62023CJ0441
EUROOPA KOHTU OTSUS (seitsmes koda)
24. oktoober 2024 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Sotsiaalpoliitika – Direktiiv 2008/104/EÜ – Renditöö – Artikli 3 lõige 1 – Rendiagentuur – Kasutajaettevõtja – Mõisted – Töötaja lähetamine – Teenuste osutamise leping – Artikli 5 lõige 1 – Võrdse kohtlemise põhimõte – Direktiiv 2006/54/EÜ – Artikkel 15 – Rasedus- ja sünnituspuhkus – Tühine või õigusvastane lepingu ülesütlemine – Rendiagentuuri ja kasutajaettevõtja solidaarselt vastutamine
Kohtuasjas C‑441/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tribunal Superior de Justicia de Madridi (Madridi autonoomse piirkonna kõrgeim kohus, Hispaania) 7. juuni 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 12. juulil 2023, menetluses
LM
versus
Omnitel Comunicaciones SL,
Microsoft Ibérica SRL,
Fondo de Garantía Salarial (Fogasa),
Indi Marketers SL,
Leadmarket SL,
menetluses osales:
Fiscalía de la Comunidad de Madrid,
EUROOPA KOHUS (seitsmes koda),
koosseisus: esimese koja president F. Biltgen (ettekandja) seitsmenda koja presidendi ülesannetes, viienda koja president M. L. Arastey Sahún ja kohtunik J. Passer,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
LM, esindaja: abogado D. J. Álvarez de Blas,
–
Microsoft Ibérica SRL, esindaja: abogado C. A. Hurtado Domínguez,
–
Hispaania valitsus, esindaja: M. Morales Puerta,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: I. Galindo Martín, D. Recchia ja E. Schmidt,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiivi 2008/104/EÜ renditöö kohta (ELT 2008, L 327, lk 9) artikli 3 lõiget 1 ja artikli 5 lõiget 1 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (ELT 2006, L 204, lk 23, ja parandus ELT 2006, L 204, lk 20) artikli 2 lõiget 2 ja artiklit 15.
2
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses ühelt poolt LMi ja teiselt poolt Omnitel Comunicaciones SLi, Microsoft Ibérica SRLi (edaspidi „Microsoft“), Fondo de Garantía Salariali (Fogasa), Indi Marketers SLi ja Leadmarket SLi vahel seoses nõudega tühistada LMi töölepingu ülesütlemise otsus ja hüvitada sellest tulenev kahju.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2008/104
3
Direktiivi 2008/104 põhjendustes 12 ja 23 on märgitud:
„(12)
Käesolevas direktiivis on renditöötajatele kehtestatud kaitsev raamistik, mis on mittediskrimineeriv, läbipaistev ja proportsionaalne ning millega austatakse samas tööturgude mitmekesisust ja töösuhteid.
[…]
(23)
Kuna käesoleva direktiivi eesmärki, nimelt renditöötajate kaitseks ühtlustatud ühenduse tasandi raamistiku loomist, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning seetõttu on seda meetme ulatuse või toime tõttu parem saavutada ühenduse tasandil, kehtestades kogu ühenduses kohaldatavad miinimumnõuded, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.“
4
Direktiivi artikli 1 „Reguleerimisala“ lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:
„1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse töötajate suhtes, kellel on tööleping või töösuhe rendiagentuuriga ja kes on lähetatud ajutiselt töötama kasutajaettevõtjas viimase järelevalve all ja juhtimisel.
2.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse majandustegevuses osalevate avalik-õiguslike ja eraõiguslike ettevõtjate suhtes, kes on rendiagentuurid või kasutajaettevõtjad, sõltumata sellest, kas nad tegutsevad kasusaamise eesmärgil või mitte.“
5
Direktiivi artiklis 2 „Eesmärk“ on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on tagada renditöötajate kaitse ja parandada renditöö kvaliteeti, tagades, et renditöötajate suhtes järgitaks artiklis 5 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtet, ning tunnistades rendiagentuure tööandjatena, võttes arvesse vajadust kehtestada sobiv raamistik renditöö kasutamiseks, et aidata tõhusalt kaasa töökohtade loomisele ja paindlike töövormide arendamisele.“
6
Direktiivi artikli 3 „Mõisted“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
„töötaja“ – isik, kes on asjaomases liikmesriigis töötajana kaitstud siseriikliku tööõiguse alusel;
b)
„rendiagentuur“ – füüsiline või juriidiline isik, kes kooskõlas siseriikliku õigusega sõlmib töölepinguid või töösuhteid renditöötajatega, et lähetada neid kasutajaettevõtjatesse, kus nad töötavad ajutiselt kasutajaettevõtja järelevalve all ja juhtimisel;
c)
„renditöötaja“ – töötaja, kellel on rendiagentuuriga tööleping või töösuhe, mille eesmärgiks on lähetada ta ajutiselt töötama kasutajaettevõtjas viimase järelevalve all ja juhtimisel;
d)
„kasutajaettevõtja“ – füüsiline või juriidiline isik, kelle heaks ja kelle järelevalve all ning juhtimisel renditöötaja ajutiselt töötab;
e)
„lähetus“ – ajavahemik, mille jooksul renditöötaja on määratud töötama ajutiselt kasutajaettevõtjas viimase järelevalve all ja juhtimisel;
f)
„peamised töö- ja töölevõtmistingimused“ – kehtivate õigus- või haldusnormide, kollektiivlepingute ja/või muude siduvate üldsätete kohaselt kasutajaettevõtjas kehtestatud töö- ja töölevõtmistingimused, mis käsitlevad järgmiseid aspekte:
i)
tööaeg, ületunnitöö, vaheajad, puhkeaeg, öötöö, pühad ja riigipühad;
ii)
töötasu.“
7
Direktiivi 2008/104 artikli 5 „Võrdse kohtlemise põhimõte“ lõikes 1 on sätestatud:
„Renditöötajate peamised töö- ja töölevõtmistingimused on kasutajaettevõtjas toimuva lähetuse jooksul vähemalt sellised, mida oleks kohaldatud siis, kui nimetatud ettevõte oleks need töötajad otse samale töökohale tööle võtnud.
