62021CC0129
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ANTHONY MICHAEL COLLINS
esitatud 28. aprillil 2022 (
1
)
Kohtuasi C‑129/21
Proximus NV
(üldkasutatavad elektroonilised kataloogid)
versus
Gegevensbeschermingsautoriteit
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hof van beroep te Brussel (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia))
Eelotsusetaotlus – Isikuandmete töötlemine ja eraelu puutumatuse kaitse elektroonilise side sektoris – Direktiiv 2002/58/EÜ – Artikkel 12 – Kataloogid ja numbriinfoteenused – Andmesubjekti nõusolek – Määrus (EL) 2016/679 – Mõiste „nõusolek“ – Artikkel 17 – Õigus andmete kustutamisele („õigus olla unustatud“) – Artikli 5 lõige 2, artikli 17 lõige 2, artikkel 19 ja artikkel 24 – Vastutava töötleja teavitamiskohustused ja vastutus
I. Sissejuhatus
1.
Käesolev eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hof van beroep te Brussel (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia), tuleneb telekommunikatsiooniteenuse abonendi taotlusest, et tema kontaktandmed ei oleks enam üldkasutatavates elektroonilistes telefonikataloogides või numbriinfoteenuste kaudu kättesaadavad. Eelotsusetaotlus tõstatab olulisi küsimusi Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (
2
) ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiivi 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv), (
3
) tõlgendamise ning nende kahe õigusakti suhte kohta.
2.
Isikuandmete kaitse üldmäärusega on kehtestatud igale vastutavale töötlejale üldine nõue saada andmesubjekti nõusolek tema andmete töötlemiseks. Direktiiv 2002/58 täpsustab seda nõuet seoses elektrooniliste telefonikataloogide ja numbriinfoteenuste pakkujate poolse andmetöötlusega, nähes ette, et samal eesmärgil töötlemiseks piisab abonendi ühest nõusolekust tema andmete kasutamiseks. Abonent annab seega üheainsa nõusoleku oma kontaktandmete avaldamiseks kataloogides ning teised kataloogide pakkujad võivad tugineda sellele nõusolekule, et kanda need kontaktandmed oma kataloogidesse. Mis juhtub siis, kui abonent soovib oma kontaktandmete eemaldamist kõigist sellistest kataloogidest? Tekib vähemalt kaks küsimust. Esiteks, kas abonent peaks esitama taotluse telekommunikatsioonioperaatorile, kellega tal on leping, või kataloogide pakkuja(te)le või neist igaühele? Teiseks, kas kataloogide pakkuja on kohustatud edastama kontaktandmete eemaldamise taotluse kolmandatele isikutele, nagu abonendi telekommunikatsioonioperaator, muu(d) kataloogide pakkuja(d) ja otsingumootori teenuse pakkujad?
II. Faktilised asjaolud
3.
Proximus osutab telekommunikatsiooniteenuseid. Ta lisab nii oma abonentide kontaktandmed kui ka teistelt telekommunikatsioonioperaatoritelt saadud kontaktandmed kahte Belgia elektroonilisse kataloogi – www.1207.be ja www.1307.be – ning kahte numbriinfoteenusesse – 1207 ja 1307 –, mida ta samuti osutab. Ta edastab need kontaktandmed teisele kataloogide pakkujale.
4.
Proximus selgitab, et tema ja kolmandate isikute andmebaasid eristavad abonente, kelle kontaktandmed tuleb kataloogidesse kanda, ja abonente, kes jäetakse välja. Kui kontaktandmed kuuluvad lisamisele, on vastav parameeter abonendi kirjes „NNNNN“. Kontaktandmete väljajätmisel on vastav parameeter „XXXXX“.
5.
Kaebaja on Belgia turul telefoniteenuseid pakkuva telekommunikatsioonioperaatori Telenet abonent. Telenet katalooge ei paku. Ta edastab oma abonentide kontaktandmed muu hulgas Proximusele.
6.
Kaebaja saatis 13. jaanuaril 2019 veebisaidil www.1207.be avaldatud kontaktvormi kasutades Proximusele järgmise taotluse: „Palun ärge lisage seda numbrit kataloogidesse Witte Gids, 1207.be, […]“.
7.
Selle taotluse alusel muutis Proximus 28. jaanuaril 2019 kaebaja kirje asjaomast parameetrit, märkides parameetri „NNNNN“ asemel „XXXXX“. Samal kuupäeval vastas Proximuse töötaja kaebajale järgmiselt: „Number [x] ei sisaldu käesolevas Gidsi väljaandes. Teave ei ole kättesaadav ka numbriinfopäringute (1207) ega veebisaidi (1207.be) kaudu. Kõigi avaldatud andmete viimased uuendused leiate meie veebisaidilt www.1207.be.“
8.
Proximus sai 31. jaanuaril 2019 Telenetilt abonendiandmete rutiinse uuenduse. Uuendatud andmed hõlmasid kaebaja uusi kontaktandmeid. Samuti nähtus uuendusest, et kaebaja kontaktandmed tuleb kanda kataloogidesse (nende juures oli märge „NNNNN“). Proximus töötles seda uuendust automaatselt. Selle tulemusena tehti kaebaja kontaktandmed üldsusele kättesaadavaks.
9.
Pärast seda, kui kaebaja sai teada, et tema telefoninumber sisaldub elektroonilistes telefonikataloogides www.1207.be ja www.1307.be ning mitmes muus elektroonilises telefonikataloogis, võttis ta 14. augustil 2019 Proximusega veebisaidil www.1207.be oleva kontaktvormi kaudu ühendust, paludes tollel „mitte mainida“ kaebaja telefoninumbrit „teie veebisaidil/-saitidel http://www.1207.be“.
10.
Samal kuupäeval vastas üks Proximuse töötaja: „Vastavalt Teie taotlusele kustutasime teie kande, nii et Teie andmeid (telefoninumber, nimi, aadress) enam telefonikataloogide või numbriinfoteenuste jaoks ei kasutata. Mõne päeva jooksul ei ole Teie andmed enam kättesaadavad kataloogides www.1207.be – www.1307.be ja telefoninumbriinfoteenustes (1207–1307). Samuti võtame ühendust Google’iga, et kustutada asjakohased lingid meie veebisaidile. Kooskõlas õigusnormidega edastati Teie andmed ka teistele [Proximuselt] abonendiandmeid küsinud telefonikataloogidele või numbriinfoteenustele www.wittegids.be, www.infobel.com, www.de1212.be ja www.opendi.be. Igakuiste andmeuuenduste kaudu teavitatakse ka neid Teie taotlusest Teie andmeid enam mitte kasutada.“
11.
Kaebaja esitas samal ajal kaebuse Gegevensbeschermingsautoriteitile (andmekaitseasutus, Belgia). See sisaldas järgmist teksti: „Hoolimata minu kirjalikust ja sõnaselgest palvest […] mitte kanda minu (täiesti uut) telefoninumbrit […] ja andmeid Witte Gidsisse saidil 12.07.be, [avastasin ma] täna pärast telefonikõnet ettevõtjalt, kellel ei ole minu telefoninumbrit, et minu number on siiski kättesaadav veebisaitidel www.1207.be, www.1307.be, www.wittegids.be, www.infobel.be, ww.de1212.be ja tõenäoliselt ka vastavates numbriinfoteenustes 1207, 1307 ning Witte Gidsi ja www.opendi.be paberversioonides.“
12.
