyv na výpočet výšky pokuty, Komisia informovala žalobkyne o možnosti predložiť v tejto súvislosti pripomienky v lehote piatich dní.
22
Dňa 20. apríla 2023 Komisia zaslala žalobkyniam aj žiadosť o informácie týkajúce sa hodnoty ich predaja počas obdobia porušovania a údajov o obrate za rok 2022. Žalobkyne odpovedali na túto žiadosť o informácie 27. apríla 2023.
23
V liste z 2. mája 2023 Komisia žalobkyniam oznámila, že dôkazy proti spoločnosti Alcogroup, pokiaľ ide o jej zodpovednosť za porušenie, sa nepovažovali za dostatočné na účely celého obdobia, na ktoré sa vzťahuje oznámenie o výhradách zo 7. júla 2022 (pozri bod 19 vyššie).
24
Dňa 4. mája 2023 žalobkyne predložili pripomienky k možnosti skrátiť obdobie porušovania, ako aj k dôsledkom, ktoré z toho vyplývajú pre výpočet výšky pokuty (pozri bod 21 vyššie).
25
Dňa 23. mája 2023, keď uplynula lehota na predloženie pripomienok k listu z 2. mája 2023 uvedenému v bode 23 vyššie, Komisia prijala rozhodnutie C(2023) 3486 final, ktorým sa končí štandardné konanie týkajúce sa spoločnosti Alcogroup.
26
Dňa 12. júna 2023 Komisia zaslala žalobkyniam list s cieľom spresniť spôsob, akým zamýšľala vypočítať hodnotu predaja na účely prípadnej pokuty, pričom žalobkyne v tejto súvislosti nepredložili pripomienky.
Napadnuté rozhodnutie
27
Dňa 7. decembra 2023 Komisia prijala napadnuté rozhodnutie, v ktorom sa konštatovalo, že žalobkyne, ktoré sú jedinými adresátkami tohto rozhodnutia, porušili článok 101 ods. 1 ZFEÚ a článok 53 ods. 1 Dohody o EHP, keď sa zúčastnili na jedinom a pokračujúcom porušení, ktorého cieľom bolo koordinovaným spôsobom ovplyvniť mechanizmus tvorby veľkoobchodných cien v európskom odvetví etanolu. Komisia uložila žalobkyniam pokutu vo výške 47,718 milióna eur.
Opis určenia cien na európskom trhu s etanolom v napadnutom rozhodnutí
28
Výrobkom, ktorého sa týka porušenie v zmysle napadnutého rozhodnutia, je etanol, ktorý sa po zmiešaní s benzínom používa pri výrobe biopalív (v angličtine bežne označovaný názvom „fuel‑grade ethanol“).
29
Podľa napadnutého rozhodnutia sa zmluvy o predaji etanolu na európskom trhu uzatvárajú buď na dlhé obdobie, alebo na spotovom trhu. Veľký počet dohôd o predaji etanolu v rámci Európskej únie sa realizuje na základe dlhodobých dvojstranných dohôd a v nadväznosti na postupy verejného obstarávania. Cena týchto zákaziek často zahŕňa pevnú a variabilnú časť, pričom pri variabilnej časti sa vo všeobecnosti využíva odkaz na indexy zverejnené spoločnosťou S&P Global Platts.
30
Transakcie uskutočňované v rámci spotového trhu (často označované v angličtine ako „spot trades“) sa považujú za okamžité transakcie z hľadiska dodávky k určitému dátumu („spot date“). Najvýznamnejším spotovým trhom etanolu v Európskom hospodárskom priestore (EHP) počas referenčného obdobia bol trh „bárky Amsterdam – Rotterdam – Antverpy“ (ďalej len „zóna Rotterdam“), pričom S&P Global Platts zohľadnila príslušné aktivity pri vypracúvaní referenčných indexov cien.
31
S&P Global, americký podnik s európskym sídlom v Londýne (Spojené kráľovstvo), bol počas referenčného obdobia rozčlenený do viacerých divízií, z ktorých jednou bola S&P Global Platts – agentúra pre monitorovanie cien na trhu s etanolom s najsilnejším postavením. Počas referenčného obdobia sa totiž v 90 % dvojstranných dohôd o predaji etanolu používali ako referenčná hodnota indexy uverejnené spoločnosťou S&P Global Platts.
32
S&P Global Platts sprístupňuje verejnosti referenčné indexy cien na európskom trhu s etanolom (Platts ethanol benchmarks), ktorých zmyslom je odrážať ceny transakcií uskutočnených v zóne Rotterdam. Na tento účel S&P Global Platts používa proces vypracúvania referenčných indexov „Market‑on‑Close“ (ďalej len „proces MOC“).
33
Proces MOC je založený na informáciách získaných od účastníkov vrátane všetkých ponúk na kúpu a predaj, obchodných zámerov, ako aj dobrovoľne oznámených a potvrdených transakcií počas dňa, a najmä v rámci časového intervalu od 16.00 hod. do 16.30 hod. (londýnskeho času), ktorý je známy ako „okno MOC“ (MOC window).
34
Hoci S&P Global Platts začleňuje informácie z rôznych zdrojov do vypracúvania referenčných indexov cien etanolu, uprednostňuje informácie získané v rámci „okna MOC“.
35
Podľa Komisie vzhľadom na to, že indexy cien etanolu sa často používajú ako referenčná hodnota v dlhodobých dohodách o predaji etanolu, skreslenie – hoci aj minimálne – cien oznámených na účely vypracovania uvedených indexov by mohlo mať citeľný vplyv na trhovú cenu etanolu, a teda aj na príjmy podnikov, ktoré sú zmluvnými stranami takýchto dlhodobých dohôd o predaji.
Správanie vytýkané žalobkyniam v napadnutom rozhodnutí
36
V napadnutom rozhodnutí sa konštatuje, že žalobkyne, Abengoa a Alcogroup uzavreli dohody alebo sa podieľali na zosúladených postupoch, ktorých cieľom bolo umelo zvýšiť či zachovať úroveň referenčných indexov etanolu uverejnených spoločnosťou S&P Global Platts, alebo zabrániť zníženiu tejto úrovne.
37
Podľa analýzy Komisie je protiprávne správanie dvojaké. Na jednej strane žalobkyne údajne koordinovali svoje správanie pri rokovaniach pred, počas a po „okne MOC“ so spoločnosťami Abengoa a Alcogroup. Na druhej strane sa žalobkyne dohodli so spoločnosťami Abengoa a Alcogroup na obmedzení fyzickej ponuky etanolu v zóne Rotterdam, ktorý by mohol byť k dispozícii na účely rokovaní v rámci „okna MOC“. Žalobkyne si na účely protiprávneho správania údajne pravidelne vymieňali citlivé obchodné informácie so spoločnosťami Abengoa a Alcogroup.
38
Komisia dospela k záveru, že koordinované správanie opísané v bode 37 vyššie malo za cieľ zvýšenie predajných cien etanolu žalobkýň, spoločností Abengoa a Alcogroup a k takémuto zvýšeniu aj mohlo viesť, a to v rámci dohôd o dodávkach etanolu uzavieraných s ich zákazníkmi, pričom tieto dohody boli viazané na indexy uverejnené spoločnosťou S&P Global Platts.
Návrhy účastníkov konania
39
Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
úplne alebo čiastočne zrušil napadnuté rozhodnutie,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
40
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu,
–
uložil žalobkyniam povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
41
Na podporu svojej žaloby žalobkyne uvádzajú dva žalobné dôvody, z ktorých prvý je založený na porušení ich práva na prezumpciu neviny a druhý na porušení požiadavky nestrannosti vyplývajúcej zo zásady riadnej správy vecí verejných zo strany Komisie.
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení práva na prezumpciu neviny žalobkýň
42
Na podporu prvého žalobného dôvodu žalobkyne tvrdia, že keď Komisia využila odstupňované „hybridné“ konanie s jediným podnikom zúčastňujúcim sa na urovnaní a prijala rozhodnutie o urovnaní týkajúce sa spoločnosti Abengoa, porušila ich právo na prezumpciu neviny. Skutočnosti vytýkané žalobkyniam a v konečnom dôsledku napadnuté rozhodnutie sú teda údajne poznačené vnútornou nesprávnosťou.
43
Porušenie prezumpcie neviny žalobkýň je údajne konkretizované tým, že Komisia sa dopustila dvoch podstatných, vážnych a nenapraviteľných chýb, ktoré odôvodňujú zrušenie napadnutého rozhodnutia.
