62013CC0523
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
P. MENGOZZI
представено на 8 октомври 2014 година (
1
)
Дело C‑523/13
Walter Larcher
срещу
Deutsche Rentenversicherung Bayern Süd
(Преюдициално запитване, отправено от Bundessozialgericht (Германия)
„Преюдициално запитване — Социална сигурност на работниците мигранти — Член 45 ДФЕС — Член 3, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Обезщетение за старост — Принцип на недопускане на дискриминация — Работник, спрямо който в дадена държава членка се прилага схема на работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране — Вземане предвид, за да се придобие право на обезщетения в друга държава членка“
I – Въведение
1.
С настоящото преюдициално запитване Bundessozialgericht (Федерален съд по социални спорове, Германия) иска да се установи, най-напред, дали принципът на равно третиране допуска национална разпоредба, която предвижда, че може да се отпусне пенсия за старост след период на работа на непълно работно време преди пенсиониране само ако тази работа в периода преди пенсионирането е извършвана въз основа на националните разпоредби на държавата членка, която предоставя пенсията, а не въз основа на разпоредбите на държавата членка, на чиято територия е осъществена посочената работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране. След това и при утвърдителен отговор на първия преюдициален въпрос, запитващата юрисдикция иска да се установи дали принципът на равно третиране налага извършването на сравнителен анализ на условията, посочени от разпоредбите на двете засегнати държави членки, и ако случаят е такъв, в каква степен посочените условия или по-общо схемите на работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране на тези две държави трябва да бъдат сходни или еднакви.
2.
Тези въпроси са отправени в рамките на производство между г‑н Larcher и Deutsche Rentenversicherung Bayern Süd. Г‑н Larcher е австрийски гражданин, който повече от 29 години работи в Германия, след което се връща да полага труд в Австрия, където работи на пълно работно време и решава да се ползва от възможността да работи на непълно работно време в периода преди пенсиониране с намаляване на работното му време до 60 % от редовното работно време, съгласно австрийското право (
2
).
3.
През различните периоди, когато е полагал труд в рамките на професионалната си кариера, г‑н Larcher получава, считано от 2006 г., австрийска пенсия за осигурителен стаж, наречена „предсрочна австрийска пенсия за старост поради дългосрочно осигуряване“, и от 2009 г. получава германска пенсия за осигурителен стаж, наречена „пенсия за старост поради дългосрочно осигуряване“. Тези две пенсии не са предмет на спора по главното производство.
4.
За сметка на това спорът по главното производство се отнася до пенсията за старост, отпускана след период на работа на непълно работно време преди пенсиониране, която г‑н Larcher е поискал през 2006 г. да му бъде предоставена от съответните германски органи.
5.
Deutsche Rentenversicherung Bayern Süd отхвърля това искане със съображения, че работата на непълно работно време в периода на преди пенсиониране, който е продължил от 1 март 2004 г. до 30 септември 2006 г. в Австрия, не е извършвана съгласно германските разпоредби. След като искането му е отхвърлено по административен ред, г‑н Larcher отнася спора до германските съдилища. Междувременно жалбата му е отхвърлена в първоинстанционното и въззивното производство. За да отхвърли въззивната жалба, Bayrisches Landessozialgericht (Върховен съд по социалните спорове на Бавария, Германия) се основава на факта, че жалбоподателят по главното производство не отговаря на условията за намаляване на работно време, предвидени в германския Закон за работата на непълно работно време в периода преди пенсиониране (Altersteilzeitgesetz) (
3
), а именно че работното време трябва да се намали наполовина от работно време до този момент, тъй като г‑н Larcher е намалил работното си време с 60 %, т.е. повече от изискваните от германското законодателство 50 %.
6.
Вследствие на това г‑н Larcher решава да подаде „ревизионна“ жалба пред Bundessozialgericht.
7.
В подкрепа на жалбата си той твърди, че въззивният съд е нарушил разпоредбите на германското право относно намаляването на работното време, като ги е тълкувал по начин, който е несъвместим с правото на Съюза. Според жалбоподателя по главното производство извършеното от въззивния съд тълкуване противоречи на забраната на дискриминация, основана на гражданство и на принципа на свободно движение. Като се позовава на решение Öztürk (
4
), г‑н Larcher счита, че е налице непряка дискриминация, която в случая е необоснована.
8.
Според запитващата юрисдикция повдигнатите в рамките на спора по главното производство въпроси не могат да бъдат разгледани само въз основа на съществуващата съдебна практика. Тя обаче счита, че когато работник приема работа в друга държава членка, е вероятно при отпускане на пенсията му да бъде поставен в неизгодно положение поради съществуващите различия между приложимите законодателства по отношение на него и лицата, които се пенсионират и чиято професионална кариера е само в една държава членка. Запитващата юрисдикция счита, че съгласно членове 45—48 ДФЕС, както и съгласно Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, в изменената му и актуализирана редакция съгласно Регламент (ЕО) № 1992/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година (
5
), трябва да се отстранят пречките пред свободното движение на работниците мигранти. Според нея е възможно в настоящия случай да съществува такава пречка. Накрая, при разглеждане на обосноваността на такава пречка, запитващата юрисдикция е склонна да извърши сравнение на схемите за работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране в двете засегнати държави членки и си задава въпроса с оглед на тази цел какви обстоятелства следва да вземе предвид.
