61994CC0133_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 Genom denna talan har kommissionen yrkat att domstolen skall fastställa att Konungariket Belgien har underlåtit att uppfylla de skyldigheter som följer av rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt(1) (nedan kallat direktivet) och av artiklarna 5 och 189 i EG-fördraget genom att inte fullständigt och korrekt införliva detta direktiv med belgisk rätt.
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
2 Direktivet är antaget med stöd av artiklarna 100 och 235 i EEG-fördraget. Gemenskapslagstiftarens mål är, såsom framgår av det första och det elfte övervägandet, att främja en politik som syftar till att förhindra uppkomsten av föroreningar och olägenheter i miljön. I detta syfte upprättas genom direktivet ett system för bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt.
3 Enligt artikel 2 i direktivet måste medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, bland annat på grund av sin art, storlek eller lokalisering, blir föremål för en bedömning av denna påverkan innan tillstånd ges.
4 I artikel 4 anges de projekt som omfattas av en sådan bedömning. En uppdelning görs i två olika kategorier: för de projektgrupper som redovisas i bilaga I i direktivet är en bedömning av miljöpåverkan obligatorisk, medan de projektgrupper som redovisas i bilaga II i direktivet endast behöver bli föremål för bedömning när medlemsstaterna anser att detta krävs på grund av projektets karaktär.
5 Enligt artikel 2.2 åligger det medlemsstaterna att bestämma förfarandet för denna bedömning. I direktivet fastställs däremot vissa gränser för denna självbestämmanderätt. I artikel 3 föreskrivs således att bedömningen på ett lämpligt sätt skall identifiera, beskriva och bedöma de direkta och indirekta effekterna av ett projekt beträffande ett visst antal faktorer. De uppgifter som exploatören skall lämna för bedömningen av miljöpåverkan uppräknas i artikel 5.
6 Det finns även föreskrivet en skyldighet att informera allmänheten och de andra medlemsstaterna som kan antas bli berörda av projekten. Enligt artikel 6 skall de uppgifter som har inhämtats från exploatören i enlighet med artikel 5 i direktivet och tillståndsansökan göras tillgängliga för de myndigheter som har miljöansvar samt för den berörda allmänheten. Om ett projekt kan antas medföra inverkan på miljön utanför gränserna, skall de uppgifter som har inhämtats i enlighet med artikel 5 dessutom vidarebefordras till den berörda medlemsstaten i enlighet med artikel 7 i direktivet.
7 Artikel 8 gäller uppföljningen av dessa samråd och att de uppgifter som inhämtats skall beaktas vid tillståndsgivningen. Enligt artikel 9 skall den berörda allmänheten och den berörda medlemsstaten dessutom informeras om innehållet i det slutliga beslutet.
8 Enligt artikel 12.1 skulle medlemsstaterna ha införlivat direktivet med sina rättsordningar före den 3 juli 1988. Enligt artikel 12.2. är medlemsstaterna skyldiga att till kommissionen överlämna texten till bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar.
Belgiska nationella föreskrifter
9 Införlivandet av direktivet med belgisk rätt omfattas av de tre regionernas behörighet: den vallonska regionen, huvudstadsregionen Bryssel och den flamländska regionen. Det förfarande för bedömning av miljöpåverkan som fastslås i direktivet har inordnats i redan befintliga tillståndsförfaranden.
10 Den 11 september 1985 antog den vallonska regionens parlament en lag om bedömning av miljöpåverkan i den vallonska regionen.(2) Den 31 oktober 1991 antog den vallonska regeringen vidare ett ikraftträdandebeslut för denna lag.(3)
11 Den 24 maj 1988 ogiltigförklarade Cour d'arbitrage delvis lagen av den 11 september 1985(4) i den del som den avsåg en bedömning av anläggningar som enbart är avsedda för permanent lagring eller slutförvaring av radioaktivt avfall, eftersom regionerna inte har behörighet att anta sådana bestämmelser.
12 Den 23 juli 1992 antog parlamentet i huvudstadsregionen Bryssel en förordning om föregående bedömning av miljöpåverkan av vissa projekt i huvudstadsregionen Bryssel.(5)
13 I dessa föreskrifter saknas en bestämmelse om samråd med andra medlemsstater avseende projekt som påverkar miljön utanför gränserna.
