Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ATHANASIOS RANTOS
esitatud 21. mail 2026(1)
Kohtuasi C‑325/25
Eneco Wind Belgium SA
versus
Région wallonne
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Belgia))
Eelotsusetaotlus – Keskkond – Määrus (EL) 2022/2577 – Raamistik taastuvenergia kasutuselevõtu kiirendamiseks – Artikli 3 lõige 2 – Taastuvatest energiaallikatest energia tootmise rajatiste ehitamine ja käitamine ning sellega seotud võrgutaristu arendamine – Planeerimis- ja lubade andmise protsess – Projektid, mis tunnistatakse avaliku huvi seisukohast ülimalt oluliseks – Eelise andmine üksikjuhtude puhul õiguslike huvide kaalumisel – Eelise andmise esemeline kohaldamisala – Ülekaaluka avaliku huvi tunnustamise viis – Absoluutne või põhimõtteline eelise andmine – Tuulegeneraatorid – Maastiku ja pärandi kaitse
I.      Sissejuhatus
1.        Määruse (EL) 2022/2577(2) põhjenduses 1 on märgitud, et „Venemaa Föderatsiooni agressioonisõda Ukraina vastu ning Venemaalt liikmesriikidesse suunatud maagaasitarnete enneolematu vähenemine ohustavad liidu ja selle liikmesriikide varustuskindlust. […]“. Neil asjaoludel kehtestati selle määrusega, mis täiendas Euroopa Komisjoni poolt 8. märtsil 2022(3) esitatud kava „REPowerEU“, erakorralised ajutised normid, et kiirendada taastuvatest energiaallikatest energia tootmisele kohaldatavat loamenetlust. Nimetatud määruse artikli 3 lõikes 2 on seega ette nähtud, et vähemalt ülekaalukat avalikku huvi pakkuvate projektide puhul antakse üksikjuhtude puhul õiguslike huvide kaalumisel „eelis“ taastuvatest energiaallikatest energia tootmise käitiste ehitamisele ja käitamisele ning nendega seotud võrgutaristu arendamisele.
2.        Põhikohtuasjas jättis Vallooni piirkond (Belgia) äriühingu Eneco Wind Belgium (edaspidi „kaebaja“) kahe tuulegeneraatori ehitamise ja käitamise taotluse rahuldamata põhjendusel, et see projekt kahjustab selle läheduses asuvat maastikku ja pärandit. Kuidas tuleb selles kontekstis tõlgendada sama määruse artikli 3 lõikes 2 kasutatud mõistet „eelise andmine“ taastuvatest energiaallikatest energia tootmise projekti (edaspidi „taastuvenergiaprojekt“) puhul, arvestades eelkõige õiguslikku huvi kaitsta maastikku ja pärandit? See ongi sisuliselt Conseil d’État’ (Belgia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) küsimus.
3.        Käesolev kohtuasi, mis on laadilt ainulaadne, sunnib Euroopa Kohut täpsustama, millises ulatuses jääb liikmesriikidele kaalutlusõigus määruse 2022/2577 kohaldamisalasse kuuluvale taastuvenergiaprojektile loa andmisel.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
1.      Direktiiv 92/43/EMÜ
4.        Direktiivi 92/43/EMÜ(4) artikli 6 lõigetes 3 ja 4 on sätestatud:
„3.      Iga kava või projekti, mis ei ole otseselt seotud ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt avaldab alale olulist mõju eraldi või koos muude kavade või projektidega, tuleb asjakohaselt hinnata seoses tagajärgedega, mida see ala kaitse-eesmärkidele avaldab. […]
4.      Kui hoolimata negatiivsest hinnangust kava või projekti tagajärgedele ala suhtes ja alternatiivsete lahenduste puudumisel tuleb kava või projekt üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsetel või majanduslikel põhjustel siiski ellu viia, peab liikmesriik võtma kõik vajalikud asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse. […]
[…]“.
5.        Direktiivi artikli 16 lõike 1 punktis c on ette nähtud:
„Kui muud rahuldavat alternatiivset lahendust ei ole ja erand ei kahjusta kõnealuste liikide populatsioonide soodsa kaitsetaseme säilitamist nende looduslikul levilal, võivad liikmesriigid teha artiklite 12, 13 ja 14 ning artikli 15 punktide a ja b sätetest erandi:
[…]
c)      rahva tervise ja elanikkonna ohutuse huvides või muude üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsed ja majanduslikud põhjused ning kasu, mida keskkond saab erandite andmisest.“
2.      Direktiiv 2000/60/EÜ
6.        Direktiivi 2000/60/EÜ(5) artikli 4 „Keskkonnaalased eesmärgid“ lõikes 7 on sätestatud:
„Liikmesriigid ei riku siiski käesolevat direktiivi, kui:
–        põhjavee head seisundit, head ökoloogilist seisundit või vajaduse korral head ökoloogilist potentsiaali ei saavutata või pinnaveekogu või põhjaveekogumi seisundi halvenemist ei suudeta ära hoida uute muudatuste tõttu pinnaveekogu füüsilistes omadustes või muudatuste tõttu põhjaveekogumite tasemes või
–        suutmatus ära hoida pinnaveekogu langemist väga heast seisundist heasse seisundisse tuleneb inimeste uuest püsivast arendustegevusest
ning kui on täidetud kõik järgmised tingimused:
a)      võetakse kõik võimalikud meetmed, leevendamaks kahjulikku mõju veekogu seisundile;
b)      kõnealuste muudatuste põhjused on konkreetselt esitatud ja selgitatud artikli 13 kohaselt nõutavas vesikonna majandamiskavas ning eesmärgid vaadatakse iga kuue aasta järel uuesti läbi;
c)      nende muudatuste põhjused on eriti tähtsad üldiste huvide seisukohalt ja/või hüved, mis tulenevad uutest muudatustest inimeste tervisele, ohutuse tagamisele või säästvale arengule, kaaluvad üles lõikes 1 sätestatud eesmärkide saavutamisest keskkonnale või ühiskonnale saadava hüve ning
d)      veekogu muutmisest tulenevat hüve ei ole tehniliste võimaluste või ebaproportsionaalselt suurte kulude tõttu võimalik saavutada muude vahenditega, mis oleksid keskkonna seisukohalt oluliselt paremad.“
3.      Direktiiv 2009/147/EÜ
7.        Direktiivi 2009/147/EÜ(6) artikli 9 lõike 1 punkt a on sõnastatud järgmiselt:
„Liikmesriigid võivad teiste rahuldavate lahenduste puudumisel teha erandeid artiklite 5–8 sätetest järgmistel põhjustel:
a)      –      rahva tervise ja ohutuse huvides;
–        lennuohutuse huvides;
–        vältimaks tõsist kahju viljasaagile, kariloomadele, metsadele, kalastuspiirkondadele ja vetele;
–        taimestiku ja loomastiku kaitseks.“
4.      Direktiiv (EL) 2018/2001
8.        Direktiivi (EL) 2018/2001(7) artikli 2 „Mõisted“ teise lõigu punktis 1 on sätestatud:
„Lisaks kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)      „taastuvatest energiaallikatest toodetud energia“ või „taastuvenergia“ – taastuvatest mittefossiilsetest allikatest pärit energia, nimelt tuuleenergia, päikeseenergia (päikese soojusenergia ja fotoelektriline päikeseenergia), geotermiline energia, osmootne energia, ümbritseva keskkonna energia, loodete, lainete ja muu ookeanienergia, hüdroenergia ning biomassist, prügilagaasist, reoveepuhasti gaasist ja biogaasist toodetud energia“.
