62010CC0150_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. С поредица от мерки, приети през 2006 г., е извършена реформа на общата организация на пазарите в сектора на захарта с цел преструктуриране на захарната промишленост в Европейския съюз. Наред с останалото, тези различни мерки пораждат следните последици:
– считано от 2007 г., началото на пазарната година е отложено от 1 юли на 1 октомври, така че по изключение пазарната 2006—2007 г. обхваща 15 месеца,
– за да се вземат предвид тези извънредни обстоятелства, за посочената пазарна година на предприятията са предоставени допълнителни преходни квоти,
– за всички произведени в превишение на отпуснатите квоти количества се начислява такса,
– предприятията са насърчавани да се преструктурират, като се откажат от (част от) основните си квоти и като демонтират съоръженията си, срещу което получават помощ за преструктуриране,
– при неизпълнение на задълженията за преструктуриране, от една страна, съответната помощ трябва да бъде възстановена, и от друга страна, следва да бъде наложена финансова санкция в размер на 30 % от подлежащата на възстановяване сума, ако неизпълнението на задълженията е умишлено или в резултат на груба небрежност.
2. На Beneo-Orafti SA (наричано по-нататък „Beneo-Orafti“), белгийско дружество, е отпусната основна квота, както и преходна квота за пазарната 2006/2007 г. То се задължава да се откаже от основната квота и да демонтира частично съответните съоръжения в замяна на изплатената му помощ за преструктуриране. Като счита обаче, че този отказ не се отнася до неговата преходна квота, предприятието произвежда инулинов сироп(2) в количество малко под това за посочената квота.
3. Понастоящем Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB) иска, първо, да се възстанови сумата на помощта за преструктуриране, възлизаща на 454,425 EUR за произведен тон, второ, да наложи финансова санкция в размер на 30 % от подлежащата на възстановяване сума, и трето, да събере такса за свръхпроизводство от 500 EUR за произведен тон. Beneo-Orafti се противопоставя на това.
4. Tribunal de première instance de Bruxelles (Белгия), който е сезиран със спора, поставя на Съда седем преюдициални въпроса, които по същество се отнасят до следното:
– Може ли Beneo-Orafti да счита, че преходната му квота не зависи от основната му квота и следователно отказът му от последната и изплащането на съответната помощ за преструктуриране не се отнасят до преходната квота?
– Точно в кой момент поетите от Beneo-Orafti задължения за преструктуриране стават обвързващи за него?
– Допустимо ли е наред с възстановяването на отпуснатата помощ и с налагането на допълнителна финансова санкция да се начислява и такса за свръхпроизводство за едно и също произведено количество?
– Въз основа на какво би трябвало да се изчислят сумите, които евентуално подлежат на възстановяване?
I – Реформата на пазара на захарта (3)
5. Общата организация на пазарите на захарта е създадена през 1967 г. с цел осигуряване на справедливи доходи за производителите и стабилизиране на пазара. В рамките на тази организация захарта се ползва с гарантирани интервенционни цени, които в периода между 1996 г. и 2006 г. са значително по-високи от цените на световния пазар. С течение на времето Съюзът става третия по големина производител в света с годишно свръхпроизводство от 20 милиона тона и тогава върху него се оказва натиск, чиято цел е да се преустанови износа на свръхпроизведени количества на субсидирани цени. През 2005 г. Световната търговска организация (СТО) приема решение, с което задължава Съюза да включи по-специално износа на извънквотна захар в ограниченията за износ. Поради това от 2006 г. Съюзът може да изнася само 1,37 милиона тона субсидирана бяла захар, докато преди средният годишен износ възлиза на 6,5 милиона тона.
6. Поради това се преценява, че е необходима реформа, за да се приведе общата организация на пазара в съответствие с принципите на новата обща селскостопанска политика, както и да се запази балансът на пазара, като същевременно се спазва задължението за ограничаване на субсидирания износ. Основните цели са да се гарантира конкурентоспособността на захарната промишленост чрез намаляване на нерентабилния производствен капацитет, да се стабилизират пазарите и да се гарантира снабдяването със захар, както и да се допринесе за осигуряване на по-добър жизнен стандарт на населението в земеделските райони чрез смекчаване на икономическото и социалното въздействие на реформата върху това население в съответните райони.
7. Основните характеристики на постепенно въведената реформа са следните:
– поддържането на намалени производствени квоти заедно с допълнителни квоти, които могат да бъдат закупени от производителите, които се считат за конкурентоспособни в новата пазарна среда,
– постепенно намаляване на цената за тон бяла захар,
– постепенно намаляване на минималната цена, заплащана на производителите за тон захарно цвекло, отглеждано в рамките на квотата, смекчено чрез механизъм за частична компенсация,
– премахването на механизма за възстановявания при износ, прилаган по отношение на износа на захар, произведена в рамките на квотите,
– временен фонд за преструктуриране, финансиран чрез такса, дължима от производителите за тяхната квота, който е предназначен основно да финансира различните помощи, изплащани за доброволен отказ от производствени квоти:
– помощ за преструктуриране, изплащана на производителите, които прекратяват производството в рамките на квота и се отказват от съответните квоти,
– помощ за диверсификация, предназначена за насърчаване на алтернативни решения в районите, които са засегнати от преструктурирането на захарната промишленост,
– преходна помощ, предоставена на рафинериите за тяхното приспособяване към преструктурирането.
II – Правна уредба
А – Регламент (ЕО) № 318/2006
8. Регламент (ЕО) № 318/2006(4) преработва съществено общата организация на пазарите в сектора на захарта, като отменя и замества предходния основен регламент(5) .
9. Член 1, параграф 2 от Регламент № 318/2006 предвижда, че пазарната година за обхванатите от общата организация на пазарите в сектора на захарта продукти започва на 1 октомври и завършва на 30 септември следващата година, с изключение на пазарната 2006/2007 г., която започва на 1 юли 2006 г. и завършва на 30 септември 2007(6) г.
10. В член 7, параграф 1 от този регламент (съдържащ се в глава 2, озаглавена „Производство в рамките на квота“, от дял II „Вътрешен пазар“) се уточнява, че квотите за производство на захар, изоглюкоза и инулинов сироп на национално или регионално равнище са определени в приложение III от посочения регламент, а параграф 2, първа алинея предвижда, че държавите членки отпускат квота на всяко одобрено предприятие, произвеждащо захар, изоглюкоза или инулинов сироп, което е установено на тяхна територия.
11. В същата глава член 10 от Регламент № 318/2006, озаглавен „Управление на квотите“, предвижда коригиране на определените в приложение III към същия квоти за всяка пазарна година, с общ процент на намаление, считано от пазарната 2010/2011 г.
12. Глава 3 от дял II на Регламент № 318/2006 е озаглавена „Производство извън квота“ и обхваща членове 12—15. Съгласно член 15, параграф 1 такса за свръхпроизводство се начислява върху количествата захар, изоглюкоза и инулинов сироп, произведени през която и да е пазарна година, които са в превишение на отпуснатите квоти и спрямо които не се прилага един от предвидените в членове 12—14 механизми (а именно главно използване за производство на определени промишлени продукти, пренасяне към производствената квота за следващата пазарна година, използване за доставки за най-отдалечените райони или износ в рамките на определени количествени ограничения). Съгласно съображение 18 от посочения регламент целта на таксата за свръхпроизводство е да се избегне „натрупването на такива количества, които могат [да навредят на пазара]“ за количествата, които не отговарят на условията за прилагане на тези механизми.
13. В член 15, параграф 2 от Регламент № 318/2006 се уточнява, че таксата за свръхпроизводство е определена „в достатъчно голям размер, за да се избегне натрупването на количествата по параграф 1“.
14. В член 15, параграф 3 от този регламент се уточнява, че държавите членки начисляват тази такса. Макар да изглежда, че няма разпоредба, сходна на член 11, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 320/2006(7) (вж. точка 27 от настоящото заключение), която да предвижда възстановяване на начислените суми, въпросната такса е част от собствените ресурси на Съюза(8) .
15. Член 44 от Регламент № 318/2006 (представен в съображение 43 от същия) предоставя право на Комисията да приема преходни мерки, по-специално за да улесни преминаването от ситуацията на пазара през пазарната 2005/2006 г. към тази през пазарната 2006/2007 г., и по-общо прехода от старата към новата схема.
16. Накрая, в член 46 от този регламент се уточнява по-специално че дял II от посочения регламент се прилага до края на пазарната 2014/2015 г.
Б – Регламент (ЕО) № 320/2006
17. Съображенията от Регламент № 320/2006 гласят по-специално:
„(1) […] За да бъде приведена системата на Общността за производство и търговия [със] захар в съответствие с международните изисквания и да се осигури нейната конкурентоспособност в бъдеще, е необходимо да започне процес на основно преструктуриране, [с оглед значително намаляване на нерентабилния производствен капацитет в Общността]. За тази цел като предпоставка за въвеждането на [добре функционираща нова обща] организация на пазар[ите] на захар би следвало да бъде [установена] самостоятелна и автономна временна схема за преструктурирането на захарната промишленост в Общността. По тази схема квотите би следвало да бъдат намалени по начин, [при] който се вземат предвид легитимните интереси на представителите на захарната промишленост, на производителите на захарно цвекло, [тръстикова захар] и цикория и на потребителите в Общността.
(2) Би следвало да бъде създаден временен фонд за преструктуриране, който да финансира мерките за преструктуриране [на] захарната промишленост в Общността. […]
[…]
(4) Мерките за преструктуриране, предвидени в настоящия регламент, би следвало да бъдат финансирани чрез набирането на временни суми от тези производители на захар, изоглюкоза и инулинов сироп, които впоследствие биха се възползвали от процеса на преструктуриране. […]
(5) Би трябвало да бъде въведен [значителен] икономически стимул, под формата на [подходяща] помощ за преструктуриране, за предприятията от захарната промишленост с най-ниска продуктивност, [така че те да преустановят производството си в рамките на квота]. За тази цел би трябвало да бъде въведена такъв вид помощ за преструктуриране, която да създава стимул за [прекратяване на] производството на захар в рамките на квота и [за отказ от] съответните квоти, като същевременно да дава възможност надлежно да се изпълняват поетите социални ангажименти и ангажименти [в областта] на околната среда, свързани с [прекратяването на] производство[то]. Помощта следва да бъде отпускана в продължение на четири пазарни години с цел намаляване на производството [в степента, необходима за постигане на равновесие на пазара в Общността.