14 I den flamländska regionen har direktivet införlivats genom lag om tillstånd för utsläpp av den 28 juni 1985 (nedan kallad lagen för tillstånd för utsläpp)(6) vad gäller störande anläggningar och genom den organiska lagen om regional- och stadsplanering av den 29 mars 1962 (nedan kallad organiska lagen av den 29 mars 1962)(7) vad gäller övriga anläggningar.
15 Vad gäller störande anläggningar föreskrivs i lagen om tillstånd för utsläpp ett tillståndsförfarande för vissa av dessa anläggningar som är störande för människor och miljö. Lagen skall verkställas av den flamländska regeringen. Enligt artiklarna 2 och 3 i denna skall den flamländska regeringen upprätta en lista över anläggningar för vilka tillstånd fordras. Enligt artikel 7 åläggs den flamländska regeringen också uppgiften att besluta om förfarande, innehåll, villkor och formföreskrifter vad gäller bedömningen av miljöpåverkan. I artikel 11 i lagen föreskrivs vidare att varje beslut som gäller en ansökan om tillstånd måste föregås av en offentlig undersökning. Det ankommer på den flamländska regeringen att fastställa närmare bestämmelser om denna undersökning.
16 Den 23 mars 1989 antog den flamländska regeringen ett visst antal förordningar för att verkställa direktivet. Dessa förordningar avser både lagen om tillstånd för utsläpp och den organiska lagen av den 29 mars 1962.
17 Förordning 89-928(8) gäller bedömning av miljöpåverkan för anläggningar som faller inom tillämpningsområdet för lagen om tillstånd för utsläpp.
18 Förordning 89-928 innehåller inga bestämmelser vad gäller samråd med andra medlemsstater vars miljö eventuellt kan påverkas av ett projekt i Flandern. Däremot säkerställs samråd med allmänheten genom lagen om ekologiskt tillstånd och tillämpningsförordningen VLAREM I(9).
19 I förordning 89-929(10) regleras bedömning av miljöpåverkan av arbeten och åtgärder som faller inom tillämpningsområdet för den organiska lagen av den 29 mars 1962. Föreskrifterna överensstämmer i tillämpliga delar med förordning 89-928. I artikel 2 i denna förordning återfinns listan över de projekt som skall bli föremål för en bedömning av miljöpåverkan.
20 I likhet med förordning 89-928 innehåller inte heller förordning 89-929 några bestämmelser om samråd med andra medlemsstater. Däremot säkerställs samråd med allmänheten i den flamländska regionen genom den kungliga kungörelsen av den 22 oktober 1971 om verkställande av artikel 63 i den organiska lagen av den 29 mars 1962.
Förfarandet
21 Genom en formell underrättelse av den 29 december 1989 informerade kommissionen Konungariket Belgien om att införlivandet av direktivet med belgisk rätt ansågs vara ofullständigt och felaktigt. I enlighet med artikel 169 i EEG-fördraget begärde kommissionen också att Konungariket Belgien skulle inkomma med yttrande inom två månader. Efter att ha erhållit en förlängning av tidsfristen svarade den belgiska regeringen genom skrivelse av den 25 maj 1990 och översände kompletterande information till kommissionen den 26 juli 1991. Då den belgiska regeringens svar på den formella underrättelsen inte föranledde kommissionen att ändra uppfattning, sände kommissionen den 3 december 1991 ett motiverat yttrande samt anmodade medlemsstaten att vidta nödvändiga åtgärder inom två månader. Konungariket Belgiens svar föranledde inte heller denna gång kommissionen att ändra uppfattning. Kommissionen väckte därför talan vid domstolen den 2 maj 1994.
22 Kommissionen har yrkat att domstolen skall
"- fastställa att Konungariket Belgien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt genom att inte fullständigt och korrekt införliva detta direktiv med belgisk rätt, och enligt artiklarna 5 och 189 i fördraget,
- förplikta Konungariket Belgien att ersätta rättegångskostnaderna."
