62019TJ0526
ÜLDKOHTU OTSUS (viies koda laiendatud koosseisus)
27. november 2024 (
*1
)
Energeetika – Maagaasi siseturg – Direktiiv (EL) 2019/692 – Direktiivi 2009/73/EÜ muutmine – Õiguskindlus – Võrdne kohtlemine – Proportsionaalsus – Võimu kuritarvitamine – Menetlusnormide rikkumine
Kohtuasjas T‑526/19 RENV,
Nord Stream 2 AG, asukoht Steinhausen (Šveits), esindajad: advokaadid T. Winter ja K. Hobér,
hageja,
versus
Euroopa Parlament, esindajad: A. Tamás, O. Denkov ja J. Etienne,
ja
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: K. Pavlaki, L. Vétillard ja A. Jensen,
kostjad,
keda toetavad
Eesti Vabariik, esindaja: M. Kriisa,
Läti Vabariik, esindaja: K. Pommere,
Leedu Vabariik, esindajad: K. Dieninis, R. Dzikovič, S. Grigonis ja V. Kazlauskaitė-Švenčionienė,
Poola Vabariik, esindajad: B. Majczyna, K. Rudzińska, S. Żyrek ja M. Rzotkiewicz,
ja
Euroopa Komisjon, esindajad: O. Beynet ja B. De Meester,
menetlusse astujad,
ÜLDKOHUS (viies koda laiendatud koosseisus),
koosseisus: president M. van der Woude, kohtunikud J. Svenningsen (ettekandja), C. Mac Eochaidh, J. Martín y Pérez de Nanclares ja M. Stancu,
kohtusekretär: ametnik I. Kurme,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades Euroopa Kohtu 12. juuli 2022. aasta otsust,
arvestades 11. aprilli 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Hageja Nord Stream 2 AG palub ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis tühistada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2019. aasta direktiiv (EL) 2019/692, millega muudetakse direktiivi 2009/73/EÜ maagaasi siseturu ühiseeskirjade kohta (ELT 2019, L 117, lk 1; edaspidi „vaidlustatud direktiiv“).
I. Vaidluse taust
A. Direktiiv 2009/73
2
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiiv 2009/73/EÜ, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ (ELT 2009, L 211, lk 94), on osa laiemast kolmanda energiapaketi õigusraamistikust. Direktiivi 2009/73 eesmärk on kehtestada ühiseeskirjad maagaasi ülekande, jaotamise, tarnimise ja hoiustamise kohta, et võimaldada turulepääsu ning soodustada ausat ja mittediskrimineerivat konkurentsi.
3
Direktiivis 2009/73 on selle eesmärgi saavutamiseks ette nähtud mitu kohustust. Sellega seoses on eelkõige direktiivi artiklis 9 ette nähtud kohustus eraldada ülekandesüsteemid ja ülekandesüsteemi haldurid ning direktiivi artikliga 32 on kehtestatud ülekande‑ ja jaotussüsteemidele ning maagaasi veeldusjaamadele kolmandate isikute juurdepääsu süsteem, mis põhineb avaldatud tariifidel ning mida kohaldatakse objektiivselt ja võrgukasutajate vahel vahet tegemata (edaspidi koos „direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused“).
4
Direktiivi 2009/73 artikkel 36 näeb sisuliselt ette, et maagaasi uue olulise infrastruktuuri, st ühendustorude, maagaasi veeldusjaamade ja gaasihoidlate suhtes võib vastava taotluse korral määratud aja jooksul anda vabastuse selles direktiivis sätestatud kohustustest, kui on täidetud selle artikli lõikes 1 sätestatud tingimused.
B. Hageja
5
Hageja on Šveitsi õiguse alusel asutatud äriühing, mille ainuaktsionär on Venemaa avalik aktsiaselts (PJSC) Gazprom. Ta vastutas gaasitorujuhtme Nord Stream 2 planeerimise, ehitamise ja käitamise eest.
6
Nagu gaasitorujuhe Nord Stream 1, mis koosneb kahe torujuhtme võrgustikust, mille ehitamine lõpetati 2012. aastal ja mille ülekandevõimsus on 55 miljardit kuupmeetrit aastas, tagab gaasitorujuhe Nord Stream 2, mis koosneb samuti kahest läbi Läänemere kulgevast ülekandetorust, gaasi ülekandmise Ust-Luga (Venemaa) ja Lubmini (Saksamaa) vahel ning tõstab kahe gaasitorujuhtme Nord Stream 1 ja Nord Stream 2 ülekandevõimsuse kokku 110 miljardile kuupmeetrile aastas. Lubminist kantakse gaasitorujuhtme Nord Stream 2 kaudu ülekantud gaas edasi maismaa gaasitorujuhtmetega.
C. Vaidlustatud direktiiv
7
Euroopa Komisjon esitas 8. novembril 2017 ettepaneku võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega muudetakse direktiivi 2009/73, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju (COM(2017) 660 (final); edaspidi „direktiivi ettepanek“).
8
Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu võtsid 17. aprillil 2019 vastu vaidlustatud direktiivi, mis jõustus kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas ehk 23. mail 2019.
9
Direktiivi 2009/73 artikli 2 punktis 17 – vaidlustatud direktiivi artikli 1 punktiga 1 asendatud redaktsioonis – on ette nähtud, et mõiste „ühendustoru“ ei tähista mitte ainult kõiki ülekandetorusid, mis ületavad kas maa või õhu kaudu kahe liikmesriigi vahelist piiri ja mille otstarve on ühendada kõnealuste liikmesriikide riigisiseseid ülekandevõrke, vaid nüüd ka liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelist mis tahes ülekandetoru kuni liikmesriikide territooriumini või kõnealuse liikmesriigi territoriaalmereni (edaspidi „liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheline gaasitorujuhe“).
10
Samas on aga liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete kohta, mille ehitamine on lõpetatud enne 23. maid 2019, direktiivi 2009/73 artikli 49a lõikes 1, mis on lisatud vaidlustatud direktiivi artikli 1 punktiga 9, ette nähtud, et liikmesriik, kus asub ülekandetoru esimene selle liikmesriigi võrgus olev ühenduspunkt, võib otsustada teha erandi direktiivis 2009/73 sätestatud kohustustest tema territooriumil ja territoriaalmeres asuva gaasi ülekandetoru lõikude osas (edaspidi „artikkel 49a“). Erand tehakse objektiivsetel põhjustel, näiteks tehtud investeeringu tagasiteenimise võimaldamiseks või varustuskindluse kaalutlustel, tingimusel et erand ei kahjusta konkurentsi, maagaasi siseturu tõhusat toimimist ega gaasi varustuskindlust Euroopa Liidus.
11
Artikkel 49a näeb veel esiteks ette, et seda liiki erand peab olema ajaliselt piiratud, kestusega kuni 20 aastat, objektiivselt põhjendatud, pikendatav, kui see on õigustatud, ning võib olla seotud tingimustega, mis aitavad kaasa eespool nimetatud tingimuste saavutamisele, ja teiseks, et erandit ei kohaldata gaasitorujuhtmetele liikmesriigi ja sellise kolmanda riigi vahel, kes on kohustatud muudetud direktiivi 2009/73 oma õigusesse üle võtma vastavalt liiduga sõlmitud kokkuleppele.
12
Lisaks muudeti vaidlustatud direktiivi artikli 1 punkti 5 alapunktiga a direktiivi 2009/73 artiklit 36, lisades selle artikli lõike 1 punkti e sisuliselt nõude, et sama artikli alusel antud vabastus ei tohi kahjustada maagaasi varustuskindlust liidus (edaspidi „muudetud artikkel 36“).
13
Vaidlustatud direktiiviga direktiivi 2009/73 tehtud muudatuste ülevõtmiseks on vaidlustatud direktiivi artiklis 2 ette nähtud, et liikmesriigid jõustavad selle viimasena nimetatud direktiivi järgimiseks vajalikud õigus‑ ja haldusnormid hiljemalt 24. veebruariks 2020, ilma et see piiraks artikli 49a kohaseid erandeid.
II. Varasem menetlus Üldkohtus ja Euroopa Kohtus
14
20. mai 2020. aasta kohtumääruse Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu (T‑526/19, EU:T:2020:210) resolutsiooni punktiga 4 jättis Üldkohus hageja esitatud hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
15
Euroopa Kohus tühistas 12. juuli 2022. aasta otsusega Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) esiteks 20. mai 2020. aasta kohtumääruse Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu (T‑526/19, EU:T:2020:210) resolutsiooni punkti 4. Teiseks otsustas Euroopa Kohus, et hageja esitatud hagi on vastuvõetav osas, milles see on esitatud direktiivi 2009/73 artiklite 36 ja 49a peale, mida on vastavalt muudetud ja mis on lisatud vaidlustatud direktiiviga.
III. Poolte nõuded
16
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud direktiiv tervikuna;
–
mõista kohtukulud välja parlamendilt ja nõukogult.
17
Parlament ja nõukogu, keda toetab komisjon, paluvad Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
18
Eesti Vabariik, Leedu Vabariik ja Poola Vabariik paluvad Üldkohtul jätta hagi rahuldamata.
IV. Õiguslik käsitlus
A. Nõue tühistada vaidlustatud direktiiv tervikuna
19
Vastuseks Üldkohtu kirjalikule küsimusele selgitas hageja, et pärast 12. juuli 2022. aasta kohtuotsust Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) jääb ta oma nõude juurde tühistada vaidlustatud direktiiv tervikuna, kuna see kohtuotsus seda ei välista. Sisuliselt väidab ta, et nimetatud kohtuotsus piiras Üldkohtu kontrolli, võimaldades tal hinnata üksnes muudetud artikli 36 ja artikli 49a õiguspärasust. Hageja leiab, et kui Üldkohus peaks jõudma järeldusele, et need kaks sätet või üks neist ei ole liidu õigusega kooskõlas, tuleks tal kontrollida, kas nende sätete õigusvastasus võib kaasa tuua vaidlustatud direktiivi tühistamise tervikuna. Sellega seoses rõhutab hageja, et vaidlustatud direktiiv on oma olemuse ja eesmärgi poolest suunatud konkreetselt tema vastu ning seetõttu puudub sellel legitiimne õiguslik alus ja see tuleb tervikuna tühistada.
20
Samas vastuses lisas hageja, et kui Üldkohus peaks otsustama mitte tühistada vaidlustatud direktiivi tervikuna, palub ta teise võimalusena tühistada artikkel 49a.
21
Kohtuistungil kinnitas hageja, et sellisel juhul, st kui Üldkohus peaks otsustama mitte tühistada vaidlustatud direktiivi tervikuna, ei nõua ta muudetud artikli 36 tühistamist.
22
Selles osas on tõsi, nagu väidab hageja, et kui liidu kohus tuvastab õigusakti sätte õigusvastasuse ja kavatseb selle sätte tühistada, on ta kohustatud kontrollima, kas tühistamine peab kaasa tooma asjaomase akti tühistamise tervikuna.
23
Samuti on tõsi, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on liidu õigusakti osaline tühistamine võimalik üksnes siis, kui need osad, mille tühistamist nõutakse, on ülejäänud aktist eraldatavad (27. juuni 2006. aasta kohtuotsus parlament vs. nõukogu, C‑540/03, EU:C:2006:429, punkt 27, ja 26. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Poola vs. parlament ja nõukogu, C‑401/19, EU:C:2022:297, punkt 17).
24
Käesoleval juhul tunnistas Euroopa Kohus siiski 12. juuli 2022. aasta kohtuotsuse Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) resolutsiooni punktiga 3, et hageja esitatud hagi on vastuvõetav osas, milles see on esitatud direktiivi 2009/73 artiklite 36 ja 49a peale, mida on vastavalt muudetud ja mis on lisatud vaidlustatud direktiiviga.
25
Sellele järeldusele jõudmiseks leidis Euroopa Kohus 12. juuli 2022. aasta kohtuotsuse Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) punktis 165, et nimetatud artiklid 36 ja 49a on eraldatavad direktiivi 2009/73, mida on muudetud vaidlustatud direktiiviga, muudest sätetest.
26
Teisisõnu leidis Euroopa Kohus, et vaidlustatud direktiivi artikli 1 punkt 5, millega on muudetud direktiivi 2009/73 artiklit 36, ja vaidlustatud direktiivi artikli 1 punkt 9, millega on direktiivi 2009/73 lisatud artikkel 49a (vt eespool punktid 10 ja 12), on eraldatavad vaidlustatud direktiivi muudest sätetest ja eelkõige artikli 1 punktist 1, mis laiendab direktiivi 2009/73 kohaldamisala liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele, asendades viimati nimetatud direktiivi artikli 2 punkti 17 (vt eespool punkt 9).
27
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 teine lõik näeb ette, et kui asi suunatakse tagasi Üldkohtusse, on Euroopa Kohtu otsused õigusküsimustes Üldkohtu jaoks siduvad.
28
Siit järeldub, et Euroopa Kohus on lõplikult otsustanud, et hageja nõue tühistada vaidlustatud direktiiv tervikuna ei ole vastuvõetav. Ühtlasi on see õigusküsimus Üldkohtule Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 teise lõigu alusel siduv.
29
Eeltoodut arvestades tuleb hagi esimene nõue jätta rahuldamata osas, milles palutakse tühistada vaidlustatud direktiiv tervikuna.
30
Seevastu hagi esimene nõue, nagu hageja seda kohtuistungil täpsustas (vt eespool punkt 20), on tõesti vastuvõetav osas, milles palutakse tühistada vaidlustatud direktiivi artikli 1 punkt 9, millega lisati direktiivi 2009/73 artikkel 49a.
B. Artikli 49a tühistamise nõue
31
Hageja põhjendab oma hagi kuue väitega, millest esimene käsitleb võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist, teine proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist, kolmas õiguskindluse põhimõtte rikkumist, neljas võimu kuritarvitamist, viies oluliste menetlusnormide rikkumist ja kuues põhjendamiskohustuse rikkumist.
32
Kohtuistungil teatas hageja, et ta loobub oma kuuendast väitest.
33
Hageja ülejäänud viie väite kohta leiab Üldkohus, et sissejuhatavate märkuste järel tuleb alustada õiguskindluse põhimõtte rikkumist käsitleva kolmanda väite läbivaatamist.
1.
Sissejuhatavad märkused
34
Esiteks on Euroopa Kohus tunnustanud liidu seadusandja ulatuslikku kaalutlusõigust talle antud pädevuse kasutamisel, kui tema tegevus eeldab poliitiliste, majanduslike ja sotsiaalsete valikute tegemist ning kui tal tuleb anda keerulisi arvamusi ja hinnanguid. Vaatamata sellisele pädevusele on liidu seadusandja siiski kohustatud tuginema oma valikutes objektiivsetele ja asjasse puutuvate õigusnormide eesmärgi seisukohalt sobivatele kriteeriumidele, võttes arvesse kõiki faktilisi asjaolusid ning kõnealuse akti vastuvõtmise ajal kättesaadavat tehnilist ja teaduslikku teavet (16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Arcelor Atlantique ja Lorraine jt, C‑127/07, EU:C:2008:728, punktid 57 ja 58).
35
Käesolevas asjas põhineb vaidlustatud direktiiv ELTL artikli 194 lõikel 2, mis näeb sisuliselt ette, et ilma et see piiraks aluslepingute muude sätete kohaldamist, kehtestavad parlament ja nõukogu sama artikli lõikes 1 osutatud liidu energiapoliitika eesmärkide saavutamiseks vajalikud meetmed.
36
Nii volitab EL toimimise leping parlamenti ja nõukogu otsustama, kuidas sisuliselt sekkuda energeetika valdkonnas, tingimusel et võetud meetmed on liidu poliitika eesmärkide saavutamiseks vajalikud.
37
Järelikult ei saa liidu kohus sellise pädevuse kasutamise üle kohtulikku kontrolli teostades asendada liidu seadusandja hinnangut oma hinnanguga, vaid peab piirduma kontrollimisega, ega hinnangus ei esine ilmset viga või võimu kuritarvitamist või ega kõnealune võimuorgan ei ole ilmselgelt ületanud oma õigustloova pädevuse piire (vt analoogia alusel 12. mai 2011. aasta kohtuotsus Luksemburg vs. parlament ja nõukogu, C‑176/09, EU:C:2011:290, punkt 35, ja 21. juuni 2018. aasta kohtuotsus Poola vs. parlament ja nõukogu, C‑5/16, EU:C:2018:483, punkt 150).
38
Teiseks nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et tühistamishagi raames tuleb vaidlustatud akti õiguspärasust hinnata akti vastuvõtmise ajal esinenud faktiliste ja õiguslike asjaolude alusel (vt 10. septembri 2019. aasta kohtuotsus HTTS vs. nõukogu, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika; 17. septembri 2007. aasta kohtuotsus Microsoft vs. komisjon, T‑201/04, EU:T:2007:289, punkt 260).
39
Seega ei saa arvesse võtta hageja väidetud asjaolu, et muudele liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele, mis paiknevad meres ja mille ehitamine on lõpetatud enne 23. maid 2019, kohaldati pärast vaidlustatud direktiivi vastuvõtmist artikli 49a alusel erandit. Sama kehtib muu hulgas nõukogu väidetud asjaolu kohta, et hageja gaasitorujuhe ei ole ikka veel kasutusel.
40
Neid kaalutlusi arvestades tuleb hinnata, kas hageja esitatud väited on põhjendatud.
2.
Kolmas väide, et on rikutud õiguskindluse põhimõtet
41
Hageja väidab, et õiguskindlusetus tekib asjaolust, et gaasitorujuhtmed, mille ehitamine ei ole lõpetatud enne 23. maid 2019, on ainsad gaasitorujuhtmed liikmesriigi ja kolmanda riigi vahel, mille käitajad ei saa tugineda ei muudetud artikli 36 alusel antavale vabastusele ega artikli 49a alusel tehtavale erandile. Hageja selgitab, et vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise ajaks oli ta juba teinud suuri ja pöördumatuid investeeringuid Nord Stream 2 gaasitorujuhtmesse, erinevalt ettevõtjatest, kes ei olnud veel lõplikku investeerimisotsust teinud.
42
Hageja täpsustab, et nende investeeringute tegemise ajal ei peetud Nord Stream 2 gaasitorujuhet, nagu ka Nord Stream 1 gaasitorujuhet direktiivi 2009/73 kohaldamisalasse kuuluvaks. Seetõttu ei taotlenud ta vabastust direktiivi 2009/73 artikli 36 alusel. Ta lisab, et ta võis õiguspäraselt uskuda, et tema investeeringud ei jää õigusnormide ootamatu ja äkilise muutuse tõttu täielikult ilma oma tasuvusest.
43
Nii oleks liidu seadusandja pidanud võtma arvesse tema erilist olukorda, et kohandada vaidlustatud direktiivi rakendamist ja eelkõige artikli 49a ajalist kohaldamisala.
44
Parlament ja nõukogu, keda toetavad Eesti Vabariik, Leedu Vabariik, Poola Vabariik ja komisjon, vaidlevad hageja argumentidele vastu.
45
Õiguskindluse põhimõte nõuab, et õigusnormid oleksid selged, täpsed ja ettenähtavate tagajärgedega, et huvitatud isikud saaksid liidu õiguskorraga reguleeritavates olukordades ja õigussuhetes nendest juhinduda (vt 3. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Tšehhi Vabariik vs. parlament ja nõukogu, C‑482/17, EU:C:2019:1035, punkt 148 ja seal viidatud kohtupraktika). Nii on see eriti juhul, kui need normid võivad üksikisikutele ja ettevõtjatele kaasa tuua ebasoodsaid tagajärgi (vt selle kohta 30. aprilli 2019. aasta kohtuotsus Itaalia vs. nõukogu (Vahemere mõõkkala püügikvoodid), C‑611/17, EU:C:2019:332, punkt 111).
46
Õigus nõuda õiguspärase ootuse kaitset tuleneb õiguskindluse põhimõttest ja laieneb igale eraõiguslikule isikule, kes on olukorras, kus liidu administratsioon on talle tekitanud põhjendatud lootusi. Selliseid lootusi tekitada võivaks kinnituseks on täpne, tingimusteta ja ühtelangev teave, mis pärineb volitatud ja usaldusväärsetest allikatest. Seevastu ei saa keegi viidata õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumisele, kui administratsioon ei ole talle täpseid kinnitusi andnud. Samuti juhul, kui ettevaatlik ja arukas ettevõtja võib tema huve kahjustada võiva liidu meetme võtmist ette näha, ei saa ta meetme võtmise korral sellele põhimõttele tugineda (vt selle kohta 3. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Tšehhi Vabariik vs. parlament ja nõukogu, C‑482/17, EU:C:2019:1035, punkt 153 ja seal viidatud kohtupraktika).
47
Ettevõtjad ei saa põhjendatult tugineda õiguspärasele ootusele, et jääb püsima olemasolev olukord, mida liidu institutsioonid võivad oma kaalutlusõiguse piires muuta (vt 26. juuni 2012. aasta kohtuotsus Poola vs. komisjon, C‑335/09 P, EU:C:2012:385, punkt 180 ja seal viidatud kohtupraktika).
48
Käesoleval juhul vastab tõele, et 12. juuli 2022. aasta kohtuotsuse Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) punktis 80 tõdes Euroopa Kohus muu hulgas, et vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise ja jõustumise ajaks oli hageja juba teinud suuri investeeringuid muudetud direktiivi 2009/73 artikli 2 punkti 17 tähenduses ühendustoru ehitamisse ning et ühendustoru oli lõppjärgus.
49
Lisaks sedastas Euroopa Kohus 12. juuli 2022. aasta kohtuotsuse Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) punktides 104 ja 160 sisuliselt, et vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise ajal ei saanud hageja suhtes kohaldada ei muudetud artikli 36 kohast vabastust ega artikli 49a kohast erandit. Nimelt rõhutas Euroopa Kohus ühelt poolt, et Nord Stream 2 gaasitorujuhtme jaoks investeeringute tegemine oli vaidlusaluse direktiivi vastuvõtmise ajal juba otsustatud, mis välistab selle torujuhtme puhul muudetud artikli 36 kohase vabastuse andmise, ning teiselt poolt oli sel kuupäeval selge, et nimetatud gaasitorujuhtme ehitust ei saa lõpetada enne 23. maid 2019, mistõttu ei saa võimaldada artikli 49a kohast erandit.
50
Sellega seoses tuleb toonitada, et asjaolu, et hageja suhtes ei saanud vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise ajal kohaldada ei muudetud artikli 36 kohast vabastust ega artikli 49a kohast erandit, nagu nentis Euroopa Kohus 12. juuli 2022. aasta kohtuotsuses Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu (C‑348/20 P, EU:C:2022:548), ei tõenda, et seadusandja eiras õiguskindluse põhimõtet ja sellest tulenevat õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet.
51
Nimelt tuleb õiguskindluse põhimõtte ja sellest tuleneva põhimõtte järgimist kontrollida lähtuvalt sellest, mida arukas ja informeeritud ettevõtja võis mõistlikult teada õigusliku raamistiku arengust ja tagajärgedest, mida ta pidi sellest oma tegevuse määratlemiseks järeldama. Järgimist tuleb kontrollida ka selle arenguga seotud asjaoludest ja eelkõige pädevate institutsioonide tegevusest lähtudes.
a)
Asjaolu, et hageja suhtes ei saa kohaldada muudetud artiklis 36 ette nähtud vabastust
52
Üldkohtule esitatud asjaolud ei võimalda kontrollida hageja väidet, et ta tegi lõpliku investeerimisotsuse Nord Stream 2 projekti kohta 2015. aasta septembris. Nimelt ei tugine hageja oma väite põhjendamiseks ühelegi lisale. Pealegi viitavad muud toimiku materjalid sellele, et seda otsust ei võetud vastu mitte 2015. aasta septembris, vaid 2016. aastal ning viidi seejärel ellu alates 2017. aasta kevadest.
53
Sõltumata täpsest kuupäevast, mil hageja tegelikult lõpliku investeerimisotsuse tegi, tuleb esiteks tõdeda, et hageja otsustas investeerida olukorras, kus võis ette näha direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamist liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete suhtes, ning teiseks, et ta jätkas investeeringuid pärast seda, kui see võimalus oli realiseerunud.
1) Kontekst, milles hageja otsustas investeerida
54
Hageja otsustas investeerida kontekstis, kus mitu liidu institutsiooni oli selgelt ja pikka aega väljendanud oma tahet kohaldada direktiivis 2009/73 sätestatud kohustusi esiteks liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete suhtes üldiselt ning teiseks konkreetselt Nord Stream 2 gaasitorujuhtme suhtes.
55
Sellega seoses otsustas hageja esiteks investeerida olukorras, kus komisjon, Euroopa Ülemkogu, nõukogu ja parlament olid võtnud arvukalt seisukohti, mille üldine eesmärk oli see, et energia liitu importimisele ning liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele kohaldataks kas kehtiva õiguse alusel või sellise õiguse alusel, mida tuleks muuta, täielikult energia siseturgu reguleerivaid õigusnorme.
56
Nimelt oli direktiivi 2009/73 põhjenduses 22 juba selgitatud, et energiavarustuse kindlus on avaliku julgeoleku oluline osa, ning järeldatud, et kolmandatest riikidest pärit isikutel tuleks lubada omada kontrolli ülekandesüsteemi või ülekandesüsteemi halduri üle üksnes siis, kui nad täidavad liidus kohaldatavaid tegeliku eristamise nõudeid. Samas põhjenduses kutsuti ka komisjoni üles vajaduse korral esitama liidu energiavarustuse kindlust puudutavaid soovitusi kolmandate riikidega läbirääkimiste pidamiseks asjaomaste lepingute üle.
57
Juba 2010. aastal teatas komisjon vastuseks Venemaa energeetikaministri küsimustele sisuliselt, et liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete suhtes kehtivad direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused liikmesriigi territooriumil, v.a juhul, kui õiguslikku raamistikku muudetakse rahvusvahelise lepinguga.
58
Seejärel selgitasid parlament ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta otsuse nr 994/2012/EL liikmesriikide ja kolmandate riikide valitsuste vahelisi energiakokkuleppeid käsitleva teabevahetuse mehhanismi loomise kohta (ELT 2012, L 299, lk 13) põhjenduses 3, et energia siseturu nõuetekohaseks toimimiseks on vaja, et liitu imporditud energia suhtes kehtiksid täielikult energia siseturu aluseks olevad eeskirjad.
59
Komisjoni esindaja väljendas 2013. aasta detsembris avalikult selle institutsiooni seisukohta, et mitme liikmesriigi ja Venemaa Föderatsiooni valitsuste vahelised kokkulepped South Streami gaasitorujuhtme projekti kohta, mis pidi ühendama Venemaad Itaalia ja Austriaga Musta mere kaudu ning mille jaoks oli alustatud ehitustöid, ei ole kooskõlas direktiivis 2009/73 sätestatud kohustustega.
60
Vastuseks parlamendi küsimusele märkis komisjoni energeetikavolinik 31. märtsil 2014, et komisjon kontrollib riikide reguleerivate asutuste otsuseid, mis olid tehtud South Streami projektiarendajate taotluse kohta saada vabastus direktiivi 2009/73 artikli 36 alusel.
61
Komisjon rõhutas 28. mai 2014. aasta teatises Euroopa Parlamendile ja nõukogule „Euroopa energiajulgeoleku strateegia“ (COM(2014) 330 (final)), et lühiajalises perspektiivis tuleb turgu valitsevate tarnijate uued infrastruktuuri investeeringud allutada kõigile siseturgu ja konkurentsi reguleerivatele eeskirjadele. Täpsemalt tuli komisjoni hinnangul South Streami projekt peatada seniks, kuni on tagatud liidu õigusaktide täielik järgimine, ja seejärel hinnata seda uuesti, võttes arvesse liidu energiajulgeoleku prioriteete.
62
Komisjon märkis 25. veebruari 2015. aasta teatises Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus‑ ja Sotsiaalkomiteele, Regioonide Komiteele ning Euroopa Investeerimispangale „Vastupidava energialiidu ja tulevikku suunatud kliimamuutuste poliitika raamstrateegia“ (COM(2015) 80 (final)), et energiajulgeoleku tagamiseks on oluline, et energia ostmiseks kolmandate riikidega sõlmitud lepingud vastaksid täielikult liidu õigusaktidele.
63
Komisjon väljendas 15. märtsil 2015 ka soovi kohaldada direktiivis 2009/73 sätestatud kohustusi Venemaalt gaasi ülekandva Jamali-Euroopa gaasitorujuhtme Poola lõigu halduri suhtes.
64
Parlament omakorda leidis 15. detsembri 2015. aasta resolutsioonis 2015/2113(INI) Euroopa energialiidu suunas liikumise kohta muu hulgas, et liit sõltub suuresti energiaimpordist Venemaalt, kes on osutunud ebausaldusväärseks partneriks ning kes kasutab oma energiavarusid poliitilise relvana. Ta lisas, et Venemaa ja transiidiriigi Ukraina vaheliste gaasivaidluste tõttu 2006. ja 2009. aastal tekkis mitmes liidu riigis suur nappus. Parlamendi sõnul näitasid need häired, et seni võetud meetmed ei ole olnud piisavad selleks, et teha lõpp sõltuvusele Venemaa gaasist. Seetõttu palus ta komisjonil tagada liidu õiguse järgimine, et vältida siseturu moonutusi.
65
Lõpuks nähtub toimiku materjalidest, et Euroopa Ülemkogu märkis 18. detsembri 2015. aasta järeldustes (EUCO 28/15), et igasugune uus infrastruktuur peaks olema täielikult kooskõlas kolmanda energiapaketi ja muude kohaldatavate liidu õigusaktidega ning energialiidu eesmärkidega.
66
Nii nähtub eespool punktidest 56–65, et aastatel 2009–2015 olid mitu liidu institutsiooni võtnud seisukoha, et energia siseturgu reguleerivaid eeskirju tuleb kohaldada kõikide liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete suhtes.
67
Teiseks väljendasid selles olukorras mitu liikmesriiki, parlament ja komisjon selgelt oma tahet laiendada direktiivis 2009/73 sätestatud kohustusi gaasitorujuhtmele Nord Stream 2, kui nad said teada selle projekti olemasolust.
68
Nimelt nähtub muu hulgas hageja esitatud tõenditest, et 2015. aasta novembris ja seejärel 2016. aasta märtsis saatis mitu liikmesriiki komisjonile kaks kirja, milles nad väljendasid muret hageja gaasitorujuhtme projekti pärast ja palusid komisjonil tegutseda sisuliselt selleks, et kehtestada tulevase gaasitorujuhtme suhtes direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused.
69
Komisjoni energeetikavolinik selgitas 15. detsembril 2015 parlamendi küsimusele vastates, et hageja projekt peaks olema täielikult kooskõlas liidu konkurentsiõigusega. Ta lisas, et liit toetab ainult neid infrastruktuuriprojekte, mis on kooskõlas energialiidu aluspõhimõtetega. Sama komisjoni liige andis 21. jaanuaril 2016 sarnase vastuse ühele teisele parlamendi küsimusele.
70
Parlament võttis 15. detsembril 2015 vastu eespool punktis 64 nimetatud resolutsiooni, millest nähtub sõnaselgelt, et see institutsioon soovis, et Nord Stream 2 gaasitorujuhtme suhtes kohaldataks liidu õigust.
71
Euroopa Parlamendis 6. aprillil 2016 toimunud konverentsil teemal „Nord Stream II – Energy Union at the crossroads“ („Nord Stream 2 – energialiit teelahkmel“) märkis komisjoni asepresident, et nii olulise infrastruktuuriprojekti nagu Nord Stream 2 gaasitorujuhtme ehitamine ei saa toimuda õiguslikus vaakumis ja seda infrastruktuuri ei saa käitada üksnes Venemaa õiguse alusel. Sellega seoses täpsustas ta, et kui Nord Stream 2 gaasitorujuhtme ehitamine lõpetatakse, tuleks seda käitada õigusraamistikus, mis võtab nõuetekohaselt arvesse liidu energiaturu peamisi põhimõtteid.
72
Toimiku muudest materjalidest nähtub, et mitu Euroopa Parlamendi liiget palusid 2017. aasta alguses komisjonil võtta hageja projekti suhtes kiireloomulisi meetmeid. Samal ajal palusid kaks liikmesriiki komisjonil tegutseda enne, kui hagejale antakse load, mida ta oli taotlenud Nord Stream 2 gaasitorujuhtme trassile Läänemeres vastavalt 10. detsembril 1982 Montego Bays alla kirjutatud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni mereõiguse konventsiooni artiklile 79.
73
Eeltoodust tuleneb, et hageja otsustas investeerida olukorras, kus mitmel liikmesriigil, parlamendil ja komisjonil oli pikka aega olnud kindel ja korduvalt väljendatud tahe kohaldada liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete suhtes üldiselt ja konkreetselt Nord Stream 2 gaasitorujuhtme suhtes direktiivis 2009/73 sätestatud kohustusi.
74
Seega ajal, mil hageja – nagu ta ise väidab – tegi otsuse investeerida, ei olnud tal ühtki kinnitust selle kohta, et liidu õigust ei hakata Nord Stream 2 gaasitorujuhtme suhtes kohaldama.
75
Vastupidi, võis ette näha, et liidu institutsioonid kasutavad oma pädevust tagamaks, et liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelised gaasitorujuhtmed üldiselt ja konkreetselt Nord Stream 2 gaasitorujuhe lähevad direktiivi 2009/73 kohaldamisalasse.
2) Investeeringute jätkamine
76
Hageja jätkas investeerimist pärast seda, kui võimalus, et Nord Stream 2 gaasitorujuhtme suhtes hakkavad kehtima direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused, komisjoni esitatud ettepanekute kaudu realiseerus.
77
Nimelt tuletas komisjon 2017. aasta märtsi lõpus meelde, et gaasitorujuhtmega Nord Stream 2 on tekkinud raskused, ning teatas, et ta töötab parajasti nõukogule esitamiseks välja volituste kavandit, et saada luba läbirääkimisteks Venemaa Föderatsiooniga selle gaasitorujuhtme käitamise üle.
78
Nii teatas komisjon 9. juunil 2017 pressiteates avalikult, et ta on taotlenud liikmesriikidelt volitusi läbirääkimiste pidamiseks Venemaa Föderatsiooniga gaasitorujuhtme Nord Stream 2 lepingu üle. Taotlus esitati soovitusena, mille komisjon võttis samal päeval vastu nõukogule esitamiseks ja mille eesmärk oli võtta vastu otsus, millega antakse luba alustada läbirääkimisi rahvusvahelise lepingu üle liidu ja Venemaa Föderatsiooni vahel gaasitorujuhtme Nord Stream 2 käitamise kohta (edaspidi „volituse taotlus“).
79
Nagu nähtub pressiteatest, selgitas komisjon oma volituse taotluses, et Nord Stream 2 projekt ei aita kaasa energialiidu eesmärkide saavutamisele, kuna esiteks võib see hõlbustada Gazpromi positsiooni laienemist liidu peamistel gaasiturgudel ja teiseks seab see kahtluse alla olemasolevad transiiditeed.
80
Sel põhjusel palus komisjon nõukogult volitust läbirääkimiste pidamiseks rahvusvahelise lepingu üle, milles võetakse arvesse energeetikavaldkonna liidu õigusest tulenevaid aluspõhimõtteid ja eelkõige käitamise läbipaistvuse põhimõtet, mittediskrimineerivate tariifide kehtestamist, kolmandatele isikutele mittediskrimineeriva juurdepääsu sobivat taset ning tarnimise ja transpordi lahusust.
81
Komisjoni energeetikavolinik tuletas 2017. aasta augustis parlamendi küsimusele vastates meelde komisjoni tahet mitte kohaldada gaasitorujuhtme Nord Stream 2 suhtes ainult selle lähteriigi õigust, vaid ka liidu õigust.
82
Komisjon võttis direktiivi ettepaneku vastu 8. novembril 2017. Selles ettepanekus oli juba ette nähtud direktiivi 2009/73 kohaldamisala laiendamine sellistele gaasitorujuhtmetele nagu hageja oma ning samuti võimalus saada erand liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete jaoks, mille ehitamine on lõpetatud enne tulevase direktiivi jõustumise kuupäeva. Ettepaneku sisu tehti teatavaks 2017. aasta septembris. Lisaks täpsustas komisjoni esindaja 2017. aasta oktoobris, et tema arvates esitatakse see ettepanek 2017. aasta novembris, see läbib kiirmenetluse (fast-track) ja jõustub hiljemalt 2018. aasta lõpus, kui kavandatud muudatused heaks kiidetakse.
83
Siit järeldub, et volituse taotlemise kuupäeval ja seejärel direktiivi ettepaneku tegemise kuupäeval konkretiseerus võimalus, et hageja suhtes hakkavad kehtima direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused, ning et ta võis eeldada, et need kohustused hakkavad gaasitorujuhtme Nord Stream 2 suhtes kehtima lühiajalises perspektiivis. Seega oli hagejal tema käsutuses olevate andmete põhjal võimalik ette näha, et võetakse liidu meede, mis võib mõjutada tema huve.
84
Hageja ei ole aga tõendanud, et tal oli vaidlustatud direktiivi jõustumise ajal võimatu kohandada oma tegevust, et lõigata kasu muudetud artiklis 36 ette nähtud vabastusest.
85
Esiteks ei väida hageja, et ajal, mil komisjon esitas nõukogule volituse taotluse, ja hiljemalt direktiivi ettepaneku tegemise kuupäeval, püüdis ta katkestada või peatada nende lepingute täitmist, mille ta oli varem sõlminud, või üritas neid uuesti läbi rääkida.
86
Teiseks ei tõenda hageja, et samadel kuupäevadel oli tal võimatu oma projekti katkestada või peatada ning üldisemalt, et tema investeeringud olid muutunud pöördumatuks.
87
Sellega seoses täheldab Üldkohus, et hageja ei ole esitanud torude ostulepinguid, torude massiivse betoonikihiga katmise lepingut ega torude paigaldamise lepingut, mille ta oma selgituste kohaselt on sõlminud vastavalt 6. aprillil 2016, 6. septembril 2016 ja 6. aprillil 2017. Hageja esitatud kaks lisa tõendavad üksnes seda, et [konfidentsiaalne] (
1
).
88
Lisaks, nagu nähtub Bundesnetzagenturi (Saksamaa Liitvabariigi võrguamet) 22. veebruari 2009. aasta otsusest vabastuse andmise taotluse kohta Saksa õigusnormi alusel, millega võeti üle direktiivi 2009/73 artikkel 36 (BK7‑08‑009), ei tõenda torude soetamiseks suure maksumusega lepingu sõlmimine tingimata seda, et kindel investeerimisotsus on tehtud ja lepingu sõlmimise ajal on tehtud pöördumatu investeering, eelkõige põhjusel, et neid torusid võib veel edasi müüa.
89
Seega ei ole hageja tõendanud, et kuupäeval, mil komisjon esitas nõukogule volituse taotluse, ja hiljemalt direktiivi ettepaneku tegemise kuupäeval, olid eespool punktis 87 nimetatud lepingutega seotud investeeringud muutunud pöördumatuks.
90
Gaasiülekande lepingu kohta, mille hageja sõlmis 23. aprillil 2017, tuleb rõhutada, et see leping, mis käsitleb Nord Stream 2 gaasitorujuhtme tulevast käitamist, ei anna mingit teavet hageja tehtud investeeringute ajalise järjestuse ja suuruse kohta. Pealegi sõlmiti see leping kuupäeval, mil komisjon oli juba teatanud, et ta valmistub esitama volituse taotlust (vt eespool punkt 77). Ka ei tõenda hageja täpsete viidetega üksnes selle lepingu väljavõtetele, mille ta esitas hagiavalduse lisas, et tal oli võimatu mõni nädal pärast lepingu allkirjastamist – st pärast seda, kui komisjon oli oma volituse taotluse 9. juunil 2017 tegelikult esitanud – lepingu täitmist katkestada, peatada või seda uuesti läbi rääkida. Lisaks, kuna leping oli sõlmitud Gazprom Export LLCga, st Venemaa õiguse alusel asutatud äriühinguga, kes oli hageja ainuaktsionäri 100% osalusega tütarettevõtja, ei saa välistada võimalust pidada selle lepingu üle uusi läbirääkimisi volituse taotluse esitamise kuupäeval ja direktiivi ettepaneku tegemise kuupäeval.
91
Ka hageja 2017. aasta aprillis ja juunis sõlmitud rahastamiskokkulepped ei anna rohkem teavet tema tehtud investeeringute ajalise järjestuse ja suuruse kohta. Lisaks ei võimalda hageja antud selgitused ja tema esitatud väljavõtted nendest kokkulepetest nõutava täpsusega hinnata kuupäeva, millal need tegelikult jõustusid. Pealegi allkirjastati need kokkulepped ajaliselt pärast seda, kui komisjon oli juba 2017. aasta märtsis teatanud, et ta töötab välja läbirääkimisvolituste kavandit lepingu sõlmimiseks Venemaa Föderatsiooniga, ja mõni nädal või 2017. aasta juuni lepingu puhul mõni päev enne volituse taotluse tegelikku esitamist nõukogule. Lõpuks ja üldisemalt ei tõenda hageja poolt Üldkohtus antud selgitused, et tal ei olnud võimalik neid kokkuleppeid uuesti läbi rääkida volituse taotluse esitamise kuupäeval ja hiljemalt direktiivi ettepaneku tegemise kuupäeval. Ühtlasi tuleb esile tuua, et nende kokkulepetega tagatud finantseeringutest andis poole tema ainuaktsionär PJSC Gazprom.
92
Järelikult ei ole hageja tõendanud, et asjaolu, et tema suhtes ei saanud vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise ajal kohaldada muudetud artiklis 36 ette nähtud vabastust, on õigusnormide ettenägematu muutuse otsene tagajärg ja et tal ei olnud võimalik oma tegevust sellise olukorraga õigel ajal kohandada.
93
Vastupidi, Üldkohtu käsutuses olevad tõendid näitavad, et hageja tegi oma investeeringud ja jätkas neid katkematult hoolimata asjaolust, et ta võis mõistlikult ette näha, et tulevikus hakatakse direktiivis 2009/73 sätestatud kohustusi kohaldama liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele, sealhulgas gaasitorujuhtmele Nord Stream 2.
94
Arvestades vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise konteksti ja eelkõige hageja olukorda enne selle vastuvõtmist, ei kohustanud asjaolu, et hageja suhtes ei saanud direktiivi vastuvõtmise ajal kohaldada muudetud artiklis 36 ette nähtud vabastust, liidu seadusandjat kohandama artikli 49a kohaldamisala vastavalt hageja konkreetsele olukorrale, et järgida õiguskindluse põhimõtet.
b)
Asjaolu, et hageja suhtes ei saa kohaldada artiklis 49a ette nähtud erandit
95
Esiteks tuleb toonitada, et enne vaidlustatud direktiivi jõustumise kuupäeva ehitamise lõpetamise kriteerium, mille järgimine oli artiklis 49a ette nähtud erandi kohaldamise võimaluse eeltingimus, sisaldus juba direktiivi ettepanekus ja hagejal oli võimalik ette näha, et Nord Stream 2 gaasitorujuhtme ehitamine ei ole direktiivi vastuvõtmise ja jõustumise kuupäevaks veel lõpetatud.
96
Sellega seoses nähtub toimiku materjalidest, et direktiivi ettepaneku tegemise kuupäevaks ehk 8. novembriks 2017 ei olnud Nord Stream 2 gaasitorujuhtme ehitamist sõna otseses mõttes, st eelkõige torude paigaldamist Läänemere põhja, veel alustatud.
97
Nimelt sai hageja Saksamaa pädevatelt asutustelt mitmesugused load oma infrastruktuuri paigaldamiseks ja käitamiseks Saksamaa Liitvabariigi territoriaalmeres ja majandusvööndis alles ajavahemikul 2. novembrist 2017 kuni 27. märtsini 2018.
98
Lisaks alustati torude paigaldamise ja gaasiterminali ehitustöid selle liikmesriigi vastutusalasse kuuluvas piirkonnas alles 2018. aasta veebruaris ning need jätkusid Saksamaa territoriaalmeres ja majandusvööndis alles 2018. aasta keskpaigast alates.
99
Peale selle väljastasid Venemaa, Soome ja Rootsi ametiasutused, keda Nord Stream 2 torujuhtme trass puudutas, vajalikud load alles ajavahemikul 5. aprillist kuni 14. augustini 2018.
100
Neil asjaoludel ei olnud vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise kuupäeval ehk 17. aprillil 2019 suurt osa neist kahest torujuhtmest, mis moodustavad Nord Stream 2 gaasitorujuhtme, veel merepõhja paigaldatud, nagu näitavad hageja esitatud arvandmed kilomeetrites. Eelkõige ootas hageja vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise kuupäeval ja selle jõustumise kuupäeval endiselt luba 147 km pikkuse torujuhtme jaoks Taani vastutavatelt ametiasutustelt. Luba anti lõpuks 30. oktoobril 2019 ja see jõustus 28. novembril 2019. Vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise kuupäeval ja selle jõustumise kuupäeval ei olnud seega Taani vetes asuvaid torusid kasutusele võetud. Samadel kuupäevadel ei olnud kõik merepõhja juba paigaldatud torude lõigud vähemalt Saksamaa territoriaalmeres ja majandusvööndis ning Venemaa vetes veel omavahel ühendatud above‑water‑tie‑in‑töömeetodil.
101
Järelikult oli hagejal võimalik ette näha, et kui liidu seadusandja järgib komisjoni ettepanekut lisada erand, mis hõlmab gaasitorujuhtmeid, mille ehitamine on lõpetatud enne vaidlustatud direktiivi jõustumist, ei saaks jõustumise kuupäeval seda erandit tema suhtes kohaldada.
102
Teiseks ei saanud asjaolu, et vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise kuupäeval ei olnud hagejale kohaldatav erand artikli 49a alusel, mitte ainult selle direktiivi põhjal ette näha, vaid see tulenes ka õiguskindluse põhimõtte ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega kooskõlas oleva kriteeriumi kohaldamisest.
103
Nimelt on enne vaidlustatud direktiivi jõustumist ehitamise lõpetamise kriteerium selge, täpne ja objektiivne.
104
Selles osas kajastab see kriteerium põhimõtet, et uut õigusnormi hakatakse kohaldama alates selle õigusakti jõustumisest, milles norm sisaldub. Kuigi õigusnormi ei kohaldata õiguslike olukordade suhtes, mis tekkisid ja kujunesid lõplikult välja varasema seaduse kehtivusajal, kohaldatakse seda siiski varasema õigusnormi ajal tekkinud olukordade tulevikus tekkivate tagajärgede suhtes, samuti uute õiguslike olukordade suhtes. Teisiti on üksnes siis, kui uue õigusnormiga kaasnevad erisätted, mis määravad konkreetselt kindlaks selle ajalise kohaldamise tingimused, kui õigusaktide tagasiulatuva jõu puudumise põhimõttest ei tulene teisiti (vt 22. juuni 2022. aasta kohtuotsus Volvo ja DAF Trucks, C‑267/20, EU:C:2022:494, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
105
Lähenemisviisi, mis seisneb selles, et gaasivaldkonnas võetakse õigusnormi ajalise kohaldamisala piiritlemisel aluseks õigusakti jõustumise kuupäev, järgiti juba Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiivis 2003/55/EÜ maagaasi siseturu ühiseeskirjade kohta ning direktiivi 98/30/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2003, L 176, lk 57; ELT eriväljaanne 12/02, lk 230). Direktiivi 2003/55 artikli 2 punktis 33 oli nimelt „uus infrastruktuur“ määratletud kui infrastruktuur, mille ehitamine ei ole selle direktiivi jõustumise ajaks veel lõpetatud. Uue infrastruktuuri suhtes võis anda vabastuse sama direktiivi artikli 22 alusel, millest on saanud direktiivi 2009/73 artikkel 36.
106
Enne direktiivi jõustumist ehitamise lõpetamise objektiivne kriteerium näitab, et seadusandja võttis arvesse nende gaasitorujuhtmete erilist olukorda, mille ehitamine oli lõpetatud, võimaldades nende gaasitorujuhtmete jaoks taotleda artiklis 49a ette nähtud erandi kohaldamist.
107
Mis puudutab Nord Stream 2 gaasitorujuhtme erilist olukorda, siis nähtub eespool punktist 100, et selle ehitamine oli vaidlustatud direktiivi jõustumise kuupäeval alles käimas ja seega ei olnud hageja olukord selleks kuupäevaks veel lõplikult välja kujunenud eespool punktis 104 viidatud kohtupraktika tähenduses.
108
Lisaks ei saanud hageja mitte ainult ette näha, et ta ei saa vaidlustatud direktiivi jõustumise kuupäeval kasutada artiklis 49a ette nähtud erandit, vaid tal oli ka täiendav tähtaeg Nord Stream 2 gaasitorujuhtme kavandatava käitamiskorra muutmiseks, kuna selle direktiivi ülevõtmise tähtajaks oli määratud hiljemalt 24. veebruar 2020 ehk kümme kuud pärast selle vastuvõtmist.
109
Sellega seoses tuleb lisada, et asjaolu, et hageja suhtes ei saa kohaldada artiklis 49a ette nähtud erandit, ei takista tal käitada Nord Stream 2 gaasitorujuhet majanduslikult vastuvõetaval viisil ja asjaomase investeeringutasuvusega, nagu nähtub eelkõige direktiivi 2009/73 artikli 13 lõike 1 punktist a ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määruse (EÜ) nr 715/2009 maagaasi ülekandevõrkudele juurdepääsu tingimuste kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1775/2005 (ELT 2009, L 211, lk 36) artiklist 13.
110
Järelikult ei ole hageja tõendanud, et seadusandja rikkus õiguskindluse põhimõtet ja sellest tulenevat õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, kui ta nägi artiklis 49a ette, et selle sätte alusel võib teha erandi ainult selliste liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete suhtes, mille ehitamine on lõpetatud enne 23. maid 2019.
111
Kõike eeltoodut arvesse võttes ei saa asjaolu, et hageja suhtes ei saanud vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise ajal kohaldada ei muudetud artikli 36 kohast vabastust ega artikli 49a kohast erandit, tõendada, et seadusandja on rikkunud õiguskindluse põhimõtet ja sellest tulenevat õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet.
112
Kolmas väide tuleb seega tagasi lükata.
3.
Esimene väide, et on rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet
113
Võrdse kohtlemise põhimõte kui liidu õiguse üldpõhimõte nõuab, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, v.a juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud (vt 16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Arcelor Atlantique ja Lorraine jt, C‑127/07, EU:C:2008:728, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
114
Üksteise järel tuleb analüüsida hageja argumente, mis käsitlevad sarnaste olukordade erinevat käsitlemist ja objektiivse põhjenduse puudumist.
a)
Sarnaste olukordade väidetavalt erinev käsitlemine
115
Hageja väidab, et Nord Stream 2 gaasitorujuhe on selgelt sarnases olukorras liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmetega, mis asuvad meres, mille ehitamine on lõpetatud enne vaidlustatud direktiivi jõustumist ja mis kuuluvad artikli 49a kohaldamisalasse.
116
Esiteks on nimelt Nord Stream 2 gaasitorujuhe ja sellised gaastorujuhtmed, mille ehitamine on lõpetatud, kõik „liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelised gaasitorujuhtmed“ muudetud direktiivi 2009/73 artikli 2 punkti 17 tähenduses ja kuuluvad selle direktiivi kohaldamisalasse, kuna tegemist on „ühendustorudega“.
117
Teiseks on Nord Stream 2 gaasitorujuhe ning liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelised gaasitorujuhtmed, mis asuvad meres ja mille ehitamine on lõpetatud, kõik gaasitorujuhtmed, mille suhtes muudetud artiklit 36 ei saa objektiivselt kohaldada ja mille puhul see artikkel ei saa täita oma ülesannet tagada kindlus „enne“ investeeringut. Nord Stream 2 gaasitorujuhtme ning liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete puhul, mis asuvad meres ja mille ehitamine on lõpetatud, on tehtud investeering pöördumatu ja sellest ei saa loobuda samamoodi nagu planeerimisetapis olevate gaasitorujuhtmete puhul. Sellega seoses olid peaaegu kõik investeeringud Nord Stream 2 gaasitorujuhtmesse juba tehtud ja selle gaasitorujuhtme ehitamine oli peaaegu lõpetatud. Nii on Nord Stream 2 gaasitorujuhe ning liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelised gaasitorujuhtmed, mis asuvad meres ja mille ehitamine on lõpetatud, sarnases olukorras artikli 49a eesmärgi seisukohast, milleks on võimaldada tehtud investeering tagasi teenida.
118
Kolmandaks on Nord Stream 2 gaasitorujuhtmesse tehtud investeeringute taga sama liiki pikaajalised gaasiülekandelepingud nagu on selliste gaasitorujuhtmete taga, mis asuvad meres ja mille ehitamine on lõpetatud, ning mis on sõlmitud mitu aastat enne vaidlustatud direktiivi vastuvõtmist.
119
Neljandaks ei võimalda asjaolu, et mõju siseturu toimimisele, konkurentsile ja varustuskindlusele on lihtsam hinnata gaasitorujuhtmete puhul, mille ehitamine on lõpetatud ja mida juba käitatakse, asuda seisukohale, et Nord Stream 2 gaasitorujuhe ei ole sarnane nende torujuhtmetega, mille ehitamine on lõpetatud. Nimelt nõuab muudetud artikkel 36 kavandatud gaasitorujuhtmete puhul samasugust hindamist ja see säte oleks andnud aluse otsustuspraktikale.
120
Viiendaks ja samal põhjusel ei ole võimalik väita, et „lõpliku investeerimisotsuse“ kriteerium on ebatäpne, erinevalt artiklis 49a sisalduvast „ehitamise lõpetamise“ kriteeriumist. Muudetud artikkel 36 eeldab nimelt, et lõplikku investeerimisotsust ei ole tehtud.
121
Parlament ja nõukogu, keda toetavad Eesti Vabariik, Leedu Vabariik, Poola Vabariik ja komisjon, vaidlevad hageja argumentidele vastu.
122
Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine erineva kohtlemise tõttu eeldab, et kõnealused olukorrad sarnanevad kõigi neid iseloomustavate asjaolude poolest. Eri olukordi iseloomustavad asjaolud ja seega olukordade sarnasus tuleb kindlaks teha ning neile tuleb anda hinnang, arvestades eeskätt selle liidu õigusakti eset ja eesmärki, mis kõnealuse vahetegemise sätestab. Arvesse tuleb võtta ka selle valdkonna põhimõtteid ja eesmärke, kuhu asjasse puutuv õigusakt kuulub (vt 16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Arcelor Atlantique ja Lorraine jt, C‑127/07, EU:C:2008:728, punktid 25 ja 26 ning seal viidatud kohtupraktika).
123
Mis puudutab käesoleval juhul selle valdkonna põhimõtteid ja eesmärke, kuhu vaidlustatud direktiiv kuulub, siis näeb ELTL artikli 194 lõige 1 ette, et siseturu rajamise ja toimimise raames ning pidades silmas vajadust säilitada ja parandada keskkonda, on liidu energiapoliitika eesmärk tagada energiaturu toimimine, tagada energiaga varustamise kindlus liidus, edendada energia tõhusat kasutamist ja säästmist ning uute ja taastuvate energiaallikate väljaarendamist ning edendada energiavõrkude sidumist (vt selle kohta 4. mai 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. Austria, C‑346/14, EU:C:2016:322, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika).
124
Vaidlustatud direktiivi kui terviku eesmärk on laiendada direktiivi 2009/73 kohaldamisala liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele.
125
Nagu nähtub vaidlustatud direktiivi põhjendusest 3, on selle direktiivi üldine eesmärk kõrvaldada siseturu väljakujundamise takistused, mis tulenevad sellest, et liidu turueeskirju ei kohaldata liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete suhtes. Selles põhjenduses on täpsustatud, et tehtud muudatuste eesmärk on esiteks tagada, et vähemalt kahte liikmesriiki ühendavatele gaasi ülekandetorudele kohaldatavaid õigusnorme kohaldatakse ka liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasi ülekandetorude suhtes, teiseks tagada õigusraamistiku ühtsus, vältides samas konkurentsi moonutamist ja negatiivset mõju varustuskindlusele, ning kolmandaks suurendada läbipaistvust ja tagada õiguskindlus turuosalistele, eelkõige infrastruktuuri investeerijatele ja võrgukasutajatele kohaldatavate õigusnormide suhtes.
126
Mis puudutab artiklit 49a, siis selle eesmärk on võimaldada liikmesriigil, kelle territooriumil asub selle liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelise sellise gaasitorujuhtme esimene ühenduspunkt, mille ehitamine on lõpetatud enne 23. maid 2019, otsustada teha erand direktiivis 2009/73 sätestatud kohustustest. Erand peab põhinema objektiivsetel põhjustel, näiteks tehtud investeeringu tagasiteenimise võimaldamiseks või varustuskindluse kaalutlustel, tingimusel et erand ei kahjusta konkurentsi, maagaasi siseturu tõhusat toimimist ega gaasi varustuskindlust liidus.
127
Nagu nähtub vaidlustatud direktiivi põhjendusest 4, on artikli 49a eesmärk võtta arvesse asjaolu, et enne selle direktiivi jõustumise kuupäeva puudusid liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete kohta liidu erinormid.
128
Sellega seoses on kõigepealt oluline märkida, et vaidlust ei ole selles, et artikkel 49a viib ühelt poolt gaasitorujuhtmete, mille ehitamine oli lõpetatud enne 23. maid 2019 ja millele võib taotleda erandi tegemist selle sätte alusel, ning teiselt poolt gaasitorujuhtmete, mille ehitamise ei olnud selleks kuupäevaks lõpetatud ja millele sellise erandi tegemist taotleda ei saa, erineva käsitlemiseni.
129
Esiteks tuleb rõhutada, et gaasitorujuhe, mille ehitamine on lõpetatud, on gaasitorujuhe, millel on kõik gaasi ülekandmiseks vajalikud omadused, kuna selle ehitamine on lõpule viidud. Gaasitorujuhtme, mille ehitamine on lõpetatud, saab seega kasutusele võtta ja seda saab käitada. Lisaks kirjeldas komisjon direktiivi ettepaneku seletuskirjas gaasitorujuhtmeid, mille ehitamine on lõpetatud mis on nüüd artiklis 49a ette nähtud erandiga hõlmatud, kui juba kasutusel olevat olemasolevat infrastruktuuri.
130
Võrdluseks tuleb märkida, et gaasitorujuhtmel, mille ehitamine ei ole lõpetatud, ei ole kõiki gaasitorujuhtme omadusi ja seega ei ole see sobiv gaasi ülekandmiseks ega käitamiseks.
131
Teiseks ei ole gaasitorujuhe, mille ehitamine ei olnud 23. maiks 2019 veel lõpetatud, artikli 49a eesmärgi suhtes, milleks on võtta arvesse asjaolu, et enne vaidlustatud direktiivi jõustumist puudusid liidu erinormid liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete kohta, sarnases olukorras gaasitorujuhtmega, mille ehitamine oli selleks kuupäevaks lõpetatud.
132
Nimelt on gaasitorujuhtme puhul, mille ehitamine oli vaidlustatud direktiivi jõustumise kuupäevaks lõpetatud ja mis on kasutusel, kindlasti eelnevalt tehtud investeering, millest ei ole enam võimalik loobuda. Pealegi hakati gaasitorujuhet, mille ehitamine oli selleks kuupäevaks lõpetatud, käitama õigusliku regulatsiooni alusel, mis ei näinud ette sellele olukorrale direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamist ega võimalust saada uute gaasiinfrastruktuuride suhtes kohaldatavat vabastust muudetud artikli 36 alusel.
133
Seevastu võib investeerija kõigepealt gaasitorujuhtmete puhul, mille ehitamine ei ole vaidlustatud direktiivi jõustumise kuupäevaks lõpetatud, olla teinud väiksemaid kulutusi või tal võivad olla suuremad võimalused kohandada oma investeeringut, lõpetada juba võetud lepingulised kohustused, muuta neid kohustusi või müüa edasi vara, mis on juba soetatud tema gaasitorujuhtme ehitamiseks.
134
Seejärel, isegi kui gaasitorujuhe, mille ehitamine ei ole vaidlustatud direktiivi jõustumise kuupäevaks veel lõpetatud, tõi kaasa suuri investeeringuid ja ehitustöid, võis nende investeeringute ja tööde kohta teha otsuseid asjaolusid teades, kontekstis, milles sai ette näha kohaldatavate õigusnormide muutmist sellise muudatuse jõustumise kuupäevast.
135
Käesolevas asjas nähtub eelkõige eespool punktidest 75, 83, 93 ja 101, et hageja otsustas tõepoolest investeerida asjaolusid teades, kontekstis, mis võimaldas tal isegi enne seda, kui komisjon esitas direktiivi ettepaneku, ja hiljemalt sel hetkel mõista, et Nord Stream 2 gaasitorujuhtme suhtes hakkavad kehtima direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused.
136
Lõpuks ja üldisemalt on investeerijal sellise gaasitorujuhtme korral nagu Nord Stream 2, mille ehitamine ei ole vaidlustatud direktiivi jõustumise kuupäevaks lõpetatud, aega kohaneda direktiivis ette nähtud seadusandlike muudatustega. Investeerijal on gaasitorujuhtme korral, mille ehitamine ei ole lõpetatud, seda suuremad võimalused ja rohkem aega kohanemiseks direktiiviga tehtud seadusandlike muudatuse tagajärgedega, et ühelt poolt on seda investeerijat mitu kuud enne asjaomase seadusandliku akti vastuvõtmist teavitatud kavandatavate seadusandlike muudatuste esemest ja eesmärgist ning teiselt poolt on liikmesriikidel tähtaeg selliste muudatuste ülevõtmiseks riigisisesesse õigusesse.
137
Kolmandaks, arvestades nii artikli 49a eset kui ka vaidlustatud direktiivi eset ja eesmärke ning liidu energiapoliitika põhimõtteid ja eesmärke, erineb sellise gaasitorujuhtme olukord, mille ehitamine on direktiivi jõustumise kuupäevaks lõpetatud, sellise gaasitorujuhtme olukorrast, mille ehitamine ei ole selleks kuupäevaks lõpetatud.
138
Nimelt, kui tegemist on gaasitorujuhtmega, mille ehitamine on juba lõpetatud, saab selle mõju siseturu toimimisele, eelkõige mõju konkurentsile ja varustuskindlusele, hinnata tagantjärele. Järelhindamine viiakse läbi gaasitorujuhtme käitamisel saadud kogemuste ja käitamise käigus saadud empiiriliste andmete põhjal. Seega kui tegemist on gaasitorujuhtmega, mille ehitamine on juba lõpetatud, on selle mõju siseturule lihtsam hinnata ja seda saab seega kiiresti korraldada lihtsas menetluses, mille eest vastutavad üksnes pädevad liikmesriigid.
139
Lisaks tekib direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamisel gaasitorujuhtmete suhtes, mille ehitamine on vaidlustatud direktiivi jõustumise kuupäevaks lõpetatud ja mida juba käitatakse, oht, et häiritakse tarnevõimsust ja ‑voogu ning seega kahjustatakse konkurentsi ja varustuskindlust. Selle ohu tõttu on põhjendatud ka nende olukorra kiire kontrollimine artiklis 49a sätestatud tingimuste alusel.
140
Seevastu niisuguse gaasitorujuhtme puhul nagu Nord Stream 2, mille ehitamine ei ole vaidlustatud direktiivi jõustumise kuupäevaks lõpetatud, saab mõju siseturule ja varustuskindlusele hinnata üksnes tulevikku suunatult ja oletustele tuginedes. Seega, kuigi selline hindamine on tegelikult võimalik, nõuab see põhjalikumaid ja keerukamaid hinnanguid tulevase gaasitorujuhtme käitamise mõju kohta vaidlustatud direktiivi kui terviku ja liidu energiapoliitika eesmärkide saavutamisele.
141
Lisaks, kuna sellise gaasitorujuhtmega – nagu hageja gaasitorujuhe –, mille ehitamine ei ole lõpetatud, ei ole võimalik gaasi üle kanda ja seda ei saa käitada, ei tekita vaidlustatud direktiivi kohaldamine niisuguse gaasitorujuhtmete kategooria suhtes ohtu, et tarnevoogu häiritakse või tarned isegi katkestatakse.
142
Eeltoodut arvestades tuleb tõdeda, et ühelt poolt gaasitorujuhtmed, mille ehitamine on 23. maiks 2019 lõpetatud, ja teiselt poolt gaasitorujuhtmed, mille ehitamine ei ole selleks kuupäevaks lõpetatud, eelkõige ehitamisel olevad gaasitorujuhtmed nagu Nord Stream 2, ei ole sarnases olukorras, arvestades kõiki neid iseloomustavaid tegureid.
143
Seega viib artikkel 49a erinevate olukordade erineva käsitlemiseni ja eelkõige käsitletakse Nord Stream 2 gaasitorujuhet erinevalt gaasitorujuhtmetest, mille ehitamine on lõpetatud, kuna see gaasitorujuhe oli vaidlustatud direktiivi jõustumise kuupäeval teistsuguses olukorras.
144
Isegi kui eeldada, et artikkel 49a viib sarnaste olukordade erineva käsitlemiseni põhjusel, et hageja oli juba teinud suuri investeeringuid Nord Stream 2 gaasitorujuhtme ehitamisse, oleks see erinev kohtlemine ja sellest tulenev ebasoodne olukord igal juhul põhjendatud (vt allpool punkt 145 jj).
b)
Sarnaste olukordade erineva käsitlemise võimalik põhjendatus
145
Hageja väidab, et Nord Stream 2 gaasitorujuhtme erinev käsitlemine ei ole objektiivselt põhjendatud.
146
Asjaolu, et Nord Stream 2 gaasitorujuhtme ehitamine ei olnud lõpetatud enne 23. maid 2019, ei saa tema sõnul olla objektiivne põhjendus selle gaasitorujuhtme erinevaks käsitlemiseks. Selline põhjendus oleks vastuolus artikli 49a konkreetse eesmärgiga. See eesmärk puudutab juba võetud investeerimisriske ja seisneb muudetud artikli 36 täiendamises, mida kohaldatakse veel võtmata investeerimisriskide suhtes. Artikli 49a ajalise kohaldamisala piiramine infrastruktuuriga, „mille ehitamine on lõpetatud enne 23. maid 2019“, tekitaks ajalise vaakumi seoses muudetud artikli 36 kohaldamisalaga.
147
Hageja väidab, et tal olid samasugused õiguspärased ootused nagu juba kasutuses olevate gaasitorujuhtmete käitajatel, kuna ta oli juba teinud märkimisväärseid investeeringuid enne vaidlustatud direktiivi jõustumist, st enne 23. maid 2019. Nagu need käitajad, võttis ka tema vastu projekti elluviimise otsuse, tegi pöördumatuid investeeringuid ja sõlmis enamiku siduvatest lepingulistest kokkulepetest õigusliku olukorra põhjal, mis valitses enne direktiivi jõustumist.
148
Pealegi ei ole „ehitamise lõpetamise“ kriteerium objektiivne kriteerium. Ei ole selge, miks oli vaja kehtestada nii varajane tähtpäev selleks, et infrastruktuur, mille ehitamine on lõpetatud, ei satuks õiguskindlusetuse olukorda. Seadusandja oleks võinud kehtestada pikema tähtaja, ilma et see mõjutaks sellise infrastruktuuri olukorda, mille ehitamine on lõpetatud. Hageja rõhutab, et seadusandliku menetluse käigus tehti ettepanek kohaldada artiklit 49a gaasitorujuhtmete suhtes, mille ehitustööd olid alanud enne vaidlustatud direktiivi jõustumist, alternatiivina lõpuks valitud võimalusele.
149
Parlament ja nõukogu, keda toetavad Poola Vabariik ja komisjon, vaidlevad hageja argumentidele vastu.
150
Tuleb märkida, et erinev kohtlemine on põhjendatud, kui see põhineb objektiivsel ja mõistlikul kriteeriumil, st kui see on kooskõlas õiguspärase eesmärgiga, mida asjasse puutuvate õigusnormidega saavutada soovitakse, ja kui erinevus on proportsionaalne selle kohtlemisega taotletud eesmärgi suhtes (16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Arcelor Atlantique ja Lorraine jt, C‑127/07, EU:C:2008:728, punkt 47).
151
Sissejuhatuseks tuleb rõhutada, et vastupidi hageja väidetule ei puuduta artikli 49a konkreetne eesmärk üksnes investeerimisriske. Artiklil 49a on nimelt laiem eesmärk, milleks on võtta arvesse asjaolu, et enne vaidlustatud direktiivi jõustumist puudusid liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete suhtes kohaldatavad eeskirjad. Seetõttu peab selle sätte kohaselt seal ette nähtud erand põhinema objektiivsetel alustel, näiteks tehtud investeeringu tagasiteenimise võimaldamine või varustuskindlusega seotud põhjused.
152
Käesoleval juhul tuleb esiteks tõdeda, et enne vaidlustatud direktiivi jõustumist ehitamise lõpetamise kriteerium on objektiivne kriteerium, mis kajastab liidu õigusakti ajalist kohaldamist reguleerivaid põhimõtteid (vt eespool punkt 104). Lisaks on see kriteerium tihedalt seotud artikli 49a eesmärgiga, milleks on võtta arvesse asjaolu, et enne vaidlustatud direktiivi jõustumist puudusid liidu erinormid liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete kohta. Seda kriteeriumi oli pealegi juba kohaldatud direktiivi 2003/55 artikli 2 punktis 33, et määratleda „uus infrastruktuur“ (vt eespool punkt 105).
153
Enne vaidlustatud direktiivi jõustumist ehitamise lõpetamise kriteerium on seega objektiivne ja mõistlik kriteerium.
154
Teiseks on võimalik erinev kohtlemine, mis tuleneb enne 23. maid 2019 ehitamise lõpetamise kriteeriumi kohaldamisest, sobiv saavutamaks eesmärki võtta arvesse asjaolu, et enne vaidlustatud direktiivi jõustumise kuupäeva puudusid õigusnormid liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete kohta.
155
Ühelt poolt võimaldab see gaasitorujuhtmete omanikel hõlpsasti hinnata, kas nende gaasitorujuhe kuulub artiklis 49a ette nähtud erandi kohaldamisalasse.
156
Teiselt poolt võivad liikmesriigid seda kriteeriumi hõlpsasti rakendada, et kiiresti hinnata, kas eranditaotlus on tõepoolest esitatud seoses gaasitorujuhtmega, mis kuulub või ei kuulu artikli 49a kohaldamisalasse. Teisisõnu võimaldab see kriteerium hõlpsasti kindlaks teha gaasitorujuhtmed, mille puhul võib olla vajalik paindlikkus, arvestades ühest küljest õiguskindluse ja omaniku õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet ning teisest küljest tarnehäirete ohtu, mille võib kaasa tuua direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamine juba kasutuses olevatele gaasitorujuhtmetele.
157
Kolmandaks ei lähe võimalik erinev kohtlemine, mis tuleneb enne 23. maid 2019 ehitamise lõpetamise kriteeriumi kohaldamisest, kaugemale sellest, mis on vajalik artikliga 49a taotletava eesmärgi saavutamiseks.
158
Nimelt tuleb tagasi lükata hageja argument, et artikli 49a eesmärki oli võimalik saavutada nii, et selles sättes ette nähtud erand tehakse gaasitorujuhtmete suhtes, mille ehitustööd olid alanud enne 23. maid 2019 või mille kohta oli enne seda kuupäeva juba tehtud lõplik investeerimisotsus.
159
Sellega seoses on tõsi, et hageja mainitud kriteeriumid oleks võimaldanud taotleda erandit artikli 49a alusel ka gaasitorujuhtmetele, mille ehitamine oli lõpetatud enne 23. maid 2019.
160
Sellegipoolest ei olnud need kriteeriumid kõigepealt samal täpsuse tasemel, kuna mõisted „tööde alustamine“ ja „lõplik investeerimisotsus“ võisid anda alust keeruliseks tõlgendamiseks, et hinnata, kas gaasitorujuhe kuulub või ei kuulu artiklis 49a ette nähtud erandi kohaldamisalasse.
161
Seejärel viisid need kriteeriumid selleni, et artiklis 49a ette nähtud erandi kohaldamisalasse arvati gaasitorujuhtmed, mida ei olnud veel käitatud. Liikmesriigid ei oleks seega saanud artiklis 49a ette nähtud tingimuste täitmist hõlpsasti hinnata, hoolimata asjaolust, et selle sättega kehtestatud menetlus oli just nimelt mõeldud lihtsa menetlusena, mida liikmesriigid pidid kiiresti rakendama ja milleks ei pidanud tegema tulevikku suunatud ja keerukaid analüüse.
162
Lõpuks, erinevalt enne 23. maid 2019 ehitamise lõpetamise kriteeriumist laiendasid hageja mainitud kriteeriumid artikli 49a kohaldamisala sellistele gaasitorujuhtmetele nagu Nord Stream 2, mille jaoks tehti investeeringuid ja alustati ehitustöid ajal, mil oli ette näha, et direktiivi 2009/73 kohaldamisala laiendatakse liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele.
163
Mis puudutab piiranguid, mis seoses gaasitorujuhtmetega, mille ehitamine ei ole lõpetatud, kehtivad investeerijatele üldiselt ja täpsemalt hagejale, siis on oluline rõhutada, et direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamine ei takista liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistesse gaasitorujuhtmetesse investeerijatel käitada oma gaasitorujuhet majanduslikult vastuvõetaval viisil ja asjaomase investeeringutasuvusega (vt eespool punkt 109).
164
Seda hinnangut kinnitavad ka arvukad näited, mida komisjon mainib seoses liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmetega, mille suhtes kehtisid mõnikord juba mitu aastat enne vaidlustatud direktiivi jõustumist direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused.
165
Seega on selle olulise eesmärgiga, mis seisneb liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele, mille ehitamine on lõpetatud enne 23. maid 2019, kohaldatavate õigusnormide puudumise arvessevõtmises, mida võis ette näha, põhjendatud piirangud, mis kehtivad sellistele investeerijatele nagu hageja seoses gaasitorujuhtmetega, mille ehitamine ei olnud selleks kuupäevaks veel lõpetatud.
166
Ülejäänud osas, nagu nähtub sisuliselt allpool punktidest 261–263, ei ole hageja tõendanud, et piirangud, mis kehtivad talle tulenevalt direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamisest Nord Stream 2 gaasitorujuhtme suhtes, on vaidlustatud direktiiviga taotletavate eesmärkide seisukohast ilmselgelt sobimatud.
167
Eeltoodut arvestades ei ole hageja tõendanud, et valik, mille seadusandja tegi artiklis 49a ja mis seisneb selles, et selles sättes ette nähtud erandi kohaldamisala määratletakse enne 23. maid 2019 ehitamise lõpetamise kriteeriumi abil, oleks ilmselgelt sobimatu ja et võimalik erinev kohtlemine oleks põhjendamatu.
168
Seega tuleb esimene väide tagasi lükata.
4.
Teine väide, et on rikutud proportsionaalsuse põhimõtet
169
Esimesena väidab hageja hagiavalduses, et direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamisala laiendamine liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele, mis asuvad meres, ei ole proportsionaalne vaidlustatud direktiiviga või direktiiviga 2009/73 taotletavate eesmärkidega.
170
Hageja rõhutab samuti, et kui direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamine liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele kujutab endast lahendust tõelisele probleemile, tuleks neid kohustusi kohaldada ühtemoodi kõikidele gaasitorujuhtmetele liikmesriigi ja kolmanda riigi vahel. Hageja väidab aga, et direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused on kohaldatavad ainult osale kolmandate riikide impordivõimsusest, nimelt Nord Stream 2 gaasitorujuhtme ülekandevõimsusele, mitte kõikide gaasitorujuhtmete ülekandevõimsusele liikmesriigi ja kolmanda riigi vahel.
171
Teisena väidab hageja repliigis esiteks, et ei ole tõendatud, et see, et ühe kolmandast riigist tuleva gaasitorujuhtme, nimelt Nord Stream 2 gaasitorujuhtme lühikesele lõigule, kohaldatakse direktiivis 2009/73 sätestatud kohustusi, on vaidlustatud direktiiviga taotletavate eesmärkide saavutamiseks vajalik.
172
Teiseks rõhutab hageja, et direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused on kohaldatavad ainult osale kolmandate riikide impordivõimsusest, nimelt Nord Stream 2 gaasitorujuhtme ülekandevõimsusele, mitte kõikide liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete ülekandevõimsusele. On aga raske mõista, kuidas nende kohustuste kohaldamisega nii väikesele osale gaasi imporditorujuhtmete koguvõimsusest võiks saavutada vaidlustatud direktiivi eesmärke.
173
Kolmandaks väidab hageja, et varustuskindluse tagamise eesmärgi kvantitatiivseid ja kvalitatiivseid aspekte oli võimalik tagada isegi siis, kui Nord Stream 2 gaasitorujuhe oleks võetud artikli 49a kohaldamisalasse. Nimelt näitavad vastavalt muudetud artiklis 36 ja artiklis 49a ette nähtud vabastus ja erand, mida antakse eelkõige varustuskindlusega seotud tingimuse alusel, et see kindlus ei ole tagatud üksnes direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamisega.
174
Kolmandana väidab hageja, et isegi kui võiks asuda seisukohale, et vaidlustatud direktiiv annab siseturu jaoks marginaalse eelise, mis ei vasta tõele, on see eelis väiksem kui väga suured ebamugavused, mida see direktiiv põhjustab liidule, liikmesriikidele ja sellistele omanikele nagu hageja, kellele kuuluvad liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelised meres asuvad gaasitorujuhtmed.
175
Hageja täpsustab, et direktiivi majanduslikud tagajärjed tema olukorrale on olulised ja ebamõistlikud, kuna direktiiv ei võimalda tal enne direktiivi vastuvõtmist tehtud investeeringuid tagasi teenida. Ta ei suudaks seaduslikult täita Gazpromiga sõlmitud gaasiülekande lepingu põhitingimusi ja tema finantsseisundile mõjub see väga halvasti.
176
Parlament ja nõukogu, keda toetavad Eesti Vabariik, Leedu Vabariik, Poola Vabariik ja komisjon, vaidlevad hageja argumentidele vastu.
177
Proportsionaalsuse põhimõte nõuab, et liidu institutsioonide aktid oleksid asjaomaste õigusnormide õiguspäraste eesmärkide saavutamiseks sobivad ega läheks kaugemale sellest, mis on nende saavutamiseks vajalik (vt selle kohta 12. juuli 2012. aasta kohtuotsus Association Kokopelli, C‑59/11, EU:C:2012:447, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
178
Sissejuhatuseks on oluline rõhutada, et nagu märgib hageja, on vaidlustatud direktiivis ette nähtud üldine eesmärk tõepoolest tagada siseturu toimimine.
179
Vaidlustatud direktiivi põhjenduses 3 on siiski mainitud täpsemaid eesmärke, mis ei piirdu konkurentsi moonutamise ja negatiivse mõju vältimisega varustuskindlusele, vaid nendega soovitakse ka esiteks tagada, et vähemalt kahte liikmesriiki ühendavatele gaasitorujuhtmetele kohaldatavaid õigusnorme kohaldatakse ka liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete suhtes, ja üldisemalt tagada ühtne õigusraamistik, ning teiseks tagada turuosalistele õiguskindlus.
180
Vaidlustatud direktiiviga taotletav üldine eesmärk ja täpsemad eesmärgid on ilmselgelt legitiimsed eesmärgid. Lisaks on ELTL artiklis 194 viidatud siseturu rajamisele ja toimimisele ning selles sättes on mainitud eesmärke tagada energiaturu toimimine ja varustuskindlus liidus.
181
Nendest kaalutlustest lähtudes tuleb hinnata, kas vaidlustatud direktiiv on sobiv sellega taotletavate eesmärkide saavutamiseks ega lähe kaugemale sellest, mis on nende saavutamiseks vajalik, arvestades, et Nord Stream 2 gaasitorujuhe on ainus liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheline gaasitorujuhe, mille suhtes ei saa kohaldada muudetud artiklis 36 ette nähtud vabastust ega artiklis 49a ette nähtud erandit.
a)
Vaidlustatud direktiivi sobivus taotletavate eesmärkide saavutamiseks, arvestades, et hagejale ei saa anda vabastust ega teha erandit
182
Esiteks tuleb analüüsida vaidlustatud direktiivi sobivust õiguskindluse ja ühtse õigusliku raamistiku eesmärkide saavutamiseks ning teiseks seda, kas see direktiiv on sobiv vältimaks konkurentsi moonutamist ja negatiivset mõju varustuskindlusele.
1) Vaidlustatud direktiivi sobivus õiguskindluse ja ühtse õigusliku raamistiku eesmärkide saavutamiseks
183
Esimesena tuleb märkida, et vaidlustatud direktiiv on sobiv sellega taotletava õiguskindluse eesmärgi saavutamiseks.
184
Nimelt selgitas komisjon direktiivi ettepaneku seletuskirjas, et liidu õiguses ei ole sõnaselgelt määratletud õiguslikku raamistikku liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete jaoks.
185
Sellega seoses tagab vaidlustatud direktiiviga mõiste „ühendustoru“ laiendamine kolmandatesse riikidesse viivatele ja sealt tulevatele gaasitorujuhtmetele, mis on läbi viidud direktiivi 2009/73 artikli 2 punktis 17 sisalduva mõiste „ühendustoru“ muutmisega, direktiivi esemelise kohaldamisala selge piiritlemise ja täpsustab selle territoriaalset kohaldamisala.
186
Ühest küljest laiendab vaidlustatud direktiiv direktiivi 2009/73 kohaldamisala kõikidele liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele, sealhulgas Nord Stream 2 gaasitorujuhtmetele, st olemasolevatele või tulevastele gaasitorujuhtmetele maismaal ja meres.
187
Teisest küljest on vaidlustatud direktiivi põhjenduses 9 täpsustatud, et gaasi avamere ülekandetorude suhtes tuleks direktiivi 2009/73 kohaldada selle liikmesriigi territoriaalmeres, kus asub liikmesriikide võrgu esimene ühenduspunkt.
188
Seega näeb vaidlustatud direktiiv muu hulgas ette, et direktiivis 2009/73 sätestatud kohustusi kohaldatakse liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelise gaasitorujuhtme lõigu suhtes, mis asub meres ja kulgeb läbi liikmesriigi territoriaalvete, nagu Nord Stream 2 gaasitorujuhtme läbi Saksamaa territoriaalvete kulgev lõik. Seega väldib vaidlustatud direktiiv selles osas õiguslikku vaakumit.
189
Teisena tagab direktiivi 2009/73 kohaldamisala laiendamine kõikidele liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele, nagu Nord Stream 2 gaasitorujuhe, samuti ühtse õigusraamistiku liidus.
190
Esiteks, nagu komisjon direktiivi ettepaneku seletuskirjas sisuliselt juba selgitas, tagab direktiivi 2009/73 kohaldamisala laiendamine liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele, et nende gaasitorujuhtmete käitajate suhtes kohaldatakse sama õiguslikku regulatsiooni kui teistele turuosalistele, kelle suhtes on direktiiv 2009/73 juba täielikult kohaldatav ja kelleks on eri liikmesriike ühendavate gaasitorujuhtmete käitajad või liikmesriikide ülekandesüsteemi haldurid.
191
Teiseks, nagu selgitas ka komisjon direktiivi ettepaneku seletuskirjas, kajastuvad direktiiviga 2009/73 kehtestatud õigusliku raamistiku aluspõhimõtted ühest küljest paljudes rahvusvahelistes lepingutes, mis on sõlmitud liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel või liidu ja kolmandate riikide vahel, ning neid kohaldatakse süstemaatiliselt liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele maismaa gaasitorujuhtmetele.
192
Direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamine kõigile liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele aitab seega tagada kohaldatava õiguse ühtsust, hõlmates ühelt poolt liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelisi gaasitorujuhtmeid, mille suhtes need kohustused juba kehtisid muude õigusaktide, näiteks rahvusvaheliste lepingute alusel, ning teiselt poolt liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelisi gaasitorujuhtmeid, mille suhtes neid kohustusi ei kohaldatud, nagu Nord Stream 2 gaasitorujuhe.
193
Teisest küljest, nagu komisjon seoses subsidiaarsuse põhimõtte järgimisega direktiivi ettepaneku seletuskirjas sisuliselt selgitas, tagab direktiivi 2009/73 kohaldamisala laiendamine kõikidele liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste ühetaolise kohaldamise ja väldib riigisisestel meetmetel põhinevat killustatud lähenemisviisi. Eeskätt välditakse selle laiendamisega olukorda, kus mitut liikmesriiki läbiva ühendustoru kohta kehtivad erinevad riigisisesed regulatsioonid, ning ühtlasi võimaldatakse komisjonil teostada teatavat kontrolli kehtivate õigusnormide järgimise üle.
194
Seega on vaidlustatud direktiiv sellega peamiselt taotletava õiguskindluse ja ühtse õigusliku raamistiku eesmärkide saavutamiseks sobiv seetõttu, et see laiendab direktiivi 2009/73 kohaldamisala ja seega kohustusi, mis on sätestatud viimati nimetatud direktiivis.
195
Selles osas ei mõjuta asjaolu, et hageja on ainus, kellel ei ole võimalik saada vabastust muudetud artikli 36 alusel ega erandit artikli 49a alusel, vaidlustatud direktiivi sobivust sellega taotletavate eesmärkide saavutamiseks direktiivi 2009/73 kohaldamisala laiendamise teel.
2) Vaidlustatud direktiivi sobivus selleks, et vältida konkurentsi moonutamist ja negatiivset mõju varustuskindlusele
196
Sissejuhatuseks olgu märgitud, et seoses konkurentsi ja varustuskindluse probleemidega, millega põhistati direktiivi ettepanekut, selgitas komisjon ettepaneku seletuskirjas muu hulgas, et liit sõltub suuresti kolmandatest riikidest imporditavast gaasist ning et liidu ja gaasitarbijate huvides on see, et läbipaistvus ja konkurentsivõime oleksid nõutavad ka nendest riikidest tulevate gaasitorujuhtmete puhul.
197
Komisjon põhjendas direktiivi ettepanekut subsidiaarsuse põhimõtte seisukohast ka sellega, et liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete ülekandevõimsus on enamikul juhtudel nii suur, et see võib mõjutada gaasi siseturgu ja varustuskindlust mitmes liikmesriigis.
198
Direktiivi ettepanekule lisatud töödokumendis täpsustas komisjon, et 2016. aastal kattis import 70,4% liidu gaasinõudlusest ja 87% sellest imporditi gaasitorujuhtmete kaudu.
199
Selles kontekstis tuleb esimesena rõhutada, et olenemata sellest, kui pikk on liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelise gaasitorujuhtme lõik või torujuhe, mille suhtes kehtivad direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused, on nende kohustuste kohaldamine liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele tervikuna ning konkreetselt Nord Stream 2 gaasitorujuhtmele sobiv selleks, et saavutada maagaasi siseturu väljakujundamise eesmärk, vältides konkurentsi moonutamist ja negatiivset mõju varustuskindlusele.
200
Nimelt näeb direktiiv 2009/73 eelkõige ette esiteks ülekandesüsteemi ja ülekandesüsteemi halduri eraldamise kohustuse (unbundling), teiseks kolmandate isikute võrgule juurdepääsu kohustuse ning kolmandaks muud kohustused, mis puudutavad eelkõige tariifidega seotud ja muud läbipaistvust.
201
Esiteks on Euroopa Kohus direktiivi 2009/73 artiklis 9 ette nähtud eraldamise kohustust käsitledes juba sisuliselt järeldanud, et olukorras, kus ettevõtja poolt väljaspool liitu toodetud maagaas transporditakse liitu samale ettevõtjale kuuluva ülekandevõrgu kaudu, ilmneb selgelt diskrimineeriva tegevuse oht selle võrgu käitamisel (vt selle kohta 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (direktiivide 2009/72 ja 2009/73 ülevõtmine), C‑718/18, EU:C:2021:662, punkt 37).
202
Sellega seoses nähtub direktiivi 2009/73 põhjendustest 6, 8 ja 22 sisuliselt, et eraldamise kohustus ühelt poolt väldib seda, et turgu valitsevad gaasitarnijad kontrollivad ülekandeinfrastruktuuri ja soodustavad seega oma tarnetegevust, ning teiselt poolt on see kohustus tõhus ja kindel viis lahendada huvide konflikt ja tagada varustuskindlus.
203
Eraldamise kohustuse sobivust vaidlustatud direktiiviga taotletavate eesmärkide saavutamiseks kinnitab veelgi asjaolu, et eraldamise kohustuse täitmist tuleb kontrollida direktiivi 2009/73 artiklis 10 ette nähtud ülekandesüsteemi halduri sertifitseerimismenetluses. Sertifitseerimine on liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelise gaasitorujuhtme omaniku jaoks eeltingimus, et ta saaks teha tehinguid gaasi ülekandmiseks liitu.
204
Direktiivi 2009/73 artikli 11 kohaselt võetakse liikmesriigi pädeva reguleeriva asutuse poolt sertifitseerimismenetluse raames läbi viidaval hindamisel arvesse ka seda, kas asjaomane gaasitorujuhe võib seada ohtu liidu varustuskindluse.
205
Direktiivi 2009/73 artiklite 10 ja 11 koostoimes kohaldamisel võib sertifitseerimismenetluse vajaduse korral uuendada, kui rikutakse eraldamise kohustusi või seatakse ohtu varustuskindlus.
206
Teiseks, mis puudutab artiklis 32 ette nähtud kolmandatele isikutele juurdepääsu võimaldamise kohustust, siis vastab tõele, et liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistel gaasitorujuhtmetel ja konkreetselt Nord Stream 2 gaasitorujuhtmel ei ole tingimata ühenduspunkti ja kolmanda isiku juurdepääsutaotlus võib olla üksnes teoreetiline.
207
Direktiivi 2009/73 artiklis 32 ette nähtud kolmandatele isikutele juurdepääsu võimaldamise kohustus hõlmab siiski olemasolevaid ja tulevasi juurdepääsutaotlusi ning sellel on kaks külge: kohustus võimaldada gaasitorujuhtmega füüsilist ühendamist ja kohustus võimaldada õiglastel tingimustel kasutada ülekandevõimsusi.
208
Sellest järeldub, et kolmandatel isikutel on õigus taotleda ühendamist või liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete ülekandevõimsuse kasutamist osas, mis puudutab nende gaasitorujuhtmete liidu õiguse territoriaalsesse kohaldamisalasse jäävat lõiku. Direktiivi 2009/73 artikli 41 lõigetest 6, 8 ja 10 nähtub, et kolmandate isikute ühendamise või juurdepääsu tingimused on objektiivsed, mittediskrimineerivad ja põhinevad proportsionaalsetel tariifidel ning pädev reguleeriv asutus on need heaks kiitnud.
209
Kolmandaks, nagu märkis komisjon direktiivi ettepanekule lisatud töödokumendis, muudab direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste laiendamine liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele nende gaasitorujuhtmete suhtes kohaldatavaks selles direktiivis ette nähtud tariifidega seotud ja muud läbipaistvuse nõuded. Need läbipaistvusnõuded tulenevad eelkõige nimetatud direktiivi artikli 41 lõike 1 punktist a ja lõikest 7 või sama direktiivi artikli 16 lõike 3 üldisematest sätetest.
210
Sellega seoses selgitas komisjon direktiivi ettepanekule lisatud töödokumendis muu hulgas, et läbipaistvuse puudumine liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete käitamisel võib olla varustuskindluse seisukohalt riskitegur. Ta järeldas sellest, et oluline on tagada, et teave olulise infrastruktuuri käitamise ja hooldamise kohta tehakse turul kättesaadavaks ning et asjaomased riigisisesed ja liidu ametiasutused saavad seda kasutada.
211
Eeltoodust tuleneb, et direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused puudutavad gaasitorujuhtmete käitamist, ülekandevõimsust või tariifidega seotud või muud läbipaistvust käitamisel. Arvestades nende kohustuste eesmärki, ei mõjuta asjaolu, et neid kohaldatakse üksnes liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelise gaasitorujuhtme ühe lõigu suhtes, kuidagi nende kohustuste sobivust selleks, et vältida konkurentsi moonutamist ja negatiivset mõju varustuskindlusele ning seega saavutada vaidlustatud direktiiviga taotletavaid eesmärke, nagu parlament, nõukogu ja komisjon selgitasid vastuseks menetlust korraldavatele meetmetele.
212
Teisena ei saa hageja viidatud asjaolu, et vaidlustatud direktiiv on kohaldatav ainult osale kolmandate riikide impordivõimsusest, nimelt Nord Stream 2 gaasitorujuhtme ülekandevõimsusele, seada kahtluse alla seda, et vaidlustatud direktiivi on sobiv selleks, et vältida konkurentsi moonutamist ja negatiivset mõju varustuskindlusele.
213
Sellega seoses on esiteks oluline rõhutada, et Nord Stream 2 gaasitorujuhtme projekt käivitati erilises kontekstis. Mitu korda enne selle projekti käivitamist tekkis nimelt paljudel liikmesriikidel Venemaa Föderatsiooniga seotud vaidluste tõttu gaasipuudus. Kolm peamist sellest kolmandast riigist pärit gaasi ülekandetrassi olid sel ajal Ukraina transiidisüsteem, Nord Stream 1 gaasitorujuhe ja läbi Valgevene kulgev Jamali-Euroopa gaasitorujuhe.
214
Lisaks on Nord Stream 2 gaasitorujuhe kronoloogiliselt teine meres asuv gaasitorujuhe, mis peale Nord Stream 1 gaasitorujuhtme ühendab Venemaad otse Saksamaaga. Nord Stream 2 gaasitorujuhe viib seega selle gaasimahu kahekordistamiseni, mida saab üle kanda üksnes meres asuva trassi kaudu (vt eespool punkt 6). Gaasitorujuhtmete Nord Stream 1 ja Nord Stream 2 ülekandevõime hõlmab seega üle 80% Venemaalt imporditud gaasimahust, arvestades, et gaasi import Venemaalt moodustas 2016. aastal 42% liidu impordist.
215
Sellest järeldub kõigepealt, et hageja projekt võib kaasa tuua gaasiallikate kontsentreerumise. Nimelt võib see tugevdada Venemaalt pärit impordi positsiooni, kuna see aitab suurendada sellest kolmandast riigist pärit gaasi impordivõimsust. Järelikult võib see pärssida liidu ja muude kolmandate riikide vahelise infrastruktuuri ehitamist või arendamist.
216
Seejärel tuleneb hageja projektist oht, et liidu gaasitarnijad koonduvad suuremal määral. See projekt võib nimelt tugevdada Gazpromi kui vertikaalselt integreeritud ettevõtja positsiooni liidu hulgi‑ ja jaemüügiturgudel.
217
Selles osas on tõsi, et hageja ei ole gaasitarnija ega nende gaasitarnelepingute pool, mis käsitlevad Nord Stream 2 gaasitorujuhtme kaudu ülekantavat gaasi. Siiski on gaasitarnija ja gaasitarnelepingute allkirjastaja kas tema ainuaktsionär või selle tütarettevõtja.
218
Lõpuks toob hageja projekt kaasa liitu imporditud gaasi sisenemiskohtade ja ülekandetrasside kontsentreerumise. Nimelt võib see projekt viia selleni, et Venemaalt pärit gaasi sisenemine kontsentreerub ainult ühte liikmesriiki ja gaasivoogude liikumise suund liidus muutub. Projekt võib seega viia selleni, et maismaa gaasitorujuhtmed ja olemasolevad trassid, mille suhtes kehtivad direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused, jäetakse maha, eelistades koridori, mida esindavad Nord Stream 1 gaasitorujuhe ja Nord Stream 2 gaasitorujuhe. See oht on seda suurem, et – nagu nähtub Üldkohtule esitatud toimiku materjalidest – Venemaalt pärit gaasi juba ülekandvate, kasutusel olevate gaasitorujuhtmete ülekandevõimsust ei ole täielikult ära kasutatud.
219
Teiseks kohaldatakse vaidlustatud direktiivi kõigile olemasolevatele ja tulevastele gaasitorujuhtmetele maismaal ja meres.
220
Sellega seoses ei tähenda asjaolu, et gaasitorujuhtmetele, mille ehitamine on lõpetatud enne 23. maid 2019, võib taotleda vabastust artikli 49a alusel ja uutele gaasiinfrastruktuuridele võib taotleda erandit muudetud artikli 36 alusel, et nende gaasitorujuhtmete jaoks tehakse erand või antakse vabastus automaatselt. Muudetud artiklis 36 ette nähtud vabastus antakse ja artiklis 49a ette nähtud erand tehakse alles pärast seda, kui pädevad asutused on iga üksikjuhtumit eraldi hinnanud. Lisaks on need ajaliselt piiratud ja nendega seoses võib nõuda teatavate tingimuste täitmist.
221
Kolmandaks on oluline rõhutada, et vaidlustatud direktiiv võeti vastu kontekstis, kus paljudele liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele, mille ehitamine oli lõpetatud, eelkõige maismaal asuvatele gaasitorujuhtmetele, kehtisid juba direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused muude õigusaktide toimel, näiteks rahvusvaheliste lepingute alusel.
222
Seega, kuigi vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise ja jõustumise kuupäeval oli Nord Stream 2 gaasitorujuhe ainus, mille suhtes ei saanud vabastust anda või erandit teha, suurendab see direktiiv kolmandatest riikidest pärineva impordi võimsust, mille suhtes kehtivad direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused.
223
Samal ajal tagab vaidlustatud direktiiv võrdsed konkurentsitingimused ühelt poolt liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete puhul, mille suhtes juba kehtivad direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused, ning teiselt poolt liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete puhul, mille suhtes hakkavad need kohustused kehtima vaidlustatud direktiivi toimel, nagu Nord Stream 2 gaasitorujuhtme puhul.
224
Eeltoodust tuleneb, et direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamine liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete suhtes üldiselt ning konkreetselt Nord Stream 2 torujuhtme suhtes on sobiv selleks, et vältida konkurentsi moonutamist ja negatiivset mõju varustuskindlusele.
225
Seda järeldust ei sea kahtluse alla hageja muud argumendid.
226
Hageja väidab, et direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamine liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele, mis asuvad meres, ja eelkõige Nord Stream 2 gaasitorujuhtme suhtes, ei aita kaasa gaasi integreeritud hulgimüügituru rajamisele liidus.
227
Sellega seoses tuleb rõhutada, et asjaomased kolmandad riigid ei püüa tõesti oma hulgimüügiturge omavahel integreerida.
228
Nende kolmandate riikide ettevõtjad püüavad aga müüa oma gaasi liidu piires hulgi ja kanda gaasi üle liikmesriigi ja sellise kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete kaudu, mille vähemalt üks lõik asub liidu territooriumil.
229
Hageja väidab samuti, et liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelised gaasitorujuhtmed, mis asuvad meres – ja eriti Nord Stream 2 gaasitorujuhe –, on olemuslikult erinevad gaasi ülekandevõrkudest direktiivi 2009/73 tähenduses ja sarnanevad rohkem tootmisetapi torustikuga.
230
Sellega seoses tuleb rõhutada, et direktiivi 2009/73 artikli 2 punktis 2 on „tootmisetapi torustik“ määratletud kui torujuhe või torustik, mida kasutatakse ja/või ehitatakse osana nafta või maagaasi tootmisest või mida kasutatakse maagaasi edastamiseks ühest või mitmest sellise tootmise paigast töötlusettevõttesse, terminali või lõplikku maabumisterminali.
231
Ent ühelt poolt ei ole hageja tõendanud, et liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelised gaasitorujuhtmed, nagu Nord Stream 2 gaasitorujuhe, on projekteeritud konkreetse gaasitootmisprojekti raames või on kavandatud maagaasi edastamiseks tootmise paikadest töötlusettevõttesse, terminali või lõplikku maabumisterminali.
232
Mis puudutab täpsemalt Nord Stream 2 gaasitorujuhet, siis Venemaal asuvad tootmisväljad ei ole selle gaasitorujuhtmega ühendatud mitte otse, vaid üksnes Venemaa Föderatsiooni gaasi ülekandevõrgu kaudu. Nii ühendab Nord Stream 2 gaasitorujuhe Venemaa ülekandevõrku ja liikmesriigi ülekandevõrku ning sellega saab lähtepunktist edastada gaasi, mis on kogutud eri vahendite abil erinevatest allikatest.
233
Teiselt poolt on vaidlustatud direktiivi täpsem eesmärk lahendada konkurentsi ja varustuskindluse probleeme, mis tulenevad asjaolust, et liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelised gaasitorujuhtmed, nagu Nord Stream 2 gaasitorujuhe, kuuluvad otseselt või kaudselt turgu valitsevate gaasitarnijate omandisse ja neid kasutavad ainult need tarnijad.
234
Pealegi on direktiiv 2009/73 kohaldatav liidu territooriumil asuvate tootmisetapi torustike suhtes ja selle artikkel 34 tagab kolmandatele isikutele juurdepääsu nendele gaasitorujuhtmetele.
235
Järelikult ei ole hageja tõendanud, et vaidlustatud direktiiv ja täpsemalt direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamine liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete suhtes ei ole kõigi direktiiviga taotletavate eesmärkide saavutamiseks sobiv (vt eespool punktid 179 ja 180), kuna Nord Stream 2 gaasitorujuhe on ainus liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheline gaasitorujuhe, mille suhtes ei saa kohaldada muudetud artiklis 36 ette nähtud vabastust ega artiklis 49a ette nähtud erandit.
b)
Ei ole mindud kaugemale sellest, mis on vajalik, arvestades, et hagejale ei saa anda vabastust ega teha erandit
236
Esiteks tuleb analüüsida hageja argumente, mille kohaselt liidu territooriumil asuvat esimest ühenduspunkti reguleerivad õigusnormid on piisavad, ja teiseks hageja argumente, mis käsitlevad piiranguid, mida ta peab taluma põhjusel, et talle ei saa anda vabastust muudetud artikli 36 alusel ega teha erandit artikli 49a alusel.
1) Väide, et liidu territooriumil asuvat esimest ühenduspunkti reguleerivad õigusnormid on piisavad
237
Hageja väidab, et liidu gaasi ülekandevõrgu ühenduspunkti reguleerimine oli vaidlustatud direktiiviga taotletavate eesmärkide saavutamiseks piisav.
238
Sellega seoses tuleb märkida, et see argument põhineb eespool punktides 229–234 tagasi lükatud eeldusel, et sellised liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelised gaasitorujuhtmed, nagu Nord Stream 2 gaasitorujuhe, on võrdsustatavad tootmisetapi torustikuga.
239
Hageja ei ole seega tõendanud, et liidu territooriumil asuvat esimest ühenduspunkti reguleerivad õigusnormid võimaldaksid saavutada vaidlustatud direktiiviga taotletavaid eesmärke.
240
Igal juhul nähtub direktiivist 2009/73 vastupidi, et seal ette nähtud kohustusi ei kohaldata mitte ainult konkreetse ülekandevõrgu ühenduspunkti suhtes, vaid üldisemalt ülekandevõrkudele, ülekandesüsteemi halduritele või ülekandetorudele. Lisaks annavad need kohustused, mida kohaldatakse gaasi ülekandmise suhtes, täiendava panuse võrreldes ainult gaasitarne reguleerimisega, mis oleks piiratud liidu territooriumil asuva esimese ühenduspunktiga.
241
Seega ilmneb Üldkohtu käsutuses olevatest tõenditest, et ainult liidu territooriumil asuva esimese ühenduspunkti reguleerimine ei oleks muutnud olukorda, mis valitses enne vaidlustatud direktiivi vastuvõtmist, ning et hageja oleks seega saanud käitada Nord Stream 2 gaasitorujuhet ja edastada oma ainuaktsionäri tarnitavat gaasi, ilma et see kuuluks liidu õiguse kohaldamisalasse, mis ei ole selle direktiiviga taotletav eesmärk.
2) Hagejale kehtivad piirangud
242
Esimesena on tõsi, nagu nähtub direktiivi ettepaneku seletuskirjast ja ettepanekule lisatud töödokumendist, et artiklis 49a ette nähtud erand aitab tagada vaidlustatud direktiivi proportsionaalsust, kuna see kindlustab piisava paindlikkuse, et vältida direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamise mis tahes kahjulikke tagajärgi.
243
Asjaolu, et hagejale ei saa anda muudetud artiklis 36 ette nähtud vabastust ega teha artiklis 49a ette nähtud erandit, ei võimalda siiski järeldada, et vaidlustatud direktiiv läheb kaugemale sellest, mis on direktiiviga taotletavate eesmärkide saavutamiseks vajalik.
244
Nimelt esiteks on hageja olukord selgitatav asjaoluga, et ta otsustas investeerida ja jätkata investeeringuid Nord Stream 2 gaasitorujuhtmesse olukorras, kus võis ette näha direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamist kõikide liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete suhtes, sealhulgas Nord Stream 2 gaasitorujuhtme suhtes (vt eespool punktid 54–94).
245
Teiseks ei too asjaolu, et hagejale ei saa teha artiklis 49a ette nähtud erandit, kaasa põhjendamatut erinevat kohtlemist tema kahjuks. Nimelt, kuna Nord Stream 2 gaasitorujuhtme ehitamine ei olnud enne 23. maid 2019 lõpetatud, ei olnud hageja sarnases olukorras nagu gaasitorujuhtmete korral, mille ehitamine oli enne seda kuupäeva lõpetatud (vt eespool punktid 122–143). Igal juhul oli võimalik erinev kohtlemine objektiivselt põhjendatud, arvestades artikli 49a eesmärki võtta arvesse liidu erinormide puudumist enne vaidlustatud direktiivi jõustumist (vt eespool punktid 150–168).
246
Teisena ei tõenda asjaolu, et hageja ei saa Nord Stream 2 gaasitorujuhet käitada nii, nagu ta esialgu kavandas, et vaidlustatud direktiiviga on talle seatud ebaproportsionaalseid piiranguid.
247
Esiteks nimelt näeb direktiiv 2009/73 ette valiku kolme eraldamismudeli vahel, mis on kõik Saksa õigusesse üle võetud, nimelt omandisuhete täieliku eraldamise mudel, sõltumatu süsteemihalduri mudel ja sõltumatu ülekandesüsteemihalduri mudel.
248
Tuleb lisada, et hageja võis vaidlustatud direktiivi vastuvõtmist ette näha ja liikmesriikidel oli kohustus võtta see direktiiv üle hiljemalt 24. veebruariks 2020. Hagejal oli seega küllaltki pikk tähtaeg, et näha ette sertifitseerimiskohustust ja sellega seotud menetlust ning nendeks valmistuda.
249
Teiseks takistab kolmandatele isikutele Nord Stream 2 gaasitorujuhtmele juurdepääsu võimaldamise kohustus tõepoolest hagejal reserveerida pikas perspektiivis 100% gaasitorujuhtme ülekandevõimsusest oma ainuaktsionäri tütarettevõtjale.
250
Siiski ei nähtu hageja esitatud gaasiülekande lepingu väljavõtetest, et leping nägi ette 100% ülekandevõimsuse reserveerimise. Igal juhul möönab hageja, et isegi kui direktiivis 2009/73 sätestatud kohustused on tema suhtes kohaldatavad, jääb talle õigus reserveerida 80% Nord Stream 2 gaasitorujuhtme ülekandevõimsusest maksimaalselt 15 aastaks.
251
Kolmandaks, mis puudutab tariifikorralduse mõju tema olukorrale, siis põhineb hageja argumentatsioon eeldusel – mida ei ole tõendatud, kuid mis on kolmandatele isikutele soodus –, et liitvabariigi võrguamet (Bundesnetzagentur) kiidab heaks gaasiülekande lepingus kokku lepitud tariifist oluliselt madalamad tariifid.
252
Lisaks ei takista direktiivis 2009/73 ette nähtud tariifikorraldus hagejal käitada Nord Stream 2 gaasitorujuhet majanduslikult vastuvõetaval viisil ja asjaomase investeeringutasuvusega (vt punkt 109 eespool).
253
Neljandaks väidab hageja, et direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamisel on tema olukorrale märkimisväärsed tagajärjed gaasiülekande lepingu ja rahastamiskokkulepete sätete tõttu, mille ta on sõlminud enne vaidlustatud direktiivi vastuvõtmist.
254
Siiski sõlmis hageja gaasiülekande lepingu oma ainuaktsionäri tütarettevõtjaga ega tõenda, et tal ei ole võimalik selle lepingu üle uusi läbirääkimisi pidada.
255
Mis puudutab rahastamiskokkuleppeid, siis need on gaasiülekande lepinguga tõepoolest tihedalt seotud. Siiski tagas poole nende rahastamiskokkulepetega tagatud rahastamisest hageja ainuaktsionär.
256
Viiendaks ei ole hageja tõendanud finantstagajärgi, mis on seotud direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamisega Nord Stream 2 gaasitorujuhtme suhtes.
257
Kuna direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamine Nord Stream 2 gaasitorujuhtme suhtes ei takista hagejal käitada seda gaasitorujuhet majanduslikult vastuvõetaval viisil ja asjaomase investeeringutasuvusega, siis ei võimalda tema esitatud arvandmed oma investeeringute mahu kohta vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise ajal või kohtuistungil esile toodud 8 miljardit eurot Üldkohtul neid finantstagajärgi hinnata.
258
Neid finantstagajärgi ei saa ilmselgelt hinnata tehtud investeeringute taseme põhjal. Need tagajärjed vastavad üksnes kuludele, mida hageja peab kandma vaidlustatud direktiivi täitmiseks, eelkõige võimalikule tasuvuse kaotusele, mis tuleneb direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamisest Nord Stream 2 gaasitorujuhtme suhtes.
259
Hageja ei ole aga neid arvandmeid esitanud.
260
Kolmandana ei takista vaidlustatud direktiiv komisjonil pidada Venemaa Föderatsiooniga läbirääkimisi rahvusvahelise lepingu sõlmimiseks, et lahendada Nord Stream 2 gaasitorujuhtme konkreetset olukorda.
261
Järelikult ei ole hageja ühelt poolt tõendanud, et vaidlustatud direktiiviga on pandud talle kohustusi, mis ei ole siseturu väljakujundamise eesmärgi saavutamiseks vajalikud.
262
Teiselt poolt ei ole hageja tõendanud, et direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamisest talle või liidule ja selle liikmesriikidele tulenevad ebamugavused on ilmselgelt ebaproportsionaalsed võrreldes taotletavate eesmärkide olulisusega ja eelistega, mida liit nendest kohustustest saab.
263
Eeltoodut arvestades ja võttes arvesse seadusandja kaalutlusruumi (vt eespool punktid 34–37), ei ole hageja tõendanud, et direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamine liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele üldiselt ning konkreetselt Nord Stream 2 gaasitorujuhtmele on vaidlustatud direktiiviga taotletavate eesmärkide saavutamiseks ilmselgelt sobimatu.
264
Teine väide tuleb seega tagasi lükata.
5.
Neljas väide, et võimu on kuritarvitatud
265
Hageja sõnul tuleneb tema teisest väitest, mille kohaselt on rikutud proportsionaalsuse põhimõtet, et vaidlustatud direktiiviga ei saa tõhusalt kaasa aidata selles seatud eesmärkide saavutamisele ja see ei aita mingil juhul neid eesmärke saavutada.
266
Vastupidi, vaidlustatud direktiivi tegelik eesmärk on lihtsalt Nord Stream 2 projekti ebasoodsasse olukorda seadmine ja pärssimine ilmselt selleks, et kaitsta gaasitransiiti läbi Ukraina ja selliste Ida-Euroopa transiitliikmesriikide nagu Poola, Slovakkia, Tšehhi, Ungari ja Rumeenia, ning et saavutada teatavaid liidu ühise välis‑ ja julgeolekupoliitikaga seotud eesmärke. Sellega seoses viitab hageja komisjoni, nõukogu ja parlamendi avaldustele, projektile vastu olevate liikmesriikide rühma kirjadele, komisjoni teabelehele, mis on lisatud direktiivi ettepanekule, ja lõpuks asjaolule, et vaidlustatud direktiivi ettepanek tehti üksnes selleks, et mööda hiilida õiguslikest raskustest, mis tekkisid eespool punktis 78 nimetatud volituse taotlemisel.
267
Parlament ja nõukogu, keda toetavad Eesti Vabariik, Leedu Vabariik ja komisjon, vaidlevad hageja argumentidele vastu.
268
Õigusakti puhul on võimu kuritarvitamisega tegemist vaid siis, kui objektiivsete, asjakohaste ja ühtelangevate tõendite põhjal selgub, et õigusakt on vastu võetud eranditult või peamiselt muude eesmärkide saavutamiseks kui need, mille jaoks vastavad volitused anti, või aluslepingutes konkreetse juhtumi lahendamiseks spetsiaalselt ette nähtud menetluse vältimiseks (vt 16. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Hispaania ja Itaalia vs. nõukogu, C‑274/11 ja C‑295/11, EU:C:2013:240, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
269
Käesoleval juhul tuleb märkida, et vaidlustatud direktiiv põhineb ELTL artiklil 194 ja hageja ei väida, et direktiivi õiguslik alus on väär.
270
Pelgalt asjaolu, et vaidlustatud direktiiv avaldab kahjulikku mõju Nord Stream 2 gaasitorujuhtmele, ei saa iseenesest tõlgendada nii, et seadusandja tahe oli saavutada ELTL artikli 194 lõikes 1 sätestatust erinev eesmärk.
271
Nagu nähtub proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist käsitleva teise väite analüüsist, ei ole hageja tõendanud, et vaidlustatud direktiiv võeti vastu muude kui selles direktiivis nimetatud eesmärkide saavutamiseks ja et soov seada Nord Stream 2 gaasitorujuhe ebasoodsamasse olukorda oli vaidlustatud direktiiviga taotletav eesmärk.
272
Seevastu on vaidlustatud direktiivi eesmärk lahendada laiemad probleemid, mida hageja projekt muude asjaolude hulgas oli aidanud esile tuua.
273
Nimelt käsitleb vaidlustatud direktiiv maagaasi siseturu väljakujundamise takistusi, mis on sisuliselt üks ELTL artikli 194 lõikes 1 nimetatud eesmärkidest. Selle saavutamiseks teenib see direktiiv õiguskindluse, ühtse õigusraamistiku ning konkurentsimoonutuste ja varustuskindlusele kahjuliku mõju vältimise konkreetsemaid eesmärke, laiendades direktiivis 2009/73 sätestatud kohustusi kõikidele kolmandatesse riikidesse viivatele ja sealt tulevatele gaasitorujuhtmetele, olenemata sellest, kas need gaasitorujuhtmed on maismaal või meres, tulevased või olemasolevad.
274
Lisaks ei ole hageja tõendanud, et vaidlustatud direktiiv, mis ei takista tal käitamast oma gaasitorujuhet majanduslikult vastuvõetaval viisil ja asjaomase investeeringutasuvusega, läheb kaugemale sellest, mis on vajalik taotletavate eesmärkide saavutamiseks, arvestades, et hagejale ei saa teha artiklis 49a ette nähtud erandit.
275
Lõpuks, ilma et see piiraks liidu ja liikmesriikide vahelist pädevuse jaotust, on vaidlustatud direktiivi eesmärk määrata kindlaks direktiivi 2009/73 põhimõtete olemasolevatele ja tulevastele gaasitorujuhtmetele kohaldatavusest tulenevad tagajärjed ühelt poolt liidu või liikmesriigi ja teiselt poolt kolmanda riigi vahel kehtivatele või tulevastele, sõlmitud või sõlmitavatele rahvusvahelistele lepingutele.
276
Hagejal ei ole ka alust väita, et vaidlustatud direktiivi eesmärk on mööda hiilida õiguslikest raskustest, mis tekkisid komisjoni poolt nõukogule esitatud taotlusega anda talle volitus pidada Venemaa Föderatsiooniga läbirääkimisi Nord Stream 2 gaasitorujuhet käsitleva rahvusvahelise lepingu üle.
277
Nimelt, nagu nähtub direktiivi ettepaneku seletuskirjast, ei asenda vaidlustatud direktiiv nõukogu otsust, millega volitatakse komisjoni sellise lepingu üle läbirääkimisi pidama. Vaidlustatud direktiiv ja komisjoni poolt rahvusvahelise lepingu üle läbirääkimiste pidamine on seevastu teineteist täiendavad vahendid.
278
Pealegi olid hageja viidatud avaldused ja seisukohavõtud põhjendatud just ühe või mitme ELTL artiklis 194 nimetatud ja vaidlustatud direktiiviga taotletava eesmärgiga.
279
Neljas väide tuleb seega tagasi lükata.
6.
Viies väide, et on rikutud olulisi menetlusnorme
280
Hageja viies väide koosneb kolmest osast.
281
Esimeses väiteosas leiab hageja, et jäeti korraldamata laialdased konsultatsioonid vastavalt EL lepingule ja EL toimimise lepingule lisatud protokolli nr 2 subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamise kohta artiklile 2. Komisjon ei teinud ka kehtivate õigusnormide kvaliteedi analüüsi. Hageja hinnangul ei põhine direktiivi ettepanek väljakujunenud ja järjepideval taval, mis seisneb direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamises kolmandate riikide suhtes.
282
Teises väiteosas viitab hageja mõjuhinnangu puudumisele. Selline hinnang oleks olnud ilmselgelt vajalik ja kujutanud endast direktiivi ettepaneku kehtivuse olulist eeltingimust, kuna sisuliselt tekitab see märkimisväärseid tagajärgi eelkõige hagejale.
283
Laialdaste konsultatsioonide ja mõjuhinnangu korraldamata jätmine kujutab endast oluliste menetlusnormide rikkumist.
284
Kolmandas väiteosas leiab hageja, et direktiivi ettepaneku tegelikke eesmärke ja selle mõju ei ole selgitatud, muu hulgas mõjuhinnangu abil. Nii ei saanud toimuda õiguslikult vajalikku konsultatsiooni, mistõttu on rikutud EL lepingule ja EL toimimise lepingule lisatud protokolli nr 1 riikide parlamentide rolli kohta Euroopa Liidus.
285
Lisaks ei sisaldanud direktiivi ettepanek sisulisi põhjendusi subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtte seisukohast, mis oleks kooskõlas protokolli nr 2 artikliga 5.
286
Parlament ja nõukogu, keda toetavad Eesti Vabariik, Leedu Vabariik, Poola Vabariik ja komisjon, vaidlevad hageja väidetele vastu.
287
Sissejuhatuseks on oluline rõhutada, et isegi kui liidu kohus teostab piiratud ulatusega kohtulikku kontrolli põhjusel, et liidu seadusandjal on ulatuslik kaalutlusõigus, nõuab selline kontroll, et liidu institutsioonid kui asjaomase akti andjad suudaksid liidu kohtus tõendada, et akti vastuvõtmisel on tegelikult kasutatud nende kaalutlusõigust, mis eeldab kõigi nende asjaolude ja tingimuste arvessevõtmist, millel on akti reguleerimiseseme valdkonnas tähtsust. Sellest tulenevalt peavad institutsioonid olema igal juhul võimelised esitama selgelt ja ühemõtteliselt need lähteandmed, mida tuli aktis sisalduvate vaidlustatud meetmete põhjendamiseks arvesse võtta ja millest sõltus nende kaalutlusõiguse teostamine (vt selle kohta 3. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Tšehhi Vabariik vs. parlament ja nõukogu, C‑482/17, EU:C:2019:1035, punkt 81).
288
Ühtlasi nähtub ühelt poolt protokollist nr 2 ja eelkõige selle artiklist 2 ning teiselt poolt Euroopa Parlamendi, Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Komisjoni vahel 13. aprillil 2016. aastal sõlmitud institutsioonidevahelisest parema õigusloome kokkuleppest (ELT 2016, L 123, lk 1), et laialdaste konsultatsioonide ning kehtivate õigusaktide järelhindamise ja mõjuhindamise eesmärk on tagada õigusaktide kvaliteet ja võimaldada seadusandlikus menetluses osalevatel eri osalejatel anda vastavalt oma pädevusele asjatundlik hinnang lähtuvalt subsidiaarsuse ja/või proportsionaalsuse põhimõttest.
289
Käesolevas asjas on kõigepealt selge, et ühelt poolt ei korraldanud komisjon enne direktiivi ettepaneku esitamist laialdasi konsultatsioone ettepaneku konkreetse eseme üle ja teiselt poolt põhjendas oma tegevust erakordselt kiireloomulise juhtumiga.
290
Seejärel leidis komisjon direktiivi ettepaneku seletuskirjas, et kehtivate õigusaktide eraldi ja järelhindamise protsess ei ole vajalik.
291
Lõpuks selgitas komisjon direktiivi ettepaneku seletuskirjas ja ettepanekule lisatud töödokumendis, et ettepanek ei nõua üksikasjalikku mõjuhinnangut.
292
Selleks et hinnata, kas käesoleval juhul järgitud menetlus on nõuetekohane, tuleb koos läbi vaadata viienda väite kolm osa ja analüüsida esiteks asjaolusid, mida komisjon võttis arvesse direktiivi ettepaneku väljatöötamisel ja mis esitati seejärel teistele seadusandlikus menetluses osalejatele, ning teiseks täiendavaid asjaolusid, mis olid parlamendi ja nõukogu käsutuses ajal, mil nad vaatasid läbi direktiivi ettepaneku ja võtsid seejärel vastu vaidlustatud direktiivi.
a)
Asjaolud, mida komisjon võttis arvesse direktiivi ettepaneku väljatöötamisel
293
Esimesena on oluline märkida, et direktiivi ettepanek lähtus poliitilistest suunistest, mida liidu institutsioonid ja Euroopa Ülemkogu olid – mõnikord korduvalt – selgelt väljendanud, nagu nähtub eespool punktidest 56–72. Lisaks täpsustati neid suuniseid volituse taotluses, mille komisjon esitas nõukogule, ja seejärel direktiivi ettepanekus (vt eespool punktid 78–82).
294
Teisena viis vaidlustatud direktiiv kõigepealt selleni, et laiendati põhimõtteid ja mehhanisme, mida direktiivi 2009/73 kohaselt juba kohaldati gaasitorujuhtmetele, mis ületavad kahe liikmesriigi vahelist piiri, ainsa eesmärgiga ühendada nende liikmesriikide ülekandevõrgud.
295
Seejärel tuleb seoses liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmetega esile tuua, et enne komisjoni direktiivi ettepanekut võeti vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2017. aasta otsus (EL) 2017/684, millega luuakse liikmesriikide ja kolmandate riikide valitsuste vahelisi energiakokkuleppeid ja mittesiduvaid leppeid käsitlev teabevahetusmehhanism ning tunnistatakse kehtetuks otsus nr 994/2012 (ELT 2017, L 99, lk 1).
296
Otsuse 2017/684 vastuvõtmisele eelnenud menetluse käigus oli komisjon teinud palju toiminguid, korraldanud arvukalt koosolekuid ja viinud läbi avaliku konsultatsiooni 2015. aasta juulist oktoobrini. Lisaks oli komisjon korraldanud mõjuhindamise, millest nähtub, et tal olid põhjalikud teadmised direktiivi ettepanekus käsitletud küsimustest. Nimelt teadis komisjon üksikasjadeni nende olemasolevate gaasitorujuhtmete omadusi, mille suhtes kavandatavat direktiivi võis kohaldada. Vaadates läbi valitsustevahelisi kokkuleppeid, millest liikmesriigid olid talle otsuse nr 994/2012 alusel teatanud, oli komisjonil võimalik analüüsida tagajärgi, mis tekivad direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kehtestamisel liikmesriigi ja kolmanda riigi vaheliste gaasitorujuhtmete suhtes.
297
Selles osas on tõsi, et ligikaudu 50 valitsustevahelisest kokkuleppest, mis käsitlesid energiatoodete tarnimist, importi või transiiti ja millest komisjonile oli otsuse nr 994/2012 alusel teatatud, väljendas ta 17 kokkuleppe puhul kahtlust, kas need on kooskõlas kolmanda energiapaketiga või konkurentsiõigusega.
298
Kuus neist kokkulepetest oli seotud siiski South Streami projektiga, millest on loobutud.
299
Pealegi sisalduvad direktiiviga 2009/73 kehtestatud nõuded paljudes muudes valitsustevahelistes kokkulepetes. Nimelt kohaldati neid nõudeid süstemaatiliselt liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele maismaa gaasitorujuhtmetele.
300
Lisaks oli osa kolmandaid riike juba kohustatud järgima liidu õigust, kuna nad kuulusid Euroopa Majanduspiirkonda või energiaühendusse.
301
Selles kontekstis rõhutas komisjon direktiivi ettepaneku seletuskirjas sisuliselt, et on saanud tavaks kohaldada direktiivis 2009/73 sätestatud kohustusi kolmandate riikide suhtes eelkõige valitsustevaheliste kokkulepete kaudu.
302
Nii oli komisjon ühelt poolt enne direktiivi ettepaneku vastuvõtmist juba korraldanud konsultatsioone ja teinud mõjuhinnangu küsimustes, mis olid tihedalt seotud ettepanekus käsitletud küsimustega. Teiselt poolt oli komisjonil õigus tugineda olemasolevale tavale, mis seisnes direktiivis 2009/73 sätestatud kohustuste kohaldamises liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelistele gaasitorujuhtmetele.
303
Kolmandana, nagu nähtub proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist käsitleva teise väite analüüsist (vt eespool punktid 181–263), sisaldas direktiivi ettepanekule lisatud töödokument ülevaadet varem valitsenud olukorra tõttu tekkinud probleemidest ning hinnangut ettepaneku õigusliku ja majandusliku mõju kohta.
304
Seega on tõsi, et direktiivi ettepanekuga ei kaasnenud eraldiseisvat hinnangut kehtivate õigusaktide kvaliteedile ega kavandatud muudatuste üksikasjalikku mõjuhinnangut.
305
Komisjon leidis siiski põhjendatult, et tal oli piisavalt teavet, arvestades direktiivi ettepaneku konteksti, kehtivate õigusaktide kavandatavate muudatuste eset, eelnevalt korraldatud konsultatsioone ja antud mõjuhinnangut ning lõpuks hinnangut tema ettepaneku mõju kohta, mis sisaldus ettepanekule lisatud töödokumendis.
306
Samadel põhjustel oli Regioonide Komiteel, Euroopa Majandus‑ ja Sotsiaalkomiteel (EMSK), riikide parlamentidel ning Euroopa Parlamendil ja nõukogul piisavalt teavet, et hinnata direktiivi ettepanekut oma pädevuse piires.
307
Eelmises punktis esitatud hinnangut ei sea kahtluse alla hageja argumendid, mis puudutavad esiteks Regioonide Komitee ja EMSK arvamust ning teiseks asjaolu, et liikmesriikide parlamentidele edastatud teave ei võimaldanud neil anda arvamust kõiki asjaolusid teades ja seega teostada kontrolli.
308
Esiteks tuleb märkida, et Regioonide Komitee mainis oma arvamuses tõepoolest direktiivi ettepaneku kohta mõjuhinnangu andmise tähtsust, võttes arvesse institutsioonidevahelist parema õigusloome kokkulepet. EMSK rõhutas omakorda, et mõjuhinnangu puudumine on kahetsusväärne.
309
Need kaks nõuandvat organit ei ole siiski märkinud, et neil ei ole võimalik esitada arvamust direktiivi ettepaneku kohta. Need organid toetasid direktiivi ettepanekut, soovitades samas muudatusi, mida nad pidasid vajalikuks. Nende kahe organi vastu võetud arvamustest nähtub, et neil oli piisavalt teavet probleemide kohta, mida direktiivi ettepanekuga sooviti lahendada, ja mõju kohta, mida see avaldab eeskätt investeeringutele olemasolevasse või tulevasse infrastruktuuri. EMSK rõhutas ühtlasi, et mõningad faktilised asjaolud, millel põhinevad kavandatud muudatuste toetuseks esitatud argumendid, sisalduvad direktiivi ettepanekule lisatud töödokumendis või komisjoni põhjalikes analüüsides, näiteks direktiivi 2009/73 mõjuhinnangus. EMSK rõhutas samuti, et on selge, et ettepaneku eesmärk on luua märkimisväärse sekkumise võimalus, mis võib piirata Venemaa gaasist suurema sõltuvuse tekkimist ja seega suurendada tarnete mitmekesisust.
310
Teiseks, mis puudutab liikmesriikide parlamente, siis tuleb kõigepealt toonitada, nagu väidab nõukogu, et protokollid, millele hageja viitab, annavad liikmesriikide parlamentidele rolli üksnes subsidiaarsuse põhimõtte järgimise osas.
311
Seega tuleb hageja argumendid tagasi lükata osas, milles ta väidab, et liikmesriikide parlamentidega ei konsulteeritud „piisavalt“ proportsionaalsuse põhimõtte järgimise küsimuses.
312
Järgmiseks tuleb seoses hageja argumentidega, mis on suunatud direktiivi ettepaneku põhjenduste vastu subsidiaarsuse põhimõtte seisukohast, märkida, et ettepaneku seletuskirjas on selgelt esitatud põhjused, miks oli vaja võtta meetmeid liidu tasandil (vt eespool punktid 193 ja 197).
313
Direktiivi ettepanekule lisatud töödokument sisaldab täiendavaid selgitusi liidu tasandi seadusandlike meetmete vajalikkuse kohta.
314
Seega oli direktiivi ettepanek subsidiaarsuse põhimõtte seisukohast piisavalt põhjendatud.
315
Prantsusmaa Senati põhjendatud arvamuse sisu kinnitab, et liikmesriikide parlamentidele antud teabe põhjal said nad võtta seisukoha subsidiaarsuse põhimõtte järgimise kohta. Üldkohtu menetluse käigus esitas nõukogu muu hulgas veel kolme liikmesriigi parlamendi arvamuse, milles viimased ei esitanud vastuväiteid selle põhimõtte seisukohast.
316
Järelikult ei saa vaidlustatud direktiivi õiguspärasust mõjutada konsultatsioonide puudumine direktiivi ettepaneku konkreetse eseme teemal ega kehtivate õigusaktide kvaliteedi ja direktiivi ettepaneku mõju eraldi ja üksikasjaliku hindamise puudumine enne selle esitamist.
317
See on nii seda enam, et parlament ja nõukogu kogusid pärast direktiivi ettepaneku esitamist täiendavat teavet (vt allpool punkt 318 jj).
b)
Pärast direktiivi ettepaneku esitamist kogutud täiendavad andmed
318
Vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise ajal ei olnud parlamendi ja nõukogu käsutuses mitte ainult eespool punktides 293–303 mainitud teave, vaid ka pärast direktiivi ettepaneku esitamist kogutud andmed.
319
Nimelt korraldas komisjon direktiivi ettepaneku avaliku konsultatsiooni 6. detsembrist 2017 kuni 31. jaanuarini 2018. Vastuseks sellele konsultatsioonile sai komisjon 37 arvamust, mis pärinesid eelkõige avaliku võimu asutustelt, valitsusvälistelt organisatsioonidelt, kutseühendustelt ja sellistelt eraettevõtjatelt nagu hageja. Sellega seoses kinnitab nõukogu, ilma et hageja sellele vastu vaidleks, et nõukogu võttis seda tagasisidet seadusandliku toimiku läbivaatamisel arvesse.
320
Lisaks korraldas parlament 21. veebruaril 2018 avaliku kuulamise teemal „gaasidirektiivi uuesti läbivaatamine“.
321
Lõpuks nähtub hageja esitatud dokumentidest, et seadusandja käsutuses oli mitu direktiivi ettepanekut puudutavat uuringut ja väljaannet.
322
Eeltoodut arvestades ei ole hageja tõendanud, et laialdaste konsultatsioonide puudumine direktiivi ettepaneku konkreetse eseme teemal enne selle vastuvõtmist ning kehtivate õigusaktide eraldi hindamise ja üksikasjaliku mõjuhinnangu puudumine võiksid mõjutada vaidlustatud direktiivi õiguspärasust.
323
Osas, milles hageja väidab, et rikkumised, mida ta ette heidab, viisid seadusandja võimu kuritarvitamiseni või võrdse kohtlemise põhimõtte ja proportsionaalsuse põhimõtte eiramiseni, on tema argumendid tagasi lükatud juba eespool punktides 113–279.
324
Seoses subsidiaarsuse põhimõtte väidetava rikkumisega ei esita hageja ühtegi asjaolu, mis võiks sellist rikkumist tõendada. Lisaks tuleb märkida, et arvestades protokolli nr 2 artiklit 7, ei pidanud seadusandja konkreetselt vastama Prantsuse Senati esitatud põhjendatud arvamusele, mis oli eraldiseisev dokument.
325
Seega tuleb viies väide tagasi lükata ja sellest tulenevalt jätta rahuldamata ka artikli 49a tühistamise nõue tervikuna.
C. Menetlust korraldavate meetmete võtmise taotlus
326
Hageja palus 29. novembril 2019 esitatud eraldi dokumendiga Üldkohtul võtta menetlust korraldavad meetmed, et nõukogu esitaks nende 25 dokumendi kärbeteta versioonid, mis sisaldavad muu hulgas liikmesriikide seisukohti direktiivi ettepaneku kohta ja millega üks tema töötajatest oli saanud tutvuda ainult osaliselt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT 2001, L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331) alusel. Taotlus puudutas ka kahte muud dokumenti, millega sellel töötajal ei võimaldatud tutvuda.
327
Pärast 17. veebruari 2023. aasta kohtumäärust Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu (T‑526/19 RENV, ei avaldata, EU:T:2023:85) on ära langenud vajadus otsustada menetlust korraldavate meetmete võtmise taotluse üle osas, milles see puudutab Saksamaa Liitvabariigi 11. detsembri 2017. aasta ja 21. jaanuari 2019. aasta seisukohtade kärbeteta versioonide esitamist.
328
Ülejäänud dokumentide kohta, mida hageja taotlus puudutab, tuleb esiteks rõhutada, et selle taotlusega soovitakse tõendada, et hageja eriline olukord oli vaidlustatud direktiivi põhjenduste keskmes ja et direktiiv oli suunatud hagejale.
329
Sellega seoses, võttes arvesse põhjendusi, mille alusel lükati tagasi neljas väide võimu kuritarvitamise kohta (vt eespool punktid 269–278), ei ole võimu kuritarvitamine tõendatud asjaoluga, et liikmesriigid võtsid arvesse hageja olukorda ja et seda asjaolu võib kinnitada suurema hulga dokumentidega kui need, mis hagejal juba on.
330
Teiseks, kuivõrd menetlust korraldavate meetmete võtmise taotluse eesmärk on samuti tõendada hageja muude väidete põhjendatust ja eelkõige võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist, siis tuleb tõdeda, et hagejal on – ja ta on need Üldkohtule esitanud – märkimisväärne hulk dokumente, mis puudutavad vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise menetluse käigus nõukogus toimunud arutelusid, ning et nende dokumentide alusel oli hagejal võimalik esitada oma argumente.
331
Lisaks, vaatamata asjaolule, et pärast hagiavalduse esitamist võimaldas nõukogu hageja töötajal tutvuda täies ulatuses 23 taotletud dokumendiga ja osaliselt 25 muu dokumendiga, ei kasutanud hageja neid dokumente repliigis oma väidete põhjendamiseks. Nimelt kasutas hageja neist dokumentidest üksnes kolme, väitmaks, et muudetud artikkel 36 ja artikkel 49a ei ole vaidlustatud direktiivi ülejäänud osast eraldatavad (vt eespool punkt 19).
332
Kolmandaks nähtub hageja esimese, teise ja kolmanda väite analüüsist, et seadusandja ei ole rikkunud võrdse kohtlemise, proportsionaalsuse ega õiguskindluse põhimõtteid, kui ta otsustas, et artiklis 49a ette nähtud erand on kohaldatav gaasitorujuhtmete suhtes, mille ehitamine on lõpetatud enne 23. maid 2019.
333
Sellega seoses asjaolu, et seadusandlikus menetluses toimunud avatud ja konstruktiivse arutelu käigus väljendas mõni liikmesriik, sealhulgas Saksamaa Liitvabariik, kahtlust, kas direktiivi ettepaneku eri versioonid on õiguspärased, lähtudes õiguse üldpõhimõtetest, millele hageja tugineb, ei tähenda, et direktiiv oleks tingimata õigusvastane. Lisaks nähtub ühest nõukogu esitatud dokumendist, et 27 liikmesriiki hääletas direktiivi poolt ja üks liikmesriik, kes ei ole Saksamaa Liitvabariik, ei hääletanud.
334
Arvestades esiteks menetlust korraldavate meetmete võtmise taotluse põhjendusi, teiseks dokumente, mille hageja kätte sai, ja kuidas ta neid kasutas, ning kolmandaks põhjendusi, miks hageja eri väited tagasi lükati, tuleb jätta rahuldamata menetlust korraldavate meetmete võtmise taotlus, mis puudutab dokumente, mille osas taotluse ese ei ole ära langenud.
335
Kõike eeltoodut arvesse võttes tuleb hagi tervikuna rahuldamata jätta.
V. Kohtukulud
336
Üldkohtu kodukorra artikli 195 kohaselt peab Üldkohus käesolevas kohtuotsuses otsustama kõigi kohtukulude üle, mis on seotud esiteks tema menetlustega, st menetlustega kohtuasjades T‑526/19 ja T‑526/19 RENV, ning teiseks apellatsioonimenetlusega, st menetlusega kohtuasjas C‑348/20 P.
337
Kuna parlament ja nõukogu on apellatsioonimenetluses kohtuvaidluse põhiosas kaotanud, tuleb kohtuasjadega T‑526/19 ja C‑348/20 P seotud kohtukulud vastavalt hageja nõuetele neilt välja mõista.
338
Kuna hageja on kohtuvaidluse käesolevas kohtuasjas kaotanud, v.a nõukogu täiendava taotluse osas, mis puudutab teatavate dokumentide eemaldamist toimikust (vt eespool punkt 327), tuleb selle kohtuasjaga seotud kohtukulud vastavalt parlamendi ja nõukogu nõuetele välja mõista hagejalt.
339
Lisaks sellele kannavad Eesti Vabariik, Läti Vabariik, Leedu Vabariik, Poola Vabariik ja komisjon kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (viies koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Jätta Euroopa Parlamendi ja Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud kohtuasjades T‑526/19 ja C‑348/20 P nende endi kanda ning mõista neilt välja Nord Stream 2 AG kohtukulud.
3.
Jätta Nord Stream 2 kohtukulud kohtuasjas T‑526/19 RENV tema enda kanda ning mõista temalt välja parlamendi ja nõukogu kohtukulud.
4.
Jätta Eesti Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Poola Vabariigi ja Euroopa Komisjoni kohtukulud nende endi kanda.
van der Woude
Svenningsen
Mac Eochaidh
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 27. novembril 2024 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord
I. Vaidluse taust
A. Direktiiv 2009/73
B. Hageja
C. Vaidlustatud direktiiv
II. Varasem menetlus Üldkohtus ja Euroopa Kohtus
III. Poolte nõuded
IV. Õiguslik käsitlus
A. Nõue tühistada vaidlustatud direktiiv tervikuna
B. Artikli 49a tühistamise nõue
1. Sissejuhatavad märkused
2. Kolmas väide, et on rikutud õiguskindluse põhimõtet
a) Asjaolu, et hageja suhtes ei saa kohaldada muudetud artiklis 36 ette nähtud vabastust
1) Kontekst, milles hageja otsustas investeerida
2) Investeeringute jätkamine
b) Asjaolu, et hageja suhtes ei saa kohaldada artiklis 49a ette nähtud erandit
3. Esimene väide, et on rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet
a) Sarnaste olukordade väidetavalt erinev käsitlemine
b) Sarnaste olukordade erineva käsitlemise võimalik põhjendatus
4. Teine väide, et on rikutud proportsionaalsuse põhimõtet
a) Vaidlustatud direktiivi sobivus taotletavate eesmärkide saavutamiseks, arvestades, et hagejale ei saa anda vabastust ega teha erandit
1) Vaidlustatud direktiivi sobivus õiguskindluse ja ühtse õigusliku raamistiku eesmärkide saavutamiseks
2) Vaidlustatud direktiivi sobivus selleks, et vältida konkurentsi moonutamist ja negatiivset mõju varustuskindlusele
b) Ei ole mindud kaugemale sellest, mis on vajalik, arvestades, et hagejale ei saa anda vabastust ega teha erandit
1) Väide, et liidu territooriumil asuvat esimest ühenduspunkti reguleerivad õigusnormid on piisavad
2) Hagejale kehtivad piirangud
5. Neljas väide, et võimu on kuritarvitatud
6. Viies väide, et on rikutud olulisi menetlusnorme
a) Asjaolud, mida komisjon võttis arvesse direktiivi ettepaneku väljatöötamisel
b) Pärast direktiivi ettepaneku esitamist kogutud täiendavad andmed
C. Menetlust korraldavate meetmete võtmise taotlus
V. Kohtukulud
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.
(
1
)	Konfidentsiaalsed andmed on kustutatud.