Esimese lõigu kohaldamisel tuleb järgida kasutajaettevõtjas kehtivaid eeskirju
a)
rasedate naiste ja imetavate emade kaitse ning laste ja noorukite kaitse kohta ning
b)
meeste ja naiste võrdse kohtlemise kohta ja igasuguse soo, rassi või etnilise päritolu, usu, uskumuse, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu võitlemise eesmärgil võetavate meetmete kohta,
mis on kehtestatud õigus- ja haldusnormide, kollektiivlepingute ja/või mis tahes muude üldsätetega.“
8
Direktiivi artikli 9 „Miinimumnõuded“ lõikes 2 on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi rakendamine ei õigusta mingil juhul töötajate üldise kaitse taseme alandamist käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas. See ei piira liikmesriikide ja/või tööturu osapoolte õigust kehtestada olukorra muutudes teistsuguseid õiguslikke, regulatiivseid või lepingulisi meetmeid kui need, mis kehtivad käesoleva direktiivi vastuvõtmise ajal, tingimusel et alati järgitakse käesolevas direktiivis sätestatud miinimumnõudeid.“
Direktiiv 2006/54
9
Direktiivi 2006/54 artiklis 2 „Mõisted“ on ette nähtud:
„1.   Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
otsene diskrimineerimine – kui ühte isikut koheldakse soo tõttu halvemini, kui koheldakse, on koheldud või koheldaks teist isikut samalaadses olukorras;
[…]
2.   Käesolevas direktiivis hõlmab diskrimineerimine järgmist:
[…]
c)
naise halvem kohtlemine seoses raseduse või rasedus- ja sünnituspuhkusega [nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/85/EMÜ rasedate, hiljuti sünnitanud ja rinnaga toitvate töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamise meetmete kehtestamise kohta (kümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (EÜT 1992, L 348, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 110)] tähenduses.“
10
Direktiivi 2006/54 artikli 14 „Diskrimineerimise keeld“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Ei avalikus ega erasektoris, sealhulgas avalik-õiguslikes asutustes, ei tohi esineda otsest ega kaudset soolist diskrimineerimist seoses järgmisega:
[…]
c)
töö saamise ja töö tingimused, kaasa arvatud töölt vabastamine ja töötasu [ELTL artikli 157] kohaselt;
[…]“.
11
Direktiivi artiklis 15 „Rasedus- ja sünnituspuhkuselt naasmine“ on sätestatud:
„Rasedus- ja sünnituspuhkusel oleval naisel on pärast rasedus- ja sünnituspuhkuse lõppemist õigus naasta samale või sellega võrdväärsele töökohale tema jaoks mitte halvematel tingimustel ning kasutada paranenud töötingimusi, millele tal oleks tekkinud õigus oma äraoleku ajal.“
Hispaania õigus
Töötajate üldseadus
12
Kuninga 23. oktoobri 2015. aasta seadusandliku dekreedi 2/2015, millega võetakse vastu töötajate üldseaduse konsolideeritud redaktsioon (Real Decreto Legislativo 2/2015, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores; BOE nr 255, 24.10.2015) (edaspidi „töötajate üldseadus“), artiklis 43 „Tööjõu lähetamine“ on ette nähtud:
„1.   Töötajaid võivad tööle võtta nende ajutiseks loovutamiseks teise ettevõtjasse üksnes nõuetekohase loaga rendiagentuurid seaduses sätestatud korras.
[…]“.
13
Töötajate üldseaduse artikli 55 lõikes 6 on sätestatud:
„Ülesütlemise tühisuse tuvastamine toob kaasa töötaja viivitamatu tööle ennistamise ja saamata jäänud töötasu maksmise.“
Seadus 14/1994
14
1. juuni 1994. aasta seadusega 14/1994, mis käsitleb rendiagentuure (Ley 14/1994, por la que se regulan las empresas de trabajo temporal; BOE nr 131, 2.6.1994, lk 17408), redaktsioonis, mida on muudetud 17. septembri 2010. aasta seadusega 35/2010, mis käsitleb tööturu reformi kiireloomulisi meetmeid (Ley 35/2010, de medidas urgentes para la reforma del mercado de trabajo; BOE nr 227, 18.9.2010, lk 79278) (edaspidi „seadus 14/1994“), võeti Hispaania õigusesse üle direktiiv 2008/104.
15
Seaduse artiklis 1 on ette nähtud:
„Rendiagentuur on ettevõtja, kelle tegevus seisneb tema töötajate ajutises lähetamises kasutajaettevõtjatesse. Töötajaid võivad tööle võtta nende ajutiseks loovutamiseks teise ettevõtjasse üksnes nõuetekohase loaga rendiagentuurid seaduses sätestatud korras.“
16
Seaduse artikli 2 „Haldusluba“ lõike 1 punktis a on ette nähtud:
„Füüsilised või juriidilised isikud, kes kavatsevad tegeleda eelmises artiklis nimetatud tegevusalaga, peavad saama eelneva haldusloa, tõendades pädevale haldusasutusele, et täidetud on järgmised tingimused:
a)
neil on organisatsiooniline struktuur, mis võimaldab neil täita kohustusi, mida nad võtavad tööandjana seoses tegevusalaga.
[…]“.
17
Seaduse artikli 12 „Ettevõtja kohustused“ lõikes 1 on sätestatud:
„Rendiagentuuri kohustus on täita töötasu- ja sotsiaalkindlustuskohustusi nende töötajate suhtes, kes on tööle võetud kasutajaettevõtjatesse lähetamiseks.“
[…]“.