44
Na jednej strane Komisia údajne nesprávne rozhodla o využití odstupňovaného „hybridného“ konania s jediným podnikom zúčastňujúcim sa na urovnaní (prvá a tretia časť prvého žalobného dôvodu). V tejto súvislosti žalobkyne uvádzajú, že Komisia nemohla prijať rozhodnutie o urovnaní vo vzťahu k spoločnosti Abengoa pred skončením štandardného konania bez toho, aby porušila ich právo na prezumpciu neviny.
45
Na druhej strane sa žalobkyne domnievajú, že Komisia porušila ich právo na prezumpciu neviny pri vypracúvaní rozhodnutia o urovnaní v rozsahu, v akom toto rozhodnutie obsahovalo jasné a jednoznačné nepriame informácie týkajúce sa účasti „iných strán vyšetrovania“, ktoré sa na urovnaní nedohodli, pokiaľ ide o protiprávne správanie v zmysle predmetného rozhodnutia a ich zodpovednosť za toto správanie, čo sú nepriame informácie, ktoré neboli nevyhnutné na preukázanie zodpovednosti spoločnosti Abengoa (druhá časť prvého žalobného dôvodu).
O prvej a tretej časti prvého žalobného dôvodu, ktoré sa týkajú využitia odstupňovaného „hybridného“ konania
46
V rámci prvej a tretej časti prvého žalobného dôvodu, ktoré treba analyzovať spoločne, žalobkyne na jednej strane tvrdia, že využitie časovo odstupňovaného „hybridného“ konania, keď sa na konaní o urovnaní zúčastnila len Abengoa, predstavuje porušenie ich práva na prezumpciu neviny, a na druhej strane, že nebolo poskytnuté žiadne prípustné odôvodnenie, pokiaľ ide o využitie takéhoto konania za okolností prejednávanej veci.
47
Komisia tvrdenia žalobkýň spochybňuje.
48
V tejto súvislosti treba v prvom rade konštatovať, že argumentácia žalobkýň vychádza z predpokladu, podľa ktorého využitie odstupňovaného „hybridného“ konania s jediným podnikom zúčastňujúcim sa na konaní o urovnaní by mohlo predstavovať porušenie prezumpcie neviny bez ohľadu na analýzu in concreto rozhodnutia o urovnaní. Vzhľadom na judikatúru je takýto predpoklad nesprávny.
49
Po prvé treba uviesť, že článok 10a nariadenia č. 773/2004 nevylučuje možnosť Komisie viesť „hybridné“ konanie v rámci uplatňovania článku 101 ZFEÚ a tejto možnosti nebráni (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. februára 2022, Scania a i./Komisia, T‑799/17, EU:T:2022:48, body 98 a 99).
50
Komisia je totiž oprávnená využiť „hybridný“ prístup a začať konanie o urovnaní vo vzťahu k podnikom, ktoré predložia návrhy na urovnanie, pričom bude pokračovať v konaní upravenom všeobecnými ustanoveniami nariadenia č. 773/2004, a nie ustanoveniami upravujúcimi konanie o urovnaní vo vzťahu k podnikom, ktoré si urovnanie neželajú (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. mája 2015, Timab Industries a CFPR/Komisia, T‑456/10, EU:T:2015:296, body 70, 71 a 104).
51
Súd Únie konštatoval, že Komisia môže v prvom rade prijať rozhodnutie o urovnaní vo vzťahu k stranám, ktoré sa rozhodli pre urovnanie, a v druhom rade rozhodnutie na záver štandardného konania vo vzťahu k stranám, ktoré sa rozhodli neuzavrieť urovnanie, avšak pod podmienkou, že v rámci prijímania rozhodnutia o urovnaní dbá na dodržanie zásady prezumpcie neviny vo vzťahu k stranám, ktoré sa na urovnaní nezúčastňujú (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. marca 2021, Pometon/Komisia, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, body 64 a 65, a z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, body 88 a 89).
52
V tomto kontexte Komisia disponuje širokou mierou voľnej úvahy na účely stanovenia, v ktorých prípadoch možno považovať za vhodné preskúmať záujem strán zúčastniť sa na rozhovoroch o urovnaní, na účely rozhodnutia, či rozhovory začne, ukončí alebo uzavrie vo veci urovnanie s konečnou platnosťou, ako to vyplýva z odôvodnenia 4 nariadenia Komisie (ES) č. 622/2008 z 30. júna 2008, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 773/2004, pokiaľ ide o vedenie konania o urovnaní v prípadoch kartelov (Ú. v. EÚ L 171, 2008, s. 3) (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. februára 2016, Deutsche Bahn a i./Komisia, T‑267/12, neuverejnený, EU:T:2016:110, bod 417).
53
Navyše môže byť objektívne nevyhnutné, aby sa Komisia v rozhodnutí, ktorým sa končí konanie o urovnaní, zaoberala určitými skutočnosťami a správaniami týkajúcimi sa účastníkov údajného kartelu, ktoré sú predmetom štandardného konania (rozsudky z 18. marca 2021, Pometon/Komisia, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, bod 65, a z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, bod 89). V tomto rámci žiadna nepriama informácia týkajúca sa strán, ktoré sa nedohodli na urovnaní, nemôže mať konečnú povahu, pokiaľ ide o ich účasť na predmetnom správaní.
54
Po druhé, pokiaľ ide presnejšie o prezumpciu neviny, ide o všeobecnú zásadu práva Únie zakotvenú v článku 48 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) (rozsudky z 22. novembra 2012, E.ON Energie/Komisia, C‑89/11 P, EU:C:2012:738, bod 72, a z 18. marca 2021, Pometon/Komisia, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, bod 60). Článok 48 Charty zodpovedá článku 6 ods. 2 a 3 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950, ako to vyplýva z vysvetliviek k tomuto ustanoveniu Charty. Z uvedeného vyplýva, že podľa článku 52 ods. 3 Charty treba na účely výkladu článku 48 Charty ako úroveň minimálnej ochrany vziať do úvahy článok 6 ods. 2 a 3 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd [rozsudky z 5. septembra 2019, AH a i. (Prezumpcia neviny), C‑377/18, EU:C:2019:670, bod 41, a z 18. marca 2021, Pometon/Komisia, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, bod 61].
55
Za týchto podmienok je zásada prezumpcie neviny porušená, ak súdne rozhodnutie alebo oficiálne vyhlásenie týkajúce sa domnelého páchateľa pri neexistencii konečného rozsudku o vine obsahuje jasné vyhlásenie, podľa ktorého sa dotknutá osoba dopustila príslušného porušenia. V tejto súvislosti treba zdôrazniť význam výrazov použitých súdnymi orgánmi, ako aj osobitných okolností, za ktorých boli formulované, a povahy a kontextu predmetného konania [pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. septembra 2019, AH a i. (Prezumpcia neviny), C‑377/18, EU:C:2019:670, bod 43; z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, bod 79 a citovanú judikatúru, a rozsudok ESĽP, 27. februára 2014, Karaman v. Nemecko, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, bod 63].
56
Po tretie a v dôsledku toho možno existenciu prípadného porušenia práva žalobkýň na prezumpciu neviny posúdiť len vo svetle analýzy in concreto rozhodnutia o urovnaní a posúdení, ktoré sú v ňom uvedené. Výhrady proti využitiu časovo odstupňovaného „hybridného“ konania za prítomnosti jedinej strany urovnania teda nemôžu samy osebe preukázať existenciu takéhoto porušenia.
57
Okrem toho, pokiaľ ide konkrétnejšie o kritiku založenú na tom, že procesná voľba, ktorú uprednostnila Komisia, vo svojej podstate implikovala konštatovanie účasti žalobkýň na predmetnom porušení a ich viny v súvislosti so správaním, na ktoré sa vzťahuje rozhodnutie o urovnaní, treba pripomenúť, že z judikatúry týkajúcej sa komplexných trestných konaní, ktorá sa uplatňuje mutatis mutandis na prejednávanú vec (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. marca 2021, Pometon/Komisia, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, bod 64), vyplýva, že prijatie rozhodnutia o urovnaní vo vzťahu k jedinej osobe, voči ktorej sa koná, hoci správanie, na ktoré sa vzťahuje uvedené rozhodnutie, predpokladá kolektívnu účasť, samo osebe neznamená porušenie práva na prezumpciu neviny ostatných osôb, ktoré sa nedohodli na urovnaní [pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. septembra 2019, AH a i. (Prezumpcia neviny), C‑377/18, EU:C:2019:670, bod 45, a uznesenie z 28. mája 2020, UL a VM, C‑709/18, neuverejnené, EU:C:2020:411, bod 35].
