62019CJ0790_RES
Дeло C‑790/19
Parchetul de pe lângă Tribunalul Braşov
срещу
LGиMH
(Преюдициално запитване, отправено от Curtea de Apel Brașov)
Решение на Съда (втори състав) от 2 септември 2021 година
„Преюдициално запитване — Предотвратяване на използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм — Директива (ЕС) 2015/849 — Директива 2005/60/ЕО — Престъпление по изпиране на пари — Изпиране, осъществено от извършителя на предикатното престъпление („самоизпиране“)“
Сближаване на законодателствата — Предотвратяване на използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм — Директива 2005/60 — Предмет — Престъпление изпиране на пари, различно от предикатното престъпление, от което са получени изпраните пари — Идентичност на извършителя за двете престъпления — Допустимост
(член 1, параграф 2, буква а) от Директива 2005/60 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 48—54 и 86 и диспозитива)
Сближаване на законодателствата — Предотвратяване на използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм — Директиви 2005/60 и 2015/849 — Престъпление изпиране на пари, осъществено от извършителя на предикатното престъпление, от което са получени изпраните пари — Възможност за държавите членки да предвидят наказуемост за престъплението изпиране на пари по отношение на извършителя на предикатното престъпление — Допустимост
(член 1, параграф 2, буква а) от Директива 2005/60 на Европейския парламент и на Съвета; член 1, параграф 3, буква а) от Директива 2015/849 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 58—61, 65 и 70—72)
Основни права — Принцип ne bis in idem — Условия за прилагане — Наличие на едно и също престъпление — Критерий за преценка — Идентичност на фактите
(член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 77—80)
Сближаване на законодателствата — Предотвратяване на използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм — Директива 2005/60 — Предмет — Престъпление изпиране на пари, различно от предикатното престъпление, от което са получени изпраните пари — Отделни деяния — Извършител на предикатното престъпление, който може да бъде наказателно преследван за престъплението изпиране на пари — Допустимост с оглед на принципа ne bis in idem — Проверка, която следва да бъде извършена от националния съд — Обхват
(член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 1, параграф 2, буква а) от Директива 2005/60 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 81—85)
Резюме
Tribunalul Brașov (Окръжен съд Брашов, Румъния) осъжда LG, управител на дружество, на лишаване от свобода, като отлага под условие изпълнението на наказанието, за престъплението изпиране на пари, изразяващо се в 80 деяния, извършени между 2009 г. и 2013 г. Съответните пари са получени от престъплението данъчна измама, извършено от същото лице (наричано по-нататък „предикатното престъпление“).
Сезирана с жалби и протест срещу това съдебно решение, запитващата юрисдикция, Curtea de apel Brașov (Апелативен съд Брашов, Румъния), изпитва съмнения по въпроса дали може да има идентичност между извършителя на предикатното престъпление и извършителя на престъплението изпиране на пари.
С решението си Съдът приема, че Директива 2005/60 (
1
) допуска национална правна уредба, която предвижда, че престъплението изпиране на пари може да бъде осъществено от извършителя на предикатното престъпление.
Съображения на Съда
Съдът припомня, най-напред, че преобразуването или прехвърлянето на имущество със знанието, че то е получено чрез престъпна дейност или чрез акт на участие в такава дейност с цел да бъде укрит или прикрит незаконният произход на това имущество или оказването на съдействие на всяко лице, което е замесено в извършването на подобна дейност, да избегне законните последици от деянията си, е поведение, което, когато е извършено умишлено, се разглежда като съставляващо престъплението изпиране на пари (
2
). Следователно, за да може дадено лице да се счита за извършител на това престъпление, то трябва да знае, че посоченото имущество е получено чрез престъпна дейност или чрез акт на участие в такава дейност. Тъй като това условие непременно е изпълнено по отношение на извършителя на предикатното престъпление, Директива 2005/60 не изключва възможността той да е извършител и на престъплението изпиране на пари. Освен това, доколкото подобно поведение представлява възможно изпълнително деяние, което не следва автоматично от предикатното престъпление, то може да бъде осъществено както от извършителя на предикатното престъпление, така и от трето лице.