Andmekaitseasutuse klienditeenindus tunnistas 27. augustil 2019 kaebuse vastuvõetavaks ja edastas selle Geschillenkamer van de Gegevensbeschermingsautoriteitile (andmekaitseasutuse vaidlustuskomisjon, Belgia).
III. Asjakohased õigusnormid
A.
Euroopa Liidu õigus
1. Euroopa Liidu põhiõiguste harta
13.
Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 8 „Isikuandmete kaitse“ kaks esimest lõiget sätestavad:
„1.   Igaühel on õigus oma isikuandmete kaitsele.
2.   Selliseid andmeid tuleb töödelda asjakohaselt ning kindlaksmääratud eesmärkidel ja asjaomase isiku nõusolekul või muul seaduses ettenähtud õiguslikul alusel. Igaühel on õigus tutvuda tema kohta kogutud andmetega ja nõuda nende parandamist.“
2. Isikuandmete kaitse üldmäärus
14.
Nõusoleku mõiste on isikuandmete kaitse üldmääruse toimimises keskse tähtsusega. Artikli 4 punkti 11 kohaselt on nõusolek vabatahtlik, konkreetne, teadlik ja ühemõtteline tahteavaldus, millega andmesubjekt kas avalduse vormis või selge nõusolekut väljendava tegevusega nõustub tema kohta käivate isikuandmete töötlemisega.
15.
Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 „Isikuandmete töötlemise põhimõtted“ lõikes 1 on asjakohases osas sätestatud:
„Isikuandmete töötlemisel tagatakse, et:
a)
töötlemine on seaduslik, õiglane ja andmesubjektile läbipaistev („seaduslikkus, õiglus ja läbipaistvus“)“.
16.
Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõikes 2 on sätestatud:
„Lõike 1 täitmise eest vastutab ja on võimeline selle täitmist tõendama vastutav töötleja („vastutus“).“
17.
Isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 6 „Isikuandmete töötlemise seaduslikkus“ on sätestatud:
„1.   Isikuandmete töötlemine on seaduslik ainult juhul, kui on täidetud vähemalt üks järgmistest tingimustest, ning sellisel määral, nagu see tingimus on täidetud:
a)
andmesubjekt on andnud nõusoleku töödelda oma isikuandmeid ühel või mitmel konkreetsel eesmärgil.
[…]“.
18.
Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 7 „Nõusoleku andmise tingimused“ asjakohastes lõigetes on sätestatud:
„1.   Kui töötlemine põhineb nõusolekul, peab vastutaval töötlejal olema võimalik tõendada, et andmesubjekt on nõustunud oma isikuandmete töötlemisega.
[…]
3.   Andmesubjektil on õigus oma nõusolek igal ajal tagasi võtta. Nõusoleku tagasivõtmine ei mõjuta enne tagasivõtmist nõusoleku alusel toimunud töötlemise seaduslikkust. Andmesubjekti teavitatakse sellest enne nõusoleku andmist. Nõusoleku tagasivõtmine on sama lihtne kui selle andmine.
[…]“.
19.
Isikuandmete kaitse üldmääruse artikkel 17 „Õigus andmete kustutamisele („õigus olla unustatud“)“ sätestab käesolevas asjas asjakohases osas järgmist:
„1.   Andmesubjektil on õigus nõuda, et vastutav töötleja kustutaks põhjendamatu viivituseta teda puudutavad isikuandmed ja vastutav töötleja on kohustatud kustutama isikuandmed põhjendamatu viivituseta, kui kehtib üks järgmistest asjaoludest:
[…]
b)
andmesubjekt võtab töötlemiseks antud nõusoleku tagasi vastavalt artikli 6 lõike 1 punktile a või artikli 9 lõike 2 punktile a ning puudub muu õiguslik alus isikuandmete töötlemiseks;
[…]
2.   Juhul kui vastutav töötleja on isikuandmed avalikustanud ja peab lõike 1 kohaselt isikuandmed kustutama, võtab vastutav töötleja kättesaadavat tehnoloogiat ja rakendamise kulusid arvestades tarvitusele mõistlikud abinõud, sealhulgas tehnilised meetmed, et teavitada kõnealuseid isikuandmeid töötlevaid vastutavaid töötlejaid sellest, et andmesubjekt taotleb neilt kõnealustele isikuandmetele osutavate linkide või andmekoopiate või -korduste kustutamist.
[…]“.
20.
Isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 19 „Kohustus teatada isikuandmete parandamisest, kustutamisest või isikuandmete töötlemise piiramisest“ on sätestatud:
„Vastutav töötleja edastab teabe isikuandmete parandamise, kustutamise või isikuandmete töötlemise piiramise kohta vastavalt artiklile 16, artikli 17 lõikele 1 ja artiklile 18 kõigile vastuvõtjatele, kellele isikuandmed on avaldatud, välja arvatud juhul, kui see osutub võimatuks või nõuab ebaproportsionaalseid jõupingutusi. Vastutav töötleja teavitab andmesubjekti nendest vastuvõtjatest andmesubjekti taotlusel.“
21.
Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 24 „Vastutava töötleja vastutus“ lõikes 1 on sätestatud:
„Arvestades töötlemise laadi, ulatust, konteksti ja eesmärke, samuti füüsiliste isikute õigusi ja vabadusi ähvardavaid erineva tõenäosuse ja suurusega ohte, rakendab vastutav töötleja asjakohaseid tehnilisi ja korralduslikke meetmeid, et tagada ja suuta tõendada isikuandmete töötlemist kooskõlas käesoleva määrusega. Vajaduse korral vaadatakse need meetmed läbi ja ajakohastatakse neid.“
22.
Isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 95 „Seos direktiiviga 2002/58/EÜ“ on sätestatud:
„Käesoleva määrusega ei panda füüsilistele ega juriidilistele isikutele lisakohustusi isikuandmete töötlemise suhtes, mis toimub seoses üldkasutatavate elektrooniliste sideteenuste osutamisega üldkasutatavates sidevõrkudes liidus ja mis on seotud küsimustega, mille puhul kehtivad nende suhtes direktiivis [2002/58] sätestatud erikohustused, millel on sama eesmärk.“
3. Direktiiv 2002/58
23.
Direktiivi 2002/58 põhjenduses 17 on märgitud:
„Käesoleva direktiivi kohaldamisel peaks kasutaja või abonendi nõusolekul, olenemata sellest, kas abonent on füüsiline või juriidiline isik, olema sama tähendus, nagu on määratletud ja täpsustatud direktiivis [95/46]. Nõusoleku võib anda ükskõik millisel sobival viisil, mis võimaldab kasutajal väljendada vabatahtlikku, konkreetset ja teadlikku tahteavaldust (Interneti-leheküljel näiteks sellega, et vajalik lahter märgistatakse).“
24.
