Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. KOKOTT
представено на 19 юни 2025 година(1)
Дело C‑738/22 P
Google LLC,
Alphabet Inc.
срещу
Европейска комисия
„ Обжалване — Конкуренция — Злоупотреба с господстващо положение — Интелигентни мобилни устройства — Решение, с което се установява нарушение на член 102 ДФЕС и на член 54 от Споразумението за ЕИП — Операционна система Google Android — Договорни ограничения — Обвързване на приложенията за търсене и браузър Google Search и Chrome с магазина за приложения Play Store — Задължения за избягване на фрагментирането — Плащания за изключителни права — Отстраняващ ефект — Хипотетично също толкова ефективен конкурент — Обективна обосновка — Единно продължено нарушение — Преизчисляване на глобата “
Съдържание
I.
Въведение
II.
Обстоятелствата по спора
А.
Фактите
Б.
Спорното решение
В.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
1.
Производството пред Общия съд
2.
Обжалваното съдебно решение
III.
Производството пред Съда и направените искания
IV.
Анализ
А.
Установяването на нарушението (първо, второ, трето, четвърто и пето основание за обжалване)
1.
Преценката на ДДМП (първо и второ основание за обжалване)
а)
Причинно-следствена връзка между ДДМП и техния отстраняващ ефект (първа, трета и четвърта част от първото основание за обжалване)
1)
Вземане предвид на СПП при анализа на ДДМП (първа част от първото основание за обжалване)
2)
Разграничението между настройване по подразбиране и предварително инсталиране (трета част от първото основание за обжалване)
i)
В производството по обжалване не се извършва нова преценка на фактите
ii)
Последиците от дадена практика не се преценяват изолирано от нейния контекст
3)
Твърденият проконкурентен елемент на ДДМП и изискването за алтернативен анализ (четвърта част от първото основание за обжалване)
б)
Годността на ДДМП да се отстранят също толкова ефективните конкуренти (втора част от първото основание за обжалване и второ основание за обжалване)
1)
Анализът на отстраняващия ефект на ДДМП по отношение на „също толкова ефективните конкуренти“ и причините за поведението на ползвателите
i)
Отправната точка в съдебната практика относно обвързването
ii)
Констатации на Общия съд относно отстраняващия ефект на ДДМП
–
Създаване на „склонност към запазване на статуквото“ чрез предварително инсталиране
–
Възможността на ПОО да инсталират предварително конкурентни услуги за търсене и да ги задават по подразбиране
–
Други способи за достигане до ползвателите освен предварителното инсталиране
–
Връзка между дяловете в използването и предварителното инсталиране
–
Отчитането на контекста
iii)
Анализ
2)
Обвързването на приложението Google Search и Play Store
3)
Обвързването на Chrome с Play Store и Google Search
в)
Заключение относно анализа на ДДМП
2.
Анализът на СИФ (трето и четвърто основание за обжалване)
а)
Обхватът на злоупотребата при СИФ и последиците от нея (трето основание за обжалване)
1)
Установяването на спорното поведение при СИФ (първа част от третото основание за обжалване)
2)
Приписването на твърдения отстраняващ ефект (втора част от третото основание за обжалване)
б)
Обосновката на СИФ (четвърто основание за обжалване)
в)
Заключение относно анализа на СИФ
3.
Единното продължено нарушение (пето основание за обжалване)
4.
Заключение по установяването на нарушението
Б.
Глобата (шесто основание за обжалване)
В.
Заключение относно анализа на жалбата
V.
Съдебните разноски
VI.
Заключение
I.      Въведение
1.        Както отбелязва Общият съд в своето решение Google и Alphabet/Комисия (Google Android)(2), глаголът „to google“ означава действието по „използване[…] на търсачката на Google, за да се получи информация за някого или за нещо от световната интернет мрежа“. Както правилно отбелязва Общият съд, малко са предприятията, които могат да се похвалят с такава известност, че тяхното наименование да се превърне в глагол. Сам по себе си този факт свидетелства за придобитото от Google важно значение в ежедневието.
2.        Дали повсеместното присъствие на търсачката Google в ежедневието на по-голямата част от населението на света, особено в контекста на използването на интелигентни мобилни устройства с нейната операционна система (наричана по-нататък „ОС“) Android, от правна гледна точка се дължи (и) на злоупотреба с господстващо положение?
3.        Това е по същество въпросът в основата на настоящото производство по обжалване.
4.        Този въпрос възниква на фона на фактическите обстоятелства, свързани с условията, на които е трябвало да отговарят по-специално производителите на интелигентни мобилни устройства, за да получат лицензии за най-важните приложения на Google (наричани по-нататък „приложенията“) Play Store, Google Search и Chrome.
5.        В Решение C(2018) 4761
final(3), което е до голяма степен потвърдено от Общия съд, Европейската комисия счита, че тези условия включват няколко нарушения на забраната за злоупотреба с господстващо положение на пазара по член 102 ДФЕС.
6.        С оглед на спорните констатации на Общия съд Съдът ще трябва да се занимае по-специално с въпроса дали доказването на такава злоупотреба изисква извършването на алтернативен анализ на състоянието на конкуренцията без спорното поведение, както и анализ на способността на това поведение да породи отстраняващ ефект върху предприятия, считани за толкова ефективни, колкото и господстващото предприятие.
7.        Скорошната практика на Съда, и по-специално решения Servizio Elettrico Nazionale и др.(4), Unilever Italia Mkt. Operations(5), European Superleague Company(6), Google и Alphabet/Комисия (Google Shopping)(7) и Комисия/Intel Corporation(8), вече предоставя значителни насоки за отговора на тези въпроси.
II.    Обстоятелствата по спора
8.        Общият съд излага обстоятелствата по спора в точки 2—72 от обжалваното съдебно решение, които за целите на настоящото производство по обжалване могат да бъдат обобщени по следния начин.
А.      Фактите
9.        Google LLC е дружество, установено в Маунтин Вю, Калифорния (Съединени щати), което е специализирано в продукти и услуги, свързани с интернет, и извършва дейност, inter alia, в Европейското икономическо пространство (ЕИП). Google е дъщерно дружество на Alphabet Inc. (наричани по-нататък заедно „Google“ или „жалбоподателите“).
10.      Основната част от приходите си Google получава от своя водещ продукт: своята търсачка Google Search. Бизнес моделът на Google се основава на взаимодействието между продуктите и услугите, свързани с интернет, предлагани най-често безплатно на ползвателите, от една страна, и рекламните услуги в интернет, от които то получава голяма част от приходите си, от друга. Тези приходи се генерират най-вече от Google Search. Следователно бизнес моделът на Google почива най-вече върху увеличението на ползвателите на неговите услуги за търсене в интернет, за да може да продава услугите си за реклама в интернет. Освен това при взаимодействието на ползвателите с неговите продукти и услуги Google събира данни, благодарение на които Google може да засили своя капацитет да показва подходящи отговори при търсене и рекламни съобщения.
11.      Бизнес моделът на Google първоначално е разработен за персонални компютри (РС), за които браузърът е бил основната входна точка в интернет. Впоследствие обаче Google се съобразява с развитието на мобилния интернет и вероятната промяна в поведението на ползвателите при извършвано онлайн общо търсене, до която това ще доведе, като се имат предвид по-специално възможностите, предлагани от геолокализацията. В този контекст Google разработва стратегия, която да гарантира, че ползвателите ще извършват чрез Google Search и своите търсения на мобилни устройства.
12.      В този контекст през 2005 г.
Google придобива предприятието, разработило първоначално ОС Android за интелигентни мобилни устройства. Според Комисията през юли 2018 г. около 80 % от интелигентните мобилни устройства, използвани в Европа и в света, са функционирали с Android.
13.      Когато Google разработва нова версия на Android, то публикува онлайн изходния код съгласно безплатна лицензия за свободно използване („Android Open Source Project licence“, наричана по-нататък „лицензия AOSP“). Това позволява на трети лица да го изтеглят и променят и така да създават изменени версии на Android, известни още като „форкове“ („форк“ е нов софтуер, създаден въз основа на изходния код на съществуващ софтуер).
14.      ОС Android е вградена в „екосистема“, включваща други елементи, като пакета услуги Google Mobile (GMS bundle или Google Mobile Services, наричан по-нататък „пакетът GMS“), който включва по-специално магазина за приложения Play Store, приложението Google Search и браузъра Chrome.
15.      Свободно достъпният изходен код на Android съдържа основните елементи на една ОС, но не и приложенията и услугите на Android, които са собственост на Google. Ето защо производителите на оригинално оборудване (наричани по-нататък „ПОО“), които искат да получат приложенията и услугите на Google, трябва да сключат договори с Google. Такива договори Google сключва и с операторите на мобилни мрежи (наричани по-нататък „ОММ“), които искат да могат да инсталират приложенията и услугите, собственост на Google, на устройствата, продавани на крайните ползватели.
16.      Някои от тези договори са предмет на настоящото дело.
Б.      Спорното решение
17.      На 18 юли 2018 г. Комисията приема спорното решение, с което глобява Google LLC и частично Alphabet Inc. за нарушаване на член 102 ДФЕС и член 54 от Споразумението за ЕИП.
18.      Първо, Комисията идентифицира четири типа релевантни пазари: първо, световния пазар (с изключение на Китай) на лицензирани ОС за интелигентни мобилни устройства, второ, световния пазар (с изключение на Китай) на магазини за приложения, използващи Android, трето, различните национални пазари в ЕИП за доставка на услуги за общо търсене и четвърто, световния пазар на неспецифични за дадена ОС уеббраузъри, разработени за използване от мобилни устройства(9). Според Комисията през съответния период Google е заемало господстващо положение на първите три от тези пазари(10). Тези констатации вече не се оспорват в настоящото производство по обжалване.
19.      В спорното решение Комисията установява, че Google е злоупотребило с господстващото си положение на тези пазари, като е наложило антиконкурентни договорни ограничения на ПОО и ОММ (наричани по-нататък „спорните ограничения“). Комисията установява четири отделни нарушения, които съответстват на три поредици договорни ограничения.
20.      Първите ограничения са включени в договорите за дистрибуция на мобилни приложения (наричани по-нататък „ДДМП“) и според Комисията представляват две обвързвания (първо и второ нарушение)(11):
–        от една страна, изискването ПОО да инсталират предварително приложението Google Search, за да могат да получат лицензия за ползване на магазина за приложения Play Store (първи пакет); с налагането на това изискване Google е злоупотребило с господстващото си положение на световния пазар (с изключение на Китай) на магазините за приложения, използващи Android, от 1 януари 2011 г. до датата на спорното решение,
–        от друга страна, изискването ПОО да инсталират предварително браузъра Chrome, за да могат да получат лицензия за ползване на Play Store и Google Search (втори пакет); с налагането на това изискване Google е злоупотребило с господстващото си положение на световния пазар (с изключение на Китай) на магазините за приложения, използващи Android, от 1 август 2012 г. до датата на спорното решение.
21.      Както обяснява Общият съд, тези два пакета продукти се допълват взаимно. Така пакетът Chrome—Play Store и Google Search надгражда пакета Google Search—Play Store, за да бъде отчетено развитието на ДДМП, където първоначално не се включва браузърът
Chrome сред приложенията, събрани в пакета GMS. Според Комисията целта на двата пакета е да позволят на Google да достигне до ползвателите, за да правят те своите общи търсения през Google Search, било като приложение за общо търсене, било като търсачка на браузъра Chrome(12).
22.      Второ, за да получат лицензия за Play Store и Google Search, ПОО е трябвало да сключат споразумение за избягване на фрагментирането („Anti-Fragmentation Agreement“, наричано по-нататък „СИФ“), което ги задължава да не продават устройства, които работят с неодобрени от Google версии на Android (трето нарушение). Съответно сключването на ДДМП е възможно само след сключването на СИФ. Като е изисквало това, Google е злоупотребило с господстващото си положение на пазара на магазините за приложения за Android и на пазара на услугите за общо търсене от 1 януари 2011 г. до датата на спорното решение(13).
23.      Трето, споразуменията за подялба на приходи (наричани по-нататък „СПП“) съдържат ограничения, по силата на които Google предоставя на ПОО и на ОММ процент от своите рекламни приходи, ако тези производители или оператори са приели да не инсталират предварително конкурентна услуга за общо търсене на което и да е от своите устройства в рамките на определен по взаимно съгласие портфейл (наричани по-нататък „СПП в съответствие с портфейла“) (четвърто нарушение). Като е изисквало това, Google е злоупотребило с господстващото си положение на националните пазари на услуги за общо търсене в периода от 1 януари 2011 г. до 31 март 2014 г.(14). По-късно Google сключва СПП в съответствие с устройствата, съгласно които изплащането на дялове от приходите от страна на Google е обвързано с условието ПОО и МНО да не инсталират предварително никакви конкурентни услуги за общо търсене на дадено устройство, за което се изплащат дялове от приходите. Комисията не е установила, че тези СПП в съответствие с устройствата са незаконни.
24.      Според Комисията спорните ограничения са имали за цел да запазят и да засилят господстващото положение на Google на националните пазари в ЕИП на услугите за общо търсене, а съответно и приходите, получавани от Google посредством рекламите, свързани с тези търсения. Поради общата цел на спорните ограничения и тяхната взаимозависимост Комисията ги квалифицира като единно продължено нарушение на член 102 ДФЕС и член 54 от Споразумението за ЕИП.
25.      За да санкционира тези практики, считани за злоупотреба, Комисията налага глоба в размер на 4 342 865 000 евро на Google LLC, от които 1 921 666 000 евро солидарно с Alphabet Inc. Освен това Комисията изисква от Google да прекрати тези практики в срок от 90 дни от нотифициране на спорното решение.
В.      Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
1.      Производството пред Общия съд
26.      С жалба, подадена в секретариата на Общия съд на 9 октомври 2018 г., Google обжалва спорното решение. Пред Общия съд исканията на Google са подкрепени от Application Developers Alliance (наричано по-нататък „ADA“), Computer & Communications Industry Association (наричано по-нататък „CCIA“), Gigaset Communications GmbH (наричано по-нататък „Gigaset“), HMD global Oy (наричано по-нататък „HMD“) и Opera Norway AS, предишно наименование Opera Software AS (наричано по-нататък „Opera“).
27.      Исканията на Комисията са подкрепени от BDZV —
Bundesverband Digitalpublisher und Zeitungsverleger eV (наричано по-нататък „BDZV“), Bureau européen des unions de consommateurs BEUC (наричано по-нататък „BEUC“), FairSearch AISBL, Qwant, Seznam.cz, a.s. (наричано по-нататък „Seznam“) и Verband Deutscher Zeitschriftenverleger eV (наричано по-нататък „VDZ“).
28.      Общият съд разглежда делото въз основа на общ неповерителен вариант на преписката. В обжалваното съдебно решение някои поверителни данни, известни на главните страни, са заменени с диапазоните, използвани в обществено достъпния вариант на спорното решение, публикуван на уебсайта на Комисията(15).
2.      Обжалваното съдебно решение
29.      С решението си от 14 септември 2022 г. Общият съд отменя спорното решение в частта му, отнасяща се до СПП в съответствие с портфейла, т.е. до четвъртия елемент на единното продължено нарушение.
30.      Освен това Общият съд определя размера на глобата, наложена на Google LLC, на 4 125 000 000 евро, като Alphabet Inc. е солидарно отговорно за 1 520 605 895 евро.
31.      Общият съд отхвърля жалбата в останалата ѝ част и осъжда всички страни да понесат направените от тях съдебни разноски.
III. Производството пред Съда и направените искания
32.      С жалба от 30 ноември 2022 г.
Google обжалва обжалваното съдебно решение.
33.      Както и пред Общия съд, Google е подкрепено в производството по обжалване от ADA, CCIA, Gigaset, HMD и Opera.
34.      Комисията е подкрепена в производството по обжалване, също както и пред Общия съд, от BDZV, BEUC, FairSearch, Qwant, Seznam и VDZ.
35.      С определения от 19 януари(16) и 18 април 2023 г.(17) председателят на Съда разпорежда по искане на жалбоподателите спорното решение, както и определена информация, съдържаща се в бележка под линия 98 от отговора на Комисията, да бъдат третирани като поверителни по отношение на встъпилите страни. Преди това въпросните елементи са третирани като поверителни по отношение на същите страни в рамките на първоинстанционното производство.
36.      Google иска от Съда:
–        да отмени обжалваното съдебно решение,
–        да отмени спорното решение,
–        при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане,
–        при условията на евентуалност спрямо предходното, да отмени точка 2 от диспозитива на обжалваното съдебно решение и да определи значително по-нисък размер на глобата от наложения в член 2 от спорното решение, и
–        да осъди Комисията да заплати съдебните разноски на Google във връзка с това производство и с производството пред Общия съд.
37.      ADA, CCIA, Gigaset, HMD и Opera искат от Съда да уважи исканията на Google и да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
38.      Комисията иска от Съда:
–        да отхвърли жалбата, и
–        да осъди Google да заплати съдебните разноски.
39.      BEUC, FairSearch и Seznam също считат, че Съдът следва да отхвърли жалбата и да осъди Google да заплати съдебните разноски.
40.      В съдебното заседание, проведено на 28 януари 2025 г., страните излагат устни доводи и отговарят на поставените им от Съда въпроси.
IV.    Анализ
41.      В подкрепа на жалбата си Google изтъква шест основания, първите пет от които се отнасят до установяването на нарушението (А), а с шестото се критикува начинът, по който Общият съд е упражнил правомощието за пълен съдебен контрол, за да измени размера на глобата (Б).
А.      Установяването на нарушението (първо, второ, трето, четвърто и пето основание за обжалване)
42.      Както бе посочено в точки 19—23 от настоящото заключение, единното продължено нарушение, установено от Комисията в спорното решение, се състои от четири отделни нарушения, които представляват три поредици договорни ограничения:
–        условията за предварително инсталиране в ДДМП, съгласно които лицензия за Play Store може да се получи само ако Google Search е предварително инсталирано (първи пакет), а лицензия за Play Store и Google Search може да се получи само ако Chrome е предварително инсталиран (втори пакет),
–        СИФ, съгласно които лицензия за Play Store и Google Search може да се получи само ако ПОО не продават устройства, работещи с неодобрени от Google версии на Android,
–        и накрая, СПП в съответствие с портфейла, съгласно които може да бъде получен процент от рекламните приходи на Google, ако не са предварително инсталирани конкурентни услуги за търсене.
43.      Констатацията, че СПП в съответствие с портфейла ограничават конкуренцията, е отменена от Общия съд в обжалваното съдебно решение и не се оспорва от Комисията в настоящото производство по обжалване. Следователно констатациите на Общия съд в това отношение са влезли в сила.
44.      С първото и второто си основание за обжалване Google твърди, че Общият съд е допуснал грешки при прилагане на правото при преценката на ДДМП (1). Третото и четвъртото основание за обжалване се отнасят до квалификацията на СИФ (2). Накрая, с петото си основание за обжалване Google критикува установяването на единно продължено нарушение (3).
1.      Преценката на ДДМП (първо и второ основание за обжалване)
45.      С първото си основание за обжалване Google оспорва преценката на причинно-следствената връзка между условията за предварително инсталиране в ДДМП и техния твърдян отстраняващ ефект (а). В контекста на второто си основание за обжалване то твърди, че Общият съд неправилно е потвърдил спорното решение, въпреки че Комисията не е доказала способността на ДДМП да предизвикват отстраняващ ефект върху предприятия, считани за също толкова ефективни, колкото Google (б).
а)      Причинно-следствена връзка между ДДМП и техния отстраняващ ефект (първа, трета и четвърта част от първото основание за обжалване)
46.      Според първото основание за обжалване на Google Общият съд неправилно е преценил причинно-следствената връзка между условията за предварително инсталиране в ДДМП и годността им за отстраняване на конкуренцията.
47.      В рамките на това основание за обжалване Google изтъква четири довода, вторият от които до голяма степен се припокрива с доводите, изложени от Google във второто основание за обжалване. Поради това ще разгледам втория довод в точка 99 и сл. от настоящото заключение в контекста на второто основание за обжалване.
48.      С останалите три довода, изтъкнати в контекста на първото основание за обжалване, Google твърди, първо, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, когато е взел предвид СПП като елемент от контекста (1). Второ, той допуснал грешка при прилагане на правото, приемайки, че не е необходимо да се прави разлика между последиците от настройването по подразбиране и тези от предварителното инсталиране (2). Накрая, той не взел предвид конкуренцията (или липсата на такава), която би съществувала без условията за предварително инсталиране в ДДМП (3).
49.      Според Комисията първото основание за обжалване е ирелевантно, тъй като се основава на погрешното разбиране, че алтернативният анализ е единственият начин да се установи дали поведението е годно да ограничи конкуренцията. Подобно твърдение обаче не намирало опора в практиката на Съда. Алтернативният анализ бил само един, но не и единственият начин да се установи дали поведението е годно да ограничи конкуренцията.
50.      Вярно е, че според съдебната практика реалните или потенциалните последици от разглежданите практики могат да бъдат установени въз основа на съвкупност от доказателства, като Комисията не е длъжна системно да прибягва до един-единствен инструмент, за да докаже наличието на такава причинно-следствена връзка(18).
51.      Същевременно доводите, изтъкнати от Google в рамките на първото му основание за обжалване, се отнасят не само до преценката на необходимостта Общият съд да извърши алтернативен анализ, но и до някои аспекти, взети предвид от този съд при преценката на неправомерния характер на ДДМП. От това следва, че тези доводи могат да поставят под съмнение изводите на Общия съд, на които се основава диспозитивът на обжалваното съдебно решение, и ако са основателни, да доведат до отмяна на това решение(19).
52.      Следователно твърдението на Комисията за ирелевантност трябва да се отхвърли.
1)      Вземане предвид на СПП при анализа на ДДМП (първа част от първото основание за обжалване)
53.      В първата част от първото си основание за обжалване Google твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като при преценката на последиците от ДДМП е взел предвид както последиците от СПП в съответствие с устройствата, които не са били оспорени от Комисията, така и последиците от СПП в съответствие с портфейла, чийто характер на злоупотреба не е установен според Общия съд. По този начин Общият съд не доказал, че твърденият отстраняващ ефект е причинен от условията за предварително инсталиране в ДДМП.
54.      Тази линия на аргументация по същество повдига въпроса дали практика, която е счетена за злоупотреба от Комисията, но не и от Общия съд, може все пак да бъде взета предвид като елемент от контекста при анализа на последиците от другите елементи на единно продължено нарушение, които са счетени за злоупотреба.
55.      Както бе изложено в точки 23 и 42 от настоящото заключение, според Комисията единното продължено нарушение на Google включва СПП в съответствие с портфейла. Тези споразумения предоставят на ПОО и на ОММ процент от рекламните приходи на Google, при условие че тези производители или оператори са се съгласили да не инсталират предварително конкурентна услуга за общо търсене на което и да е от устройствата, включени в определен по взаимно съгласие портфейл. От друга страна, ако съответният ПОО или ОММ инсталира предварително конкурентна услуга за общо търсене на устройство, включено в предварително определения и приет портфейл, той трябва да се откаже от подялбата на приходи за целия портфейл(20).
56.      Според спорното решение тези СПП в съответствие с портфейла са прилагали плащания за изключителни права, чиято цел е била да осигурят на Google ексклузивното предварително инсталиране на приложенията на услуги за общо търсене на мобилни устройства(21). За да стигне до това заключение, Комисията е извършила по-специално анализ на годността на спорната практика да отстрани от пазара също толкова ефективните конкуренти — критерий, известен като „критерия за поне също толкова ефективния конкурент“ (наричан по-нататък „критерият АЕС“)(22).
57.      Общият съд обаче стига до заключението, че констатацията за злоупотребяващия характер на СПП в съответствие с портфейла не е надлежно доказана поради грешките, допуснати от Комисията при оценката на тяхното покритие на пазара и при прилагането на критерия АЕС(23). Както вече бе посочено в точки 29 и 43 от настоящото заключение, поради това Общият съд отменя спорното решение в частта, в която се констатира злоупотреба чрез СПП в съответствие с портфейла. Комисията не оспорва този извод в настоящото производство по обжалване. Следователно изводът, че тя не е доказала злоупотреба по отношение на СПП в съответствие с портфейла, е правно обвързващ.
58.      От 2013 г. нататък Google постепенно замества СПП в съответствие с портфейла със СПП в съответствие с устройствата. При СПП в съответствие с устройствата делът на ПОО или ОММ от приходите на Google зависи от броя на продадените устройства, които отговарят на изискването за липса на предварително инсталирани конкурентни услуги за общо търсене. Така СПП в съответствие с устройствата позволяват на ПОО или на ОММ да предлагат устройства от един и същи вид, някои от които представят ексклузивно услугата за общо търсене на Google, и други, които предлагат и конкурентни услуги за общо търсене. Комисията не счита, че тези СПП в съответствие с устройствата са злоупотреба(24).
59.      Макар че според заключенията на Комисията и на Общия съд нито СПП в съответствие с устройствата, нито СПП в съответствие с портфейла представляват злоупотреба, когато се разглеждат поотделно, Общият съд ги взема предвид при преценката на ДДМП(25). Според Общия съд това е обосновано, тъй като СПП в съответствие с устройствата и СПП в съответствие с портфейла основателно са взети предвид в спорното решение като елементи от фактическия контекст, за да се прецени отстраняващият ефект, породен от другите аспекти на единното продължено нарушение, а оттам и на ДДМП. Общият съд подчертава по-специално, че независимо от квалифицирането на СПП от гледна точка на конкурентното право, комбинираните последици от прилаганите от Google практики са му позволили да се възползва, що се отнася до Google Search, от ексклузивно предварително инсталиране, което поне до 2016 г. обхваща повече от половината от пуснатите на пазара в ЕИП устройства, работещи с ОС, производна на Android(26).
60.      Преди да разгледам дали този подход е обоснован, трябва да се отбележи, че съгласно установената практика на Съда констатацията, че дадена практика представлява злоупотреба с господстващо положение по смисъла на член 102 ДФЕС, винаги трябва да се преценява с оглед на всички релевантни фактически обстоятелства по конкретния случай(27). От друга страна, орган за защита на конкуренцията не може да се основе на последиците, които дадена практика е трябвало да породи, в случай че някои особени обстоятелства, липсващи на пазара към момента на привеждането ѝ в действие, са се осъществили(28).
61.      В този контекст, както Съдът уточнява например в решение AstraZeneca/Комисия, отчитането на дадено фактическо обстоятелство не зависи от това дали то представлява поведение, което само по себе си се характеризира като злоупотреба(29). По подобен начин в решение Sony Optiarc и Sony Optiarc America/Комисия Съдът обяснява, че когато съвкупност от деяния се квалифицира като единно продължено нарушение, от това не може да се заключи, че всяко от тези деяния, само по себе си и взето поотделно, непременно трябва да бъде квалифицирано като отделно нарушение(30). В решение Google и Alphabet/Комисия (Google Shopping)  Съдът приема, че две практики, които са законосъобразни, когато се анализират сами по себе си и взети поотделно, са счетени за злоупотреба, тъй като в своята съвкупност се отклоняват от конкуренцията, основана на качествата, и имат (потенциални) антиконкурентни последици(31).
62.      В настоящия случай Общият съд стига до извода, че комбинираните последици от ДДМП и СПП трябва да бъдат взети предвид поради допълващия характер на различните практики на Google. Всъщност свързаното със СПП договорно задължение да не се инсталира друго решение за общо търсене освен Google Search, било причина теоретичната възможност предварително да се инсталира услуга, конкурентна на приложенията на Google, която при това е разрешена по принцип от ДДМП, в действителност да е изключена в периода 2011—2016 г. за поне половината от устройствата Google Android, продадени в ЕИП. С други думи, СПП са гарантирали на Google, че само неговата услуга за търсене се инсталира на съответните устройства, което следвало да бъде взето предвид при преценката на антиконкурентните последици от ДДМП (особено на въпроса дали конкурентните услуги за търсене биха могли да компенсират предимството на Google чрез предварително инсталиране наред с неговата собствена услуга)(32).
63.      В този контекст СПП са само едно от обстоятелствата, взети предвид от Общия съд, за да прецени дали конкурентните услуги за търсене могат да компенсират предимството, предоставено на Google с ДДМП(33). Поради това и противно на твърденията на Google, Общият съд не може да бъде упрекнат, че не е отчел обстоятелството, че СПП не обхващат всички устройства, обхванати от ДДМП, когато е взел предвид първите за преценката на вторите.
64.      Въпреки това Google и Gigaset твърдят, че антиконкурентните последици от ДДМП не са доказани, тъй като при алтернативен сценарий без тези договори СПП биха имали същия отстраняващ ефект в ущърб на конкурентните услуги за търсене.
65.      Същевременно просто не е възможно да се игнорират ДДМП и да се анализират изолирано последиците от СПП. Това е така, тъй като благодарение на ДДМП съответният ПОО е инсталирал предварително услугата за търсене Google Search, която е била предмет на СПП, на голям брой(34) устройства, за да получи достъп до Play Store, който му е бил абсолютно необходим и при който Google е имал господстващо положение.
66.      Поради това взаимодействие между ДДМП и СПП другите доставчици на услуги за общо търсене не са имали същата изначална позиция като Google по отношение на сключването на СПП. Това е така, защото услугата за търсене Google Search на Google е била вече предварително инсталирана от самото начало на голям брой интелигентни мобилни устройства, докато другите доставчици е трябвало първо да положат усилия, за да стигнат до предварително инсталиране на своята услуга наред с тази на Google. От друга страна, поради ДДМП никой друг доставчик на услуги за търсене не е можел да получи изключителни права върху съответните устройства.
67.      Противно на твърденията на Google и Gigaset в съдебното заседание, констатациите на Съда в решение Google и Alphabet/Комисия (Google Shopping) относно комбинираните последици от такива взаимносвързани практики са приложими и по настоящото дело въпреки разликите между двете дела. Вярно е, че по посоченото дело Комисията не е оспорвала двете разглеждани практики поотделно, а само в тяхната комбинация, докато по настоящото дело тя е установила, че както ДДМП, така и СПП в съответствие с портфейла, представляват злоупотреба. Това обаче не означава, че по настоящото дело последиците от двете практики трябва да се анализират поотделно, въпреки че реално те са се появили заедно.
68.      Изкуственото разделяне на две толкова неразривно свързани практики, за да се анализират техните последици, не би било реалистично, нито пък би взело предвид комбинираните последици от двете съставни части(35). Както посочва Общият съд, в това отношение следва да се направи разграничение между теоретичните хипотези на конкуренция и действителността на практика(36). Това е още по-вярно, тъй като, както обяснява Комисията в съдебното заседание, на пазари като разглежданите по настоящото дело, които се характеризират с динамични мрежови ефекти, може да се окаже практически невъзможно да се анализира как всеки контекстуален елемент сам по себе си и взет поотделно, е допринесъл конкретно за настъпването на отстраняващия ефект.