58
V tejto súvislosti žalobkyne nesprávne tvrdia, že rozhodnutím o urovnaní sa Komisii v podstate ukladala povinnosť prijať rozhodnutie v nadväznosti na štandardné konanie. Konanie o urovnaní je totiž vo vzťahu k štandardnému konaniu alternatívnym správnym konaním, ktoré je odlišné od tohto konania a vykazuje určité osobitosti. Pokiaľ dotknutý podnik v rámci konania o urovnaní nepredloží návrh na urovnanie, na konanie vedúce ku konečnému rozhodnutiu sa namiesto ustanovení upravujúcich konanie o urovnaní vzťahujú všeobecné ustanovenia nariadenia č. 773/2004. Naproti tomu, pokiaľ ide o štandardné konanie, v rámci ktorého treba ešte určiť zodpovednosť, Komisia je viazaná len oznámením o výhradách, pričom je povinná zohľadniť nové okolnosti, s ktorými sa počas tohto konania oboznámila (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. januára 2017, Timab Industries a CFPR/Komisia, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, bod 136, a z 1. februára 2024, Scania a i./Komisia, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, bod 75).
59
Na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, prijatie rozhodnutia o urovnaní teda samo osebe nemá žiadny dôsledok právnej povahy, ktorý by mal vplyv na rozhodnutia prijaté neskôr v rámci štandardného konania voči strane, ktorá sa nedohodla na urovnaní.
60
Prijatím rozhodnutia o urovnaní sa teda nestanovil výsledok štandardného konania, o čom svedčí rozhodnutie prijaté vo vzťahu k spoločnosti Alcogroup, v ktorom Komisia napokon dospela k záveru, podľa ktorého dôkazy založené do spisu nemali dostatočnú dôkaznú hodnotu na podloženie záveru, že Alcogroup sa podieľala na porušení po 14. marci 2013, takže Komisia už nebola oprávnená uložiť jej pokutu. V tejto otázke treba zdôrazniť, že Komisii nič nebránilo prijať vo vzťahu k žalobkyniam rozhodnutie podobné rozhodnutiu týkajúcemu sa spoločnosti Alcogroup v nadväznosti na preskúmanie dôkazov založených do spisu v rámci štandardného konania, a to aj po skončení štandardného konania týkajúceho sa spoločnosti Alcogroup.
61
V druhom rade, pokiaľ ide o to, že Komisia údajne neodôvodnila využitie časovo odstupňovaného „hybridného“ konania, žiadne z ostatných tvrdení žalobkýň nemôže uspieť.
62
Po prvé na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, z rozsudku z 5. septembra 2019, AH a i. (Prezumpcia neviny) (C‑377/18, EU:C:2019:670), nevyplýva, že by Komisia bola povinná preukázať, že využitie odstupňovaného „hybridného“ konania je „povinné“, k čomu podľa žalobkýň v prejednávanej veci nedošlo.
63
Je pravda, že judikatúra vyplývajúca z rozsudku z 5. septembra 2019, AH a i. (Prezumpcia neviny) (C‑377/18, EU:C:2019:670), je relevantná mutatis mutandis, keď Komisia prijme postupne vo vzťahu k jednému a tomu istému kartelu dve rozhodnutia, ktoré majú rôznych adresátov, v nadväznosti na dve odlišné konania, a to jednak rozhodnutie prijaté v nadväznosti na konanie o urovnaní a určené podnikom, ktoré pristúpili na urovnanie, a jednak rozhodnutie prijaté v nadväznosti na štandardné konanie a určené ostatným podnikom, ktoré sa zúčastnili na karteli (pozri bod 57 vyššie).
64
Naproti tomu judikatúru vyplývajúcu z rozsudku z 5. septembra 2019, AH a i. (Prezumpcia neviny) (C‑377/18, EU:C:2019:670), nemožno vykladať tak, že sa ňou ukladá Komisii povinnosť v každom prípade preukázať, že využitie odstupňovaného „hybridného“ konania je „povinné“. Komisia má totiž uplatniť mieru voľnej úvahy na účely preskúmania, či jej využitie odstupňovaného „hybridného“ konania umožňuje zabezpečiť rýchlejšie a efektívnejšie vybavenie veci s podnikmi, ktoré sa rozhodli pre urovnanie, pri dodržaní obmedzení stanovených uplatniteľnými pravidlami, a to vrátane práva na prezumpciu neviny podnikov, ktoré sa nedohodli na urovnaní (pozri body 51 až 53 vyššie).
65
Po druhé žalobkyne nepreukázali, v čom dôvody, ktoré v prejednávanej veci odôvodňovali využitie odstupňovaného „hybridného“ konania a ktoré sú uvedené v odôvodneniach 428 až 448 napadnutého rozhodnutia, porušujú ich právo na prezumpciu neviny.
66
Podľa napadnutého rozhodnutia v čase, keď sa Abengoa rozhodla opätovne vstúpiť do konania o urovnaní, sa na ňom žalobkyne ešte zúčastňovali, takže existovala možnosť dokončiť toto konanie vo vzťahu k väčšine strán, voči ktorým sa viedlo vyšetrovanie (odôvodnenie 441 napadnutého rozhodnutia).
67
Prijatie rozhodnutia o urovnaní, ktoré zahŕňa Abengoa, navyše umožňovalo pokryť celé obdobie porušovania, čo malo pre Komisiu zjavné výhody v porovnaní s prijatím rozhodnutia o urovnaní určeného výlučne žalobkyniam (odôvodnenie 442 napadnutého rozhodnutia).
68
Podľa odôvodnenia 443 napadnutého rozhodnutia mal teda prístup zamýšľaný Komisiou za cieľ čo najrýchlejšie dokončenie správneho konania, a to najskôr sústredením sa na konanie o urovnaní a potom mobilizáciou zdrojov na prijatie rozhodnutia, ktorým sa končí štandardné konanie, ktorého napadnutie zo strany spoločnosti Alcogroup sa vnímalo ako pravdepodobné.
69
Pokiaľ ide o riziko, že žalobkyne budú vystavené žiadostiam o náhradu škody zo strany tretích osôb v dôsledku odstupňovaného prijatia rozhodnutia o urovnaní a rozhodnutia, ktorým sa končí štandardné konanie, Komisia tvrdí, že rozhodnutie o urovnaní malo byť stručné a malo byť uverejnené len v nedôvernom znení, čo malo uvedené riziko výrazne znížiť (odôvodnenie 444 napadnutého rozhodnutia).
70
Ako to vyplýva z odôvodnenia 445 napadnutého rozhodnutia, výhody prístupu zamýšľaného Komisiou boli vopred prediskutované so žalobkyňami, čo žalobkyne nespochybňujú.
71
Navyše podľa odôvodnenia 447 napadnutého rozhodnutia prijatie rozhodnutia o urovnaní, ktorého jediným adresátom bola Abengoa, bolo odôvodnené dôvodmi efektívnosti. Aj keď táto spoločnosť opätovne vstúpila do konania o urovnaní v neskorom štádiu, prijatie uvedeného rozhodnutia umožnilo vyvolať významné zvýšenie efektívnosti vrátane možnosti vypracovať oveľa stručnejšie rozhodnutie o urovnaní v porovnaní s rozhodnutím zodpovedajúcim štandardnému konaniu, ako aj zníženie rizika napadnutia rozhodnutia o urovnaní spoločnosťou Abengoa.
72
Vzhľadom na svoj obsah žiadne z odôvodnení napadnutého rozhodnutia neumožňuje dospieť k záveru, že Komisia porušila právo žalobkýň na prezumpciu neviny, keď rozhodla o využití odstupňovaného „hybridného“ konania.
73
V každom prípade spomalenie alebo zastavenie konania o urovnaní z dôvodu, že jeden z dotknutých podnikov sa rozhodol nezúčastniť sa na rozhovoroch o urovnaní, by bolo v rozpore s cieľom sledovaným konaním o urovnaní, ako je uvedený v odôvodnení 4 nariadenia č. 622/2008 a ktorým je zabezpečiť rýchlejšie a efektívnejšie riešenie veci s podnikmi, ktoré sa rozhodli pre urovnanie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. februára 2022, Scania a i./Komisia, T‑799/17, EU:T:2022:48, bod 102).