По-нататък Съдът анализира нормативния контекст, в който се вписва Директива 2005/60, и по-специално международните задължения на държавите членки (
3
), както и актовете на Съюза (
4
), които са в сила към датата на приемане на тази директива. В това отношение той уточнява, че към тази дата държавите членки са имали избор да не предвидят в наказателното си право наказуемост на деянията, съставляващи изпиране на пари, по отношение на извършителя на предикатното престъпление. Всъщност задължението на държавите членки да забранят определени деяния, съставляващи изпиране на пари, без да предписват средствата за прилагането на подобна забрана, от една страна, и определянето на изпирането на пари по начин, който позволява, без да налага, наказуемостта, по отношение на извършителя на предикатното престъпление, за посочените деяния, от друга страна, оставят на държавите членки такъв избор (
5
) в съответствие с международните им задължения и с основните принципи на вътрешното им право. Освен това задължението на тези държави да предвидят подобна наказуемост е въведено едва с Директива 2018/1673 (
6
).
Накрая Съдът уточнява, че тази наказуемост е в съответствие с целите на Директива 2005/60, доколкото може да затрудни въвеждането на финансови средства с престъпен произход във финансовата система и по този начин допринася за осигуряване на доброто функциониране на вътрешния пазар. Следователно държава членка може да предвиди по отношение на извършителя на предикатното престъпление наказуемост за престъплението изпиране на пари.
Нещо повече, що се отнася до принципа ne bis in idem (
7
), и по-конкретно до забраната за наказателно преследване или наказване на дадено лице за едно и също престъпление, Съдът припомня, че релевантният критерий е идентичността на фактите, а именно наличието на съвкупност от неразделно свързани помежду си конкретни обстоятелства, довели до окончателното оправдаване или осъждане на съответното лице. Така, забранено е налагането за същото деяние на няколко санкции с наказателноправен характер в резултат на различни производства, водени с тези цели. В настоящия случай принципът ne bis in idem допуска извършителят на предикатното престъпление да бъде наказателно преследван за престъплението изпиране на пари, когато фактите, довели до наказателното преследване, не са идентични с тези, съставляващи предикатното престъпление. В това отношение Съдът уточнява, че изпирането на пари се състои от деяние, различно от изпълнителното деяние на състава на предикатното престъпление, макар това изпиране на пари да се осъществява от извършителя на посоченото предикатно престъпление.
Съдът уточнява обхвата на задълженията за извършване на проверка от националната юрисдикция. Така последната трябва да провери дали за предикатното престъпление е постановена влязла в сила оправдателна или осъдителна присъда за неговия извършител и дали фактите, съставляващи предикатното престъпление, не са идентични с тези, за които срещу извършителя се води наказателно производство за изпиране на пари.
(
1
)	Член 1, параграф 2, буква a) от Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм (ОВ L 309, 2005 г., стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 214)_.
(
2
)	Член 1, параграф 2, буква a) от Директива 2005/60.
(
3
)	Конвенция на Съвета на Европа относно изпиране, издирване, изземване и конфискация на облагите от престъпление, подписана в Страсбург на 8 ноември 1990 г. (Série des traités européens, № 141).
(
4
)	Рамково решение 2001/500/ПВР на Съвета от 26 юни 2001 година относно прането на пари, идентифицирането, проследяването, замразяването, изземването и конфискацията на средствата и приходите от престъпна дейност (ОВ L 182, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 175).
(
5
)	Член 1, параграфи 1 и 2, буква а) от Директива 2005/60.
(
6
)	Директива (ЕС) 2018/1673 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2018 година за борба с изпирането на пари по наказателноправен ред (ОВ L 284, 2018 г., стр. 22).
(
7
)	Член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз.