62022CJ0650_RES
Kohtuasi C‑650/22
Fédération internationale de football association (FIFA)
versus
BZ
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud cour d’appel de Mons (Belgia))
Euroopa Kohtu (teine koda) 4. oktoobri 2024. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Siseturg – Konkurents – Rahvusvahelise spordialaliidu kehtestatud reeglistik, mida ta rakendab oma liikmete abiga – Profijalgpall – Reguleerimis-, kontrolli- ja karistamispädevusega eraõiguslikud üksused – Reeglistik mängijate staatuse ja ülemineku kohta – Reeglid klubide ja mängijate vahel sõlmitud töölepingute kohta – Töölepingu ennetähtaegne lõpetamine töötaja poolt – Mängijale määratud hüvitis – Uue klubi solidaarvastutus – Karistused – Keeld väljastada mängija rahvusvahelist ülemineku sertifikaati ja registreerida teda seni, kuni töölepingu ennetähtaegse lõpetamisega seotud vaidlus on pooleli – Keeld registreerida teisi mängijaid – ELTL artikkel 45 – Töötajate liikumisvabaduse piiramine – Põhjendatus – ELTL artikkel 101 – Ettevõtjate ühenduse otsus, mille eesmärk on takistada või piirata konkurentsi – Tööturg – Mängija töölevõtmine klubi poolt – Klubidevaheliste jalgpallivõistluste turg – Klubide ja mängijate osalemine spordivõistlustel – Eesmärgil põhinev konkurentsipiirang – Erand
Kohtumenetlus – Menetlusse astumine – Eelotsusemenetlus – Põhikohtuasja poolte osalemine – Euroopa Kohtu pädevus ühe niisuguse poole osavõtt välistada – Piirid – Põhikohtuasja poole staatus, mis on saadud pärast eelotsusetaotluse esitamist – Mõju puudumine
(ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23; Euroopa Kohtu kodukord, artikli 96 lõige 1 ja artikli 97 lõige 1)
(vt punktid 54–56)
Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Küsimus, mis on esitatud vaidluses, mille kõik asjaolud on seotud ainult ühe liikmesriigiga – Ilmne Euroopa Kohtu pädevuse puudumine – Asutamislepinguga tagatud põhivabaduste piirangud
(ELTL artiklid 45, 49, 56 ja 63; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 94)
(vt punkt 70)
Euroopa Liidu õigus – Kohaldamisala – Spordi kui majandustegevusega tegelemine – Hõlmamine – Reeglid, mis on vastu võetud ainult mittemajanduslikel põhjustel ja puudutavad üksnes spordialaseid küsimusi – Väljajätmine – Spordialaliidu vastu võetud reeglid mängijate töölepingute ja mängijate üleminekute kohta – Reeglid, mis mõjutavad mängijate majandustegevust – Reeglid, mis mõjutavad võistlustega seotud majandustegevust ja konkurentsi asjaomaste spordiklubide vahel – Hõlmamine
(ELTL artiklid 45 ja 101)
(vt punktid 75–82)
Euroopa Liidu õigus – Kohaldamisala – Spordi kui majandustegevusega tegelemine – Hõlmamine – Spordialaliidu vastu võetud reeglid mängijate töölepingute ja mängijate üleminekute kohta – Piirang – Põhjendatus – Sporditegevusele omaste erisuste arvessevõtmine
(ELTL artiklid 45 ja 101)
(vt punktid 84 ja 85)
Isikute vaba liikumine – Töötajad – Piirangud – Spordialaliidu vastu võetud reeglid mängijate töölepingute ja mängijate üleminekute kohta – Reeglid, millega nähakse ette hüvitise maksmine mängija poolt ja uue klubi solidaarvastutus, kui tööleping lõpetatakse ennetähtaegselt ilma mõjuva põhjuseta – Uuele klubile määratav täiendav spordialane karistus, kui lõpetatud töölepingus kokku lepitud kaitseperioodil võtab ta tööle mängija – Lepingu ilma mõjuva põhjuseta lõpetamist puudutav pooleliolev vaidlus, mille tõttu on asjaomasele mängijale keelatud väljastada rahvusvahelist ülemineku sertifikaati – Vastuvõetamatus – Põhjendatus – Klubidevaheliste jalgpallivõistluste reeglitele vastavus – Proportsionaalsuse põhimõtte järgimine – Kontrollimine eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt
(ELTL artikkel 45)
(vt punktid 86, 91–97 ja 99–114 ning resolutsiooni punkt 1)
Kartellid – Ettevõtjate ühenduste otsused – Mõiste „ettevõtjate ühendus“ – Ühendus, kelle liikmed on rahvuslikud jalgpalliliidud – Asjaomased rahvuslikud jalgpalliliidud, kelle endi liikmed on üksused, keda saab kvalifitseerida ettevõtjaks või kes tegelevad majandustegevusega – Klubidevaheliste jalgpallivõistluste korraldamine ja turustamine selliste ühenduste poolt ning nende võistlustega seotud õiguste kasutamine – Hõlmamine
(ELTL artikli 101 lõige 1)
(vt punktid 117 ja 118)
Kartellid – Ettevõtjate ühenduste otsused – Mõiste – Spordialaliidu vastu võetud reeglid mängijate töölepingute ja mängijate üleminekute kohta – Reeglid, mis otseselt mõjutavad liikmeks olevate ettevõtjate majandustegevuse tingimusi – Hõlmamine
(ELTL artikli 101 lõige 1)
(vt punktid 119–121)
Kartellid – Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamine – Kriteeriumid – Universaalse geograafilise ulatusega reeglid
(ELTL artikli 101 lõige 1)
(vt punktid 122 ja 123)
Kartellid – Konkurentsi kahjustamine – Hindamiskriteeriumid – Eesmärgilt ja tagajärjelt piirangute eristamine – Eesmärgilt piirang – Kahjustamine piisavas ulatuses – Piisav tuvastamine – Salajase tegevuse laad
(ELTL artikli 101 lõige 1)
(vt punktid 124–129)
Kartellid – Konkurentsi kahjustamine – Hindamiskriteeriumid – Kartelli ulatus ja eesmärk ning kartelli kujunemise majanduslik ja õiguslik kontekst – Eesmärgilt ja tagajärjelt piirangute eristamine – Kokkuleppe poolte tahe konkurentsi piirata – Mittevajalik kriteerium – Eesmärgilt rikkumine – Kahjustamine piisavas ulatuses
(ELTL artikkel 101)
(vt punktid 130–133)
Kartellid – Konkurentsi kahjustamine – Ettevõtjate ühenduste otsused – Spordialaliidu vastu võetud reeglid mängijate töölepingute ja mängijate üleminekute kohta – Reeglid, millega nähakse ette hüvitise maksmine mängija poolt ja uue klubi solidaarvastutus, kui tööleping lõpetatakse ennetähtaegselt ilma mõjuva põhjuseta – Uuele klubile määratav täiendav spordialane karistus, kui lõpetatud töölepingus kokku lepitud kaitseperioodil võtab ta tööle mängija – Lepingu ilma mõjuva põhjuseta lõpetamist puudutav pooleliolev vaidlus, mille tõttu on asjaomasele mängijale keelatud väljastada rahvusvahelist ülemineku sertifikaati – Eesmärgilt piirang – Erand – Tingimused
(ELTL artikkel 101)
(vt punktid 138–152, 157 ja 158 ning resolutsiooni punkt 2)
Kartellid – Keeld – Erand – Tingimused – Tootmise või kaupade levitamise parandamine või tehnilise või majandusliku progressi edendamine – Tuntav objektiivne kasu, mis kompenseerib kokkuleppest konkurentsile tekkiva kahju – Asjasse puutuva tegevuse vältimatus või vajalikkus – Tegevus, mis ei kõrvalda kogu tõhusat konkurentsi asjaomaste kaupade või teenuste olulise osa suhtes – Tõendamiskoormis – Erandi tegemise tingimuste kumulatiivne laad
(ELTL artikli 101 lõige 3)
(vt punktid 153–156)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus, kellele cour d’appel de Mons (Monsi apellatsioonikohus, Belgia) esitas eelotsusetaotluse, võttis uuesti seisukoha Euroopa Liidu majandusõiguse kohaldamise kohta rahvusvahelise spordialaliidu kehtestatud reeglitele (
1
). Käesolevas kohtuotsuses täpsustas kohus viisi, kuidas töötajate vaba liikumise põhimõtte ja kartellikeelu ette nägevad EL toimimise lepingu artiklid (
2
) kehtivad reeglitele, mille on rahvusvaheline spordialaliit vastu võtnud seoses mängijate staatuse ja üleminekuga.
Fédération internationale de football association (Rahvusvaheline Jalgpalliföderatsioon; FIFA) on Šveitsi õiguse alusel asutatud ühing, mille eesmärk on nimelt kehtestada ülemaailmsel tasandil jalgpalli ja sellega seotud küsimusi reguleerivaid reegleid. FIFA koosneb rahvuslikest jalgpalliühendustest, kellel on muu hulgas kohustus tagada, et nende oma liikmed või nendega liitunud üksused järgivad kõiki FIFA kehtestatud reegleid.
FIFA võttis 2014. aasta märtsis vastu „Mängijate staatust ja üleminekut käsitleva reeglistiku“ (edaspidi „FIFA reeglistik“). FIFA reeglistikus on muu hulgas ette nähtud, et iga uus profijalgpalliklubi, kes võtab pärast töölepingu mõjuva põhjuseta lõpetamist tööle mängija, vastutab solidaarselt selle hüvitise tasumise eest, mida kõnealune mängija võib olla kohustatud maksma oma endisele klubile, kusjuures hüvitis määratakse kindlaks reeglistikus loetletud erinevate kriteeriumide alusel. (
3
) FIFA reeglistikus on ka märgitud, et eeldatakse, et uus klubi kihutas mängijat lõpetama töölepingut oma endise klubiga, ning reeglistikuga nähakse uuele klubile teatud juhtudel ette spordialane karistus, mis seisneb keelus registreerida uusi mängijaid kindla perioodi jooksul. (
4
) Lõpuks on FIFA reeglistikus ette nähtud, et rahvuslik jalgpalliliit, kuhu kuulub endine klubi, ei tohi väljastada mängijale rahvusvahelist ülemineku sertifikaati (ITC), kui endise klubi ja mängija vahel on vaidlus, mis on tingitud töölepingu ennetähtaegsest ilma vastastikuse kokkuleppeta lõpetamisest. (
5
)
BZ on endine elukutseline jalgpallur, kes elab Pariisis (Prantsusmaa). Augustis 2013 sõlmis ta nelja aasta pikkuse töölepingu Vene profijalgpalliklubiga. Järgmisel aastal lõpetas see klubi lepingu põhjustel, mis olid tema andmetel seotud BZ‑i süülise käitumisega, ning esitas FIFA vaidluste lahendamise kojale nõude mõista BZ‑ilt välja hüvitis summas 20 miljonit eurot, tuginedes FIFA reeglistiku tähenduses „lepingu ilma mõjuva põhjuseta lõpetamisele“.
FIFA vaidluste lahendamise koda rahuldas 2015. aasta mai otsusega klubi nõude osaliselt, mõistes BZ‑ilt tema kasuks välja hüvitise summas 10,5 miljonit eurot. Lisaks märkis koda, et kuna FIFA reeglistik näeb ette, et iga uus profijalgpalliklubi, kes võtab mängija tööle, on solidaarselt vastutav sellise hüvitise maksmise eest, siis ei ole FIFA reeglistik edaspidi BZ‑i suhtes kohaldatav. Spordivahekohus jättis selle otsuse apellatsiooniastmes 2016. aasta mais muutmata.