Kui ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse direktiivis 2002/58 mõisteid, mis on sätestatud direktiivis 95/46 (
4
) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivis 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv). (
5
) Direktiivi 2002/58 artikli 2 punktis f on määratletud kasutaja või abonendi „nõusolek“ viitega andmesubjekti nõusolekule direktiivis 95/46. Sellest järeldub, et direktiivi 2002/58 tähenduses on nõusoleku mõiste sama, nagu on määratletud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 4 punktis 11, mille tekst on ära toodud käesoleva ettepaneku punktis 14.
25.
Direktiivi 2002/58 artikli 12 lõiked 2 ja 3 sätestavad:
„2.   Liikmesriigid tagavad, et abonentidele antakse võimalus otsustada, kas nad soovivad lasta oma isikuandmeid kanda üldkasutatavasse kataloogi, ja kui nad seda soovivad, siis millises ulatuses, kuivõrd sellised andmed on olulised kataloogi koostaja määratletud otstarbe seisukohast, ning selliseid andmeid kontrollida, parandada ja kustutada. Abonendi väljajätmine üldkasutatavast abonendikataloogist ning tema isikuandmete kontrollimine, parandamine ja kataloogist kustutamine on tasuta.
3.   Liikmesriigid võivad nõuda, et kui üldkasutataval kataloogil on muu otstarve peale isikute kontaktandmete otsimise nende nime ja vajaduse korral üksikute muude tunnusandmete põhjal, tuleb selleks küsida abonendilt lisanõusolek.“
B.
Belgia õigus
26.
13. juuni 2005. aasta elektroonilise side seadusega (Wet van 13 juni 2005 betreffende de elektronische communicatie) on Belgia õigusse üle võetud muu hulgas direktiiv 2002/58. (
6
) Selle seaduse artikli 133 lõikega 1 on üle võetud direktiivi 2002/58 artikli 12 lõige 2. Käesolevas ettepanekus viidatakse allpool muudele eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele vastamise seisukohast asjakohastele elektroonilise side seaduse sätetele.
IV. Riigisisene kohtumenetlus ja menetlus Euroopa Kohtus
27.
Niivõrd, kuivõrd see näib olevat Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse esitamise seisukohast asjakohane, tegi andmekaitseasutuse vaidlustuskomisjon 30. juulil 2020 Proximusele ettekirjutuse 1) võtta kaebaja nõusoleku tagasivõtmisest tulenevalt viivitamata asjakohased meetmed ja sellega täita isikuandmete kaitse üldmääruses isikuandmete töötlemise kohta kehtestatud nõuded; 2) täita kaebaja taotlus, millega ta soovis kasutada oma õigust olla unustatud, ning 3) lõpetada andmete ebaseaduslik töötlemine, mis seisneb isikuandmete edastamises kolmandatest isikutest kataloogide pakkujatele. Samuti asus ta seisukohale, et Proximus ei ole järginud isikuandmete kaitse üldmääruse artiklit 24. Andmekaitseasutuse vaidlustuskomisjon määras Proximusele 20000 euro suuruse trahvi isikuandmete kaitse üldmääruse artiklite 6, 7 ja 12 rikkumise eest (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
28.
Proximus esitas vaidlustatud otsuse peale apellatsioonkaebuse Hof van beroep te Brusselile (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia), kes esitas Euroopa Kohtule järgmised küsimused:
„1.
Kas direktiivi 2002/58 artikli 12 lõiget 2 koostoimes sama direktiivi artikli 2 punktiga f ja isikuandmete kaitse üldmääruse artikliga 95 tuleb tõlgendada nii, et on lubatav, et liikmesriigi järelevalveasutus nõuab teistsuguste riigisiseste õigusaktide puudumisel abonendi „nõusolekut“ isikuandmete kaitse üldmääruse tähenduses tema isikuandmete avaldamiseks üldkasutatavates abonentide kataloogides ja telefoninumbriinfoteenustes, mille annavad välja operaator ise või kolmandad pakkujad?
2.
Kas õigust andmete kustutamisele vastavalt isikuandmete kaitse üldmääruse artiklile 17 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, et liikmesriigi järelevalveasutus käsitab abonendi taotlust andmete kustutamiseks üldkasutatavatest abonentide kataloogidest ja telefoninumbriinfoteenustest kui taotlust andmete kustutamiseks isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 tähenduses?
3.
Kas isikuandmete kaitse üldmääruse artiklit 24 ja artikli 5 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus, et liikmesriigi järelevalveasutus tuletab selles sätestatud vastutuse kohustusest, et vastutav töötleja peab rakendama asjakohaseid tehnilisi ja korralduslikke meetmeid, et teavitada teisi vastutavaid töötlejaid, täpsemalt telefoniteenuse pakkujaid ja teisi abonentide kataloogide ja telefoninumbriinfoteenuste pakkujaid, kes said andmeid esmanimetatud vastutavalt töötlejalt, puudutatud isiku nõusoleku tagasivõtmisest vastavalt isikuandmete kaitse üldmääruse artiklile 6 koostoimes artikliga 7?
4.
Kas isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, et liikmesriigi järelevalveasutus määrab üldkasutatavate abonentide kataloogide ja telefoninumbriinfoteenuste pakkujatele, kellelt nõutakse ühe isiku andmete avaldamise lõpetamist, et need peavad võtma asjakohaseid meetmeid otsingumootorite teavitamiseks andmete kustutamise taotlusest?“
29.
Kirjalikud seisukohad esitasid Proximus, andmekaitseasutus, Itaalia, Läti, Portugali ja Rumeenia valitsus ning Euroopa Komisjon.
30.
Proximus, andmekaitseasutus ja komisjon esitasid 9. veebruari 2022. aasta kohtuistungil suulised seisukohad ja vastasid Euroopa Kohtu küsimustele.
V. Hinnang
A.
Eelotsuse küsimuste vastuvõetavus
31.
Sissejuhatava teemana väidab Proximus, et esimese küsimuse osa, mis puudutab telekommunikatsioonioperaatorite kohustusi eristatuna kataloogide pakkujatele pandud kohustustest, ning teine ja neljas küsimus on hüpoteetilised ega/või ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu lahendatavate küsimuste seisukohast asjakohased ning on seega vastuvõetamatud.
32.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud menetluses üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval liikmesriigi kohtul kohtuasja eripära arvesse võttes õigus hinnata eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks ning Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Järelikult, kui esitatud küsimused puudutavad liidu õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus reeglina kohustatud otsuse langetama. (
7
)
33.
Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast, kui on ilmselge, et taotletud liidu õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui kõnealune probleem on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud, et anda talle esitatud eelotsuse küsimustele tarvilik vastus. (
8
)
34.
Vastamaks Proximuse väidetele vastuvõetamatuse kohta, toon ära poolte peamised argumendid Euroopa Kohtus, et hinnata, kas need neli eelotsuse küsimust on eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva vaidluse esemest nii kaugenenud, et need ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja asjaolude või esemega, mistõttu on need tervikuna või osaliselt vastuvõetamatud.
35.