9.
При тези условия Bundessozialgericht решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Допуска ли установеният в член 39, параграф 2 ЕО (понастоящем член 45, параграф 2 ДФЕС) и в член 3, параграф 1 от Регламент [№ 1408/71] принцип на равно [третиране] национална правна разпоредба, съгласно която, за да се отпусне пенсия за старост след работа на непълно работно време в периода преди пенсионирането, е необходимо работата на непълно работно време в периода преди пенсионирането да е извършвана в съответствие с националните правни разпоредби на същата, а не на друга държава членка?
2)
При утвърдителен отговор, какви изисквания поставя предвиденият в член 39, параграф 2 ЕО […] и в член 3, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 1408/71 принцип на равно третиране по отношение на приравняването на извършваната в съответствие с правните разпоредби на другата държава членка работа на непълно работно време в периода преди пенсионирането като предпоставка за правото на пенсия за осигурителен стаж по националното право:
a)
Необходимо ли е да се направи сравнителен анализ на предпоставките за работа на непълно работно време в периода преди пенсионирането?
б)
При утвърдителен отговор, достатъчно ли е функцията и организацията на работата на непълно работно време в периода преди пенсиониране по същество да са сходно уредени в двете държави членки?
в)
Или е необходимо в двете държави членки предпоставките за работа на непълно работно време в периода преди пенсионирането да са еднакво уредени?“.
10.
Тези въпроси са разгледани в писмените становища на г‑н Larcher, на германското правителство и на Европейската комисия.
II – Анализ
А – Общо по схемите за работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране и по първия преюдициален въпрос
11.
С оглед на факта, че в Европа застаряващото население се увеличава, Европейският съюз и държавите членки са включили в целите на различните стратегии по отношение на заетостта, чието провеждане започна от началото на 2000 г. (
6
), мерки, с които се цели да се насърчават т.нар. „възрастни“ работници да продължат активния си живот, като също така се подпомогнат опитите за гарантиране на устойчивост на системите на здравеопазването, на социалните грижи, както и на пенсионните системи (
7
).
12.
По-специално в този контекст някои държави членки на Съюза са приели схеми за работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране (
8
).
13.
Общото между тези схеми е, че разрешават постепенен преход от активен живот към пенсиониране чрез намаляване на работното време (
9
). По този начин работниците, които са достигнали определена възраст, могат да намалят работното си време и например да преминат от работа на пълно работно време на работа на непълно работно време за оставащия им до пенсионирането период, като загубата на доходи обикновено се компенсира с пенсия или с обезщетения, предоставени от работодателя им или от фонд за заетост (
10
). С някои от тези схеми също така се преследват и други цели, като стабилност на националната система за социална сигурност или подобно на германската и австрийската схема, които са в основа на разглеждания по главното производство спор, борба с безработицата, като работното време, което се освобождава благодарение на работата на лицето, ползващо се от схемата за непълно работно време в периода преди пенсиониране, позволява да бъде наето лице, търсещо работа (младеж), или стажант (
11
).
14.
В Германия, където г‑н Larcher безуспешно е поискал да му бъде изплатена пенсия за старост след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране, отпускането на такава пенсия зависи от изпълнението на условията, предвидени в член 237 от дял VI на Кодекса за социално осигуряване (Sozialgesetzbuch Sechstes Buch, наричан по-нататък „SGB VI“), сред които са условията за достъп до работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране, едно от които е условието за намаляване с 50 % на прилаганата до момента продължителност на седмичното работно време.
15.
От данните от акта за преюдициално запитване става ясно, от една страна, че г‑н Larcher отговаря на всички условия, предвидени в член 237 от SGB VI, освен на условието за намаляване на работното време с 50 % през периода на работа на непълно работно време преди пенсиониране, тъй като, както вече беше посочено, г‑н Larcher е намалил работното си време съгласно австрийското право до 40 %, и от друга страна, че извършването на работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране не е пречка за изплащането от германския фонд за социално осигуряване на предвидената в SGB VI пенсия за работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране, доколкото са изпълнени условията по SGB VI.
16.
По-специално с първия преюдициален въпрос се цели да се установи допуска ли в по-голяма степен от принципа на равно третиране принципът за свободно движение на работници, така както е предвиден в член 45 ДФЕС, за да се отпусне пенсия за осигурителен стаж след работа на непълно работно време в периода преди пенсионирането, дадена държава членка да изисква да бъдат изпълнени всички предвидени от националната ѝ правна уредба условия, които дават право на посочената пенсия.
17.
