62009CC0161_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Въведение
1. Настоящото преюдициално запитване е отправено от Symvoulio tis Epikrateias (Върховен административен съд) (Гърция) и се отнася до преценката на съвместимостта с правото на Съюза на национално законодателство, което разделя територията, на която се произвеждат коринтски стафиди на различни зони, въвежда забрана за движение на стафиди между някои от тези зони и установява изчерпателен списък на пристанищата, през които стафидите трябва да бъдат изнасяни.
II – Правна уредба
А – Право на Съюза
1. Първично право
2. Член 29 ЕО гласи, че „[к]оличествените ограничения върху износа и всички мерки, имащи равностоен ефект, се забраняват между държавите членки“.
3. Член 30 ЕО от своя страна предвижда, че „[р]азпоредбите на членове 28 и 29 не са пречка за налагането на забрани или ограничения върху вноса, износа или транзитното преминаване на стоки, основаващи се на съображенията за обществен морал, обществен ред или обществена сигурност; за закрила на живота и здравето на хората, животните или растенията; за закрила на националните богатства с художествена, историческа или архитектурна стойност; за закрила на индустриалната или търговската собственост. Тези забрани или ограничения не могат да представляват средство за произволна дискриминация или прикрито ограничение върху търговията между държавите членки“.
4. Член 32, параграф 1 ЕО гласи, че „[о]бщият пазар обхваща земеделието и търговията със селскостопански продукти. Понятието „селскостопански продукти“ означава продукти на почвата, на животновъдството, на рибарството, както и продукти след първична преработка, пряко свързани с тези продукти“.
5. Параграф 2 от същия член гласи, че „[п]редвидените правила за създаването на общ пазар се прилагат и по отношение на селскостопанските продукти, освен ако в членове 33 до 38 е предвидено друго“.
6. По силата на член 32, параграф 3 ЕО селскостопанските продукти са изброени в списъка, който е предмет на приложение I ЕО, в глава 8 от което е посочено: „Месести и черупкови плодове; кори от цитрусови плодове и пъпеши“.
7. Параграфи 1 и 2 от член 34 ЕО постановяват, че:
„1. За постигане на целите, заложени в член 33, се създава обща организация на селскостопанските пазари.
Тази организация приема една от следните форми, в зависимост от съответния продукт:
а) общи правила на конкуренцията;
б) задължителна координация на организираните по различен начин национални пазари;
в) организация на европейския пазар.
2. Общата организация, създадена в съответствие с параграф 1, може да обхваща всички мерки, необходими за постигането на целите, предвидени в член 33, в частност регулирането на цените, помощите за производство и пускането на пазара на различни продукти, мерките за съхраняване и мерките при отлагане на доставките, както и общ механизъм за стабилизиране на вноса или износа.
Тя се ограничава само до осъществяването на целите, предвидени в член 33 и изключва дискриминацията между производителите или потребителите в рамките на Общността.
Всяка обща ценова политика се основава на общи критерии и единни методи за изчисление“.
2. Вторично право, приложимо за производството на коринтски стафиди към момента на спора в главното производство
8. В член 1 от Регламент (ЕО) № 2201/96 на Съвета(2) от 28 октомври 1996 година относно общата организация на пазарите на продукти от преработени плодове и зеленчуци (наричан по-нататък „Регламент № 2201/96“) се предвижда, че създадената от него обща организация наред с другото обхваща сушеното грозде (код по КН 0803 20).
3. Вторично право относно защитените наименования за произход
9. Регламент (EО) № 1549/98 на Комисията от 17 юли 1998 година за допълнение на приложението към Регламент (ЕО) № 1107/96 относно регистрацията на географски указания и наименования за произход по процедурата, определена в член 17 от Регламент (EИО) № 2081/92 на Съвета(3), позволява регистрацията на наименованието „Κορινθιακή σταφίδα Βοστίτσα (Korinthiaki Stafida Vostitsa)“ като защитено наименование за произход (наричано по-нататък „ЗНП“).
10. С Регламент (ЕО) № 483/2008 на Комисията(4) от 30 май 2008 година относно регистрацията на някои наименования в Регистъра на защитените наименования за произход и защитените географски указания (Σταφίδα Ζακύνθου (Stafida Zakynthou) (ЗНП), Miód wrzosowy z Borów Dolnośląskich (ЗГУ), Chodské pivo (ЗГУ) Σταφίδα Ζακύνθου (Stafida Zakynthou — стафида от Zanthe) се регистрира като ЗНП в съответствие с Регламент (ЕО) № 510/2006(5) .
Б – Национално законодателство и правна уредба
11. Закон 553/1977 относно мерките за защита и подпомагане на износа на коринтски стафиди и други свързани с това въпроси (FEK A’73) (наричан по-нататък „Закон 553/1977“) прави разграничение между различните зони в Гърция, в които се произвеждат коринтските стафиди, и определя условията за движението и износа на посочените стафиди.
12. В частност член 1 гласи, че:
„1. Площите, на които се отглеждат коринтски стафиди, са разделени по следния начин:
а) зона A, която включва околия Aigialeia и бившите общини Erineo, Krathida и Felloï от департамент Achaïe, както и департамент Коринт;
б) зона Б, която включва департаментите Zante и Céphalonie, остров Lefkada, департамент Ileia, департамент Achaïe (с изключение на околия Aigialeia, бившите общини Erineo, Krathida и Felloï) и департамент Messénie.
2. В зона А са забранени вносът, съхранението и пакетирането на коринтски стафиди с произход от зона Б, както и последващият им износ в чужбина.
3. Вносът в зона Б на коринтски стафиди с произход от зона А е разрешен, както и износът на стафидите след смесването им с тези от посочената зона при спазване на предвидените в член 2, параграфи 3 и 4 от този закон условия.
4. Забранен е транспортът от департамент Achaïe в департамент Коринт и обратно и пакетирането на коринтски стафиди от околия Aigialeia и бившите общини Erineo, Krathida и Felloï“.
13. Член 2 продължава:
„1. Всички опаковки, които съдържат произведени в зона А коринтски стафиди, пакетирани в тази зона и предназначени за износ, задължително се маркират с буквата „А“ и обозначението:
а) „ΒΟΣΤΙΤΣΑ“ („VOSTIZZA“), когато се касае за коринтски стафиди, произведени в околия Aigialeia и бившите общини Erineo, Krathida и Felloï от департамент Achaïe, пакетирани в тази зона и изнасяни от пристанище Aigio;
б) „ΚΟΡΦΟΣ“ [„KORFOS“] („GULF“), когато се касае за коринтски стафиди, произведени в департамент Коринт, пакетирани там и изнасяни от пристанища Kiato и Коринт.
2. Разрешено е в различните опаковки с коринтски стафиди от горепосочените зони да се слагат проспекти или рекламни материали, описващи качеството, и по-общо — значението на обозначенията „Vostizza“ или „Gulf“.
3. Всички видове опаковки, които съдържат коринтски стафиди, получени при смесване на стафиди от зоните А и Б, пакетирани в зона Б, задължително носят обозначението „PROVINCIAL“ и, по желание, името на мястото на пакетиране.
4. Всички видове опаковки, които съдържат коринтски стафиди, произведени в зона Б, пакетирани в тази зона и предназначени за износ, носят задължително обозначението „PROVINCIAL“ и посочените по-долу обозначения, като се изключват всички други:
а) „ZANTE“ за произведени и пакетирани в Zante коринтски стафиди, както и за пакетирани в зона Б като цяло коринтски стафиди с произход от остров Zante и изнасяни в чужбина от което и да е пристанище от зона Б;
б) „CEPHALLONIA“ за произведени и пакетирани в Céphalonie или Lefkada коринтски стафиди, както и за пакетирани в зона Б като цяло коринтски стафиди с произход от департамент Céphalonie и остров Lefkada […] и изнасяни в чужбина от което и да е пристанище от зона Б;
в) „AMALIAS“ за пакетирани в област Amaliada коринтски стафиди, както и за пакетирани в зона Б като цяло коринтски стафиди с произход от област Amaliada […], от департамент Ileia […] и изнасяни в чужбина от което и да е пристанище от зона Б;
г) „PYRGOS“ за коринтски стафиди, пакетирани в област Pyrgos и Katakolon от департамент Ileia и изнасяни в чужбина от пристанище Katakolon;
д) „PATRAS“ за коринтски стафиди, пакетирани в област Patras и изнасяни в чужбина от пристанище Patras;
е) „KALAMATA“ за коринтски стафиди, пакетирани в област Kalamata и изнасяни в чужбина от пристанище Kalamata;
[…]“
14. Член 3, параграф 1 от Закон 553/1977 регламентира условията за износ на коринтски стафиди по следния начин:
„Износът в чужбина на коринтски стафиди се извършва по следния начин:
а) маркираните с обозначението „Vostizza“ — от пристанище Aigio;
б) маркираните с обозначението „Gulf“ — от пристанищата на Corinthe и на Kiato;
в) маркираните с обозначенията „Zante“, „Céphalonie“ и „Amalias“ — от всички пристанища от зона Б, от които се извършва износ;
г) маркираните с обозначението „Pyrgos“ — от пристанище Katakolon;
д) маркираните с обозначението „Patras“ — от пристанище Patras;
е) маркираните с обозначението „Kalamata“ — от пристанище Kalamata;
[…]“
15. В параграф 2 от същия член се посочва, че „при невъзможност за приближаване или товарене на плавателни съдове в пристанищата на Aigio и окръг Коринт, при условие че се гарантира идентичността на товара, е разрешен транспортът към пристанище Patras […]“.
16. Член 4 гласи:
„1. Параграфи 1 и 2 от член 54 от Закон 2490/1955 относно кодификацията на разпоредбите за защитата на коринтските стафиди и съдържащ разпоредби относно независимата организация за сушеното грозде, изменен с член 5 от Закон 3541/1956, се заменят със следния текст:
„1. За да се подобри качеството на пакетираните и изнасяни стафиди, операторите на инсталации за пакетиране на стафиди, лицата, които наемат инсталации за обработка на стафиди или участват в този процес, трябва да доставят в депата на ASO получените при обработката на стафидите отпадъци. Тези отпадъци представляват много малък процент от нетното количество стафиди, което се изнася или се разпространява за местна консумация. Този процент задължително се доставя на съответния филиал на ASO заедно с всякакви други количества отпадъци, получени при обработката на стафидите, в съответствие с горепосоченото, които се изнасят или разпространяват с правото на компенсиране на допълнителните количества, доставени за износ или за разпространение за местна консумация през същата година на износ“.
17. С постановление № 442597 на министъра на земеделието от 22 ноември 1993 г. наименованието „Vostizza“ се признава на национално равнище като защитено наименование за произход на коринтски стафиди, произведени от грозде от сорта „черно коринтско грозде“, отгледано в областта на околия Aigialeia.
18. Постановление № 39946 на министъра на земеделието от 4 ноември 1999 г. предвижда условията, при които дадени количества грозде трябва да бъдат изтегляни от преработка поради съображения за качество и създава орган за събиране и управление на количествата, които трябва да бъдат изтеглени.
III – Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
19. Към момента на настъпване на фактите по делото в главното производство K. Fragkopoulos kai SIA O.E., което в хода на главното производство се преобразува в Kakavetsos-Fragkopoulos АЕ Eperxergasias kai Emporias Stafidas (наричано по-нататък „Fragkopoulos“), е събирателно дружество по гръцкото право, чиято основна дейност е преработката, обработката и предлагането на пазара на коринтски стафиди. Fragkopoulos е установено в област Kiato в Коринт.
20. Гръцкото законодателство разделя на две територията, в която се произвеждат коринтски стафиди — зона А и зона Б. Произведените в зона Б стафиди се считат за по-нискокачествени от произведените в зона A. Вследствие на това на производителите от зона Б е разрешено да въвеждат в тяхната зона коринтски стафиди от зона А, за да ги смесват с произведените там коринтски стафиди. Движението на произведените в зона Б стафиди е свободно в рамките на тази зона и те могат да бъдат изнасяни в чужбина, при условие че се спазват разпоредбите на Закон 553/1977 относно етикетирането на стоките. При пакетиране и предлагане на пазара на смес от стафиди от зона Б и зона А производителите от зона Б трябва да спазват националното законодателство, което ги задължава да слагат етикет с обозначението „Provincial“, последвано от името на областта на произход, което дава информация на потребителя, че това наистина е смес от коринтски стафиди. Не е разрешено обаче движението на коринтски стафиди от зона Б към зона А. С други думи, на производител от зона А не е разрешено да въвежда в своята зона коринтски стафиди с произход от зона Б. Във вътрешността на зона Б единствено стафидите „Stafida Zakynthou“ (стафиди от Zanthe) се ползват със ЗНП, регистрирано на равнище на Съюза от 2008 г.
21. Зона А, в която се счита, че се произвеждат коринтски стафиди с по-високо качество, е разделена на две подзони. В първата подзона A се произвеждат стафиди, наречени „Vostizza“, със ЗНП на национално равнище от 1993 г. и на равнище на Съюза от 1998 г. Коринтските стафиди, произвеждани във втората подзона, въпреки че са с по-високо качество от тези от зона Б, са все пак по-нискокачествени от произвежданите в първата подзона А. На производителите, установени в първата подзона A, не е разрешено да въвеждат стафиди с произход от втората подзона A, и обратно.
22. Освен това на всяка зона съответстват определени, поименно посочени в националното законодателство пристанища, през които изключително трябва да преминават стафидите за износ в чужбина(6) .
23. Следователно по смисъла на националното законодателство Fragkopoulos е установено в зона A, и по-точно — във втората подзона A, която не е защитена със ЗНП и в която се произвеждат стафиди от категорията „Gulf“. Fragkopoulos изнася в чужбина цялото количество стафиди, което предлага на пазара. В съдебното заседание то уточнява, че 90 % от продукцията му се изнася за държави членки на Съюза, а останалите 10 % се изнасят за трети държави.
24. През юни 2001 г., изправено пред постоянен спад на производството на стафиди в неговата област, Fragkopoulos иска от областната дирекция по земеделие на автономната епархия на окръг Коринт разрешение за транспортиране и преработване в неговия завод, разположен в област Kiato, следователно в окръг Коринт, на коринтски стафиди, независимо от произхода им, т.е. произведени в зона Б или в първата подзона А. Fragkopoulos обяснява, че производствените му мощности са много по-големи от необходимите за обработката и пакетирането единствено на стафиди от категорията „Gulf“, че е направило значителни инвестиции за подобряване на оборудването и че без достатъчно суровини за поддържане на дейността му скоро ще бъде обречено на фалит.
25. С решение № 10037 от 27 юни 2001 г. искането на Fragkopoulos е отхвърлено от директора по земеделието на автономната епархия на окръг Коринт с мотива, че Закон 553/1977 ясно предвижда, че единствено стафидите с произход от втората подзона А могат да бъдат обработвани, складирани, преработвани и пакетирани в окръг Коринт и че не е възможно никакво движение на стафиди от зона Б и от първата подзона А на територията на втората подзона А.
26. На 17 септември 2001 г. Fragkopoulos подава до Symvoulio tis Epikrateias жалба за отмяна на решение № 10037 от 27 юни 2001 г. То смята, че Закон 553/1977 ограничава по недопустим начин икономическата му свобода и свободата му в конкуренцията. Освен това било безспорно, че този закон поставя установените в зона Б производители в много благоприятно положение в сравнение с това на производителите от зона А. Тъй като производителите от зона Б могат да въвеждат в нея стафиди от зона А, това води до намаляване на количеството налични суровини в зона А и по-този начин не се използва достатъчно капацитетът на предприятията, установени в зона А. Доколкото установените в зона Б предприятия разполагат с повече суровини, производството им е по-голямо и следователно са по-конкурентоспособни. Fragkopoulos твърди, че общото производство на стафиди в областта на департамент Коринт достига 9 000 тона, обработвани от пет предприятия, докато в зона Б четири действащи предприятия обработват 20 000 тона. Fragkopoulos смята, че при тези условия за установените в зона А предприятия има голяма опасност от икономически спад. Освен това целта на законодателството, а именно забраната за смесване в зона А на стафиди от зона Б със стафиди от зона А, за да се защити качеството на стафидите в зона А като цяло и на стафидите „Vostizza“, в частност би могло да се постигне чрез по-малко ограничителни мерки. Fragkopoulos освен това уточнява, че не цели нито да получи разрешение да смесва в завода си различни сортове коринтски стафиди, нито да влошава качеството им, а желае единствено да получи разрешение да въвежда коринтски стафиди от други области, да ги обработва и изнася, като продължава да спазва предвидените в член 2 от Закон 553/1977 задължения във връзка с етикетирането. В това отношение за него е без особено значение, че стафидите от първата подзона А трябва да изгубят своето ЗНП, ако се движат в неговата област, тъй като Fragkopoulos цели единствено да увеличи количеството на производството си, без да се стреми към предлагане на пазара на продукти със ЗНП. Поради всички тези причини Fragkopoulos смята, че националното законодателство противоречи на членове 28 ЕО, 29 ЕО и член 34, параграф 2 ЕО.