9.        Direktiivi artiklis 16f „Ülekaalukas avalik huvi“ on ette nähtud:
„Hiljemalt 21. veebruariks 2024 kuni kliimaneutraalsuse saavutamiseni tagavad liikmesriigid, et loamenetluses eeldatakse, et taastuvenergiajaamade planeerimine, ehitamine ja käitamine, selliste jaamade võrguga ühendamine, seotud võrk ise ning salvestusvahendid vastavad ülekaalukale avalikule huvile ning edendavad rahvatervist ja ohutust, kui üksikjuhtumite puhul kaalutakse õiguslikke huve direktiivi [92/43] artikli 6 lõike 4 ja artikli 16 lõike 1 punkti c, direktiivi [2000/60] artikli 4 lõike 7 ja direktiivi [2009/147] artikli 9 lõike 1 punkti a kohaldamiseks. Liikmesriigid võivad igakülgselt põhjendatud ja eriasjaoludel […] otsustada piirata käesoleva artikli kohaldamist oma territooriumi teatavate osade ning teatavat liiki tehnoloogia või teatavate tehniliste omadustega projektide suhtes. […]“.
5.      Määrused 2022/2577 ja (EL) 2024/223
10.      Määruse 2022/2577 põhjendustes 8 ja 9 on ette nähtud:
„(8)      Üks ajutistest meetmetest seisneb selles, et kehtestatakse ümberlükatav eeldus, mille kohaselt taastuvenergiaprojektid pakuvad ülekaalukat avalikku huvi ning edendavad rahva tervist ja ohutust asjakohaste keskkonnaalaste liidu õigusaktide tähenduses, välja arvatud juhul, kui on selgeid tõendeid selle kohta, et kõnealustel projektidel on keskkonnale suur kahjulik mõju, mida ei saa leevendada ega kompenseerida. Taastuvenergiajaamad, sealhulgas soojuspumbad ja tuuleenergia, on väga olulised selleks, et võidelda kliimamuutuste ja saaste vastu, alandada energiahindu, vähendada liidu sõltuvust fossiilkütustest ja tagada liidu varustuskindlus. Eeldus, et taastuvenergiajaamad, sealhulgas soojuspumbad, pakuvad ülekaalukat avalikku huvi ning edendavad rahva tervist ja ohutust, võimaldaks vajaduse korral sellistel projektidel viivitamata kasu saada konkreetse erandiga asjakohastes keskkonnaalastes liidu õigusaktides ette nähtud lihtsustatud hindamisest. Liikmesriikidel peaks olema lubatud, võttes arvesse oma riigi eripära, piirduda selle eelduse kohaldamisel oma territooriumi teatavate osadega või teatavate tehnoloogiate või projektidega. Liikmesriikidel on võimalik kaaluda selle eelduse kohaldamist oma asjakohastes maastikukujundust käsitlevates siseriiklikes õigusaktides.
(9)      See kajastab taastuvenergia olulist rolli liidu energiasüsteemi CO2 heite vähendamisel, koheste lahenduste pakkumisel fossiilkütustel põhineva energia asendamiseks ja raske turuolukorra lahendamisel. Selleks et kõrvaldada kitsaskohad taastuvenergiajaamadele loamenetluses ja taastuvenergiajaamade käitamises, tuleks siis, kui üksikjuhtude puhul kaalutakse õiguslikke huve, planeerimis- ja loamenetluses eelistada taastuvenergiajaamade ehitamist ja käitamist ning sellega seotud võrgutaristu arendamist, vähemalt projektide puhul, mis on tunnistatud avalikku huvi pakkuvateks. Liikide kaitse puhul tuleks kõnealust eelistust kohaldada ainult siis ja niivõrd, kuivõrd võetakse asjakohaseid liigikaitsemeetmeid, mis aitavad kaasa liigi populatsioonide soodsa kaitsestaatuse säilitamisele või taastamisele, ning selleks tehakse kättesaadavaks piisavad rahalised vahendid ja alad.“
11.      Määruse artikli 1 „Reguleerimisese ja kohaldamisala“ esimeses ja teises lõigus on sätestatud:
„Käesoleva määrusega nähakse ette erakorralised ajutised normid, et kiirendada loamenetlust, mida kohaldatakse energia tootmisele taastuvatest energiaallikatest, keskendudes eeskätt konkreetsetele taastuvenergiatehnoloogiatele või sellist liiki projektidele, millega on võimalik saavutada lühikese aja jooksul taastuvate energiaallikate kasutuselevõtu tempo kiirendamine liidus.
Käesolevat määrust kohaldatakse kõigi loamenetluste suhtes, mille alguskuupäev langeb määruse kohaldamisaega, ning see ei piira siseriiklike sätete kohaldamist, millega kehtestatakse artiklites 4, 5 ja 7 sätestatutest lühemad tähtajad.“
12.      Määruse artiklis 3 „Ülekaalukas avalik huvi“ on sätestatud:
„1.      Üksikjuhtude puhul direktiivi [92/43] artikli 6 lõike 4 ja artikli 16 lõike 1 punkti c, [direktiivi 2000/60] artikli 4 lõike 7 ja [direktiivi 2009/147] artikli 9 lõike 1 punkti a kohaldamiseks õiguslikke huve kaaludes eeldatakse, et taastuvenergiajaamade ja -seadmete planeerimine, ehitamine ja käitamine, nende võrguühendused, seotud võrk ise ning salvestusvahendid pakuvad ülekaalukat avalikku huvi ning edendavad rahva tervist ja ohutust. Liikmesriigid võivad kooskõlas nende lõimitud riiklikes energia- ja kliimakavades sätestatud prioriteetidega otsustada kohaldada nimetatud sätteid üksnes oma territooriumi teatavate osade ning teatavat liiki tehnoloogiate või teatavate tehniliste omadustega projektide suhtes.
2.      Liikmesriigid tagavad vähemalt ülekaalukat avalikku huvi pakkuvate projektide puhul, et üksikjuhu õiguslike huvide tasakaalustamisel antakse planeerimis- ja loamenetluses eelis taastuvenergiajaamade- ja seadmete ehitamisele ja käitamisele ning sellega seotud võrgutaristu arendamisele. Liikide kaitse puhul kohaldatakse eelmist lauset ainult siis ja niivõrd, kui võetakse asjakohaseid liigikaitsemeetmeid, mis aitavad kaasa liigi populatsioonide soodsa kaitsestaatuse säilitamisele või taastamisele, ning selleks tehakse kättesaadavaks piisavad rahalised vahendid ja alad.“
13.      Sama määruse artiklis 10 „Jõustumine ja kohaldamine“ on sätestatud, et see määrus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas ning seda kohaldatakse 18 kuud pärast selle jõustumist(8).
14.      Määrust 2022/2577 muudeti määrusena (EL) 2024/223(9). Selle viimase põhjendustes 13 ja 14 on märgitud:
„(13)      Üks määrusega [2022/2577] kehtestatud ajutistest meetmetest, mis on avaldanud positiivset mõju ja võib tulevikus menetluse kiirendamisele märgatavalt kaasa aidata, on artikli 3 lõikesse 1 lisatud ümberlükatav eeldus, et liidu keskkonnaalaste õigusaktidega ette nähtud konkreetsete erandite kohaldamisel pakuvad taastuvenergiaprojektid ülekaalukat avalikku huvi ning edendavad rahva tervist ja ohutust, välja arvatud juhul, kui on tõendatult selge, et sellistel projektidel on väga suur negatiivne keskkonnamõju, mida ei ole võimalik leevendada ega kompenseerida. Direktiivi [2018/2001] artikliga 16f võeti kasutusele ümberlükatav eeldus, et taastuvenergiaprojektide puhul on tegemist ülekaaluka avaliku huviga ning need teenivad rahva tervise ja ohutuse huve, ja selle sõnastus on peaaegu identne määruse [2022/2577] artikli 3 lõike 1 sõnastusega. Määruse [2022/2577] artikli 3 lõike 1 kohaldamisaega ei ole seega vaja pikendada, sest sellist ümberlükatavat eeldust kohaldatakse direktiivi [2018/2001] artikli 16f alusel.