Г‑н Larcher и Комисията предлагат да се отговори утвърдително на този въпрос, тъй като такава правна уредба представлява непряка дискриминация на работниците мигранти и във всеки случай ги обезкуражава да извършват работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране в други държави членки. По същество с позоваването на делото, по което е постановено решение Öztürk (EU:C:2004:232), и по-общо на практиката на Съда относно приравняване на фактите заинтересованите страни считат, че дадена държава членка не може да изисква, без да наруши правото на свободно движение, че за да се отпусне на работник мигрант пенсия за осигурителен стаж след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране, условията, уреждащи работата на непълно работно време в периода преди пенсиониране в другата държава членка, трябва да са регламентирани по еднакъв начин с тези в държавата членка, в която се иска да бъде отпусната пенсията.
18.
От своя страна германското правителство най-напред припомня, че работник, който упражнява свободата си на движение, трябва да отчита неудобствата от съществуващите различия в законодателствата в областта на социалната сигурност на държавите членки. То обаче счита, че относно получаването на пенсия дадена държава членка не трябва изначално да изключва факта, че работата на непълно работно време в периода преди пенсиониране може да бъде осъществена в друга държава членка, в която също има такава схема на работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране. В този случай работникът трябва да разполага с възможност да обедини условията, изисквани от държавата членка, от която желае да получи пенсия.
19.
От своя страна считам, че отговорът, който трябва да се даде, следва да се ограничи до връзката между условието по спора в главното производство, а именно предвиденото в член 237 от SGB VI намаляване на работното време с 50 %, и свободата на движение на работниците, като посоченото условие ми се струва, че би трябвало да бъде квалифицирано като пречка за тази свобода и би трябвало да се счита за непропорционално с оглед на преследваните от германския законодател цели.
20.
Най-напред, противно на твърденията на г‑н Larcher и на Комисията, според мен на първия преюдициален въпрос не може да се отговори чрез прилагане на съдебната практика относно приравняването на факти и по-специално чрез прилагането на решение Öztürk (EU:C:2004:232).
21.
Установеното с тази съдебна практика понятие за приравняване на фактите основно цели възникнали в една държава членка положения да бъдат преценявани по същия начин, както ако те са възникнали в държавата членка, в която трябва да породят действието си (
12
).
22.
Тази съдебна практика, развита в значителна степен в контекста на тълкуването на член 45 ДФЕС и/или на Регламент № 1408/71, по принцип налага на всяка държава членка, която поставя отпускането на социалноосигурителни обезщетения в зависимост от завършването само на нейна територия на осигурителен период или на определен референтен период от работника, да признава равностойните периоди, които същият работник е завършил на територията на други държави членки.
23.
По-специално такова е възприетото решение на Съда по посоченото дело Öztürk. Всъщност по това дело Съдът е приел, че държава членка, в случая Република Австрия, не може да поставя придобиване на правото на предсрочна пенсия за старост при безработица в зависимост от условието заинтересованото лице (в случая работник с турско гражданство, който е работил частично в Австрия и в Германия, преди да се окаже безработен в последната държава членка) да е ползвало през определен период, прехождащ заявлението за отпускане на пенсия, обезщетение при безработица само в първата държава членка (
13
).
24.
Също така преди това Съдът е постановил, че свободното движение на работници не допуска законодателството на дадена държава членка, което при определени условия позволява удължаване на референтния период за придобиване на право на пенсия за инвалидност, да не предвижда възможност за удължаване, когато фактите или обстоятелствата, съответстващи на тези, при които се позволява извършването на удължаване, настъпват в друга държава членка (
14
), или когато, за да се придобие право на пенсия, една държава членка отказва да вземе предвид периодите на работа, които лице, спрямо което се прилага специална схема за държавни служители или лица, които се третират като такива (в случая лекар от гръцкия държавен сектор, спрямо който се прилага специална схема по смисъла на Регламент № 1408/71), е завършило в публични болнични заведения в друга държава членка, докато националното законодателство допуска такова вземане предвид, когато периодите са завършени в подобни заведения на национална територия (
15
).
25.
Също така в различни хипотези Съдът приема като противоречащо на Договорите обстоятелството дадена държава членка при предоставяне на пенсия за старост да не взема предвид периодите на гледане на малко дете, завършени в друга държава членка, като завършени на територията на първата държава членка (
16
).
26.
Тази насока в съдебната практика би могла да бъде приложена в делото по главното производство, ако например то се отнасяше до хипотеза, при която на г‑н Larcher, въпреки че изпълнява всички поставени от германското право условия, включително това за намаляване на работното време с 50 %, му се отказва отпускането на пенсия за осигурителен стаж след период на работа на непълно работно време преди пенсиониране, по съображението че периодът на работа на непълно работно време преди пенсиониране не е завършен на германска територия.
27.
Както обаче вече поне формално подчертах, от една страна, за да се предостави пенсията, германското законодателство не изисква периодът на работа на непълно работно време преди пенсиониране да е завършен в Германия, и от друга страна, г‑н Larcher не е изпълнил предвиденото от германското право условие да намали работното си време с 50 % през осъществената в Австрия работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране.
28.
Следователно основният въпрос, който се поставя в настоящото дело, не е свързан с приравняване на положения или обстоятелства, настъпили в дадена държава членка, като положения и обстоятелства, които са настъпили на територията на държавата членка, от която е поискано социалноосигурително обезщетение, с цел да се изпълнят предвидените от законодателството на посочената държава членка условия.
