62005CC0220
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 15. juunil 2006 (
1
)
Kohtuasi C-220/05
Jean Auroux jt
versus
Commune de Roanne
„Riigihanked — Direktiiv 93/37/EÜ — Riigihankelepingu sõlmimine hankemenetlust korraldamata — Kahe tellija vaheline piirkondliku arendusprojekti teostamise leping — Mõisted „ehitustööde riigihange” ja „ehitis” — Lepingu maksumuse arvutamise kord”
I. Sissejuhatus
1.
Käesolevas asjas esitab Prantsuse kohus Tribunal administratif Lyon (
2
) Euroopa Kohtule mitu küsimust Euroopa riigihankeõiguse tõlgendamise kohta. Eelotsuse küsimused tekkisid vaidluse raames, mis puudutas sellist vabaajakeskust Prantsusmaa linnas Roanne, mille projekteerimine ja teostamine anti segaosalusega linnaarendusega tegelevale äriühingule eelnevat pakkumismenetlust läbi viimata. Asjaomase projekti erisus seisnes eeskätt selles, et ainult üksikud kavandatava vabaajakeskuse osad pidid pärast valmimist üle antama linnale, samas kui ülejäänud osad pidi linnaarendusega tegelev äriühing võõrandama otse kolmandatele isikutele, kusjuures linn kohustus kaasfinantseerima asjaomaste vabaajakeskuse osade rajamist ning võtma tähtaja saabumisel võõrandamata jäänud osad ja kogu kahjuriski üle.
2.
Nimetatud asjaoludel palub eelotsusetaotluse esitanud kohus ennekõike teavet selle kohta, milliseid Euroopa riigihankeõigust käsitlevaid õigusnorme tuleb üldse sellise projekti suhtes kohaldada ning kuidas tuleb tõlgendada eeskätt riikliku ehitustöölepingu mõistet. Veel küsib kõnealune kohus, kas lepingu eeldatava maksumuse arvutamisel tuleb lähtuda projekti kogumahust või üksnes hinnast, mille tasub tellija temale mõeldud ehitise osade eest ning millele lisandub vajaduse korral kogu rahaline panus, milleks ta lepingujärgselt kohustus. Lõpuks palub ta selgitada, kas pakkumismenetlusest võib loobuda juhul, kui vastavalt siseriiklikule õigusele võib asjaomast lepingut sõlmida üldse ainult teatavate juriidiliste isikutega, kes on omakorda kohustatud läbi viima pakkumismenetlust võimalike järgnevate lepingute sõlmimiseks.
II. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
3.
Nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/37/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord (
3
) (edaspidi „direktiiv 93/37”), artikkel 1 kõlab järgmiselt:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
riiklikud ehitustöölepingud — tööettevõtja ja punktis b määratletud tellija vahel kirjalikult sõlmitud rahaliste huvidega seotud lepingud, mille objektiks on kas ühe II lisas nimetatud tegevusega seotud ehitustööde teostamine või nii teostamine kui projekteerimine, või punktis c nimetatud ehitustöö või mis tahes viisil teostatav ehitustöö, mis vastab tellija kindlaksmääratud nõuetele,
b)
tellija — riik, piirkondlik või kohalik omavalitsus, avalik-õiguslikud isikud ning ühest või mitmest sellisest organist või avalik-õiguslikust isikust koosnevad ühendused.
Avalik-õiguslik isik on mis tahes isik:
—
mis on asutatud üldistes huvides ega tegele tööstuse ega kaubandusega,
—
mis on juriidiline isik, ja
—
mida põhiliselt rahastavad riik, piirkondlik või kohalik omavalitsus või teised avalik-õiguslikud isikud või mille juhtimist need isikud kontrollivad, või millel on haldus-, juhtimis- või järelevalveorgan, millesse riik, piirkondlik või kohalik omavalitsus või teised avalik-õiguslikud isikud nimetavad üle poole liikmetest.
[…]
c)
ehitustöö — ehituse või tsiviilehituse tulemused tervikuna, mis võimaldavad täita majanduslikke ja tehnilisi ülesandeid;
[…]”
4.
Direktiivi 93/37 artikkel 6 sätestab direktiiviga 97/52 (
4
) muudetud redaktsioonis:
„1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse:
a)
riiklike ehitustöölepingute suhtes, mille eeldatav maksumus käibemaksuta ei ole väiksem kui 5000000 Rahvusvahelise Valuutafondi arvestusühikut (SDR) väljendatuna eküüdes;
[…]
3.   Kui töö on jagatud mitmeks osaks, millest igaüks on eri lepingu objekt, tuleb lõikes 1 nimetatud summade arvutamisel arvesse võtta iga osa maksumust. Kui osade kogumaksumus ei ole lõikes 1 märgitud summast väiksem, kohaldatakse selle lõike sätteid kõikide osade suhtes. Tellijatel on lubatud seda sätet mitte järgida nende osade puhul, mille eeldatav maksumus käibemaksuta on alla 1000000 eküü, tingimusel et nende osade, mille suhtes on tehtud erand, eeldatav kogumaksumus ei ületa 20% kõikide osade eeldatavast kogumaksumusest.
4.   Ühtegi ehitustööd ega lepingut ei või osadeks jaotada eesmärgiga vältida käesoleva direktiivi kohaldamist.
5.   Lõikes 1 ja artiklis 7 nimetatud summade arvutamisel võetakse arvesse nii riiklike ehitustöölepingute maksumust kui ka nende vahendite eeldatavat maksumust, mis on ehitustööde teostamiseks vajalikud ja tellija poolt tööettevõtjale kättesaadavaks tehtud.
6.   Tellijad tagavad, et ei esineks vahetegemist tööettevõtjate vahel.”
5.
Käesoleva asja asjaolude asetleidmise ajal vastas 5000000 SDR-i suurune piirmäär 6242028 eurole. (
5
)
B. Siseriiklik õigus
6.
Põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal kehtinud redaktsioonis (
6
) sätestas Prantsuse code de l’urbanisme’i (
7
) artikkel L. 300-4 (edaspidi „code de l’urbanisme’i artikli L. 300-4 varasem redaktsioon”) järgmist:
„Riik, kohalikud omavalitsusüksused või nende avalik-õiguslikud asutused võivad volitada käesolevas köites ettenähtud arendusprojektidega seotud uuringuid tegema ja projekte teostama kõiki selleks sobivaid avalik-õiguslikke või eraõiguslikke isikuid.
Avalik-õigusliku asutusega, 7. juuli 1983. aasta seaduses nr 83-597 määratletud omavalitsusüksuse segaosalusega äriühinguga, mille enamusosalus kuulub ühele või mitmele järgnevalt nimetatud avalik-õiguslikule isikule: riik, regioonid, departemangud, kommuunid või nende ühendused, võib kokkuleppe sõlmida avalik-õigusliku arenduslepinguna. Sellisel juhul võib teiseks lepingupooleks olevat asutust volitada omandama õigusi sundvõõrandamise või ostueesõiguse kasutamise teel ning avalik-õigusliku arenduslepingu objektiks võivad olla kõik kogu arendusprojekti ja materjalidega seonduvad toimingud ja tehingud.
Eelmises lõigus nimetatud asutust võib projektile iseloomulike omaduste väljaselgitamiseks eelnevate uuringute tegemiseks volitada käsunduslepinguga sõlmima uuringute teostamise lepinguid omavalitsuse või omavalitsuste ühenduste nimel ja kulul.
[…]”
7.
Seoses komisjoni poolt Prantsuse riigi vastu liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse algatamisega muudeti code de l’urbanisme’i artiklit L. 300-4 seadusega nr 2005-809 (
8
) järgmiselt:
„Riik, kohalikud omavalitsusüksused ning nende avalik-õiguslikud asutused võivad volitada käesolevas köites ette nähtud arendusprojekte teostama kõiki selleks sobivaid isikuid.
Arenduse kontsessioonilepingute sõlmimiseks korraldatakse avalik menetlus, mis võimaldab mitme konkureeriva pakkumise esitamist Conseil d’État’ dekreedis ette nähtud tingimustel.
Kontsessionäär tagab kontsessioonilepinguga ette nähtud tööde ja materjalide üle ehitusjärelevalve ning ka uuringute ja kõigi nende täitmiseks vajalike tegevuste teostamise. Kontsessionääri võib volitada hankima projekti teostamiseks vajalikku vara, vajaduse korral ka sundvõõrandamise või ostueesõiguse kasutamise teel. Kontsessionäär tegeleb kontsessiooniga hõlmatud kinnistu müügi, rentimise või kasutusõiguse üleandmisega.”
8.
Veel sätestab seaduse nr 2005-809 artikkel 11:
„Kui arendaja määramiseks ei korraldatud õiguspäraste põhjendusteta mitme konkureeriva pakkumise esitamist võimaldavat pakkumismenetlust, on seni, kuni jõustunud kohtuotsusega ei otsustata vastupidist, kehtivad
1.
enne selle seaduse avaldamist sõlmitud arenduse kontsessioonilepingud, avalik-õiguslikud arenduslepingud ja arenduslepingud;
[…]”
III. Asjaolud ja menetlus põhikohtuasjas
9.