18
Seaduse 14/1994 artikli 15 „Tööalase tegevuse juhtimine ja järelevalve“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Kui töötajad täidavad tööülesandeid kasutajaettevõtjas, teostab viimati nimetatud ettevõtja vastavalt käesoleva seaduse sätetele ajal, mil toimub teenuste osutamine tema valdkonnas, tööalase tegevuse juhtimise ja järelevalve pädevust.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
19
Pärast seda, kui LM oli ajavahemikul 2010. aasta septembrist kuni 2011. aasta juunini läbinud tööpraktika Microsoftis, sõlmis ta ajavahemikus 24. augustist 2011 kuni 1. augustini 2017 järjestikused töölepingud kolme teise ettevõtjaga: Omnitel Comunicaciones, Indi Marketers ja Leadmarket. Need kolm ettevõtjat olid omakorda sõlminud järjestikku Microsoftiga teenuste osutamise lepingud, mille alusel LM vastutas lepingus kokkulepitud teenuste osutamise eest. Leadmarketi ja LMi vahel 1. augustil 2017 sõlmitud töölepingu alusel töötas LM müügikonsultandina Microsofti Original Equipment Manufactureri (OEM) osakonnas ja osutas Microsoftile turundusteenuseid, mida ei osutanud ükski viimati nimetatud äriühingu töötaja.
20
Kui LM oli rase, teatas Microsoft eelarvelistele põhjustele viidates Leadmarketile, et nende kahe ettevõtja vaheline teenuste osutamise leping lõpeb 30. septembril 2020 ja seda ei pikendata.
21
LM oli alates 22. septembrist 2020 ajutiselt töövõimetu ning seejärel, olles 8. detsembril 2020 sünnitanud, oli ta rasedus- ja sünnituspuhkusel, millele vahetult järgnesid lapsehoolduspuhkus ja põhipuhkus. Tööle naasmise päeval, milleks oli 29. aprill 2021, sai LM Leadmarketilt kirja, milles teda teavitati tema töölepingu lõpetamisest alates 27. aprillist 2021. Tööandja tugines töölepingu ülesütlemise objektiivsetele põhjustele, mis põhinesid nõudluse vähenemisel, mis oli tingitud kavandatud projektide äralangemisest.
22
LM esitas Juzgado de lo Social no 39 de Madridile (Madridi töökohus nr 39, Hispaania) hagi, milles palus tunnistada tema töölepingu ülesütlemise tühiseks või isegi õigusvastaseks ning Leadmarketi ja Microsofti solidaarselt vastutavaks sellest tulenevate tagajärgede eest.
23
Juzgado de lo Social no 39 de Madrid (Madridi töökohus nr 39) lõpetas 30. novembri 2021. aasta kohtuotsusega Microsofti suhtes menetluse, leides, et Leadmarket ei lähetanud LMi sellesse äriühingusse. Ta märkis selle kohta, et Leadmarket korraldas LMi tööaega ja -graafikut, maksis talle töötasu, pakkus koolitust, kinnitas puhkused ja haldas tema rasedus- ja sünnituspuhkust, mitte Microsoft. Seejärel leidis kohus, et LMi töölepingu ülesütlemine Leadmarketi poolt oli õigusvastane, ning tunnistas selle tühiseks. Ta keeldus siiski rahuldamast nõuet mõista välja hüvitis emaduse tõttu diskrimineerimise eest, kuna töölepingu ülesütlemise tegelikud põhjused olid üksnes eelarvelised, isegi kui töölepingu ülesütlemine toimus põhipuhkuse ajal, mis järgnes rasedus- ja sünnituspuhkusele ning lapsehoolduspuhkusele alaealise lapse hooldamiseks. Siiski mõistis ta Leadmarketilt LMi kasuks välja saamata jäänud töötasu ning hüvitise kasutamata puhkuse eest.
24
LM esitas nimetatud kohtuotsuse peale kaebuse Tribunal Superior de Justicia de Madridile (Madridi autonoomse piirkonna kõrgeim kohus, Hispaania), väites, et tema olukorda Leadmarketi töötajana tuleb pidada „lähetamiseks“, mis lepiti kokku Microsoftiga, ning et järelikult peab Microsoft solidaarselt vastutama töölepingu ülesütlemise tagajärgede eest, sealhulgas LMi tööle ennistamise eest.
25
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on kõigepealt tekkinud küsimus, kas direktiiv 2008/104 on tema menetluses olevas kohtuasjas kohaldatav. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas direktiiv on kohaldatav ettevõtjale, kes lähetab töötaja tööle teise ettevõtjasse, ilma et teda oleks riigisiseses õiguses rendiagentuurina tunnustatud. Ta märgib sellega seoses, et Hispaania õiguse kohaselt peab rendiagentuuril olema oma tegevuseks eelnev haldusluba, mida direktiiv siiski ette ei näe.
26
Seejärel küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus juhul, kui direktiivi 2008/104 tuleb pidada selle vaidluse suhtes kohaldatavaks, kas käesoleval juhul lähetati LM Microsofti. Ta meenutab, et direktiivi 2008/104 artikli 3 lõikes 1 on määratletud mõisted „rendiagentuur“, „renditöötaja“, „kasutajaettevõtja“ ja „lähetus“ nii, et rendiagentuuri tööle võetud töötaja osutab oma teenuseid kasutajaettevõtja „järelevalve all ja juhtimisel“. Käesolevas asjas tulenes LMi tööd iseloomustavatest kõigist asjaoludest, et töötaja tegevus toimus Microsofti järelevalve all ja juhtimisel, viimati nimetatu andis talle arvuti, millega ta osutas oma kodus kaugabi Microsofti teatud toodete klientidele, LM oli Microsofti juhtidega korrapäraselt ühenduses ja ta käis üks kord nädalas Microsofti asukohas, milleks tal oli sissepääsukaart. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab ka, et Leadmarketi juhataja sai iga kuu töötaja tegevuse kohta aruande, kinnitas tema puhkused ja määras kindlaks tema töögraafiku, mistõttu tekkis küsimus, kas Leadmarketit tuleb käsitada nii, et töötaja tööalane tegevus jäi tema järelevalve alla ja jäi toimuma tema juhtimisel.