29.
По-скоро той се отнася до евентуалното задължение на дадена държава членка да признае за целите на отпускане на пенсия за осигурителен стаж след период на работа на непълно работно време преди пенсиониране като съпоставими със собствените си условия правните предпоставки, предвидени от друга държава членка, които позволяват да се завърши същият период на работа на непълно работно време преди пенсиониране.
30.
С други думи запитващата юрисдикция си поставя въпрос не относно приравняване на фактически положения, а относно сравняване на правните предпоставки.
31.
След това уточнение в случая е безспорно, че пенсията за старост след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране представлява обезщетение за старост по смисъла на член 4, параграф 1, буква в) от Регламент № 1408/71 и че, както приема Съдът, при липса на хармонизация на равнището на Съюза в законодателството на всяка държава членка трябва да се определят условията за отпускане на обезщетения в областта на социалната сигурност (
17
).
32.
Тази компетентност обаче трябва да се упражнява при спазване на правото на Съюза и по-специално на разпоредбите в областта на свободно движение на работници (
18
).
33.
Следователно трябва да се провери дали посоченото от германското право условие работникът да намали работното си време с 50 % през периода на работа на непълно работно време преди пенсиониране в държава членка, различна от Федерална република Германия, за да получи по-късно пенсията за старост след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране в последната държава членка, е несъвместимо с член 45 ДФЕС, като следва да се има предвид, че безспорно това условие се прилага независимо от гражданството на засегнатия работник.
34.
Съгласно практиката на Съда разпоредбите, които възпрепятстват или обезкуражават гражданите на дадена държава членка да напуснат своята държава по произход и по този начин да упражнят правото си на свободно движение, представляват пречки пред тази свобода, дори ако се прилагат независимо от гражданството на засегнатите работници (
19
).
35.
Вярно е, че както изтъква германското правителство по отношение на посоченото решение Von Chamier-Glisczinski, при настоящото състояние на развитие на правото на Съюза свободното движение на работници не обхваща обикновените различия между националните законодателства за социална сигурност, чиито неудобства трябва да се понасят от лицата, които са решили да се ползват от свободата си на движение (
20
).
36.
Настоящото дело обаче се различава от делото, по което е постановено посоченото решение Von Chamier-Glisczinski.
37.
Всъщност в това решение Съдът посочва, че положението, в което се е оказала г‑жа Von Chamier-Glisczinski, от една страна, е било резултат от комбинираното прилагане на двете законодателства за социална сигурност, в смисъл че тази германска гражданка е пребивавала в Австрия и е поискала от германските власти да ѝ предоставят обезщетение в натура за чужда помощ, докато такова обезщетение не съществува в Австрия, и от друга страна, че това положение би било различно, ако австрийското законодателство е позволявало отпускането на такова обезщетение в натура, така че то да бъде предоставено от австрийските власти на заинтересованото лице (
21
).
38.
За сметка на това в преписката по настоящото дело не само няма никакви данни, които позволяват да се приеме, че г‑н Larcher е поискал от германските власти изплащането на пенсия за осигурителен стаж след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране по съображението, че в Австрия няма такава пенсия, а освен това нищо не позволява да се приеме, че положението на г‑н Larcher би било различно, ако австрийското законодателство е било изменено.
39.
Всъщност спорното условие, а именно намаляване на работното време до 50 % през периода на работа на непълно работно време преди пенсионирането, е свързано не толкова с проблем на координацията или различията на законодателствата за социална сигурност, имащи отношение към обезщетенията за старост, колкото с упражняването на преходната професионална дейност преди началото на пенсионния период.
40.
По отношение на условията, свързани с упражняване на професионална дейност, Съдът обаче вече е приел, че представляват пречки за свободното движение на работници, а не просто неудобства, национални разпоредби, които „въвеждат условие за достъп на работници до пазара на труда“ (
22
), включително и тези, които са свързани с реда и условията за упражняване на тази дейност (
23
).
41.
В случая почти няма съмнение, че национална мярка, с която се налага на работник да упражнява професионалната си дейност през половината от отработваното преди това работно време, за да може впоследствие да получи пенсия след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране, представлява както условие за упражняването на тази дейност, така и, по-специално относно по-възрастните работници, условие за достъп и оставане на пазара на труда.
42.
Ето защо ми се струва, че такава мярка може да попадне в обхвата на понятието за пречка по смисъла на член 45 ДФЕС, така както е тълкувано от Съда.
43.
Също така ми се струва възможно такава мярка да представлява пречка за свободното движение на работници.
44.
Всъщност лице, чиято професионална кариера е протекла основно в Германия, подобно на г‑н Larcher, и което иска да получи пенсия след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране, не би било стимулирано да напусне тази държава членка, ако работата на непълно работно време в периода преди пенсионирането може да се осъществи само при непълно работно време с 50 %, при това без то да може да приеме предложения за работа с по-високи възнаграждения в други държави членки, които имат сходна схема, но в които, както в Австрия, условието за намаляване на работното време при работа в периода преди пенсиониране може в съответствие със законодателството да варира между 40 % и 60 % от нормалното работно време.