23 Kommissionen har framställt tre anmärkningar avseende: a) felaktigt införlivande av artikel 2.1 och artikel 4.1 i direktivet, b) felaktigt införlivande av artikel 2.1 och 4.2 i direktivet, samt c) att införlivande av artiklarna 7 och 9 i direktivet inte har skett. Som en följd av den belgiska regeringens svaromål har kommissionen dragit tillbaka en anmärkning avseende att artikel 6.2 och artikel 9 i direktivet inte har införlivats.(11)
24 Det skall påminnas om att för den händelse domstolen finner att Konungariket Belgien inte har uppfyllt de särskilda skyldigheter som följer av direktivet, behöver frågan om huruvida Konungariket Belgien även har uppfyllt de skyldigheter som följer av artikel 5 i fördraget inte prövas.(12)
Rättsliga bedömningar
A - Anmärkningen avseende felaktigt införlivande av artikel 2.1(13) och artikel 4.1(14) i direktivet
25 Kommissionen har gjort gällande att enligt artikel 4.1 i direktivet skall alla de projekt som räknas upp i bilaga I bli föremål för en bedömning av miljöpåverkan. Medlemsstaterna kan därför inte göra någon inskränkning på detta område. I Belgien däremot är den obligatoriska bedömningen av inverkan på miljön inte säkerställd avseende alla de projekt som räknas upp i bilaga I.
26 Denna anmärkning består av två delar. Kommissionen har anfört:
- för det första att den belgiska staten inte inom tidsfristen har införlivat punkt 2 i bilaga I i förhållande till artikel 4.1 i direktivet på nationell nivå vad gäller kärnkraftverk, andra kärnreaktorer och anläggningar som enbart är avsedda för permanent lagring eller slutförvaring av radioaktivt avfall,
- för det andra att den flamländska regeringen felaktigt har införlivat punkt 6 i bilaga I i förhållande till artikel 4.1 i direktivet.(15)
a) Det felaktiga införlivandet av punkt 2 i bilaga I i förhållande till artikel 4.1 i direktivet
27 Konungariket Belgien har bestridit anmärkningen och har påpekat att förordningen av den 28 februari 1963 om allmänna bestämmelser om skydd för befolkning och arbetstagare mot skadlig verkan av joniserande strålning ändrades den 23 december 1993 genom en kunglig kungörelse i vilken föreskrivs en bedömning av miljöpåverkan(16) som överensstämmer med den bedömning som krävs i direktivet för de projekt som nämns i punkt 2 i bilaga I till direktivet.(17)
28 Kommissionen har dock vidhållit sin anmärkning. Den har klargjort vid sammanträdet att även om det införlivande som har gjorts genom den kungliga kungörelsen av den 23 december 1993 är i överensstämmelse med direktivet, kvarstår det faktum att detta införlivande inte har genomförts inom den tidsfrist som angivits i det motiverade yttrandet.
29 Det framgår av domstolens fasta rättspraxis(18) att kommissionen under sådana omständigheter kan begära att det fastställs att medlemsstaten har underlåtit att uppfylla sin skyldighet att införliva ett direktiv med sin nationella rätt inom den angivna tidsfristen. Kommissionens anmärkning skall därför godtas.
b) Det felaktiga införlivandet av punkt 6 i bilaga I i förhållande till artikel 4.1 i direktivet
30 Den tvistiga nationella bestämmelsen är artikel 3 i den ovan nämnda förordningen 89-928. Denna artikel innehåller en lista över de anläggningar som skall bli föremål för en bedömning av miljöpåverkan. I bestämmelsens punkt 6 definieras integrerade kemiska anläggningar som anläggningar "för omvandling genom kemiska processer av
a) omättade alifatiska kolväten med färre än 5 kolatomer per molekyl,
b) omättade cykliska kolväten, däribland aromater med färre än 9 kolatomer per molekyl,
med en kapacitet av 100 000 ton per år eller mer".
31 Enligt kommissionen ger en granskning av denna bestämmelse vid handen att det endast är de anläggningar som är avsedda för bearbetning av ämnen som avses i a(19) och b(20), och bland dessa anläggningar endast sådana med en minsta bearbetningskapacitet på 100 000 ton, som är föremål för bedömning av ett förfarande för miljöpåverkan. Punkt 6 i bilaga I till artikel 4.1 i direktivet innehåller emellertid inga sådana begränsningar.
32 Konungariket Belgien har bestridit detta och anser att begreppet "integrerade kemiska anläggningar" är alltför vagt. Detta har för övrigt kommissionen erkänt, eftersom den har föreslagit att direktivet skall ändras på denna punkt.(21) Under sådana omständigheter kan Konungariket Belgien inte klandras för sin tolkning av detta begrepp, när detta har skett i överensstämmelse med direktivets beskaffenhet. Konungariket Belgien har däremot vitsordat att de flamländska föreskrifterna inte innefattar de anläggningar som genom kemiska processer omvandlar mättade kolväten bland de offentliga eller privata projekt som skall bli föremål för en bedömning av miljöpåverkan. Enligt Konungariket Belgien beror detta utelämnande på att dessa kolväten knappast används som ämne i grundkemi. Konungariket Belgien har däremot vitsordat att denna typ av kolväte används inom den petrokemiska industrin, ett område inom vilket gemenskapslagstiftaren kräver en obligatorisk bedömning av miljöpåverkan.(22)
33 Sammanfattningsvis har Konungariket Belgien hävdat att den flamländska definitionen av begreppet "integrerade kemiska anläggningar" omfattar de viktigaste kemiska anläggningarna belägna på den flamländska regionens territorium.
34 Jag anser att Konungariket Belgien inte heller på denna punkt har fullgjort de skyldigheter som följer av direktivet.
35 Inledningsvis är jag av den åsikten att direktivet inte rymmer några oklarheter. Vad beträffar integrerade kemiska anläggningar föreskrivs inga begränsningar i direktivet för skyldigheten att göra en bedömning av miljöpåverkan. När gemenskapslagstiftaren däremot har avsett att begränsa denna skyldighet, har han uttryckligt föreskrivit detta.(23)
Om den tolkning som har förordats av Konungariket Belgien godtas, riskerar man att den jämvikt som har upprättats genom direktivet mellan de projekt som nämns i bilaga I och de som nämns i bilaga II sätts i fråga, eftersom vissa av de begränsningar som gemenskapslagstiftaren velat uppnå är avgörandet bland annat för förhållandet mellan artikel 4.1 (obligatorisk bedömning) och artikel 4.2 (villkorad bedömning) i direktivet.(24)
36 Vad gäller argumentet om att begreppet är oklart bör följande uppmärksammas:
- Begreppet "integrerade kemiska anläggningar" i bilaga I skall jämföras med vad som stadgas i punkt 6 i bilaga II. Därav följer att kemiska anläggningar faller under bilaga II och integrerade kemiska anläggningar under bilaga I.
- Även om det är riktigt att kommissionen haft för avsikt att precisera punkt 6 i bilaga I i förhållande till artikel 4.1 i direktivet, läggs inte tyngdpunkten på vad som menas med kemisk anläggning utan på ordet integrerad, vilket är den avgörande delen i det ifrågasatta begreppet. I enlighet med detta förslag utgörs integrerade kemiska anläggningar av "de anläggningar som är belägna inom ett geografiskt område där det finns flera industriella produktionsenheter för kemiska produkter, vilka, oavsett om de tillhör samma företag eller inte, är funktionsmässigt förbundna sinsemellan."(25)
37 Det kan konstateras att även om Konungariket Belgien har åberopat det oklara i ordet "integrerad", som ingår i det tvistiga begreppet, varken preciseras eller definieras detta begrepp i de flamländska föreskrifterna.
38 I den mån som den integrerade beskaffenheten av dessa anläggningar är avgörande, är bedömningen av om en kemisk anläggning är integrerad inte beroende av dess bearbetningskapacitet eller av det slag av kemiska ämnen som omvandlas där utan av förekomsten av produktionsenheter som är förbundna sinsemellan och som utgör en enda produktionsenhet vad avser funktionen.
Det mål som gemenskapslagstiftaren särskilt vill uppnå i detta sammanhang är att hindra uppkomsten av olägenheter i miljön genom etableringen av industrier som inte behöver vara särskilt stora för att olägenheterna på grund av produktionsenheternas integrerade beskaffenheten kan visa sig betydande.