(14)      Määruse [2022/2577] artikli 3 lõikega 2 nõutakse siiski selliste projektide eelistamist, mis on tunnistatud ülekaalukat avalikku huvi pakkuvaks, kui konkreetsetel juhtudel on vaja kaaluda õiguslikke huve, ning kui nendes projektides kehtestatakse liikide kaitseks täiendavad kompensatsiooninõuded. Analoogset sätet direktiivis [2018/2001] ei ole. Määruse [2022/2577] artikli 3 lõike 2 esimesel lausel on võimekus liidu energiaturu praeguses pakilises ja endiselt ebastabiilses energiaolukorras taastuvenergiaprojektide arendamist veelgi kiirendada, kuna selle kohaselt peavad liikmesriigid just neid taastuvenergiaprojekte edendama ja seadma need esikohale, kui tegemist on mitmesuguste vastuoluliste keskkonnaküsimuste alla mittekuuluvate huvidega liikmesriikide planeerimis- ja loamenetluse kontekstis. Komisjoni aruanne[(10)] näitas, kui oluline on määruse [2022/2577] artikli 3 lõike 2 esimene lause, milles tunnistatakse taastuvenergia kasutuselevõtu suhtelist tähtsust praeguses keerukas energiaolukorras, mis jääb väljapoole määruse [2022/2577] artikli 3 lõikes 1 osutatud direktiividega ette nähtud konkreetsete erandite kohaldamisala. Võttes arvesse energiavarustuse eriti rasket olukorda, millega liit praegu silmitsi seisab, on asjakohane pikendada määruse [2022/2577] artikli 3 lõike 2 kohaldamisaega, et nõuetekohaselt tunnistada taastuvenergiajaamade üliolulist rolli kliimamuutuste ja saaste vastu võitlemisel, energiahindade alandamisel, liidu sõltuvuse vähendamisel fossiilkütustest ning tagada liidu varustuskindlus, võttes arvesse õiguslike huvide tasakaalustamist lubasid andvate asutuste või liikmesriikide kohtute poolt. Samal ajal on asjakohane säilitada keskkonnaalased kaitsemeetmed, et ülekaalukat avalikku huvi pakkuvateks tunnistatud projektide puhul võetaks vastu asjakohased liigikaitsemeetmed, mida toetavad piisavad rahalised vahendid.“
15.      Määruse 2024/223 artiklis 1, pealkirjaga „Määruse [2022/2577] muutmine“, on ette nähtud:
„Määrust [2022/2577] muudetakse järgmiselt:
[…]
2)      artikli 3 lõige 2 asendatakse järgmisega:
„Liikmesriigid tagavad ülekaalukat avalikku huvi pakkuvate projektide puhul, et üksikjuhu õiguslike huvide tasakaalustamisel antakse planeerimis- ja loamenetluses eelis taastuvenergiajaamade ja -seadmete ehitamisele ja käitamisele ning nendega seotud võrgutaristu arendamisele.
Liikide kaitse puhul kohaldatakse esimest lõiku ainult siis ja niivõrd, kui võetakse asjakohaseid liigikaitsemeetmeid, mis aitavad kaasa liigi populatsioonide soodsa kaitsestaatuse säilitamisele või taastamisele, ning selleks tehakse kättesaadavaks piisavad rahalised vahendid ja alad.
[…]
6)      artiklisse 10 lisatakse järgmine lõik:
„Artiklit 1, artikli 2 punkti 1, artikli 3 lõiget 2, artiklit 3a, artikli 5 lõiget 1 ning artikleid 6 ja 8 kohaldatakse siiski kuni 30. juunini 2025.““
B.      Belgia õigus
1.      Haldusaktide vormilise põhjendamise seadus
16.      Vastavalt 29. juuli 1991. aasta haldusaktide vormilise põhjendamise seaduse (loi du 29 juillet 1991 relative à la motivation formelle des actes administratifs)(11) artiklile 2:
„Artiklis 1 nimetatud haldusasutuste haldusaktid peavad olema vormiliselt põhjendatud.“
17.      Seaduse artiklis 3 on sätestatud:
„Nõutav põhjendus seisneb selles, et aktis esitatakse otsuse aluseks olevad õiguslikud ja faktilised kaalutlused.
See peab olema piisav.“
2.      Vallooni piirkonna territoriaalarengu seadustik
18.      Vallooni piirkonna arenguseadustiku (code du développement wallon) artikkel D.IV.53 on põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis sõnastatud järgmiselt:
„Asjakohase põhjenduse alusel võib loa andmisest keelduda, anda loa tingimustega või tingimusteta, linnaplaneerimise kohustustega või ilma nendeta või lubada käesolevas seadustikus sätestatud erandeid või kõrvalekaldeid.
Tingimused on vajalikud kas projekti integreerimiseks tehis- ja hoonestamata keskkonda või projekti teostatavuse tagamiseks, st selle rakendamiseks ja kasutamiseks.
Lisaks sellele, et luba või loa andmisest keeldumine on kooskõlas sektorikava, sealhulgas maakasutuskaardi, kavade, linnaplaneerimislubade ja juhendite sisuga, põhineb luba või loa andmisest keeldumine kohalikel linnaplaneerimistingimustel ning võib põhineda eelkõige käesolevas jaos nimetatud põhjustel ja tingimustel.“
III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
19.      Kaebaja esitas 26. aprillil 2023 ühtse loa taotluse(12), et ehitada ja käitada Namuris (Belgia) asuvas ettevõttes kaht tuulegeneraatorit, millest kummagi maksimaalne võimsus on 4,28 megavatti (MW), ja kõiki nende abiseadmeid, nimelt paigalduskohad, juurdepääsuteed, peakabiin ja maa-alused elektrikaablid (edaspidi „vaidlusalune projekt“). Taotlus puudutas 1. klassi rajatisi, mille jaoks on vaja keskkonnaluba, ning sellele oli lisatud eelkõige keskkonnamõju hindamine. Vallooni valitsuse määratud ametnikud, kes kuuluvad vastavalt ruumilise ja linnaplaneerimisametisse (edaspidi „volitatud ametnik“) ning keskkonnaametisse (edaspidi „tehniline ametnik“), kes on ühiselt pädevad kaebaja taotlust läbi vaatama, andsid 16. mail 2023 välja vastuvõtuteatise, mis kinnitas, et kaebaja toimik on täielik.
20.      Kaebaja esitatud taotluse üle korraldati 7. juunist kuni 10. juulini 2023 avalik arutelu. Tehniline ametnik ja volitatud ametnik võtsid 2. oktoobril 2023 vastu otsuse taotletud ühtse loa andmisest keelduda. Sellest otsusest nähtub eelkõige, et kahe tuulegeneraatori paigaldamise korral muutub visuaalne mugavus 10 eluaseme jaoks märkimisväärselt, et maastikku muudetaks asjaomases piirkonnas oluliselt, et vaidlusalune projekt asuks eraldatult territooriumil, kus seitsme kilomeetri raadiuses tuulegeneraatoreid ei ole, kuid mida ümbritsevad põhjas ja lõunas kaks suurt tuuleparkide arenduse vööndit, et 2013. aastal vastu võetud Vallooni piirkonna tuulegeneraatorite paigaldamise raamistik annaks eelise parkidele, mis koosnevad vähemalt viiest tuulegeneraatorist, ning lõpuks, et „tuuleenergia arendamine ei tohi kahjustada selle lähiümbruse maastiku ja pärandi väärtusi“.
21.      Kaebaja esitas 19. oktoobril 2023 Vallooni valitsusele selle otsuse peale vaide. Tehniline ametnik ja volitatud ametnik, kes on pädevad seda kaebust lahendama, edastasid 30. jaanuaril 2024 oma koondaruande territooriumi planeerimise ja keskkonnaministritele (Belgia), tehes ettepaneku taotletud ühtse loa väljastamiseks tingimustega. 15. märtsil 2024 teatasid need ametnikud kaebajale, et need ministrid ei olnud teatanud tema kaebuse kohta tehtud otsusest 11. märtsi 1999. aasta dekreedi keskkonnaloa kohta (décret du 11 mars 1999 relatif au permis d’environnement)(13) artikli 95 lõikes 7 ette nähtud tähtajaks, mistõttu jäeti 2. oktoobri 2023. aasta otsus muutmata.