45.
По същия начин спорното условие може да обезкуражи работодател, установен в различна от Федерална република Германия държава членка, в която има схема за работа на непълно работно време в периода преди пенсионирането, да наема граждани на последната държава членка съгласно реда и условията за намаляване на работното време, които са различни от изискваните в Германия.
46.
Следователно на този етап трябва да се провери дали съгласно практиката на Съда такава пречка може да бъде обоснована от преследването на цел от общ интерес, като се има предвид, че тя трябва да е в състояние да гарантира осъществяването на посочената цел и да не надхвърля необходимото за постигането ѝ (
24
).
47.
Както обаче изтъкнах в точка 13 от настоящото заключение и както подчертава германското правителство в писменото си становище, с намаляването на работното време с 50 % през периода на работа на непълно работно време преди пенсиониране се цели, от една страна, да се позволи осъществяването на преход на работника към пенсионирането му, и от друга страна, да се насърчи заетостта на безработни лица или стажанти за работното време, което е освободено от лицето, ползващо се от схемата на работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране.
48.
Само по себе си преследването на тези две цели не може да бъде оспорено. Що се отнася по-специално до насърчаването на заетостта, Съдът вече е приел, че то представлява легитимна цел на социалната политика (
25
).
49.
Затова пък, без да е необходимо да се преценява годността на спорното условие да постигне преследваните цели, трябва да се приеме, че това условие е непропорционално, както впрочем признава и германското правителство в писменото си становище.
50.
Всъщност в положение като това по главното производство стриктното прилагане на условието за намаляване на работното време на 50 % означава да се забрани на работник, който работи на непълно работно време в периода преди пенсиониране в друга държава членка и е освободил повече от 50 % от предишното си работно време, за да може безработен младеж или стажант да бъде нает на работа, и който освен това отговаря на всички други предвидени от германското законодателство условия, да получи „пенсия за осигурителен стаж след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране“.
51.
Както запитващата юрисдикция, така и германското правителство в своето писмено становище посочват, че в този случай целта на германския законодател следователно също е постигната с намаляването на работното време с 60 %, тъй като по този начин се освобождават още повече работни места (
26
).
52.
Ето защо изискваното от германското законодателство условие за намаляване на работното време с 50 %, което е стриктно приложено в делото по главното производство както от германската администрация, така и от първоинстанционния и въззивния съд, ми се струва, че надхвърля необходимото, за да се постигне целта на социалната политика, която е да се насърчи наемането на безработни младежи или стажанти за времето, освободено от лицето, ползващо схема на работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране.
53.
Освен това фактът, че дадена държава членка, преследваща такава цел в социалната си политика, трябва съгласно правото на Съюза да допусне намаление на работното време с повече от 50 % през период на работа на непълно работно време преди пенсиониране, извършвана в друга държава членка, не води до значителни последици за бюджета (
27
).
54.
Вярно е, че в държавите членки, които са въвели схема за работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране, намаляването на работната заплата на лицето, което се ползва от тази схема и което е намалило работното си време, е компенсирано или пряко от държавните власти, или по друг начин от работодателя, който на свой ред се ползва по принцип от покриване на допълнителните разходи от държавата под различни форми (
28
).
55.
Компенсирането на заплатата на г‑н Larcher обаче през периода на работа в Австрия на непълно работно време преди пенсиониране, включително разбира се допълнителното намаляване на работното време с 10 % в сравнение с изискваното от германското законодателство, е било поето изцяло не от Федерална република Германия, а от Република Австрия. Освен това допълнителното намаление на работното време с 10 % не засяга значително размера на изплащаната от германските власти пенсия за осигурителен стаж след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране в сравнение с размера, който би се отпуснал на работник, който е намалил работното си време с 50 % през период на работа на непълно работно време преди пенсиониране, извършвана на германска територия или на територията на друга държава членка, като Република Австрия.
56.
Предвид всички тези съображения предлагам на първия преюдициален въпрос да се отговори в смисъл, че член 45 ДФЕС не допуска дадена държава членка да поставя изплащането на пенсия за осигурителен стаж след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране в зависимост от условието през периода на работа на непълно работно време преди пенсиониране работникът да е намалил работното си време с 50 %, доколкото с оглед на преследваната от посочената държава членка цел за насърчаване на наемането на безработни младежи или стажанти по-голямо намаление на работното време, извършено законосъобразно в рамките на работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране на територията на друга държава членка, автоматично води до отказ на правото да се получава посочената пенсия.
Б – По втория преюдициален въпрос
57.
С втория си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали, за да се гарантира принципът на равно третиране, е необходимо да се извърши сравнителен анализ между предвидените от националните законодателства условия за работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране в съответните две държави членки. При утвърдителен отговор запитващата юрисдикция поставя въпроса каква е степента на сходство или еднаквост на посочените условия или, по-общо, на схемите на работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране на тези държави членки.
58.
С оглед на предложения от мен отговор на първия преюдициален въпрос, който надлежно позволява на запитващата юрисдикция да реши окончателно спора по главното производство, отговорът на този въпрос не ми изглежда необходим.