27. Тъй като очевидно среща затруднения при тълкуването на правото на Съюза, Symvoulio tis Epikrateias решава да спре производството и да постави на Съда на Европейския съюз с внесен на 8 май 2009 г. на основание член 234 ЕО акт за преюдициално запитване следните три преюдициални въпроса:
„1. Може ли предприятие, което се намира в положението на жалбоподателя, а именно предприятие за обработка и пакетиране на стафиди, установено в определен район на страната, в който има законно установена забрана за въвеждане за обработка и пакетиране на различни сортове стафиди с произход от други райони на страната, като последицата от това е, че то не може да изнася обработените от него стафиди от посочените сортове, да се позове пред съд на несъответствието на тези законодателни мерки с член 29 ЕО?
2) При утвърдителен отговор на първия въпрос, противоречат ли на член 29 ЕО, който забранява количествени ограничения на износа или мерки с равностоен ефект, разпоредби като гръцките вътрешноправни разпоредби, въз основа на които следва да бъде разрешен настоящият спор, и които, от една страна, забраняват въвеждането, складирането и обработката на грозде от различни райони на страната в определен район, в който е разрешено да се обработва само произведеното в него грозде, с цел последващия му износ, а от друга страна, запазват защитеното наименование за произход само за гроздето, което е обработено и пакетирано в района, в който е произведено?
3) При утвърдителен отговор на втория въпрос, защитата на качеството на един продукт, който е географски определен от вътрешен закон на държава членка и за който не е признато, че може да има специфично отличително наименование, което да указва, поради неговия произход от определен географски район, общопризнатото превъзходство на неговото качество и уникалния му характер, представлява ли или не по смисъла на член 30 ЕО позволена от закона цел от [обществен] интерес, позволяваща да се дерогира член 29 ЕО, който забранява количествените ограничения на износа на този продукт и мерките с равностоен ефект?“.
IV – Производството пред Съда
28. Жалбоподателят в главното производство, гръцкото правителство, нидерландското правителство и Европейската комисия представят на Съда писмените си становища.
29. В проведеното на 8 юли 2010 г. съдебно заседание жалбоподателят в главното производство, гръцкото правителство и Комисията излагат устно становищата си.
V – Правен анализ
А –	Предварителни бележки
30. При формулирането на въпросите запитващата юрисдикция се съсредоточава върху член 29 ЕО. Въпреки това, преди да пристъпя към преценка на съвместимостта на националното законодателство с първичното право на Съюза, трябва да проверя дали съществуват норми на вторичното право, които могат да бъдат полезни в рамките на това производство за постановяване на преюдициално заключение. Освен това жалбоподателят се позовава също и на съществуването на забранена на основание на член 28 ЕО мярка. Следователно трябва предварително да изследвам последователно тези два въпроса, за да се предоставят на запитващата юрисдикция всички насоки за тълкуване на общностното право, които могат да бъдат полезни за решаване на делото, с което тя е сезирана, независимо дали ги е посочила във въпросите си(7) .
31. На първо място, за коринтските стафиди се прилагат разпоредбите на общата организация на пазарите на продукти от преработени плодове и зеленчуци, създадена на 1 януари 2008 г. с Регламент (ЕО) №°1234/200 7, наречен „Общ регламент за ООП“(8) . Към момента на настъпване на фактите, предмет на главното производство, за коринтските стафиди се прилагат разпоредбите на общата организация на пазарите, създадена с Регламент №°2201/96 и с различни регламенти за прилагане, които се отнасят по-конкретно до стафидите(9) .
32. Според мен обаче тези регламенти не съдържат нито една изрична разпоредба, въз основа на която да може да се разгледа съвместимостта на националния закон. Всъщност условията за движение на стафидите на националните територии, както и условията, при които може да се организира износът им, не са уредени като такива от общата организация на пазарите. Последната въвежда например принципа на помощи за култивиране(10), условия за изкупуване от агенциите за съхранение на въпросните продукти(11) и позволява да се определи минималната вносна цена на стафидите, както и компенсационните такси(12) . Регламентите за прилагане на общата организация на пазарите в специфичния сектор на стафидите изясняват прилагането на помощи за специални райони за отглеждане на опредени сортове грозде за сушене (що се отнася до Регламент (ЕО) № 1621/1999), правилата за съхранение (що се отнася до Регламент (ЕО) № 1622/99 в редакцията му, приложима към фактите по настоящия случай), минималните пазарни характеристики на определени сортове сушено грозде (що се отнася до Регламент (ЕО) № 1666/99).
33. Следователно общата организация на пазарите и регламентите за нейното прилагане са с главно технически характер, чиято връзка с фактите, предмет на главното производство не е очевидна. Единствено в член 21, параграф 2 от Регламент № 2201/96 има изрична обща забрана за всякакви количествени ограничения или мерки с равностоен ефект, но само по отношение на вноса от трети страни.
34. Според постоянната съдебна практика обаче членове 28 ЕО и 29 ЕО, отнасящи се до премахването на количествените ограничения и всички мерки с равностоен ефект по отношение на вноса и износа, се смятат за неразделна част от общите организации на пазарите(13) по принцип, с което би могло да се обясни мълчанието на Регламент № 2201/96 по този въпрос. Следователно всяка разпоредба или национална мярка, която може да измени потоците на внос или износ(14), с други думи, която може да възпрепятства търговията в рамките на Общността(15), е несъвместима с принципите, въведени с общата организация на пазарите, която по традиция се основава на свободата на търговските сделки(16), както и на принципа за отворен пазар, до който всички производители имат свободен достъп(17) . Съществуването на обща организация на пазарите, въпреки че в текстовете си тя не възпроизвежда съответните разпоредби от Договора за ЕО, не освобождава държавите членки от задължението да разгледат правната си уредба в светлината на посочените разпоредби, след като Съдът е приел, че след изтичането на преходния период и като се има предвид текстът на член 32, параграф 2 ЕО, вече не е необходимо в регламентите за обща организация на пазарите да се повтарят наложените от Договора забрани(18) . Очевидно ще трябва все пак да се върна на този въпрос, тъй като съществуването на обща организация на пазарите в даден сектор кара Съда да възприеме малко по-различен тест от този, който обикновено прилага, за да стигне до извода за наличието на забранена по силата на член 29 ЕО национална мярка(19) .
35. На второ място и тъй като вече е ясно, че въпреки съществуването на обща организация на пазарите предмет на контрола може да бъде преценката на съвместимостта на Закон № 553/1977 с разпоредбите на първичното право на Съюза, по настоящото дело може да се постави въпросът дали е уместно контролът ни да се основе на евентуално нарушение на член 28 ЕО.
36. Всъщност Fragkopoulos поддържа, че член 1 от Закон 553/1977 представлява също така количествено ограничение на вноса, доколкото въвежда абсолютна забрана за „внос“ на коринтски стафиди от зона Б или от първата подзона А във втората подзона А. Разбира се, тази забрана няма трансгранично измерение, тъй като става въпрос единствено за границите между области в една и съща държава членка, но според жалбоподателя в главното производство за Съда нямало значение дали става въпрос за междудържавни или вътрешнодържавни граници. В подкрепа на твърдението си Fragkopoulos се позовава на Решение по дело Simitzi(20) и на Решение по дело Carbonati Apuani(21) .
37. В тези две решения Съдът е трябвало да прецени, което представлява съществена разлика с настоящото дело, съществуването на такси с равностоен на митата ефект и в този специфичен контекст е приел, че такива такси могат да бъдат налице при събиране на такси при преминаване на вътрешна за държава членка граница. В посоченото по-горе Решение по дело Simitzi става дума точно за такса за внос и износ, събирана в момента, в който стоките, внесени от друга държава членка или изнесени в нея, преминават границата на Додеканесе. Следователно Съдът не прилага член 28 ЕО, но при всички случаи жалбоподателят в главното производство, който е с гръцко гражданство, действително внася стоки с произход от други държави членки. Що се отнася до посоченото по-горе Решение по дело Carbonati Apuani, в него Съдът определя като такса с равностоен на мито ефект такса, която в дадения случай се събира в момента, в който добитият мрамор излиза от територията на общината, без изобщо да става въпрос за съществуването на мярка с равностоен на количествени ограничения на вноса ефект.