74
Po tretie tvrdenie týkajúce sa porušenia časovej doložky dohodnutej medzi Komisiou a žalobkyňami v rámci konania o urovnaní, podľa ktorej konečné rozhodnutia týkajúce sa konania o urovnaní a štandardného konania mali byť prijaté „viac‑menej v ten istý deň“, je len jedným z prvkov kontextu uvádzaných žalobkyňami, ktorý sa javí ako neúčinný v rámci preskúmania zákonnosti napadnutého rozhodnutia.
75
Ako to totiž vyplýva z písomných odpovedí žalobkýň na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, žalobkyne neuvádzajú porušenie žiadneho pravidla upravujúceho konanie o urovnaní, ani nenamietajú nezákonnosť takýchto pravidiel týkajúcich sa nedodržania časovej doložky zo strany Komisie.
76
To isté platí, pokiaľ ide o nerešpektovanie doložky o obrátenom preskúmaní, podľa ktorej je urovnanie podmienené tým, že Komisia neadresuje účastníkom štandardného konania priaznivejšie rozhodnutie, než je rozhodnutie o urovnaní.
77
V každom prípade, ako to uvádza Komisia bez toho, aby to žalobkyne spochybňovali, oznámenie o výhradách z 11. novembra 2021 týkajúce sa urovnania prebralo návrh žalobkýň na urovnanie, pokiaľ ide o predmet porušenia, jeho uskutočnenie, hlavné skutkové okolnosti a ich právnu kvalifikáciu, a to vrátane úlohy žalobkýň, ako aj dĺžky trvania ich účasti na porušovaní. Oznámenie o výhradách teda odrážalo obsah návrhu na urovnanie, pokiaľ ide o skutočnosti uvedené v bode 20 písm. a) oznámenia Komisie o vedení konania o urovnaní s cieľom prijať rozhodnutia podľa článku 7 a článku 23 nariadenia č. 1/2003 v prípadoch kartelov (Ú. v. EÚ C 167, 2008, s. 1). Medzi tieto skutočnosti teda nepatria také záväzky, ako sú časová doložka a doložka o obrátenom preskúmaní.
78
V dôsledku toho v súlade s bodom 22 oznámenia Komisie o vedení konania o urovnaní oznámenie Komisie o výhradách potvrdzovalo návrh žalobkýň na urovnanie.
79
Vzhľadom na uvedené žiadne z tvrdení žalobkýň v rámci prvej a tretej časti prvého žalobného dôvodu neumožňuje preukázať, že by Komisia porušila ich právo na prezumpciu neviny, takže tieto časti treba zamietnuť.
O druhej časti prvého žalobného dôvodu týkajúcej sa prípravy rozhodnutia o urovnaní
80
Podľa žalobkýň Komisia porušila ich právo na prezumpciu neviny pri prijímaní rozhodnutia o urovnaní, ktoré údajne obsahovalo jasné a jednoznačné nepriame informácie týkajúce sa účasti na predmetnom porušovaní a údajnej zodpovednosti podnikov, ktoré sa nedohodli na urovnaní, a to bez toho, aby boli takéto zmienky nevyhnutné na vyvodenie zodpovednosti spoločnosti Abengoa.
81
Po prvé rozhodnutie o urovnaní údajne obsahuje predčasný záver v rozsahu, v akom sa v ňom uvádza, že žalobkyne patria medzi podniky označené ako „iné strany vyšetrovania“, ktorých zodpovednosť je konštatovaná v článku 1 výroku uvedeného rozhodnutia, a v rozsahu, v akom toto rozhodnutie odkazuje na ich správanie, a to aj s ohľadom na príslušné právne posúdenie. Navyše neskoršie upustenie od vyšetrovania vedeného proti spoločnosti Alcogroup údajne posilnilo dojem, že rozhodnutie o urovnaní zahŕňalo spoločnú zodpovednosť žalobkýň so spoločnosťou Abengoa. Napokon ustanovenia o neexistencii zodpovednosti údajne nepostačujú na to, aby sa na tieto nepriame informácie neprihliadalo.
82
Po druhé prístup Komisie sa údajne odchyľuje od jej predchádzajúcich postupov v „hybridných“ konaniach.
83
Po tretie zmienky uvedené v rozhodnutí o urovnaní údajne idú nad rámec toho, čo Súdny dvor považoval za nevyhnutné na vyjadrenie a vznik zodpovednosti strán urovnania.
84
Komisia tvrdenia žalobkýň spochybňuje.
85
Ako to vyplýva z judikatúry citovanej v bode 55 vyššie, prezumpcia neviny je porušená, ak súdne rozhodnutie alebo oficiálne vyhlásenie týkajúce sa domnelého páchateľa pri neexistencii konečného rozsudku o vine obsahuje jasné vyhlásenie, podľa ktorého sa dotknutá osoba dopustila príslušného porušenia, pričom význam majú výrazy použité dotknutými orgánmi, ako aj konkrétne okolnosti, za ktorých boli formulované, a povaha a kontext predmetného konania.
86
V rámci komplexných trestných konaní, v ktorých je viacero podozrivých, o ktorých nemožno rozhodnúť spoločne, sa už uznalo, že príslušný súd nevyhnutne musí pri posudzovaní viny uviesť účasť tretích osôb, o ktorých sa možno bude ďalej rozhodovať osobitne. Ak však musia byť predložené skutočnosti týkajúce sa účasti tretích osôb, dotknutý súd by mal zabrániť oznamovaniu väčšieho množstva informácií, než je potrebné, na analýzu právnej zodpovednosti osôb postavených pred tento súd. Navyše odôvodnenie súdnych rozhodnutí musí byť formulované tak, aby sa vylúčilo vydanie prípadného predčasného rozhodnutia týkajúceho sa viny dotknutých tretích osôb, ktoré by mohlo ohroziť spravodlivé preskúmanie skutočností, ktoré sú im kladené za vinu, v rámci samostatného konania [pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. septembra 2019, AH a i. (Prezumpcia neviny), C‑377/18, EU:C:2019:670, bod 44; z 18. marca 2021, Pometon/Komisia, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, bod 63, a rozsudok ESĽP, 27. februára 2014, Karaman v. Nemecko, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, body 64 a 65].
87
Ako to bolo uvedené v bode 57 vyššie, prezumpcia neviny sa uplatní aj vtedy, keď Komisia postupne prijme vo vzťahu k jednému a tomu istému kartelu dve rozhodnutia, ktoré majú rôznych adresátov v nadväznosti na dve odlišné konania, a to jednak rozhodnutie prijaté v nadväznosti na konanie o urovnaní a určené podnikom, ktoré pristúpili na urovnanie, a jednak rozhodnutie prijaté v nadväznosti na štandardné konanie a určené ostatným podnikom, ktoré sa zúčastnili na karteli (rozsudky z 18. marca 2021, Pometon/Komisia, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, bod 64, a z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, bod 88).
88
V tomto rámci má Komisia povinnosť rešpektovať povinnosť odôvodnenia právnych aktov zakotvenú v článku 296 druhom odseku ZFEÚ, pričom obsah odôvodnenia musí dotknutým osobám umožniť oboznámiť sa s dôvodmi, na ktorých sa rozhodnutie zakladá, a súdnemu orgánu disponovať dostatočnými dôkazmi potrebnými na uskutočnenie preskúmania v rámci prostriedku nápravy (pozri analogicky rozsudok z 26. novembra 2013, Groupe Gascogne/Komisia, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, bod 37).
89
Ako to bolo pripomenuté v bode 53 vyššie, môže byť objektívne nevyhnutné, aby sa Komisia v rozhodnutí, ktorým sa končí konanie o urovnaní, zaoberala určitými skutočnosťami a správaniami týkajúcimi sa účastníkov údajného kartelu, v súvislosti s ktorými sa vedie štandardné konanie, bez toho, aby akákoľvek nepriama informácia o nich mala konečnú povahu, pokiaľ ide o ich účasť na predmetnom správaní.
90
Prináleží Komisii, aby v rozhodnutí, ktorým sa končí konanie o urovnaní, dbala na zachovanie práva na prezumpciu neviny podnikov, ktoré odmietli urovnanie a vo vzťahu ku ktorým sa vedie štandardné konanie. V tomto rámci totiž porušenie práva na prezumpciu neviny podnikov, ktoré sa nedohodli na urovnaní, zo strany Komisie s následkom porušenia základných práv dotknutých podnikov predstavuje porušenie, ktoré je dostatočne závažné na to, aby narušilo celé konanie vedúce k prijatiu rozhodnutia, ktorým sa končí štandardné konanie (rozsudok z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, bod 95).