27
Lõpuks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas LMil on võimalik naasta töökohale, millel ta töötas enne tema töölepingu ülesütlemist, pärast töölepingu tühisuse tuvastamist. Ta märgib, et töökohta ja tööülesandeid, mida ta täitis enne rasedus- ja sünnituspuhkust, Leadmarketis enam ei ole ning et LMi ennistamine samale töökohale oleks saanud toimuda ainult siis, kui see oleks toimunud Microsoftis. Ta täpsustab, et kohustus ennistada töötajad, kelle tööleping on üles öeldud pärast seda, kui nad olid naasnud oma töökohale ajavahemike järel, mil nende tööleping oli peatatud sünni, lapsendamise ning lapsendamise eesmärgil või kasupereks olemise eesmärgil toimuva hoolduse tõttu, nagu on ette nähtud töötajate üldseaduse artiklis 45, kehtib nii kasutajaettevõtja kui ka lähetava ettevõtja suhtes. Käesolevas asjas tekib küsimus, kas tulenevalt asjaolust, et LMi ei võtnud otse tööle mitte Microsoft, vaid Leadmarket, kaob tema õigus naasta Microsofti, kuna Leadmarket on ainus isik, kes vastutab tema tööle ennistamise eest, või tähendab direktiivi 2008/104 artikli 5 lõike 1 kohaldamine vastupidi seda, et tööle ennistamise kohustus ja töölepingu ülesütlemise tühisuse tagajärgede kohaldamine kehtib ka kasutajaettevõtja, see tähendab Microsofti suhtes.
28
Neil asjaoludel otsustas Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Madridi autonoomse piirkonna kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiiv 2008/104 on kohaldatav ettevõtja suhtes, kes lähetab töötaja teise ettevõtjasse, isegi kui esimest ettevõtjat ei tunnustata riigisisese õiguse alusel rendiagentuurina, kuna tal ei ole sellena tegutsemiseks haldusluba?
2.
Kas juhul, kui direktiiv 2008/104 on kohaldatav ettevõtjate suhtes, kes lähetavad töötajaid, ilma et neid oleks riigisisese õiguse alusel tunnustatud rendiagentuurina, tuleb eespool kirjeldatud olukorras töötajat käsitada töötajana, kelle rendiagentuur on lähetanud ajutiselt töötama direktiivi 2008/104 artikli 3 lõike 1 punkti c tähenduses, [Leadmarketit] käsitada rendiagentuurina direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti b tähenduses ning [Microsofti] käsitada kasutajaettevõtjana direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti d tähenduses? Täpsemalt, kas võib asuda seisukohale, et [Leadmarket] säilitas tööalase juhtimise ja järelevalve (välistades seega töötaja lähetamise) tulenevalt asjaolust, et tema juhataja sai töötajalt igakuise tegevusaruande ning kinnitas töötaja puhkused ja töögraafiku, kuigi töötaja igapäevane teenuste osutamine seisnes Microsoftile abi osutamises, lahendades probleeme, võttes korrapäraselt ühendust Microsofti juhtidega ja töötades kodus Microsofti poolt töötajale antud arvutiga ning käies kord nädalas Microsofti töökohas?
3.
Kas juhul, kui direktiiv 2008/104 on kohaldatav ja kui tegemist on töötaja lähetamisega, peab direktiivi artikli 5 lõike 1 kohaldamise tulemusena töötaja töötasu olema vähemalt sama suur kui see, mida ta oleks saanud, kui [Microsoft] oleks ta otse tööle võtnud?
4.
Kas kõnealusel juhul on kohaldatav töötaja õigus naasta rasedus- ja sünnituspuhkuselt samale või võrdväärsele töökohale vastavalt direktiivi 2006/54 artiklile 15? Kas, olgugi et leping [Microsofti] ja [Leadmarketi] vahel oli lõppenud, pidi tööle ennistamine toimuma [Microsofti], kuna [Leadmarketis] mingit võrdväärset töökohta ei olnud?
5.
Kas juhul, kui direktiiv 2008/104 on kohaldatav seetõttu, et tegemist on töötaja lähetamisega, tuleb direktiivi artikli 5 lõike 1 kohaldamise tulemusena Hispaania õigusnormide alusel, mis sätestavad töölepingu ülesütlemise tühisuse rasedate ja imetavate töötajate puhul, rendiagentuuri ja kasutajaettevõtjat pidada solidaarselt vastutavaks töösuhte tühisusest seaduse alusel tulenevate tagajärgede eest, milleks on töötaja ennistamine tema töökohale, alates töölepingu ülesütlemisest kuni tööle ennistamiseni saamata jäänud töötasu maksmine ja kohustus maksta hüvitist, mis võib tuleneda töölepingu õigusvastasest ülesütlemisest?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
29
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2008/104 artikli 3 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et direktiiv on kohaldatav ettevõtja suhtes, kes lähetab töötaja teise ettevõtjasse, isegi kui esimest ettevõtjat ei tunnustata riigisisese õiguse alusel rendiagentuurina, kuna tal ei ole sellena tegutsemiseks haldusluba.
30
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada mitte üksnes sätte sõnastust, vaid ka selle konteksti ning eesmärke, mida taotleb õigusakt, mille osa see säte on (12. mai 2022. aasta kohtuotsus Luso Temp, C‑426/20, EU:C:2022:373, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
31
Direktiivi 2008/104 artikli 3 lõike 1 punktis b on rendiagentuurina määratletud füüsiline või juriidiline isik, kes kooskõlas riigisisese õigusega sõlmib töölepinguid või töösuhteid renditöötajatega, et lähetada neid kasutajaettevõtjatesse, kus nad töötavad ajutiselt kasutajaettevõtja järelevalve all ja juhtimisel.
32
Kõigepealt nähtub selle sätte sõnastusest, et see ei sisalda ühtegi täpsustust rendiagentuuri staatuse kohta. Nimelt piirdub see säte märkimisega, et rendiagentuur peab olema füüsiline või juriidiline isik.