39 Slutligen strider en sådan tolkning mot direktivets syfte. Det har redan konstaterats att genom direktivet upprättas ett system för bedömning av inverkan på miljön i avsikt att främja en politik som syftar till att förhindra uppkomsten av föroreningar och olägenheter i miljön(26):
"... den bästa miljöpolitiken är således att hindra uppkomsten av föroreningar och olägenheter vid källan i stället för att senare försöka motverka deras effekt. [Det är därför] nödvändigt att inverkan på miljön beaktas på ett så tidigt stadium som möjligt vid all teknisk planläggning och i olika beslutsprocesser. I detta syfte anges att förfaranden skall införas för bedömningen av sådan inverkan på miljön."(27)
40 Gemenskapslagstiftarens mål är således att tvinga medlemsstaterna att utrusta sig med de rättsliga instrument som gör det möjligt för dem att snabbt förebygga framtida situationer innan några skador uppkommer på miljön. I den flamländska regionens föreskrifter har emellertid detta mål uppenbart åsidosatts genom att framtida situationer inte förebyggs.
41 Bland de medel som införs genom direktivet för att uppnå detta mål - införandet av en politik för förhindrande av uppkomsten av föroreningar och olägenheter i miljön - har gemenskapslagstiftaren inrättat ett tydligt tillståndsförfarande för de projekt som kan orsaka sådana föroreningar och olägenheter. Det som jag betecknar som ett "tydligt tillstånd" kan definieras som ett tillstånd som behöriga myndigheter ger efter ett förfarande som gör det möjligt för dessa att insamla alla relevanta uppgifter om de risker som är förbundna med dessa projekt. "Tillstånd för offentliga och enskilda projekt som kan antas leda till betydande miljöpåverkan bör ges först efter det att en bedömning har gjorts av den huvudsakliga miljöpåverkan som projektet kan antas medföra. Denna bedömning bör ske med utgångspunkt i relevanta uppgifter från exploatören, med eventuell komplettering från myndigheterna och från dem som berörs av projektet ifråga."(28)
42 Den restriktiva tolkning som Konungariket Belgien har förordat leder således till att de myndigheter som är behöriga att utfärda tillstånd inte får del av den berörda allmänhetens åsikter vad gäller viktigare projekt för vilka gemenskapslagstiftaren kräver en bedömning av miljöpåverkan.
B - Anmärkningen avseende felaktigt införlivande av artikel 2.1 och artikel 4.2(29) i direktivet
43 Enligt kommissionen framgår det av artikel 4.2 i direktivet att medlemsstaterna i varje enskilt fall skall genomföra en konkret undersökning av de i bilaga II uppräknade projektens karaktär (i synnerhet art, storlek eller lokalisering) och därefter, på grundval av resultaten av denna undersökning, besluta om en bedömning av miljöpåverkan är nödvändig eller inte. Enligt artikel 4.2 andra stycket i direktivet kan medlemsstaterna förenkla denna undersökning genom att bestämma typen av projekt eller fastställa kriterier och/eller gränsvärden. Artikel 4.2 innebär således att medlemsstaterna måste genomföra en konkret undersökning av vad som är kännetecknande för varje projekt som redovisas i bilaga II. Medlemsstaterna får därför inte redan från början undanta vissa projekt som räknas upp i bilaga II från denna undersökning.
44 Konungariket Belgien har gjort gällande att kommissionen har tolkat bestämmelserna i direktivet felaktigt och har föreslagit att artikel 2.1 skall tolkas i jämförelse med artikel 4.2 i direktivet. Medlemsstaterna kan således skönsmässigt bedöma och avgöra vilka av de projekt som räknas upp i bilaga II som skall vara föremål för en obligatorisk bedömning av miljöpåverkan. Medlemsstaterna kan allmänt och i förväg göra bedömningen huruvida de projekt som redovisas i bilaga II är av sådan art att en bedömning av miljöpåverkan är överflödig.
45 Med hänsyn till den aktuella miljösituationen i den flamländska regionen har den flamländska regeringen i sina förordningar av den 23 mars 1989 bestämt att endast vissa av de grupper av projekt som uppräknas i bilaga II som uppfyller redan fastställda gränsvärden och andra kriterier - bland annat med hänsyn till sin art - skall vara underkastade ett förfarande för bedömning av miljöpåverkan. Den flamländska regeringen har därför underförstått bedömt att övriga projekt som avses i bilaga II är av sådan art att det inte är nödvändigt att underkasta dem en bedömning av deras inverkan på miljön i den flamländska regionen.