22.      Kaebaja esitas 14. mail 2024 selle otsuse peale kaebuse Conseil d’État’le (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, tuginedes ainsale väitele, et on rikutud Vallooni piirkonna arenguseadustiku artiklit D.IV.53, 29. juuli 1991. aasta haldusaktide vormilise põhjendamise seaduse artikleid 2 ja 3 ning määruse 2022/2577 artiklit 3, sest „pädev asutus ei kaalunud õiguslikke huve ega võtnud seisukohta küsimuses, kas tema projektile tuleb anda eelis, kuna see on tunnistatud ülekaalukat avalikku huvi pakkuvaks projektiks“. Oma väite põhjenduseks väitis kaebaja, et liidu õiguses nõutav õiguslike huvide kaalumine puudutab peamiselt huve, mis on seotud ühelt poolt keskkonnakaitsega, nagu elurikkus ja rahvatervis, ning teiselt poolt projekti endaga seotud huvidega.
23.      Keskkonnakaitse kohta märkis kaebaja, et see mõiste hõlmab eelkõige maastikku, nagu nähtub Vallooni keskkonnaseadustiku (code de l’environnement wallon) I raamatu artikli D.6 punkti 11 alapunktist a, ning et projekti keskkonnamõju analüüs kuulub keskkonnamõju hindamise alla. Ta väitis, et kohustus kaaluda sellega seoses õiguslikke huve kehtib nii tehnilise ametniku ja volitatud ametniku kui ka ministrite suhtes, kes on pädevad kaebust menetlema. Kaebuse esitaja lisas, et määrus 2022/2577 nõuab selle kaalumise käigus taastuvenergia tootmise prioriteetsuse tunnustamist, mis tema arvates pidi ilmnema vaidlustatud akti põhjendustest. Käesoleval juhul ei nähtu 2. oktoobri 2023. aasta otsusest, et selle koostajad tunnistasid, et kõnealune projekt on prioriteetne, kuna see pakub ülekaalukat avalikku huvi, ega seda, et asjaomaste õiguslike huvide kaalumisel võeti seda arvesse.
24.      Vallooni piirkond märkis omalt poolt, et ta jätab otsuse tegemise eelotsusetaotluse esitanud kohtule, „kuna ministrid ei ole otsust teinud“.
25.      Kõnealune kohus rõhutab, et esimese tõlgenduse kohaselt on määruse 2022/2577 artikli 3 lõike 2 kohaldamisala identne selle artikli lõike 1 kohaldamisalaga. Selles mõttes annab lõige 1 taastuvenergia projektidele teatava kvaliteedi, mis võimaldab neil konkureerida huvidega, mida kaitsevad direktiivid 92/43, 2000/60 ja 2009/147 (edaspidi „viidatud direktiivid“), samas kui nimetatud artikli
lõige 2 näeb ette, et need projektid ja nendega seotud huvid on nende keskkonnahuvide ees prioriteetsed. Selle määruse ülesehitus kinnitab seda tõlgendust, kuna ülekaaluka avaliku huvi eeldus ja projekti prioriteetsus on koondatud ühte ja samasse sättesse.
26.      Teise tõlgenduse kohaselt on nimetatud määruse artikli 3 lõikel 2 autonoomne ja laiem ulatus kui selle artikli lõikel 1, kuna see kohustab liikmesriigi pädevaid ametiasutusi iga üksikjuhtumi puhul õiguslike huvide kaalumisel tagama, et taastuvenergiaprojektidele antaks eelis, isegi väljaspool kolme nimetatud direktiivi, tingimusel et need projektid on tunnistatud ülekaalukat avalikku huvi pakkuvateks projektideks. Selleks ei kaaluks nende projektide elluviimine ja nendega seotud võrgutaristu arendamine üles mitte ainult keskkonnahuve, vaid ka kõiki konkureerivaid huve, eelkõige neid, mis on seotud maastiku ja pärandi kaitsega. Sama määruse artikli 3 lõike 2 sõnastuse üldine iseloom toetaks seda tõlgendust ja näib peegeldavat paremini liidu seadusandja tahet, nagu see ilmneb määruse 2024/223 põhjendustest 13 ja 14. Selline tahe ilmneb ka määruse 2022/2577 põhjendusest 9, milles on mainitud eesmärki „kõrvaldada kitsaskohad taastuvenergiajaamadele loa andmise menetluses ja taastuvenergiajaamade käitamises“, piirdumata sõnaselgelt võimalike takistustega, mis on otseselt seotud looduskaitse ja veekaitse kohustustega.
27.      Lisaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, milline ulatus on määruse 2022/2577 artikli 3 lõike 2 väljendil „vähemalt ülekaalukat avalikku huvi pakkuvate projektide puhul“ [(prantsuskeelses versioonis „au moins pour les projets reconnus comme présentant un intérêt public supérieur“)], eelkõige seoses prantsuskeelse mõistega „reconnus“ („tunnustatud“). Olenevalt sellest, kas artikli 3 lõikel 2 on iseseisev ulatus või mitte, võib seda väljendit mõista kas viitena artikli 3 lõikes 1 nimetatud eelduse ümberlükkamata jätmisele (või selles lõikes ette nähtud võimalusele piirata selle eelduse kohaldamist) või vastupidi nii, et see eeldab liikmesriigi pädevate asutuste konkreetset otsust, milles kvalifitseeritakse teatavad projektid „ülekaalukat avalikku huvi“ pakkuvateks projektideks üksnes artikli 3 lõike 2 tähenduses. Tegusõna „tunnustama“ valik ja sellega kaasnev proaktiivne hoiak kalduvad eelistama seda teist tõlgendust. Siiski näib, et vajadus, et liikmesriigid seda konkreetselt tunnustaksid, ei ole kooskõlas selle määruse eesmärgiga, milleks on soodustada taastuvenergia kasutuselevõttu ja kiirendada menetlusi sellega seotud lubade andmiseks vahetult kohaldatava õigusaktiga. Seda silmas pidades näib, et liidu seadusandja on valinud nimetatud määruses sõnastatud nõuete vahetu ja täieliku kohaldatavuse, jättes liikmesriikidele siiski võimaluse nende kohaldamist piirata või välistada.
28.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tekib lisaks küsimus, kuidas tõlgendada kohustust tagada, et määruse 2022/2577 artikli 3 lõike 2 kohaldamisalasse kuuluvatele projektidele antakse „üksikjuhu õiguslike huvide tasakaalustamisel […] eelis“. Seda „eelise andmise“ reeglit võib ühelt poolt mõista nii, et sellega antakse taastuvenergiaprojektidele absoluutne eelis, kohustades nii ametiasutust, kelle ülesanne on kaaluda neid projekte konkureerivate huvidega, eelistama kõnealuseid projekte. Selle esimese hüpoteesi korral tooks artikli 3 lõige 2 kaasa eriti olulise sekkumise pädevate riiklike asutuste kaalutlusõigusse selliste projektidega seotud lubade väljastamisel. Teiselt poolt võib seda „eelise andmise“ reeglit tõlgendada ka nii, et see näeb ette põhimõttelise eelise, mida need ametiasutused pidid järgima, säilitades samas võimaluse sellest kõrvale kalduda, vajaduse korral konkreetse põhjendusega. Teisel juhul omistataks taastuvenergiaprojektidega seotud huvidele eriline kaal liikmesriigi pädevate asutuste kaalutlusõiguse teostamisel, ilma et need siiski kaaluksid konkureerivaid huve süstemaatiliselt üles.
29.      See kohus lisab, et Euroopa Kohus ei ole määruse 2022/2577 artikli 3 lõiget 2 veel tõlgendanud ja et see ei ole niivõrd ilmselge, et ei jääks põhjendatud kahtlust.