33
Nimetatud sättes on siiski täpsustatud, et mõiste hõlmab üksnes ettevõtjaid, kes kooskõlas riigisisese õigusega sõlmivad töölepinguid või töösuhteid renditöötajatega kavatsusega lähetada need töötajad kasutajaettevõtjasse (vt selle kohta 22. juuni 2023. aasta kohtuotsus ALB FILS Kliniken, C‑427/21, EU:C:2023:505, punkt 44). Sama sätte sõnastusest nähtub, et riigisisese õigusega kooskõla nõue puudutab töölepingute sõlmimise menetlust või töösuhete sõlmimise viisi.
34
Samuti tuleb märkida, et direktiiv 2008/104 ei sea „rendiagentuuri“ staatust sõltuvusse teatud arvust või teatavast protsendist töötajatest, kelle ettevõtja peab teise ettevõtjasse lähetama, et seda saaks pidada rendiagentuuriks direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti b tähenduses.
35
Ükski aspekt direktiivi 2008/104 artikli 3 lõike 1 punktis b sisalduvas „rendiagentuuri“ määratluses ei nõua, et selleks, et ettevõtjat saaks pidada rendiagentuuriks direktiivi tähenduses, peab tal olema eelnev haldusluba sellel tegevusalal tegutsemiseks liikmesriigis, kus ta tegutseb.
36
Direktiivi 2008/104 artikli 3 lõike 1 punkti b seda tõlgendust kinnitab selle sätte kontekst.
37
Sellega seoses olgu meelde tuletatud, et direktiiv 2008/104 võeti vastu, et täiendada õiguslikku raamistikku, mis kehtestati nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiiviga 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta (EÜT 1998, L 14, lk 9; ELT eriväljaanne 05/03, lk 267) ning nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiiviga 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (EÜT 1999, L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368), EÜ artikli 137 lõigete 1 ja 2 alusel, mis andsid institutsioonidele volituse muu hulgas töötingimuste valdkonnas direktiivide abil vastu võtta miinimumnõuded järkjärguliseks rakendamiseks (14. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus KG (järjestikused lähetused renditöö raames), C‑681/18, EU:C:2020:823, punkt 39).
38
Sellega seoses näeb direktiiv 2008/104 ette üksnes miinimumnõuete kehtestamise, nagu nähtub direktiivi artikli 9 lõikest 2 (vt selle kohta 14. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus KG (järjestikused lähetused renditöö raames), C‑681/18, EU:C:2020:823, punkt 41).
39
Tuleb märkida, et direktiivi 2008/104 artikli 1 lõige 2, milles viidatakse rendiagentuuridele – piirdudes märkusega, et direktiivi kohaldatakse „majandustegevuses osalevate avalik-õiguslike ja eraõiguslike ettevõtjate suhtes, kes on rendiagentuurid või kasutajaettevõtjad, sõltumata sellest, kas nad tegutsevad kasusaamise eesmärgil või mitte“ –, jätab seega liikmesriikidele olulise kaalutlusruumi.
40
Seda järeldust kinnitavad ka direktiiviga 2008/104 taotletavad eesmärgid, mis on esitatud direktiivi põhjendustes 12 ja 23 ning artiklis 2 ning mille eesmärk on kehtestada töötajatele kaitsev raamistik, mis on mittediskrimineeriv, läbipaistev ja proportsionaalne, tagades, et renditöötajate suhtes järgitaks võrdse kohtlemise põhimõtet, ning tunnistades rendiagentuure tööandjatena, kehtestades miinimumnõuded ja võimaldades samas liikmesriikidel ette näha karistused.
41
Kui direktiivi 2008/104 kohaldamisala tuleks tõlgendada nii, et see hõlmab üksnes ettevõtjaid, kellel on riigisisese õiguse alusel eelnev haldusluba rendiagentuurina tegutsemiseks, tähendaks see esiteks, et töötajate kaitse varieeruks liikmesriikide vahel vastavalt sellele, kas nende riigisisene õigus seda luba nõuab või mitte, ja sama liikmesriigi piires vastavalt sellele, kas luba, mida riigisisene õigus nõuab, on asjaomasel ettevõtjal olemas või mitte, ning võiks kahjustada selle direktiivi eesmärke, milleks on renditöötajate kaitse, ning kahjustaks teiseks direktiivi soovitavat toimet, piirates ülemäära ja õigustamatult direktiivi kohaldamisala.
42
Selline piirang võimaldaks nimelt igal ettevõtjal, kes sellist luba omamata lähetab temaga töölepingu sõlminud töötajaid teistesse ettevõtjatesse, pääseda direktiivi 2008/104 kohaldamisest ega võimaldaks seega töötajatel saada direktiivis ette nähtud kaitset, samas kui töösuhe, mis seob neid isikuid neid lähetava ettevõtjaga, ei erine oluliselt sellest, mis seoks neid ettevõtjaga, kes on saanud riigisisese õiguse alusel nõutava eelneva haldusloa.
43
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2008/104 artikli 3 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et direktiivi kohaldatakse iga füüsilise või juriidilise isiku suhtes, kes sõlmib töölepingu või töösuhte töötajaga, et lähetada teda kasutajaettevõtjatesse, kus ta töötab ajutiselt kasutajaettevõtja järelevalve all ja juhtimisel, ning kes lähetab selle töötaja nimetatud ettevõtjasse, isegi kui seda isikut ei tunnustata riigisisese õiguse alusel rendiagentuurina, kuna tal ei ole sellena tegutsemiseks haldusluba.
Teine küsimus
44
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2008/104 artikli 3 lõike 1 punkte b–d tuleb tõlgendada nii, et mõiste „renditöö“ selle sätte tähenduses hõlmab 1) ettevõtjat, keda riigisiseste õigusnormide kohaselt ei tunnustata rendiagentuurina, kuid kes 2) lähetab ühe oma töötajatest, kelle kohta ta saab igakuise tegevusaruande ning kelle tööaega ja puhkuseid ta jääb korraldama, 3) teise ettevõtjasse, selleks et nimetatud töötaja töötaks iga päev teise ettevõtja järelevalve all ja juhtimisel.