91
Na účely preskúmania dodržania práva na prezumpciu neviny Komisiou prináleží súdu Únie analyzovať rozhodnutie, ktorým sa končí konanie o urovnaní, a jeho odôvodnenie ako celok, a to s prihliadnutím na osobitné okolnosti, za ktorých bolo prijaté. Akýkoľvek výslovný odkaz v niektorých častiach tohto rozhodnutia na neexistenciu zodpovednosti iných účastníkov údajného kartelu by bol totiž zbavený svojho zmyslu, ak by sa ostatné časti uvedeného rozhodnutia mohli chápať ako predčasné potvrdenie ich zodpovednosti (rozsudky z 18. marca 2021, Pometon/Komisia, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, bod 66, a z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, bod 90).
92
Na jednej strane treba teda overiť, či Komisia v rozhodnutí o urovnaní prijala dostatočné postupy obozretnej formulácie, aby zabránila predčasnému záveru, pokiaľ ide o účasť žalobkýň na karteli, a na druhej strane, či boli odkazy na žalobkyne, uvedené v tomto rozhodnutí, potrebné (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. marca 2021, Pometon/Komisia, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, bod 68, a z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, bod 219).
93
V prejednávanej veci z písomných odpovedí žalobkýň na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, ktoré im adresoval Všeobecný súd, vyplýva, že nespochybňujú postupy obozretnej formulácie Komisie v rozhodnutí o urovnaní, ale že tvrdia, že uvedené opatrenia boli nedostatočné.
94
V tejto súvislosti treba konštatovať, že v odôvodnení 4 rozhodnutia o urovnaní Komisia stanovila skratku „iné strany vyšetrovania“ s cieľom spoločne odkázať na žalobkyne a na Alcogroup. Komisia ďalej spresnila, že rozhodnutie o urovnaní nie je určené „iným stranám vyšetrovania“ a že toto rozhodnutie nepreukazuje, a to ani predbežne, ich zodpovednosť z dôvodu ich účasti na akomkoľvek porušení a ani neslúži na preukázanie tejto skutočnosti. Tiež sa v ňom uvádza, že opis správania, do ktorého boli zapojené „iné strany vyšetrovania“, bol použitý len v rozsahu nevyhnutnom na preukázanie zodpovednosti spoločnosti Abengoa.
95
Ďalšie podobné výrazy týkajúce sa „iných strán vyšetrovania“ a neexistencie ich zodpovednosti v dôsledku prijatia rozhodnutia o urovnaní boli vložené do odôvodnení 41 a 49 predmetného rozhodnutia.
96
Prostredníctvom odkazov uvedených v bodoch 94 a 95 vyššie Komisia jasne poukázala na to, že nerozhodovala o zodpovednosti „iných strán vyšetrovania“, takže treba konštatovať, že vo vzťahu k žalobkyniam boli skutočne prijaté postupy obozretnej formulácie.
97
Vzhľadom na to treba overiť, či iné časti rozhodnutia o urovnaní možno chápať ako predčasné vyjadrenie zodpovednosti žalobkýň, čo by mohlo zbaviť postupy obozretnej formulácie prijaté Komisiou ich účinnosti v zmysle judikatúry citovanej v bode 91 vyššie.
98
V súlade s bodmi 60 až 63 žaloby sú údajne odkazmi na „iné strany vyšetrovania“, ktoré svedčia o porušení práva žalobkýň na prezumpciu neviny, najmä odkazy uvedené v odôvodneniach 33, 35, 46, 47, 53 až 55 a 60 rozhodnutia o urovnaní, ako aj v článku 1 jeho výroku.
99
V tejto súvislosti treba v prvom rade uviesť, že zmienky o „iných stranách vyšetrovania“ uvedené v častiach, ktorých predmetom je opis protiprávneho správania spoločnosti Abengoa, vrátane tých, ktoré sú uvedené v odôvodneniach 33 a 35 rozhodnutia o urovnaní, majú v súlade so svojím účelom len povahu opisu správania, ktorého sa týka rozhodnutie o urovnaní, pokiaľ ide o Abengoa.
100
Navyše žiadna zmienka citovaná v bode 99 vyššie neimplikuje, či už explicitne, ani implicitne, právnu kvalifikáciu správania žalobkýň v rozsahu, ktorý by umožňoval konštatovať zlučiteľnosť s judikatúrou citovanou v bode 91 vyššie.
101
V druhom rade treba analyzovať odkazy uvedené v časti týkajúcej sa právneho posúdenia správania spoločnosti Abengoa („Legal assessment“) a presnejšie odkazy uvedené v odôvodneniach 46, 47, 53 až 55 a 60 rozhodnutia o urovnaní. Tieto nepriame informácie sa nachádzajú v častiach rozhodnutia o uplatnení zásad týkajúcich sa článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP (bod 5.1.2, odôvodnenia 46 a 47 rozhodnutia o urovnaní), zásad týkajúcich sa existencie jediného a pokračujúceho porušenia (bod 5.2.2, odôvodnenia 53 až 55 rozhodnutia o urovnaní) a zásad týkajúcich sa obmedzenia hospodárskej súťaže (bod 5.3.2, odôvodnenie 60 rozhodnutia o urovnaní) v prejednávanej veci.
102
V tejto súvislosti treba po prvé pripomenúť, ako to bolo konštatované v bode 57 vyššie, že využitie odstupňovaného „hybridného“ konania s jediným podnikom zúčastňujúcim sa na konaní o urovnaní si nevyžaduje konštatovanie, že žalobkyne sa dopustili porušenia, ktorého sa týka rozhodnutie o urovnaní.
103
Ako to navyše vyplýva z judikatúry citovanej v bodoch 86, 87 a 89 vyššie, zmienky o podnikoch, ktoré sa nedohodli na urovnaní, nie sú samy osebe problematické a môžu sa ukázať ako objektívne nevyhnutné na účely opisu a kvalifikácie účasti podniku, ktorý sa dohodne na urovnaní, na karteli, pokiaľ nevedú k predčasnému pripísaniu zodpovednosti účastníkom štandardného konania.
104
V tomto rámci skutočnosť, že Komisia odkazuje na žalobkyne a Alcogroup prostredníctvom skratky „iné strany vyšetrovania“, potvrdzuje to, že nemala v úmysle kvalifikovať ich zodpovednosť s ohľadom na správanie, ktorého sa týka rozhodnutie o urovnaní (pozri v tomto zmysle rozsudok ESĽP, 17. septembra 2024, C. O. v. Nemecko, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, bod 68).
105
Navyše treba poznamenať, že tak vo verejnej verzii rozhodnutia o urovnaní, o ktorú išlo vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 18. marca 2021, Pometon/Komisia (C‑440/19 P, EU:C:2021:214), ako aj vo verzii, o ktorú išlo vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia (C‑883/19 P, EU:C:2023:11), Komisia použila na označenie všetkých podnikov dotknutých vyšetrovaním skratku „strany“.
106
Naproti tomu v rozhodnutí o urovnaní, o ktoré ide v prejednávanej veci, Komisia použila skratku „iné strany vyšetrovania“, ktorá umožňuje jasnejšie rozlíšiť nepriame informácie týkajúce sa adresáta uvedeného rozhodnutia od nepriamych informácií týkajúcich sa podnikov, ktoré sa nedohodli na urovnaní. Navyše rozhodnutie o urovnaní neobsahuje žiadny výslovný odkaz na žalobkyne v rámci opisu protiprávneho správania, a to na rozdiel od odôvodnení 26, 28, 29 a 31 rozhodnutia o urovnaní, o ktoré išlo vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 18. marca 2021, Pometon/Komisia (C‑440/19 P, EU:C:2021:214).
107
Po druhé, hoci sa „iné strany vyšetrovania“ uvádzajú v časti venovanej právnej kvalifikácii správania spoločnosti Abengoa, zo znenia rozhodnutia o urovnaní jasne nevyplýva stanovisko Komisie, pokiaľ ide o účasť žalobkýň na predmetnom porušení a právnu kvalifikáciu ich správania, ako aj vznik ich zodpovednosti za toto porušenie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. novembra 2017, Icap a i./Komisia, T‑180/15, EU:T:2017:795, body 259 a 260).
108
Z viacerých skutočností uvedených v rozhodnutí o urovnaní v spojení s postupmi obozretnej formulácie uvedenými v bodoch 94 a 95 vyššie totiž vyplýva, že:
–
za porušenie, ktoré je predmetom rozhodnutia o urovnaní, je zodpovedná len Abengoa (odôvodnenie 25),
–
bod 4.1.2 uvedeného rozhodnutia v hlave 4 venovanej opisu správania má názov „Abengoa’s behaviour in the MOC process“ (správanie spoločnosti Abengoa v procese MOC),
–
posúdenie realizované v hlave 5, ktorá sa vzťahuje na právnu kvalifikáciu správania spoločnosti Abengoa, sa týka iba jej správania (odôvodnenie 42),
–
existuje jasný rozdiel medzi správaním spoločnosti Abengoa a „iných strán vyšetrovania“, keďže sa spresňuje, že Abengoa koordinovala svoje správanie s „inými stranami vyšetrovania“ (odôvodnenie 47), takže iba jej vlastné správanie („its behaviour“), a nie správanie „iných strán vyšetrovania“, malo všetky znaky dohody alebo zosúladeného postupu (odôvodnenie 48); navyše závery uvedené v odôvodnení 49 v spojení s odôvodneniami 46 až 48 sa týkajú výlučne spoločnosti Abengoa a obsahujú okrem iného nasledujúcu dodatočnú obozretnú formuláciu: „as already stressed in recital (4) above, this Decision is only addressed to Abengoa and not to any other undertaking. In particular, this Decision does not establish or seek to establish, even on a preliminary basis, any liability of the other parties to the investigation for any participation in any infringement“ (ako to už bolo zdôraznené v odôvodnení 4, jediným adresátom tohto rozhodnutia je Abengoa. Konkrétne, týmto rozhodnutím sa nekonštatuje zodpovednosť „iných strán vyšetrovania“ z dôvodu ich účasti na akomkoľvek porušení a takéto konštatovanie nie je ani cieľom tohto rozhodnutia, hoci aj predbežnej povahy),
–
dvojstranné kontakty s „inými stranami vyšetrovania“ Abengoa údajne využila na pokračovanie v jej protisúťažnom správaní, ktoré spočívalo v koordinácii jej správania s „inými stranami vyšetrovania“, pričom z tejto formulácie vyplýva, že Komisia nemala v úmysle kvalifikovať iné správanie, než je správanie spoločnosti Abengoa (odôvodnenie 55),
–
hoci sa v odôvodnení 60 konštatuje, že Abengoa sa podieľala na protisúťažných postupoch spolu s „inými stranami vyšetrovania“, nič to nemení na tom, že v poslednej vete tohto odôvodnenia sa Komisia obmedzila na uvedenie toho, že iba Abengoa obmedzovala hospodársku súťaž; napokon v závere, ku ktorému dospela Komisia v odôvodnení 61, sa odkazuje výlučne na „správanie spoločnosti Abengoa“, a to podľa opisu v časti 4.
109
Navyše zmienku o stranách, ktoré sa nedohodli na urovnaní, v časti venovanej právnej kvalifikácii predmetného správania, už súd Únie považoval za prijateľnú, hoci implicitne [pozri v tomto zmysle na jednej strane odôvodnenia 50 až 55 rozhodnutia o urovnaní, o ktoré išlo vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 18. marca 2021, Pometon/Komisia, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, konkrétne rozhodnutia Komisie C(2014) 2074 final, a na druhej strane rozsudok z 20. decembra 2023, Crédit agricole a Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Komisia, T‑113/17, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:847, bod 96 (neuverejnený), pokiaľ ide o odôvodnenia 53, 57 až 59 rozhodnutia o urovnaní, o ktoré išlo vo veci, v ktorej bol vydaný aj rozsudok z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, konkrétne rozhodnutia Komisie C(2013) 8512 final].
110
V treťom rade odkaz na „iné strany vyšetrovania“ v článku 1 výroku rozhodnutia o urovnaní nepredstavuje jasné vyhlásenie, podľa ktorého sa uvedené strany dopustili predmetného porušenia.
111
Na jednej strane totiž samotná zmienka o „iných stranách vyšetrovania“ vo výroku neimplikuje oznámenie informácií, ktoré sa ich týkajú, v zmysle judikatúry citovanej v bode 86 vyššie. Ako to bolo pripomenuté v bode 103 vyššie, zmienky o podnikoch, ktoré sa nedohodli na urovnaní, nie sú samy osebe problematické a môžu sa ukázať ako objektívne nevyhnutné na účely opisu a kvalifikácie účasti podniku, ktorý sa dohodne na urovnaní, na karteli, pokiaľ nevedú k predčasnému pripísaniu zodpovednosti týkajúcej sa účastníkov štandardného konania.
112
Na druhej strane odkaz na „iné strany vyšetrovania“ vo výroku sám osebe neimplikuje predčasné rozhodnutie o vine žalobkýň, ktoré by mohlo ohroziť spravodlivé preskúmanie skutočností, ktoré im boli vytýkané v rámci štandardného konania.
113
V tejto súvislosti treba poznamenať, že výrok rozhodnutia o urovnaní vyvoláva právne účinky len vo vzťahu k spoločnosti Abengoa v postavení adresáta uvedeného rozhodnutia.
114
Navyše v článku 1 výroku rozhodnutia o urovnaní Komisia dospela k záveru, že iba Abengoa porušila pravidlá uplatniteľné v oblasti kartelov.
115
Okrem toho v súlade s obsahom výroku rozhodnutia o urovnaní je za predmetné porušenie zodpovedná len Abengoa, ako to vyplýva najmä z článkov 2, 4 a 5 uvedeného rozhodnutia.
116
Z výroku rozhodnutia o urovnaní teda vôbec nevyplýva, že by Komisia zamýšľala kvalifikovať správanie „iných strán vyšetrovania“, pokiaľ ide o ich účasť na predmetnom karteli.
117
Vo štvrtom rade je pravda, že rozsah niektorých sporných zmienok, najmä tých, ktoré boli vložené do odôvodnení 46, 53 až 55 a 60 rozhodnutia o urovnaní, možno považovať za nepresný, pokiaľ ide o otázku, či sa právna kvalifikácia, ktorá je v nich vykonaná, vzťahuje nielen na správanie spoločnosti Abengoa, ale aj na správanie „iných strán vyšetrovania“.
118
Odkazy na „iné strany vyšetrovania“ v uvedených odôvodneniach rozhodnutia o urovnaní, hoci sa týkajú právnej kvalifikácie správania vytýkaného strane, ktorá uzavrela urovnanie, konkrétne spoločnosti Abengoa, však predstavujú nanajvýš nesprávne adresované formulácie, ktoré samy osebe neobsahujú žiadne jasné, výslovné či implicitné posúdenie viny strán, ktoré sa nedohodli na urovnaní [pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, body 79 a 231, a z 20. decembra 2023, Crédit agricole a Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Komisia, T‑113/17, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:847, bod 97 (neuverejnený)].
119
Na jednej strane sa totiž preskúmanie existencie právnej kvalifikácie správania žalobkýň v rozhodnutí o urovnaní nemôže obmedziť na konštatovanie, že „iné strany vyšetrovania“ sú uvedené v časti venovanej právnej kvalifikácii správania vytýkaného spoločnosti Abengoa (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, bod 231).
120
Na druhej strane, ako to vyplýva z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva, bez ohľadu na význam voľby výrazov použitých dotknutými orgánmi nemôže byť použitie niekoľkých nešťastných formulácií samo osebe rozhodujúce pre prípadné konštatovanie porušenia práva na prezumpciu neviny, s prihliadnutím na povahu a kontext príslušného konania (pozri v tomto zmysle rozsudky ESĽP, 27. februára 2014, Karaman v. Nemecko, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, bod 63, a 25. novembra 2021, Mucha v. Slovensko, CE:ECHR:2021:1125JUD006370319, bod 57).
121
Z toho vyplýva, že vzhľadom na odôvodnenie a kontext zmienok o „iných stranách vyšetrovania“ vložených do rozhodnutia o urovnaní nemožno žiadnu z týchto zmienok považovať za jasné vyhlásenie, ktoré by implikovalo predčasné vyjadrenie viny žalobkýň.
122
V dôsledku toho treba dospieť k záveru, že postupy obozretnej formulácie prijaté Komisiou neboli zbavené svojho zmyslu a vzhľadom na svoj obsah (pozri bod 91 vyššie) sa musia považovať za dostatočné.