30.      Neil asjaoludel otsustas Conseil d’État (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [määruse 2022/2577] artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigid peavad tagama, et taastuvenergiajaamade ja -seadmete ehitamisele ja käitamisele ning nendega seotud võrgutaristu arendamisele antakse eelis ainuüksi sama artikli lõikes 1 viidatud õiguslike huvide kaalumisel, see tähendab [direktiivi 92/43] artikli 6 lõike 4 ja artikli 16 lõike 1 punkti c, [direktiivi 2000/60] artikli 4 lõike 7 ning [direktiivi 2009/147] artikli 9 lõike 1 punkti a kohaldamiseks õiguslikke huve kaaludes, või kehtib see kohustus kõikide õiguslike huvide kaalumisel, mida pädev ametiasutus lubade andmiseks läbi viib, sealhulgas juhul, kui konkureeriv huvi ei kuulu [osutatud direktiivide] kohaldamisalasse (käesoleval juhul maastiku ja pärandi kaitse)?
2.      Kas kõnealuse määruse artikli 3 lõike 2 esimeses lauses kasutatud sõnastust „ülekaalukat avalikku huvi pakkuvad projektid“ tuleb tõlgendada nii, et see nõuab, et liikmesriigid tunnustaksid konkreetselt, üldiselt või individuaalselt projekti „ülekaalukat avalikku huvi“, või tuleb seda mõista nii, et see viitab juhule, kui selle määruse artikli 3 lõikes 1 sätestatud eeldust ei ole ümber lükatud, või siis juhule, kui seda projekti ei ole kõnealuse eelduse kohaldamisalast välja jäetud, nii nagu see on lubatud artikli 3 lõikes 1 in fine?
3.      Kas eespool viidatud artikli 3 lõikes 2 kehtestatud kohustust tagada vähemalt ülekaalukat avalikku huvi pakkuvate projektide puhul, et üksikjuhtude puhul õiguslike huvide kaalumisel antakse planeerimis- ja loamenetluses „eelis“ taastuvenergiajaamade ja -seadmete ehitamisele ja käitamisele ning sellega seotud võrgutaristu arendamisele, tuleb tõlgendada nii, et sellega on kehtestatud absoluutse eelise andmine nendele projektide – tingimusel, et on täidetud samas lõikes sisalduv keskkonnaalane tingimus, mis käsitleb liikide kaitset – või tuleb seda mõista kui põhimõttelist eelist, millest liikmesriigid võivad konkreetsete põhjenduste alusel kõrvale kalduda?“
31.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus palus Euroopa Kohtul lahendada käesolev kohtuasi Euroopa Kohtu kodukorra artikli 105 alusel kiirendatud menetluses. See taotlus jäeti Euroopa Kohtu presidendi 2. septembri 2025. aasta määrusega(14) rahuldamata.
32.      Euroopa Kohtule esitasid kirjalikud seisukohad Belgia, Tšehhi, Itaalia ja Poola valitsus ning komisjon.
IV.    Õiguslik analüüs
A.      Esimene eelotsuse küsimus
33.      Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse 2022/2577 artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigid peavad tagama, et planeerimisel ja lubade andmisel antakse iga üksikjuhtumi puhul õiguslike huvide kaalumisel eelis taastuvatest energiaallikatest energia tootmise käitiste ehitamisele ja käitamisele ning sellega seotud võrgutaristu arendamisele üksnes direktiivi 92/43 artikli 6 lõike 4 ja artikli 16 lõike 1 punkti c, direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 7 ja direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti a kohaldamisel, või kas see eelise andmise reegel kehtib ka nende sätete kohaldamisalast välja jäävate konkureerivate õiguslike huvide puhul, eelkõige maastiku ja pärandi kaitse puhul.
34.      Kõigepealt märgin, et põhikohtuasi puudutab 26. aprillil 2023 esitatud loataotlust, mille ese on kahe tuulegeneraatori ehitamine ja käitamine. Liikmesriigi pädevad ametiasutused jätsid selle taotluse rahuldamata põhjendusel, et kõnealune projekt võib kahjustada selle asukohale lähedaste alade maastiku- ja pärandiväärtus.
35.      Mis puudutab selles kohtuasjas kohaldatavaid liidu õigusnorme, siis on määruse 2022/2577 taastuvenergia kasutuselevõtu kohta artikli 1 teises lõigus sätestatud, et seda kohaldatakse kõigi loamenetluste(15) suhtes, mis algavad selle kohaldamise ajal. Sellega seoses tuleneb määruse artikli 10 algsest sõnastusest, et määrus jõustus 30. detsembril 2022 ja kehtis kuni 30. juunini 2024. Lisaks on direktiivi 2018/2001 artikli 2 teise lõigu punktis 1 määratletud mõiste „taastuvatest energiaallikatest toodetud energia“ nii, et see hõlmab muu hulgas „tuuleenergiat“. Seega tuleb märkida, et määrus 2022/2577 on kõnealuses asjas nii ajaliselt kui ka sisuliselt kohaldatav.
36.      See määrus põhineb ELTL artikli 122 lõikel 1, mille kohaselt võib nõukogu liikmesriikidevahelise solidaarsuse vaimus kehtestada majanduslikule olukorrale vastavad meetmed, eriti kui tekib tõsiseid raskusi teatavate toodetega varustamisel, eelkõige energeetika valdkonnas. Nimetatud määruse artikli 1 esimeses lõigus on seega ette nähtud, et määrusega kehtestati erakorralised ajutised normid, et kiirendada loamenetlust, mida kohaldatakse energia tootmisele taastuvatest energiaallikatest. Sellega seoses on sama määruse artiklis 3 „Ülekaalukas avalik huvi“ määratletud tingimused, mille korral tuleb kaaluda õiguslikke huve, eelkõige seoses taastuvatest energiaallikatest energia tootmise käitiste ehitamise ja käitamisega ning sellega seotud võrgutaristu arendamisega.
37.      Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kuidas tõlgendada selle artikli 3 lõiget 2, mis tähendab, et selle artikli ülesehitust arvestades tuleb eelnevalt analüüsida selle artikli lõike 1 ulatust. Sellest lõikest tuleneb, et eeldatakse, et taastuvatest energiaallikatest energia tootmise käitiste ehitamine ja käitamine ning sellega seotud võrk ise on seotud ülekaaluka avaliku huviga ning rahvatervise ja ohutuse huvidega, kui kaalutakse üksikjuhtude puhul õiguslikke huve direktiivi 92/43 (looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta) artikli 6 lõike 4 ja artikli 16 lõike 1 punkti c, direktiivi 2000/60 (veekaitse kohta) artikli 4 lõike 7 ning direktiivi 2009/147 (loodusliku linnustiku kaitse kohta) artikli 9 lõike 1 punkti a kohaldamisel, kusjuures liikmesriikidele jääb siiski õigus piirata nende sätete kohaldamist oma territooriumi teatavate osadega ning teatavat liiki tehnoloogiate või projektidega, millel on teatavad tehnilised omadused, vastavalt oma riiklikes integreeritud energia- ja kliimakavades määratletud prioriteetidele.