BZ esitas 2015. aasta detsembris tribunal de commerce du Hainaut’le (division de Charleroi) (Hainaut’ kaubanduskohus (Charleroi kohtumaja), Belgia) nõude mõista FIFA-lt ja Union royale belge des sociétés de football association ASBL‑ilt (URBSFA) tema kasuks välja hüvitis summas 6 miljonit eurot kahju eest, mis talle on väidetavalt tekkinud seetõttu, et Belgia klubi Sporting de Charleroi SA ei saanud teda FIFA reeglistikus kehtestatud nõuete tõttu 2015. aastal tööle võtta. See kohus tunnistas BZ‑i nõude 2017. aasta jaanuari kohtuotsusega põhimõtteliselt põhjendatuks ja mõistis mõlemalt ühingult BZ‑i kasuks välja esialgse summa.
Vaadates läbi FIFA apellatsioonkaebust, palus eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul selgitada, kas kõnealused reeglid tuleb – arvestades spordi eripära, mis on eelkõige seotud spordivõistluste tõrgeteta toimumisega – lugeda töötajate liikumisvabaduse ja konkurentsi piiranguks.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt märkis Euroopa Kohus, et põhikohtuasjas kõne all olevad reeglid mõjutavad otseselt mängijate töötingimusi ja seega ka nende majandustegevust. Lisaks, kuna võistkondade koosseis kujutab endast võistluste ühte peamist parameetrit, tuleb asjaomaseid reegleid käsitada reeglitena, millel on otsene mõju nende võistlustega kaasneva majandustegevusega tegelemise tingimustele ja konkurentsile sellega tegelevate klubide vahel. Järelikult kuuluvad kõnealused reeglid ELTL artiklite 45 ja 101 kohaldamisalasse, mida Euroopa Kohus neid kahte sätet iseloomustava korra erinevuste tõttu üksteise järel tõlgendas.
Esimesena, mis puudutab ELTL artiklit 45, tuvastas Euroopa Kohus töötajate liikumisvabaduse piirangu. Sellega seoses märkis ta, et põhikohtuasjas kõne all olevad reeglid võivad asetada ebasoodsasse olukorda mängijad, kes soovivad tegeleda oma majandustegevusega uues klubis, mis asub muu liikmesriigi territooriumil kui see, kus on nende praegune elukoht või töökoht, lõpetades ühepoolselt oma endise klubiga töölepingu põhjusel, mida see klubi ei pea või ei pruugi pidada õigeks. Nende reeglite olemasolu ja nende koosmõju panevad selliseid mängijaid tööle võtta soovivatele klubidele suured õiguslikud riskid, ettenägematud ja potentsiaalselt väga suured finantsriskid ning suured spordialased riskid, mis üheskoos selgelt pärsivad nende tahet niisuguseid mängijaid tööle võtta.
Võimaliku põhjenduse olemasolu kohta täpsustas Euroopa Kohus, et eesmärk tagada spordivõistluste reeglitele vastavus on üldist huvi teeniv õiguspärane eesmärk, mida spordiühing võib järgida. See eesmärk on eriti oluline jalgpalli puhul, arvestades spordisaavutustele omistatavat olulist rolli võistluste läbiviimisel. Lisaks märkis Euroopa Kohus, et kuna võistkondade koosseis on üks võistluste peamisi parameetreid, võib klubide mängijanimekirjade teatava stabiilsuse säilitamist ja seega nendega seotud lepingute teatava järjepidevuse säilitamist pidada üheks võimalikuks vahendiks, et aidata kaasa selle eesmärgi saavutamisele.