123
Navyše treba analyzovať, či Komisia poskytla viac informácií týkajúcich sa zapojenia žalobkýň, než bolo nevyhnutné na účely vyvodenia zodpovednosti voči spoločnosti Abengoa.
124
V tejto súvislosti treba konštatovať, že v žiadnej zo sporných zmienok sa individuálne neopisuje ani nekvalifikuje správanie žalobkýň.
125
Jediné individuálne zmienky týkajúce sa žalobkýň, vložené do rozhodnutia o urovnaní, sú zmienky uvedené v odôvodneniach 4, 13, 18, 24 a 40 daného rozhodnutia, ktoré sa v podstate týkajú opisu konania o urovnaní a ktorých obsah žalobkyne nespochybnili, pokiaľ ide o porušenie ich práva na prezumpciu neviny.
126
Naproti tomu k sporným zmienkam o „iných stranách vyšetrovania“ v rozhodnutí o urovnaní vrátane tých, ktoré sú uvedené v bode 101 vyššie, došlo bez výnimky spoločne so spoločnosťou Abengoa, ktorá bola prezentovaná ako hlavný subjekt protiprávneho správania. Uvedené odkazy sú teda použité len na účely opisu a kvalifikácie správania spoločnosti Abengoa, a preto ich možno považovať za objektívne nevyhnutné na tento účel.
127
V tomto kontexte práve skutočnosť, že porušenie, ktoré je predmetom rozhodnutia o urovnaní, nevyhnutne implikuje kolektívne správanie, umožňuje odôvodniť nevyhnutnosť zmienok o „iných stranách vyšetrovania“ [pozri v tomto zmysle rozsudok ESĽP, 17. septembra 2024, C. O. v. Nemecko, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, bod 63; pozri analogicky aj rozsudok z 5. septembra 2019, A. H. a i. (Prezumpcia neviny), C‑377/18, EU:C:2019:670, bod 47].
128
To isté platí, pokiaľ ide o odkaz na „iné strany vyšetrovania“ uvedený vo výroku rozhodnutia o urovnaní.
129
V tejto súvislosti treba odlíšiť prejednávanú vec od vecí, v ktorých boli vydané rozsudky z 18. marca 2021, Pometon/Komisia (C‑440/19 P, EU:C:2021:214), a z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia (C‑883/19 P, EU:C:2023:11), v ktorých rozhodnutia o urovnaní neobsahovali vo svojom výroku zmienky o stranách, ktoré sa nedohodli na urovnaní. V prejednávanej veci sa na urovnaní zúčastnila len Abengoa, takže bolo ešte viac nevyhnutné uviesť zmienku o „iných stranách vyšetrovania“, aby bolo možné kvalifikovať protiprávne správanie, na ktoré sa vzťahuje rozhodnutie o urovnaní, vo vzťahu k spoločnosti Abengoa, ktorá sa rozhodla urovnanie uzavrieť.
130
V každom prípade otázka, či Komisia porušila právo žalobkýň na prezumpciu neviny, závisí od rozhodnutí o urovnaní v jednotlivých veciach, a to vrátane ich odôvodnenia, ako aj od osobitných okolností, za ktorých boli tieto rozhodnutia prijaté (rozsudok z 18. marca 2021, Pometon/Komisia, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, bod 86).
131
Vzhľadom na odôvodnenie a kontext zmienok o „iných stranách vyšetrovania“ vložených do napadnutých častí rozhodnutia o urovnaní sa tieto zmienky javia ako objektívne nevyhnutné na účely opisu pôvodu kartelu ako celku.
132
Tvrdeniam uvádzaným žalobkyňami na podporu druhej časti prvého žalobného dôvodu preto nemožno vyhovieť a treba ich odmietnuť.
133
Zo všetkých uvedených úvah vyplýva, že prvý žalobný dôvod treba v celom rozsahu zamietnuť ako nedôvodný.
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení požiadavky nestrannosti
134
Žalobkyne subsidiárne tvrdia, že voľbou odstupňovaného „hybridného“ konania a prijatím rozhodnutia o urovnaní v prípade spoločnosti Abengoa, ktoré predchádza skončeniu riadneho konania, došlo k narušeniu nestrannosti Komisie a porušeniu ich práva na obhajobu.
135
Po prvé v dôsledku predchádzajúceho prijatia rozhodnutia o urovnaní údajne vznikla povinnosť Komisie vyvodiť zodpovednosť vo vzťahu aspoň k jednému ďalšiemu podniku.
136
Po druhé za okolností uvedených v bode 135 vyššie je údajne nemožné „vylúčiť akékoľvek oprávnené pochybnosti“ v súlade s judikatúrou, pokiaľ ide o spôsobilosť Komisie zachovávať objektívnu nestrannosť v otázke účasti žalobkýň na protisúťažnom správaní dotknutom rozhodnutím o urovnaní. Z tohto dôvodu Komisia údajne nemohla dodržať zásadu tzv. tabula rasa.
137
Po tretie žalobkyne tvrdia, že argumentácia Komisie vo viacerých častiach napadnutého rozhodnutia, najmä v odôvodneniach 556, 557 a 560, ako aj pri niektorých výmenách s nimi počas celého štandardného konania, ilustrujú tento nedostatok nestrannosti.
138
Napokon po štvrté žalobkyne uvádzajú, že tvrdenia Komisie týkajúce sa jej nestrannosti sú neúčinné a v každom prípade málo presvedčivé, odmietajú jej tvrdenie založené na tom, že jej dobrú vieru treba predpokladať, a pripomínajú, že podľa judikatúry stačí, ak existujú oprávnené pochybnosti o jej nestrannosti.
139
Komisia tvrdenia žalobkýň spochybňuje.
140
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Komisia je povinná v priebehu správneho konania dodržiavať základné práva dotknutých podnikov. Z tohto dôvodu sa zásada nestrannosti, ktorá patrí do práva na riadnu správu vecí verejných, musí odlišovať od prezumpcie neviny (rozsudky z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, bod 76, a z 1. februára 2024, Scania a i./Komisia, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, bod 69).
141
Právo na riadnu správu vecí verejných zakotvené v článku 41 Charty stanovuje, že každý má najmä právo, aby inštitúcie Únie vybavovali jeho záležitosti nestranne. Táto požiadavka nestrannosti zahŕňa jednak subjektívnu nestrannosť v tom zmysle, že žiadny z členov dotknutej inštitúcie, ktorá rozhoduje o veci, nesmie prejavovať osobnú zaujatosť, a jednak objektívnu nestrannosť v tom zmysle, že inštitúcia musí poskytnúť dostatočné záruky na vylúčenie akýchkoľvek oprávnených pochybností v tomto ohľade (rozsudky z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, bod 77, a z 1. februára 2024, Scania a i./Komisia, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, bod 70).
142
V prejednávanej veci je predmetom druhého žalobného dôvodu len pojem „objektívna nestrannosť“.
143
Pokiaľ ide o pojem „objektívna nestrannosť“, Súdny dvor spresnil, že na účely preukázania, že organizácia správneho konania neposkytla dostatočné záruky na vylúčenie akýchkoľvek oprávnených pochybností, pokiaľ ide o prípadnú ujmu, nie je potrebné preukázať existenciu nedostatku nestrannosti. Stačí, aby existovala oprávnená pochybnosť, ktorú nemožno rozptýliť (pozri v tomto zmysle rozsudky z 27. marca 2019, August Wolff a Remedia/Komisia, C‑680/16 P, EU:C:2019:257, bod 37, a z 21. októbra 2021, Parlament/UZ, C‑894/19 P, EU:C:2021:863, bod 54).
144
V tejto súvislosti treba na úvod konštatovať, že žalobkyne neuvádzajú žiadne porušenie svojho práva na obhajobu, ktoré by bolo nezávislé od porušenia, ktorého sa dovolávajú z dôvodu povinnosti nestrannosti.
145
Ako to totiž vyplýva z písomných podaní, odpovedí na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania a prednesov, žalobkyne sa domnievajú, že porušenie ich práva na obhajobu zo strany Komisie vyplýva z toho, že Komisia porušila svoju povinnosť nestrannosti.
146
V súlade s judikatúrou citovanou v bode 141 vyššie treba preto preskúmať, či argumentácia žalobkýň umožňuje dospieť k záveru o existencii oprávnených pochybností o prípadnej zaujatosti zo strany Komisie, pokiaľ ide o ich vinu vo vzťahu k predmetnému porušeniu.
147
V prvom rade treba odmietnuť tvrdenie žalobkýň, podľa ktorého skutočnosť, že rozhodnutie o urovnaní bolo určené výlučne jednému podniku, implikuje, že Komisia mala dospieť k záveru, že najmenej jedna z „iných strán vyšetrovania“ sa zúčastnila na porušení, a to s cieľom vyhnúť sa strate právnej logiky a právneho základu, ktoré boli základom rozhodnutia o urovnaní.
148
Ako to vyplýva z judikatúry citovanej v bode 58 vyššie, v rámci štandardného konania je Komisia viazaná len oznámením o výhradách a je povinná zohľadniť nové skutočnosti, s ktorými sa v rámci tohto konania oboznámila.
149
Ako to totiž bolo uvedené v bode 60 vyššie, prijatie rozhodnutia o urovnaní nepodmienilo výsledok štandardného konania, takže nič nebránilo Komisii prijať vo vzťahu k žalobkyniam rozhodnutie podobné rozhodnutiu týkajúcemu sa spoločnosti Alcogroup po preskúmaní dôkazov založených do spisu v rámci bežného konania, a to aj po ukončení tohto konania vo vzťahu k spoločnosti Alcogroup.
150
Žalobkyne preto nesprávne tvrdia, že rozhodnutie o urovnaní by stratilo svoju právnu logiku a právny základ, ak by Komisia v napadnutom rozhodnutí nekonštatovala ich vinu.
151
To isté platí, pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého záujem Komisie na ochrane atraktívnosti mechanizmu urovnania preukazuje jej nedostatok objektívnej nestrannosti v rámci konania, o ktoré ide v prejednávanej veci.
152
Takéto tvrdenie formulované abstraktne a založené na výklade žalobkýň, pokiaľ ide o záujmy Komisie pri realizácii politiky hospodárskej súťaže, nemôže uspieť, pretože samo osebe neumožňuje konštatovať, že by organizácia predmetného konania v prejednávanej veci neposkytovala dostatočné záruky na vylúčenie akýchkoľvek oprávnených pochybností týkajúcich sa prípadnej zaujatosti.
153
V druhom rade treba odmietnuť tvrdenie, podľa ktorého argumentácia, ktorou sa Komisia riadila vo viacerých častiach napadnutého rozhodnutia, ako aj pri niektorých výmenách so žalobkyňami počas štandardného konania, mohli svedčiť o nedostatku nestrannosti tejto inštitúcie.
154
Podľa žalobkýň z odôvodnení 556 a 557 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že cieľom preskúmania vykonaného Komisiou bolo odôvodniť protisúťažné správanie, ktoré už považovala za právne preukázané. Údajne o tom svedčia opakujúce sa dôvody v odôvodnení 560 uvedeného rozhodnutia, v ktorom Komisia vychádzala z predpokladu, podľa ktorého sa žalobkyne skoordinovali s dvoma ďalšími podnikmi, na ktoré sa vzťahuje vyšetrovanie, s cieľom umelo zvýšiť či zachovať úroveň referenčných indexov etanolu uverejnených spoločnosťou S&P Global Platts, alebo zabrániť jej zníženiu.
155
V tejto súvislosti stačí konštatovať, že žalobkyne nespochybnili zistenie skutkového stavu v napadnutom rozhodnutí, ani závery vyvodené z právnej analýzy vykonanej vo vzťahu k nim v tom istom rozhodnutí.
156
Nemožno totiž vyhovieť tvrdeniu žalobkýň, podľa ktorého „východiskovým bodom“ analýzy Komisie bola ich vina, keďže toto tvrdenie vôbec nespochybňuje spoľahlivosť a dôvodnosť napadnutého rozhodnutia.
157
Tvrdenia žalobkýň týkajúce sa obsahu napadnutého rozhodnutia nemôžu v žiadnom prípade uspieť.
158
Na jednej strane v odôvodneniach 556 a 557 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla, že vykonala úplnú analýzu trhu s etanolom, ako aj fungovania referenčných indexov cien vypracovaných a uverejnených S&P Global Platts, ako to vyplýva z hlavy 2 tohto rozhodnutia s názvom „Výrobné odvetvie etanolu“ (odôvodnenia 6 až 86 napadnutého rozhodnutia). Táto analýza slúžila ako základ pre opis protiprávneho správania uvedeného v pasážach hlavy 5 predmetného rozhodnutia (odôvodnenia 213 až 401), v rámci ktorých boli analyzované dôkazy zaznamenané v bode 5.2 tohto rozhodnutia („Chronológia obdobia porušovania [zo strany žalobkýň]“, odôvodnenia 254 až 390 napadnutého rozhodnutia) a ktorých závery boli vložené do bodov 5.3 („Závery týkajúce sa dôkazov“, odôvodnenia 391 až 393 napadnutého rozhodnutia) a 5.4 napadnutého rozhodnutia („Závery vyplývajúce z údajov Platts“, odôvodnenia 394 až 401 napadnutého rozhodnutia).
159
Zo žiadneho z odôvodnení uvedených v bode 158 vyššie teda nevyplýva, že by východiskovým bodom analýzy Komisie bola vina žalobkýň. Naopak, tieto odôvodnenia svedčia o miere podrobnosti analýzy vykonanej touto inštitúciou, pokiaľ ide o účasť žalobkýň na karteli.
160
To isté platí, pokiaľ ide o odôvodnenie 560 napadnutého rozhodnutia, v ktorom Komisia analyzuje koordinované správanie žalobkýň s „inými účastníkmi vyšetrovania“ na základe posúdení vložených do odôvodnení 470 až 474 toho istého rozhodnutia a založených na súbore presvedčivých a usvedčujúcich nepriamych dôkazov (pre ilustráciu pozri odôvodnenia 472 a 473 napadnutého rozhodnutia), a nie, ako to tvrdia žalobkyne, na základe zaujatosti, pokiaľ ide o ich vinu.
161
V dôsledku toho tvrdenia uvádzané žalobkyňami nepreukazujú, že Komisia neorganizovala správne konanie tak, aby poskytla dostatočné záruky na vylúčenie akýchkoľvek oprávnených pochybností, pokiaľ ide o prípadnú zaujatosť.
162
Takýto záver nemožno vyvrátiť zohľadnením judikatúry vyplývajúcej z rozsudku zo 14. marca 2024, D & A Pharma/Komisia a EMA (C‑291/22 P, EU:C:2024:228). Podľa žalobkýň táto judikatúra umožňuje dospieť k záveru, že im neprináleží preukázať existenciu zaujatosti Komisie, ale že prináleží Všeobecnému súdu, aby z právneho hľadiska posúdil, či prístup Komisie vyvoláva oprávnené pochybnosti, pokiaľ ide o jej nestrannosť.
163
Podľa citovanej judikatúry nemožno od osôb, ktorých prípady rieši inštitúcia, orgán, úrad alebo agentúra Únie, požadovať, aby na podporu svojej argumentácie, že v správnom konaní Únie nebola dodržaná požiadavka objektívnej nestrannosti, predložili dôkaz o konkrétnych náznakoch zaujatosti (rozsudok zo 14. marca 2024, D & A Pharma/Komisia a EMA, C‑291/22 P, EU:C:2024:228, body 77 a 80).
164
Vzhľadom na záver uvedený v bode 161 vyššie judikatúra uvedená žalobkyňami nie je uplatniteľná v prejednávanej veci, keď sa nepreukázala neexistencia objektívnej nestrannosti Komisie a keď zo žiadnej zo skutočností uvedených v spise predloženom Všeobecnému súdu na posúdenie nevyplýva, že by správne konanie nebolo organizované tak, aby poskytovalo dostatočné záruky na vylúčenie akýchkoľvek oprávnených pochybností, pokiaľ ide o prípadnú zaujatosť.
165
Z toho vyplýva, že druhý žalobný dôvod musí byť zamietnutý ako nedôvodný. V dôsledku toho treba žalobu v celom rozsahu zamietnuť.
O trovách
166
Podľa článku 134 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
167
Keďže žalobkyne nemali vo veci úspech, je opodstatnené rozhodnúť, že znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť trovy konania Komisie v súlade s jej návrhmi.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (tretia päťčlenná komora)
rozhodol takto:
1.
Žaloba sa zamieta.
2.
Lantmännen ek för a Lantmännen Biorefineries AB znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii.
Škvařilová‑Pelzl
Nõmm
Steinfatt
Kukovec
Meyer
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 21. januára 2026.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.