38.      Järelikult ei anna määruse 2022/2577 artikli 3 lõige 1 taastuvenergiaprojektidele üldiselt „ülekaaluka avaliku huvi“ staatust, isegi kui selles määruses on sätestatud ajutised erakorralised normid, mille eesmärk on kiirendada loamenetlust, vaid tunnustab seda staatust üksnes seoses viidatud keskkonnakaitset puudutavate direktiivide sätetega, milles on ette nähtud, et projekti, mis võib ala mõjutada, võib siiski lubada, kui on täidetud mitu kumulatiivset tingimust, mille hulka kuulub „ülekaaluka avaliku huvi“ olemasolu. Seega tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et isegi juhul, kui hindamise tulemusel jõutakse järeldusele, et kavandatavatel meetmetel on alale negatiivsed tagajärjed, ja isegi kui alternatiivsed lahendused puuduvad, on direktiivi 92/43 artikli 6 lõikes 4 ette nähtud, et neid meetmeid võib üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel siiski kohaldada, tingimusel et liikmesriik võtab kõik vajalikud asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse(16). Direktiivi 2000/60 kohta on Euroopa Kohus otsustanud, et selleks, et teha kindlaks, kas projektile anti luba, ilma et oleks rikutud kõnealust direktiivi, võib kohus kontrollida, kas loa andnud ametiasutus järgis selle direktiivi artikli 4 lõike 7 punktides a–d sätestatud tingimusi, tehes nimelt kindlaks, kas need tegevused on ülekaalukates avalikes huvides, ja/või kas hüved, mis tulenevad tegevustest inimeste tervisele, ohutuse tagamisele või säästvale arengule, kaaluvad üles direktiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud eesmärkide saavutamisest keskkonnale või ühiskonnale saadava hüve(17).
39.      Selleks et määrata kindlaks määruse 2022/2577 artikli 3 lõike 1 ulatus, tuletan meelde, et kuigi Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole liidu õigusakti preambulil siduvat õigusjõudu ja sellele ei saa tugineda asjaomase akti sätetest kõrvalekaldumiseks või nende sätete tõlgendamiseks vastupidi nende sõnastusele, võib see preambul selle õigusakti sisu täpsustada, kuna preambulis toodud põhjendused on tõlgendamisel olulised elemendid, mis võivad selgitada selle akti koostaja tahet(18). Lisaks on akti resolutsioon selle põhjendusega lahutamatult seotud, mistõttu akti tõlgendamisel tuleb arvesse võtta selle akti vastuvõtmiseni viinud põhjuseid(19).
40.      Sellest tuleneb, et selle määruse artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada lähtuvalt selle määruse põhjendusest 8, milles on märgitud, et kõnealuse sättega kehtestatakse ümberlükatav eeldus, mille kohaselt taastuvenergiaprojektid pakuvad ülekaalukat avalikku huvi asjakohaste keskkonnaalaste liidu õigusaktide tähenduses, välja arvatud juhul, kui on selgelt tõendatud, et neil projektidel on keskkonnale suur kahjulik mõju, mida ei saa leevendada ega kompenseerida. Nimetatud põhjenduses täpsustatakse ka selle eelduse kehtestamise eesmärki, milleks on võimaldada vajaduse korral selliste projektide lihtsustatud hindamist seoses liidu keskkonnaalastes õigusaktides sätestatud konkreetsete eranditega, millel on vahetu õigusmõju.
41.      Lisaksin, et arvestades nimetatud põhjendust, ei osunda sama määruse artikli 3 lõige 1 ainult viidatud direktiividele. Nimelt on samas põhjenduses märgitud, et liikmesriigid võivad oma riiklikke eripärasid arvesse võttes kaaluda nimetatud eelduse kohaldamist oma asjakohastes maastikukujundust käsitlevates riigisisestes õigusaktides. Järelikult tunnustab liidu seadusandja liikmesriikide õigust kehtestada oma õigusaktides ümberlükatav eeldus, et riigi territooriumil paigaldamise hõlbustamiseks on taastuvenergiaprojektid, eelkõige tuulegeneraatorid, on seotud ülekaaluka avaliku huviga, võrreldes maastiku kaitsega. Selline õigus põhineb eeldusel, et riigisisesed õigusnormid tagavad asjaomases liikmesriigis maastiku kaitse(20).
42.      Teisisõnu, nagu rõhutas Tšehhi valitsus, peab eeldus, et taastuvenergiaprojekti iseloomustab ülekaalukas avalik huvi, põhinema õiguslikul alusel kas liidu õiguses (viidatud direktiivide puhul) või riigisiseses õiguses, kusjuures liikmesriikidel on artikli 3 lõike 1 alusel õigus piirata selle eelduse kohaldamist oma territooriumi teatavate osadega või teatavate tehnoloogiate või projektidega.
43.      Käesoleval juhul soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määruse 2022/2577 artikli 3 lõikes 2 sätestatud eelise andmise reegel kehtib üksnes kõnealuste viidatud direktiivide raames või kas see laieneb ka õiguslikele huvidele, mis jäävad kõnealuste direktiivide kohaldamisalast välja, eelkõige maastiku ja pärandi kaitsele.
44.      Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada mitte üksnes sätte sõnastust, vaid ka selle konteksti ning eesmärke, mida taotleb õigusakt, mille osa see säte on(21).
45.      Esiteks, mis puudutab määruse 2022/2577 artikli 3 lõike 2 sõnastust, siis selles sättes on sätestatud, et „[l]iikmesriigid tagavad vähemalt ülekaalukat avalikku huvi pakkuvate projektide puhul, et üksikjuhtude puhul õiguslike huvide tasakaalustamisel antakse planeerimis- ja loamenetluses eelis taastuvenergiajaamade – ja seadmete ehitamisele ja käitamisele ning sellega seotud võrgutaristu arendamisele. Liikide kaitse puhul kohaldatakse eelmist lauset ainult siis ja niivõrd, kui võetakse asjakohaseid liigikaitsemeetmeid, mis aitavad kaasa liigi populatsioonide soodsa kaitsestaatuse säilitamisele või taastamisele, ning selleks tehakse kättesaadavaks piisavad rahalised vahendid ja alad.“
46.      Selle lõike 2 sõnastusest järeldub, et see käsitleb olukorda, mis järgneb ajaliselt lõikes 1 osutatud olukorrale. Eelise andmise reegel kehtib nimelt alles siis, kui projekt on igale üksikjuhule omaste õiguslike huvide kaalumisel tunnistatud selliseks, mis pakub ülekaalukat avalikku huvi(22). Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis, ei nähtu lõike 2 sõnastusest siiski selgelt, kas see puudutab ainult viidatud direktiive(23). Sellega seoses ei anna määruse 2022/2577 vastuvõtmiseni viinud ettevalmistavad materjalid sama lõike 2 ulatuse kohta täiendavat teavet(24). Lisaks, kuigi selle määruse artikli 3 lõike 2 teises lauses on nimetatud liikide kaitset, ei võimalda see viide järeldada, et see lõige piirdub tingimata nende kolme direktiiviga.
47.      Teiseks, mis puudutab määruse 2022/2577 artikli 3 lõike 2 konteksti, siis märgin, et määruse 2024/223, millega muudeti määrust 2022/2577, põhjenduses 14 on märgitud, et nimetatud artikli 3 lõike 2 esimene lause kohustab liikmesriike edendama taastuvenergiaprojekte, seades need esikohale, kui nad käsitlevad oma planeerimis- ja loamenetluse raames mitmesuguseid vastuolulisi huve, mis ei kuulu keskkonnaküsimuste alla, ning et selles sättes tunnustatakse taastuvenergia kasutuselevõtu suhtelist tähtsust ulatuses, mis jääb väljapoole viidatud direktiivides ette nähtud konkreetsete erandite kohaldamisala. Kuigi määrus 2024/223 ei ole põhikohtuasjas ratione temporis kohaldatav, nagu rõhutas Tšehhi valitsus, ja kuigi põhjendus 14 ei kajastu selle määruse tekstis, võimaldab see põhjendus vastavalt käesoleva ettepaneku punktis 39 viidatud kohtupraktikale siiski selgitada nõukogu kavatsust määruse 2022/2577 artikli 3 lõike 2 vastuvõtmise ja pikendamise ajal(25), see tähendab, et selle sätte kohaldamisala ei ole piiratud viidatud direktiividega.