69.      От това следва, че Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, когато е приел, че независимо от това дали са квалифицирани като злоупотреба, или не, СПП могат да бъдат взети предвид при анализа на последиците от ДДМП. Поради това първата част от първото основание за обжалване трябва да бъде отхвърлена.
2)      Разграничението между настройване по подразбиране и предварително инсталиране (трета част от първото основание за обжалване)
70.      В контекста на третата част от първото си основание за обжалване Google твърди, че Общият съд неправилно е приел, че доказателствата, свързани с настройването по подразбиране, са релевантни за анализа на условията за предварително инсталиране в ДДМП. В спорното решение обаче само последните (а не ДДМП като цяло, включително правилата относно настройването по подразбиране(37)) били счетени за злоупотреба. По този начин Общият съд потвърдил извършения от Комисията анализ на ДДМП, без да изисква от нея да докаже причинно-следствената връзка между условията за предварително инсталиране и техния твърдян отстраняващ ефект.
71.      Настройване по подразбиране означава
задаване на услуга по подразбиране в дадено приложение. Предварителното инсталиране означава, че приложенията се зареждат предварително на устройствата на етапа на конфигуриране, преди да бъдат пуснати на пазара(38).
72.      В точки 320—418 от обжалваното съдебно решение Общият съд анализира доводите на Google, свързани с разграничението между предварително инсталиране и настройване по подразбиране. В тези точки той анализира критиката на Google, че Комисията не е доказала в спорното решение, че условията за предварително инсталиране пораждат „склонност към запазване на статуквото“. Както е посочено например в точки 321 и 331 от обжалваното съдебно решение, това понятие означава, че ползвателите са склонни да използват това, което вече е предварително инсталирано на тяхното устройство и им е предложено.
73.      В този контекст в точки 327—335 от обжалваното съдебно решение Общият съд първо констатира, че предложеното от Google разграничение между настройване по подразбиране и предварително инсталиране е лишено от практическо значение. Не било лесно да се направи такова разграничение, тъй като както Google, така и други участници използвали понятието „по подразбиране“ в широк смисъл и смесвали понятията „настройване по подразбиране“ и „предварително инсталиране“. Освен това не се оспорвало, че предварителното инсталиране на дадено приложение само по себе си дава предимство пред конкурентните приложения. Накрая, условията за предварително инсталиране в ДДМП включвали и разпоредби относно привилегированото позициониране или настройването по подразбиране.
74.      В този контекст Общият съд приема, че на доказателствата, критикувани от Google, може да се разчита, за да се установи наличието на обща тенденция за „замразяване“ на ситуацията, независимо дали, строго погледнато, доказателствата се отнасят за настройки по подразбиране или предварително инсталиране, или пък за привилегировано позициониране. Следователно, за да се установи дали е налице „склонност към запазване на статуквото“, не било необходимо от самото начало да се прави точно разграничение, както желае Google, между последиците от настройките по подразбиране и последиците от предварителното инсталиране.
75.      Изхождайки от тази отправна точка,
Общият съд разглежда в точки 340—394 от обжалваното съдебно решение
доказателствата, на които почива спорното решение и които идват от самото Google, HP, Nokia, Amazon и Mozilla, анализ на Yandex, както и споразумението за предварително инсталиране между Microsoft и Verizon; в точки 395—408 — някои сравнения, направени в обжалваното съдебно решение с помощта на проучване на FairSearch, данни, предоставени от Microsoft, и данни на NetMarketShare, както и сравнение на приходите на Google от устройства с Android и iOS; и в точки 409—418 — някои въпроси, свързани с Chrome, чрез използване на сравнение на приходите на Google през Safari и през
Chrome, както и на допитване на Opera.
76.      В точка 418 от обжалваното съдебно решение Общият съд заключава, че отделните изтъкнати от Google доводи, за да отрече предимството, предоставено от предварителното инсталиране на приложенията Google Search и Chrome на устройствата Google Android, не позволяват да се поставят под съмнение заключенията на Комисията, изведени от различните данни, изложени в спорното решение в това отношение.
77.      Като критикува тези констатации, Google твърди в жалбата си, че Общият съд е излязъл отвъд констатациите в спорното решение, приемайки в точка 349 от обжалваното съдебно решение, че анализираните там доводи са валидни в контекста и на двете разглеждани понятия. Според Google обаче мотивите на Общия съд, изложени в точки 329—334 от обжалваното съдебно решение (обобщени в точки 73 и
74 от настоящото заключение), относно липсата на необходимост да се прави точно разграничение между двете понятия, не са убедителни. В този контекст преценката на Общия съд, описана в точка 75 от настоящото заключение, била погрешна.
78.      Доводът на Google е частично недопустим, тъй като има за цел извършването на нова преценка на фактите от Съда (i). От друга страна, доводът не може да бъде уважен, тъй като противоречи на изложените по-горе принципи, съгласно които антиконкурентните последици от дадена практика трябва да се преценяват в нейния контекст (ii).
i)      В производството по обжалване не се извършва нова преценка на фактите
79.      От една страна, доводите на Google са недопустими, тъй като Google всъщност иска да се извърши нова преценка на доказателствата, представени пред Общия съд. Единствено този съд обаче е компетентен да преценява доказателствата(39), освен в случаите, когато представените пред него доказателства са били изопачени. Това изопачаване трябва да бъде обосновано от жалбоподателя и да е очевидно от преписката по делото, без да е необходимо да се извършва нова преценка на фактите и доказателствата(40).
80.      В критиката си, обобщена в точка 77 от настоящото заключение, Google обаче не твърди, че Общият съд е изопачил преценените от него доказателства, нито че такова изопачаване е очевидно от преписката. Въпросите дали фактите и доказателствата относно настройването по подразбиране са относими и към предварителното инсталиране и как различните участници са смесили тези понятия, са по-скоро аспекти, които попадат в обхвата на преценката на фактите и доказателствата. Тази преценка се различава от проверката за изопачаване, която има за цел да провери дали Общият съд е тълкувал неправилно доказателствата по начин, който е в явно противоречие с тяхното съдържание(41). В това отношение Google също така не сочи никакво нарушение на правилата относно тежестта на доказване и събирането на доказателства, чието разглеждане би било от компетентността на Съда при обжалването.
ii)    Последиците от дадена практика не се преценяват изолирано от нейния контекст
81.      От друга страна, доводите на Google се отнасят до въпроса дали Комисията е била длъжна да прецени условията за предварително инсталиране в ДДМП отделно от техния контекст, по-специално задълженията за настройване по подразбиране и за привилегировано позициониране. Този въпрос е свързан с правната квалификация на тези факти от страна на Общия съд и с правните изводи, които той е направил въз основа на тях и по които Съдът е компетентен да се произнесе в производството по обжалване(42).
82.      Както обаче вече бе посочено в точки 60, 61, 67 и 68 от настоящото заключение в контекста на първата част от това основание за обжалване, отправното виждане на Google, че за да се установят антиконкурентните последици от дадена практика, тя трябва да се анализира изолирано от своя контекст, е погрешно. Както бе обяснено в тези точки, квалифицирането на дадена практика като злоупотреба с господстващо положение по смисъла на член 102 ДФЕС трябва винаги да се преценява с оглед на всички релевантни фактически обстоятелства в конкретния случай. При това отчитането на даден елемент от фактическия състав не зависи от това дали той произтича от практика, която сама по себе си се квалифицира като злоупотреба. Това е така именно когато различни практики —
евентуално както съставляващи злоупотреба, така и законни — са толкова тясно преплетени, че последиците им се проявяват в комбинация една с друга и не могат да бъдат анализирани изолирано една от друга.
83.      С оглед на това, както и на самостоятелната преценка на доказателствата от страна на Общия съд, която не е надлежно оспорена от Google, този съд правилно не е изисквал от Комисията да прави точно разграничение между предварително инсталиране и настройване по подразбиране при преценката на доказателствата, за да анализира дали условията за предварително инсталиране в ДДМП създават „склонност към запазване на статуквото“.
84.      Следователно третата част от първото основание за обжалване също трябва да бъде отхвърлена.
3)      Твърденият проконкурентен елемент на ДДМП и изискването за алтернативен анализ (четвърта част от първото основание за обжалване)
85.      С четвъртата част от първото основание за обжалване Google критикува липсата на задължаване от Общия съд на Комисията да извърши алтернативен анализ, за да прецени дали модел на отворена лицензия като този на Android, чийто проконкурентен елемент е признала, би бил възможен без спорните разпоредби от ДДМП.
86.      Google изтъква, че в хода на административното разследване и пред Общия съд е обяснило, че условията за предварително инсталиране в ДДМП са непарична престация, която е получило от ПОО в замяна на безплатното предоставяне на ОС Android, магазина Play Store, пакета GMS и други свързани услуги. Тази непарична размяна дала възможност на конкурентите да разполагат с повече възможности за дистрибуция и да се конкурират повече, отколкото всяко реалистично алтернативно лицензионно споразумение.
87.      Google критикува забраняването от Комисията на тази непарична размяна, предвидена в условията за предварително инсталиране в ДДМП, без изобщо тя да проучи дали някоя от реалистичните алтернативи би довела до същите или по-големи възможности за дистрибуция за конкурентите.
88.      Според Google, одобрявайки този подход, Общият съд е преценил погрешно въпроса дали условията за предварително инсталиране в ДДМП имат антиконкурентни последици. Всъщност това изисквало да се анализира как би се развила конкуренцията без спорното поведение. В конкретния случай това означавало да се провери дали системата на отворена и безплатна лицензия с всички свои предимства би била реалистична без непаричната размяна, заложена в условията за предварително инсталиране в ДДМП.
89.      В точки 590—594 от обжалваното съдебно решение, които Google оспорва в този контекст, Общият съд разглежда критиката на Google, че Комисията не е взела предвид всички релевантни обстоятелства за преценката на твърдените последици от спорното поведение.
90.      Google обаче не оспорва точки 599—619 от обжалваното съдебно решение, в които се разглеждат доводите му относно обективната обосновка на ДДМП.
91.      В точки 590—594 от обжалваното съдебно решение Общият съд пояснява, че Комисията е разгледала доводите на Google в спорното решение, но ги е отхвърлила, тъй като считаното за злоупотреба поведение не засяга развиването и поддържането на платформата Android, нито факта, че тя има отворен и безплатен характер. По-скоро се касаело само за един аспект на ДДМП, чиито последици ограничавали конкуренцията, а именно за условията за предварително инсталиране. Тези условия предоставяли конкурентно предимство на Google поради създадената от тях „склонност към запазване на статуквото“, което не можело да бъде компенсирано от конкурентите, и ограничавали конкуренцията, основана на качествата, в ущърб на ползвателите.
92.      Противно на твърденията на Google в жалбата, Общият съд не е допуснал грешка, като с оглед на тези констатации не е задължил Комисията да провери чрез алтернативен анализ как би се развила конкуренцията на съответните пазари без спорните условия.
93.      Действително Комисията трябва да установи причинно-следствената връзка между спорното неправомерно поведение и неговите антиконкурентни последици. В този контекст обаче е допустимо Комисията да се основава на съвкупност от доказателства. Тя не е длъжна системно да прибягва до един-единствен инструмент, особено алтернативния анализ, за да докаже наличието на такава причинно-следствена връзка(43). Това е така именно когато такъв анализ не е необходим при обстоятелствата в конкретния случай, за да се установят (особено потенциалните) последици от разглежданото поведение.
94.      За да се установи злоупотреба с господстващо положение, е достатъчно да се докаже, че въпросното поведение е годно да породи отстраняващ ефект. Не е необходимо обаче да се доказват действителните му последици. Следователно обстоятелството, че само господстващото предприятие — за разлика от своите конкуренти — е могло да влияе върху поведението на клиентите или ползвателите по дискриминационен начин в ущърб на тези конкуренти, може да бъде достатъчно, за да се докаже, че разглежданото поведение е могло да засегне ефективната и ненарушена конкуренция(44).
95.      Както бе посочено в точка 91 от настоящото заключение, Общият съд установява, че условията за предварително инсталиране в ДДМП предоставят на Google конкурентно предимство, което произтича от „склонността към запазване на статуквото“, създадена от тези условия, и което не може да бъде компенсирано от конкурентите.
96.      Без това да засяга
анализа на втората част от първото основание за обжалване, както и на второто основание за обжалване в точка 99 и сл. от настоящото заключение, Общият съд съответно установява, че решението на ползвателите да използват Google Search и Chrome вместо конкурентни приложения, е повлияно по дискриминационен начин от „склонността към запазване на статуквото“, която конкурентите не са могли да компенсират. При тези обстоятелства е било правилно да не се изисква допълнителен алтернативен анализ.
97.      Освен това, противно на твърденията на Google, от Комисията не може да се изисква да разсъждава в рамките на подобен анализ за това как господстващото предприятие би се държало, ако не бе възприело спорното поведение, съставляващо злоупотреба. Макар да е хипотетичен, все пак алтернативният сценарий трябва да бъде реалистичен и достоверен(45). От една страна, в случай като настоящия функционирането на съответните пазари се характеризира с променливи като нововъведенията, достъпа до данни, многостранните аспекти, поведението на ползвателите или мрежовите ефекти(46). От друга страна, това функциониране, и по-специално поведението на ползвателите, вече е било значително повлияно от стратегиите на Google. Поради това не изглежда възможно да се установят реалистични или правдоподобни прогнози за вариантите, които Google би могло да избере вместо ДДМП, или как тези варианти биха повлияли на съответните пазари.
98.      Следователно четвъртата част от първото основание за обжалване също трябва да бъде отхвърлена.
б)      Годността на ДДМП да се отстранят също толкова ефективните конкуренти (втора част от първото основание за обжалване и второ основание за обжалване)
99.      В рамките на втората част от първото си основание за обжалване Google твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, потвърждавайки преценката на Комисията, че констатацията, че ползвателите не изтеглят често конкурентни приложения за търсене и браузър, е достатъчна, за да се установят антиконкурентните последици от условията за предварително инсталиране в ДДМП. Както Комисията, така и Общият съд обаче признали, че не е имало никакви технически или финансови ограничения за ползвателите да изтеглят конкурентни услуги. Следователно те трябвало да проверят дали решението на ползвателите да не изтеглят по-често конкурентни приложения, се дължи на предпочитание и на по-високото качество на приложенията на Google, а не на „склонност към запазване на статуквото“, за която се твърди, че е създадена с предварителното инсталиране.
100. С второто си основание за обжалване Google твърди, че Общият съд неправилно е потвърдил спорното решение, въпреки че не е установил годността на ДДМП да отстранят от пазара също толкова ефективните конкуренти.
101. Тъй като доводите, изложени от Google в тези две части на жалбата му, частично се припокриват, ще ги разгледам заедно.
102. Първо, трябва да се провери дали с оглед на обстоятелствата по настоящото дело Общият съд е трябвало да задължи Комисията да разкрие не само годността на ДДМП да ограничават конкуренцията, но и конкретната им годност да
отстранят от пазара също толкова ефективни конкуренти, колкото Google. В този контекст най-напред ще анализирам довода на Google, който критикува Общия съд за това, че не е проверил дали решението на ползвателите да не изтеглят по-често конкурентни приложения за търсене и браузъри, се дължи на предпочитанията на ползвателите, а не на условията за предварително инсталиране в ДДМП (1). След това ще разгледам конкретните доводи на Google, изтъкнати в контекста на второто му основание за обжалване, относно обвързването на приложението Google Search и Play Store (2) и обвързването на Chrome с Play Store и Google Search (3).
1)      Анализът на отстраняващия ефект на ДДМП по отношение на „също толкова ефективните конкуренти“ и причините за поведението на ползвателите
103. Според Комисията доводите на Google не могат да бъдат уважени, тъй като почиват на виждането, че установяването на ограничение на конкуренцията изисква във всеки случай анализ на ефективността на (хипотетични или действителни) конкуренти. В случаи на обвързване като разглежданите по настоящото дело, които попадат извън обхвата на конкуренцията, основана на качествата, не е необходимо да се преценява дали те са годни да породят отстраняващ ефект върху също толкова ефективни конкуренти, а само дали са годни да ограничат конкуренцията.
104. Безспорно е, че член 102 ДФЕС няма за цел да защитава по-малко ефективните конкуренти(47). Означава ли това, a contrario, че в случай като разглеждания установяването на злоупотреба с господстващо положение винаги изисква проверка дали разглежданата практика може да има отстраняващ ефект върху също толкова ефективните конкуренти? И ако е така, как следва да се извърши тази преценка?
105. За да се намери отговор на тези въпроси, е полезно, първо, да се припомни отправната точка в съдебната практика относно обвързването (i). Второ, необходимо е да се припомнят отговорите на Общия съд на критиката на Google, че Комисията не е доказала, че условията за предварително инсталиране в ДДМП са ограничили конкуренцията (ii). Накрая, в този контекст трябва да се прецени критиката на Google относно подхода на Общия съд (iii).
i)      Отправната точка в съдебната практика относно обвързването
106. Отправната точка в съдебната практика относно случаите на обвързване от страна на предприятие с господстващо положение е, че те по принцип трябва да бъдат квалифицирани като злоупотреба(48). Практика, при която придобиването на обвързващ продукт, произхождащ от доминиран пазар, зависи от придобиването на обвързан продукт, произхождащ от съседен пазар или от пазар нагоре или надолу по веригата, действително попада извън обхвата на конкуренцията, основана на качествата. Това е така, защото клиентите обикновено не избират обвързания продукт поради неговата присъща стойност или свободен избор, а го купуват само за да получат важния за тях обвързващ продукт. Всъщност от гледна точка на тези клиенти с оглед на господстващото положение на доставчика, както и на вече отслабената конкуренция на съответния пазар, често не съществуват приемливи алтернативни продукти. Това предполага, че подобно поведение на предприятие, което има господстващо положение на пазара на обвързващия продукт, нарушава конкуренцията на пазара на обвързания продукт. Колкото и ефективни да са (действителните или потенциалните) конкуренти на господстващото предприятие на последния пазар, те едва ли могат да компенсират ефекта на лоста, произтичащ от обвързването на обвързващия продукт от другия пазар. Съответно в такъв случай може да се предположи, че въпросното поведение има поне потенциални антиконкурентни последици(49).
107. Въпреки това в своето (окончателно) решение Microsoft/Комисия Общият съд в случай, подобен на настоящия, приема, че Комисията правилно, предвид конкретните обстоятелства по това дело, не се е ограничила само до установяване, че разглежданото поведение представлява случай на обвързване, а е проверила допълнително дали то е могло да ограничи конкуренцията. Всъщност, въпреки че Microsoft обвързва придобиването на своята ОС Windows с едновременното придобиване на интегрираното приложение
Media Player, ползвателите теоретично можели да се сдобият с мултимедийни плейъри на трети лица чрез последващо изтегляне. Общият съд обаче потвърждава констатацията на Комисията, че най-вече поради инерцията на ползвателите това остава до голяма степен теоретична възможност и че конкурентните мултимедийни плейъри, независимо от своето качество, не могат да компенсират конкурентното предимство, получено от Microsoft благодарение на предварителното инсталиране(50).
108. Това е подходът, следван от Комисията в настоящия случай.
ii)    Констатации на Общия съд относно отстраняващия ефект на ДДМП
109. Както отбелязва Общият съд в точка 292 от обжалваното съдебно решение, в настоящия случай страните не спорят относно възможността съгласно ДДМП ползвателите да си набавят приложения за общо търсене или браузъри, конкурентни на тези, които са предмет на обвързването. Всъщност всички те признават теоретичното съществуване на тази възможност, която не е забранена от клаузите на ДДМП. По-скоро те спорят относно стимулите, които ползвателите биха могли да имат, за да направят това.
110. При тези обстоятелства в точка 295 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че Комисията правилно твърди, че е необходимо да се изследват последиците от разглежданите случаи на обвързване, преди да се направи извод, че разглежданото обвързване е било вредно за конкуренцията.
111. Както обобщава Общият съд в точки 304—312 от обжалваното съдебно решение, Комисията стига до извода, че конкурентните приложения за търсене и браузъри не могат да компенсират предимството, предоставено на Google от обвързването на Google Search и Play Store, както и на Chrome, Play Store и Google Search.
112. В точки 317—596 от обжалваното съдебно решение, в рамките на анализа на второто основание, Общият съд отхвърля довода на Google, че Комисията не е доказала, че условията за предварително инсталиране в ДДМП ограничават конкуренцията. При това Общият съд е разгледал критиките на Google, свързани с пет точки, а именно създаването на „склонност към запазване на статуквото“ чрез предварителното инсталиране (т. 320—418), възможността ПОО предварително да инсталират и настройват по подразбиране конкурентни услуги за общо търсене (т. 419—538), други начини на конкурентите за достигане до ползвателите (т. 539—567), причинно-следствената връзка между дяловете в използването на Google и предварителното инсталиране (т. 568—584) и накрая, разглеждането на целия контекст (т. 585—596).
113. В този контекст Общият съд неколкократно разглежда доводите, в които се изтъква твърдяното по-високо качество на услугите на Google като причина за поведението на ползвателите и за пазарните дялове на Google. В светлината на тези съображения на Общия съд е ясно защо според него не е било необходимо допълнително разглеждане на последиците от ДДМП, особено с оглед на евентуалния отстраняващ ефект върху конкурентите на Google, които са също толкова ефективни, колкото Google. За целите на по-нататъшното изложение е полезно да се обобщят накратко съответните констатации в обжалваното съдебно решение.
–       Създаване на „склонност към запазване на статуквото“ чрез предварително инсталиране
114. В точка 331 от обжалваното съдебно решение Общият съд посочва, че Google признава, че предварителното инсталиране на дадено приложение само по себе си дава предимство спрямо конкурентните приложения, тъй като приложението е налично в устройството още при първата му употреба и не е необходимо да се инсталира преди употребата му. Това увеличава вероятността ползвателите да изпробват предварително инсталираните приложения.
115. В точка 418 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че различните доводи, изтъкнати от Google, за да се опровергае предимството, предоставено от предварителното инсталиране на приложенията Google Search и Chrome на устройствата с операционна система Google Android, не могат да поставят под въпрос заключенията, направени от Комисията относно създаването на „склонност към запазване на статуквото“ от различните аспекти, посочени в спорното решение в това отношение.
–       Възможността на ПОО да инсталират предварително конкурентни услуги за търсене и да ги задават по подразбиране
116. В точки 426—428 от обжалваното съдебно решение Общият съд припомня във връзка с възможността за предварително инсталиране на други приложения за търсене, че с оглед на комбинираните последици от ДДМП и СПП и с оглед на пазарните дялове на Google Search и Chrome (в който Search трябва да бъде зададено като приложение за търсене по подразбиране(51)) и тяхното развитие, дебатът по възможностите, с които разполагат конкурентите, за да компенсират конкурентното предимство, предоставено от условията за предварително инсталиране в ДДМП, остава до голяма степен теоретичен. На практика конкурентните доставчици на приложения не са в състояние да компенсират чрез споразумения за предварително инсталиране конкурентното предимство, което Google си осигурява чрез предварителното инсталиране на Google Search и Chrome на практически всички устройства с Google Android, продавани в ЕИП.
117. След като разглежда възраженията на Google в този контекст, в точка 537 от обжалваното съдебно решение Общият съд стига до извода, че Комисията е могла да приеме, че доставчиците на конкурентни услуги за общо търсене са били свободни да предоставят на ПОО и на ОММ същото предварително инсталиране като предоставеното за приложението Google Search и за Chrome на устройствата Google Android, продавани в ЕИП. Това обаче не се е случвало през по-голямата част от периода на нарушението и поне част от обяснението за липсата на такива предварителни инсталирания се крие в комбинираните последици от ДДМП, СПП и СИФ.
118. В този контекст в точка 514 (препращаща към точки 294 и 483, четвърто тире) от обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля твърдението на Google, че констатацията на Комисията, че ПОО не биха имали интерес да инсталират предварително конкурентни приложения, тъй като по-голямата част от използването, свързано с търсене, отива при Google, предполага, че тези приложения са по-малко привлекателни. Според Общия съд в спорното решение са изложени причините, поради които подобно предположение не може да бъде направено в настоящия случай, предвид интереса, който са представлявали различните технически решения, предложени от конкурентите на Google, за ползвателите или за нововъведенията (особено специализирани услуги за търсене на определен език или насочени към определена група ползватели).
–       Други способи за достигане до ползвателите освен предварителното инсталиране
119. Заключението на Общия съд относно възможността за достигане до ползвателите по-специално чрез изтегляне на конкурентни приложения и достъпа до конкурентни услуги за търсене чрез браузър, както и относно критиката, че Комисията смесва понятията за конкурентно предимство и антиконкурентно отстраняване, се съдържа в точка 567 от обжалваното съдебно решение. С оглед на това Комисията правилно приема, че макар ползвателите да са останали свободни да изтеглят приложения, конкурентни на приложението Google Search и на Chrome, или да променят настройките по подразбиране, и макар разработчиците на мобилни уеббраузъри да са можели да предлагат своите приложения на ПОО, това не е било достатъчно през основната част от периода на нарушението поради условията за предварително инсталиране в ДДМП.
–       Връзка между дяловете в използването и предварителното инсталиране
120. Що се отнася до установяването на връзка между дяловете в използването и предварителното инсталиране, в точка 575 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че в случай като разглеждания Комисията не трябва да определя точно дали дяловете в използването на Google се обясняват не само с предварителното инсталиране — както тя смята — но и също така, и дори по-скоро, с качественото превъзходство, твърдяно от Google. Всъщност предварителното инсталиране не се оспорва, като се има предвид, че всички устройства Google Android са разполагали с приложението Google Search и с Chrome, а Google само твърди, че качеството влияе върху липсата на предварително инсталиране или изтегляне на конкурентно приложение, без представените в това отношение доказателства да са достатъчни или особено релевантни.
121. Освен това, както уточнява Общият съд в точки 577 и 578 от обжалваното съдебно решение, дори да се предположи, че Google Search и Chrome имат качествено превъзходство спрямо предлаганите от конкурентите услуги, то не е определящо, доколкото изобщо не се твърди, че различните услуги, предлагани от конкурентите, технически не са били в състояние да удовлетворят нуждите на потребителите. Освен това, както се установява от документите в преписката, нуждите на потребителите не са непременно удовлетворени от качествено най-доброто разрешение. Дори и да се предположи, че Google може да твърди, че неговите услуги представляват такова разрешение, други променливи, като техническото качество, защитата на личния живот или отчитането на езиковите особености на заявките за търсене, имат своята роля.
122. Накрая, в точка 582 от обжалваното съдебно решение Общият съд заключава, че с оглед на рейтингите на приложенията на Google и на неговите конкуренти в Play Store, на които се позовава Комисията, преценката на качеството на различните конкуриращи се услуги остава аналогична. Ето защо според Общия съд тя може да бъде взета предвид, за да се приеме, че съответното качество на различните конкуриращи се услуги за търсене и браузъри не е определящ критерий при тяхното използване, тъй като всички те предлагат услуга, която е в състояние да отговори на търсенето.
123. Така Общият съд приема в точка 583 от обжалваното съдебно решение, предвид тенденцията за затвърждаване на положението, свързана с условията за предварително инсталиране в ДДМП, и предвид факта, че не е доказано точното влияние на твърдяното от Google качествено превъзходство на неговите приложения за общо търсене и браузъри, Комисията основателно е приела, че дяловете в използването на Google потвърждават „склонността към запазване на статуквото“, свързана с предварителното инсталиране.
–       Отчитането на контекста
124. Накрая, но не на последно място, в точка 596 от обжалваното съдебно решение Общият съд заключава, че Google не е доказало, че Комисията не е взела предвид всички релевантни обстоятелства, за да прецени спорното поведение.
iii) Анализ
125. Противно на твърденията на Google, с оглед на тези констатации, които не са надлежно
оспорени от Google, Комисията не е била длъжна допълнително да изследва не само дали спорните условия за предварително инсталиране са били годни да ограничат конкуренцията, но и дали са били годни да породят отстраняващ ефект, особено по отношение на също толкова ефективните конкуренти, колкото Google.
126. Без да се засяга въпросът дали случаите на обвързване от вида, описан по-горе в точка 106 от настоящото заключение, по принцип изискват доказване на наличието на (потенциални) антиконкурентни последици, за да се квалифицира дадена практика на отстраняване като злоупотреба, е необходимо, първо, тази практика да се основава на използването на средства, попадащи извън обхвата на
конкуренцията, основана на качествата, и второ, тази практика да е годна да породи отстраняващ ефект(52).
127. Въпреки че и двата аспекта са условия, които се включват в преценката дали дадена практика е злоупотреба(53), при определени обстоятелства използването на средства, различни от характерните за основаната на качествата конкуренция, от предприятие с господстващо положение може да бъде достатъчно, за да се установи наличието на злоупотреба(54).
128. Анализът на способността на хипотетичен(55) също толкова ефективен конкурент, който обаче няма господстващо положение, да повтори разглежданото поведение, е разработен за случаите, в които такъв анализ има смисъл, за да се провери дали това поведение трябва да се разглежда като основано на използването на средства, които са свързани с обичайната конкуренция, и/или дали то е годно да породи антиконкурентни последици(56). Според Съда този анализ, първоначално разработен под формата на критерия АЕС за практики, свързани с цените(57), може да бъде от значение както за практики, свързани с цените, така и за практики, които не са свързани с цените, в зависимост от конкретните обстоятелства(58).
129. Съгласно съдебната практика, когато в хода на административната процедура предприятие предостави на органа за защита на конкуренцията доказателства в тази насока, този орган трябва да ги анализира и в зависимост от случая да посочи причините, поради които не ги счита за релевантни(59). По същия начин, когато Комисията се е позовала на критерия AEC, Общият съд трябва да анализира доводите, изтъкнати от предприятието в това отношение(60). В конкретния случай обаче не изглежда Google да е представило такива доказателства във връзка с ДДМП в хода на административното производство и Комисията да не е преценила правилно тези доказателства, нито пък Комисията сама да се е позовала на критерия AEC, който пък да не е бил правилно взет предвид от Общия съд.
130. Освен това в съдебната практика вече е прието, че анализът на дадена практика с оглед на последиците ѝ по отношение на също толкова ефективните конкуренти е само един от няколкото метода за преценка дали дадена практика може да породи отстраняващ ефект. Следователно органите за защита на конкуренцията не са правно задължени да използват този метод във всеки отделен случай(61).
131. Нещо повече, от съдебната практика става ясно, че може да има случаи, в които е безсмислено анализът дали дадена практика е антиконкурентна, да се основава на въпроса дали хипотетичен конкурент би могъл да повтори това поведение. Такъв е именно случаят, когато подобен анализ е неуместен, тъй като пазарната структура прави навлизането или постоянното присъствие на също толкова ефективен конкурент или повторението на въпросното поведение от такъв конкурент практически невъзможно.
132. С други думи, ако не може да съществува хипотетичен конкурент, който да е също толкова ефективен, колкото господстващото предприятие, или ако конкурент не би могъл изначално да се конкурира, колкото и ефективен да е той, тогава наистина е безсмислено да се анализира увреждащият характер на поведението на господстващото предприятие чрез позоваване на ефективността на неговите (хипотетични) конкуренти. Такова положение може да съществува например в случай на пазар, на който господстващото предприятие притежава много голям пазарен дял, има значителни структурни предимства или на който съществуват високи бариери за навлизане(62).
133. Както посочва Общият съд, в настоящия случай съответните пазари са част от цифровата икономика, където променливи като нововъведенията, достъпа до данни, многостранните аспекти, поведението на ползвателите или мрежовите ефекти играят важна роля. При наличието на такава цифрова „екосистема“, която обединява и кара много категории доставчици, клиенти и потребители да си взаимодействат в рамките на една платформа, продуктите или услугите, които спадат към релевантните пазари, съставящи тази екосистема, могат да се припокриват или да са свързани помежду си предвид своята хоризонтална или вертикална допълняемост(63). Тези пазари се характеризират с високи бариери за навлизане на пазара и сложни взаимодействия, които взаимно си влияят и се определят(64).
134. Следователно в настоящия случай не е реалистично положението на Google да се сравнява с това на хипотетичен също толкова ефективен конкурент. Всъщност Google заема господстващо положение на няколко пазара от екосистемата Android(65) и следователно може да се възползва от мрежови ефекти, които му позволяват да гарантира, че ползвателите ползват Google Search. В резултат на това то е получило достъп до данни, които на свой ред са му позволили да подобри своите услуги. Нито един хипотетичен също толкова ефективен конкурент не би могъл да се окаже в такова положение.
135. При тези обстоятелства да се изисква сравнение на Google с хипотетичен също толкова ефективен конкурент, би означавало да се подкопае забраната за злоупотреба с господстващо положение по член 102 ДФЕС. Всъщност, както е постановил Съдът, тази разпоредба забранява също така практики, които имат за действителен или потенциален ефект или за цел да попречат на потенциални конкурентни предприятия на един предварителен етап дори само да имат достъп до този пазар, и по този начин да възпрепятстват развитието на конкуренцията на него. Такава практика може да се изразява по-специално във въвеждане на бариери за навлизане на пазара или в използване на други блокиращи мерки или други средства, различни от тези, които ръководят основаната на качествата конкуренция(66).
136. Това се отнася и за конкуренти, които вече са активни на пазара, но (все още) не са толкова ефективни. Всъщност, особено на пазари с високи бариери за навлизане, където конкуренцията вече е отслабена поради наличието на господстващо предприятие, последното може да играе важна роля в обслужването на целта за поддържане на конкуренцията(67).
137. Накрая, Съдът вече е уточнил, че може да има случаи, в които не е възможно да се анализира дали поведението на клиентите или ползвателите се дължи на качествените характеристики на услугите или продуктите на господстващото предприятие. Това се отнася за случаите, когато решението на ползвателите в полза на господстващото предприятие вече е повлияно от поведението на последното, което е различно от характерното за основана на качествата конкуренция и съответно се оказва изкривено.
138. Поради това в решение Servizio Elettrico Nazionale и др.  Съдът обяснява, че когато надлежно е доказано наличието на пристрастност в начина, по който клиентите или ползвателите са направили своя избор, така че да бъде облагодетелствано господстващото предприятие в ущърб на своите конкуренти, съществуването на подобна пристрастност би изключило възможността да се приеме, че този избор се дължи на по-високите резултати на господстващото предприятие. Всъщност самото съществуване на тази пристрастност по определение би направило невъзможно да се установи наличието на обективни причини, обясняващи различията. В случай че пристрастността се дължи на поведението на господстващото предприятие, отговорността за разликата между броя на клиентите или ползвателите би трябвало да се вмени на господстващото предприятие(68).
139. От това следва, че ако бъде установено, че поведението на клиентите е било повлияно по дискриминационен начин, това е достатъчно, за да се докаже, че въпросното поведение може да породи отстраняващ ефект(69). Това трябва да се прилага a fortiori в случай на стратегия за обвързване като разглежданата по настоящото дело.
140. Следователно в такъв случай, за да се установи антиконкурентният характер на разглежданото поведение, не е нито необходимо, нито възможно, нито целесъобразно да се анализира дали това поведение би могло да бъде възприето и от хипотетичен също толкова ефективен конкурент.
141. Така в настоящия случай, както именно BEUC убедително изтъква в съдебното заседание, никой хипотетичен конкурент не би могъл да бъде толкова „ефективен“, колкото Google по отношение на услугите за общо търсене, тъй като никой не би могъл да компенсира предимството на предварителното инсталиране. Също така едва ли някой конкурент би могъл да си осигури предварително инсталиране, тъй като никой не е имал пазарна позиция, съпоставима с тази на Google, на пазара на магазини за приложения като Play Store.
142. Аналогично, Съдът уточнява, че дадена практика трябва да се счита за попадаща извън обхвата на конкуренцията, основана на качествата, ако почива на използването на средства, присъщи за притежаването на господстващо положение. Всъщност никой хипотетичен конкурент, дори да е също толкова ефективен, не би могъл да възприеме такава практика, тъй като не притежава господстващо положение на съответния пазар(70).
143. От констатациите, обобщени в точки 109—124 от настоящото заключение, следва, че Google не оспорва надлежно схващането, че начинът, по който ползвателите решават да използват услугите на Google, а не конкурентни услуги, е бил изкривен поради предимството, предоставено на Google чрез предварителното инсталиране, което не е могло да бъде компенсирано от неговите конкуренти. Предварителното инсталиране на приложенията на Google пък е било въведено от ПОО, тъй като това е било необходимо, за да се получи лицензия за незаменимия Play Store, при който Google е имал господстващо положение.
144. Така е надлежно установено, че изборът на ползвателите е бил изкривен поради условията за предварително инсталиране, които Google си е осигурил чрез използване на средства, които не попадат в обхвата на конкуренцията, основана на качествата. Това е достатъчно, от една страна, за да се установи, че разглежданите условия са годни да породят отстраняващ ефект, съставляващ злоупотреба, и от друга страна, за да стане невъзможно да се установи дали изборът на ползвателите се дължи (и) на твърдяното по-високо качество на приложенията на Google.
145. Поради това трябва да се отхвърли твърдението на Google, че Общият съд погрешно не е изискал да се докаже, че отстраняващият ефект на ДДМП не се дължи на по-високото качество на Google и че те са били годни да отстранят от пазара също толкова ефективни конкуренти (втората част от първото основание за обжалване и второто основание за обжалване).
2)      Обвързването на приложението Google Search и Play Store
146. С оглед на току-що изложените съображения конкретните оплаквания на Google, свързани с твърдяната грешка на Общия съд, тъй като не анализирал дали обвързването на Google Search и Play Store е било годно да отстрани от пазара също толкова ефективни конкурентни услуги за общо търсене, не могат да бъдат уважени. Поради това ще се спра накратко на тези доводи само при условията на евентуалност.
147. Първо, Google твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като не е взел предвид покритието на пазара от разглежданата практика. Анализ на покритието на пазара бил необходим във всеки случай на отстраняване, съставляващо злоупотреба. Общият съд признал това за СПП. По този начин той стигнал до нелогичния извод, че покритието на пазара при ДДМП е значително, докато при СПП счел подобно покритие на пазара за недостатъчно.
148. Този довод обаче не може да постави под съмнение валидността на подхода на Общия съд. Всъщност, тъй като разглежданите случаи на обвързване несъмнено попадат извън обхвата на конкуренцията, основана на качествата, поради посочените от Общия съд техни характеристики, анализът на тяхното покритие на пазара, който така или иначе е разработен за практики, свързани с цените, не е бил необходим в настоящия случай, за да се установи, че тези практика съставляват злоупотреба(71).
149. Второ, Google отново твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като е потвърдил, особено по отношение на Google Search, подхода на Комисията, съгласно който не е било необходимо да се установява отстраняващият ефект на условията за предварително инсталиране спрямо също толкова ефективни конкуренти.
150. Този довод трябва да бъде отхвърлен поради причините, изложени в точки 125—145 от настоящото заключение. Освен това Google изобщо не оспорва в жалбата си фактическите констатации на Общия съд, обобщени в точки 118, 121 и 122 от настоящото заключение, съгласно които не само качеството има значение за ползвателите и освен това преценката на качеството на различните конкуриращи се услуги остава аналогична. Същото важи и за фактическите констатации, изложени в точки 115—117 от настоящото заключение, съгласно които конкурентните услуги за търсене не могат да компенсират „склонността към запазване на статуквото“.
151. На последно място, според Google Общият съд неоснователно не е анализирал дали различните налични възможности за достигане до ползвателите (предварително инсталиране
успоредно с приложението на Google, както и изтегляне и достъп чрез браузъра), не само поотделно, а и в съвкупност, биха позволили на също толкова ефективните конкуренти да запазят конкурентоспособността си.
152. Този довод обаче се явява и опит за нова преценка на фактическите констатации на Общия съд, които,
като такива,
Google не оспорва. Освен това Google не обяснява каква конкретно би била добавената стойност на анализа на останалите възможности „в съвкупност“ в сравнение с анализа на тези възможности, извършен от Общия съд.
3)      Обвързването на Chrome с Play Store и Google Search
153. Конкретните доводи, изтъкнати от Google във връзка с възможностите на също толкова ефективните конкуренти да компенсират предимството, създадено от обвързването на браузъра Chrome с Play Store и Google Search, също не могат да поставят под въпрос изложените по-горе констатации.
154. Първо, според Google Общият съд е анализирал законосъобразността на обвързването на Chrome спрямо географски пазар, различен от определения в спорното решение. По този начин той не анализирал нито пазарния обхват на разглежданата практика, нито предимството, предоставено на Google от предварителното инсталиране, нито въпроса дали останалите възможности, с които разполагат конкурентите, изключват установяването на отстраняване.
155. Този довод не може да бъде уважен, тъй като изхожда от виждането, че е трябвало да се установи покритието на пазара на пакета Chrome-Play Store и Google Search, за да се квалифицира
тази практика като злоупотреба. Както обаче бе посочено в точка 148 от настоящото заключение, в настоящия случай това не е било необходимо.
156. Второ, Google твърди, че Общият съд неправилно е приложил изводите, свързани с обвързването на Google Search, по аналогия към обвързването на Chrome.
157. Изложените от Google доводи в подкрепа на тази критика обаче са недопустими, тъй като имат за цел да се осигури нова преценка от Съда на фактическите различия между последиците и ефектите от предварителното инсталиране на Google Search и Chrome. Освен това Google не доказва нито изопачаване, нито грешка при прилагане на правото в преценките на Общия съд, изложени в точки 439—465 от обжалваното съдебно решение, съгласно които конкурентните услуги за браузъри не могат да компенсират предимството, предоставено от предварителното инсталиране на Chrome, въпреки че конкуренцията при браузърите е била по-силна, отколкото при общите услуги за търсене.
в)      Заключение относно анализа на ДДМП
158. От гореизложеното следва, че Google не е успяло да посочи грешки при прилагане на правото, допуснати от Общия съд при преценката на доводите, които е изтъкнало в първоинстанционното производство във връзка с условията за предварително инсталиране в ДДМП. Поради това първите две основания за обжалване трябва да бъдат отхвърлени.
2.      Анализът на СИФ (трето и четвърто основание за обжалване)
159. В рамките на третото си основание за обжалване Google твърди, че Общият съд е преработил
мотивите на спорното решение в частта на СИФ и е направил погрешна преценка на връзката между тези споразумения и твърдените им последици (а). Според четвъртото основание за обжалване Общият съд неправилно е потвърдил решението на Комисията да не приеме обосновката на Google за задълженията, съдържащи се в СИФ, които са счетени за злоупотреба (б).
а)      Обхватът на злоупотребата при СИФ и последиците от нея (трето основание за обжалване)
160. С третото си основание за обжалване Google упреква Общия съд, че е тълкувал по нов начин установената от Комисията злоупотреба при СИФ (вж. т. 22 от настоящото заключение) (1) и че е приписал твърдения отстраняващ ефект на поведение, което не е било счетено от Комисията за злоупотреба (2).
1)      Установяването на спорното поведение при СИФ (първа част от третото основание за обжалване)
161. В рамките на първата част от третото си основание Google твърди, че Общият съд е разширил обхвата на констатацията за злоупотреба със СИФ и е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като е включил една правомерна практика в поведението, квалифицирано като злоупотреба.
162. Както бе посочено в точка 22 от настоящото заключение, за да получат лицензия за Play Store и Google Search, ПОО трябва да сключат СИФ. По този начин те се задължават да не продават устройства, работещи с неодобрени от Google версии на Android. Съответно сключването на ДДМП е възможно само след сключването на СИФ.
163. В точки 806—808 от обжалваното съдебно решение Общият съд пояснява, че в СИФ се предвижда задължение за спазване на референтен стандарт на минимална съвместимост за прилагане на изходния код на Android.
164. Това задължение се прилага към всички устройства, продавани от ПОО, който е сключил СИФ, ако тези устройства работят с Android или с „форк“ на Android(72). За да докажат съвместимостта си с предписаните стандарти, устройствата трябва да преминат тестове. Форковете на Android, които са преминали тези тестове, са определени от Общия съд като „съвместими Android форкове“, докато форковете на Android, които не са били подложени на тези тестове или не са ги преминали, са определени като „несъвместими Android форкове“(73).
165. Както уточнява Общият съд в точки 810, 811 и 828 от обжалваното съдебно решение, в спорното решение СИФ се считат за злоупотреба единствено доколкото задължават ПОО да гарантират съвместимостта с предписаните стандарти на всички продавани от тях устройства, чиято ОС е Android или форк на Android, включително на тези, на които не се инсталират предварително приложения на Google. С други думи, СИФ се считат за злоупотреба само доколкото забраняват пускането на пазара на интелигентни мобилни устройства, чиито ОС са несъвместими Android форкове, дори когато на тези устройства няма предварително инсталирани приложения на Google.
166. Според Общия съд това следва от факта, че Комисията е намерила за обосновани задълженията за съвместимост при интелигентни мобилни устройства, на които предварително са инсталирани приложенията на Google.
167. Сега Google упреква Общия съд, че е преработил тези констатации на Комисията и е разширил приложението им и към практика, която изобщо не е определена като злоупотреба от Комисията.
168. Всъщност Google твърди, че в спорното решение Комисията е квалифицирала като злоупотреба само задължението на ПОО да спазват задълженията за съвместимост на СИФ, за да получат лицензия за Play Store и Google Search. Общият съд обаче определил като злоупотреба, например в точки 828 и 864 от обжалваното съдебно решение, практиката, „която цели да създаде пречка за разработването и предлагането на пазара на устройства, работещи с несъвместим форк на Android“.
169. С това разширяване на спорната злоупотреба Общият съд недопустимо включвал законната практика на Google да предоставя лицензии за своите собствени приложни програмни интерфейси (наричани по-нататък „API“)(74) само когато те се използват на съвместими устройства с Android. По този начин Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото при преценката на причинно-следствената връзка между твърдяната злоупотреба и твърдените последици от нея.
170. Както обаче възразява Комисията, тази критика се основава на неточно обобщаване на обжалваното съдебно решение.
171. Всъщност в точки 812, 815 и 816 от обжалваното съдебно решение Общият съд припомня, по-конкретно във връзка със съображение 1036 от спорното решение, че в контекста на решение Microsoft/Комисия(75) и на условията, при които може да се установи, че обвързването на продукти или на задължения е злоупотреба(76), Комисията по същество упреква Google, че е прилагало антиконкурентна практика, която има за цел да лиши несъвместимите Android форкове от излаз на пазара. Това се дължало по-специално на факта, че според спорното решение несъвместимите Android форкове представляват действителна заплаха за конкуренцията за Google, задълженията за избягване на фрагментирането са пречка пред развитието на несъвместимите Android форкове, а съвместимите Android форкове не са действителна заплаха за конкуренцията за Google. Освен това годността на въпросните задължения да ограничат конкуренцията, се засилва от факта, че комерсиалните API не са достъпни за разработчиците на несъвместими форкове на Android, което намалява интереса на разработчиците да създават приложения, предназначени да функционират с такива ОС.
172. В точка 828 от обжалваното съдебно решение Общият съд отбелязва, че по този начин Комисията упреква Google, че обвързва лицензирането на Play Store и на Google Search с поемането на редица задължения, ограничаващи свободата на ПОО, които искат да получат такива лицензии, именно защото им забраняват да пускат на пазара каквито и да са устройства, работещи с несъвместим форк на Android. Комисията не оспорва правото на Google да налага изисквания за съвместимост спрямо устройствата, на които са инсталирани неговите приложения. Тя обаче счита за злоупотреба практиката на Google, която цели да създаде пречка за разработването и предлагането на пазара на устройства, работещи с несъвместим форк на Android. Ето защо следва да се провери дали Комисията е успяла да докаже, както твърди в спорното решение, че Google е прилагало практика, целяща да отстрани несъвместимите форкове на Android, и дали тази практика може да се квалифицира като антиконкурентна по смисъла на член 102 ДФЕС.
173. Противно на твърденията на Google, тези съображения не показват никакво изменение на мотивите в спорното решение.
174. Критикувайки тези части от обжалваното съдебно решение, Google по същество обвинява Общия съд, че е определил изключването на несъвместимите Android форкове като цел на задълженията за съвместимост, съдържащи се в СИФ, които са счетени от Комисията за злоупотреба. По този начин обаче Общият съд не е заменил по недопустим начин мотивите на спорното решение, а само е обобщил съществената критика на последното по отношение на квалифицирането на СИФ като злоупотреба(77).
175. От извършеното от Общия съд обобщение на съображение 1036 от спорното решение, което е възпроизведено в точка 171 от настоящото заключение и чиято правилност не се оспорва от Google, следва, че Комисията действително е посочила в него (и в следващите части на спорното решение, посочени в съображение 1036), че задълженията по разглежданите СИФ могат да ограничат конкуренцията именно защото възпрепятстват разработването на несъвместими Android форкове. В него Комисията обяснява, че само последните представляват заплаха за Google и че тяхното разработване е било ограничено, тъй като ПОО вече не ги разпространявали на пазара, тъй като в противен случай не биха получили лицензия за приложенията на Google.
176. Това означава, чисто логически, че Комисията обвинява Google, че е приложило практика, която има за цел да отстрани несъвместимите Android форкове, тъй като те представляват заплаха за него. Следователно, като анализира дали Комисията надлежно е доказала това обстоятелство, Общият съд не преработва спорното решение.
177. Нещо повече, при по-внимателен прочит се оказва, че същността на критиката на Google всъщност е насочена към преценката на Общия съд в точки 853—856 и 863 от обжалваното съдебно решение. В тях Общият съд включва практиката на Google да запазва своите комерсиални API само за съвместими Android форкове, като контекстуален елемент в преценката си относно СИФ.
178. Според Google фактът, че ПОО са предлагали на пазара само съвместими с Android устройства, се дължи не на оспорваните задължения в СИФ за получаване на лицензия за Play Store и Google Search, а на желанието на ПОО да имат достъп до API на Google. Практиката на Google да запазва тези API само за съвместими устройства, обаче не е била критикувана нито от Комисията, нито от Общия съд.
179. Въпреки това, както изложих в точки 60, 61, 67 и 68 от настоящото заключение, правилно е една практика, критикувана като злоупотреба, да се анализира в светлината на своя пълен контекст. Наистина би било изкуствено и нереалистично, ако дадена практика се анализира изолирано от своя конкретен правен и фактически контекст. При това включването на даден контекстуален елемент в тази преценка не зависи от това дали самият елемент е бил признат за злоупотреба. Както FairSearch убедително обяснява в съдебното заседание, особено в контекста на наличието на предприятие с господстващо положение като Google не би било уместно да се игнорират пазарните условия, създадени от самото това предприятие.
180. От това следва, че първата част от третото основание за обжалване следва да се отхвърли.
2)      Приписването на твърдения отстраняващ ефект (втора част от третото основание за обжалване)
181. В контекста на втората част от третото си основание за обжалване, която следва току-що разгледаните доводи, Google твърди, че Общият съд неправилно е приписал твърдения отстраняващ ефект на оспорваните задължения за съвместимост в СИФ. Обстоятелството, че ПОО не са имали стимул да пускат на пазара несъвместими Android форкове, се дължало по-скоро на факта, че те не са имали достъп до стратегически важните комерсиални API на Google.
182. Ако Общият съд извършел алтернативен анализ, щял да установи, че ако не съществували задълженията в СИФ, несъвместимите Android форкове щели да бъдат в абсолютно същото положение: поради (законната) практика на Google по отношение на неговите комерсиални API те отново щели да бъдат изправени пред проблема, че ПОО не желаят да ги предлагат на пазара.
183. Нещо повече, Общият съд признал този факт в обясненията си относно господстващото положение на Google в точки 226—233 от обжалваното съдебно решение. Така в точка 229 Общият съд констатирал, че е възможно алтернативната версия на Android в началото да не е надежден конкурент, по-специално защото създаването на реплики на собствените приложения на Google (които не са били налични за такава версия) изисквало време и значителни инвестиции.
184. Следователно, като приел в точка 893 от обжалваното съдебно решение, че не е необходимо извършването на алтернативен анализ, тъй като Комисията надлежно е доказала антиконкурентните последици от СИФ, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото.
185. Този довод не може да бъде уважен.
186. Както бе посочено в точки 93, 94 и 97 от настоящото заключение, Комисията не е длъжна да извършва алтернативен анализ във всеки случай, когато преценява потенциалните или действителните антиконкурентни последици от дадена практика. Това не се изисква особено когато тези последици са надлежно установени по друг начин. Освен това, особено в настоящия контекст на изключително сложни цифрови пазари, може да се окаже неуместно да се спекулира с хипотетични варианти за действие, които участниците на пазара биха могли да предприемат при отсъствието на оспорваното поведение на господстващото предприятие. Накрая, но не на последно място, както твърди самата Комисия и както посочва Общият съд например в точка 850 от обжалваното съдебно решение, Комисията не е длъжна да доказва, че това поведение е единствената причина за настъпването на отстраняващия ефект; достатъчно е надлежно да се установи, че то е допринесло за настъпването на този ефект.
187. Освен това констатацията на Общия съд във връзка с господстващото положение на Google, че е имало риск алтернативните версии на Android в началото да не са надежден конкурент, така че евентуалното съществуване на такива версии да не поставя под въпрос констатациите във връзка с господстващото положение на пазара, не означава, че тези версии не са оказвали конкурентен натиск върху Google. Напротив, в точки 844—847 Общият съд констатира, че несъвместимите Android форкове представляват конкурентна заплаха за Google, без Google да поставя под съмнение изложените в тях доказателства.
188. От това следва, че втората част от третото основание за обжалване трябва да бъде отхвърлена, както и третото основание за обжалване в своята цялост.
б)      Обосновката на СИФ (четвърто основание за обжалване)
189. С четвъртото си основание за обжалване Google твърди, че Общият съд е допуснал грешка, като не е признал обективните обосновки на СИФ.
190. Както посочва Общият съд в точка 876 от обжалваното съдебно решение, дадено поведение не е злоупотреба, ако е обосновано с проконкурентни предимства или обслужва легитимни интереси, като господстващото предприятие трябва да докаже, че това действително е така(78).
191. Доводите, изтъкнати от Google, за да се обосноват допуснатите от Общия съд грешки при преценката, обаче са в по-голямата си част недопустими, тъй като целят да се извърши нова преценка на фактите от страна на Съда, без да се твърди изопачаване на тези факти(79). Преценката на тези доводи, както и на оспорените с тях констатации на Общия съд по-скоро показва, че Google просто не е могло да докаже, че оспорваните антиконкурентни елементи на СИФ са били обективно необходими и обосновани.
192. Първо, според Google в точка 880 от обжалваното съдебно решение Общият съд погрешно се позовава на реалния ръст на Android по време на действието на СИФ, за да обори довода, че наложените със СИФ задължения са били необходими за оцеляването на тази ОС на пазара. Вместо това Общият съд трябвало да провери какво би било развитието на
Android без спорните задължения.
193. Въпреки това, както вече бе споменато няколко пъти, Комисията и Общият съд не са длъжни да разглеждат как пазарът би могъл да се развие без спорното поведение(80). Предвид липсата на валидни доводи от страна на Google за конкретната необходимост от спорните задължения, Общият съд правилно се е позовал на господстващото положение на Google и на развитието на Android, като е приел, че изтъкнатите от Google примери за други ОС, които се разпространяват като „open source“, не правят достоверна твърдяната заплаха за оцеляването на Android.
194. Второ, според Google Общият съд неправилно не е взел предвид легитимния интерес на Google да защити от несъвместимост и фрагментация не само версиите на Android, съвместими с приложенията на Google, но и цялата екосистема на Android, т.е. и версиите без приложения на Google. По този начин Общият съд не взел предвид свързаните с това доводи на Google.
195. Тази критика е неоснователна, тъй като Общият съд преценява доводите на Google в това отношение по-специално в точки 882—884, 886 и 889—891 от обжалваното съдебно решение. При това Общият съд преценява, по-специално в точка 891, че Google не е доказало необходимостта от изключване на несъвместимите Android форкове за оцеляването на „екосистемата на Android“.
196. Трето, Google твърди, че Общият съд неправилно е приел, че задълженията в СИФ са conditio sine qua non за безплатното предлагане на ОС с отворен код под лиценз. По този начин Общият съд лишил господстващите предприятия от възможността да пуснат в бъдеще такъв „контролиран модел с отворен код“; занапред тези предприятия щели да избират само между модел със затворен и изцяло отворен код.
197. Както правилно възразява Комисията, тази критика обаче е неоснователна. Всъщност от констатациите на Общия съд, по-специално в точки 878, 882 и 890 от обжалваното съдебно решение, следва, че господстващото предприятие продължава да има пълното право да прилага „контролиран модел с отворен код“ с пропорционални и обосновани ограничения. Пример в това отношение са задълженията за съвместимост в СИФ за устройствата с приложения на Google, които не са оспорени от Комисията. Както обаче Общият съд напомня в точка 886 от това съдебно решение, правото на едно предприятие да получи икономическите ползи, свързани с разработваните от него услуги, не може да се простира дотам, че да му се признае правото да държи евентуални конкуренти извън пазара.
198. Четвърто и последно, според Google Общият съд неправилно тълкува доводите му, че стратегията за запазване на марките „Google“ и „Android“ за съвместими устройства, предложена от Комисията като по-малко ограничителна възможност, не би била осъществима алтернатива.
199. Този довод е недопустим, тъй като Google критикува фактическите констатации на Общия съд относно стратегията при марките и повтаря изложените в това отношение доводи в първоинстанционното производство, без да доказва каквото и да било изопачаване на доказателствата или грешка, допусната от Общия съд при правната квалификация на доказателствата в точка 883 от обжалваното съдебно решение.
200. В крайна сметка от изложеното следва, че четвъртото основание за обжалване също трябва да бъде отхвърлено.
в)      Заключение относно анализа на СИФ
201. Следва да се заключи, че Google не е успяло да докаже, че при преценката на доводите му в първоинстанционното производство във връзка с квалифицирането на задълженията за съвместимост в СИФ като злоупотреба Общият съд е допуснал някакви грешки при прилагане на правото. Поради това третото и четвъртото основание за обжалване трябва да бъдат отхвърлени.
3.      Единното продължено нарушение (пето основание за обжалване)
202. С петото си основание за обжалване Google твърди, че Общият съд е трябвало да отмени изцяло спорното решение, след като е приел, че Комисията не е доказала, че СПП в съответствие с портфейла са злоупотреба. Всъщност това решение се основавало на установяване на единно продължено нарушение, състоящо се от четири отделни нарушения (пакета ДДМП—Google Search, пакета ДДМП—Chrome, СИФ и СПП в съответствие с портфейла). След премахването на СПП в съответствие с портфейла, които са съществен и неделим елемент от това единно продължено нарушение, останалата част от спорното решение вече не можело да бъде поддържана.
203. Според Комисията това основание за обжалване е недопустимо, тъй като Google не е поставило под въпрос в първоинстанционното производство наличието на единно продължено нарушение, нито е изтъкнало, че спорното решение следва да бъде отменено изцяло, ако бъде отменен един от неговите елементи.
204. Това възражение трябва да се отхвърли. Вярно е, че жалбоподателят не може да изтъква в жалбата си нови основания и доводи, които не са били предмет на обсъждане в първоинстанционното производство. Въпреки това е допустимо пред Съда да се подаде жалба на основания, произтичащи от самото обжалвано съдебно решение и насочени към оспорване на неговата обоснованост(81).
205. Въпреки това петото основание за обжалване на Google не може да се уважи по същество.
206. Ако поредица от действия или продължавано поведение се вписват в един общ план поради своята еднаква цел да нарушат конкуренцията, те могат да съставляват заедно единно продължено нарушение(82). Макар досега това понятие да се е използвало предимно за доказване на единството и непрекъснатостта на нарушенията на член 101 ДФЕС, извършени от няколко предприятия, то може да бъде от значение и в контекста на прилагането на член 102 ДФЕС(83).
207. В конкретния случай, както посочва Общият съд в точки 18, 64—72 и 1018—1029 от обжалваното съдебно решение, поради общата им цел и комбинираните им последици Комисията описва спорните ограничения не само като четири отделни нарушения, но и като единно продължено нарушение. Това е така по-специално защото тези ограничения са част от цялостната стратегия на Google да затвърди господстващото си положение на пазара на общото онлайн търсене в момент, когато значението на мобилния интернет нараства значително. Общата цел на тази стратегия е да се осигури на Google възможно най-добър достъп до общите търсения, извършвани от ползвателите на интелигентни мобилни устройства.
208. Както Google правилно посочва, частичната отмяна на акт на правото на Съюза е възможна само ако частта, за която се иска отмяна, може да бъде отделена от останалата част на акта. Това условие не е изпълнено, когато частичната отмяна на акта води до изменение на неговата същност(84).
209. В конкретния случай обаче частичната отмяна на спорното решение по отношение на четвъртото нарушение, изразяващо се в използването на СПП в съответствие с портфейла, не води, както твърди Google, до изменение на същността на този акт по отношение на останалите три нарушения, както и на единното продължено нарушение, което те формират.
210. От една страна, както бе обяснено по-специално в точки 60—69 и 179 от настоящото заключение, отмяната на констатациите, отнасящи се до СПП в съответствие с портфейла, не засяга констатациите в спорното решение за другите три нарушения. Самият факт, че тези други части продължават да съществуват, изключва отмяната на това решение в неговата цялост(85).
211. От друга страна, потвърдените от Общия съд констатации на Комисията относно наличието на единно продължено нарушение също продължават да са валидни въпреки премахването на СПП в съответствие с портфейла като самостоятелно нарушение.
212. Както посочва Общият съд, по-специално в точки 1021—1023 и 1025 от обжалваното съдебно решение, фактическите обстоятелства на установените нарушения показват, че първото и второто спорно ограничение, т.е. пакетът ДДМП—Google Search, пакетът ДДМП—Chrome и СИФ, които са квалифицирани като три отделни нарушения, се вписват в една цялостна стратегия. Тази стратегия се е състояла в поставянето на особени условия за използване на ОС Android, от една страна, и на определени приложения и услуги, от друга. Нейната цел е била да изпревари развитието на интернет на мобилните устройства, като запази присъщия на Google бизнес модел, основан на приходите, които то генерира основно от използването на неговата услуга за общо търсене. Ето защо в рамките на тази цялостна стратегия, преследвана от Google, запазването на заеманото от него през целия период на нарушението господстващо положение на националните пазари на услуги за общо търсене е било от решаващо значение и за него са допринесли първото и второто спорно ограничение.
213. Тези констатации, чието фактическо основание Google не оспорва, не разкриват грешка при прилагане на правото във връзка с извода, че дори след премахването на СПП в съответствие с портфейла като самостоятелно нарушение, ДДМП и СИФ продължават да представляват взаимносвързана система, която обслужва осъществяването на цялостна стратегия на злоупотреба за постигане на една и съща цел.
214. Освен това от посоченото в точки 60—69 и 179 от настоящото заключение следва, че релевантните обстоятелства, свързани със СПП в съответствие с портфейла, дори и да не се характеризират като самостоятелно нарушение, са били неделим компонент от цялостната стратегия на Google. Поради това Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е взел предвид тези елементи при преценката на нарушението. Противно на твърденията на Google, това се отнася както за установяването на отделни нарушения, така и за установяването на единно продължено нарушение(86).
215. От гореизложеното следва, че петото основание за обжалване също трябва да бъде отхвърлено.
4.      Заключение по установяването на нарушението
216. Тъй като нито едно от първите пет основания за обжалване не се оказва основателно, констатациите на Общия съд относно наличието и характеристиките на нарушението трябва да бъдат потвърдени.
Б.      Глобата (шесто основание за обжалване)
217. С шестото си и последно основание за обжалване Google твърди, че Общият съд е допуснал четири грешки при прилагане на правото, когато е упражнил правомощието за пълен съдебен контрол по отношение на глобата. По този начин, тъй като при преизчисляването на глобата не отчел правилно премахването на СПП в съответствие с портфейла като самостоятелно нарушение, той де факто увеличил глобата за другите части на нарушението.
218. Както посочва Общият съд в точка 19 от обжалваното съдебно решение, със спорното решение Комисията налага на Google LLC глоба в размер на 4 342 865 000 евро, от които 1 921 666 000 евро солидарно с Alphabet Inc. За да определи този размер, Комисията взема предвид стойността на релевантните продажби в рамките на ЕИП, с които е свързано единното продължено нарушение, реализирани от Google през последната година на участие в нарушението (2017 г.), и прилага към нея коефициент за тежест (11 %). След това Комисията умножава получената сума по броя на годините на участие в нарушението (приблизително 7,52) и прибавя допълнителна сума (равняваща се на 11 % от стойността на продажбите за 2017 г.) с цел възпиране на подобни предприятия да възприемат идентични практики. Комисията също така счита, че не следва да се вземат предвид смекчаващи или отегчаващи обстоятелства, нито да се вземат предвид по-конкретно значителните финансови възможности на Google, за да бъде намаляван или увеличаван размерът на глобата.
219. В точки 1016 и 1029 от обжалваното съдебно решение Общият съд пояснява, че отмяната на спорното решение в частта на квалифицирането на СПП в съответствие с портфейла като злоупотреба води до необходимост това решение да бъде изменено и в частта, в която се установява участието на Google в единно продължено нарушение на член 102 ДФЕС, съставено от четири самостоятелни злоупотреби. Необходимо е обаче да се вземе предвид и обстоятелството, че установяването на единно продължено нарушение, което се вписва в глобална стратегия, за която са допринесли първият и вторият аспект от това нарушение, а именно ДДМП и СИФ, не е било незаконосъобразно.
220. В точки 1036—1112 от обжалваното съдебно решение Общият съд излага аспектите, които взема предвид при преизчисляването на глобата. При това той обяснява, че е взел предвид същата стойност на продажбите като Комисията (т. 1072), но че прилагането на определения от Комисията фиксиран коефициент за тежест от 11 % от тази стойност на продажбите не предава достатъчно действителността на извършеното нарушение и интензивността на нарушението през съответния период (т. 1081). Във връзка с интензитета на нарушението Общият съд разграничава три периода, а именно от 1 януари 2011 г. до 1 август 2012 г., от 1 август 2012 г. до 31 март 2014 г. и от 31 март 2014 г. до приемането на спорното решение на 18 юли 2018 г. Според Общия съд интензивността на нарушението е особено висока през втория период (т. 1082—1094).
221. Въз основа на тези съображения Общият съд определя размера на глобата на 4 125 000 000 евро вместо 4 342 865 000 евро, от които 1 520 605 895 евро солидарно с Alphabet Inc (т. 1099 и 1100).
222. Преди да разгледам критиката на Google в това отношение, следва да се припомни, че правомощието за пълен съдебен контрол, признато на съда на Съюза по силата на член 31 от Регламент № 1/2003(87) в съответствие с член 261 ДФЕС, позволява на съда да излезе от рамките на обикновения контрол за законосъобразност на санкцията и да замени преценката на Комисията със своята преценка и в резултат на това да отмени, намали или увеличи наложената глоба или периодична имуществена санкция(88).
223. Вярно е, че упражняването на пълния съдебен контрол обаче не е равнозначно на служебен контрол(89). При все това, за да изпълни изискванията за пълен съдебен контрол по смисъла на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, що се отнася до глобата, съдът на Съюза е длъжен, при упражняване на предвидените в членове 261 и 263
ДФЕС правомощия, да разгледа всяко твърдение за нарушение, правно или фактическо, с което се цели да се докаже, че размерът на глобата не съответства на тежестта и на продължителността на нарушението(90).
224. Накрая, Общият съд единствен е компетентен да контролира по какъв начин Комисията е преценила във всеки конкретен случай тежестта на противоправното поведение. Контролът на Съда в производството по обжалване на акт на Общия съд има за цел, от една страна, да се провери до каква степен Общият съд правилно от гледна точка на правото е взел предвид всички основни фактори, за да прецени тежестта на деяние, разгледано с оглед на член 102 ДФЕС и на член 23 от Регламент № 1/2003, и от друга страна, да се провери дали Общият съд е отговорил надлежно на всички доводи, изложени в подкрепа на искането за отмяна на глобата или за намаляване на нейния размер(91).
225. С първото си оплакване в това отношение Google твърди, че Общият съд е нарушил правото му на защита, тъй като не е имало възможност да изрази становище по обстоятелствата, взети предвид при преизчисляването, и по-специално по твърдяната по-висока интензивност на нарушението през втория период. Освен това Общият съд изопачил доказателствата, като приел, че периодът между 2012 г. и 2014 г. е бил решаващ за развитието на конкурентите на Google.
226. Що се отнася до твърдението за изопачаване на доказателствата, то не е достатъчно обосновано. Всъщност Google не посочва никакви елементи, които да са изопачени, а само твърди, че в спорното решение Комисията е установила, че преходът към мобилен интернет е осъществен от 2007 г. нататък; следователно нямало данни, че периодът между 2012 и 2014 г. е бил от особено значение за конкурентите на Google, както приел Общият съд. Въз основа на това общо твърдение обаче не може да се установи изопачаване на доказателствата.
227. Твърдението, че Общият съд е нарушил правото на защита на Google, е също толкова неоснователно.
228. От момента, в който жалбоподателят поиска от Общия съд да упражни правомощието си за пълен съдебен контрол по отношение на наказанието, той трябва да е наясно, че Общият съд може да прецени това наказание с оглед на всички обстоятелства по делото и да вземе предвид тези обстоятелства при преизчисляването му. Зачитането на правото на защита изисква в този контекст страните да могат да изложат доводите си във връзка с всички релевантни обстоятелства, но не и Общият съд да иска от тях да вземат становище по действително предвиденото преизчисляване(92). В конкретния случай в първоинстанционното производство Google изрично иска от Общия съд да вземе предвид интензивността на нарушението, и не твърди, че не е могло да изложи съображения относно фактическите елементи, взети предвид от Общия съд за тази преценка.
229. След това, с второто си възражение Google твърди, че Общият съд е нарушил презумпцията за невиновност, тъй като при преценката на интензивността и продължителността на нарушението се е позовал на контекстуални елементи като СПП, политиката на Google по отношение на API или споразумението на Google с Apple, които сами по себе си не са квалифицирани като злоупотреба.
230. В точки 60—69 и 179 от настоящото заключение вече обясних обаче, че при оценката на последиците от нарушение могат да бъдат взети предвид контекстуалните елементи на злоупотреба, особено когато произтичат от друго поведение на самото господстващо предприятие.
231. В контекста на третото си възражение Google твърди, че Общият съд е нарушил принципа ne ultra petita, тъй като е приложил коефициента за тежест по начин, който никоя от страните не е поискала.
232. Това възражение също трябва да бъде отхвърлено.
233. Както вече посочих на друго място, правомощието за пълен съдебен контрол, с което разполага Общият съд, по принцип му предоставя и възможността да увеличи размера на глобата(93). Не съществува забрана за reformatio in peius нито в първоинстанционното, нито във въззивното производство. Освен това, що се отнася до размера на глобата, съдилищата на Европейския съюз не са обвързани от исканията на страните, при условие че се придържат към предмета на производството, определен в рамките на жалбата за отмяна и на обжалването(94). Не се оспорва, че това е така в настоящия случай.
234. Накрая, с четвъртото си възражение Google твърди, че определената от Общия съд глоба е непропорционална и не е надлежно мотивирана.
235. Този довод също трябва да бъде отхвърлен.
236. Съгласно практиката на Съда Комисията изпълнява задължението си за мотивиране, когато в решението си посочи факторите за преценка, които са ѝ позволили да определи тежестта и продължителността на нарушението. Въпреки че не е длъжна да посочва всички числови данни за всеки от междинните етапи на възприетия метод за изчисляване на глобата, Комисията е задължена да обясни значението, което е придала, и оценката, която е направила на взетите предвид фактори. Изискването към Комисията за достатъчно мотивиране на релевантността и придаденото значение на факторите, които е взела предвид при определяне на предпочетения от нея метод, не означава, че тя е длъжна да предостави числови данни, свързани с метода за изчисляване на глобата, или че е задължена да обясни подробно извършените от нея вътрешни изчисления(95).
237. Същото трябва да се отнесе и към Общия съд.
238. Следователно със сигурност можем да се запитаме в настоящия случай защо Общият съд просто не е включил в мотивите си изчисленията, които е направил, за да получи числовия размер на глобата с оглед на обширното изложение на взетите предвид обстоятелства. Може също така да се съжалява за този подход и да се счита, че представянето на тези изчисления би изяснило мотивите на Общия съд и би улеснило работата на Съда. Това обаче не означава, че подходът на Общия съд трябва да доведе до отмяна на обжалваното съдебно решение.
239. Съгласно установената съдебна практика, когато се произнася по правни въпроси в рамките на производство по обжалване, Съдът не може по съображения за справедливост да замести със своя преценката на Общия съд, който, упражнявайки пълен съдебен контрол, се е произнесъл по размера на глобите, наложени на предприятия за извършени от тях нарушения на правото на Съюза. Съдът би имал основание да установи, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото предвид неподходящия размер на глобата, само ако размерът на санкцията е не просто неподходящ, но и прекомерен до степен на непропорционалност(96).
240. В настоящия случай, първо, в около 80 точки Общият съд изчерпателно излага аспектите, които е взел предвид при преизчисляването на глобата, по-специално що се отнася до тежестта и продължителността на спорното нарушение. Второ, новата глоба, намалена с малко повече от 200 000 000 евро в сравнение с първоначалната (от първоначалните 4 342 865 000 евро на сегашните 4 125 000 000 евро), не е прекомерна до степен на непропорционалност, дори и с оглед на премахването на СПП в съответствие с портфейла като самостоятелна злоупотреба. Всъщност, както посочва Общият съд по-специално в точки 1015—1029 от обжалваното съдебно решение, въпреки това отстраняване остават другите аспекти на нарушението, както и неговата единна и непрекъсната обща стратегия, която засилва въздействието му.
241. Следователно шестото основание за обжалване на Google също не може да бъде уважено.
В.      Заключение относно анализа на жалбата
242. От изложените по-горе съображения следва, че трябва да бъдат отхвърлени всичките шест основания за обжалване, както съответно и жалбата в своята цялост.
V.      Съдебните разноски
243. Съгласно
член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски.
244. Първо, съгласно член 138, параграфи 1 и 2 от Процедурния правилник, който се прилага към производствата по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от него, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане от спечелилата делото страна; когато има няколко загубили делото страни, Съдът взема решение по разпределянето на съдебните разноски. Тъй като Комисията е поискала присъждане на съдебните разноски, а жалбоподателите са загубили делото, те трябва да бъдат осъдени да понесат направените от тях съдебни разноски, както и тези на Комисията. Тъй като жалбоподателите са подали жалбата съвместно, те трябва да понесат съдебните разноски солидарно.
245. На следващо място, съгласно член 184, параграф 4 от Процедурния правилник Съдът може да реши, че встъпила страна в първоинстанционното производство, която е участвала в писмената или устната фаза на производството пред Съда, следва да понесе направените от нея съдебни разноски. Тъй като ADA, CCIA, Gigaset, HMD и Opera, от една страна, и BDZV, BEUC, FairSearch, Qwant, Seznam и VDZ, от друга страна, са участвали в писмената и/или устната фаза на настоящото производство по обжалване, те следва да бъдат осъдени да понесат направените от тях съдебни разноски.
VI.    Заключение
246. Въз основа на изложените по-горе съображения предлагам на Съда:
–        да отхвърли подадената до него жалба,
–        да осъди Google LLC и Alphabet Inc. да понесат направените от тях съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия, и
–        да осъди Application Developers Alliance, BDZV — Bundesverband Digitalpublisher und Zeitungsverleger eV, Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC), Computer & Communications Industry Association, FairSearch AISBL, Gigaset Communications GmbH, HMD global Oy, Opera Norway AS, Qwant, Seznam.cz, a.s. и Verband Deutscher Zeitschriftenverleger eV да понесат направените от тях съдебни разноски.
1      Език на оригиналния текст: английски.
2      Решение от 14 септември 2022 г. (T‑604/18, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“, EU:T:2022:541, т. 54).
3      Решение на Комисията от 18 юли 2018 година относно производство по член 102 [ДФЕС] и член 54 от Споразумението за ЕИП (дело AT.40099 — Google Android) (резюме на решението е публикувано в ОВ C 402, 2019 г., стр. 19) (наричано по-нататък „спорното решение“).
4      Решение от 12 май 2022 г. (C‑377/20, EU:C:2022:379).
5      Решение от 19 януари 2023 г. (C‑680/20, EU:C:2023:33).
6      Решение от 21 декември 2023 г. (C‑333/21, EU:C:2023:1011).
7      Решение от 10 септември 2024 г. (C‑48/22 P, EU:C:2024:726).
8      Решение от 24 октомври 2024 г. (C‑240/22 P, EU:C:2024:915).
9      Точка 120 от обжалваното съдебно решение, както и съображения 217 и 402 от спорното решение.
10      Точка 121 от обжалваното съдебно решение и съображение 439 от спорното решение.
11      Точки 274 и 300 от обжалваното съдебно решение и съображения 752, 753, 1009 и 1010 от спорното решение.
12      Точки 274, 300 и 314—316 от обжалваното съдебно решение.
13      Точки 803 и 805 от обжалваното съдебно решение, както и съображения 1015 и 1016 от спорното решение.
14      Точки 621 и 622 от обжалваното съдебно решение и съображение 1192 от спорното решение.
15      Точка 38 от обжалваното съдебно решение.
16      Определение на председателя на Съда от 19 януари 2023 г., Google и Alphabet/Комисия (C‑738/22 P, EU:C:2023:44).
17      Определение на председателя на Съда от 18 април 2023 г., Google и Alphabet/Комисия (C‑738/22 P, EU:C:2023:326).
18      Вж. решение от 10 септември 2024 г., Google и Alphabet/Комисия (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, т. 223—230).
19      Относно този критерий вж. решение от 24 октомври 2024 г., Комисия/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, т. 90).
20      Вж. точки 623 и 631 от обжалваното съдебно решение.
21      Съображение 1195 и сл. от спорното решение, както и точка 637 от обжалваното съдебно решение.
22      Вж. съображения 1225—1271 от спорното решение и точки 700—711, 733 и 734 от обжалваното съдебно решение.
23      Вж. точки 679—698 и 733—802 от обжалваното съдебно решение.
24      Вж. по-специално съображения 197 и 1292 от спорното решение и точки 452, 632, 633 и 1090 от обжалваното съдебно решение.
25      Вж. точки 419—538 от обжалваното съдебно решение, и по-специално точки 426, 428, 434, 443, 446—452, 457, 480, 481, 494, 495 и 537.
26      Точки 451, 452, 1018 и 1019 от обжалваното съдебно решение, с позоваване на съображение 822 и бележка под линия 908 от спорното решение.
27      Решения от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2022:379, т. 72), от 19 януари 2023 г., Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, т. 40, 44, 52 и 62), от 21 декември 2023 г., European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011, т. 130), от 10 септември 2024 г., Google и Alphabet/Комисия (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, т. 166 и 168), и от 24 октомври 2024 г., Комисия/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, т. 179 и 331).
28      Решения от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2022:379, т. 70), и от 19 януари 2023 г., Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, т. 43).
29      Решение от 6 декември 2012 г. (C‑457/10 P, EU:C:2012:770, т. 140).
30      Решение от 16 юни 2022 г. (C‑698/19 P, EU:C:2022:480, т. 64 и 80).
31      Решение от 10 септември 2024 г. (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, т. 170—172 и 240—247).
32      Точки 451 и 452 от обжалваното съдебно решение; вж. и точки 495 и 537 от това решение.
33      Вж. точки 112—124 от настоящото заключение.
34      Вж. точки 336—338 и 565 от обжалваното съдебно решение.
35      Вж. решение от 10 септември 2024 г., Google и Alphabet/Комисия (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, т. 240—247), както и моето заключение по дело Google и Alphabet/Комисия (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, т. 177—182).
36      Точка 428 от обжалваното съдебно решение.
37      Вж. в този контекст точки 332 и 333 от обжалваното съдебно решение.
38      Вж. точка 330 от обжалваното съдебно решение.
39      Решение от 9 ноември 2023 г., Global Silicones Council и др./ECHA (C‑559/21 P, EU:C:2023:842, т. 50 и цитираната съдебна практика).
40      Решение от 19 декември 2013 г., Siemens и др./Комисия (C‑239/11 P, C‑489/11 P и C‑498/11 P, EU:C:2013:866, т. 38—46 и цитираната съдебна практика).
41      Вж. в този смисъл пак там.
42      Вж. определение от 29 септември 2010 г., EREF/Комисия (C‑74/10 P и C‑75/10 P, EU:C:2010:557, т. 41 и цитираната съдебна практика).
43      Вж. в този смисъл решение от 10 септември 2024 г., Google и Alphabet/Комисия (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, т. 223—229).
44      Вж. в този смисъл решение от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2022:379, т. 98—102).
45      Вж. в този смисъл решение от 27 юни 2024 г., Комисия/Servier и др. (C‑176/19 P, EU:C:2024:549, т. 353).
46      Вж. в този смисъл точки 115 и 116 от обжалваното съдебно решение.
47      Вж. например решение от 24 октомври 2024 г., Комисия/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, т. 26).
48      Вж. решения от 14 ноември 1996 г., Tetra Pak/Комисия (C‑333/94 P, EU:C:1996:436, т. 37), от 12 декември 1991 г., Hilti/Комисия (T‑30/89, EU:T:1991:70, т. 100 и 101), и от 6 октомври 1994 г., Tetra Pak/Комисия (T‑83/91, EU:T:1994:246, т. 136 и 137).
49      Вж. в този смисъл решение от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2022:379, т. 78 и 91 и сл.).
50      Решение от 17 септември 2007 г. (T‑201/04, EU:T:2007:289, т. 857, 867—869, 977 и 1034—1058).
51      Точки 336 и 493 от обжалваното съдебно решение.
52      Решение от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2022:379, т. 61), и заключението на генерален адвокат Rantos по дело Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2021:998, т. 42—46).
53      Заключението на генерален адвокат Rantos по дело Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2021:998, т. 47—50).
54      Решения от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2022:379, т. 78), и от 19 януари 2023 г., Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, т. 39 и 57). Вж. и решения от 12 януари 2023 г., Lietuvos geležinkeliai/Комисия (C‑42/21 P, EU:C:2023:12, т. 91), и от 21 декември 2023 г., European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011, т. 134—138, 147, 148 и 152). Вж. освен това решение (впоследствие отменено от Съда) от 12 юни 2014 г., Intel/Комисия (T‑286/09, EU:T:2014:547, т. 198—210); въпросът сега отново се поставя по висящото дело T‑1129/23.
55      Анализът се отнася до хипотетични също толкова ефективни конкуренти, а не до действителните конкуренти на господстващото предприятие; вж. решения от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2022:379, т. 78, 79, 82, 91 и 101), от 19 януари 2023 г., Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, т. 56 и 59), и от 24 октомври 2024 г., Комисия/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, т. 311 и 343).
56      Вж. в този смисъл решения от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2022:379, т. 82), и от 24 октомври 2024 г., Комисия/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, т. 181).
57      Вж. решения от 17 февруари 2011 г., TeliaSonera Sverige (C‑52/09, EU:C:2011:83, т. 40—43), от 27 март 2012 г., Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, т. 38), от 6 октомври 2015 г., Post Danmark (C‑23/14, EU:C:2015:651, т. 57 и сл.), от 19 януари 2023 г., Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, т. 56 и 57), и от 24 октомври 2024 г., Комисия/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, т. 181). Вж. и заключението на генерален адвокат Rantos по дело Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2021:998, т. 70).
58      Вж. решения от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2022:379, т. 79—83), и от 19 януари 2023 г., Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, т. 59); вж. и заключението на генерален адвокат Rantos по дело Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2021:998, т. 68—71). Вж. обаче моето заключение по дело Google и Alphabet/Комисия (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, т. 192 и сл.).
59      Решения от 6 септември 2017 г., Intel/Комисия (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, т. 138 и 139), и от 19 януари 2023 г., Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, т. 52—62).
60      Вж. в този смисъл решения от 6 септември 2017 г., Intel/Комисия (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, т. 141—144), и от 10 септември 2024 г., Google и Alphabet/Комисия (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, т. 265).
61      Вж. решения от 6 октомври 2015 г., Post Danmark (C‑23/14, EU:C:2015:651, т. 57 и 58), от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2022:379, т. 81), от 19 януари 2023 г., Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, т. 57 и 58), и от 10 септември 2024 г., Google и Alphabet/Комисия (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, т. 264).
62      Вж. решения от 6 октомври 2015 г., Post Danmark (C‑23/14, EU:C:2015:651, т. 57—61), от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2022:379, т. 82) („когато [този тест] може да бъде осъществен“), от 19 януари 2023 г., Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, т. 57), и от 10 септември 2024 г., Google и Alphabet/Комисия (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, т. 266—269). Вж. и заключенията ми по дела Post Danmark (C‑23/14, EU:C:2015:343, т. 71—74) и Google и Alphabet/Комисия (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, т. 192 и сл.).
63      Вж. точки 115 и 116 от обжалваното съдебно решение.
64      Вж. например точка 294 от обжалваното съдебно решение.
65      Вж. точка 18 от настоящото заключение.
66      Решения от 21 декември 2023 г., European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011, т. 129 и 131), и от 10 септември 2024 г., Google и Alphabet/Комисия (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, т. 167).
67      Вж. в това отношение моето заключение по дело Google и Alphabet/Комисия (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, т. 191—198). Вж. и точка 73 от проекта на Насоки на Комисията от 2024 г. относно прилагането на член 102 [ДФЕС] по отношение на злоупотребите с господстващо положение с цел отстраняване на конкуренти, както и придружаващата го кратка информация за политиката на нейните служби от март 2023 г. със заглавие „A dynamic and workable effects-based approach to abuse of dominance“ (Динамичен и работещ подход към злоупотребата с господстващо положение, основан на последиците), стр. 5 и сл., и двете достъпни в рубриката „Прилагане на член 102 ДФЕС — Европейска комисия“.
68      Вж. в този смисъл решение от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2022:379, т. 99); вж. и решение от 17 септември 2007 г., Microsoft/Комисия (T‑201/04, EU:T:2007:289, т. 1069).
69      Решение от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др. (C‑377/20, EU:C:2022:379, т. 102).
70      Пак там, точки 78, 91 и 101.
71      Вж. в този смисъл съдебната практика, изложена в точка 106 от настоящото заключение. Вж. в този смисъл също така, особено що се отнася до цифровите пазари, решение от 10 септември 2024 г., Google и Alphabet/Комисия (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, т. 265), в което Съдът само частично се позовава на решение от 6 септември 2017 г., Intel/Комисия (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, т. 138 и 139), без да споменава конкретно критерия за покритието на пазара, който в това дело е бил излишен поради господстващото положение на Google на пазара.
72      Както бе посочено в точка 13 от настоящото заключение, форк е нов софтуер, създаден от изходния код на съществуващ софтуер.
73      Точка 808 от обжалваното съдебно решение.
74      API е конкретен набор от правила и спецификации, които дадена софтуерна програма следва, за да получи достъп до и да използва услугите и ресурсите, предоставяни от друга софтуерна програма или хардуер, които също прилагат този API. По същество API позволяват на софтуерни програми и хардуер или на различни софтуерни програми да комуникират помежду си (съображения 89 и 90 от спорното решение). Според Google API позволяват на разработчиците на приложения за Android да се възползват от услугите, собственост на Google, като например Google Maps.
75      Решение от 17 септември 2007 г. (T‑201/04, EU:T:2007:289).
76      Вж. в това отношение точка 107 от настоящото заключение.
77      Вж. в това отношение решение от 6 октомври 2021 г., World Duty Free Group и Испания/Комисия (C‑51/19 P и C‑64/19 P, EU:C:2021:793, т. 70—73).
78      Решения от 14 февруари 1978 г., United Brands и United Brands Continentaal/Комисия (27/76, EU:C:1978:22, т. 184), от 27 март 2012 г., Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, т. 40—42), и от 30 януари 2020 г., Generics (UK) и др. (C‑307/18, EU:C:2020:52, т. 165—167)
79      Вж. в това отношение точки 79 и 80 от настоящото заключение и цитираната съдебна практика.
80      Вж. точки 97 и 186 от настоящото заключение.
81      Решение от 10 април 2014 г., Комисия/Siemens Österreich и др. и Siemens Transmission & Distribution и др. и Комисия (C‑231/11 P—C‑233/11 P, EU:C:2014:256, т. 102).
82      Решения от 8 юли 1999 г., Комисия/Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, т. 81), от 7 януари 2004 г., Aalborg Portland и др./Комисия (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P и C‑219/00 P, EU:C:2004:6, т. 258), и от 6 декември 2012 г., Комисия/Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778, т. 41).
83      Вж. решения от 18 април 2024 г., Heureka Group (Онлайн услуги за сравняване на цени) (C‑605/21, EU:C:2024:324, т. 62 и 79), и от 1 юли 2010 г., AstraZeneca/Комисия (T‑321/05, EU:T:2010:266, т. 891—895); вж. и заключението ми по дело Heureka Group (Онлайн услуги за сравняване на цени) (C‑605/21, EU:C:2023:695, т. 90 и 91).
84      Решение от 6 декември 2012 г., Комисия/Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778, т. 35—39).
85      Вж. в този смисъл пак там, точки 51 и 52.
86      Вж. в този смисъл решение от 16 юни 2022 г., Sony Optiarc и Sony Optiarc America/Комисия (C‑698/19 P, EU:C:2022:480, т. 64 и 80).
87      Регламент на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).
88      Решения от 15 октомври 2002 г., Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P—C‑252/99 P и C‑254/99 P, EU:C:2002:582, т. 692), от 8 декември 2011 г., Chalkor/Комисия (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, т. 63), и от 26 септември 2018 г., Infineon Technologies/Комисия (C‑99/17 P, EU:C:2018:773, т. 193).
89      Решения от 8 декември 2011 г., Chalkor/Комисия (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, т. 64), от 10 юли 2014 г., Telefónica и Telefónica de España/Комисия (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, т. 213), и от 26 септември 2018 г., Infineon Technologies/Комисия (C‑99/17 P, EU:C:2018:773, т. 194).
90      Решения от 10 юли 2014 г., Telefónica и Telefónica de España/Комисия (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, т. 200), от 26 януари 2017 г., Villeroy & Boch Austria/Комисия (C‑626/13 P, EU:C:2017:54, т. 82), и от 26 септември 2018 г., Infineon Technologies/Комисия (C‑99/17 P, EU:C:2018:773, т. 195).
91      Решения от 17 декември 1998 г., Baustahlgewebe/Комисия (C‑185/95 P, EU:C:1998:608, т. 128), от 28 юни 2005 г., Dansk Rørindustri и др./Комисия (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P—C‑208/02 P и C‑213/02 P, EU:C:2005:408, т. 244), и от 26 септември 2018 г., Infineon Technologies/Комисия (C‑99/17 P, EU:C:2018:773, т. 192).
92      Вж. в този смисъл решение от 24 септември 2009 г., Erste Group Bank и др./Комисия (C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P и C‑137/07 P, EU:C:2009:576, т. 158, 159 и 180—183).
93      Решение от 8 февруари 2007 г., Groupe Danone/Комисия (C‑3/06 P, EU:C:2007:88, т. 61).
94      Вж. заключението ми по съединени дела Fresh Del Monte Produce/Комисия и Комисия/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P и C‑294/13 P, EU:C:2014:2439, т. 273).
95      Решение от 10 юли 2019 г., Комисия/Icap и др. (C‑39/18 P, EU:C:2019:584, т. 31 и 38 и цитираната съдебна практика).
96      Вж. решение от 25 март 2021 г., Lundbeck/Комисия (C‑591/16 P, EU:C:2021:243, т. 197 и 198 и цитираната съдебна практика).