46 Den tyska regeringen anser i sitt interventionsyttrande att den belgiska regeringens tolkning av artikel 4.2 i direktivet är riktig.
47 Den teori som har utvecklats av Konungariket Belgien och Förbundsrepubliken Tyskland står enligt min mening inte i överensstämmelse med den vida definition som gemenskapslagstiftaren velat ge miljöbegreppet och strider mot direktivets syften.
48 Vad gäller direktivets syfte, som har undersökts ovan(30), kan detta inte anses förverkligat genom en sådan tolkning, eftersom det förfarande som den flamländska regeringen antagit inte ger den möjlighet att förutse och effektivt och snabbt förebygga framtida skador.
49 I överensstämmelse med det eftersträvade målet skall artikel 2.1 tolkas som den bestämmelse i vilken principen om den grundläggande skyldigheten att genomföra en bedömning av miljöpåverkan uttrycks. Medlemsstaterna skall säkerställa att projekt som kan antas medföra betydande miljöpåverkan blir föremål för en bedömning. Tillämpningen av denna princip föreskrivs i artikel 4; de projekt som redovisas i bilaga I medför nödvändigtvis miljöpåverkan i den mening som avses i artikel 2.1, medan de projekt som redovisas i bilaga II eventuellt medför miljöpåverkan. En undersökning är därför nödvändig i varje enskilt fall. Vad gäller de projekt som räknas upp i bilaga II ges medlemsstaterna enligt artikel 4.2 andra stycket en möjlighet att förenkla denna undersökning genom att fastställa kriterier och/eller gränsvärden.
50 Den frihet som medlemsstaterna har enligt artikel 4.2 när det gäller att bedöma vilket förfarande som skall följas på detta område innebär en möjlighet för dem att med beaktande av ett projekts karaktär särskilt undersöka huruvida en bedömning av miljöpåverkan är nödvändig. En fri bedömning innebär just en bedömning och inte en möjlighet att i förväg avstå från en sådan bedömning. Detta skulle däremot bli resultatet om Konungariket Belgiens tolkning av artikel 4.2 godtogs.
51 Det är uppenbart att listan över de projekt som är föremål för bedömningsförfarandet i den flamländska regionens föreskrifter inte omfattar alla de projekt som redovisas i bilaga II. Den på förhand gjorda uteslutningen av en hel grupp av de projekt som redovisas i bilaga II får till följd att det konkreta förverkligandet av ett projekt som tillhör den uteslutna gruppen således aldrig kommer att bli föremål för en bedömning av riskerna för miljön, även om projektets konkreta art skulle göra en sådan bedömning nödvändig. Således utgör lokaliseringen och områdets beskaffenhet (industriområde, bostadsområde) faktorer eller kännetecken som endast kan bedömas rent faktiskt i den utsträckning som varje sådan faktor kan förändras med tiden. Konungariket Belgiens tillvägagångssätt står därför inte i överensstämmelse med det förebyggande syfte som gemenskapslagstiftaren eftersträvar.
52 Av detta sista påpekande framgår att bestämningen av själva innebörden av begreppet "miljö" i direktivets mening är av avgörande betydelse.
53 Då det inte förekommer någon uttrycklig definition av detta begrepp i någon av de gemenskapsbestämmelser som rör miljöskydd, kan det påpekas att viss ledning för första gången ges i detta direktiv.
54 I det tredje övervägandet till direktivet föreskriver gemenskapslagstiftaren att det är "... nödvändigt att förverkliga en av gemenskapens målsättningar i fråga om miljöskydd och livskvalitet".(31) I elfte övervägandet stadgas att "[e]tt projekts miljöpåverkan bör bedömas med hänsyn till behovet av att skydda människors hälsa och bidra till livskvaliteten genom en förbättrad miljö samt för att säkerställa bevarandet av arternas mångfald och bibehålla ekosystemets förnyelseförmåga som en grundläggande resurs för allt liv".(32)
55 Gemenskapslagstiftarens mål är därför inte endast att förebygga riskerna för människors hälsa utan även att bidra till en förbättrad livskvalitet. Följaktligen har gemenskapslagstiftaren, genom att uttryckligen hänvisa till begreppet "livskvalitet", valt en vid definition av begreppet "miljö".