Euroopa Kohus leidis siiski, et kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, näivad põhikohtuasjas kõne all olevad erinevad FIFA reeglid minevat kaugemale sellest, mis on vajalik selle eesmärgi saavutamiseks, seda enam, et need reeglid on valdavalt kohaldatavad koos ja osa neist märkimisväärse aja jooksul mängijatele, kelle karjäär on pealegi suhteliselt lühike. See kehtib eelkõige kriteeriumide kohta, mille alusel arvutatakse hüvitis, mida tuleb maksta juhul, kui mängija lõpetab töölepingu ühepoolselt „ilma mõjuva põhjuseta“. Nimelt ilmneb, et sellised hüvitamise kriteeriumid näivad olevat mõeldud pigem klubide finantshuvide kaitsmiseks mängijate üleminekule omases majanduslikus kontekstis kui spordivõistluste väidetava tõrgeteta toimumise tagamiseks. Nii näib see olevat ka reegli puhul, mis näeb üldjuhul – ja seega ilma et arvesse võetaks iga juhtumi konkreetseid asjaolusid ja eelkõige selle mängija tööle võtnud uue klubi tegelikku käitumist – ette, et klubi on solidaarselt vastutav selle hüvitise maksmise eest, mida uuesti tööle võetud mängija peab oma endisele klubile lepingu ilma mõjuva põhjuseta ühepoolse lõpetamise korral maksma. Sama kehtib võimaluse kohta määrata uuele klubile peaaegu automaatselt spordialane karistus eelduse alusel, et viimane vastutab lepingu lõpetamise eest, ning kehtestada üldine keeld väljastada ITC seni, kuni lepingu lõpetamisega seotud vaidlus kestab, olenemata muu hulgas lepingu lõpetamise asjaoludest.
Seetõttu otsustas Euroopa Kohus, et sellised õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on ELTL artikliga 45 vastuolus, välja arvatud juhul, kui on tõendatud, et need reeglid, nii nagu neid tõlgendatakse ja kohaldatakse liidu territooriumil, ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik, et saavutada eesmärk tagada klubidevaheliste jalgpallivõistluste reeglitele vastavus, säilitades profijalgpalliklubide mängijanimekirjade teatava stabiilsuse.
Teisena meenutas Euroopa Kohus, et selleks, et asuda seisukohale, et ettevõtjate ühenduse otsus kuulub ELTL artikli 101 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse, on vaja tõendada kas seda, et tegevuse eesmärk on takistada, piirata või moonutada konkurentsi, või seda, et tegevusel on selline tagajärg. Mis puudutab konkurentsivastase eesmärgi olemasolu, mille kohta Euroopa Kohus meenutas, et see viitab üksnes ettevõtjatevahelise kooskõlastamise teatud liikidele, mis konkurentsi piisavalt kahjustavad, siis tõdes see kohus, et ettevõtjate salajane tegevus võib seisneda näiteks selles, et piiratakse või kontrollitakse peamist konkurentsiparameetrit, mida võib teatud sektorites või teatavatel turgudel kujutada endast selliste kõrgetasemeliste töötajate töölevõtmine nagu profijalgpalli sektoris juba treenitud mängijad.
Käesoleval juhul ilmneb kõne all oleva FIFA reeglistiku reeglite koostoimest ühelt poolt, et need piiravad üldiselt ja drastiliselt sisulisest seisukohast konkurentsi, mis nende puudumisel võiks konkreetse klubi poolt juba tööle võetud mängijate töölevõtmisel seada ühes liikmesriigis asuva mis tahes profijalgpalliklubi vastamisi teises liikmesriigis asuva mis tahes profijalgpalliklubiga. Teiselt poolt laieneb see klubidevahelise piiriülese konkurentsi piirang, mis on suunatud juba tööle võetud mängijate ühepoolsele värbamisele, kogu liidu territooriumile ja on püsiv, kuna see hõlmab kõigi selliste töölepingute kogukestust, mille mängija võib järjestikku sõlmida ühe klubiga ja seejärel läbiräägitud ülemineku korral teise klubisse viimati nimetatuga.
