Решение на Съда (първи състав) от 11 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof - Австрия) — DenizBank AG/Verein für Konsumenteninformation
(Дело C-287/19)1
(Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Директива (ЕС) 2015/2366 — Платежни услуги във вътрешния пазар — Член 4, точка 14 — Понятието „платежен инструмент“ — Персонализирани многофункционални банкови карти — Функцията за комуникация в близък обсег (NFC) — Член 52, точка 6, буква a) и член 54, параграф 1 — Информация, която следва да се предоставя на ползвателя — Изменения в условията на рамков договор — Мълчаливо приемане — Член 63, параграф 1, букви a) и б) — Права и задължения, свързани с платежните услуги — Дерогация за платежните инструменти с ниска стойност — Условия за прилагане — Платежен инструмент, който не може да бъде блокиран — Платежен инструмент, използван анонимно — Ограничаване на действието на съдебното решение във времето)
Език на производството: немски
Запитваща юрисдикция
Oberster Gerichtshof
Страни в главното производство
Жалбоподател: DenizBank AG
Ответник: Verein für Konsumenteninformation
Диспозитив
Член 52, точка 6, буква а) от Директива (ЕС) 2015/2366 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 година за платежните услуги във вътрешния пазар, за изменение на директиви 2002/65/ЕО, 2009/110/ЕО и 2013/36/ЕС и Регламент (ЕС) № 1093/2010 и за отмяна на Директива 2007/64/ЕО, във връзка с член 54, параграф 1 от нея трябва да се тълкува в смисъл, че той урежда информацията и условията, които следва да предостави доставчикът на платежни услуги, желаещ да уговори с ползвателя на своите услуги презумпция за приемане относно измененията, в съответствие с реда и условията, предвидени в тези разпоредби, на рамковия договор, сключен между тях, но не предвижда ограничения относно качеството на ползвателя или вида договорни клаузи, които могат да бъдат предмет на такова споразумение, без обаче да засяга възможността за контрол на неравноправния характер на тези клаузи с оглед на разпоредбите на Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, когато ползвателят притежава качеството на потребител.
Член 4, точка 14 от Директива 2015/2366 трябва да се тълкува в смисъл, че функцията за комуникация в близък обсег (Near Field Communication), която персонализирана многофункционална банкова карта е оборудвана да осъществява и която позволява извършване на плащания на малки суми от свързаната с тази карта банкова сметка, представлява „плажен инструмент“ съгласно определението в тази разпоредба.
Член 63, параграф 1, буква б) от Директива 2015/2366 трябва да се тълкува в смисъл, че безконтактното плащане на сума с ниска стойност посредством функцията за комуникация в близък обсег (Near Field Communication) на персонализирана многофункционална банкова карта представлява „анонимно“ използване на разглеждания платежен инструмент по смисъла на тази дерогираща разпоредба.
Член 63, параграф 1, буква а) от Директива 2015/2366 трябва да се тълкува в смисъл, че доставчик на платежни услуги, който възнамерява да се ползва от дерогацията, предвидена в тази разпоредба, не може да се ограничи с твърдението, че е невъзможно да се блокира съответният платежен инструмент или да се предотврати по-нататъшното му използване, при положение че с оглед на обективното състояние на наличните технически познания подобна невъзможност не може да бъде установена.
____________
1 ОВ C 246, 22.7.2019 г.