[…]“.
18. Съгласно член 2, точка 6 от Регламент № 320/2006 „квота“ означава всяка квота за производство на захар, изоглюкоза и инулинов сироп“, отпусната на дадено предприятие в съответствие по-специално с член 7, параграф 2 от Регламент № 318/2006.
19. Член 3, параграф 1 от Регламент № 320/2006 предвижда, че всяко предприятие, произвеждащо захар, изоглюкоза или инулинов сироп, на което е отпусната квота преди 1 юли 2006 г., има право да получи помощ за преструктуриране за всеки тон отказана квота, при условие че през една от пазарните години от 2006/2007 г. до 2009/2010 г. то се откаже от своята квота или от част от нея, съгласно трите хипотези, посочени в букви a)—в). Съдържащото се в буква б) условие, което е относимо за делото по главното производство, е предприятието да се откаже от разпределената от него квота на една или няколко от неговите фабрики, частично демонтира производствените съоръжения във въпросните фабрики и не използва останалите производствени съоръжения на съответните фабрики за производството на продукти, обхванати от общата организация на пазарите в сектора на захарта (условието, посочено в буква a), е предприятието да се откаже от такава квота като демонтира изцяло въпросните съоръжения, а посоченото в буква в) е предприятието да се откаже от част от такава квота и да не използва съответните съоръжения за рафиниране на нерафинирана захар — условие, което следователно не предполага демонтирането на съоръженията).
20. Член 3, параграф 2 от Регламент № 320/2006 предвижда по-специално, че помощта за преструктуриране се отпуска за пазарната година, за която квотите са отказани в съответствие с параграф 1 от този регламент, и само за количеството на отказаните и непреразпределени квоти.
21. Съгласно член 3, параграф 4 от посочения регламент частичното демонтиране на производствените съоръжения изисква по-специално окончателно и пълно прекратяване на производството на захар, изоглюкоза или инулинов сироп с въпросните производствени съоръжения и демонтирането на производствените съоръжения, които няма да бъдат използвани за ново производство и които са били предназначени за производството на посочените продукти.
22. Накрая, в член 3, параграф 5 от Регламент № 320/2006 се уточнява, че размерът на помощта за преструктуриране за един тон отказана квота в случая по параграф 1, буква б) е 547,50 EUR за пазарната 2006/2007 г. или за пазарната 2007/2008 г. (в случая по параграф 1, буква a) този размер е 730 EUR, а в случая по параграф 1, буква в) — 255,50 EUR за същите пазарни години. За следващите две пазарни години размерът на помощта постепенно се намалява).
23. Съгласно член 5, параграф 1 от Регламент № 320/2006 държавите членки вземат решение дали да отпуснат помощта за преструктуриране за пазарната 2006/2007 г. до 30 септември 2006 г. (като общото правило за следващите пазарни години е държавите членки да вземат решение до края на февруари преди пазарната година).
24. В член 5, параграф 2 от този регламент се уточнява, че тази помощ се отпуска, ако след обстойна проверка държавата членка е установила, че подаденото заявление и планът за преструктуриране съдържат предписаните елементи, че мерките и дейностите, описани в този план, са съобразени със съответното общностно и национално законодателство и че необходимите финансови ресурси са налични във фонда за преструктуриране, въз основа на получената от Комисията информация.
25. Съгласно член 11, параграф 1 от посочения регламент предприятията, на които е отпусната квота, заплащат временна сума за преструктуриране еднократно за дадена пазарна година и за тон отпусната квота. Квотите, които обаче са отказани от дадено предприятие, считано от началото на дадена пазарна година, в съответствие с член 3, параграф 1 от Регламент № 320/2006 не са обусловени от изплащането на тази сума за същата и следващите пазарни години.
26. В член 11, параграф 2 от този регламент се уточнява, че по отношение на захарта и на инулиновия сироп посочената сума е определена в размер на 126,40 EUR за тон квота за пазарната 2006/2007 г.
27. Съгласно член 11, параграф 3, първа алинея от посочения регламент държавите членки са отговорни пред Съюза за събирането на временната сума за преструктуриране на тяхна територия.
В – Регламент (ЕО) № 493/2006
28. В съображение 10 от Регламент (ЕО) № 493/2006(9) се посочва, че тъй като пазарната 2006/2007 г. започва на 1 юли 2006 г. и завършва на 30 септември 2007 г. и следователно продължава 15 месеца, за тази пазарна година следва да бъде предвидено увеличение на квотите, като се вземат предвид допълнителните три месеца, така че да се осигури разпределение, което съответства на това от предходните и следващите пазарни години, като тези преходни квоти трябва да обхващат производството на захар от началото на пазарната 2006/2007 г., получено от захарно цвекло, засято преди 1 януари 2006 г.
29. Съгласно член 9, параграф 3(10) от Регламент № 493/2006 за пазарната 2006/2007 г. между държавите членки се разпределя преходна квота за инулинов сироп в размер на 80 180 тона сухо вещество, изразено като еквивалент на съотношението бяла захар/изоглюкоза, по принципа на разпределението, съдържащо се в част В от приложение II към Регламента.
30. Член 9, параграф 4, букви a) и б) от посочения регламент предвижда, че за тази преходна квота не се плаща временната сума за преструктуриране, предвидена в член 11, параграф 2 от Регламент № 320/2006, и тя не дава право на предвидените в него помощи.
31. Съгласно член 9, параграф 5 от Регламент № 493/2006 държавите членки отпускат преходните квоти въз основа на обективни критерии и по начин, който осигурява равно третиране на производителите и не допуска нарушения на пазара и на правилата на конкуренцията, на одобрените предприятия, произвеждащи захар, изоглюкоза или инулинов сироп, установени на тяхна територия.
Г – Регламент (ЕО) № 967/2006
32. Съгласно член 1 от Регламент (ЕО) № 967/2006(11) същият урежда условията за използване или за пренасяне на произведените извън квотата количества захар, изоглюкоза и инулинов сироп, както и правилата за начисляване на таксата за свръхпроизво дство в съответствие с дял II, глава 3 от Регламент № 318/2006(12) .
33. В член 3, параграф 1 от Регламент № 967/2006 се определя размера на таксата по член 15 от Регламент № 318/2006 на 500 EUR на тон. Този размер е обяснен в съображение 3 от Регламент № 967/2006, както следва:
„[…] Таксата [следва] да [бъде] определен[а] [в] достатъчно висок [размер, за да се избегне] натрупването на произведени над квотите количества, които [биха могли да навредят на пазара]. За тази цел е подходящо да се определи фиксиран размер на таксата, равен на пълния размер на митото при внос на бяла захар“.
34. Член 4, параграф 1 от същия регламент предвижда, че таксата се дължи от производителите за количествата, произведени в превишение на определената им производствена квота за дадена пазарна година, освен при някои изключения, които съответстват главно на посочените в член 15 от Регламент № 318/2006(13), но които безспорно са неотносими в конкретния случай.
Д – Регламент (ЕО) № 968/2006
35. Съгласно член 1, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 968/2006(14) същият урежда подробните правила за прилагане на мерките по членове 3 и 6—9 от Регламент № 320/2006. В член 1, параграф 2, първа алинея от Регламент № 968/2006 се уточнява, че се прилагат определенията, посочени в член 2 от Регламент № 320/2006.
36. Съгласно член 3 от Регламент № 968/2006, считано от пазарната година, за която се отнася отказът от квота по силата на член 3 от Регламент № 320/2006, произведените количества захар, изоглюкоза или инулинов сироп не могат да се разглеждат като производство в рамките на тази квота по отношение на съответните фабрики.
37. В член 10 от Регламент № 968/2006 се уточнява процедурата за предоставяне на помощта за преструктуриране, като се посочва по-специално че Комисията трябва да определи очаквания размер на наличните финансови средства, а държавите членки трябва да уведомят заявителите относно решенията, приети във връзка с техните заявления в срока по член 5, параграф 1 от Регламент № 320/2006, а именно до 30 септември 2006 г. за пазарната 2006/2007 г.
38. Член 11, параграф 1 от Регламент № 968/2006 предвижда:
„Веднага след предоставянето на помощта за преструктуриране бенефициерът следва да пристъпи към изпълнението на [всички мерки], [подробно] изброени в одобрения план за преструктуриране [и да] спазва [съдържащите се] в заявлението за помощ за преструктуриране задължения“.
39. Член 26, параграф 1 от този регламент гласи, че когато бенефициерът не спази едно или повече задължения по плана за преструктуриране, бизнес плана или националната програма за преструктуриране, частта от отпуснатата помощ съразмерно на неизпълнените задължение или задължения подлежи на възстановяване, освен в случай на непреодолима сила.
40. По смисъла на член 27 от този регламент:
„1. Когато бенефициерът не изпълни едно или повече задължения [по] плана за преструктуриране, бизнес плана или националната програма за преструктуриране, той [трябва] да понесе финансова санкция като плати сума, равна на 10 % от [подлежащата на възстановяване] сума съгласно член 26.
2. [Санкциите], които [се налагат] съгласно параграф 1, не се [прилагат], когато предприятието може да докаже по задоволителен за компетентния орган начин, че неизпълнението се дължи на [непреодолима сила] […].
3. Когато неизпълнението е резултат от умишлено поведение или от груба небрежност, бенефициерът е длъжен да плати сума, равна на 30 % от [подлежащата на възстановяване] сума съгласно член 26“.
III – Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
41. На 27 юли 2006 г. Beneo-Orafti получава от компетентните белгийски органи основна квота за 131 330 тона и преходна квота за 32 833 тона инулинов сироп за пазарната 2006/2007 г.(15) В писмото, с което е уведомено за разпределените му две квоти, се уточнява по-специално че преходната квота е равна на 3/12 от основната квота и служи като „компенсация“ за удължаването на пазарната 2006/2007 г. с три месеца(16) .
42. Същия ден Beneo-Orafti подава заявление за помощ за преструктуриране пред същите органи, като за сметка на това се отказва от основната си квота (но според собствените му твърдения не и от преходната си квота). На 18 август 2006 г. белгийските органи отговарят, че заявлението се счита за пълно. На 18 септември 2006 г. те уведомяват Beneo-Orafti, че заявлението му съответства на изискванията, и съобщават това на Комисията.
43. На 29 септември 2006 г. Комисията уведомява държавите членки, че очакваният размер на наличните финансови средства във временния фонд за преструктуриране е достатъчен за предоставяне на помощта за преструктуриране по отношение на всички постъпили заявления за пазарната 2006/2007 г., чието съответствие с изискванията е установено от държавите членки(17) .
44. От исканията на Beneo-Orafti, направени пред Tribunal de première instance de Bruxelles, се установява, че на 20 октомври 2006 г. между Beneo-Orafti и белгийските органи са проведени обсъждания, по време на които Beneo-Orafti ги уведомява за „твърдото си намерение да използва преходната си квота, без да вземе предвид заявлението си за помощ за преструктуриране във връзка с редовната си основна квота“, а белгийските органи подчертават съществуването на „непредвидени“ рискове, в случай че това намерение бъде изпълнено.
45. На 21 ноември 2006 г. Beneo-Orafti започва производство на инулинов сироп.
46. С писмо от 23 ноември 2006 г. компетентният белгийски министър уведомява Beneo-Orafti, че не може да направи неоспорима правна преценка за съвместимостта на такова производство с условията за получаване на помощта за преструктуриране. Министърът предлага да се направят постъпки пред Комисията, за да бъде изяснен въпросът или да се окаже подкрепа на Beneo-Orafti в рамките на такива постъпки, като го уведомява, че ако не желае да отправи запитване до Комисията, щяло да се приеме, че то няма намерение да произведе съответстващото на преходната квота количество. Със същото писмо министърът предупреждава Beneo-Orafti, че съществува риск то да бъде задължено да възстанови неоснователно получените суми, ако въпреки това произведе този обем, преди да получи благоприятно становище от Комисията.
47. В периода от 21 ноември до 13 декември 2006 г. Beneo-Orafti произвежда 27 756,986 тона инулинов сироп.
48. На 18 януари 2007 г. белгийските органи уведомяват Beneo-Orafti, че му е отпусната помощ от 59 679 771,50 EUR(18) .
49. Запитана от белгийските органи вследствие на въпросите, поставени от BIRB на 19 февруари 2007 г., на 20 март 2007 г. Комисията отговаря, че преходните квоти представляват само продължение на основните квоти. Според нея предприятие, което се е отказало от основната си квота в рамките на схемата за преструктуриране, не може да продължи да произвежда в рамките на преходната квота. Тази информация е съобщена на BIRB на 3 април 2007 г.
50. На 9 юли 2007 г. BIRB изпраща на Beneo-Orafti писмо, в което се уточнява, че същото не е нито покана за плащане, нито решение, което възпроизвежда позицията на Комисията, и се посочва, че Beneo-Orafti ще дължи такса за производството на захар извън квотата в размер на 13 878 493 EUR, освен ако не докаже, че е изпълнило задълженията си.
51. На 13 август 2007 г. BIRB приканва Beneo-Orafti да му възстанови сума в размер на 16 397 508,87 EUR, от които 12 613 468,36 EUR съответстват на помощта, получена за произведеното в рамките на преходната квота количество, увеличена с 30 % като санкция, приложима съгласно член 27, параграф 3 от Регламент № 968/2006.
52. На 13 декември 2007 г. BIRB приканва Beneo-Orafti да му изплати сумата от 13 878 493 EUR, която съответства на таксата за производството на захар извън квотата, спомената в писмото му от 9 юли 2007 г.
53. Горепосочените суми и начинът на тяхното изчисляване могат да бъдат обобщени под формата на таблица:
>lt>1
54. Тъй като Beneo-Orafti отказва да плати претендиран ите суми (13 878 493 EUR и 16 397 508,87 EUR), BIRB сезира Tribunal de première instance de Bruxelles.
55. Tribunal de première instance de Bruxelles решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1) Освободени ли са преходните квоти, отпуснати на предприятие, производител на захар на основание член 9 от Регламент № 493/2006 […] от прилагането на временната схема за преструктуриране, установена с Регламент № 320/2006 […] и с Регламент № 968/2006 […], като се има предвид, че:
а) за тези квоти не се заплаща временната вноска за преструктуриране,
б) за тези квоти не се предоставя помощта за преструктуриране и
в) тези квоти не са квоти по смисъла на Регламент № 320/2006 […], така както са определени в член 2, точка 6 от посочения регламент?
2) Дори при отрицателен отговор на предходния въпрос, представляват ли преходните квоти отделен вид квоти, които не зависят от редовните основни квоти, като се има предвид, че:
а) преходните квоти се отпускат на основание член 9 от Регламент № 493/2006 […], а не на основание член 7 от Регламент № 318/2006 […],
б) критериите за отпускане на преходните квоти са различни от критериите за предоставяне на редовните основни квоти и
в) преходните квоти представляват преходни мерки, чието предназначение е да улеснят прехода от старата към новата схема на пазара на захар в Общността и следователно по принцип се прилагат само за пазарната 2006/2007 г.?
3) При утвърдителен отговор на един от двата (или и на двата) предходни въпроса, има ли право предприятие, производител на захар, което е поискало помощ за преструктуриране за пазарната 2006/2007 г. в съответствие с член 3 от Регламент № 320/2006 […], да получи преходна квота, предоставена за пазарната 2006/2007 г. в съответствие с член 9 от Регламент № 493/2006?
4) При отрицателен отговор на предходния въпрос, може ли налаганата санкция да се състои [във] възстановяване на предоставената част от помощта за преструктуриране и във възстановяване на преходната квота[(19) ]?
Как трябва да се изчислява размерът на подлежащата на възстановяване съгласно член 26, параграф 1 [от Регламент № 968/2006] сума и санкцията по член 27 [от този] регламент […], когато предприятие, производител на захар, е получило помощ за преструктуриране (за пазарната 2006/2007 г.) и е използвало преходната си квота (за която не е отпусната никаква помощ за преструктуриране)?
Трябва ли при изчисляването на тази сума и на тази санкция да се вземат предвид изцяло или отчасти следните аспекти:
а) разходите, които съответното предприятие, производител на захар е направило за демонтиране на своите производствени съоръжения;
б) загубите, които е понесло съответното предприятие, производител на захар, поради отказа си от редовната основна квота;
в) фактът, че преходната квота е конкретна и преходна мярка, която позволява само производството за пазарната 2006/2007 г., но не се прилага по отношение на другите пазарни години (освен в случая с преходната квота за захар);
г) представлява ли нарушение на принципа на пропорционалност изчисляването на подлежаща на възстановяване сума, при което не се вземат предвид посочените в букви а)—в) по-горе аспекти?
5) Независимо от предходните въпроси, от кой момент поетите по силата на план за преструктуриране задължения пораждат действие, тоест стават обвързващи за заявителя?
а) от началото на пазарната година, за която заявителят е подал заявление за помощ за преструктуриране;
б) от подаването на заявлението до компетентния национален орган;
в) от съобщението на компетентния национален орган, че счита заявлението за пълно;
г) от съобщението на компетентния национален орган, че счита заявлението за предоставяне на помощ за преструктуриране за съответстващо на изискванията;
д) от съобщението за решението на компетентния национален орган да предостави помощ за преструктуриране?
6) При утвърдителен отговор на първия или на втория въпрос (или и на двата), има ли право предприятие, производител на захар, на което за пазарната 2006/2007 г. е предоставена преходна квота, да използва тази квота през пазарната година дори когато на това предприятие е отпусната помощ за преструктуриране въз основа на неговата редовна основна квота, считано от пазарната 2006/2007 г.?
7) При отрицателен отговор на първия, втория и шестия въпрос, има ли право компетентният национален орган на държава членка, при неспазване на задълженията по плана за преструктуриране, наред с възстановяването на помощта за преструктуриране и санкцията съгласно членове 26 и 27 от Регламент № 968/2006 […] да налага и такса за свръхпроизводство съгласно член 4 от Регламент № 967[/2006], или това кумулиране на санкции нарушава принципа non bis in idem, принципа на пропорционалност и принципа за недопускане на дискриминация?“.
56. Beneo-Orafti, белгийското правителство и Комисията представят писмени и устни становища.
IV – Анализ
57. Както вече посочих в началото на настоящото заключение, много подробно формулираните седем преюдициални въпроса се отнасят до четири аспекта на спора, които предлагам да бъдат разгледани в следния ред: първо, въпросът за връзката между преходните квоти и отказаните основни квоти (различни аспекти от който са повдигнати с въпроси от първи до трети и шести), второ, въпросът относно момента, в който дадено предприятие, заявител на помощ за преструктуриране, се обвързва с изпълнението на задълженията си в това отношение (пети въпрос), трето, въпросът дали е разрешено поисканите от BIRB мерки за възстановяване на помощта да се кумулират с мерки, представляващи санкции, и с мерки, предвиждащи начисляване на такси (първа част от четвърти въпрос и седми въпрос), и четвърто, въпросът относно начина за изчисляване на размера на подлежащата на възстановяване сума, ако са налице необходимите за това условия (втората част от четвъртия въпрос).
58. При разглеждането на тези въпроси следва да се отбележи, че посочените проблеми произтичат от извънредните обстоятелства, характерни за пазарната 2006/2007 г., а именно, от една страна, съществуването на преходни квоти, и от друга страна, вземането на решения за предоставяне на помощта за преструктуриране след началото на пазарната година. Тъй като тези фактори не са налице през следващите пазарни години, непосредственото значение на тълкуването на Съда по настоящото дело върху свързаните с други пазарни години съдебни производства най-вероятно ще бъде незначително.
А – Връзката между преходните квоти и отказаните основни квоти
59. Въпроси от първи до трети и шести на запитващата юрисдикция могат да бъдат обобщени по следния начин. Първо, представляват ли преходните квоти отделен вид квоти, които не зависят от основните квоти, било поради това че са освободени от прилагането на временната схема за преструктуриране, било по друга причина? Второ, ако те не зависят от основните квоти, може ли да се попречи на предприятие, на което е отпусната преходна квота, да използва тази квота, поради факта че е поискало помощ за преструктуриране или поради това че му е отпусната такава помощ?
60. Що се отнася до първата част от този въпрос, пред Съда са представени противоположни доводи. От своя страна Beneo-Orafti се позовава на текста на някои от относимите разпоредби в подкрепа на твърдението, че преходните квоти са освободени от временната схема за преструктуриране и не зависят от основните квоти. За сметка на това белгийското правителство и Комисията се позовават на целта на реформата и на смисъла от съществуването на преходните квоти и застъпват обратното становище.
61. Струва ми се, че в действителност посочените цел и смисъл ясно подкрепят анализ, според който преходните квоти би трябвало да се приемат като продължение на основните квоти и не могат да се използват отделно от тях, въпреки че в някои отношения характерът им налага те да се разглеждат специално и конкретно.
62. На първо място, от правната уредба ясно се установява, че преходните квоти са създадени, за да се избегне положение, при което производственият обем в рамките на основните квоти, изчисляван въз основа на нормална пазарна година от 12 месеца, може да се окаже недостатъчен за пазарна година, която по изключение е трябвало да продължи 15 месеца(20) . Следователно техният замисъл се изразява в увеличение на основната квота(21) с 25 %, което съответства на удължаването на пазарната година с 25 %.
63. На второ място, от правната уредба следва също, че целта на механизмите, въведени за да се гарантира преструктурирането на захарната промишленост, е насърчаване на предприятията да прекратят окончателно и напълно производството и да демонтират съответните съоръжения(22) . Задължението за прекратяване на производството влиза в сила „[с]читано от пазарната година, за която се отнася отказът от квота за производство“(23) . С оглед на тази цел не би било съвсем последователно да се позволи на предприятията да заявят отказ от квотите си за пазарната 2006/2007 г. и да получат съответните помощи, като продължат да използват 20 % от тези натрупани квоти (основна квота плюс преходна квота) за същата пазарна година.
64. Ето защо, макар приравняването на преходните квоти на основните квоти като тяхно продължение, неделимо от последните, да се подкрепя ясно както от целта на преходните квоти, така и от тази на механизма за насърчаване на преструктурирането, все пак следва да се провери дали доводите на Beneo-Orafti, които са основани на текста на определени разпоредби от правната уредба, не налагат различен анализ.
65. Най-напред Beneo-Orafti се позовава на член 9, параграф 4 от Регламент № 493/2006, според който за преходните квоти не се заплаща временната вноска за преструктуриране по член 11, параграф 2 от Регламент № 320/2006 и те не дават право на предвидените в този регламент помощи. Оттук Beneo-Orafti стига до извода, че тези квоти не са обхванати от схемата за преструктуриране. Това тълкуване се потвърждавало от факта, че квотите, за които се отнася тази схема, която от своя страна е уредена с Регламент № 320/2006 и с Регламент № 968/2006 за неговото изпълнение, изрично са ограничени(24) до тези, които се отпускат съгласно Регламент № 318/2006, докато преходните квоти се отпускат по силата на Регламент № 493/2006. Поради това член 3 от Регламент № 968/2006, който забранява всякакво производство, считано от отказа от квотите, подлежащи на отказ, не се прилагал по отношение на преходните квоти.
66. Beneo-Orafti подчертава също, че съгласно член 9, параграф 5 от Регламент № 493/2006 преходните квоти се „отпускат“ от държавите членки (а основните квоти не са „увеличени“ с определен процент), и че същата разпоредба налага разпределението на тези квоти да се извършва „въз основа на обективни критерии и [по начин, който осигурява равно] третиране на производителите и [не допуска нарушения на пазара и на правилата на конкуренцията“ — изисквания, които съгласно член 7, параграф 2 от Регламент № 318/2006 не се прилагат за разпределянето на основните квоти. От това следвало, че двата вида квоти се разпределяли независимо едни от други (освен това според Beneo-Orafti преходната квота за захар в южната част на Италия не била разпределена пропорционално на отпуснатата основна квота). Накрая, преходните квоти имали цел, различна от тази на основните квоти, а именно да улеснят прехода от по-ранната към реформираната схема.
67. Следва да се приеме, че доводите на Beneo-Orafti не изглеждат напълно неотносими. Всъщност, доколкото намерението на законодателя (в случая Комисията, тъй като преходните квоти попадат изцяло в обхвата на приетите от нея мерки по силата на предоставените от Регламенти № 318/2006 и № 320/2006 правомощия) е било преходните квоти да се разглеждат по същия начин като основните квоти по отношение на прекратяването на производството, напълно допустимо е било той да уточни това. Това у точнение обаче не само че липсва, но и правната уредба съдържа редица указания в обратен смисъл, които Beneo-Orafti посочва в своите доводи.
68. При все това, дори и да се възприеме начинът на разсъждение на това предприятие, не виждам как неговата теза може да се приеме.
69. Впрочем, ако се предположи, че преходните квоти не зависят от основните квоти, тогава това трябва да важи както от гледна точка на разпределения производствен обем, така и от гледна точка на периода, за който квотите се отпускат.
70. От съображение 10 от Регламент № 493/2006 обаче е видно, че преходните квоти трябва да обхванат производството от началото на пазарната 2006/2007 г. Предвид връзката между съответните количества и периоди, в този случай може да става въпрос само за първите три месеца от тази пазарна година, а именно юли—септември 2006 г. включително, които формират необходимия преходен период с оглед на гарантиране на приемственост между предходните пазарни години (които започват на 1 юли и приключват на 30 юни следващата година) и следващите пазарни години (които започват на 1 октомври и приключват на 30 септември следващата година) и по този начин да се преодолеят произтичащите от новите дати на пазарните години несъответствия.
71. В тази хипотеза намерението е било да се прилага механизмът за помощите за преструктуриране и за тяхното финансиране чрез временни суми за количествата, произведени в рамките на основната квота, което теоретично съответства на периода от 12 месеца, започващ на 1 октомври 2006 г., като от този механизъм се изключват количествата, произведени в рамките на преходната квота, съответстващи на преходния период, който започва на 1 юли и приключва на 30 септември 2006 г. Такова тълкуване, което изглежда е единственото, позволяващо да се съгласува текстът на посочените разпоредби с целта на реформата и на мерките за стимулиране на преструктурирането, се подкрепя и от член 5, параграф 1 от Регламент № 320/2006, съгласно който решението за предоставяне на помощта за преструктуриране за пазарната 2006/2007 г. трябва да се вземе до 30 септември (и се потвърждава и от факта, че в случая именно на 29 септември 2006 г. Комисията е уведомила държавите членки за наличието на достатъчно финансови средства, като по този начин им разрешава да предоставят помощта по отношение на всички заявления, за които е установено, че съответстват на изискванията).
72. В спора по главното производство обаче Beneo-Orafti произвежда спорния инулинов сироп в периода от 21 ноември до 13 декември 2006 г., в който, ако преходната квота е била отделен вид квота, то срокът за прилагането ѝ следователно е бил изтекъл(25) .
73. Обратно, ако предложеното от Beneo-Orafti тълкуване се приеме безрезервно, от това би следвало, че за 15‑месечния период между 1 юли 2006 г. и 30 септември 2007 г. предприятията производители са разполагали с две отделни квоти. От една страна, в началото на пазарната година те можели да се откажат от основната си квота, като срещу това получавали значителна по размер помощ за преструктуриране, която обаче ги задължавала да демонтират съответните си съоръжения и да се откажат напълно и окончателно от всякакво бъдещо производство на захар посредством тези съоръжения. От друга страна, те все пак можели да използват преходната си квота до самото приключване на пазарната година. Такъв резултат сам по себе си е не само несъвместим, но и напълно противоречи на преследваните от законодателството цели.
74. От горното стигам до извода, че макар законодателството като цяло да не е недвусмислено и че по-внимателно формулиран текст би могъл да осигури яснотата, която липсва, най-разумното тълкуване, което до голяма степен съгласува текста на разпоредбите с целите както на реформата, така и на разпределянето на преходните квоти, е свързано с разбирането, че последните могат да съществуват отделно от основните квоти само доколкото действително са използвани, за да обхванат производството от началото на пазарната 2006/2007 г. Само такова приложение би могло да обоснове изключването им от временната схема за преструктуриране. За сметка на това преходните квоти не могат да заместят отказаните основни квоти, за да позволят на съответните предприятия, въпреки че са се отказали от основните си квоти, да продължат производството през периода, съответстващ на пазарната година, която вече започва на 1 октомври и приключва на 30 септември.
75. От това следва, че предприятие, което се е отказало от основната си квота, би могло да произвежда, без това да води до санкции, в рамките на преходната си квота през първите три месеца от удължената на 15 месеца пазарна година, но не и през останалите 12 месеца. При тези условия производството му в рамките на преходната квота би било освободено от плащането на временната сума за преструктуриране, а предприятието би получавало помощта за преструктуриране за всяко отказано количество в рамките на основната си квота, при условие, разбира се, че прекрати окончателно и напълно производството си, след като произведе количествата в рамките на преходната си квота през първите три месеца от пазарната година, и евентуално демонтира съответните съоръжения.
76. Очевидно предприятие, което обаче не се е отказало от основната си квота, можело да кумулира двата вида квоти с оглед на разпределянето на производството си през 15‑те месеца. Разбира се, такова предприятие не би получавало никаква помощ за преструктуриране, но би било задължено да плати временната сума по член 11 от Регламент № 320/2006 за количествата, произведени в рамките на основната квота през пазарната 2006/2007 г., както и през следващите пазарни години, доколкото по-късно то не е прекратило производството.