Proximus leiab, et ta ei ole kohustatud saama kaebaja nõusolekut tema kontaktandmete lisamiseks oma kataloogidesse ega andma talle võimalust otsustada, kas tema isikuandmed võib sinna kanda. Proximuse sõnul on tegemist küsimustega, mille eest vastutab telekommunikatsioonioperaator (käesolevas asjas Telenet). Sellest järeldub, et kaebaja oleks pidanud saatma oma taotluse eemaldada oma kontaktandmed Proximuse kataloogidest Telenetile. Teise võimalusena leiab Proximus, et isikuandmete kaitse üldmääruse sätted, mis käsitlevad „õigust olla unustatud“, ei ole asjakohased, kuna kontaktandmete eemaldamine seisneb abonendi kirjes parameetri „NNNNN“ muutmises parameetriks „XXXXX“. Tegemist on andmete parandamise, mitte kustutamisega. Samuti on ebamõistlik nõuda, et Proximus teavitaks kaebaja taotlusest otsingumootori teenuse pakkujaid, kuna ei ole kindel, kas viimati nimetatud said tema kontaktandmed Proximuselt või mõnelt teiselt kataloogide pakkujalt.
36.
Andmekaitseasutus on seisukohal, et kaebaja kontaktandmete lisamiseks kataloogidesse on vaja tema eelnev nõusolek. Kui Proximusele teatati, et kaebaja ei soovi enam tema andmete sellist töötlemist, muutus nende jätkuv kasutamine kõikides sellistes kataloogides ebaseaduslikuks. Kaebaja soovis võtta tagasi oma nõusoleku ja kasutada oma „õigust olla unustatud“ isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 tähenduses. Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõige 2 kohustas Proximust teavitama sellest taotlusest otsingumootori teenuse pakkujaid. Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 2 ja isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 24 kohaselt on andmekaitseasutusel samuti lubatud nõuda Proximuselt, et ta teavitaks sellest taotlusest telekommunikatsioonioperaatorit ja teisi kataloogide pakkujaid.
37.
Itaalia valitsus ja komisjon on üldjoontes samadel seisukohtadel nagu andmekaitseasutus. Kuigi Läti, Portugali ja Rumeenia valitsuse seisukohad lähtuvad sarnasest lähenemisviisist, sisaldavad need ka järgmisi reservatsioone. Läti valitsus juhib tähelepanu sellele, et puudub õiguslik alus, mille alusel saaks nõuda igalt kataloogide pakkujalt eraldi nõusoleku saamist: eri teenuseosutajatel, kes kasutavad andmeid samal eesmärgil, peab olema võimalik tugineda andmesubjekti üheleainsale nõusolekule. Rumeenia valitsus on seisukohal, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõikele 2 ja isikuandmete kaitse üldmääruse artiklile 24 ei saa tugineda andmekaitseasutuse väidetud viisil, sest need sätted ei pane vastutavatele töötlejatele kohustust astuda dialoogi teiste vastutavate töötlejatega. Portugali valitsus leiab, et vastutavate töötlejate kohustus teavitada kolmandaid isikuid, sealhulgas otsingumootori teenuse pakkujaid, andmete kustutamise taotlustest tuleneb isikuandmete kaitse üldmääruse artiklist 19, mitte selle artikli 17 lõikest 2.
38.
Tulenevalt sellest lühikesest ülevaatest poolte peamiste argumentide kohta Euroopa Kohtus olen veendunud, et kõik neli eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimust on tema menetluses oleva vaidluse eseme seisukohast asjakohased ja on sedavõrd tihedalt seotud, et ühtegi osa neist ei saa pidada vastuvõetamatuks. Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata tagasi Proximuse vastuväited eelotsuse küsimuste vastuvõetavuse kohta.
B.
Sisuline hinnang
1. Esimene küsimus
39.
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas vastavalt direktiivi 2002/58 artikli 12 lõikele 2 koostoimes artikli 2 punktiga f ja isikuandmete kaitse üldmääruse artikliga 95 on nõutav abonendi nõusolek, nagu see on määratletud isikuandmete kaitse üldmääruses, et kanda tema kontaktandmed telekommunikatsioonioperaatori ja/või teiste kataloogipakkujate avaldatavatesse kataloogidesse.
40.
Direktiivi 2002/58 artikli 12 lõige 2 nõuab, et abonentidele antaks võimalus otsustada, kas nad soovivad lasta oma isikuandmeid kanda üldkasutatavasse kataloogi. Sellest nõudest tuleneb vaikimisi kohustus anda abonentidele võimalus teha sõnaselge valik, kas nad soovivad lasta oma isikuandmeid sellistesse kataloogidesse kanda. Lisaks viitab direktiivi 2002/58 artikli 12 lõige 3 asjaolule, et abonentidelt võib küsida „lisanõusoleku“, kui üldkasutataval kataloogil on muu otstarve peale isikute kontaktandmete otsimise. (
9
) Artikli 12 lõikes 3 sisalduv viide „uuele nõusolekule“ tähendab ka seda, et kõigepealt tuleb saada nõusolek selliseks avaldamiseks artikli 12 lõike 2 kohaselt.
41.
Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktides 23 ja 24, on „nõusolek“ direktiivi 2002/58 artikli 2 punkti f tähenduses vabatahtlik, konkreetne, teadlik ja ühemõtteline tahteavaldus, millega andmesubjekt kas avalduse vormis või selge nõusolekut väljendava tegevusega nõustub tema kohta käivate isikuandmete töötlemisega.
42.
Viide „nõusolekut väljendavale tegevusele“ mõiste „nõusolek“ määratluses direktiivis 2002/58 on veel üks märk sellest, et abonentidele tuleb anda võimalus teha „nõustumusvalik“ nende isikuandmete kandmisega üldkasutatavasse kataloogi. Vastupidi Proximuse väidetele ei saa kataloogipakkujad eeldada, et kehtib abonendi vaikimisi nõusolek tema kontaktandmete kandmiseks üldkasutatavasse kataloogi, ehk siis nii-öelda „keeldumisvaliku“ lähenemine.
43.
Lisaks on Euroopa Kohus otsustanud, et direktiivi 2002/58 artikli 12 kontekstipõhisest ja süstemaatilisest tõlgendamisest tuleneb, et direktiivi 2002/58 artikli 12 lõikes 2 käsitletud nõusolek on esmajoones seotud andmete üldkasutatavas kataloogis avaldamise eesmärgiga, mitte aga sellise kataloogi pakkuja isikuga. Direktiivi 2002/58 artikli 12 lõike 2 alusel antud nõusolek kehtib seega andmete hilisemale töötlemisele üldkasutatavate numbriinfo- ja kataloogiteenuste turul tegutsevate kolmandate ettevõtjate poolt, tingimusel et see hilisem töötlemine toimub samal otstarbel. (
10
)
44.
Sellest järeldub, et abonendi nõusolek, nagu see on määratletud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 4 punktis 11, on vajalik tema isikuandmete lisamiseks telekommunikatsioonioperaatori ja/või kolmandatest isikutest kataloogide pakkujate avaldatud kataloogidesse. Kui selline avaldamine toimub samal otstarbel, võivad telekommunikatsioonioperaator ja/või kolmandast isikust teenuseosutaja(d) tugineda samale nõusolekule.