38. Не виждам как Съдът може да приеме, че член 1 от националното законодателство попада в приложното поле на член 28 ЕО. Въпросът за движението на коринтските стафиди, произведени в Гърция на територията на различните зони от гръцката територия, както са определени в Закон 553/1977, по никакъв начин не представлява внос според дефиницията на това понятие по смисъла на правото на Съюза. В преюдициалното си запитване запитващата юрисдикция освен това уточнява, че макар в Закон 553/1977 гръцкият законодател да използва думата „внос“, последната трябва да бъде разбирана не буквално, а по-скоро в смисъл на „въвеждане“(22), което действително смятам за по-подходящо за обозначаване на движение на стоки между различни области на една и съща държава членка. Освен това, както признава гръцкото правителство в съдебното заседание, Закон 553/1977 изглежда не засяга в по-голяма степен от другите национални разпоредби относно коринтските стафиди вноса на гръцка територия на стафиди с произход от други държави членки. При всички случаи това не е предметът на националното законодателство, което разглеждаме. Следователно запитващата юрисдикция правилно фокусира запитването си върху член 29 ЕО(23) .
Б –	По първия и втория въпрос
39. Първият въпрос може да бъде разрешен без големи затруднения, още повече че нито една от представилите писмени становища заинтересовани страни не оспорва факта, че Fragkopoulos има право да се позовава на член 29 ЕО.
40. От една страна, член 29 ЕО отдавна е признат за директно приложим и предоставящ на индивидите права, които националните юрисдикции трябва да опазват(24) . От друга страна, засягането на обема на търговския обмен за износ, най-малкото потенциално, е следствие от първоначалната забрана за движение на коринтски стафиди между различните зони. Логично е, че като не могат да се движат между областите на съответната държава членка, тези стафиди няма да могат и да бъдат изнасяни. При тази хипотеза е естествено да се направи паралел с посоченото по-горе Решение по дело Jersey Produce Marketing Organisation. Освен това в член 1, параграфи 2 и 4 от Закон 553/1977 се съдържат две изрични забрани за износ на коринтски стафиди, ако не отговарят на условията, наложени от този закон за обработката, съхранението и пакетирането на местно равнище.
41. Поради това предлагам на първия поставен въпрос да се даде положителен отговор в смисъл, че предприятие, което се намира в положението на жалбоподателя, а именно предприятие за обработка и пакетиране на стафиди, установено в определен район на държавата членка, в който има установена от национален закон забрана за въвеждане на различни сортове стафиди с произход от други райони на държавата членка за обработка и пакетиране, като последицата от това е, че то не може да изнася обработените от него стафиди от посочените по-горе сортове, може да се позове пред съд на противоречието на тези законодателни мерки с член 29 ЕО.
42. Остава да се реши въпросът дали националната мярка действително представлява количествено ограничение или мярка с равностоен на количествено ограничение на износа ефект, и двете забранени от член 29 ЕО. Доколкото гръцкото законодателство не въвежда преки количествени ограничения на износа, а на пръв поглед само го канализира, то не представлява количествено ограничение. Тогава трябва да се определи дали националното законодателство представлява мярка с равностоен на количествено ограничение на износа ефект. За тази цел трябва да се определят условията, които трябва да са налице, за да съществува такава мярка с равностоен ефект.
43. В това отношение практиката на Съда е доста променлива(25) .
44. Първоначално Съдът привежда в съответствие „теста“ по член 29 ЕО с този по член 28 ЕО. С други думи, съдебната практика по дело Dassonville(26) се прилага без разлика за мерките с равностоен на количествени ограничения на вноса ефект и за мерките с равностоен на количествени ограничения на износа ефект.
45. Вероятно страхувайки се, че по този начин е отворил „кутията на Пандора“, при постановяване на Решение по дело Groenveld Съдът прави разграничение между мерките, посочени в член 28 ЕО и тези, посочени в член 29 ЕО, така че да ограничи приложното поле на член 29 ЕО само до „мерките, които имат за цел или резултат специфично ограничаване на потоците на износа и по този начин — установяване на разлика в третирането между вътрешната търговия на дадена държава членка и външната ѝ търговия по начин, който да осигури специално предимство на националното производство или на вътрешния пазар на съответната държава, в ущърб на производството или търговията на други държави членки“(27) . Следователно за квалифицирането на дадена мярка като мярка с равностоен на количествено ограничение на износа ефект тестът „Groenveld“ изисква наличие на три особено ограничителни условия и най-вече предполага, че член 29 ЕО се прилага само при наличие на дискриминационна мярка.
46. След това Съдът потвърждава, поне принципно, теста „Groenveld“. Дори наскоро, когато е приканен от генералния адвокат да го измени по повод на дело Gysbrechts и Santurel Inter, посочено по-горе, Съдът отново използва принципното съображение, изведено от посочената по-горе съдебна практика по дело Groenveld(28) . Въпреки това в своята практика Съдът невинаги е проверявал с еднаква строгост дали трите условия на теста „Groenveld“ действително са налице. Мога да подкрепя изложението си с три примера.
47. Първо, в известен брой решения(29) Съдът изглежда изоставя последната част от третото условие, а именно специалното предимство за националното производство, получено чрез спорната мярка, да бъде в ущърб на производството или търговията на други държави членки.
48. След това в посоченото по-горе Решение по дело Gysbrechts и Santurel Inter, след като припомня посочената по-горе съдебна практика по дело Groenveld, Съдът все пак не проверява дали трите условия на теста „Groenveld“ са налице в случая. Впрочем генералният адвокат обръща внимание на Съда, че стриктно прилагане на условията на посочения тест не би му позволило да стигне до извод за съществуването на мярка с равностоен на количествено ограничение на износа ефект(30) . Предвид обстоятелствата Съдът приема, че разглежданата забрана, въпреки че се прилага без разлика, „има по-значими последици за трансграничните продажби“(31) и че тогава трябва да се смята, че разглежданата мярка „все пак засяга фактически повече стоките, които напускат пазара на държавата членка на износа, отколкото пускането в продажба на стоките на националния пазар на посочената държава членка“(32) . От този единствен преглед Съдът прави извод за съществуването на мярка с равностоен на количествени ограничения на износа ефект.
49. Накрая, когато по делото става въпрос и за обща организация на пазарите, Съдът възприема по-гъвкава концепция за условията, които трябва да бъдат изпълнени, за да е налице мярка с равностоен на количествени ограничения на износа ефект. В такъв случай дискриминационният характер на мярката не е задължителен. Така в посоченото по-горе Решение по дело Vriend, постановено след Решението по дело Groenveld, Съдът приема, че предвид факта че членове 30 и 34 от Договора за ЕИО са неразделна част от общата организация на пазарите „що се отнася до вътрешната търговия на Общността [посочената обща организация] със спорните продукти се основава на свободата на търговските сделки и не допуска никаква национална правна уредба, която може пряко или непряко, действително или потенциално да възпрепятства търговията в рамките на Общността“(33) . Това следователно означава, че при наличие на обща организация на пазарите Съдът привежда в съответствие теста по член 29 ЕО с този по член 28 ЕО, както е правил преди и както продължава да прави, точно при тази хипотеза, след посоченото по-горе Решение по дело Groenveld(34) .
50. Следователно, ако Съдът заявява, че „съгласно членове [28 и 29 ЕО] количествените ограничения на вноса или на износа, както и всички мерки, имащи равностоен ефект, се забраняват между държавите членки“, като добавя, че според постоянната съдебна практика(35) „тези забрани обхващат всяка търговскоправна уредба на държавите членки, която може пряко или непряко, действително или потенциално, да възпрепятства търговията в рамките на Общността“(36), това е само в случай че в разглежданото от Съда положение има обща организация на пазарите. Тогава Съдът се позовава изрично на съдебната практика по дело Dassonville(37) . Съдът обосновава тази разлика в третирането със съображението, че тъй като членове 28 ЕО и 29 ЕО са неразделна част от общите организации на пазарите, когато Общността приеме такава правна уредба в определен сектор, държавите членки са длъжни да се въздържат от всякакви мерки, които биха могли да нарушат или създадат изключение от нея(38) .