On tõsi, et kuna klubidevaheliste profijalgpallivõistluste toimumine liidus põhineb osalevate võistkondade vastamisi minekul ja järkjärgulisel väljalangemisel ning põhineb peamiselt spordialasel saavutusel, siis võib olla õiguspärane, et selline ühendus nagu FIFA püüab tagada stabiilsuse mängijanimekirjades, millest klubid konkreetsel hooajal või aastal oma võistkonnad moodustavad. Siiski ei saa jalgpalli eripära ja turu toimimise tegelikud tingimused, mida klubidevaheliste profijalgpallivõistluste korraldamine ja turustamine endast kujutavad, viia selleni, et lubatud on üldiselt piirata drastiliselt ja püsivalt või isegi takistada kogu liidu territooriumil klubide igasugust võimalust pakkuda piiriülest konkurentsi, võttes ühepoolselt tööle mängijaid, kelle on juba tööle võtnud teises liikmesriigis asuv klubi, või mängijaid, kelle puhul on sellise klubiga sõlmitud tööleping väidetavalt ilma mõjuva põhjuseta lõpetatud. Lõpuks, isegi kui selliseid reegleid esitleda nii, et nende eesmärk on ennetada mängija ülemeelitamist klubi poolt, kellel on suuremad rahalised vahendid, on need samastatavad juba tööle võetud mängijate üldise, absoluutse ja alalise ühepoolse töölevõtmise keeluga, mis on ettevõtjate ühenduse otsusega kehtestatud kõikidele ettevõtjatele, kelleks on profijalgpalliklubid, ja mis lasub kõigil töötajatel, kelleks on need mängijad. Seega piiratakse nende reeglitega ilmselgelt konkurentsi, mida need klubid saaksid kõnealuste reeglite puudumisel pakkuda.
Järelikult on põhikohtuasjas kõne all olevad reeglid juba oma olemuselt väga kahjulikud konkurentsile, mida profijalgpalliklubid võivad pakkuda. Neil asjaoludel tuleb kõnealuseid reegleid pidada konkurentsi piiravaks või takistavaks kogu liidu territooriumil. Seetõttu ei ole vaja nende tagajärgi analüüsida.
Lõpuks täpsustas Euroopa Kohus tingimusi, mille korral võib konkurentsivastase eesmärgiga tegevuse suhtes kohaldada ELTL artikli 101 lõikes 3 ette nähtud erandit, ning märkis, et selleks, et teha kindlaks, kas käesoleval juhul on täidetud asjasse puutuva tegevuse vältimatuse või vajalikkuse tingimus, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus arvesse võtma asjaolu, et FIFA reeglistiku asjaomaseid reegleid iseloomustab selliste tegurite koosmõju, millest märkimisväärne hulk on kaalutlusõiguslikud või ebaproportsionaalsed. Ta peab arvesse võtma ka asjaolu, et nende reeglitega kehtestatakse üldine, drastiline ja püsiv piirang piiriülesele konkurentsile, mida profijalgpalliklubid võivad pakkuda, kui nad ühepoolselt võtavad tööle kõrgetasemelisi mängijaid. Kumbki asjaolu välistab eraldi võetuna esmapilgul selle, et neid reegleid võiks pidada vältimatuks või vajalikuks tõhususe kasvu saavutamisel, eeldusel et tõhususe kasv on tõendatud.
Seetõttu leidis Euroopa Kohus, et ELTL artikli 101 kohaselt kujutavad FIFA reeglistiku asjaomased reeglid endast ettevõtjate ühenduse otsust, mis on keelatud ja mille suhtes võib kohaldada erandit, kui veenvate argumentide ja tõenditega on tõendatud, et kõik selleks nõutavad tingimused on täidetud.
(
1
)	Vt 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsused Royal Antwerp Football Club (C‑680/21, EU:C:2023:1010), European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011) ja International Skating Union vs. komisjon (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012).
(
2
)	Vastavalt ELTL artiklid 45 ja 101.
(
3
)	Vt FIFA reeglistiku artikli 17 punktid 1 ja 2.
(
4
)	Vt FIFA reeglistiku artikli 17 punkt 4.
(
5
)	Kuna rahvusvaheline ülemineku sertifikaat on vajalik mängija registreerimiseks uues klubis, ei saa see mängija uue klubi nimel jalgpallivõistlustel osaleda. VT FIFA reeglistiku artikli 9 lõige 1 ja lisa 3 artikkel 8.2.7.