2002. aastal planeeris Prantsuse linn Roanne linnaarendusmeetmena vabaajakeskuse rajamist. Projekti esimene ehitusetapp pidi hõlmama eeskätt nn kobarkino ning lisaks nähti ette rajada äripinnad, avalik parkla umbes 320 parkimiskohaga, juurdepääsuteed ja avalikud alad. Hilisemas etapis kavatseti juurde ehitada veel äripindu ja hotell.
10.
Projekti volitati teostama segaosalusega linnaarendusega tegelev äriühing Société d’équipement du département de la Loire (edaspidi „SEDL”). Sel eesmärgil sõlmis Roanne’i linn SEDL-iga 25. novembril 2002 avalik-õigusliku arenduslepingu, (
9
) mille allkirjastamiseks oli Roanne’i linnavolikogu volitanud eelnevalt 28. oktoobri 2002. aasta haldusaktiga linnapead.
11.
Nimetatud lepingus volitati SEDL-i muu hulgas ostma kinnistud, leidma rahalised vahendid, esitama teatud raamatupidamisdokumendid, korraldama uuringud ja inseneribüroode konkursi, teostama ehitustööd ning tagama projekti koordineerimise ja linna teavitamise.
12.
Sõlmitud lepingu kohaselt pidid vabaajakeskuse parkla, juurdepääsuteed ja avalikud alad üle minema Roanne’i linna omandisse. Seevastu olid teised kavandatud ehitised mõeldud võõrandamiseks kolmandatele isikutele, kusjuures hinnati, et SEDL-i kui projekti teostaja võõrandamisest saadav tulu võib ulatuda 8099000 euroni.
13.
Vastavalt lepingule pidi linn tasuma SEDL-ile avaliku parkimisplatsi eest 2925000 eurot. Veel pidi linn tegema kapitalisissemakse rahastamaks kõiki ehitisi 2443103 euro ulatuses esimeses etapis ja 3034341 euro ulatuses kogu projekti raames. (
10
) Lisaks pidid tähtaja saabumisel minema Roanne’i linna omandisse automaatselt üle need kinnistud ja ehitised, mida SEDL ei olnud projekti lõpetamise ajaks kolmandatele isikutele maha müünud, kusjuures linn kohustus edaspidi tagama pooleliolevate lepingute täitmise ja üle võtma SEDL-i võetud kohustused. Roanne’i linn võttis sõnaselgelt üle ka projekti kogu kahjuriski. (
11
)
14.
Enne avalik-õigusliku arenduslepingu sõlmimist SEDL-iga ei avaldatud projekti kohta teadaannet ega korraldatud vastavat pakkumismenetlust.
15.
Põhikohtuasja hagejad on Roanne’i linnavolikogu opositsiooni liikmed. Tribunal administratif Lyon’is taotlevad nad linnavolikogu 28. oktoobri 2002. aasta haldusakti tühistamist, väites muu hulgas, et on rikutud Euroopa riigihankeõigusest tulenevaid nõudeid. Nende arvates tuli läbi viia pakkumismenetlus direktiivi 93/37 tähenduses.
IV. Eelotsusetaotlus ja menetlus Euroopa Kohtus
16.
Tribunal administratif de Lyon otsustas 7. aprilli 2005. aasta otsusega kohtuliku arutamise peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised kolm eelotsuse küsimust:
„1.
Kas selline leping, mille kohaselt üks tellija teeb teisele tellijale ülesandeks üldistes huvides arendusprojekti teostamise ja mille raames teine tellija annab esimesele tellijale üle viimase huvides rajatud ehitised ja mille tähtaja saabumisel saab esimene tellija automaatselt kõigi nende kinnistute ja ehitiste omanikuks, mida ei ole selleks ajaks võõrandatud kolmandatele isikutele, kujutab endast riiklikku ehitustöölepingut direktiivi 93/37 artikli 1 tähenduses?
2.
Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas direktiivi 93/37 artiklis 6 sätestatud piirmäära, eespool viidatud 5000000 SDR-i kindlakstegemisel tuleb arvesse võtta ainult tellijale ehitiste võõrandamise eest tasutud hinda või tasutud hinna ja finantsosaluste summat, isegi kui viimased on vaid osaliselt seotud nende ehitustööde teostamisega, või kõikide nende tööde koguhinda, võttes arvesse, et lepingu tähtaja saabumisel läheb vara, mida ei ole võõrandatud, automaatselt üle esimesele tellijale ning viimane jätkab kehtivate lepingute täitmist ja võtab üle teise tellija kohustused?
3.
Juhul kui vastus kahele esimesele küsimusele on jaatav, siis kas esimene tellija on vabastatud kohustusest kohaldada sellise lepingu sõlmimiseks nimetatud direktiiviga ette nähtud ehitustööde riigihankemenetlust põhjendusel, et sellist lepingut saab sõlmida ainult teatud juriidiliste isikutega ja et teine tellija kohaldas seda menetlust riikliku ehitustöölepingu sõlmimiseks?”
17.
Lisaks Roanne’i linnale, kes on põhikohtuasja kostja, esitasid Prantsuse valitsus ja Euroopa Ühenduste Komisjon Euroopa Kohtus kirjalikud ja suulised märkused. Kirjalikud märkused esitasid ka Leedu, Austria ja Poola valitsus. Kuigi põhikohtuasja hagejad ei esitanud kirjalikke märkusi tähtaegselt, esitasid nad Euroopa Kohtus siiski oma suulised märkused.
V. Hinnang
A. Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
18.
Roanne’i linn ja Prantsuse valitsus kahtlevad eelotsustaotluse vastuvõetavuses.
19.
Ennekõike leiab Roanne’i linn, et eelotsuse küsimused on asjakohatud otsuse langetamise seisukohalt põhjusel, et Prantsuse seadusandja tunnistas sõnaselgelt tagasiulatuvalt kehtivaks (nn validation législative) vaidlusalused avalik-õiguslikud arenduslepingud, nagu on käesolevas kohtuasjas vaidlusalused lepingud. Seega ei saa enam kahtluse alla seada kõnealuste arenduslepingute õiguspärasust pakkumismenetlusest loobumise põhjendusel.
20.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on vaid siseriiklikul kohtul pädevus hinnata kohtuasja eripärasid arvestades, kas kohtuotsuse tegemiseks on vaja eelotsust ja kas Euroopa Kohtule esitatud küsimused on kohtuasjas asjakohased. Euroopa Kohus võib jätta läbi vaatamata siseriikliku kohtu esitatud taotluse üksnes siis, kui on ilmselge, et siseriikliku kohtu taotletud tõlgendamine ei ole seotud põhikohtuasja tegelike asjaoludega või esemega või kui tegemist on üldise või oletusliku probleemiga või kui Euroopa Kohtule ei ole esitatud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, mis on vajalikud selleks, et vastata tõhusalt küsimustele, mida talle on esitatud. (
12
) Muul juhul on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud vastama eelotsuse küsimustele, mis puudutavad ühenduse õigusnormide tõlgendamist. (
13
)
21.
Käesoleval juhul pole ilmselge, et Tribunal administratif Lyoni esitatud küsimused direktiivi 93/37 tõlgendamise kohta oleksid asjakohatud põhikohtuasjas otsuse langetamise seisukohalt.
22.
Tõsi on, et seaduse nr 2005-809 artikkel 11 tunnistab tagasiulatuvalt kehtivaks teatavad arenduslepingud, kuigi need sõlmiti nõuetekohast pakkumismenetlust läbi viimata.
23.
Siiski ei ole põhikohtuasja esemeks mitte Roanne’i linna ja SEDL-i vahelise lepingu, vaid sellise linnavolikogu haldusakti kehtivus, millega volitati eelnevalt Roanne’i linnapead asjaomast lepingut allkirjastama. Järelikult on sisuliselt tegu linna sisevaidlusega, mille puhul tuleb eeskätt uurida Roanne’i linna organite pädevust. (
14
) Isegi kui SEDL-iga sõlmitud leping peaks osutuma väljapoolt vaadatuna kehtivaks, võib selles vaidluses otsuse tegemisel olla oluline hoopis see, milliseid Euroopa riigihankeõiguse nõudeid oleks tulnud järgida. Igatahes ei ole kohe välistatud, et linnavolikogu haldusakti tühistamine tuleb kõne alla ka juhul, kui selle alusel linnaarendusega tegeleva tööettevõtjaga sõlmitud avalik-õiguslikku arenduslepingut kui sellist kohtus ei vaidlustata. Üldiselt on üksnes siseriiklike kohtute ülesanne uurida linnavolikogu haldusakti võimaliku tühistamise mõju Roanne’i linna ja SEDL-i vahelise lepingu kehtivusele.
24.
Seega ei ole põhjendatud Roanne’i linna esitatud vastuväide eelotsuse küsimuste vastuvõetavuse kohta.
25.
Prantsuse valitsus leiab, et eelotsuse küsimused on asjakohatud otsuse langetamise seisukohalt veel seetõttu, et käesolevas asjas puudutavad need avalik-õiguslikku arenduslepingut. Tegelikult ei ole Prantsuse valitsuse arvates põhikohtuasjas tähtsust omava vabaajakeskuse puhul tegu arendusmeetmega. Järelikult on Euroopa Kohtule esitatud küsimused pelgalt oletuslikud.
26.
Ka see vastuväide pole veenev. Nimelt pole oluline, kuidas määratleti SEDL-iga sõlmitud lepingut vastavalt siseriiklikule õigusele ning kas Roanne’i linn ja eelotsusetaotluse esitanud kohus peavad seda õigesti või ekslikult avalik-õiguslikuks arenduslepinguks. (
15
) Vastavalt EÜ artiklis 234 sätestatud menetlusele on Euroopa Kohtu ülesanne tõlgendada üksnes ühenduse, mitte siseriiklikke õigusnorme ning pealegi ei pea ta otsustama eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt nimetatud õigusnormidele antud tõlgenduse õigsuse üle. (
16
) Seoses eelotsuse küsimuste aluseks olevate faktiliste ja õiguslike asjaoludega lähtub Euroopa Kohus eelotsusetaotluse esitanud kohtu tuvastatud asjaoludest. (
17
)
27.
Isegi kui Roanne’i linna ja SEDL-i vahelist lepingut ei tuleks tegelikult määratleda avalik-õigusliku arenduslepinguna, oleks Euroopa Kohtul käesoleval juhul piisavalt teavet põhikohtuasja faktiliste ja õiguslike asjaolude kohta, et anda siseriiklikule kohtule tema esitatud küsimustele direktiivi 93/37 tõlgendamise kohta kasulik vastus. Nagu eespool mainisin, tulenevad asjaomased küsimused konkreetsest vaidlusest Roanne’i linna haldusakti kehtivuse üle ning seetõttu ei saa neid mingil juhul pidada oletuslikuks.
28.
Järelikult on eelotsusetaotlus vastuvõetav.
B. Sisuline hinnang eelotsuse küsimustele
1. Esimene küsimus: riikliku ehitustöölepingu mõiste
29.
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas selline leping, mille kohaselt üks tellija volitab teist tellijat projekteerima ja rajama linnaarendusmeetmena vabaajakeskuse, mille puhul antakse ainult üksikud osad pärast valmimist üle esimesele tellijale, samas kui ülejäänud osad võõrandab teine tellija otse kolmandatele isikutele, kusjuures esimene tellija võtab tähtaja saabumisel üle võõrandamata jäänud osad ning kogu kahjuriski, kujutab endast ehitustööde riigihankelepingut [edaspidi kasutatakse ka täpsemat mõistet „ehitustööde riigihankelepingud”] direktiivi 93/37 artikli 1 tähenduses.
30.
Vastavalt direktiivi 93/37 artikli 1 punktis a sätestatud määratlusele on ehitustööde riigihankelepingu objektiks samas direktiivis määratletud teatavad ehitustööd, mille kohta sõlmivad tellija ja tööettevõtja kirjalikult rahaliste huvidega seotud lepingu.
a) Lepingu objekt: eristamine riiklikust teenuslepingust ja muudest riiklikest lepingutest
31.
Vastavalt direktiivi 93/37 artikli 1 punktile a võivad riikliku ehitustöölepingu objektiks olla järgmised kolm ehitustööliiki (
18
):
—
ühe II lisas nimetatud tegevusega seotud ehitustööde teostamine või nii teostamine kui projekteerimine; (
19
)
—
ehitustöö teostamine või nii teostamine kui projekteerimine; ehitustöö on ehituse või tsiviilehituse tulemused tervikuna, mis võimaldavad täita majanduslikke ja tehnilisi ülesandeid (direktiivi 93/37 artikli 1 punkt c); ning
—
mis tahes viisil (
20
) teostatav ehitustöö, mis vastab tellija kindlaksmääratud nõuetele.
32.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmetel pidi Roanne’is rajatav vabaajakeskus hõlmama eeskätt kobarkino ja äripindu, lisaks ka avalikku parkimisplatsi, juurdepääsuteid ja avalikke alasid, kusjuures hilisemas etapis kavatseti juurde ehitada veel äripindu ja hotell.
33.
Sellise vabaajakeskuse rajamiseks on vajalikud kõik kolm ehitustööliiki direktiivi 93/37 artikli 1 punkti a tähenduses. Esiteks on tegu ehitustööga, mille teostamiseks on vajalikud mitmed direktiivi 93/37 II lisas nimetatud tegevused. (
21
) Teiseks rajab SEDL käesoleval juhul vabaajakeskuse ehitusteenust pakkuvate kolmandast isikust ettevõtjate abiga vastavalt Roanne’i linna üksikasjalikele nõuetele (
22
) ja tema kontrollimisel (
23
). Kolmandaks on sellise vabaajakeskuse puhul nagu käesolevas asjas vaidlusalune keskus tegu veel ka ehitustööde tervikliku tulemusega, mis täidab majanduslikku ülesannet linna infrastruktuuri (
24
) parendamise eesmärgil. (
25
) Järelikult on tegu ehitustööga direktiivi 93/37 artikli 1 punkti a koostoimes punktiga c (
26
) tähenduses. Iga nimetatud kolme punkti põhjal selgub, et sellise vabaajakeskuse rajamine, nagu oli kavandatud Roanne’i linna, kuulub põhimõtteliselt direktiivi 93/37 esemelisse kohaldamisalasse.
34.
Igatahes läks käesolevas asjas Roanne’i linna ja SEDL-i vahelise avalik-õigusliku arenduslepingu objekt kaugemale pelgast vabaajakeskuse rajamisest. Seda põhjusel, et SEDL-ile anti muu hulgas ülesandeks omandada kinnistud, leida rahalised vahendid, esitada teatud raamatupidamisdokumendid, korraldada uuringud ja inseneribüroode konkurss ning tagada projekti koordineerimine ja linna teavitamine. Lisaks kohustus ta müüma enamiku ehitisi.
35.
Tulenevalt nimetatud kõrvalülesannetest sisaldab Roanne’i linna ja SEDL-i vaheline leping ka teatavaid teenuste osutamise elemente. Sellest tulenevalt tekib küsimus ehitustöö riigihankelepingu ja riikliku teenuslepingu direktiivi 92/50 (
27
) artikli 1 punkti a tähenduses eristamisest. Sellele asjaolule juhtisid Euroopa Kohtu tähelepanu ka mitu menetlusosalist.
36.
Mainitud teenuste seast võib direktiivi 93/37 esemelisesse kohaldamisalasse liigitada üheselt vaid ehitustöö projekteerimise, tingimusel et leping puudutab ehitustöö nii teostamist kui projekteerimist (vt direktiivi 93/37 artikli 1 punkt a). Avalik-õigusliku arenduslepingu puhul, nagu see, mis on sõlmitud Roanne’i linna ja SEDL-i vahel, on see tingimus täidetud, kuna SEDL-i volitati sõnaselgelt projekteerima ja teostama ehitustöid.
37.
Seoses ülejäänud teenustega tuleb tõdeda, et tegu on segatüüpi lepinguga, mille õiguslik määratlus sõltub raskuskeskme paiknemisest. Ehitustööde riigihankelepinguga on tegu üksnes siis, kui ehitustöö projekteerimine ja teostamine on lepingu põhiobjektiks tööettevõtja muude ülesannete kõrval. Oluline on see, et ehitustöö projekteerimine ja teostamine ei oleks teisese tähtsusega. (
28
)
38.
Selle küsimuse hindamine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne. (
29
) Siiski võib Euroopa Kohus anda siseriiklikule kohtule tõlgendamisjuhiseid, mis hõlbustavad otsuse tegemist ja mille järgimine on kohustuslik. (
30
)
39.
Põhimõtteliselt võib lähtuda lepinguliste tegevuste maksumusest, et määrata kindlaks segatüüpi lepingu põhiobjekt ja otsustada lepingu osade olulisuse üle. Ulatuses, milles on võimalik kindlaks teha iga osutatava teenuse hind, tuleb projekteerimis- ja teostustööde maksumust võrrelda teiste teenuste maksumusega. Veel tuleb igal juhul hinnata objektiivselt lepingut tervikuna. Üksnes selle põhjal on võimalik kindlaks teha, kas ehitustööd on lepingu põhiobjektiks ainult kvantitatiivses või ka kvalitatiivses mõttes. (
31
)
40.
Käesoleval juhul ei ole teada, milline on iga SEDL-i osutatava teenuse hinnanguline maksumus. (
32
) Järelikult tuleb lähtuda objektiivsest hinnangust lepingule tervikuna. SEDL-i volitati rajama vabaajakeskust linnaarendusmeetmena. Kinnistute ostmine ja rahaliste vahendite leidmine olid üksnes projekti ettevalmistavad ülesanded. Sama kehtib ka SEDL-i kohustuse kohta korraldada inseneribüroo leidmise konkurss. Mis puudutab projekti koordineerimise ülesannet ning linna teavitamise ja raamatupidamisdokumentide esitamise kohustusi, siis on tegu üksnes kõrvalkohustustega, mis kõigest kaasnesid SEDL-i poolt rajatava vabaajakeskuse tegeliku projekteerimise ja teostamisega. Ka enamiku vabaajakeskuse osade müümise kohustus tundub olevat teisese tähtsusega vabaajakeskuse projekteerimise ja planeerimise kõrval.
41.
Seega leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus õigesti, et selliste rajatiste ehitamine, nagu on vaidluse all käesolevas asjas, ei ole olemuslikult ega olulisuselt teisene võrreldes ülejäänud asjaomaste töödega. Pealegi on vabaajakeskuse projekteerimine ja teostus Euroopa Kohtule põhikohtuasja asjaolude kohta esitatud teabe kohaselt selle lepingu põhiobjekt, mille Roanne’i linn sõlmis SEDL-iga.
42.
Sellise lepingu, nagu on käesolevas asjas vaidlusalune leping, ehitustööde lepinguna määratlemise vastu ei räägi ennekõike tõsiasi, et vabaajakeskuse rajamist käsitati linnaarendusmeetmena ning sama vähe välistab seda asjaolu, et pärast valmimist pidi üksnes suhteliselt väike vabaajakeskuse osa — avalik parkimisplats, juurdepääsuteed ja avalikud alad — üle antama linnale, samas kui ülejäänud ehitised olid ette nähtud võõrandamiseks kolmandatele isikutele. Tegelikult ei sõltu riikliku ehitustöölepingu määratlus rajatava ehitise kasutuseesmärgist. Seoses sellega on Euroopa Kohus varem sedastanud, et ehitustööde riigihankelepingu mõiste ei hõlma üksnes lepingut, mille eesmärk on üldistes huvides antud ülesannete täitmine. (
33
) Sama tähtsusetu on ka asjaolu, kas tellija kavatseb hakata kasutama rajatavaid ehitisi ise või on need mõeldud avalikkusele või kolmandatele isikutele.
43.
Pigem tuleb direktiivi 93/37 artikli 1 punkti a tõlgendada sama direktiivi selliseid eesmärke arvestades, (
34
) mille kohaselt tuleb ehitustööde riigihankelepingute valdkonnas tühistada asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse kitsendused ning avada asjaomased turud tõhusale konkurentsile. (
35
) Kumbagi eesmärki võib ohustada olukord, kus tellija sõlmib lepingu sellise ehitise rajamiseks, mis on mõeldud täielikuks või osaliseks kasutamiseks avalikkuse või kolmandate isikute poolt ning mida käsitatakse näiteks linnaplaneerimise ja -arendamise või sotsiaalpoliitilise meetmena. Konkurentsi moonutamise oht, mis tuleneb teatava ettevõtja eelistamisest teistele, on alati olemas siis, kui tellija volitab teatavat ettevõtjat teostama ehitustöid sõltumata rajatise ehitamise põhjendustest ja taustast ning selle kasutuseesmärgist.
44.
Samuti ei muuda asjaolud, et SEDL-i ülesanne on osta ehituskrunt ning et Roanne’i linn omandab SEDL-ilt temale kuuluvad vabaajakeskuse osad — avaliku parklaplatsi, juurdepääsuteed ja avalikud alad — alles valmiskujul (
36
) käesoleva lepingu taolise avalik-õigusliku arenduslepingu kuuluvust direktiivi 93/37 esemelisse kohaldamisalasse. Tegelikult ei ole esitatud teabe põhjal Roanne’i linna ja SEDL-i vahelise lepingu objekt mingil juhul üksnes valminud vabaajakeskuse üleandmine, vaid sõnaselgelt ka sellele eelneva ehitustöö projekteerimine ja teostamine vastavalt linna nõuetele, mis oli SEDL-i sõnaselge lepinguline kohustus. Teisest küljest ei piirdunud ka Roanne’i linn üksnes valminud ehitise ostmisega, vaid sõlmis eelnevalt lepingu selle rajamiseks.
45.
Samal põhjendusel ei saa vaidlusalust lepingut käsitada riikliku tarnelepinguna direktiivi 93/36 (
37
) artikli 1 punkti a tähenduses. Nagu eespool mainitud, ei ole asjaomased vajalikud projekteerimis- ja ehitustööd mingil juhul ainult kõrvalteenused, vaid moodustavad kõnealuse lepingu põhiobjekti. Sellisel juhul kujutavad ehitustööde riigihankelepingut reguleerivad sätted endast erieeskirja. (
38
)
46.
Lõpuks ei saa järeldada SEDL-i volituse põhjal võõrandada enamik vabaajakeskuse osi otse kolmandatele isikutele seda, et tegu on riikliku ehitustööde kontsessiooniga direktiivi 93/37 artikli 1 punkti d tähenduses. Kontsessiooni meenutab küll kolmepoolne suhe Roanne’i linna, SEDL-i ja kolmandast isikust ostjate vahel, kelle tasud moodustavad lõviosa SEDL-i tulust. Riiklikku kontsessiooni iseloomustab aga ka asjaolu, et tellija lepingupartner kannab projekti majandusliku riski. (
39
) Käesolevas asjas seda aga ei ole, kuna Roanne’i linn kohustus projekti lõppedes üle võtma võõrandamata vabaajakeskuse osad ning kandma projekti kahjuriski.
47.
Neil asjaoludel tuleb sellist lepingut, nagu oli sõlmitud Roanne’i linna ja SEDL-i vahel, tulenevalt selle objektist käsitada ehitustööde riigihankelepinguna, mis kuulub direktiivi 93/37 esemelisesse kohaldamisalasse.
b) Töövõtja ja tellija vahel kirjalikult sõlmitud rahaliste huvidega seotud leping
48.
Vastavalt direktiivi 93/37 artikli 1 punktile a eeldab riikliku ehitustöölepingu olemasolu ka seda, et tööettevõtja ja tellija sõlmivad kirjalikult rahaliste huvidega seotud lepingu ehitustööde teostamise eesmärgil.
49.
Kohaliku omavalitsusüksusena on Roanne’i linn tellija (vt direktiivi 93/37 artikli 1 punkt b). Asjaolu, et algselt ehitab SEDL vabaajakeskuse oma nimel ning annab selle hiljem — osaliselt — üle Roanne’i linnale, ei muuda linna staatust ehitustööde riigihankelepingu tellijana. (
40
)
50.
Direktiivis 93/37 ei ole määratletud tööettevõtja mõistet. Konkurentsiõiguse valdkonnas hõlmab mõiste „ettevõtja” mis tahes majandustegevusega tegelevat üksust, sõltumata tema õiguslikust vormist ja rahastamisviisist, kusjuures majandustegevus on igasugune tegevus, mis seisneb kaupade või teenuste pakkumises teatud turul. (
41
) See mõiste on kohaldatav ka ehitustööde riigihankelepingu valdkonnas. Kuna vastavalt direktiivi 93/37 eesmärgile saavutada asutamisvabadus ja teenuste osutamise vabadus ning tagada tõhus konkurents riigihangete valdkonnas (
42
) tuleb tööettevõtja mõistet tõlgendada laialt ka ehitustööde riigihankelepingu vallas. Pealegi kinnitab seda hilisemate juhtumite suhtes kohaldatav legaaldefinitsioon direktiivi 2004/18 artikli 1 lõikes 8. Nimetatud sätte kohaselt on töövõtja riigihankeõiguse tähenduses füüsiline või juriidiline isik või avalik-õiguslik isik või selliste isikute ja organite rühm, kes pakub turul asjaomaseid teenuseid.
51.
Ehitustöö projekteerimis- ja teostamisteenustel, mida Roanne’i linn käesolevas asjas vajas, on turg. Lisaks eraõiguslikele ettevõtjatele võivad sellel turul olla teenusepakkujateks ka segaosalusega linnaarendusega tegelevad äriühingud. Järelikult saab niisugune äriühing olla tööettevõtja direktiivi 93/37 tähenduses.
52.
Tõsiasi, et selline linnaarendusega tegelev äriühing nagu SEDL tõenäoliselt ei saa kasutada ja ei kasuta ehitise projekteerimiseks ja teostamiseks omavahendeid, vaid tugineb suures osas või täielikult alltöövõtjate teenustele, ei välista automaatselt tema staatust tööettevõtjana. (
43
) Tegelikult võib vastavalt kõnealusele sättele teostada ehitustöid „mis tahes viisil”. (
44
) See, et asjaomane säte hõlmab ka alltöövõtjate kaasamist, ilmneb eriti selgelt kõnealuse sätte saksakeelsest versioonist, mis osutab ehitustööde teostamisele „kolmandate isikute poolt”.
53.
Kui linnaarendusega tegelev äriühing pakub ehitustöö projekteerimis- ja teostamisteenust ning kuigi ta teeb seda alltöövõtjate abiga, siis on ta ise tööettevõtja direktiivi 93/37 artikli 1 punkti a tähenduses. Sellisel juhul on asjaomane linnarendusega tegelev äriühing enam kui tellija esindaja (prantsuse keeles mandataire), kes üksnes abistab tellijat sobivate tööettevõtjate leidmisel ja kes täidab koordineerimisülesannet. Isik, kes kohustub projekteerima ja teostama ehitustöid, (
45
) on tööettevõtja direktiivi 93/37 tähenduses.
54.
Tööettevõtja direktiivi 93/37 artikli 1 punkti a tähenduses ei pea ilmtingimata olema orienteeritud kasumile. See tuleneb juba ainuüksi tõsiasjast, et ka tellijat saab volitada täitma riigihankelepinguid. (
46
) Ajal, kui on vähe tellimusi, võivad isegi eraõiguslikud ettevõtjad olla huvitatud lepingutest, mis ei ole üldse või märkimisväärselt kasumlikud selleks, et katta paremini vähemalt muutumatuid kulusid. Neil asjaoludel pole ka käesolevas asjas automaatselt välistatud SEDL-i tööettevõtja staatus põhjusel, et vastavalt avalik-õiguslikule arenduslepingule kohustus ta Roanne’i linnale üle andma vabaajakeskuse rajamise ja müügi võimalikud ülejäägid. (
47
)
55.
25. novembri 2002. aasta arendusleping on Roanne’i linna ja SEDL-i vahel sõlmitud kirjalik leping. Asjaolud, et arendusleping on avalik-õiguslik ning et SEDL-il on vajaduse korral lubatud teostada avaliku võimu teatavaid volitusi, nimelt seoses võõrandamisega, ei välista arenduslepingu määratlemist lepinguna direktiivi 93/37 artikli 1 punkti a tähenduses. (
48
)
56.
Samuti ei tule käesolevas asjas automaatselt kõne alla in-house ega quasi-in-house tehingud (
49
) kohtuasja Teckal (
50
) puudutava kohtupraktika tähenduses, kuna SEDL on segaosalusega äriühing, mistõttu ei saa kohalikud omavalitsused, kellele kuuluvad osad tema kapitalist, teostada tema üle analoogset kontrolli sellele, mida nad teostavad oma üksuste üle. (
51
)
57.
Leping on alati seotud rahaliste huvidega, kui tellijal on kohustus tasuda tööettevõtjale osutatud teenuste eest. (
52
) Vastavalt direktiivi 93/37 eesmärgile avada turud ning saavutada asutamisvabadus ja teenuste osutamise vabadus riiklike ehitustöölepingute valdkonnas (
53
) tuleb rahaliste huvide mõistet tõlgendada laialt. See ei puuduta mitte ainult rahalist tasu, vaid ka tellija mis tahes kohustust teha vastuteene ehitustööde lepingu täitmise eest, näiteks konkreetsete sissemaksete tegemine projekti rahastamise eesmärgil ja selle teostamisega seotud võimaliku riski kandmine.
58.
Käesolevas asjas ei piirdunud Roanne’i linna kohustus 2925000 euro tasumisega parkimisplatsi võõrandamise eest. Lisaks pidi ta rahastama kõiki rajatavaid ehitisi 2443103 euro ulatuses esimeses etapis ja 3034341 euro ulatuses kogu projekti raames. Veel nägi leping ette, et tähtaja saabumisel antakse Roanne’i linnale automaatselt üle need kinnistud ja ehitised, mida SEDL ei olnud selleks ajaks kolmandatele isikutele maha müünud, kusjuures linn kohustus edaspidi tagama pooleliolevate lepingute täitmise ja üle võtma SEDL-i võetud kohustused. Kõik nimetatud kohustused on käsitatavad tellija vastutasuna SEDL-i poolt vabaajakeskuse projekteerimise ja rajamise eest. Sellest järeldub, et selline avalik-õiguslik arendusleping, nagu on vaidlusalune leping, on rahaliste huvidega seotud leping.
c) Vahejäreldus
59.
Seega vastab niisugune avalik-õiguslik arendusleping, nagu on põhikohtuasjas vaidlusalune leping, kõikidele ehitustööde riigihankelepingu tingimustele. Järelikult tuleb esimesele eelotsuse küsimusele vastata järgmiselt.
Riiklik ehitustööleping direktiivi 93/37 artikli 1 tähenduses on leping, mille kohaselt üks tellija volitab teist tellijat projekteerima ja rajama linnaarendusmeetmena vabaajakeskuse, mille puhul antakse ainult üksikud osad pärast valmimist üle esimesele tellijale, samas kui ülejäänud osad võõrandab teine tellija otse kolmandatele isikutele, kusjuures esimene tellija võtab tähtaja saabumisel üle võõrandamata jäänud osad ning kogu kahjuriski.
2. Teine eelotsuse küsimus: piirmäära arvutamine
60.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu teine küsimus puudutab lepingu eeldatavat maksumust direktiivi 93/37 artikli 6 tähenduses direktiiviga 97/52 muudetud redaktsioonis.
61.
Lepingu eeldatava maksumuse määramise teeb käesolevas asjas keeruliseks asjaolu, et SEDL-i vabaajakeskuse projekteerimisest ja rajamisest saadud tulu koosneb mitmest osast. Esiteks maksab talle Roanne’i linn 2925000 eurot parkimisplatsi ehitamise eest. Teiseks rahastab Roanne’i linn kõiki ehitisi 2443103 euro ulatuses esimeses etapis ja 3034341 euro ulatuses kogu projekti raames ning kolmandaks saab SEDL tulu selliste vabaajakeskuse osade võõrandamisest kolmandatele isikutele, mis pole ette nähtud linnale. Vastavalt avalik-õiguslikule arenduslepingule hinnati ehitiste võõrandamisest kolmandatelt isikutelt saadavaks tuluks 8099000 eurot.
62.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sisuliselt teada, millisest tuluallikast tuleb lähtuda lepingu maksumuse arvutamisel, kuna sellest sõltub, kas 5000000 SDR-i suurune piirmäär on ületatud või mitte. Direktiivi 93/37 artikli 6 sõnastus sellele küsimusele vastust ei anna. Ometi võib direktiivi eesmärkide põhjal oletada, millistest punktidest tuleb lähtuda eeldatava maksumuse arvutamisel.
63.
Nagu eespool mainisin, on direktiivi 93/37 üldine eesmärk saavutada asutamisvabadus ja teenuste osutamise vabadus ning tagada tõhus konkurents riigihangete valdkonnas. (
54
) Sama direktiivi artiklis 6 sätestatud piirmäära eesmärk on aidata kindlaks teha, millised ehitustööde riigihankelepingud pakuvad erilist huvi teiste liikmesriikide tööettevõtjatele. (
55
) Tegelikult näeb direktiiv 93/37 ette pakkumismenetluse korraldamise nimelt selleks, et kaitsta nimetatud tööettevõtjate huve ning tagada nende võrdne kohtlemine siseriiklike pakkujatega. (
56
)
64.
Seega on direktiivi 93/37 artikli 6 kontekstis otsustava tähtsusega võimaliku pakkuja seisukoht. Üksnes nii saab kindlaks teha, kas ehitustööde riigihankeleping pakub huvi välisriigi ettevõtjatele, (
57
) mistõttu see peab olema pakkumismenetluse esemeks vastavalt direktiivile turu avamise ja konkurentsi tagamise eesmärgil.
65.
Seoses sellega on võimaliku pakkuja seisukohast ennekõike oluline ehitustööde riigihankelepingu kogumaht, st eeldatav kogukäive tööettevõtja jaoks. (
58
) Kui vastavalt ehitustööde riigihankelepingule on üksnes osa ehitisest ette nähtud tellijale endale ning muus osas on ehitis müümiseks kolmandatele isikutele, siis tuleb lepingu eeldatava maksumuse määramisel arvestada ka kolmandatele isikutele mõeldud osadega.
66.
Samas ei ole oluline, kas tööettevõtja eeldatava käibe moodustavad täielikult või osaliselt tellija vahendid ning kas osa tema tulust tuleb otse kolmandatelt isikutelt. Olukorras, kus tellija sõlmib lepingu kogu ehitusprojekti, sh kolmandatele isikutele mõeldud võimalike osade teostamiseks ning ta ise on vähemalt kaasrahastaja, esineb tegelikult kogu projekti osas välisriigi pakkujate diskrimineerimise oht, nii et kokkuvõttes seatakse kahtluse alla turu avamise ja konkurentsiga seotud eesmärkide saavutamine.
67.
Kui kohaldada seda käsitlust käesoleva asjaga sarnase juhtumi suhtes, siis tähendab see, et mingil juhul ei oleks tulnud arvestada vaid Roanne’i linna 2925000 euro suuruse tasuga avaliku parkimisplatsi eest ning tema eeldatava 3034341 euro suuruse rahalise panusega. (
59
) Arvesse tuli võtta ka volitatud tööettevõtja eeldatav tulu vabaajakeskuse osade võõrandamisest kolmandatele isikutele, st lisaks veel 8099000 eurot. Selline lähenemine kehtib käesoleva asja suhtes seda enam, et ka kolmandatele isikutele mõeldud vabaajakeskuse osade ehitamist subsideeris suures ulatuses Roanne’i linn.
68.
Seevastu juhul, kui eeldatava maksumuse määramisel ei arvestata Roanne’i linna (
60
) tegelike maksekohustustega ega kolmandatelt isikutelt võõrandamise eest saadava 8099000 euro suuruse tuluga, vaid üksnes Roanne’i linna võetud projekti vastutusriskiga, (
61
) siis ei peegelda saadud maksumus täielikult eeldatavat käivet ega ehitustöölepingu atraktiivsust võimalike pakkujate jaoks.
69.
Nendel asjaoludel tuleb teisele küsimusele vastata järgmiselt.
Lepingu eeldatava maksumuse arvestamisel direktiivi 93/37 artikli 6 tähenduses direktiiviga 97/52 muudetud redaktsioonis tuleb lähtuda lepingu kogumahust ettevõtja seisukohast vaadatuna. Üksnes tellijale üleantavate ehitiste üksikute osade hinnaga ning kogu rahalise panuse ja vastutusriskiga arvestamine, milleks ta lepingujärgselt kohustub, ei ole piisav.
3. Kolmas küsimus: pakkumismenetlusest loobumine
70.
Kolmanda küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas direktiivis 93/37 sätestatud pakkumismenetlusest võib loobuda juhul, kui siseriikliku õiguse kohaselt saab vaidlusalust lepingut sõlmida üldse ainult teatud juriidiliste isikutega, kes on omakorda kohustatud läbi viima pakkumismenetlust võimalike järgnevate lepingute sõlmimise eesmärgil.
71.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleb riigihankedirektiive kohaldada ka siis, kui volitatud tööettevõtja on omakorda tellija. (
62
) Isegi sellisel juhul kehtib põhimõtteliselt pakkumismenetluse läbiviimise kohustus.
72.
Tegelikult on nimelt volitatud tööettevõtjal, näiteks peatööettevõtjana, pakkumismenetluse läbiviimise kohustus seoses hilisema alltöövõtjate valimisega. Üldiselt on niisugused hilisemad pakkumismenetlused seotud raamlepingu üksikute osadega. Pealegi võivad alltöövõtjatega sõlmitud lepingute eeldatav maksumus jääda allapoole kehtivat piirmäära ning seetõttu ka välja riigihankedirektiivide kohaldamisalast. Sellisel juhul ei pea vähemalt peatöövõtja koordineeriva ülesande osas korraldama pakkumismenetlust. Hilisemad võimalikud pakkumismenetlused, mis viiakse läbi alltöövõtjate väljavalimise eesmärgil, ei korva seega peatööettevõtjaga hankelepingu sõlmimisel pakkumismenetluse läbiviimata jätmist.
73.
Eeltoodu kehtib ka käesoleva asja suhtes. Tegelikult nägi leping küll ette, et SEDL sõlmib alltöövõtjatega lepingud Roanne’i linna vabaajakeskuse projekteerimise ja rajamisega seotud teatavate ülesannete täitmiseks ning viib selleks läbi vastava pakkumismenetluse, ometi ei puuduta see kaugeltki mitte kõiki SEDL-i avalik-õigusliku arenduslepingu järgseid ülesandeid, iseäranis tema vabaajakeskuse rajamisega seotud koordineerimiskohustust ja vastutust kogu projekti eest. Seega ei ole Roanne’i linna ja SEDL-i vahelise avalik-õigusliku arenduslepingu objekt samane selliste hilisemate võimalike lepingute objektidega, mille SEDL sõlmis oma alltöövõtjatega.
74.
Kogu eeltoodu räägib selle kasuks, et sellist avalik-õiguslikku arenduslepingut, nagu on käesolev leping, ei oleks tohtinud sõlmida eelnevat pakkumismenetlust läbi viimata.
75.
Selle järeldusega ei ole vastuolus ka kohtuotsus Mailänder Scala, milles Euroopa Kohus leidis, et kohalik omavalitsus ei pea läbi viima direktiivis 93/37 sätestatud pakkumismenetlust ehitustööde riigihankelepingu sõlmimise eesmärgil ning selgitas, et direktiivi 93/37 kasulik mõju on tagatud ka siis, kui siseriikliku õiguse alusel saab kohalik omavalitsus kohustada ehitusloa saanud asustusala planeerijat kohaldama kõnealust menetlust. (
63
)
76.
Hiljem selgitas Euroopa Kohus, et selline lähenemine oli põhjendatud üksnes lähtuvalt kohtuasjale Mailänder Scala iseloomulikest asjaoludest. Kõnealuse kohtuasja erisus seisnes selles, et seadusest tulenes automaatselt, et ehitustööde leping tuli sõlmida ehituskrundi omaniku ja ehitusloa omanikuga ning kohalikul omavalitsusel polnud tellijana võimalust sõlmida lepingut teise tööettevõtjaga. (
64
)
77.
Käesoleval juhul ei osuta miski asjaolule, et Roanne’i linnal oleksid olnud samasugused piiratud võimalused oma lepingupartneri valikul ning et seadusest oleks automaatselt tulenenud lepingu sõlmimise kohustus SEDL-iga.
78.
Tõsi on, et vastavalt Prantsuse õigusele võis käesoleva asja asjaolude asetleidmise ajal sõlmida avalik-õigusliku arenduslepingu üksnes teatavate isikutega. Nimelt tuleneb code de l’urbanisme’i artikli L. 300-4 lõike 2 varasemast redaktsioonist, et sel ajal võisid lepingupartneriteks olla üksnes Prantsuse avalik-õiguslikud asutused ja teatavad Prantsuse segaosalusega äriühingud. Ometi ei tähenda see, et vastavalt seadusele võis volitada üksnes ühte konkreetset ettevõtjat ning et see oleks tulenenud automaatselt seadusest, nagu see oli kohtuasjas Mailänder Scala.
79.
Sellise sätte olemasolu nagu code de l’urbanisme’i arikli L. 300-4 lõige 2 selle varasemas redaktsioonis ei õigusta direktiivis 93/37 sätestatud pakkumismenetlusest loobumist veel ühel põhjusel. Kuna kõnealune säte piirab võimalike lepingupartnerite ringi väheste juriidiliste isikutega, kelleks on kas Prantsuse avalik-õiguslikud asutused või nende kontrollitud üksused, siis välistab selline säte automaatselt, et tellija jaoks tuleksid lepingupartneritena kõne alla välisriigi ettevõtjad. Tulenevalt sellest ei ole paljud olulised ehitustööde lepingud turule avatud. See on vastuolus direktiivi eesmärgiga tühistada asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse kitsendused ning avada asjaomased turud tõhusale konkurentsile ehitustööde riigihankelepingute valdkonnas. (
65
)
80.
Üksnes direktiivi 92/50 artikkel 6 võimaldab loobuda pakkumismenetlusest juhul, kui riiklik teenusleping sõlmitakse ettevõtjaga, kes on ise tellija ja kes teostab talle kuuluvat ainuõigust. Kuna tegu on erandit kehtestava normiga, siis tuleb seda tõlgendada kitsalt (
66
) ning seda ei saa analoogia alusel üle kanda teistele riigihankedirektiividele. (
67
) Teadaolevalt puudub segaosalusega linnaarendusega tegeleval äriühingul nagu SEDL vabaajakeskuse projekteerimise ja rajamise ainuõigus nimetatud sätte tähenduses.
81.
Kas direktiivi 2004/18 artiklist 11 võib tulevikus tuleneda midagi muud, võib käesolevas kohtuasjas jääda vastamata, kuna põhikohtuasja asjaolud ei toimunud nimetatud direktiivi ajalises kohaldamisalas.
82.
Seega tuleb kolmandale küsimusele vastata järgmiselt:
Direktiivis 93/37 sätestatud pakkumismenetlusest ei tohi loobuda üksnes põhjendusel, et vastavalt siseriiklikule õigusele võib vaidlusalust lepingut sõlmida üldse ainult teatavate juriidiliste isikutega, kellel on omakorda pakkumismenetluse läbiviimise kohustus võimalike järgnevate lepingute sõlmimisel.
VI. Ettepanek
83.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunal administratif Lyoni esitatud eelotsuse küsimusele järgmiselt:
1.
Riiklik ehitustööleping nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/37/EMÜ (millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord) artikli 1 tähenduses on leping, mille kohaselt üks tellija volitab teist tellijat projekteerima ja rajama linnaarendusmeetmena vabaajakeskuse, mille puhul ainult üksikud osad antakse pärast valmimist üle esimesele tellijale, samas kui ülejäänud osad võõrandab teine tellija otse kolmandatele isikutele, kusjuures esimene tellija võtab tähtaja saabumisel üle võõrandamata jäänud osad ning kogu kahjuriski.
2.
Lepingu eeldatava maksumuse arvestamisel direktiivi 93/37 artikli 6 tähenduses direktiiviga 97/52 muudetud redaktsioonis tuleb lähtuda lepingu kogumahust ettevõtja seisukohast vaadatuna. Ebapiisav on arvestada üksnes tellijale üleantavate ehitiste üksikute osade hinnaga ning kogu rahalise panuse ja vastutusriskiga, milleks ta lepingujärgselt kohustub.
3.
Direktiivis 93/37 sätestatud pakkumismenetlusest ei tohi loobuda üksnes põhjendusel, et vastavalt siseriiklikule õigusele võib vaidlusalust lepingut sõlmida üldse ainult teatavate juriidiliste isikutega, kellel on omakorda pakkumismenetluse läbiviimise kohustus võimalike järgnevate lepingute sõlmimisel.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	Lyoni halduskohus, edaspidi „eelotsusetaotluse esitanud kohus”.
(
3
)	EÜT L 199, lk 54; ELT eriväljaanne 06/02, lk 163. Kõnealuse direktiivi tunnistas kehtetuks ja asendas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132; edaspidi „direktiiv 2004/18”). Kõnealune õiguslik muudatus jõustus alles alates 31. jaanuarist 2006 ning seetõttu ei ole see kohaldatav põhikohtuasja asjaolude suhtes.
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1997. aasta direktiiv 97/52/EÜ, millega muudetakse direktiive 92/50/EMÜ, 93/36/EMÜ ja 93/37/EMÜ, mis käsitlevad vastavalt riiklike teenuslepingute, riiklike tarnelepingute ja riiklike ehitustöölepingute sõlmimise korra kooskõlastamist (EÜT L 328, lk 1; ELT eriväljaanne 06/03, lk 3).
(
5
)	Vt 1. jaanuaril 2002 avaldatud riigihankedirektiivide kohaselt kohaldatavad piirmäärade väärtused (komisjoni teadaanne, EÜT 2001, C 332, lk 21, kolmas veerg).
(
6
)	Nimetatud redaktsioon tugineb 13. detsembri 2000. aasta seadusel nr 2000-1208 (Journal officiel de la République française, edaspidi „JORF”_14.12.2000).
(
7
)	Linnaplaneerimise seadustik.
(
8
)	20. juuli 2005. aasta seadus (JORF_21.7.2005).
(
9
)	Convention publique d’aménagement.
(
10
)	Prantsuse valitsuse poolt Euroopa Kohtule esitatud avalik-õigusliku arenduslepingu lisas on lisaks ära toodud 210000 euro suurune summa, mille pidid tasuma teised osapooled (nn partenaires du pôle d’échanges).
(
11
)	Näiteks sätestab avalik-õigusliku arenduslepingu artikkel 25-1: „… le risque financier de l’opération est à la charge de la Collectivité Publique Cocontractante …”.
(
12
)	Vt 15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-415/93: Bosman (EKL 1995, lk I-4921, punktid 59–61), 18. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-216/01: Budéjovický Budvar (EKL 2003, lk I-13617, punkt 47), 7. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C-17/03: VEMW jt (EKL 2005, lk I-4983, punkt 34) ja 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-344/04: International Air Transport Association (EKL 2006, lk I-403, punkt 24).
(
13
)	Eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused Bosman (punkt 59), Budéjovický Budvar (punkt 47) ja International Air Transport Association (punkt 24).
(
14
)	Kuna põhikohtuasjas ei käsitata avalik-õigusliku arenduslepingu kehtivust, siis pole Euroopa Kohtu jaoks küsimus seaduse nr 2005-809 artikli 11 kohaldamata jätmises juhul, kui see on vastuolus ühenduse õigusega (vt väljakujunenud kohtupraktika siseriiklike kohtute kohustuse kohta jätta kohaldamata ühenduse õigusega vastuolus olevad siseriiklikud sätted alates 9. märtsi 1978. aasta otsusest kohtuasjas 106/77: Simmenthal (EKL 1978, lk 629, punktid 21 ja 24) kuni seda kinnitava hilisema, 3. mai 2005. aasta otsuseni liidetud kohtuasjades C-387/02, C-391/02 ja C-403/02: Berlusconi jt (EKL 2005, lk I-3565, punkt 72 ja selles viidatud kohtupraktika).
(
15
)	Vt samas tähenduses samuti 20. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-264/03: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2005, I-8831, punkt 36). Selle kohtuotsuse põhjal ei tule uurida konkreetse lepingu määratlust vastavalt siseriiklikule õigusele selleks, et tuvastada, kas see leping on riigihankeleping riigihankedirektiivide tähenduses.
(
16
)	12. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-246/04: Turn- und Sportunion Waldburg (EKL 2006, lk I-589, punkt 20) ja 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-222/04: Cassa di Risparmio di Firenze (EKL 2006, lk I-289, punkt 63).
(
17
)	Eespool 16. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Turn- und Sportunion Waldburg (punkt 21) ja 30. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C-28/04: Tod’s und Tod’s France (EKL 2005, lk I-5781, punkt 14 ja selles viidatud kohtupraktika).
(
18
)	Vt samuti 12. juuli 2001. aasta otsus kohtuasjas C-399/98: Ordine degli Architetti delle province di Milano e Lodi jt, „Mailänder Scala” (EKL 2001, lk I-5409, punkt 58).
(
19
)	Direktiivi 93/37 II lisa sisaldab Euroopa ühenduste majandustegevuse üldises tööstuslikus liigituses (NACE) sätestatud kutsetegevusalade nimekirja. Selles nimekirjas on muu hulgas sätestatud NACE-alarühm 501.1 „üldised ehitus- ja tsiviilehitustööd”, mis kuulub NACE-rühma 501 „korterite, büroohoonete, haiglate ja muude eluruumideks ja ühiskondlikeks hooneteks mõeldud hoonete ehitamine”.
(
20
)	Direktiivi teistes keeleversioonides ei esine sõnaselget väljendit „kolmandate isikute poolt”.
(
21
)	Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkti 31 esimene taane.
(
22
)	Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkti 31 kolmas taane. Vt lisaks käesolev kohtujuristi ettepanek, punktid 52 ja 53.
(
23
)	Seoses sellega tuleneb eelotsusetaotlusest eeskätt, et SEDL pidi esitama projektid Roanne’i linnale heakskiitmiseks ning et Roanne’i linn võis SEDL-ilt nõuda kõikide dokumentide esitamist, teostada kontrolli ehitusplatsil ja sinna siseneda ning esitada SEDL-ile pretensioone.
(
24
)	Eelotsusetaotluses käsitatakse projekti sõnaselgelt linnaarendusmeetmena.
(
25
)	Vt seoses sellega kiirteeosade rajamise kohta 12. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-276/97: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2000, lk I-6251, punkt 32) ja 27. oktoobri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-187/04 ja C-188/04: komisjon vs. Itaalia (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 28).
(
26
)	Vt käesolev kohtujuristi ettepanek, punkti 31 teine taane.
(
27
)	Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiv 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord (EÜT L 209, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 322; edaspidi „direktiiv 92/50”). Selle direktiivi tunnistas kehtetuks ja asendas direktiiv 2004/18 alles alates 31. jaanuarist 2006, mistõttu see muudatus ei ole kohaldatav põhikohtuasja asjaolude suhtes.
(
28
)	Vt samas tähenduses direktiivi 92/50 põhjendus 16, mille sisu kinnitab ka direktiivi 2004/18 põhjendus 10. Vt vajaduse kohta uurida lepingu raskuskeset eristamaks direktiivi 93/37 esemelist kohaldamisala teistest riigihankedirektiividest: 19. aprilli 1994. aasta otsus kohtuasjas C-331/92: Gestión Hotelera Internacional (EKL 1994, lk I-1329, punktid 26–29).
(
29
)	Eespool 28. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Gestión Hotelera Internacional, punkt 28; vt samuti 19. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-265/04: Bouanich (EKL 2006, lk I-923, punkt 54).
(
30
)	Väljakujunenud kohtupraktika; vt nt eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mailänder Scala (punkt 48).
(
31
)	Kui riiklikke teenuslepinguid eristatakse tarnelepingutest üksnes asjaomaste teenuste ja toodete maksumuse alusel vastavalt direktiivi 92/50 artiklile 2 (vt selle kohta hiljutine 11. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C-340/04: Carbotermo jt, EKL 2006, lk I-4137, punkt 31), siis riiklike teenuslepingute eristamist ehitustööde riigihankelepingutest ei reguleeri ükski säte. Seoses viimati nimetatud juhtumiga osutab direktiivi 92/50 põhjendus 16 kvalitatiivsetele kriteeriumidele (ehitustööd peavad olema „lepingu objektiks”). Veelgi selgemalt osutab kvalitatiivsetele kriteeriumidele direktiivi 2004/18 põhjendus 10, milles on sätestatud: „kuivõrd need on lepingu põhiobjektiga seotud või võivad sellest tuleneda või seda täiendada”.
(
32
)	Teada on vaid Roanne’i linnale ülemineva avaliku parkimisplatsi hind. Muus osas on ette nähtud vaid Roanne’i linna üldine rahaline panus kogu projektile. Veel nõustus Roanne’i linn üle võtma kolmandatele isikutele tähtaja saabumisel võõrandamata jäänud vabaajakeskuse osad ning sellega seonduvad lepingulised kohustused.
(
33
)	15. jaanuari 1998. aasta otsus kohtuasjas C-44/96: Mannesmann Anlagenbau Austria jt (EKL 1998, lk I-73, punkt 32), vt selle kohta ka 18. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-126/03: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2004, lk I-11197, punkt 18) ja 11. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas C-26/03: Stadt Halle ja RPL Lochau (EKL 2005, lk I-1, punkt 26).
(
34
)	Eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mailänder Scala (punktid 52, 54 ja 75).
(
35
)	Vt eelkõige direktiivi 93/37 põhjendused 2 ja 10; eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mailänder Scala (punktid 52 ja 75), 27. novembri 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-285/99 ja C-286/99: Impresa Lombardini (EKL 2001, lk I-9233, punktid 34 ja 35), 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-470/99: Universale-Bau (EKL 2002, lk I-11617, punktid 51 ja 89) ja 7. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-247/02: Sintesi (EKL 2004, lk I-9215, punkt 35), samuti eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Carbotermo (punkt 58).
(
36
)	Prantsuse keeles „vente en l’état futur d’achèvement”.
(
37
)	Nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiiv 93/36/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike tarnelepingute sõlmimise kord (EÜT L 199, lk 1; ELT eriväljaanne 06/02, lk 110; edaspidi „direktiiv 93/36”). Selle direktiivi tunnistas kehtetuks ja asendas direktiiv 2004/18 alles alates 31. jaanuarist 2006, mistõttu see muudatus ei ole kohaldatav põhikohtuasja asjaolude suhtes.
(
38
)	Direktiivi 93/36 artikli 1 punkti a teine lause; vt samuti eespool 28. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Gestión Hotelera Internacional (punktid 25 ja 26).
(
39
)	Vt samas tähenduses riikliku teenuslepingu eristamise kohta avalike teenuste kontsessioonist 13. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-458/03: Parking Brixen (EKL 2005, lk I-8585, punkt 40).
(
40
)	Eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mailänder Scala (punkt 95).
(
41
)	Väljakujunenud kohtupraktika; vt viimastena eespool 16. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Cassa di risparmio di Firenze (punktid 107 ja 108) ja 23. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-237/04: Enirisorse (EKL 2006, lk I-2843, punktid 28 ja 29) ning mõlemas viidatud kohtupraktika.
(
42
)	Direktiivi 93/37 põhjendus 2 ja põhjenduse 10 esimene lause. Vt samuti käesolev kohtujuristi ettepanek (punkt 43).
(
43
)	Eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mailänder Scala (punkt 90). Vt alltöövõtjate kaasamise kohta riiklike teenuslepingute valdkonnas 2. detsembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-176/98: Holst Italia (EKL 1999, lk I-8607, punkt 26 jj) ja 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (punkt 18).
(
44
)	Vt selle kohta käesolev kohtujuristi ettepanek, punkti 31 kolmas taane.
(
45
)	Avalik-õiguslikus arenduslepingus (artikli 2 lõige 4) kohustus SEDL ise sõneselgelt rajama ehitisi: „[…] l’Aménageur s’engage, pour sa part, à […] réaliser la construction des volumes, y compris les parkings, […]”.
(
46
)	18. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-107/98: Teckal (EKL 1999, lk I-8121, punkti 50 teine lause) ja 7. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-94/99: ARGE (EKL 2000, lk I-11037, punkt 40). Samas tähenduses eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (punktid 18 ja 19) ja 13. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas C-84/03: komisjon vs. Hispaania (EKL 2005, lk I-139, punktid 38–40).
(
47
)	Avalik-õigusliku arenduslepingu artikli 22 lõige 2.
(
48
)	Eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mailänder Scala (punkt 73).
(
49
)	Vt selle kohta minu 1. märtsi 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-458/03: Parking Brixen (EKL 2005, lk I-8585, punkt 2).
(
50
)	Eespool 46. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Teckal (punkt 50, teine lause), 8. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C-349/97: Hispaania vs. komisjon (EKL 2003, lk I-3851, punkt 204, neljas lause), eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Stadt Halle ja RPL Lochau (punkt 49, teine lause), eespool 46. joonealuses märkuses viidatud 13. jaanuari 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (punkt 38), 10. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-29/04: komisjon vs. Austria (EKL 2005, lk I-9705, punkt 34) ja eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Carbotermo (punkt 33). Vt samuti seoses riigihankedirektiivide kohaldamisalast väljapoole jäävate juhtumitega eespool 39. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Parking Brixen (punktid 58, 59 ja 62) ja 6. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-410/04: ANAV (EKL 2006, lk I-3303, punkt 24 jj).
(
51
)	Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Stadt Halle ja RPL Lochau (punkt 49) ja eespool 50. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus ANAV (punkt 31).
(
52
)	Vt selle kohta eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mailänder Scala (punkt 77).
(
53
)	Direktiivi 93/37 põhjendus 2 ja põhjenduse 10 esimene lause. Vt samuti käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 43.
(
54
)	Direktiivi 93/37 põhjendus 2 ja põhjenduse 10 esimene lause. Vt samuti käesolev kohtujuristi ettepanek, punkt 43.
(
55
)	Vt samas tähenduses direktiivi 93/37 põhjendus 6.
(
56
)	Juhul kui maksumus jääb allapoole piirmäära, nõuavad põhivabadused minimaalset avalikustamist (vt läbipaistvuse põhimõtte kohta 21. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-231/03: Coname (EKL 2005, lk I-7287, punkt 16–22), eespool 39. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Parking Brixen (punktid 46–50) ja eespool 50. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus ANAV (punktid 18–22)), mille suhtes kohaldatavad tingimused on leebemad kui riigihankedirektiivide kohaldamisalasse kuuluvatel juhtudel (vt selle kohta minu ettepanek eespool 49. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Parking Brixen, punkt 37).
(
57
)	Sama asjaolu rõhutas Euroopa Kohus ka 5. oktoobri 2000. aasta otsuses kohtuasjas C-16/98: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2000, lk I-8315, punktid 44 ja 46) seoses sarnase probleemiga nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/38/EMÜ, millega kooskõlastatakse veevarustus-, energeetika-, transpordi- ja telekommunikatsioonisektoris tegutsevate tellijate hankemenetlused (EÜT L 199, lk 84; ELT eriväljaanne 06/02, lk 194), kontekstis.
(
58
)	Sama põhimõtet kajastavad ka direktiivi 93/37 artikli 6 lõiked 3–5. Nimetatud sätete kohaselt tuleb lähtuda ehitustöö ja lepingu kogumaksumusest, kusjuures keelatud on osadeks jaotamine nii, et selle tulemusena jääb ehitustöö või leping osaliselt või täielikult välja pakkumismenetluse kohaldamisalast.
(
59
)	Teadaolevalt oli algselt kavandatud anda mõlema ehitusetapi teostus samale ettevõtjale. Määravaks on seega linna rahaline panus kogu projekti (ennekõike tulenevalt direktiivi 93/37 artikli 6 lõikest 3, mille kohaselt tuleb arvestada eri osade kogumaksumusega). Pealegi tuli arvestada ka eespool 10. joonealuses märkuses nimetatud 210000 euroga, mille pidid maksma teised osapooled.
(
60
)	Seega 2925000 eurot avaliku parkimisplatsi eest ja 3034341 eurot rahalise panusena kogu projekti raames (vt eespool 59. joonealune märkus).
(
61
)	Seega tähtaja saabumisel kolmandatele isikutele võõrandamata jäänud vabaajakeskuse osade ja asjaomaste pooleliolevate lepingute täitmise automaatne ülevõtmine.
(
62
)	Eespool 46. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused Teckal (punkti 42 teine lause ja punkt 51) ja ARGE (punkt 40). Samas tähenduses eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (punktid 18 ja 19) ja eespool 46. joonealuses märkuses viidatud 13. jaanuari 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (punktid 38–40).
(
63
)	Eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mailänder Scala (punkt 100).
(
64
)	Eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (punkt 57).
(
65
)	Vt eelkõige direktiivi 93/37 põhjendused 2 ja 10 ning sama direktiivi artikli 6 lõikes 6 sätestatud diskrimineerimise keeld. Selle kohta vt eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (punktid 60, 61 ja 68).
(
66
)	Vt riigihankeõiguse põhimõtete erandite kitsa tõlgendamise põhimõtte kohta eespool 50. joonealuses märkuses viidatud 13. jaanuari 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (punkt 48) ja eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Stadt Halle ja RPL Lochau (punkt 46) ja eespool 50. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus ANAV (punkt 26).
(
67
)	Vt selle kohta eespool 46. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Teckal (punkt 44) ja eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Carbotermo (punkt 33).