51. По настоящото дело няма никакво съмнение, че като се приложи тестът „Groenveld“, гръцкото законодателство ще избегне въведената с член 29 ЕО забрана. Трудно е да се твърди, че последствието от гръцкото законодателство е установяване на разлика в третирането между вътрешната търговия на Република Гърция и експортната търговия на тази държава, тъй като забраната за движение вътре в държавата, предхождаща забраната за износ, се прилага за всички коринтски стафиди, независимо дали са предназначени за износ или за вътрешния пазар. Не е по-лесно да се докаже така предоставеното предимство на гръцкото производството или вътрешен пазар в ущърб на производството или на търговията на друга държава членка, предвид факта че представилите писмени становища заинтересовани страни не дават информация по този въпрос.
52. Следователно гръцкото законодателство може да бъде обявено за противоречащо на член 29 ЕО само защото Съдът е разработил специфична, по-малко взискателна съдебна практика относно мерките с равностоен на количествени ограничения на износа ефект в сектор, обхванат от обща организация на пазарите(39) .
53. Като забранява на Fragkopoulos да се снабдява с коринтски стафиди с произход от зона Б или от първата подзона А, гръцкото законодателство оказва очевидно влияние върху обема на износа на жалбоподателя в главното производство. Канализирането на износа също представлява допълнително ограничение, на което са подложени износителите. При тези условия според мен спорното гръцко законодателство действително е търговскоправна уредба, която по смисъла на посоченото по-горе Решение по дело Vriend може да възпрепятства пряко и, при всички случаи, потенциално търговията в рамките на Общността.
54. Следователно Закон 553/1977 трябва да се смята за мярка с равностоен на количествено ограничение на износа ефект, забранена по принцип от член 29 ЕО.
55. Запитващата юрисдикция иска от Съда също така да се установи дали гръцкото законодателство, запазващо ЗНП единствено за стафидите, които се обработват и пакетират точно в областта, в която са произведени, противоречи на член 29 ЕО. Все пак трябва да се отбележи, че непосредственият предмет на Закон 553/1977 не е да урежда условията за използване на ЗНП „Vostizza“. Единствено чрез тълкуване a contrario на член 2, параграф 1, буква a) от посочения закон и тъй като посоченото ЗНП е регистрирано на равнище на Съюза през 1998 г., може да се направи заключението, че ако коринтските стафиди, произвеждани обикновено в първата подзона А, трябва да влязат законно на територията на зона Б или незаконно на територията на втората подзона А, те губят своето ЗНП.
56. При това положение отговорът на този въпрос е по-лесен, тъй като според постоянната съдебна практика специалните ограничения, на които са подложени продуктите, които претендират за ЗНП, регистрирано на равнище на Съюза чрез спецификация, действително представляват мерки с равностоен на количествени ограничения на износа ефект(40) .
57. Поради това предлагам на втория въпрос да се отговори, че както разпоредбите на национален закон като Закон № 553/1977, които забраняват въвеждането, складирането и обработката на грозде от различни райони на страната в определен район, в който е разрешено да се обработва само произведеното в него грозде, с цел последващия му износ, така и тези, които запазват ЗНП, регистрирано на равнище на Съюза, само за гроздето, което е обработено и пакетирано точно в района, в който е произведено, представляват забранени от член 29 ЕО мерки с равностоен на количествени ограничения ефект.
В –	По третия въпрос
58. Ако Съдът достигне до заключение, че националното законодателство следва да се квалифицира като забранена от член 29 ЕО мярка с равностоен на количествени ограничения на износа ефект, запитващата юрисдикция поставя на Съда въпроса дали такова законодателство е все пак обосновано. Запитващата юрисдикция пита по-точно дали защитата на високото качество на даден продукт, което обаче не е признато с регистрирано на равнище на Съюза ЗНП, може да представлява позволена от закона цел от обществен интерес по смисъла на член 30 ЕО.
1. Относно забраната за внос, складиране, пакетиране, след това за износ между подзони А
59. Третият поставен от запитващата юрисдикция въпрос се отнася само до евентуалното обосноваване на член 1, параграф 2 от Закон 553/1977, с други думи — на националната разпоредба, която забранява вноса(41), складирането и пакетирането на коринтски стафиди с произход от зона Б, както и последващия им износ в чужбина от зона А, а не до забраната за произведените в зона А стафиди. Въпреки че въпросът не е поставен, според мен трябва да се направят няколко коментара във връзка с това.
60. В акта за преюдициално запитване националната юрисдикция смята, че член 1, параграф 4 от Закон 553/1977, който забранява всякакво движение на коринтски стафиди между подзони А, е създаден, за да се защитят качеството и репутацията на продукта, за който е регистрирано ЗНП на равнище на Съюза (в дадения случай за коринтски стафиди „Vostizza“). Съгласно член 30 ЕО обаче член 29 ЕО не е пречка за забрани или ограничения, които са обосновани именно със съображения за закрила на индустриалната и търговската собственост.
61. Съдът многократно приема, че „наименованията за произход спадат към правата на индустриална и търговска собственост“(42) . Освен това „[п]риложимата правна уредба защитава техните носители срещу злоупотреба с тези наименования от трети лица, които искат да извлекат облага от придобитата от тях репутация. Целта им е да гарантират, че обозначеният с тях продукт произхожда от определена географска зона и има определени специфични характеристики. Те могат да се радват на голяма репутация сред потребителите и да представляват съществено средство за спечелване на клиентела за производителите, които изпълняват условията за използването им. Репутацията на наименованията за произход зависи от образа им сред потребителите. Самият този образ зависи преди всичк о от особените характеристики, и по-общо от качеството на продукта. Именно качеството се намира в края на краищата в основата на репутацията на продукта. Във възприятието на потребителя връзката между репутацията на производителите и качеството на продуктите зависи освен това от убеждението му, че продуктите, продавани с наименованието за произход, са автентични“(43) . Следователно, както запитващата юрисдикция правилно приема, член 1, параграф 4 от Закон 553/1977 може да бъде обоснован със закрилата на индустриалната и търговската собственост, предвидена в член 30 ЕО.
62. Все пак не е достатъчно да се каже, че мярката е обоснована с една от предвидените в член 30 ЕО цели, защото обосноваването зависи и от необходимостта и пропорционалността на съответната разпоредба. Ако липсата на ЗНП в зоната, в която е установено Fragkopoulos, води до необходимост да се анализират отделно параграфи 2 и 4 от член 1 от Закон 553/1977 с оглед на определянето на преследваната цел или на императивното изискване, свързано с обществения интерес, разглеждането на пропорционалността може да се извърши съвместно. По-късно ще се върна на този въпрос(44) .
2. Относно забраната за внос, складиране, пакетиране и след това за износ между зона А и зона Б
63. В Решение по дело Gysbrechts и Santurel Inter, посочено по-горе, Съдът признава, че „национална мярка, противоречаща на член 29 ЕО, може да бъде обоснована с някое от основанията, посочени в член 30 ЕО, както и с императивните изисквания, свързани с обществения интерес, стига посочената мярка да е пропорционална на преследваната законна цел“(45) . Тогава въпросът, който се поставя, е дали е възможно позоваване на едно от предвидените в член 30 ЕО основания за обосноваване или на свързано с обществения интерес императивно изискване, при положение че на равнище на Съюза не е регистрирано нито едно ЗНП за произвежданите във втората подзона А коринтски стафиди, а именно за стафидите от категорията „Gulf“.
64. Преследваната от член 1, параграф 2 от Закон 553/1977 цел е да се избегне смесването на коринтски стафиди от зона А и коринтски стафиди с произход от зона Б. Произведените в зона А коринтски стафиди се считат за по-висококачествени от произведените в зона Б. Следователно те са и по-скъпи. Високото качество на стафиди „Vostizza“ не се оспорва поради регистрацията на ЗНП на равнище на Съюза. За сметка на това високото качество на стафидите от категорията „Gulf“ може само се предполага въз основа на мотивите към Закон 553/1977 и на твърденията на запитващата юрисдикция и на гръцкото правителство за особената репутация, с която се ползвали стафидите „Gulf“, които обаче не се ползват със ЗНП. По-високото качество на стафидите „Gulf“ в сравнение с произведените в зона Б коринтски стафиди се основава най-вече на субективни елементи като особената репутация или оценка от потребителите на този продукт в Гърция, които запитващата юрисдикция е компетентна да прецени.