Vastuvõetavus
45
Microsoft väidab, et küsimus tuleb tunnistada vastuvõetamatuks, sest sellega soovitakse, et Euroopa Kohus hindaks asjaolusid, millest eelotsusetaotluse esitanud kohus on teatanud seoses LMi võimaliku lähetamisega.
46
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohtu ülesanne on selgitada siis, kui ta on saanud eelotsusetaotluse, liikmesriigi kohtule liidu õigusnormide ulatust, et tollel kohtul oleks võimalik neid norme talle esitatud faktiliste asjaolude suhtes õigesti kohaldada, ning Euroopa Kohtu ülesanne ei ole ise asjaomaseid norme kohaldada, kuna tal ei pruugi olla kogu vajalikku teavet (18. juuni 2015. aasta kohtuotsus Martin Meat, C‑586/13, EU:C:2015:405, punkt 31).
47
On tõsi, et Euroopa Kohtul ei ole pädevust hinnata põhikohtuasja faktilisi asjaolusid või kohaldada liidu õigusnorme, mille tõlgendamist temalt küsitakse, riigisisestele meetmetele ja asjaoludele, kuna nimetatud küsimused kuuluvad liikmesriigi kohtu ainupädevusse (9. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Radiotelevizija Slovenija (väljakutsevalve kaugemates piirkondades), C‑344/19, EU:C:2021:182, punkt 23).
48
Tuleb siiski märkida, et teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, milline kohaldamisala on mõistetel „rendiagentuur“, „renditöötaja“ ja „kasutajaettevõtja“, kelle „järelevalve all ja juhtimisel“ renditöötaja täidab oma tööülesandeid direktiivi 2008/104 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
49
Järelikult, kuna see küsimus puudutab direktiivi 2008/104 tõlgendamist, on see vastuvõetav.
Euroopa Kohtu vastus
50
Kõigepealt tuleb märkida, et liikmesriigi kohtu ülesanne on kontrollida, kas töötaja täidab oma tööülesandeid kasutajaettevõtja või tööandja – kes ta tööle võttis ja sõlmis kasutajaettevõtjaga teenuste osutamise lepingu – järelevalve all ja juhtimisel. Euroopa Kohus võib eelotsusetaotlust lahendades siiski vajaduse korral teha täpsustusi, mille eesmärk on juhendada eelotsusetaotluse esitanud kohut tema tõlgenduse andmisel (vt selle kohta 22. novembri 2017. aasta kohtuotsus Cussens jt, C‑251/16, EU:C:2017:881, punkt 59).
51
Mis puudutab esimesena mõistet „rendiagentuur“, siis nähtub direktiivi 2008/104 artikli 1 lõigetest 1 ja 2, mis käsitlevad direktiivi reguleerimisala, ning direktiivi artikli 3 lõike 1 punktidest b–e, et rendiagentuur on ettevõtja, kes sõlmib töölepinguid või töösuhteid töötajatega, et lähetada neid kasutajaettevõtjatesse, kus nad töötavad ajutiselt kasutajaettevõtja „järelevalve all ja juhtimisel“.
52
Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 34, ei sea direktiiv 2008/104 „rendiagentuuri“ staatust sõltuvusse teatud arvust või teatavast protsendist töötajatest, kelle ettevõtja peab teise ettevõtjasse lähetama. Siiski ei piisa rendiagentuurina kvalifitseerimiseks sellest, kui ettevõtja lähetab ühe või teise oma töötaja või aeg-ajalt osa oma töötajatest teise ettevõtjasse. Sellised olukorrad võrduvad nimelt ühe ettevõtja poolt teisele ettevõtjale osutatavate teenustega, mitte renditöö osutamisega.
53
Seega, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks leidma, et töötaja tööandja on ettevõtja, kelle põhitegevusala on sõlmida töölepinguid või töösuhteid töötajatega, et lähetada neid ajutiselt kasutajaettevõtjatesse, kus nad töötavad kasutajaettevõtja järelevalve all ja juhtimisel, või mitte, peab ta asuma seisukohale, et direktiiv 2008/104 on põhikohtuasjale kohaldatav, mis võimaldab tal kindlaks teha, kas põhikohtuasjas kõnealust töötajat saab pidada renditöötajaks, kes täidab oma tööülesandeid kasutajaettevõtja järelevalve all ja juhtimisel direktiivi 2008/104 tähenduses.
54
Mis puudutab teisena mõistet „renditöötaja“, mis on määratletud direktiivi 2008/104 artikli 3 lõike 1 punktis c, siis olgu meenutatud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa mõistet „töötaja“ riigisiseste õiguste kohaselt erinevalt tõlgendada, vaid sellel on liidu õiguses iseseisev ulatus (vt selle kohta 20. septembri 2007. aasta kohtuotsus Kiiski, C‑116/06, EU:C:2007:536, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
55
Olgu meenutatud, et mõiste „töötaja“ on määratletud töösuhet iseloomustavate objektiivsete kriteeriumide põhjal, võttes arvesse asjaomaste isikute õigusi ja kohustusi. Töösuhte peamine tunnus on aga see, et isik osutab kindla aja jooksul teisele isikule tema juhtimise all teenuseid, mille eest ta saab tasu (vt eelkõige 11. aprilli 2019. aasta kohtuotsus Bosworth ja Hurley, C‑603/17, EU:C:2019:310, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
56
Siiski on renditöötajate lähetamine keerukas ja eripärane tööõiguse valdkond, mille puhul on tegemist kahe töösuhtega, millest üks on rendiagentuuri ja renditöötaja ning teine renditöötaja ja kasutajaettevõtja vahel ning millele lisandub rendiagentuuri ja kasutajaettevõtja vaheline lähetamise suhe (11. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Della Rocca, C‑290/12, EU:C:2013:235, punkt 40).
57
Taolise töösuhte eripära seisneb selles, et renditöötaja lähetamisel säilib rendiagentuuril töösuhe selle töötajaga, kuid annab järelevalve ja juhtimise – mis üldjuhul kuulub igale tööandjale – üle kasutajaettevõtjale, luues nii uue alluvussuhte renditöötaja ja kasutajaettevõtja vahel, kusjuures töötaja osutab lepingu alusel teenust, mida rendiagentuur peab kasutajaettevõtjale osutama, ning töötaja on kasutajaettevõtja järelevalve all ja juhtimisel.