45.
Lisaksin, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 7 lõike 1 kohaselt peab vastutav töötleja juhul, kui töötlemine põhineb nõusolekul, suutma tõendada, et andmesubjekt on nõustunud oma isikuandmete töötlemisega. Isegi kui selline kataloogide pakkuja nagu Proximus võibki tugineda nõusolekule, mille abonent andis teisele vastutavale töötlejale, ei või ta eeldada, et abonent on oma nõusoleku andnud.
46.
Proximus tugineb direktiivi 2002/58 põhjendustele 38 ja 39 toetamaks väidet, et üksnes abonendiga lepingut omaval telekommunikatsioonioperaatoril lasub kohustus 1) teavitada abonente nende kataloogide otstarbest, millesse nende isikuandmed lisatakse, ja 2) anda neile võimalus otsustada, kas nende isikuandmed kataloogi lisada. Nimetatud põhjenduste sõnastus seda väidet ei toeta. Põhjenduses 38 viidatakse „üldkasutatavate kataloogide pakkujate“ kohustusele „teatada sellistesse kataloogidesse arvatavatele abonentidele, mis on kataloogi otstarve […]“. Põhjenduses 39 on märgitud, et „[k]ohustus teatada abonendile selle üldkasutatava kataloogi otstarve, millesse tema isikuandmed kantakse, tuleks kehtestada sellele osalisele, kes kogub kõnealuseid andmeid“.
47.
Kuna Telenet ei avalda katalooge, ei ole kumbki neist põhjendustest tema suhtes kohaldatav. Kuigi telekommunikatsioonioperaator võib saada abonentidelt nõusoleku, et kanda nende andmed kolmandate isikute pakutavatesse kataloogidesse, ning need kolmandad isikud võivad seejärel sellele tugineda ja suuta tõendada, et taoline nõusolek on antud telekommunikatsioonioperaatorile, ei tähenda direktiivi 2002/58 põhjendused 38 ja 39, et ainult telekommunikatsioonioperaatorid on kohustatud taolise nõusoleku saama, vabastades nii kolmandatest isikutest kataloogipakkujad selles suhtes vastutusest ja tõendamiskohustusest.
48.
Lõpuks, kuna direktiivis 2002/58 on sõnaselgelt kasutatud isikuandmete kaitse üldmääruses sisalduvat nõusoleku määratlust, ei oma tähtsust arutelu, mille Proximus algatas selle üle, kuidas tõlgendada isikuandmete kaitse üldmääruse artiklit 95 ning nimetatud määruse ja direktiivi 2002/58 vahelist suhet, kvalifitseerides selle suhteks „lex generalis/lex specialis“.
49.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esimesele küsimusele, et vastavalt direktiivi 2002/58 artikli 12 lõikele 2 koostoimes sama direktiivi artikli 2 punktiga f ja isikuandmete kaitse üldmääruse artikliga 95 on abonendi „nõusolek“, nagu see on määratletud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 4 punktis 11, nõutav selleks, et kanda tema kontaktandmed telekommunikatsioonioperaatori ja/või teiste kataloogide pakkujate avaldatavatesse kataloogidesse.
2. Teine küsimus
50.
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas abonendi taotlus oma andmete kataloogidest eemaldamiseks kujutab endast isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 17 sätestatud „õiguse andmete kustutamisele“ kasutamist.
51.
Proximus väidab, et kolmandast isikust kataloogipakkuja ei ole kohustatud täitma abonendi taotlust eemaldada kataloogidest andmed, kuna isikuandmete kaitse üldmääruse artikkel 17 ei ole selle kolmanda isiku suhtes kohaldatav. Abonent oleks pidanud esitama oma taotluse telekommunikatsioonioperaatorile, kellega tal on leping. Proximus väidab taas, et isikuandmete kaitse üldmääruse ja direktiivi 2002/58 vahel valitseb lex generalis/lex specialis’e suhe.
52.
Teise võimalusena väidab Proximus, et kaebaja taotlus „mitte kanda telefoninumbrit […] teenusesse 1207.be“ on andmete parandamise taotlus isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 16 tähenduses, mitte andmete kustutamise taotlus selle määruse artikli 17 tähenduses, kuna abonendi andmete asjaomane parameeter „NNNNNN“ muutub lihtsalt parameetriks „XXXXX“.
53.
Direktiivi 2002/58 artikli 12 lõikes 2 on sätestatud, et abonentidele tuleb anda võimalus „parandada ja kustutada“ isikuandmeid, mida nad on olnud nõus laskma kataloogidesse kanda. Direktiivis 2002/58 ei ole mõisteid „parandama“ ega „kustutama“ määratletud. Seetõttu on asjakohane võtta arvesse nende sõnade tavatähendust kontekstis, milles need esinevad, nimelt seoses abonentide kontaktandmete lisamisega kataloogidesse. Sõna „parandama“ kehtib selgelt olukordades, kus abonendid soovivad muuta oma kontaktandmete kataloogis esitamise viisi, näiteks parandada nime kirjapilti või aadressi ebatäpsust. See olukord erineb käesolevas asjas esinevast olukorrast, kus kaebaja soovib, et tema kontaktandmed enam üldkasutatavast kataloogist ei nähtuks. Sõna „kustutama“ tähenduste hulgas on „eemaldamine“, „tagasivõtmine“ või „tagasikutsumine“. Kuna kaebaja ei olnud enam nõus tema andmete töötlemisega kataloogidesse lisamise kujul, siis võib öelda, et kaebaja taotles oma isikuandmete kustutamist direktiivi 2002/58 artikli 12 lõike 2 tähenduses.
54.
Nagu märgib Läti valitsus, ei sisalda direktiiv 2002/58 muid viiteid isikuandmete „kustutamise“ taotluste üksikasjade, rakendamise ja tagajärgede kohta. Isikuandmete kaitse üldmääruse sätted on seega vahetult kohaldatavad, mistõttu langeb ära Proximuse argument nende kahe õigusakti lex generalis/lex specialis’e suhte kohta. Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 7 lõike 3 kohaselt on abonendil õigus oma nõusolek igal ajal tagasi võtta. Kui nõusolek on tagasi võetud, tuleneb isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 1 punktist a, et abonendi andmete töötlemine kataloogidesse lisamise konkreetsel eesmärgil ei ole enam seaduslik. See omakorda käivitab isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 kohaldamise.
55.
Proximus väidab, et see tõlgendus ei saa olla õige, kuna see tähendaks, et nii tema kui ka Telenet oleksid kohustatud kaebaja andmed kõigist oma andmebaasidest kustutama. Andmekaitseasutus ja teised Euroopa Kohtule oma seisukohad esitanud pooled on seisukohal, et kaebaja taotlus piirdub tema andmete eemaldamisega kataloogidest, mitte nende kustutamisega Teleneti abonentide andmebaasist.
56.
Kaebaja püüab keelata tema andmete töötlemise kataloogidega seotud eesmärkidel. Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõike 1 punkt b, mis lubab töötlemise aluseks oleva nõusoleku tagasi võtta, toetab tema soovi. Direktiivi 2002/58 artikli 12 lõike 2 kohane abonendi nõusolek puudutab andmete töötlemist konkreetsel viisil, nimelt kataloogides avaldamise eesmärgil. Kui nõusolek on tagasi võetud, muutub see abonendi andmete töötlemise konkreetne viis ebaseaduslikuks. Vastasel juhul ei oleks abonendil võimalik nõusolekut kataloogides avaldamiseks tagasi võtta, lõpetamata samal ajal oma telekommunikatsiooniteenuste osutamise lepingut.
57.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata teisele küsimusele, et abonendi taotlus oma andmete kataloogidest eemaldamiseks kujutab endast isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 17 ette nähtud „õiguse andmete kustutamisele“ teostamist.
3. Kolmas küsimus
58.
Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas liikmesriigi järelevalveasutus võib isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 2 ja artikli 24 alusel järeldada, et vastutav töötleja peab võtma asjakohaseid tehnilisi ja korralduslikke meetmeid, et teavitada kolmandast isikust vastutavaid töötlejaid, täpsemalt telekommunikatsioonioperaatorit ja teisi kataloogipakkujaid, kes on saanud esimeselt vastutavalt töötlejalt andmeid, andmesubjekti nõusoleku tagasivõtmisest vastavalt isikuandmete kaitse üldmääruse artiklile 6 koostoimes artikliga 7.
59.
Selles küsimuses on „vastutav töötleja“ Proximus ja „kolmandatest isikutest vastutavad töötlejad“ 1) telekommunikatsioonioperaator Telenet, kelle telefoniabonent on kaebaja, ja 2) sellised kataloogide pakkujad, kellele Proximus edastab abonendiandmeid, sealhulgas Telenetilt saaduid.
60.
Seejuures tekib küsimus, et kuivõrd telekommunikatsioonioperaator ei paku katalooge ja abonentide kontaktandmete kataloogidesse lisamiseks peab olema nõusolek, siis miks on asjakohane teavitada telekommunikatsioonioperaatorit sellest, et abonent on võtnud tagasi oma nõusoleku tema andmete kasutamiseks sellel eesmärgil.
61.
Belgia elektroonilise side seadus nõuab, et telekommunikatsioonioperaatorid edastaksid abonentide kontaktandmed kataloogide pakkujatele. (
11
) Nad peavad siiski „eristama“ nende abonentide kontaktandmed, kes on teatanud, et nad ei soovi kataloogi eksemplari saamiseks olla sellesse kantud. (
12
) Nagu käesoleva ettepaneku punktis 4 on kirjeldatud, rakendatakse nõusoleku tagasivõtmine selliselt, et muudetakse abonendi kirje parameetreid. Proximus uuendab pärast nõusoleku tagasivõtmise taotluse saamist oma andmebaasi. See uuendus kirjutatakse aga üle, kui Proximus saab telekommunikatsioonioperaatorilt järgmise abonendiandmete kogumi nende andmete lisamiseks kataloogidesse ja telekommunikatsioonioperaatorit ei ole teavitatud abonendi soovist, et tema andmed ei nähtuks üldkasutatavast kataloogist. Proximus ei pea seega mitte ainult uuendama oma andmebaasi, et kajastada abonendi nõusoleku tagasivõtmist, vaid teavitama sellest ka telekommunikatsioonioperaatorit.
62.
Proximus väidab, et ta on üksnes „vastuvõtja, kellele isikuandmed on avaldatud“ isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 19 tähenduses. Seetõttu ei kohaldata tema suhtes vastutavate töötlejate kohustust võtta tarvitusele mõistlikke abinõusid, et edastada kustutamise taotlused teistele vastutavatele töötlejatele, nagu on sätestatud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõikes 2. Sellest tuleneb Proximuse arvates, et ei ole õige tõlgendada isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõiget 2 ja isikuandmete kaitse üldmääruse artiklit 24 nii, et need panevad talle kohustuse teavitada telekommunikatsioonioperaatorit ja teisi kataloogide pakkujaid talle esitatud kustutamistaotlustest.
63.
Mul on raske nõustuda sellega, et Proximus on pelgalt isikuandmete vastuvõtja. Kuigi ta võis saada kaebaja kontaktandmed Telenetilt, kujutab nende andmete avaldamine tema kataloogides endast andmete töötlemist isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 4 punkti 2 tähenduses. Selles kontekstis tegutseb Proximus vastutava töötlejana isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 4 punkti 7 tähenduses. (
13
) Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 2 ja artikli 24 kohaselt on vastutavatel töötlejatel vastutuse kohustus ja nad peavad võtma tarvitusele sobivad abinõud tagamaks, et andmete töötlemine toimub kooskõlas isikuandmete kaitse üldmäärusega.
64.
Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punktis a on sätestatud, et isikuandmete töötlemisel tuleb tagada seaduslikkus. Nimetatud määruse artikli 6 lõike 1 punkti a kohaselt on töötlemine seaduslik ainult juhul, kui andmesubjekt on andnud nõusoleku töödelda oma isikuandmeid ühel või mitmel konkreetsel eesmärgil, ja vastavas ulatuses. Eelotsusetaotlusest nähtub, et kaebaja võttis isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 7 tähenduses tagasi oma nõusoleku isikuandmete töötlemiseks kataloogides avaldamise eesmärgil. Taoline töötlemine, sealhulgas sellel eesmärgil teiste kataloogide pakkujate poolt, ei ole kooskõlas isikuandmete kaitse üldmäärusega. Seega on see ebaseaduslik.
65.
Selle järeldusega ning isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõikes 2 ja isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 19 sätestatud teavitamisnõuetega on kooskõlas, et liikmesriigi järelevalveasutus võib isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõikes 2 sätestatud vastutuse kohustusest ja isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 24 sätestatud kohustusest tagada ja tõendada, et töötlemine toimub kooskõlas selle määrusega, järeldada, et vastutav töötleja peab vastavalt isikuandmete kaitse üldmääruse artiklile 6 koostoimes artikliga 7 asjakohaseid tehnilisi ja korralduslikke meetmeid kasutades teavitama andmesubjekti nõusoleku tagasivõtmisest teisi vastutavaid töötlejaid, täpsemalt telekommunikatsiooniteenuse osutajat ja teisi kataloogipakkujaid, kes on andmed saanud sellelt esimeselt vastutavalt töötlejalt.
66.
Rumeenia valitsus märgib, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõige 2 sisaldab teavitamisnõudeid otsingumootori teenuse pakkujatele kustutamistaotluste esitamisel. Seega ei oleks liikmesriigi järelevalveasutuse poolt isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõikele 2 ja artiklile 24 tuginemine asjakohane, seda eelkõige seetõttu, et need sätted ei sisalda konkreetseid kohustusi, mis reguleeriksid teabe edastamist kolmandatele isikutele.
67.
Minu arvates on isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõikega 2 ja isikuandmete kaitse üldmääruse artikliga 24 kehtestatud vastutavatele töötlejatele üldised tõendamis- ja vastavusnõuded. Need toetavad tänu oma laiale sõnastusele ja kohaldamisalale riiklikku järelevalveasutust, kes soovib kehtestada vastutavatele töötlejatele kohustuse teavitada kolmandaid isikuid. On tõsi, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõikes 2 ja artiklis 19 on sätestatud konkreetsed kohustused vastavalt „vastutavate töötlejate“ (andmete puhul, mis on avalikustatud ja mille kustutamist on taotletud) ja „vastuvõtjate“ teavitamiseks. Need sätted ei hõlma siiski käesolevas asjas käsitletavat faktilist olukorda, kus eri asjaosaliste andmebaaside vastastikuse mõju tõttu tekib vajadus teavitada telekommunikatsioonioperaatorit nõusoleku tagasivõtmisest, sest ilma teavitamiseta töötleksid Proximus ja Proximuselt saadud abonendiandmeid kasutavad teenuseosutajad andmeid ebaseaduslikult.
68.
Selline isikuandmete kaitse üldmääruse tõlgendus viib olukorrani, kus abonent võib teatada oma nõusoleku tagasivõtmisest (käesoleval juhul taotlusest mitte kanda tema kontaktandmeid kataloogidesse) mis tahes üksusele, kes neid andmeid oma kataloogides avaldab, või mis tahes üksusele (sealhulgas telekommunikatsioonioperaatorile), kes edastab taolisi kontaktandmeid nimetatud eesmärgil teistele isikutele. Üksus, kelle poole abonent otsustab pöörduda, vastutab tema kustutamistaotluse edastamise eest teistele vastutavatele töötlejatele ulatuses, mis on vajalik tagamaks, et andmeid ei töödelda ebaseaduslikult. Selline tõlgendus on kooskõlas isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 12 lõikes 2 vastutavatele töötlejatele pandud kohustusega hõlbustada andmesubjektidel isikuandmete kaitse üldmääruse artiklitest 15–22 tulenevate õiguste kasutamist. Samuti kajastab see isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 7 lõike 3 viimases lauses sätestatud nõuet, et isikuandmete töötlemiseks nõusoleku tagasivõtmine peab olema sama lihtne kui nõusoleku andmine. Kuna kataloogide pakkuja võib tugineda nõusolekule, mille abonent on andnud selleks otstarbeks teisele teenuseosutajale, siis sellest tuleneb, et nõusoleku tagasivõtmiseks peab abonendil olema võimalik pöörduda ükskõik millise kataloogi pakkuja või telekommunikatsioonioperaatori poole taotlusega, et tema kontaktandmed eemaldataks kataloogidest, mille on avaldanud ükskõik kes neist isikutest, kes tuginevad tema ainsale nõusolekule.
69.
Teen seetõttu ettepaneku vastata kolmandale küsimusele, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 2 ja artikli 24 kohaselt võib liikmesriigi järelevalveasutus järeldada, et vastutav töötleja peab rakendama asjakohaseid tehnilisi ja korralduslikke meetmeid, et teavitada kolmandast isikust vastutavaid töötlejaid, täpsemalt telekommunikatsioonioperaatorit ja teisi kataloogide pakkujaid, kes on saanud andmeid sellelt esimeselt vastutavalt töötlejalt, andmesubjekti nõusoleku tagasivõtmisest vastavalt isikuandmete kaitse üldmääruse artiklile 6 koostoimes artikliga 7.
4. Neljas küsimus
70.
Neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõikega 2 on vastuolus see, kui liikmesriigi järelevalveasutus teeb kataloogide pakkujale ettekirjutuse teavitada otsingumootori teenuse pakkujaid talle esitatud kustutamistaotlustest.
71.
See küsimus sisaldab eelotsusetaotluse esitanud kohtu vaikimisi eeldust, et kaebaja ei soovinud enam, et tema kontaktandmed oleksid internetis otsingumootorite kaudu üldsusele kättesaadavad.
72.
Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 62, leiab Proximus, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõige 2 ei ole tema suhtes kohaldatav, kuna ta on üksnes isikuandmete vastuvõtja. Teise võimalusena väidab Proximus, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõike 2 kohaselt on ta kohustatud võtma mõistlikke meetmeid üksnes vastutavate töötlejate teavitamiseks sellest, et andmesubjekt on taotlenud oma andmete kustutamist. (
14
) Kuna Proximus ei edastanud andmeid otsingumootori teenuse pakkujatele vahetult, ei ole „100% kindel“, et need teenuseosutajad said kaebaja kontaktandmed Proximuselt, vaid nad võisid need saada teiselt kataloogide pakkujalt. Neil asjaoludel oleks ebamõistlik nõuda, et Proximus võtaks kaebaja taotluse saamisel otse ühendust otsingumootori teenuse pakkujatega.
73.
Minu pakutud vastusest teisele küsimusele tuleneb, et abonendi taotlus tema andmete eemaldamiseks kataloogidest toob kaasa selle, et kohaldatakse isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõikega 2 vastutavale töötlejale pandud kohustust võtta mõistlikke meetmeid üksnes teavitamaks isikuandmeid töötlevaid vastutavaid töötlejaid sellest, et andmesubjekt on taotlenud nendele isikuandmetele osutavate linkide ning andmekoopiate ja -korduste kustutamist.
74.
Sellest tekib küsimus, kas otsingumootori teenuse pakkujad on vastutavad töötlejad. Isikuandmete indekseerimine ja kättesaadavaks tegemine internetikasutajatele otsingutulemuste loetelus kujutab endast isikuandmete töötlemist isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 4 punkti 2 tähenduses. Kuna otsingumootori teenuse pakkujad otsustavad, kuidas neid andmeid indekseerida, ja vastutavad selle algoritmi väljatöötamise eest, millega määratakse kindlaks otsingutulemuste esitamise järjekord, määravad nad kindlaks isikuandmete töötlemise eesmärgid ja vahendid, tegutsedes seega vastutavate töötlejatena isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 4 punkti 7 tähenduses. (
15
)
75.
Ka siin kehtib nõue, et Proximus peab võtma tarvitusele üksnes mõistlikke abinõusid, sealhulgas tehnilisi meetmeid, et teavitada otsingumootori teenuse pakkujaid andmete kustutamise taotlusest.
76.
Selleks et hinnata, kas võetud meetmed on mõistlikud, on isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõikes 2 sätestatud, et arvesse tuleb võtta kättesaadavat tehnoloogiat ja selle rakendamise kulusid; seda peab hindama eelkõige taolistes küsimustes pädev asutus, kelle suhtes kohaldatakse kohtulikku kontrolli. Käesoleva ettepaneku punktis 10 on märgitud, et Proximus teatas kaebajale, et ta teavitab Google’it tema kustutamistaotlusest. Euroopa Kohtule esitatud seisukohtades märkis andmekaitseasutus, et 2020. aasta teises kvartalis tegutses Belgias piiratud arv otsingumootori teenuse pakkujaid, liidriks Google, kelle turuosa oli 90% (lauaarvutitest tehtud otsingute puhul) kuni 99% (nutitelefonidest ja tahvelarvutitest tehtud otsingute puhul). (
16
) Juba ainuüksi selle põhjal ei ole põhjendatud järeldada, et Proximuselt ei oleks mõistlik nõuda, et ta teavitaks otsingumootori teenuse pakkujaid talle esitatud kustutamistaotlustest.
77.
Igal juhul ei ole mind veendud, et hinnates seda, kas abinõud, mida Proximus peab konkreetse otsingumootori teenuse pakkuja teavitamiseks tarvitusele võtma, on isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõike 2 tähenduses „mõistlikud“, tuleb arvesse võtta seda, kas oli „100% kindel“, et asjaomane otsingumootori teenuse pakkuja sai kustutatavad andmed just Proximuselt. Samuti ei veena mind argument, et oleks olnud ebamõistlik nõuda Proximuselt isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõike 2 järgimiseks mingitegi abinõude tarvitusele võtmist, kuna ei ole „100% kindel“, et otsingumootori teenuse pakkujad said kaebaja kontaktandmed Proximuselt.
78.
Kui lubada vastutavatel töötlejatel vältida vastutust isikuandmete töötlemise eest, tuginedes võimalusele, et asjaomaseid andmeid ei ole neilt saadud, muudaks see igasuguse sellekohase kohustuse paljudel juhtudel sisutuks, kui andmeid on internetis lingitud või kopeeritud. Selline lähenemisviis võib anda isegi kahjuliku stiimuli andmete levitamiseks, et vältida kõnealuse kohustuse täitmist. Lisaks, kui viia Proximuse argument selle loogilise lõpuni, ei vastutaks ükski kataloogide pakkuja isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõikest 2 tuleneva kohustuse eest teavitada otsingumootori teenuse pakkujaid kaebaja taotlusest, sest kõik need teenuseosutajad võiksid tugineda mis tahes ebakindlusele andmete päritolu suhtes. Pealegi, kuna Telenet ei avalda katalooge, ei saanud otsingumootori teenuse pakkujad sellelt telekommunikatsioonioperaatorilt andmeid saada. See tähendab, et abonent peab kindlaks tegema, kus tema kontaktandmed on kättesaadavad, ja saatma kustutamistaotlused igale neid avaldavale isikule. Selline lähenemisviis oleks ilmselgelt vastuolus isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 7 lõikega 3, milles on sätestatud, et nõusoleku tagasivõtmine peab olema sama lihtne kui nõusoleku andmine.
79.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata neljandale küsimusele nii, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõikega 2 ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi järelevalveasutus teeb kataloogide pakkujale ettekirjutuse teavitada otsingumootori teenuse pakkujaid talle esitatud kustutamistaotlustest.
VI. Ettepanek
80.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Hof van beroep te Brusseli (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiivi 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv), artikli 12 lõikele 2 koostoimes sama direktiivi artikli 2 punktiga f ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) artikliga 95 on abonendi „nõusolek“, nagu see on määratletud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 4 punktis 11, nõutav selleks, et kanda tema kontaktandmed telekommunikatsioonioperaatori ja/või teiste kataloogide pakkujate avaldatavatesse kataloogidesse.
2.
Abonendi taotlus oma andmete kataloogidest eemaldamiseks kujutab endast isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 17 ette nähtud „õiguse andmete kustutamisele“ teostamist.
3.
Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 2 ja artikli 24 kohaselt võib liikmesriigi järelevalveasutus järeldada, et vastutav töötleja peab rakendama asjakohaseid tehnilisi ja korralduslikke meetmeid, et teavitada kolmandast isikust vastutavaid töötlejaid, täpsemalt telekommunikatsioonioperaatorit ja teisi kataloogide pakkujaid, kes on saanud andmeid sellelt esimeselt vastutavalt töötlejalt, andmesubjekti nõusoleku tagasivõtmisest vastavalt isikuandmete kaitse üldmääruse artiklile 6 koostoimes artikliga 7.
4.
Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõikega 2 ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi järelevalveasutus teeb kataloogide pakkujale ettekirjutuse teavitada otsingumootori teenuse pakkujaid talle esitatud kustutamistaotlustest.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	ELT 2016, L 119, lk 1, edaspidi „isikuandmete kaitse üldmäärus“. Isikuandmete kaitse üldmäärusega tunnistati kehtetuks ja asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiiv 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (EÜT 1995, L 281, lk 31; ELT eriväljaanne 13/15, lk 355).
(
3
)	EÜT 2002, L 201, lk 37; ELT eriväljaanne 13/29, lk 514; viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2009/136/EÜ (ELT 2009, L 337, lk 11).
(
4
)	Direktiiv 95/46/EÜ tunnistati kehtetuks isikuandmete kaitse üldmääruse artikliga 94. Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 94 lõikes 2 on sätestatud, et viiteid direktiivile 95/46/EÜ käsitatakse viidetena isikuandmete kaitse üldmäärusele.
(
5
)	EÜT 2002, L 108, lk 33; ELT eriväljaanne 13/29, lk 349. Vt direktiivi 2002/58 artikkel 2.
(
6
)	Belgisch Staatsblad, 20.6.2005, lk 28070.
(
7
)	1. aprilli 2008. aasta kohtuotsus Gouvernement de la Communauté française ja gouvernement wallon (C‑212/06, EU:C:2008:178, punkt 28); 22. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Zurita García ja Choque Cabrera (C‑261/08 ja C‑348/08, EU:C:2009:648, punkt 34) ning 19. novembri 2009. aasta kohtuotsus Filipiak (C‑314/08, EU:C:2009:719, punkt 40).
(
8
)	22. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Zurita García ja Choque Cabrera (C‑261/08 ja C‑348/08, EU:C:2009:648, punkt 35).
(
9
)	Vt selle kohta direktiivi 2002/58 põhjendus 39, milles selgitatakse „uue nõusoleku“ nõuet, kui andmeid ei kasutata „sel otstarbel, milleks need on kogutud“.
(
10
)	5. mai 2011. aasta kohtuotsus Deutsche Telekom (C‑543/09, EU:C:2011:279, punktid 61–67).
(
11
)	Belgia elektroonilise side seaduse artikli 45 lõige 2 ja artikli 46 lõige 2.
(
12
)	Belgia elektroonilise side seaduse artikli 45 lõige 3.
(
13
)	Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 4 punkti 7 kohaselt on vastutav töötleja füüsiline või juriidiline isik, kes määrab kindlaks isikuandmete töötlemise eesmärgid ja vahendid. Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 4 punktis 2 on sätestatud, et „töötlemine“ on muu hulgas isikuandmete „edastamise, levitamise või muul moel kättesaadavaks tegemise teel avalikustamine“.
(
14
)	Või parandamist, nagu väidab Proximus.
(
15
)	Vt ka isikuandmete kaitse üldmääruse põhjendus 66, mis kinnitab, et nende sätete eesmärk on tugevdada õigust olla võrgukeskkonnas unustatud. Seda järeldust kinnitab 24. septembri 2019. aasta kohtuotsus GC jt (delikaatsetele andmetele viitavate linkide eemaldamine) (C‑136/17, EU:C:2019:773, punktid 34 ja 35).
(
16
)	Lisateavet vaata: https://www.pure-im.nl/blog/marktaandelen-zoekmachines-q2-2020/.