65. Струва ми се изненадващо обаче, че Република Гърция не е въвела ЗНП на равнище на Съюза за стафидите „Gulf“, ако качеството и характеристиките им са с толкова голямо значение за потребителите, че да трябва да се въвежда абсолютна забрана за движението на всякакви други видове стафиди на територията на втората подзона А(46) . Доводът на гръцкото правителство, който се състои в твърдението, че преследваната цел е запазване на качеството и високата стойност на продуктите, се омаловажава от факта, че Закон 553/1977 не съдържа никакво изискване в пряка връзка с качеството на стафидите „Gulf“. Той не предвижда и мерки, които в по-голяма или в по-малка степен да приличат на спецификации.
66. Само преследването на целта да се запази качеството на даден продукт, който се ползва с особена репутация в рамките на държава членка, без да бъде защитен със ЗНП, не е достатъчно, за да представлява императивно изискване. Съдът вече се е произнесъл в този смисъл в Решение по дело Alfa Vita Vassilopoulos и Carrefour-Marinopoulos(47) . Да се вземе решение в друг смисъл би довело до риск, според мен твърде голям, държавите членки да могат да обосноват спорни и засягащи свободното движение на стоки мерки на основание на запазване на качество или репутация, които съдът на Съюза няма да бъде в състояние да контролира или да проверява. Що се отнася до настоящото дело и както подчертава жалбоподателят в главното производство в писменото си становище, да се допусне, че запазването на качеството на стафидите „Gulf“ представлява императивно изискване, без те да са предмет на ЗНП, би означавало да се признае на Република Гърция правото да установява непреодолими вътрешни граници, за да гарантира твърдяната чистота на определени продукти. Тогава от това разрешение би трябвало да могат да се възползват и другите държави членки. Такова разделяне на националните територии в зависимост от производствата от местен интерес е в пълно противоречие с духа на разпоредбите от Договора в областта на свободното движение на стоки, още повече че правото на Съюза предлага необходимите инструменти за признаването и контролирането на високата стойност на продуктите, които с особените си качества, регионалните си характеристики или необходимите за производството им умения, могат да бъдат защитени.
67. Регистрирането на ЗНП всъщност съдържа насрещно поемане на ангажимент от производителите за спазване на някои задължения, които се съдържат именно в спецификацията. В случая на гръцкото законодателство положението ми се струва по-несиметрично: високото качество на стафидите „Gulf“ е обявено, без да бъдат представени особени доказателства. По смисъла на Закон 553/1977 това високо качество може да се гарантира единствено със забрана на всякакво транспортиране, складиране, пакетиране в друга зона. Законодателството обаче не предвижда никакво задължение за производителите с оглед запазване на качеството. Движението на продуктите им е възпрепятствано, без те да се ползват от предимството да притежават ЗНП.
68. Гръцкото правителство по същество пледира за разширяване на практиката на Съда относно обосноваването на мярка с равностоен на количествено ограничение на износа ефект при наличие на ЗНП, регистрирано на равнище на Съюза, по отношение на всяко свързано с него право, отнасящо се до качеството и националната репутация, признати от националния закон за достойни за защита. Изтъкнатата цел е защитата на качеството, автентичността и репутацията на продуктите. Оставам обаче с убеждението, че при липса на регистрирано ЗНП за стафидите от сорта „Gulf“ и поради изложените по-горе причини, това разширяване не е желателно и че тази цел не може да представлява императивно изискване, което може да обоснове национална мярка, противоречаща на член 29 ЕО.
69. Остава да се определи дали в случая може успешно да се направи позоваване на друго императивно изискване като защитата на потребителите(48), както приема Съдът в Решение по дело Alfa Vita Vassilopoulos и Carrefour-Marinopoulos, посочено по-горе(49) . Гръцкото правителство не излага нито един факт за измамна практика, която да бъде особено разпространена на пазара на коринтските стафиди и която би могла да обоснове специална защита на потребителите на стафиди. Поради липса на достатъчно данни запитващата юрисдикция трябва да провери задълбочено дали целта на националното законодателство действително е защитата на потребителите.
70. Въпреки това, дори ако защитата на потребителите представлява такова императивно изискване, което може да представлява основание за обосноваването на член 1, параграф 2 от Закон 553/1977, трябва също да се провери дали тази мярка е пропорционална на преследваната цел.
3. По пропорционалността на забраната за внос, складиране, пакетиране и след това за износ между подзони А и на забраната за внос, складиране, пакетиране и след това за износ между зона А и зона Б
71. Веднага трябва да отбележа, че самата запитваща юрисдикция прави преценка на пропорционалността на член 1, параграф 2 от Закон 553/1977 и че нито един от поставените от нея преюдициални въпроси не се отнася пряко до този въпрос. Все пак отговорът на третия поставен въпрос предполага непременно разсъждения относно теста за пропорционалност. Това усещане се засилва от факта, че всички заинтересовани страни, които участват в писмената фаза на производство пред Съда, с изключение на гръцкото правителство, представят становища по този въпрос.
72. По отношение на извършената от запитващата юрисдикция проверка, както е установена от преюдициалното запитване, според мен трябва да се разгледа въпросът дали извършеният тест за пропорционалност е достатъчно задълбочен.
73. Ще припомня, че според постоянната съдебна практика „за да се приеме, че една национална правна уредба е съобразена с принципа на пропорционалност, е важно да се провери не само дали способите, които тя използва, са годни да осъществят преследваните цели, но и дали не надхвърлят необходимото за постигането им“(50) . С други думи, трябва да се провери дали не биха могли да се предвидят достатъчно ефективни мерки(51) за защита на потребителите (що се отнася до член 1, параграф 2 от Закон 553/1977) или за защита на правата на индустриална и търговска собственост (що се отнася до член 1, параграф 4 от посочения закон), но с по-малко ограничителен ефект за търговията в рамките на Общността.
74. Преди да разгледам техническия аспект на въпроса, бих искал да започна с един логически аспект. Тъй като в зона Б се произвеждат стафиди явно със значително по-ниско качество от зона А, на установените там производители е разрешено да обработват, складират, пакетират и след това да изнасят стафиди от цялата
зона А, като единственото последствие е, че производителите са задължени да отбелязват със специален етикет, че предлаганите за продажба стафиди представляват смес от стафиди. Следователно според националното законодателство се приема, че на областта, която произвежда стафиди с по-ниско качество, може да се разреши да обработва по-висококачествени стафиди. Предвид допълнителните разходи, до които води това за производителите (които безспорно за сместа могат да закупуват коринтски стафиди с по-добро качество, но следователно по-скъпи), рискът от измама е ограничен, а възможността за заблуждаване е избегната чрез налагането на производителите на задължение за специално етикетиране.
75. Освен това е напълно възможно тази логика да се използва mutatis mutandis в рамките на зона А. Тъй като стафидите, произвеждани в подзона А, в която е установено Fragkopoulos, се считат за по-нискокачествени от произвежданите в първата подзона А, притежаващи ЗНП „Vostizza“, не виждам каква основателна причина може все пак да обоснове забраната за производителите от втората подзона А да обработват стафиди, произвеждани в първата подзона А (които евентуално ще загубят своето ЗНП), след като са подчинени на условия за етикетиране, подобни на тези, наложени на производителите от зона Б, които правят смеси от стафиди. При тези условия трябва да се разгледа доколко националното законодателство е последователно и систематично с оглед на целта, която се твърди, че преследва(52) .
76. Що се отнася до техническите средства, които позволяват да се отличат различните сортове коринтски стафиди, запитващата юрисдикция заключава, че различните типове възможен контрол са недостатъчни с оглед представените пред нея от различните страни научни доводи и свидетелства. Запитващата юрисдикция е в най-добра позиция, за да прецени релевантността на доводите на страните. Все пак смятам, че по повод оценката, която трябва да извърши, посочената юрисдикция трябва да има предвид две обстоятелства.
77. Първо, в съдебното заседание Fragkopoulos отново заявява, че не желае да смесва коринтски стафиди, които би могло да си набавя от другите зони, с тези от неговата зона на производство. В това отношение трябва да се посочи повдигнатият от Кралство Нидерландия в писменото му становище довод: запитващата юрисдикция трябва да си постави въпроса дали вместо абсолютна забрана за движение между зоните, с познатите последствия върху движенията по износ, не е възможно да ce предвиди задължение за производителите на коринтски стафиди да разполагат с отделни производствени линии и дори с отделни складове, в които да бъдат складирани, обработвани и пакетирани изключително и само коринтски стафиди с еднакъв произход.