77. Следователно по отношение на първия аспект на повдигнатите от запитващата юрисдикция въпроси стигам до извода, че предприятие, на което са предоставени основна и преходна квота за пазарната 2006/2007 г. и което се отказва от основната си квота, има право да произвежда в рамките на преходната си квота преди 30 септември 2006 г., без да поставя под въпрос условията за отказа си от основната квота и предоставената след този отказ помощ за преструктуриране, но че считано от 1 октомври 2006 г., всяко производство трябва да се разглежда като нарушение на поетите в рамките на отказа от основната квота задължения.
Б – Моментът, в който предприятие, заявител на помощ за преструктуриране, се обвързва с изпълнението на задълженията си
78. Петият въпрос се отнася по същество до момента, от който предприятие, което е поискало помощ за преструктуриране срещу задължение да се откаже от квотата си за производство и да демонтира съответните съоръжения, се обвързва с изпълнението на това задължение.
79. В случая този въпрос се поставя във връзка с периода от близо шест месеца, от момента, в който на 27 юли 2006 г. Beneo-Orafti подава заявлението си, и момента, когато на 18 януари 2007 г. му е съобщено, че заявлението е одобрено. Какви мерки може и/или трябва да вземе такова предприятие в такъв период на несигурност? Впрочем, ако не произведе никаква част от продукцията си в рамките на квотата, преди да получи окончателен отговор, и ако този отговор се окаже отрицателен, то ще трябва да концентрира производството си за цялата пазарна година в рамките на по-кратък период. За сметка на това, ако започне част от производството си и отговорът е положителен, това може да доведе до налагане на санкции и/или до начисляване на такси. Дилемата се усложнява още повече поради обстоятелството че производството на захар зависи от земеделски дейности, които трябва да бъдат планирани за периоди от поне няколко месеца и които зависят от сезоните(26) .
80. Според Beneo-Orafti въпросните задължения придобиват обвързваща сила за предприятието от момента, в който то получи съобщението от компетентния национален орган, че помощта за преструктуриране е предоставена (следователно в случая на Beneo-Orafti — на 18 януари 2007 г.)(27) . Според белгийското правителство предприятието се обвързва с изпълнението на задълженията си(28) още от началото на съответната пазарна година (в случая от 1 юли 2006 г.). От своя страна Комисията изглежда се колебае между тези две дати, но също обръща внимание, че веднага след публикуването на съобщението на Комисията от 29 септември 2006 г. Beneo-Orafti е разполагало с цялата необходима информация, за да заключи, че заявлението му ще бъде одобрено. В съдебното заседание Комисията посочва, че тъй като задължението за отказ от квота и това за демонтиране на съответните съоръжения са от различно естество, те могат да придобият обвързваща сила по различно време.
81. От една страна, според мен хипотезата за обвързващо задължение от първия ден на пазарната 2006/2007 г. трябва да бъде отхвърлена. Противно на довода, развит от белгийското правителство в съдебното заседание, задължението за прекратяване на производството и за демонтиране на съответните съоръжения не може да се счита за едностранно поето задължение. Всъщност в общата структура на законодателството става въпрос за престация в замяна на помощта за преструктуриране, разглеждана като „важен икономически стимул“ за прекратяване на производството(29) . За да стане задължението обвързващо още в началото на пазарната година (или от момента на подаване на заявлението за помощ за преструктуриране(30) ), предоставянето на помощта би трябвало да бъде гарантирано от самия факт на подаване на заявлението, което не е така. Във всеки случай се налага изводът, че нито белгийското правителство, нито Комисията са изложили каквито и да било сериозни доводи в подкрепа на тази теза.
82. От друга страна, изглежда безспорно, че предприятието трябва да се счита за обвързано с изпълнението на задълженията си най-късно от момента, в който получава официалното съобщение за предоставяне на поисканата помощ. Към този момент всички елементи на „договора“ за преструктуриране са проверени и окончателно закрепени в писмена форма. Помощта не може да бъде отменена, ако задълженията са изпълнени, а задълженията трябва да се изпълняват, тъй като в противен случай помощта не само се отменя, но и се налагат предвидените санкции.
83. Според мен обаче, следвайки същата логика, не може да се приеме, че предприятие, което е поискало помощ, има право (все още) да не изпълнява задълженията си, когато като съобразителен икономически оператор е можело да знае, че поисканата помощ ще му бъде предоставена. В случая става въпрос за датата, на която Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз съобщението, с което уведомява държавите членки (а заедно с това и заинтересованите предприятия — доводът на Beneo-Orafti, според който съобщението е било адресирано единствено до държавите членки, според мен е неотносим по отношение на такъв публичен документ) за наличието на достатъчно финансови средства, за да бъдат одобрени всички заявления, за които е установено, че съответстват на изискванията, а именно 29 септември 2006 г. В този момент Beneo-Orafti придобива правото да получи поисканата помощ, след като са изпълнени всички условия по член 5, параграф 2 от Регламент № 320/2006, дори ако по неизяснени причини белгийските органи са се забавили с повече от три месеца и половина, преди да уведомят официално Beneo-Orafti за това. Следователно от този момент Beneo-Orafti също е трябвало да изпълнява задълженията, поети срещу предоставянето на помощта, тъй като в противен случай би загубило преимуществата си и може да му бъдат наложени санкции.
84. Наистина не може да се отрече, че Beneo-Orafti е могло да се позове на забавянето на белгийските органи при съобщаването на решението за предоставяне на помощта, ако това забавяне бе породило у него реални съмнения относно съдържанието на решението. В такъв случай Beneo-Orafti е могло да се позове на създалата се несигурност, за да бъде поне освободено от санкцията за неизпълнение, което е резултат от умишлено поведение или от груба небрежност(31) . Никое от доказателствата по делото обаче не дава основание да се смята, че Beneo-Orafti е изтъкнало такъв довод, който, предвид публикуваното в Официален вестник съобщение на Комисията, с което съобразителен оператор не може да не е бил запознат, явно изглежда малко вероятно да бъде приет.
85. Ето защо, по отношение на този аспект на въпросите, повдигнати в рамките на настоящото дело, считам, че задължение за отказ от квота, поето от предприятие, заявител за помощ за преструктуриране за пазарната 2006/2007 г., придобива обвързваща сила за това предприятие от момента, в който като относително съобразителен оператор е трябвало да му е известно, че помощта, съответстваща на споменатото задължение, ще му бъде изплатена.
В – Възможността за кумулиране на мерки за възстановяване на помощта, мерки, представляващи санкции, и мерки, предвиждащи начисляване на такси
86. Доколкото се оказва, че дадено предприятие действително е произвело количества, за които твърди, че са обхванати от разрешена квота, въпреки че всъщност става въпрос за квота, от която то е поело задължение да се откаже, възниква въпросът какви ще бъдат финансовите последици за предприятието. В случая BIRB иска да бъде възстановен размерът на изплатената във връзка с произведеното количество помощ, да наложи санкция за неизпълнение на поетите задължения и да начисли такса за свръхпроизводство върху посоченото количество. С четвъртия въпрос (първа част) и със седмия въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали тези три мерки могат да се кумулират. По-специално със седмия си въпрос тя иска да се установи дали такова кумулиране не нарушава принципа non bis in idem, принципа на пропорционалност и принципа на недопускане на дискриминация.
87. Следва да се отбележи, че тъй като са поставени само при отрицателен отговор на въпроси от първи до трети и шести, тези въпроси се основават на хипотезата, че посоченото предприятие няма право да използва временната си квота — хипотеза, която в случая съответства на начина, по който бяха анализирани посочените въпроси. Следователно става въпрос за предприятие, което се е отказало от определен производствен обем и на което е предоставена помощ за преструктуриране, съответстваща на този обем, но което въпреки това произвежда количество, равно на целия или на част от съответния производствен обем.
88. Най-напред, при тези обстоятелства ми се струва безспорно обосновано да се възстанови частта от помощта, съответстваща на произведеното количество(32), от което обаче предприятието се е отказало. Всъщност посочената помощ представлява насрещна престация за прекратяване на производството. Доколкото обаче производството е осъществено, предоставянето на помощта вече не е обосновано и по силата на член 26, параграф 1 от Регламент № 968/2006 се налага нейното възстановяване.
89. По-нататък, обстоятелството, че предвидените в член 27 от същия регламент санкции се прибавят към възстановяването на частта от съответната помощ, според мен изобщо не е в противоречие с принципа non bis in idem, нито пък с принципа на пропорционалност или с принципа на недопускане на дискриминация. Следва да се напомни, че става въпрос за финансова санкция, която в обичайния случай съответства на 10 % от размера на подлежащата на възстановяване помощ или на 30 % от тази сума в случай на умишлено поведение или на груба небрежност, докато в случай на непреодолима сила санкцията не се прилага.
90. Колкото до принципа non bis in idem, няма съмнение, че възстановяването на сума, която не е трябвало да бъде платена (което е само възстановяване на неоснователно платени суми), е напълно различна мярка от налагането на санкция. Следователно едновременното прилагане на две мерки в никакъв случай не може да води до нарушаване на въпросния принцип, който по същество забранява едно и също лице да бъде санкционирано повече от един път за едно и също неправомерно поведение, за да бъде защитено едно и също правно благо(33) . При липса на втора санкция позоваването на този принцип е неотносимо.
91. Колкото до принципа на пропорционалност, налагането на санкция, която съответства на 10 % от подлежащата на възстановяване сума в случай на обикновена небрежност (докато в случай на непреодолима сила не се налагат никакви санкции) изобщо не изглежда непропорционална. От една страна, такава санкция стимулира предприятията да се отнасят сериозно към своите задължения и внимателно да проверяват дали поведението им съответства на посочените задължения. От друга страна, тя може също да компенсира неизбежните, но излишни административни разходи, направени за разглеждане на преписките, както и за изплащане и възстановяване на недължимо платените суми. Що се отнася до санкцията от 30 % поради умишлено деяние или груба небрежност, и тя не изглежда прекомерна, доколкото става въпрос за санкциониране на неправомерно поведение, което би могло да засегне в значителна степен схемата за преструктуриране и общата организация на пазара на захарта, тъй като от самото начало съществуването на санкцията има възпиращо действие по отношение на тези, които биха могли да се изкушат от такова поведение(34) . Разбира се, квалификацията на дадено деяние като груба или лека небрежност трябва да се определя за всеки отделен случай от органа, който отговаря за предоставянето на помощта и погрешна квалификация би могла да доведе до налагането на санкция, която е непропорционална, но тук става въпрос за аспект при прилагането на санкцията, който може да бъде коригиран при съдебен контрол от вида на упражнявания в случая от запитващата юрисдикция(35), а не за характеристика на предвидената в Регламент № 968/2006 система от санкции.