56 Att gemenskapslagstiftaren valt en vid definition av detta begrepp följer också av en analys av direktivets bestämmelser. Innebörden av begreppet "miljö" kan anses framgå av den uppräkning av de sektorer inom vilka lagstiftaren vill att en undersökning och bedömning av ett projekts påverkan skall utföras. Den omständigheten att sådana "faktorer" beaktas som människor, fauna och flora, mark, vatten, luft, klimat och landskap, samspelet mellan dessa olika faktorer, materiella tillgångar och kulturarv(33), lokaliseringen, utformningen och omfattningen av ett projekt(34), visar att denna uppräkning utgör en användbar beskrivning av begreppets innebörd.(35)
57 Ett godtagande av Konungariket Belgiens tolkning skulle innebära att en restriktiv definition av begreppet miljö antogs i strid med själva direktivet.
C - Anmärkningen avseende att artiklarna 7(36) och 9 i direktivet inte har införlivats
58 För de fall då miljöpåverkan sträcker sig utöver gränserna föreskrivs i artikel 7 de sätt på vilka den medlemsstat som riskerar att drabbas av denna påverkan skall inbegripas i förfarandet. Enligt artikel 9 skall medlemsstaten underrättas om det fattade beslutet.
59 Enligt kommissionen saknas bestämmelser om införlivande av artiklarna 7 och 9 i direktivet i de föreskrifter som utfärdats av den flamländska regionen och huvudstadsregionen Bryssel.
60 Den belgiska regeringen har i sitt svaromål medgivit att föreskrifter om införlivande av artiklarna 7 och 9 i direktivet saknas i den flamländska regionen och i huvudstadsregionen Bryssel. Den belgiska regeringen har vitsordat att den anmärkning som kommissionen har gjort avseende den flamländska regionen är befogad och har tillkännagivit åtgärder genom vilka dessa artiklar kommer att införlivas med nationell rätt.(37)
61 Det kan således konstateras att Konungariket Belgien inte har införlivat artiklarna 7 och 9 i direktivet med den flamländska regionens föreskrifter. Så länge de tillkännagivna åtgärderna varken har antagits eller trätt i kraft kommer Konungariket Belgien att fortsätta att åsidosätta sina skyldigheter.
62 Konungariket Belgien har däremot bestridit fördragsbrottet vad gäller huvudstadsregionen Bryssel. Enligt Konungariket Belgien är det med hänsyn till huvudstadsregionen Bryssels geografiska och urbana karaktär uteslutet att industriella anläggningar uppförs som kan tänkas ha sådan effekt på miljön att det får konsekvenser för övriga medlemsstater. Av den anledningen föreligger inget behov av införlivande.
63 Detta argument kan inte godtas. Argumentet utgår från antagandet att endast de projekt som lokaliseras till gränsområden kan orsaka olägenheter i andra - nödvändigtvis angränsande - medlemsstater och att ingen betydande industri är lokaliserad till det berörda området. Det har emellertid påvisats, även om så endast skulle vara fallet här, att detta områdes huvudsakligen urbana karaktär inte utesluter att industriella anläggningar uppförs som kan tänkas påverka miljön utanför gränserna. Som kommissionens ombud påpekade vid sammanträdet finns det inom huvudstadsregionen Bryssel kemiska och petrokemiska anläggningar som tillhör företagen Solvay, Chevron, BP och Petrofina. Den definition av begreppet miljö som gjorts av gemenskapslagstiftaren(38) och det mål som eftersträvas av gemenskapslagstiftaren(39) är knappast förenliga med en sådan tolkning. De argument som har anförts av Konungariket Belgien motsvarar en förlegad syn på de olägenheter som åsamkas miljön, i synnerhet som det inte innefattar alla former av föroreningar, särskilt luft- och vattenburna föroreningar.
Kommissionens anmärkning skall därför godtas även på denna punkt.
64 Jag föreslår därför att domstolen skall besluta enligt följande:
- Konungariket Belgien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, särskilt artiklarna 2, 4, 7, 9 och 12, genom att inte fullständigt och korrekt införliva detta direktiv med belgisk rätt.
- Konungariket Belgien skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) - EGT nr L 175, s. 40.
(2) - Moniteur belge av den 24 januari 1986.