48.      Samamoodi nähtub määruse 2024/223 põhjendustest 13 ja 14, et määruse 2022/2577 artikli 3 lõike 1 kohaldamist ei pikendatud põhjusel, et erinevalt selle määruse artikli 3 lõikest 2 kohaldatakse selles ette nähtud ümberlükatavat eeldust direktiivi 2018/2001 artikli 16f alusel, kuna see direktiiv ei sisalda lõikega 2 analoogset sätet. Selline vahetegemine näitab, et määruse 2022/2577 artikli 3 kaks lõiget ei ole lahutamatult seotud ja võivad kuuluda erinevasse esemelisse kohaldamisalasse.
49.      Kolmandaks ja viimaseks, mis puudutab määruses 2022/2577 seatud eesmärke, siis tuleneb selle määruse artikli 1 esimesest lõigust, et selle eesmärk oli kiirendada taastuvenergiaprojektide loamenetlust. Sellega seoses, nagu on täpsustatud nimetatud määruse põhjenduses 9, on sama määruse artikli 3 lõikes 2 sätestatud eelise andmise reegli eesmärk kõrvaldada kitsaskohad loamenetluses ja taastuvenergiajaamade käitamises. Selle eesmärgi saavutamine eeldab loogiliselt, et seda eelise andmise reeglit kohaldatakse laiemalt kui ainult huvidele, mida käsitletakse viidatud direktiivides. Lisaks oleks paradoksaalne, kui seda reeglit kohaldataks õiguslike huvide kaalumisel juhtumipõhiselt seoses elupaikadega (direktiiv 92/43), lindudega (direktiiv 2009/147) ja veega (direktiiv 2000/60), mille kohta on ELTL artikli 191 lõikes 2 sätestatud, et liidu poliitika eesmärk on kaitstuse kõrge tase, kuid see ei puuduta muid õiguslikke huve, mis ei ole liidu õiguse raames võrreldava kaitse all, eelkõige seoses maastiku ja pärandiga. Seega olen samamoodi nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus arvamusel, et tõlgendus, mille kohaselt ei piirdu määruse 2022/2577 artikli 3 lõike 2 kohaldamisala viidatud direktiividega, vastab rohkem liidu seadusandja tahtele.
50.      Eeltoodut arvestades teen ettepaneku vastata esimesele küsimusele, et määruse 2022/2577 artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigid peavad tagama, et üksikjuhu õiguslike huvide tasakaalustamisel antakse planeerimis- ja loamenetluses eelis taastuvenergiajaamade ja seadmete ehitamisele ja käitamisele ning sellega seotud võrgutaristu arendamisele mitte üksnes direktiivi 92/43 artikli 6 lõike 4 ja artikli 16 lõike 1 punkti c, direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 7 ja direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti a kohaldamisel, vaid ka nende sätete kohaldamisalast välja jäävate konkureerivate õiguslike huvide puhul, eelkõige maastiku ja pärandi kaitse puhul.
B.      Teine eelotsuse küsimus
51.      Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse 2022/2577 artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et väljend „ülekaalukat avalikku huvi pakkuvad projektid“ tähendab, et selline huvi eeldab asjaomase liikmesriigi poolt selgesõnalist tunnustamist, või seda tuleb mõista nii, et see viitab selle artikli lõikes 1 sätestatud eelduse ümberlükkamata jätmisele või lõike 1 lõpuosa seisukohast ka sellele, et neid projekte ei ole selle eelduse kohaldamisalast välja jäetud.
52.      Mis puudutab mõistet „ülekaalukat avalikku huvi pakkuvad projektid“(26) määruse 2022/2577 artikli 3 lõike 2 tähenduses, siis pean vajalikuks eristada kolme juhtumit.
53.      Kõigepealt, nagu esimesele eelotsuse küsimusele antud vastuses rõhutati, tuleneb määruse 2022/2577 artikli 3 lõikest 1 koostoimes selle määruse põhjendusega 8, et eeldatakse, et taastuvenergiaprojektid pakuvad ülekaalukat avalikku huvi asjakohaste keskkonnaalaste liidu õigusaktide tähenduses, välja arvatud juhul, kui on selgeid tõendeid selle kohta, et kõnealustel projektidel on keskkonnale suur kahjulik mõju, mida ei saa leevendada ega kompenseerida; lisaks on liikmesriikidel lubatud piirduda selle eelduse kohaldamisel oma territooriumi teatavate osadega või teatavate tehnoloogiate või projektidega. Nagu on täpsustatud ka selles põhjenduses, on selle ümberlükatava eelduse eesmärk piirduda nende projektide lihtsustatud hindamisega, kui tegemist on nendes keskkonnaalastes õigusaktides ette nähtud konkreetsete eranditega. Seega tuleneb nendest sätetest, et taastuvenergiaprojekti tuleb viidatud direktiivide kohaldamisel pidada ülekaalukat avalikku huvi pakkuvaks projektiks, välja arvatud juhul, kui eeldus on ümber lükatud (pärast juhtumipõhist hindamist seoses konkreetse projekti ja selle omadustega, millest ilmneb suur kahjulik mõju keskkonnale) ja/või kui asjaomane liikmesriik ei ole selle eelduse kohaldamist artikli 3 lõikes 1 ette nähtud tingimustel piiranud.
54.      Seejärel, nagu ma märkisin käesoleva ettepaneku punktis 41, tuleneb ka määruse 2022/2577 põhjendusest 8, et liikmesriigid võivad kaaluda selle eelduse kohaldamist oma asjakohastes maastikukujundust käsitlevates riigisisestes õigusaktides. Seega juhul, kui liikmesriik on oma asjakohastes riigisisestes õigusnormides kehtestanud sellise eelduse, tuleb kohaldada korda, mis on analoogne kolme viidatud direktiivi puhul ette nähtud korraga, see tähendab, et kui eeldust ei lükata ümber ega piirata, tuleb asjaomast taastuvenergiaprojekti pidada ülekaalukat üldist huvi pakkuvaks huviks, võrreldes maastikukujunduses seisneva huviga. Sellises olukorras ei saa asjaomaselt liikmesriigilt nõuda ametlikku tunnustamist.
55.      Lõpuks, mis puudutab õiguslikke huve, mida ei ole määruses 2022/2577 selle artikli 3 kohaldamise raames sõnaselgelt mainitud, eelkõige õiguslikku huvi, mis seisneb pärandi kaitsmises – mõistet „pärand“ tuleb minu arvates mõista laialt, hõlmates seega kogu vara, mis pakuvad ajaloolist, kunstilist, arheoloogilist, esteetilist, teaduslikku või tehnilist huvi –, siis taastuvenergiaprojekti ülekaalukas avalik huvi selle õigusliku huviga võrreldes ei kuulu ühegi eelduse kohaldamisalasse ning seda tuleb eelnevalt konkreetselt tunnustada kas üldiselt(27) või individuaalselt juhtumipõhise hindamise alusel, mis võimaldab kõnealuse projekti suhtes kohaldada selle artikli lõikes 2 sätestatud eelise andmise reeglit.
56.      Neil asjaoludel teen ettepaneku vastata teisele küsimusele, et määruse 2022/2577 artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et väljend „ülekaalukat avalikku huvi pakkuvad projektid“ tähendab, et välja arvatud juhul, kui selle artikli lõikes 1 ette nähtud ümberlükatav eeldus on ümber lükatud ja/või kui asjaomane liikmesriik ei ole selle eelduse kohaldamist viimati nimetatud sättes ette nähtud tingimustel piiranud, ei nõua selline huvi sõnaselgelt tunnustamist seoses viidatud direktiividega, ning juhul, kui see liikmesriik on oma asjakohastes riigisisestes õigusnormides kehtestanud sellise eelduse maastikukujunduse kohta. Seevastu selliste õiguslike huvide puhul, mida kõnealuses määruses sõnaselgelt ei nimetata selle artikli 3 kohaldamise raames, eelkõige pärandi kaitse õigusliku huvi puhul, peab projekti ülekaalukas avalik huvi olema eelnevalt sõnaselgelt tunnustatud juhtumipõhise hindamise alusel.