92. Накрая, що се отнася до принципа на недопускане на дискриминация, от акта за преюдициално запитване не стават ясни причините, поради които националният съд е отправил преюдициален въпрос към Съда относно евентуалното нарушение на този принцип. В становището си Beneo-Orafti също не предоставя разяснения в това отношение. Както отбелязва белгийското правителство, нищо не подсказва, че е налице различно третиране на сходни положения или еднакво третиране на различни положения(36), независимо дали става въпрос за разглежданото законодателство или за конкретното разглеждане на положението на Beneo-Orafti от страна на BIRB.
93. Макар кумулирането на възстановяването на помощта и на финансовата санкция, предвидени съответно в членове 26 и 27 от Регламент № 968/2006, да не създава проблем от гледна точка на правото на Съюза, това валидно ли е и когато по отношение на същото произведено количество в допълнение се прилага и предвидената в член 15 от Регламент № 318/2006 такса за свръхпроизводство, чийто размер е определен в член 3, параграф 1 от Регламент № 967/2006?
94. На първо място, представлява ли кумулирането на тази такса и на финансовата санкция по член 27 от Регламент № 968/2006, двойна санкция за едно и също поведение, чиято цел е да бъде защитено едно и също правно благо, която сама по себе си е забранена от принципа non bis in idem?
95. В това отношение ми се струва най-напред, че таксата за свръхпроизводство наистина представлява санкция. За разлика от предвидената в член 11 от Регламент № 320/2006 временна сума върху произведените в рамките на квота количества, чиято изрична цел е да се финансират мерките за преструктуриране(37), таксата за свръхпроизводство постъпва в общия бюджет на Съюза и има за цел да се избегне натрупването на количества в превишение на квотата, които биха могли да навредят на пазара, като тя трябва да бъде определена в достатъчно голям размер, за да има възпиращ ефект(38) . Такива характеристики превръщат таксата в санкция, която има за цел да санкционира производството на количества извън квотата, по същия начин както предвидената в член 27 от Регламент № 968/2006 финансова санкция се налага за неизпълнението на поетите с оглед на получаване на помощта за преструктуриране задължения.
96. Очевидно става въпрос не за наказателни, а за административни санкции. Такива административни санкции обаче попадат по принцип в приложното поле на Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95(39), и по-специално на член 5 от него, като този регламент, съгласно съображение 10 от същия, взема предвид именно принципа non bis in idem, който освен това е „признат от съдебната практика за основен принцип на общностното право“(40) .
97. По-нататък, тази двойна санкция се отнася не само до едно и също лице, но и до едно и също поведение. Макар да се възприема по два различни начина (най-напред като неизпълнение на задължението за отказ от квота, а след това като производство в превишение на квотата), и в двата случая основното поведение е едно и също и се изразява в производство на количество, което не е обхванато от разрешена квота. В допълнение, защитеният в двата случая правен интерес(41) е този, към който е насочена новата правна уредба и се изразява в ограничаване на производството, което е част от пазарите в сектора на захарта.
98. Оттук стигам до извода, че кумулирането на предвидената в член 15 от Регламент № 318/2006 такса за свръхпроизводство и на финансовата санкция по член 27 от Регламент № 968/2006 нарушава принципа non bis in idem.
99. Следва също да се уточни, че от двата аспекта на този принцип, а именно забраната за водене на две отделни производства(42) и забраната за налагане на двойно наказание(43), тъкмо вторият е относим в настоящото дело. Всъщност, въпреки че BIRB е образувало две производства срещу Beneo-Orafti, от значение е само забраната за кумулиране на две санкции в правото на Съюза, независимо от свързаните с производствата въпроси. Съгласно практиката на Съда(44) забраната за налагане на двойно наказание, по силата на която дори за същите деяния да може да се наложи и втора санкция, трябва да се вземе предвид размерът на първата санкция, също е свързана с принципа на пропорционалност, на който се позовава и Beneo-Orafti.
100. Наложената на Beneo-Orafti от BIRB финансова санкция по силата на член 27 от Регламент № 968/2006 е в размер на 136,33 EUR за произведен тон(45) . Таксата за свръхпроизводство е в размер на 500 EUR за произведен тон. Следователно забраната за налагане на двойно наказание изисква да се приложи само таксата за свръхпроизводство, тъй като по-тежката от двете санкции има предимство пред по-леката.
101. Остава да се провери дали размерът на таксата за свръхпроизводство не нарушава сам по себе си принципа на пропорционалност.
102. Според мен това не е така. Целта на реформата на сектора на захарта е да се наложат строги и намалени производствени квоти, за да се поддържат равновесието и стабилността на пазара в рамките на Съюза и да се спазват неговите международни задължения. За тази цел трябва да се избягва производството на извънквотни количества, които могат да създадат затруднения на пазара. Таксата (която, както по-специално бе подчертано в съдебното заседание от Комисията, не се дължи, ако разглежданото количество е предназначено за определени специфични употреби(46) ) се определя в същия размер като вносните мита за захарта с произход извън Съюза. Такъв размер оказва ясен възпиращ ефект, като същевременно оставя на производителите възможност да се възползват от цените на световния пазар, което явно не представлява непропорционална санкция, особено като се вземе предвид фактът, че реалната ѝ тежест е по-ниска от 500 EUR, тъй като замества временната сума от 126,40 EUR на тон, начислена за производството в рамките на квота(47) . Дали производството е извън определената квота, тъй като производителят е превишил квотата си, изобщо не е имал квота или се е отказал от нея, според мен е без значение за този анализ.
103. Ето защо в това отношение стигам до извода, че когато поради неизпълнение на задължение за отказ от квота дадено предприятие произвежда количества извън квотата, възстановяването на помощта за преструктуриране, предоставена срещу отказа от квота, представлява възстановяване на неоснователно платени суми, чието кумулиране с финансова санкция не е забранено от нито един принцип на правото на Съюза. Обратно, едновременното налагане на две санкции за едно и също производство е забранено от принципа non bis in idem, който изисква да се прилага само по-тежката от двете санкции.
Г – Изчисляване на подлежащата на възстановяване сума
104. Остава да се отговори на въпроса на запитващата юрисдикция, съдържащ се във втората част на четвъртия въпрос. Става въпрос за това да се установи как се изчислява подлежащата на възстановяване сума (увеличена евентуално с 10 % или с 30 %, според случая), когато дадено предприятие не е изпълнило едно или повече задължения, поети срещу получената помощ. По-конкретно, когато, след като се е отказало от основната си квота, съответното предприятие е произвело определено количество, се поставя въпросът дали при това изчисляване трябва да се вземат предвид разходите за демонтиране на производствените съоръжения, загубите, произтичащи от отказа от основната квота и/или от факта, че преходната квота се отнася само до пазарната 2006/2007 г. И ако не се вземат предвид тези елементи, налице ли е нарушение на принципа на пропорционалност?
105. Макар първата част от четвъртия въпрос, който беше разгледан по-горе, да се поставя изрично в случай на отрицателен отговор на третия въпрос (т.е. ако се приеме, че въпросното предприятие не би могло да има право на преходна квота, когато е поискало помощ за преструктуриране), във втората част от четвъртия въпрос изглежда се приема за отправна точка положение, при което предприятието е получило въпросната помощ и е използвало преходната си квота.
106. Ако се приеме обаче, както беше предложено по-горе, че производство след 1 октомври 2006 г. не може да е обхванато от преходната квота, при положение че в случая по настоящото дело съответното предприятие се е отказало изцяло от основната си квота, от това следва, че такова производство е трябвало да бъде обхванато от основната, а не от преходната квота.
107. При тези условия следваният от BIRB подход, който е одобрен от белгийското правителство в писменото му становище, на пръв поглед изглежда логичен. Член 26, параграф 1 от Регламент № 968/2006 изисква възстановяването на „частта от отпуснатата помощ [съразмерно на задължението или задълженията]“, поети от предприятието по-специално в съответствие с плана за преструктуриране, които обаче не са изпълнени. BIRB приема по същество, че подлежащата на възстановяване сума съответства на размера на получената от Beneo-Orafti помощ за всеки отказан тон, умножен по действително произведените през пазарната 2006/2007 г. количества, изразени в тонове.
108. Beneo-Orafti обаче посочва, че в приложение на член 3, параграфи 1 и 5 от Регламент № 320/2006 размерът на помощта, отпусната срещу прекратяване на производството, варира в зависимост от задълженията, поети по отношение на производствените съоръжения и свързани с прекратяване на производството (цялостно демонтиране, частично демонтиране или само неизползване на тези съоръжения). При прекратяване на производството без демонтиране помощта е в размер на 255,50 EUR на тон. При прекратяване на производството с частично демонтиране този размер е увеличен с 292 EUR на тон и достига 547,50 EUR на тон, за да се компенсират разходите за демонтиране; а когато е налице прекратяване на производството с цялостно демонтиране на съоръженията, сумата се увеличава с още 182,50 EUR на тон, достигайки общо 730 EUR на тон, за да отрази по-високите разходи за цялостно демонтиране. По тази логика според Beneo-Orafti, ако дадено предприятие не изпълни задължението си за прекратяване на производството, като изпълнява задължението си за демонтиране, подлежащата на възстановяване сума би трябвало да бъде само 255,50 EUR на тон и частта от помощта, предназначена да компенсира разходите за демонтиране, не трябва да бъде взета предвид.