78. Запитващата юрисдикция уточнява също, че визуалният контрол (метод за наблюдение от контрольор по качеството) може да се смята за по-малко ограничителна мярка, която позволява да се установи произходът на стафидите. За сметка на това тя смята, че „макар този метод да представлява много по-мека мярка от [наложените със Закон 553/1977] забрани той не е […] толкова ефективна мярка, която да бъде с равностоен на тях ефект(53) . Впрочем смятам, че при наличието на забрани запитващата юрисдикция трябва да се откаже от идеята да намери „също толкова ефективни“ мерки, точно защото нищо не може да се сравнява с ефективността на една абсолютна забрана. Може би самият дух на гръцкото законодателство трябва да бъде подложен на преоценка, а запитващата юрисдикция с оглед на тези факти би могла да си постави въпроса дали вместо твърде ограничителен механизъм за превенция, не е възможно да се създаде механизъм за репресия, основан на неочакван визуален контрол, извършван in situ, което ми се струва, че би засягало в по-малка степен свободното движение на стоки (още повече че всяко изключение от предвидена в Договора забрана трябва да се тълкува ограничително(54) ), и е достатъчно лесно за прилагане, най-малкото предвид ограничения брой производители на стафиди, намиращи се в зона А(55) . Предвид казаното повтарям, че единствено запитващата юрисдикция е в състояние да прецени минималната ефективност на този вид контрол.
79. При тези условия предлагам на третия въпрос да се отговори, че защитата на даден продукт, който е определен географски от вътрешен закон на държава членка и за който не е признато, че може да има специфично отличително наименование, което да указва, поради неговия произход от определен географски район, общопризнатото превъзходство на неговото качество и уникалния му характер, не представлява обосноваване, предвидено в член 30 ЕО, основано на закрилата на индустриалната и търговската собственост, нито дори императивно изискване, което може да обоснове национална мярка, при нормални условия забранена на основание член 29 ЕО. Съдът обаче признава, че защитата на потребителите може да представлява такова императивно изискване, но запитващата юрисдикция трябва да се увери, че националното законодателство действително преследва тази цел. Освен това, като се има предвид, че изключенията от нормите на Договора трябва да се тълкуват ограничително, запитващата юрисдикция трябва да прецени пропорционалността на спорната национална мярка, като разгледа алтернативите, които в по-малка степен биха засегнали свободното движение на коринтските стафиди, произвеждани на територията на съответната държава членка.
VI – Заключение
80. В светлината на всички изложени по-горе съображения предлагам Съдът да отговори по следния начин на поставените от Simvoulio tis Epikratias въпроси:
„1. Предприятие, което се намира в положението на жалбоподателя в главното производство, а именно предприятие за обработка и пакетиране на стафиди, установено в определен район на държавата членка, в който има установена от национален закон забрана за въвеждане на различни сортове стафиди с произход от други райони на тази държава членка за обработка и пакетиране, като последицата от това е, че то не може да изнася обработените от него стафиди от посочените по-горе сортове, може да се позове пред съд на противоречието на тези законодателни мерки на член 29 ЕО.
2) Както разпоредбите на национален закон като Закон 553/1977 относно мерките за защита и подкрепа на износа на коринтски стафиди, които забраняват въвеждането, складирането и обработката на грозде от различни райони на страната в определен район, в който е разрешено да се обработва само произведеното в него грозде с цел последващия му износ, така и тези, които запазват запазеното наименование за произход, регистрирано на равнище на Съюза, само за гроздето, което е обработено и пакетирано точно в района, в който е произведено, представляват забранени от член 29 ЕО мерки с равностоен на количествени ограничения ефект.
3) Защитата на продукт, който е определен географски от вътрешен закон на държава членка и за който не е признато, че може да има специфично отличително наименование, което да указва, поради неговия произход от определен географски район, общопризнатото превъзходство на неговото качество и уникалния му характер, не представлява обосноваване, предвидено в член 30 ЕО, на основание закрилата на индустриалната и търговската собственост, нито дори императивно изискване, което може да обоснове национална мярка, при нормални условия забранена на основание член 29 ЕО. Съдът обаче признава, че защитата на потребителите може да представлява такова императивно изискване, но запитващата юрисдикция трябва да се увери, че националното законодателство действително преследва тази цел. Освен това, като се има предвид, че изключенията от нормите на Договора за ЕО трябва да се тълкуват ограничително, запитващата юрисдикция трябва да прецени пропорционалността на спорната национална мярка, като разгледа алтернативите, които в по-малка степен биха засегнали свободното движение на коринтските стафиди, произвеждани на територията на съответната държава членка“.
(1) .
(2)  – ОВ L 297, стр. 29, Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 20, стр. 58.
(3)  – ОВ L 208, стp. 1.
(4)  – ОВ L 141, стр. 11.
(5)  – Регламент от 20 март 2006 година относно закрилата на географски указания и наименования за произход на селскостопански продукти и храни (ОВ L 93, стp. 12, Специално издание на български език 2007 г., глава 3, том 71, стр. 114).
(6)  – Вж. член 3 от Закон 553/1977.
(7)  – Решение от 29 ноември 1978 г. по дело Redmond (83/78, Recueil, стp. 2347, точка 26), Решение от 8 декември 1987 г. по дело Gauchard (20/87, Recueil, стp. 4879, точка 5), Решение от 18 май 2000 г. по дело Schiavon (C–230/98, Recueil, стp. I–3547, точка 37 и цитираната съдебна практика), Решение от 20 май 2003 г. по дело Ravil (C–469/00, Recueil, стp. I–5053, точка 27) и Решение от 16 декември 2008 г. по дело Gysbrechts и Santurel Inter (C–205/07, Сборник, стp. I–9947, точка 31 и цитираната съдебна практика).
(8)  – Регламент на Съвета от 22 октомври 2007 година за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (ОВ L 299, стр. 1).
(9)  – Вж. точка 8 от това заключение. Регламент №°2201/96 е изменян последователно между 1996 г. и 2001 г. (дата на предявяването на жалбата в главното производство) с Регламент (ЕО) №°2199/97 на Съвета от 30 октомври 1997 г. (ОВ L 303, стp. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 23, стр. 47), Регламент (ЕО) № 2701/99 на Съвета от 14 декември 1999 година (ОВ L 327, стp. 5), Регламент (ЕО) № 2699/2000 на Съвета от 4 декември 2000 година (ОВ L 311, стp. 9, Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 35, стр. 153) и Регламент (ЕО) № 1239/2001 на Съвета от 19 юни 2001 година (ОВ L 171, стp. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 38, стр. 62). Що се отнася до регламентите за прилагане, приети през този период, става дума за Регламент (ЕО) № 1621/1999 на Комисията от 22 юли 1999 година (ОВ L 192, стp. 21) относно помощта за отглеждане на грозде за производство на някои сортове сушено грозде), Регламент (ЕО) № 1622/1999 на Комисията от 23 юли 1999 година (ОВ L 192, стp. 33, Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 29, стр. 30) относно системата за съхранение на непреработено сушено грозде и непреработени сушени смокини и Регламент (ЕО) № 1666/1999 на Комисията от 28 юли 1999 година относно минималните пазарни характеристики на определени сортове сушено грозде (ОВ L 197, стp. 32—35, Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 29, стр. 53—56).
(10)  – Вж. член 7 от Регламент №°2201/96.
(11)  – Пак там, член 9.
(12)  – Пак там, член 13, параграфи 2, 4 и 6.
(13)  – Решение от 3 февруари 1983 г. по дело Van Luipen (29/82, Recueil, стp. 151, точка 8) и Решение от 17 октомври 1995 г. по дело Fishermen’s Organisations и др. (C–44/94, Recueil, стp. I‑3115, точка 52).
(14)  – Решение по дело Redmond, посочено по-горе, точка 58.
(15)  – Решение по дело Van Luipen, посочено по-горе, точка 8.
(16)  – Решение от 26 февруари 1980 г. по дело Vriend (94/79, Recueil, стp. 327, точка 8) и Решение по дело Van Luipen, посочено по-горе, точка 8.
(17)  – Решение по дело Redmond, посочено по-горе, точка 57.
(18)  – Решение от 8 ноември 1979 г. по дело Denkavit Futtermitel (251/78, Recueil, стp. 3369, точка 3). Това разрешение, въпреки че е валидно в конкретния случай за член 30 ЕИО (станал след изменение член 30 от Договора за ЕО, самият той станал след изменение член 28 ЕО), според мен е напълно приложимо за забраната за количествени ограничения и мерки, имащи равностоен ефект с количествените ограничения на износа. Съдът смята също така, че въпреки изпускането от страна на Комисията на изричното посочване на разпоредбите на Договора поради методологични съображения, членове 30 и 34 от Договора за ЕИО трябва да се смятат за част от общата организация на пазарите, за която става въпрос в разглежданото от Съда дело (вж. Решение по дело Redmond, посочено по-горе, точки 54 и 55).