59.
При това положение и при условията на евентуалност с отговора на първия въпрос се представят някои данни, които също позволяват да се отговори най-малко частично на втория въпрос.
60.
Всъщност, както показват гореизложените съображения, според мен изглежда, че се налага извършването на сравнителен анализ на основните условия, предвидени от законодателствата на съответните две държави членки, предвид целта или целите, преследвани от държавата членка, в която е поискано отпускането на пенсията за работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране.
61.
Не може да се приеме тезата, защитавана от г‑н Larcher пред запитващата юрисдикция и отхвърлена с право от последната, че по същество държавата членка, от която е поискана пенсия след работа на непълно работно време в периода преди пенсионирането, трябва да признае автоматично условията, при които е извършена в друга държава членка работата на непълно работно време в периода преди пенсионирането.
62.
Всъщност с това предложение освен че се пренебрегва обстоятелството, че държавите членки остават компетентни да установяват условия за изплащане на социални обезщетения, се създава значителен риск от „forum shopping“, като се позволява на гражданите на Съюза да завършат в държавата членка по техен избор периода на работа на непълно работно време преди пенсиониране, без държавата членка, която е задължена да предостави пенсия след този период, да има възможност да се противопостави на изплащането на тази пенсия.
63.
От дадения отговор на първия въпрос и както правилно посочва запитващата юрисдикция, може съответно да се заключи, че трябва също така да бъде отхвърлен доводът на ответника по главното производство, а именно Deutsche Rentenversicherung Bayern Süd, съответно поддържан от германското правителство в писменото му становище пред Съда, съгласно който изплатената в Германия пенсия след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране би трябвало да зависи от това условията на системите за работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране в държавите членки да са еднакви.
64.
Както вече изтъкнах, тази теза може да засегне свободното движение на работници, тъй като да се изисква условията за работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране да са аналогични във всяко едно отношение с германските условия, уреждащи работата на непълно работно време в периода преди пенсиониране за целите на отпускането на пенсия, би могло да бъде непропорционално с оглед на преследваните цели от системата за работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране в Германия.
65.
Както самата запитваща юрисдикция посочва, отговорът на втория въпрос следователно не е в направените от страните по главното производство крайни предложения. Решението по-скоро е да се даде компромисен отговор. Ето защо според мен следва да се провери дали условията, наложени в държавата членка, в която е извършена работата на непълно работно време в периода преди пенсиониране, позволяват да се постигнат целите, преследвани от държавата членка, в която е поискана пенсията след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране. Всъщност тези цели могат да бъдат постигнати дори в случай че условията на работата на непълно работно време в периода преди пенсиониране се различават между държавата членка, в която е поискана пенсията, и държавата членка, в която е завършен периодът на работа на непълно работно време преди пенсионирането.
66.
С това решение се зачита принципът, според който държавите членки са компетентни да определят условията за отпускане на социални обезщетения, като се гарантира, че в случаите на работници мигранти ще бъде зачетена свободата им на движение в Съюза.
67.
При анализа на условията за предоставяне на достъп до пенсия след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране, могат да се установят три категории условия.
68.
Най-напред, първата от тези категории обхваща условията, които според мен са без значение за получаването на пенсия и които не би трябвало да представляват пречка за изплащането на тази пенсия в полза на гражданин на една държава членка, който е завършил работата си на непълно работно време в периода преди пенсиониране в друга държава членка. Сред тях според мен са и тези, свързани с реда и условията за финансиране на системата за работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране.
69.
Както вече беше посочено, намаляването на работната заплата на лицето, което се ползва от национална схема за работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране и което е намалило работното си време, се компенсира пряко или косвено от публичноправните органи.
70.
Въпреки разнообразието на въведените от държавите членки системи за финансиране на схемите за работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране и значението на това условие от гледна точка на националното право в случая с работниците мигранти то въобще не ми се струва от основно значение за разглеждането на правото на получаване на пенсия след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране. Всъщност да се откаже такава пенсия на работник мигрант, който е завършил работата си на непълно работно време в периода преди пенсиониране в държава членка, в която редът и условията за финансиране са различни от държавата членка, в която е поискана пенсията, представлява пречка за свободното движение на работниците, която според мен не би могла да бъде обоснована. По-специално държавата членка, в която е поискана пенсията, не би могла правомерно да посочи съображения, свързани с равновесието на системата ѝ за социална сигурност, защото, както вече изтъкнах, тази държава членка няма да понесе посочените разходи през периода на работа на непълно работно време преди пенсионирането.
71.
След това са условията, които поставят по-малко проблеми, тъй като схемата им е взета предвид съгласно Регламент № 1408/71. В тази категория са условията относно осигурителните периоди, необходими за получаването на пенсия след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране. Всъщност в член 45, параграф 1 от този регламент се предвижда, че осигурителните периоди в една държава членка трябва да се вземат предвид в държавата членка, която е компетентна да отпусне пенсията, „като завършени съгласно собственото ѝ законодателство“. Впрочем запитващата юрисдикция прилага този член в делото по главното производство, тъй като приема, че г‑н Larcher отговаря на наложените от германското право условия относно периодите на задължително осигуряване (
29
). Но ако в настоящия случай предвиденото от германското законодателство условие относно осигурителните периоди е спазено, това е защото, както посочва запитващата юрисдикция, се вземат предвид австрийските осигурителни периоди (
30
).