109. Що се отнася до Комисията, тя счита, че наред с други, двата подхода са разрешени(48), но че в крайна сметка именно националните компетентни органи следва да определят точния начин за изчисляване, стига той да се основава на обективни критерии и да не нарушава някой от общите принципи на правото на Съюза, и по-конкретно принципите на ефективност и на равностойност, както и принципа на пропорционалност.
110. От своя страна считам, че изложените в това отношение възражения на Beneo-Orafti са относими. Диференциацията на размера на получената помощ с оглед на естеството на поетото във връзка с производствените съоръжения задължение цели да докаже, че този размер само отчасти съответства на отказа от квота сам по себе си. От член 26, параграф 1 от Регламент № 968/2006 ясно следва, че подлежащата на възстановяване сума съответства на „частта от предоставената помощ [съразмерно на [(49) ] задължението или задълженията]“, които не са изпълнени. Доколкото неизпълненото задължение се отнася само до производството, а не до демонтирането на съоръженията, се налага възстановяване, което да отчита разпределението на помощта между тези два елемента. От член 3, параграфи 1 и 5 от Регламент № 320/2006 може да се направи изводът, че в случай на прекратяване на производството, при което съществува задължение за частично демонтиране на съответните съоръжения, частта от помощта, отпусната срещу прекратяването на производството, е равна на 255,50 EUR на тон(50), увеличени евентуално с 10 % или с 30 %, според случая. Ако поетите във връзка със съоръженията задължения са изпълнени, възстановяването на частта от помощта, която съответства на тези задължения, изглежда в противоречие с принципа на пропорционалност, който не само е общ принцип на правото на Съюза, но и е закрепен, макар и имплицитно, в член 26, параграф 1 от Регламент № 968/2006.
111. Още повече, такъв подход би противоречал на принципа на равно третиране, тъй като предполага еднакво третиране на две групи оператори (тези, които не са изпълнили нито едно от поетите задължения, и тези, които са нарушили само задължението си да не произвеждат през въпросната пазарна година), които обективно се различават. Това би насърчило неизпълнението на всички задължения, когато само едно задължение не е изпълнено.
112. От това според мен следва, че когато трябва да се възстановява помощ за преструктуриране поради неизпълнение само на част от задълженията, поети срещу предоставяне на посочената помощ, трябва да бъде възстановена само частта от помощта, която съответства на неизпълнените задължения. В случай като разглеждания, който се отнася само до задължението за прекратяване на производството, споменатите от запитващата юрисдикция разходи за демонтиране не са относими за изчисляване на подлежащата на възстановяване сума. Освен това може да се отбележи в това отношение, че размерът на предоставената помощ е предварително установен и следователно не зависи от тези разходи.
113. Що се отнася до подхода на Комисията, не смятам, че е възможно единствено националните органи да могат да определят начина за изчисляване на суми, които са част от помощи от бюджета на Съюза и които трябва да бъдат възстановени или начислени по силата на правото на Съюза и върнати в неговия бюджет, още повече че в писмен отговор на зададен от Съда въпрос Комисията цитира „измежду многобройните възможни варианти“ четири изчисления, които водят до четири твърде различни резултата от 8 103 292 EUR до 59 679 771 EUR, т.е. в съотношение 1 към 7,36. Само възможността толкова различни суми да могат да бъдат поискани в различни държави членки от производители, които се намират в обективно сходни положения, би била в грубо нарушение на принципа на равно третиране.
114. Колкото до другите доводи на Beneo-Orafti относно загубата, произтичаща от отказа от основните квоти и спецификите на преходните квоти, според мен те не са така убедителни.
115. На първо място, Beneo-Orafti изтъква, че квотата, от която то се е отказало, се отнася не само до производството през пазарната 2006/2007 г., но и до производството през следващите осем пазарни години до пазарната 2014/2015 г.(51) Следователно частта от помощта, съответстваща на основната квота за пазарната 2006/2007 г., представлявала едва една девета от целия размер и именно само тази девета част трябвало да бъде възстановена, ако неизпълнението на свързаното с отказа задължение се отнасяло само за тази пазарна година. Според мен обаче би било погрешно да се разсъждава по този начин. Помощта не се отпуска всяка година срещу задълженията, изпълнени през съответната пазарна година — тя се предоставя еднократно срещу задължение за прекратяване на производството (заедно с евентуално демонтиране на съоръженията), което е валидно за всички пазарни години след пазарната година, през която то поражда действие(52) . Всяко производство, което не отговаря на задължението, води до възстановяване на съответната помощ. От друга страна, от член 10 от Регламент № 318/2006 ясно следва, че ако отпуснатата за пазарната 2006/2007 г. квота не е отказана, няма гаранция, че тя остава непроменена през следващите пазарни години. Напротив, тя трябва задължително да бъде намалена, считано от пазарната 2010/2011 г.
116. На второ място, Beneo-Orafti извежда някои доводи от обстоятелството, че преходните квоти се отнасят само до една-единствена пазарна година, докато основните квоти (ако не са отказани) се отнасят до всички пазарни години, по отношение на които се прилага Регламент № 318/2006. Считам, че тези доводи са неотносими, доколкото според мен, тъй като спорното производство се извършва след 1 октомври 2006 г., то не може да е обхванато от преходна квота.
117. Ето защо смятам, че когато трябва да се възстановява помощ за преструктуриране поради неизпълнение само на част от задълженията, поети срещу предоставяне на посочената помощ, трябва да бъде възстановена само частта от помощта, която съответства на неизпълнените задължения.
V – Заключение
118. Предвид изложените по-горе съображения предлагам на поставените от Tribunal de première instance de Bruxelles преюдициални въпроси да се отговори по следния начин:
„Относимите разпоредби на Регламент (ЕО) № 318/2006 на Съвета от 20 февруари 2006 година относно общата организация на пазарите в сектора на захарта, на Регламент (ЕО) № 320/2006 на Съвета от 20 февруари 2006 година за установяване на временна схема за преструктуриране на захарната индустрия в Общността и за изменение на Регламент (EО) № 1290/2005 относно финансиране на общата селскостопанска политика, на Регламент (ЕО) № 493/2006 на Комисията от 27 март 2006 година за установяване на преходни мерки в рамките на реформата на общата организация на пазарите в сектора на захарта и за изменение на Регламенти (ЕО) № 1265/2001 и (ЕО) № 314/2002, на Регламент (ЕО) № 967/2006 на Комисията от 29 юни 2006 година за установяване на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) № 318/2006 на Съвета по отношение на производството над квотите в сектора на захарта, и на Регламент № 968/2006 на Комисията от 27 юни 2006 година относно формулиране на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) № 320/2006 на Съвета за установяване на временна схема за преструктуриране на захарната индустрия в Общността трябва да се тълкуват в смисъл, че:
– предприятие, на което са предоставени основна и преходна квота за пазарната 2006/2007 г. и което се отказва от основната си квота, има право да произвежда в рамките на преходната си квота преди 30 септември 2006 г., без да поставя под въпрос условията за отказа си от основната квота и от последвалото този отказ предоставяне на помощта за преструктуриране, но считано от 1 октомври 2006 г., всяко производство трябва да се разглежда като нарушение на поетите в рамките на отказа от основната квота задължения,
– задължение за отказ от квота, поето от предприятие, заявител на помощ за преструктуриране за пазарната 2006/2007 г., придобива обвързваща сила за това предприятие от момента, в който като относително съобразителен оператор е трябвало да му е известно, че помощта, съответстваща на споменатото задължение, ще му бъде изплатена,
– когато поради неизпълнение на задължение за отказ от квота дадено предприятие произвежда количества извън квотата, възстановяването на помощта за преструктуриране, предоставена срещу отказа от квота, представлява възстановяване на неоснователно платени суми, чието кумулиране с финансова санкция не е забранено от нито един принцип на правото на Съюза. Обратно, едновременното налагане на две санкции за едно и също производство е забранено от принципа non bis in idem, който изисква да се прилага само по-тежката от двете санкции,
– когато тр ябва да се възстановява помощ за преструктуриране поради неизпълнение само на част от задълженията, поети срещу предоставяне на посочената помощ, трябва да бъде възстановена само частта от помощта, която съответства на неизпълнените задължения“.
(1) .
(2)  –	Инулинът е фибра (изградена от верига от фруктозни молекули), която се среща в редица растения. Той се извлича от корените на цикория. Хидролизата на инулин позволява да се получи фруктоза и резултатът от този процес е подсладител, наречен инулинов сироп, който е включен в общата организация на пазарите в сектора на захарта и се използва предимно в хранително-вкусовата промишленост.
(3)  –	Вж. уводната част на Специален доклад № 6 на Сметната палата на Европейския съюз, озаглавен „Постигнала ли е реформата на пазара на захарта своите основни цели?“, който е на разположение на интернет страницата http://eca.europa.eu/portal/pls/portal/docs/1/5986725.PDF.
(4)  –	Регламент на Съвета от 20 февруари 2006 година относно общата организация на пазарите в сектора на захарта (ОВ L 58, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 70, стр. 77). След периода, относим към обстоятелствата по главното производство, този регламент е отменен с Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 година за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (Общ регламент за ООП) (ОВ L 299, стр. 1), чийто текст обаче възпроизвежда редица разпоредби от отменения регламент (вж. таблица на съответствието в приложение XXII към последния регламент, точка 40).
(5)  –	А именно Регламент (ЕО) № 1260/2001 на Съвета от 19 юни 2001 година относно общата организация на пазарите в сектора на захарта (ОВ L 178, стр. 1), съгласно който пазарната година започва на 1 юли и завършва на 30 юни следващата година (член 1, параграф 2, буква м) (вж. второ и трето съображение от Регламент № 318/2006).
(6)  –	Съгласно мотивите към предложението за регламент, представено на Съвета на Европейския съюз от Европейската комисия (COM(2005) 263 окончателен), целта на преместването на началото на пазарната година за захар от 1 юли на 1 октомври е да се „улесни прилагането на намаляването на цените“ (вж. точка 2.2).