(19)  – Вж. точка 48 и сл. от настоящото заключение.
(20)  – Решение от 14 септември 1995 г. (C–485/93 и C–486/93, Recueil, стр. I–2655).
(21)  – Решение от 9 септември 2004 г. (C–72/03, Recueil, стр. I–8027). Жалбоподателят в главното производство се позовава по-специално на точка 23 от това решение.
(22)  – Вж. точка 6 от преюдициалното запитване.
(23)  – В това отношение Съдът вече е приел, че национална мярка, която урежда движението на някои продукти между зони от територията на една и съща държава членка, ако може да повлияе върху движенията по износ, не може да се смята за каквото и да е ограничение на вноса (вж. Решение от 8 ноември 2005 г. по дело Jersey Produce Marketing Organisation, C–293/02, Recueil, стp. I–9543, точка 72).
(24)  – Решение по дело Redmond, посочено по-горе (точки 66 и 67), както и Решение от 9 юни 1992 г. по дело Delhaize и Le Lion (C–47/90, Recueil, стp. I–3669, точка 28).
(25)  – За точен анализ на развитието на тази съдебна практика си позволявам да препратя към заключението на генералния адвокат Trstenjak по дело Gysbrechts и Santurel Inter, посочено по-горе, и по-точно в точки 28 и сл. от посоченото заключение.
(26)  – Според която мярка с равностоен на количествено ограничение ефект е „всяка търговскоправна уредба на държавите членки, която може пряко или непряко, действително или потенциално да възпрепятства търговията в рамките на Общността“ (Решение от 11 юли 1974 г. по дело Dassonville, 8/74, Recueil, стp. 837, точка 5).
(27)  – Решение от 8 ноември 1979 г. по дело Groenveld (15/79, Recueil, стp. 3409, точка 7).
(28)  – Вж. Решение по дело Gysbrechts и Santurel Inter, посочено по-горе, точка 40.
(29)  – Без претенции за изчерпателност вж. Решение от 10 март 1983 г. по дело Syndicat national des fabricants raffineurs d’huile de graissage и др. (172/82, Recueil, стp. 555, точка 12), Решение от 7 февруари 1984 г. по дело Jongeneel Kaas и др. (237/82, Recueil, стp. 483, точка 22), Решение по дело Delhaize и Le Lion, посочено по-горе, точка 12, Решение от 16 май 2000 г. по дело Белгия/Испания (C–388/95, Recueil, стp. I–3123, точка 41), Решение от 23 май 2000 г. по дело Sydhavnens Sten & Grus (C–209/98, Recueil, стp. I–3743, точка 24), Решение от 20 май 2003 г. по дело Consorzio del Prosciutto di Parma и Salumificio S. Rita (C–108/01, Recueil, стp. I–5121, точка 54) и Решение по дело Ravil, посочено по-горе, точка 40. В посоченото по-горе дело Белгия/Испания дори третото условие в неговата цялост изглежда е премахнато от теста.
(30)  – Вж. точки 34—40 от заключението, представено по дело Gysbrechts и Santurel Inter, посочено по-горе.
(31)  – Решение по дело Gysbrechts и Santurel Inter, посочено по-горе, точка 42.
(32)  – Пак там, точка 43.
(33)  – Решение по дело Vriend, посочено по-горе, точка 8.
(34)  – За периода преди дело Groenveld, вж. Решение по дело Redmond, посочено по-горе, точка 58. За последващата съдебна практика освен посоченото по-горе Решение по дело Vriend вж. също Решение по дело Van Luipen, посочено по-горе, точка 8.
(35)  – Тази констатация е малко изненадваща, доколкото вече бе установено, че постоянството не е основна характеристика на практиката на Съда в тази област.
(36)  – Решение от 15 април 1997 г. по дело Deutsches Milch-Kontor (C–272/95, Recueil, стp. I–1905, точки 23 и 24).
(37)  – Пак там.
(38)  – Решение по дело Fishermen’s Organisations и др., посочено по-горе, точка 52 и цитираната съдебна практика.
(39)  – Следователно не мога да не смятам, че разрешението би било различно, ако коринтските стафиди не бяха обхванати от обща организация на пазарите и да не си задам въпроса за уместността на тази разлика в третирането, на това по-стриктно възприемане на мерките с равностоен на количествени ограничения на износа ефект в другите случаи, дори и тези размишления естествено да надхвърлят строгите рамки на настоящото дело.
(40)  – Решение по дело Ravil, посочено по-горе, точки 84—88, Решение по дело Consorzio del Prosciutto di Parma и Salumificio S. Rita, посочено по-горе, точки 51—59.
(41)  – Необходимо е да се припомни, че в това изложение под „внос“ трябва да се разбира „въвеждане“: вж. точка 38 от настоящото заключение.
(42)  – Решение по дело Белгия/Испания, посочено по-горе (точка 54), Решение по дело Consorzio del Prosciutto di Parma и Salumificio S. Rita, посочено по-горе (точка 64), както и Решение по дело Ravil, посочено по-горе (точка 49).
(43)  – Решение по дело Consorzio del Prosciutto di Parma и Salumificio S. Rita, посочено по-горе, точка 64, както и Решение по дело Ravil, посочено по-горе, точка 49.
(44)  – Вж. точка 70 и сл. от настоящото заключение.
(45)  – Решение по дело Gysbrechts и Santurel Inter, посочено по-горе, точка 45.
(46)  – Тази липса на ЗНП, както на национално равнище, така и на равнище на Съюза, е още по-изненадваща, тъй като такова наименование е регистрирано за сорт стафиди, произвеждани в зона Б (вж. точка 10 от настоящото заключение).
(47)  – Решение от 14 септември 2006 г. (C–158/04 и C–159/04, Recueil, стp. I–8135), по което Съдът приема, че „що се отнася до обосноваването на цел за качество […], следва да се приеме, че национална мярка, която препятства свободното движение на стоки, не може да бъде обоснована с единственото съображение, че цели да насърчава качествените хранителни продукти. Всъщност такава цел може да бъде взета предвид за обосноваване на пречка пред свободното движение на стоки само във връзка с други изисквания, които са признати за императивни изисквания, като защитата на потребителите или здравето“ (точка 23).
(48)  – Съдът наистина признава възможността защитата на потребителите да представлява позволена от закона цел от обществен интерес, която да може да обоснове ограничение на свободното движение на стоки: вж. Решение по дело Gysbrechts и Santurel Inter, посочено по-горе, точка 47 и цитираната съдебна практика.
(49)  – Вж. точка 66 от настоящото заключение.
(50)  – Решение по дело Alfa Vita Vassilopoulos и Carrefour-Marinopoulos, посочено по-горе (точка 22 и цитираната съдебна практика), Решение по дело Gysbrechts и Santurel Inter, посочено по-горе (точка 51).
(51)  – И не също толкова ефективни: вж. точка 78 от настоящото заключение.
(52)  – По смисъла на практиката на Съда: вж. Решение от 6 ноември 2003 г. по дело Gambelli и др. (C–243/01, Recueil, стp. I–13031, точка 67) и заключение на генералния адвокат Bot, представено по дело Sporting Exchange, решението по което е постановено на 3 юни 2010 г. (C–203/08, все още непубликувано в Сборника, точка 69 и сл.).
(53)  – Вж. точка 22 от акта за преюдициално запитване.
(54)  – Решение от 14 декември 1972 г. по дело Marimex (29/72, Recueil, стp. 1309, точка 4), Решение от 25 януари 1977 г. по дело Bauhuis (46/76, Recueil, стp. 5, точка 12), Решение от 5 февруари 2004 г. по дело Greenham и Abel (C–95/01, Recueil, стp. I–1333, точка 40) и Решение от 28 януари 2010 г. по дело Комисия/Франция (C–333/08, все още непубликувано в Сборника, точка 87).
(55)  – В съдебното заседание Fragkopoulos заяви, че на територията на втората подзона А има само четирима или петима производители, докато само двама производители си разпределят производството на коринтски стафиди, наричани „Vostizza“ в рамките на първата подзона А. Доколкото смесването е разрешено в зона Б, неочакваният контрол трябва да се извършва само в зона А.