72.
Накрая, от настоящото дело се вижда, че условията, които поставят най-много проблеми, са тези, които са специфични за работата на непълно работно време в периода преди пенсиониране, а именно възрастта за достъп до ранно пенсиониране и процентът на намаляване на работното време. Всъщност тези условия варират в различните държави членки и колизията между тях не е уредена непосредствено в акт от вторичното право на Съюза. Така държавите членки, като остават компетентни да определят условията за отпускане на социалноосигурителни обезщетения, могат да установяват съвкупност от различни правила, които могат да бъдат неблагоприятни за работника мигрант.
73.
Могат да бъдат посочени няколко хипотетични примера, които е възможно обаче на настъпят в бъдеще.
74.
Възможно ли е по отношение на възрастта, от която може да започне работата на непълно работно време в периода преди пенсиониране, дадена държава членка да откаже да отпусне изцяло или частично пенсия след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране на работник, който в друга държава членка от 59-годишна възраст се ползва от работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране, докато първата държава членка допуска възможността за извършване на такава работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране на нейна територия само след навършване на 60-годишна възраст?
75.
Може ли също така лицето, ползващо се от схемата за работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране в държава членка, която е намалила работното му време с 35 % (и следователно продължава да работи 65 % от предишното си работно време), да получи право на изплащане на пенсия след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране в държава членка, в която намалението на работното време трябва да бъде с 50 % през времето на извършване на работата на непълно работно време в периода преди пенсионирането?
76.
Струва ми се, че както посочва по същество в писменото си становище Комисията, за да се отговори на тези въпроси, трябва да се направи конкретен анализ на особеното положение в зависимост от целите, преследвани на национално равнище, за да се спази правото на Съюза и по-специално принципът на пропорционалност. С други думи ролята на националната администрация и националния съд следователно е да проверят значението на спорните условия във връзка с преследваните национални цели.
77.
При тази проверка националната администрация и евентуално националният съд трябва да разгледат какво значение имат възрастта или намаляването на работното време с оглед на посочените от националното право цели и да проверят дали разликата в условието, предвидено от националното право, и условието, предвидено от правото на държавата членка, в която е завършена работата на непълно работно време в периода преди пенсиониране, може да засегне преследването на тези цели.
78.
По този начин в случай на недостатъчно голямо намаляване на работното време, за да се позволи наемането на работа на търсещ работа младеж или стажант, националните органи на държавата членка, в която се преследва тази цел, според мен могат да откажат предоставянето на пенсия след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране, поискана от работник, който е завършил периода си на работа на непълно работно време преди пенсионирането в друга държава членка.
79.
Случаят на г‑н Larcher обаче не е такъв. Всъщност, както имах възможност да покажа в съображенията си относно отговора на първия въпрос, като е намалил работното си време при работата на непълно работно време в периода преди пенсиониране в Австрия в степен, която надхвърля предписаното от германското право изискване за намаление с 50 %, освободеното от него работно време позволява да бъде нает търсещ работа младеж или стажант при зачитане на преследваната от германския законодател цел, както посочва в писменото си становище германското правителство.
III – Заключение
80.
С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на отправените от Bundessozialgericht въпроси по следния начин:
„Член 45 ДФЕС не допуска дадена държава членка да поставя изплащането на пенсия за осигурителен стаж след работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране в зависимост от условието през периода на работа на непълно работно време преди пенсиониране работникът да е намалил работното си време с 50 %, доколкото с оглед на преследваната от посочената държава членка цел за насърчаване на наемането на безработни младежи или стажанти по-голямо намаление на работното време, извършено законосъобразно в рамките на работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране на територията на друга държава членка, автоматично води до отказ на правото да се получава посочената пенсия“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	Член 27, параграф 2, точка 2 от Австрийския закон за осигуряване за безработица от 1977 г. (Arbeitslosenversicherungsgesetz), в редакцията му след приемане на закона за изменение от 30 декември 2003 г. (BGBl. I, 128/2003), предвижда, че намаляването на работното време при работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране може да се извършва в границите от 40 % до 60 % от редовното работно време.
(
3
)	Член 2, параграфи 1 и 2 от този закон, в редакцията му съгласно Закона от 23 април 2004 г. (BGBl. 2004 I, стр. 602).
(
4
)	C‑373/02, EU:C:2004:232.
(
5
)	ОВ L 392, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 288, наричан по-нататък „Регламент № 1408/71“.
(
6
)	Вж. Лисабонската стратегия за растеж и работни места, стартирана през 2000 г., стратегия „Европа 2020“, която е стартирана по инициатива на Комисията през 2010 г., както и приетите от Съвета на Европейския съюз годишни насоки за политиките за заетост на държавите членки (вж. Решение на 2010/707/ЕС на Съвета от 21 октомври 2010 година (ОВ L 308, стр. 46) и на последно място Решение 2014/322/ЕС на Съвета от 6 май 2014 година (ОВ L 165, стр. 49).