58
Sellest järeldub, et sellise alluvussuhte olemasolu ning seda, millisel määral allub renditöötaja oma tööülesannete täitmisel kasutajaettevõtjale, tuleb igal üksikul juhul hinnata lähtuvalt kõikidest pooltevahelisi suhteid iseloomustavatest asjaoludest ja tingimustest, mida peab tegema eelotsusetaotluse esitanud kohus (vt selle kohta 20. novembri 2018. aasta kohtuotsus Sindicatul Familia Constanța jt, C‑147/17, EU:C:2018:926, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
59
Sellega seoses võib asjaolu, et rendiagentuur saab kasutajaettevõtjasse lähetatud töötaja igakuise tegevusaruande, vajaduse korral arvesse võtta sõltuvalt konkreetsest eesmärgist, mida rendiagentuuri ja töötaja vahelistes suhetes selle aruandega taotletakse. Mis puudutab asjaolu, et rendiagentuur kinnitab renditöötaja puhkused ja määrab kindlaks tema töögraafiku, siis tuleb märkida, et a priori ei ole ebatavaline, et ettevõtja, kes jääb selle töötaja tööandjaks, kinnitab ametlikult puhkused ja määrab kindlaks töögraafiku, seadmata kahtluse alla seda, et töötaja kasutajaettevõtjasse lähetamisel töötab töötaja tegelikult kasutajaettevõtja järelevalve all ja juhtimisel. Siiski on liikmesriigi kohtu ülesanne kõiki juhtumi asjaolusid arvestades kindlaks teha, kas muudest asjaoludest võib tuleneda seisukoht, et just rendiagentuur säilitas järelevalve ja juhtimise oma lähetatud töötaja üle.
60
Mis puudutab kolmandana mõistet „kasutajaettevõtja“, siis direktiivi 2008/104 artikli 3 lõike 1 punktis d on ette nähtud, et renditöötaja töötab tema juhtimisel ja järelevalve all. Selleks võib ta kohustada renditöötajat järgima sise-eeskirja ja töömeetodeid, kuid teostada ka järelevalvet ja kontrolli selle üle, kuidas töötaja oma tööülesandeid täidab.
61
Selleks, et saaks iseloomustada renditöötajate töötamist kasutajaettevõtja järelevalve all ja juhtimisel, ei piisa sellest, kui see ettevõtja kontrollib tehtud tööd või annab neile töötajatele lihtsalt üldjuhiseid (vt selle kohta 18. juuni 2015. aasta kohtuotsus Martin Meat, C‑586/13, EU:C:2015:405, punkt 40).
62
Järelikult tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2008/104 artikli 3 lõike 1 punkte b–d tuleb tõlgendada nii, et mõiste „renditöö“ nimetatud sätte tähenduses hõlmab olukorda, kus töötaja lähetatakse kasutajaettevõtjasse ettevõtja poolt, kelle tegevusala on töölepingute või töösuhete sõlmimine töötajatega, et lähetada neid teatud ajaks kasutajaettevõtjatesse, kui nimetatud töötaja töötab kasutajaettevõtja järelevalve all ja juhtimisel ning kui kasutajaettevõtja ühelt poolt nõuab töötajalt tööülesannete täitmist, kirjutab ette nende täitmise viisi ja nõuab oma juhiste ja sise-eeskirja täitmist ning teiselt poolt teostab järelevalvet ja kontrolli selle üle, kuidas töötaja oma tööülesandeid täidab.
Kolmas küsimus
63
Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2008/104 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kasutajaettevõtjasse lähetatud renditöötaja peab tema lähetuse jooksul saama töötasu, mis on vähemalt võrdne sellega, mida ta oleks saanud, kui see ettevõtja oleks ta otse tööle võtnud.
64
Direktiivi 2008/104 artikli 5 lõike 1 esimese lõigu kohaselt peavad renditöötajate peamised töö- ja töölevõtmistingimused olema kasutajaettevõtjas toimuva lähetuse jooksul vähemalt sellised, mida oleks kohaldatud siis, kui nimetatud ettevõtja oleks need töötajad otse samale töökohale tööle võtnud.
65
Direktiivi artikli 3 lõike 1 punktis f on määratletud „peamised töö- ja töölevõtmistingimused“ kui kehtivate õigus- või haldusnormide, kollektiivlepingute ja/või muude siduvate üldsätete kohaselt kasutajaettevõtjas kehtestatud töö- ja töölevõtmistingimused, mis käsitlevad muu hulgas töötasu.
66
Järelikult tuleb kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 2008/104 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kasutajaettevõtjasse lähetatud renditöötaja nimetatud sätte tähenduses peab oma lähetuse ajal saama töötasu, mis on vähemalt võrdne sellega, mida ta oleks saanud, kui nimetatud ettevõtja oleks ta otse tööle võtnud.
Neljas ja viies küsimus
67
Neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2006/54 artiklit 15 tuleb tõlgendada nii, et rasedal või imetaval töötajal, kelle töölepingu ülesütlemise on liikmesriigi kohus tunnistanud tühiseks, on pärast rasedus- ja sünnituspuhkuse lõppemist õigus naasta samale või sellega võrdväärsele töökohale oma tööandja juures, või kui kasutajaettevõtja ja tööandja vaheline teenuste osutamise leping on lõppenud ning tema tööandja juures ei ole võrdväärset töökohta, kasutajaettevõtja juures.
68
Viienda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2008/104 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt vastutavad kasutajaettevõtja ja rendiagentuur selles olukorras solidaarselt töölepingu ülesütlemise tühiseks tunnistamise tagajärgede eest ning neil on eelkõige kohustus nimetatud töötaja tööle ennistada.
69
Kuna eelotsusetaotlus on ELTL artiklis 267 sätestatud menetluse aluseks, peab liikmesriigi kohus eelotsusetaotluses endas selgitama põhikohtuasja faktilist ja õiguslikku raamistikku ning esitama vajalikud selgitused põhjuste kohta, mille alusel ta on valinud välja liidu õiguse sätted, mida ta palub tõlgendada, samuti seose kohta, mille ta on tuvastanud nende sätete ja tema menetluses olevas kohtuasjas kohaldatavate riigisiseste õigusnormide vahel (9. jaanuari 2024. aasta kohtumäärus Bravchev, C‑338/23, EU:C:2024:4, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika).
70
Selle kohta tuleb samuti rõhutada, et eelotsusetaotluses sisalduv teave peab võimaldama esiteks Euroopa Kohtul anda liikmesriigi kohtu esitatud küsimustele tarvilikud vastused ning teiseks liikmesriikide valitsustel ja teistel huvitatud isikutel kasutada neile Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikliga 23 antud õigust esitada oma seisukohad. Euroopa Kohus peab kontrollima, et see võimalus oleks tagatud, võttes arvesse asjaolu, et selle õigusnormi kohaselt edastatakse huvitatud isikutele ainult eelotsusetaotlused (9. jaanuari 2024. aasta kohtumäärus Bravchev, C‑338/23, EU:C:2024:4, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).
71
Need eelotsusetaotluse sisu puudutavad kumulatiivsed nõuded on sõnaselgelt esitatud Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 94 ning neid on korratud ka Euroopa Liidu Kohtu soovituste liikmesriikide kohtutele eelotsuse taotlemiseks (ELT 2019, C 380, lk 1) punktis 15.
72
Kodukorra artikli 94 punktis c on ette nähtud, et eelotsusetaotlus sisaldaks selgitust, millistel põhjustel liikmesriigi kohus tõstatas liidu õiguse teatud sätete tõlgendamise või kehtivuse küsimuse.
73
Selle kohta tuleb märkida, et vastavalt väljakujunenud praktikale eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mis liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavust Euroopa Kohus ei pea kontrollima, on asjakohased. Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja tegelike asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (7. juuli 2022. aasta kohtuotsus Coca-Cola European Partners Deutschland, C‑257/21 ja C‑258/21, EU:C:2022:529, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
74
Käesoleval juhul tuleb esimesena tõdeda, et ei ole tuvastatud, et põhikohtuasjas kõnealuse töötaja tööandja on rendiagentuur, see tähendab ettevõtja, kelle tegevusala on lähetada töötajaid teistesse kasutajaettevõtjatesse ja sõlmida töölepinguid või töösuhteid töötajatega, et lähetada neid ajutiselt kasutajaettevõtjatesse.
75
Teisena ei nähtu Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et Microsofti ja LMi vahel oleksid olnud veel töösuhted viimase töölepingu ülesütlemise ajal. Esiteks ei lähetanud Leadmarket LMi Microsofti alates LMi rasedus- ja sünnituspuhkuse algusest ning teiseks lõppes eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul Microsofti ja Leadmarketi vaheline lepinguline suhe 30. septembrist 2020 – mitu kuud enne seda, kui Leadmarket ütles LMi töölepingu üles, mis muudab mõlemad esitatud küsimused hüpoteetiliseks.
76
Lisaks ei sisalda eelotsusetaotlus ühtegi asjaolu, mis võimaldaks kindlaks teha LMi ja Leadmarketi vahelise töölepingu laadi. Lisaks ei selgita eelotsusetaotluse esitanud kohus ühtegi põhjust, miks ta leiab, et selles kontekstis on LMi olukorrale kohaldatav direktiivi 2006/54 artikli 15 ja direktiivi 2008/104 artikli 5 lõike 1 tõlgendus, arvestades eelkõige seda, et Microsofti ja Leadmarketi vahel sõlmitud teenuste osutamise leping lõppes 30. septembril 2020 – mitu kuud enne LMi töölepingu ülesütlemist.
77
Eeltoodut arvestades tuleb asuda seisukohale, et neljas ja viies eelotsuse küsimus on vastuvõetamatud.
Kohtukulud
78
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiivi 2008/104/EÜ renditöö kohta artikli 3 lõike 1 punkti b
tuleb tõlgendada nii, et
direktiivi kohaldatakse iga füüsilise või juriidilise isiku suhtes, kes sõlmib töölepingu või töösuhte töötajaga, et lähetada teda kasutajaettevõtjatesse, kus ta töötab ajutiselt kasutajaettevõtja järelevalve all ja juhtimisel, ning kes lähetab selle töötaja nimetatud ettevõtjasse, isegi kui seda isikut ei tunnustata riigisisese õiguse alusel rendiagentuurina, kuna tal ei ole sellena tegutsemiseks haldusluba.
2.
Direktiivi 2008/104 artikli 3 lõike 1 punkte b–d
tuleb tõlgendada nii, et
mõiste „renditöö“ nimetatud sätte tähenduses hõlmab olukorda, kus töötaja lähetatakse kasutajaettevõtjasse ettevõtja poolt, kelle tegevusala on töölepingute või töösuhete sõlmimine töötajatega, et lähetada neid teatud ajaks kasutajaettevõtjatesse, kui nimetatud töötaja töötab kasutajaettevõtja järelevalve all ja juhtimisel ning kui kasutajaettevõtja ühelt poolt nõuab töötajalt tööülesannete täitmist, kirjutab ette nende täitmise viisi ja nõuab oma juhiste ja sise-eeskirja täitmist ning teiselt poolt teostab järelevalvet ja kontrolli selle üle, kuidas töötaja oma tööülesandeid täidab.
3.
Direktiivi 2008/104 artikli 5 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
kasutajaettevõtjasse lähetatud renditöötaja nimetatud sätte tähenduses peab oma lähetuse ajal saama töötasu, mis on vähemalt võrdne sellega, mida ta oleks saanud, kui nimetatud ettevõtja oleks ta otse tööle võtnud.
4.
Tribunal Superior de Justicia de Madridi (Madridi autonoomse piirkonna kõrgeim kohus, Hispaania) esitatud neljas ja viies küsimus on vastuvõetamatud.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.