(3) - Moniteur belge av den 22 november 1991, s. 26157.
(4) - Dom nr 54, Moniteur belge av den 11 juni 1988.
(5) - Moniteur belge av den 1 augusti 1992, s. 17340.
(6) - Moniteur belge av den 17 september 1985, s. 13304.
(7) - Moniteur belge av den 12 april 1962.
(8) - Moniteur belge av den 17 maj 1989, s. 8442.
(9) - Svaromål, s. 7 i den franska översättningen.
(10) - Moniteur belge av den 17 maj 1989, s. 8450.
(11) - Replik, s. 2 i den franska översättningen.
(12) - Se bland annat vad gäller senare rättspraxis dom av den 19 januari 1995, kommissionen mot Belgien (C-66/94, REG. s. I-149, punkt 6).
(13) - "1. Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, bland annat på grund av sin art, storlek eller lokalisering blir föremål för en bedömning av denna påverkan
innan tillstånd ges. De projekt som skall omfattas av sådan bedömning anges i artikel 4."
(14) - "1. Om inte annat följer av artikel 2.3 skall projekt inom de grupper som redovisas i bilaga I bli föremål för en bedömning (miljökonsekvensbeskrivning) i enlighet med artikel 5-10."
(15) - Integrerade kemiska anläggningar.
(16) - Moniteur belge av den 2 februari 1994, s. 2133.
(17) - "Värmekraftverk och andra förbränningsanläggningar med en värmeproduktion på 300 megawatt eller mer samt kärnkraftverk och andra kärnreaktorer (utom forskningsanläggningar som producerar och omvandlar klyvbara och fertila material och vilkas maximala kapacitet inte överstiger 1 kilowatt kontinuerlig termisk last)."
(18) - Den senaste domen avkunnades den 13 juli 1995, kommissionen mot Belgien (C-216/94, REG s. I-2155, punkterna 10 och 11).
(19) - Det vill säga butan, metan, propan och etan.
(20) - Det vill säga de processer som innefattar benzen.
(21) - Förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 85/337/EEG (KOM(93) 575 slutlig av den 16 mars 1994).
(22) - Punkt 1 i bilaga I.
(23) - Se punkterna 1, 2, 5, 7 och 8 i bilaga I.
(24) - Se till exempel punkt 10 d i bilaga II: hamnar vid inre vattenvägar i förhållande till kapacitet för mottagande av fartyg.
(25) - Förslag till direktiv om ändring av direktiv 85/337.
(26) - Se punkt 2 ovan.
(27) - Första övervägandet i direktivet.
(28) - Sjätte övervägandet i direktivet.
(29) - "2. Projekt inom de grupper som redovisas i bilaga II skall bli föremål för en bedömning (miljökonsekvensbeskrivning) i enlighet med artikel 5-10 när medlemsstaterna anser att detta krävs på grund av projektets karaktär. I detta syfte kan medlemsstaterna bland annat bestämma att en bedömning skall göras för vissa typer av projekt eller fastställa sådana kriterier eller gränsvärden som krävs för att avgöra vilka projekt, hänförliga till de grupper som anges i bilaga II, som skall bli föremål för en bedömning enligt artikel 5-10."
(30) - Se punkt 38-42 ovan.
(31) - Min kursivering.
(32) - Min kursivering.
(33) - Artikel 3 i direktivet.
(34) - Artikel 5 i direktivet.
(35) - Se Krämer, L.: "Environnement", i Juris-classeurs, häfte 1900, 1994, s. 13.
(36) - "Om en medlemsstat uppmärksammar att ett projekt kan antas medföra en betydande inverkan på miljön i en annan medlemsstat eller om en medlemsstat som kan komma att beröras i betydande grad begär det, skall den medlemsstat inom vilken projektet avses att utföras till den andra medlemsstaten vidarebefordra de uppgifter som inhämtats enligt artikel 5, samtidigt som uppgifterna görs tillgängliga för de egna medborgarna. Denna information skall ligga till grund för ett sådant samråd som är nödvändigt inom ramen för de bilaterala relationerna mellan två medlemsstater på ömsesidig och jämställd grund."
(37) - Svaromålet, punkt 5.
(38) - Se mitt förslag på denna punkt.
(39) - Se ovan punkt 38-42.