(
7
)	Вж. в този контекст стратегия „Европа 2020“ и по-специално съображение 11 от Решение 940/2011/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 14 септември 2011 година относно Европейската година на активния живот на възрастните хора и солидарността между поколенията (2012 г.) (ОВ L 246, стр. 5), с което се насърчава създаването на култура на активен живот на възрастните хора, което ще допринесе за „повишаване на участието на възрастните хора на пазара на труда, да им даде възможност да запазят обществената си активност по-дълго време, да подобри индивидуалното им качество на живот и да ограничи натиска върху системите на здравеопазването, социалните грижи и в пенсионните системи“.
(
8
)	Към момента осем държави членки (Федерална република Германия, Република Австрия, Кралство Дания, Италианската република, Великото херцогство Люксембург, Унгария, Португалската република и Република Финландия) имат такива схеми. Френската република и Кралство Швеция също са имали такива схеми, но са ги отменили.
(
9
)	В Германия тази характеристика е посочена в член 1, параграф 1 от Закона за работата на непълно работно време в периода преди пенсиониране.
(
10
)	Следва да се отбележи, че относно Федерална република Германия допълнителното възнаграждение, изплащано на работниците, ползващи се от схема на работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране, е в основата на спора в главното производство по делото, по което е постановено решение Erny (C‑172/11, EU:C:2012:399).
(
11
)	Относно Федерална република Германия преследването на тази цел е в основата на делата, по които са постановени решения Kutz-Bauer (C‑187/00, EU:C:2003:168) и Steinicke (C‑77/02, EU:C:2003:458) относно достъпа на работнички до схемата на работа на непълно работно време в периода преди пенсиониране.
(
12
)	Вж. заключение Öztürk на генералния адвокат Ruiz-Jarabo Colomer (C‑373/02, EU:C:2004:95, т. 53).
(
13
)	Решение Öztürk (EU:C:2004:232, т. 68 и диспозитива му).
(
14
)	Решение Paraschi (C‑349/87, EU:C:1991:372, т. 27). Вж. също така решение Duchon (C‑290/00, EU:C:2002:234, т. 39 и 46).
(
15
)	Решение Vougioukas (C‑443/93, EU:C:1995:394, т. 44).
(
16
)	Вж. решения Elsen (C‑135/99, EU:C:2000:647, т. 36), Kauer (C‑28/00, EU:C:2002:82, т. 52) и Reichel-Albert (C‑522/10, EU:C:2012:475, т. 45).
(
17
)	Вж. по-специално решения Von Chamier-Glisczinski (C‑208/07, EU:C:2009:455, т. 63) и Da Silva Martins (C‑388/09, EU:C:2011:439, т. 71).
(
18
)	Вж. по-специално решение Von Chamier-Glisczinski (EU:C:2009:455, т. 63 и цитираната съдебна практика).
(
19
)	Вж. решения Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, т. 96), Комисия/Дания (C‑464/02, EU:C:2005:546, т. 35) и Комисия/Германия (C‑269/07, EU:C:2009:527, т. 107).
(
20
)	Вж. по-специално в този смисъл решения Leyman (C‑3/08, EU:C:2009:595, т. 45 и цитираната съдебна практика) и Von Chamier-Glisczinski (EU:C:2009:455, т. 85).
(
21
)	Решение Von Chamier-Glisczinski (EU:C:2009:455, т. 86).
(
22
)	Решения Graf (C‑190/98, EU:C:2000:49, т. 23) и Комисия/Дания (EU:C:2005:546, т. 36).
(
23
)	Вж. решение Комисия/Дания (EU:C:2005:546, т. 37).
(
24
)	Пак там (т. 53 и цитираната съдебна практика).
(
25
)	Вж. решения ITC (C‑208/05, EU:C:2007:16, т. 39) и Caves Krier Frères (C‑379/11, EU:C:2012:798, т. 51). Вж. също така по-специално относно равното третиране на мъжете и жените работници решение Kutz-Bauer (EU:C:2003:168, т. 56 и цитираната съдебна практика).
(
26
)	Следва да се отбележи, че германското законодателство не изисква младият работник или стажантът, който е нает на работа за останалото свободно работно време, да има германско гражданство или дори да бъде нает на работа на германска територия.
(
27
)	Впрочем германското правителство не посочва пречка, която да поставя под въпрос балансираността на бюджета или системата му за социална сигурност.
(
28
)	Федерална република Германия, Република Австрия и Португалската република предвиждат, че финансовата тежест се понася от работодателя, докато Кралство Дания, Италианската република и Република Финландия финансират работата на непълно работно време в периода преди пенсиониране чрез преки плащания на публичноправните органи. Накрая, в Унгария и Люксембург съществува смесена система, тъй като работодателят изплаща сумите на ползващото се лице, след което публичноправните органи изцяло му ги възстановяват.
(
29
)	Вж. точка 34 от акта за преюдициално запитване.
(
30
)	Пак там.