(7)  –	Регламент на Съвета от 20 февруари 2006 година за установяване на временна схема за преструктуриране на захарната индустрия в Общността и за изменение на Регламент (EО) № 1290/2005 относно финансиране на общата селскостопанска политика (ОВ L 58, стр. 42, Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 70, стр. 118).
(8)  –	За разглеждания период вж. член 2, параграф 1, буква a) съответно от Решение 2000/597/ЕО, Евратом на Съвета от 29 септември 2000 година относно системата на собствените ресурси на Европейските общности (ОВ L 253, стр. 42) и от Решение 2007/436/ЕО, Евратом на Съвета от 7 юни 2007 година относно системата на собствените ресурси на Европейските общности (ОВ L 163, стр. 17).
(9)  –	Регламент на Комисията от 27 март 2006 година за установяване на преходни мерки в рамките на реформата на общата организация на пазарите в сектора на захарта и за изменение на Регламенти (ЕО) № 1265/2001 и (ЕО) № 314/2002 (ОВ L 89, стр. 11; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 71, стр. 94).
(10)  –	Параграфи 1 и 2 от този член предвиждат съответно преходни квоти за захарта, произведена от цвекло, засято преди 1 януари 2006 г., и за изоглюкозата.
(11)  –	Регламент на Комисията от 29 юни 2006 година за установяване на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) № 318/2006 на Съвета по отношение на производството над квотите в сектора на захарта (ОВ L 176, стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 73, стр. 42 и поправка в ОВ L 52, 2008 г., стр. 28).
(12)  –	Вж. точка 12 от настоящото заключение.
(13)  –	Пак там.
(14)  –	Регламент на Комисията от 27 юни 2006 година относно формулиране на подробни правила за прилагането на Регламент № 320/2006 (ОВ L 176, стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 73, стр. 52).
(15)  –	И в двата случая числото представлява около 61 % инулинов сироп от основната или от преходната квота, разпределени на Кралство Белгия на основание съответно на приложение III към Регламент № 318/2006 (а именно 215 247 тона) и на част В от приложение II към Регламент № 493/2006 (53 812 тона). Преходната квота, независимо дали става дума за разпределената на Кралство Белгия или за отпуснатата от тази държава членка на Beneo-Orafti, представлява 25 % от относимата основна квота, съответстваща по този начин на удължаването на пазарната 2006/2007 г. с 25 % в сравнение с предходните и следващите пазарни години.
(16)  –	Вж. приложение 8 от становището на Beneo-Orafti (стр. 2).
(17)  –	ОВ C 234, стр. 9. Може би следва да се отбележи, че съгласно доклада на Сметната палата, посочен в бележка под линия 3, всички
основни квоти за инулинов сироп, първоначално разпределени в рамките на Съюза за пазарната 2006/2007 г. (които фактически се отнасят само за Кралство Белгия и в по-малка степен за Кралство Нидерландия и Френската република) са били отказани за същата пазарна година, така че никакви квоти за производство на инулинов сироп не са съществували, нито са били предоставени за която и да било от следващите пазарни години (вж. част Б от приложение II).
(18)  –	За изчисляването на тази сума, както и на следващите, вж. таблицата в точка 53 от настоящото заключение.
(19)  – Понятието за възстановяване на преходната квота, чиято формулировка вероятно е предложена от Beneo-Orafti, не е съвсем ясно. То изглежда отразява донякъде неточно факта, че произведените от Beneo-Orafti количества, за които то счита, че са обхванати от неговата преходна квота, не се разглеждат като спадащи към разрешена квота, така че върху тях е начислена такса за свръхпроизводство.
(20)  –	Вж. съображение 10 от Регламент № 493/2006.
(21)  –	Вж. числата, посочени в точка 41 от настоящото заключение и в бележка под линия 15.
(22)  –	Вж. по-специално член 3, параграф 4 от Регламент № 320/2006.
(23)  –	Член 3 от Регламент № 968/2006.
(24)  –	Вж. член 2, точка 6 от Регламент № 320/2006 и член 1, параграф 2, първа алинея от Регламент № 968/2006.
(25)  –	Следва да се отбележи, че според изложеното от Beneo-Orafti в съдебното заседание разглежданото производство можело да започне не по-късно от 21 ноември 2006 г., тъй като цикорията не можела да се съхранява повече от три месеца, което предполага, че тази цикория вече била налична известно време преди 30 септември 2006 г.
(26)  –	Следва все пак да се напомни, че по принцип проблемът възниква само за пазарната 2006/2007 г. (вж. точка 58 от настоящото заключение). Всъщност член 5, параграф 1 от Регламент № 320/2006 предвижда, че за следващите пазарни години решението за предоставяне на помощта се взема до края на февруари през предходната
пазарна година.
(27)  –	Вж. член 11, параграф 1 от Регламент № 968/2006.
(28)  –	Вж. член 3 от Регламент № 968/2006. Все пак следва да се отбележи, че тази разпоредба започва с думите „[с]читано от пазарната година, за която се отнася отказът от квота […]“, а не с „[о]т началото
на пазарната година […]“.
(29)
–	Вж. съображение 5 от Регламент № 320/2006.
(30)  –	Което в случая е направено почти месец след началото на пазарната година. Изглежда напълно изключено дадено предприятие да е обвързано с изпълнение на задължение, считано от дата, на която то дори не е било предложило да го поеме.
(31)  –	Член 27, параграфи 2 и 3 от Регламент № 968/2006.
(32)  –	Що се отнася до изчисляването на размера на тази част от помощта, вж. точка 104 и сл., най-вече точка 110 и сл. от настоящото заключение.
(33)  –	Вж. Решение от 7 януари 2004 г. по дело Aalborg Portland и др./Комисия (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P и C‑219/00 P, Recueil, стр. I‑123, точка 338).
(34)  –	Всъщност санкцията дори не изглежда твърде тежка, тъй като максималният ѝ размер е едва 164,25 EUR (30 % от 547,50 EUR), докато за самото производство в рамките на квотата се дължи временна сума в размер на 126,40 EUR на тон по силата на член 11, параграф 2 от Регламент № 320/2006.
(35)  –	Следва да се отбележи, че в случая посочената юрисдикция не иска отговор от Съда относно квалификацията на поведението на Beneo-Orafti. Ето защо в настоящото заключение няма да разгледам този аспект, който е свързан с преценката на фактите от националния съд.
(36)  –	Вж. по-специално Решение от 30 септември 2010 г. по дело Uzonyi (C‑133/09, все още непубликувано в Сборника, точка 31 и цитираната съдебна практика).
(37)  –	Вж. съображение 4 от този регламент.
(38)  –	Вж. съображение 18 и член 15, параграф 2 от Регламент № 318/2006, както и съображение 3 от Регламент № 967/2006.
(39)  –	Регламент на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности (ОВ L 312, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 166).
(40)  –	Решение от 9 март 2006 г. по дело Van Esbroeck (C‑436/04, Recueil, стр. I‑2333, точка 40 и цитираната съдебна практика). Вж. също точки 80 и 81 от заключението на генералния адвокат Sharpston по дело Gasparini и др. (Решение от 28 септември 2006 г., C‑467/04, Recueil, стр. I‑9199).
(41)  –	Следва да се отбележи, че в областта на наказателното право след постановяването на Решение от 11 февруари 2003 г. по дело Gözütok и Brügge (C‑187/01 и C‑385/01, Recueil, стр. I‑1345) Съдът се отказва от изискването за защита на един и същ правен интерес при прилагане на принципа non bis in idem, а Европейският съд по правата на човека прилага сходен подход в решението си от 10 февруари 2009 г. по дело Sergueï Zolotoukhine с/у Русия.
(42)  –	Изразена по-специално чрез максимата „nemo debet bis vexari“ или „bis de eadem re ne sit actio“ и известна в германската правна система като „Erledigungsprinzip“ — понятие, което подчертава изчерпването на съдебните производства с първото доведено до край производство.
(43)  –	Изразена по-специално чрез максимата „nemo debet bis puniri pro uno delicto“ и известна в германската правна система като „Anrechnungsprinzip“ — понятие, което се свързва по-скоро с разбирането за „събиране“ на наказанията, тоест за едни и същи деяния при налагане на по-тежко наказание се взема предвид по-лекото наказание.
(44)  –	Вж. Решение от 18 ноември 1987 г. по дело Maizena (137/85, Recueil, стр. 4587, точка 19 и сл.). Вж. също Решение от 18 май 2006 г. по дело Archer Daniels Midland и Archer Daniels Midland Ingredients/Комисия (C‑397/03 P, Recueil, стр. I‑4429, точка 37 и сл.).
(45)  –	Вж. таблицата в точка 53 от настоящото заключение. Става въпрос за сума, равна на 30 % от получената от Beneo-Orafti помощ, която представлява 83 % от общия размер от 547,50 EUR на тон. Все пак според мен при правилно изчисление би се получило още по-малко число (вж. точка 110 и сл. от настоящото заключение).
(46)  –	Вж. членове 12—15 от Регламент № 318/2006 и член 4, параграф 1 от Регламент № 967/2006.
(47)  –	Член 11, параграф 2 от Регламент № 320/2006.
(48)  –	Макар в писмения си отговор на поставен от Съда въпрос, без да обяснява съображенията си, Комисията явно счита, че предложеният от Beneo-Orafti начин на изчисляване по-скоро би довел до възстановяване на 292 EUR на тон, отколкото на 255,55 EUR на тон.
(49)  –	Ако е възможно думите „conformément à“, разглеждани в техния контекст, донякъде да изглеждат двусмислени на френски език, в текстовете на другите езици техният смисъл е по-ясен, например в текста на английски език („the part of the aid granted in respect of
the commitment(s) concerned“) или на испански език („la parte de la ayuda concedida correspondiente al
compromiso o compromisos en cuestión“) (и в двата случая курсивът е мой).
(50)  –	Сума, на която в случая ми се струва уместно да се коригира чрез намаляване, като се вземе предвид фактът, че на Beneo-Orafti са предоставени само 83 % от общия размер на помощта.
(51)  –	Вж. член 46 от Регламент № 318/2006.
(52)  –	Вж. член 3, параграф 2 от Регламент № 320/2006.