C.      Kolmas eelotsuse küsimus
57.      Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse 2022/2577 artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriigid tagavad, et vähemalt ülekaalukat avalikku huvi pakkuvatel projektidel on iga üksikjuhtumi puhul õiguslike huvide kaalumisel „eelis“, käsitatakse seda eelise andmist, arvestades selles sättes ette nähtud liikide kaitset, absoluutse või põhimõttelise eelise andmisena, millest liikmesriigid võivad konkreetsetel ja üksikasjalikel põhjustel kõrvale kalduda.
58.      Nagu on meenutatud käesoleva ettepaneku punktis 44, tuleb määruse 2022/2577 artikli 3 lõikes 2 ette nähtud eelise andmise reegli ulatuse kindlaksmääramisel arvesse võtta selle sätte sõnastust, konteksti ja selle määrusega taotletud eesmärke.
59.      Mis puudutab selle sätte sõnastust, siis väidab komisjon, et fraas „liikmesriigid tagavad […], et“, mida on kasutatud kindla kõneviisi olevikus, väljendab nende riikide selget kohustust, millega ei kaasne erandeid taastuvenergiaprojektidele eelise andmise osas, arvestades samas sättes ette nähtud liikide kaitset. See institutsioon viitab ka määruse 2022/2577 artikli 3 lõike 2 kontekstile, märkides, et määruse 2024/223 põhjenduse 14 kohaselt selle sättega „nõutakse siiski selliste projektide eelistamist, mis on tunnistatud ülekaalukat avalikku huvi pakkuvaks […]“(28). Tšehhi valitsus väidab omalt poolt, et kui liikmesriigi pädev asutus jõuab järeldusele, et määruse 2022/2577 artikli 3 lõike 1 tähenduses ülekaaluka avaliku huvi eeldust ei ole ümber lükatud (st et asjaomane taastuvenergiaprojekt ei põhjusta keskkonnale suurt kahjulikku mõju) ning et selle artikli lõike 2 tähenduses liigikaitse küsimust ei teki või see on nõuetekohaselt lahendatud, tuleb sellele projektile anda õiguslike huvide kaalumisel, mis toimub kõnealuses lõikes 1 loetletud menetluste raames, absoluutne eelis.
60.      Leian siiski, et tegusõnade „tagama“ ja „nõudma“ kasutamine ei ole üheselt mõistetav. Nimelt võib neid mõista ka nii, et need kohustavad liikmesriike rakendama eelise andmise reeglit, seadmata seejuures absoluutse eelise reeglit. Absoluutse eelise andmine tähendaks, et liikmesriigid on tingimata kohustatud taastuvenergia projektidele loa andma ja vastavad load väljastama, kui need projektid on eelnevalt tunnistatud ülekaalukat avalikku huvi pakkuvaks.
61.      Lisaks viitab määruse 2022/2577 artikli 3 lõige 2 „üksikjuhu õiguslike huvide tasakaalustamisel[e]“, mis viitab sellele, et liikmesriigid peavad iga projekti eraldi hindama. Lisaks, nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 40, kehtestab selle artikli lõige 1 ümberlükatava eelduse. Sellest võib järeldada, et selle artikli lõige 2 kehtestab analoogia alusel põhimõttelise eelise andmise reegli, mille võib konkreetse taastuvenergiaprojekti puhul kõrvale jätta, võttes arvesse projektile omaseid tunnuseid.
62.      Põhimõtteliselt tuleneb viidatud direktiivide sõnastusest, et liikmesriikidel on kaalutlusruum selle hindamisel, kas konkreetsele projektile tuleb anda luba, võttes arvesse selle keskkonnamõju. Seega näib mulle, et isegi kui määruse 2022/2577 artikli 3 lõikes 2 ette nähtud eeldust ei ole ümber lükatud või piiratud, jääb liikmesriikidele õigus hinnata enne lõpliku otsuse tegemist taastuvenergiaprojekti kõiki tunnuseid ja konteksti. Selle hinnangu andmisel võetakse arvesse asjaolu, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu kasutatud väljendi kohaselt tuleb taastuvenergiaprojektidega seotud huvidele omistada selle teostamisel „eriline kaal“.
63.      Lisaks märgin, et maastiku ja pärandi(29) kaitse ei ole määrusest 2022/2577 välja jäetud. Lisaks juba mainitud määruse põhjendusele 8, milles viidatakse maastikukujundusele, on selle määruse artiklis 4 „Loamenetluse kiirendamine päikeseenergiaseadmete paigaldamise puhul“ lõikes 2 sätestatud, et liikmesriigid võivad jätta teatavad alad või rajatised välja selle artikli lõike 1 sätete kohaldamisalast (nimetatud lõikes on päikeseenergiaseadmete ja samas asukohas paiknevate energiasalvestusseadmete paigaldamise loamenetluse maksimaalseks kestuseks ette nähtud kolm kuud, kui päikeseenergia tootmine ei ole nende põhieesmärk) „kultuuri- või ajaloopärandi kaitsmise põhjustel või riigikaitse huvidega või ohutusega seotud põhjustel“(30). Järelikult võetakse samas määruses pärandit arvesse kui kaitset väärivat õiguslikku huvi, kuigi seda ei ole nimetatud määruse 2022/2577 artiklis 3 ega sellega seotud põhjendustes(31).
64.      Lisaks peavad liikmesriigid täitma oma rahvusvahelisi kohustusi, sealhulgas 20. oktoobril 2000 Firenzes (Itaalia) vastu võetud Euroopa Nõukogu maastikukonventsiooni, mida on muudetud 1. augusti 2016. aasta protokolliga(32). Konventsiooni artikli 5 „Üldmeetmed“ punktis d on aga sätestatud, et iga konventsiooniosaline kohustub „integreerima maastikku regionaal- ja linnaplaneerimise poliitikasse, kultuuri-, keskkonna-, põllumajandus-, sotsiaal- ja majanduspoliitikasse ning mis tahes muu valdkonna poliitikasse, millel võib olla maastikule otsene või kaudne mõju“. Mis puudutab täpsemalt tuulegeneraatoreid, siis nagu märkis Poola valitsus, nähtub 21. märtsi 2011. aasta aruandest „Maastik ja tuulegeneraatorid“, mis koostati 3. ja 4. mail 2011 toimunud Euroopa Nõukogu kuuenda konverentsi raames, et „[n]agu muudki olulised taristud, tuleb ka tuulegeneraatorite puhul planeerida neid kogu territooriumi ulatuses, kohaldades ruumilise planeerimise põhimõtteid. See on maastikku hea sulandamise võti ning sellest tulenevalt üldise sidususe alus, mis on arusaadav ja vastuvõetav suurele osale elanikkonnast“(33).
65.      Samas tähenduses on Euroopa arhitektuuripärandi kaitse konventsioonis(34), mis võeti vastu 3. oktoobril 1985 Granadas (Hispaania), muu hulgas artikli 4 punkti 2 alapunktis a ette nähtud, et iga pool kohustub „hoidma ära kaitstavate varade moonutamise, lagunemise ning lammutamise. Sel eesmärgil kohustub iga pool, kes seda veel pole teinud, kehtestama õigusaktid, mis: nõuavad, et mis tahes kava, mis näeb ette juba kaitstavate mälestiste või mälestiste, mille kaitse alla võtmise protsess on algatatud, lammutamise või muutmise, samuti mis tahes nende ümbrust mõjustav kava, esitatakse läbivaatamiseks pädevale võimule“. Mis puudutab arheoloogiapärandi kaitse Euroopa konventsiooni(35), mis võeti vastu 16. jaanuaril 1992 La Vallettas (Malta), siis selle artikli 5 „Arheoloogiapärandi terviklik konserveerimine“ punktis iii on muu hulgas sätestatud, et iga pool kohustub „kindlustama, et keskkonda mõjutavate projektide hindamisel ning neil põhinevate otsuste tegemisel võetaks täiel määral arvesse arheoloogilised leiupaigad ning nende ümbrus“.
66.      Seetõttu olen seisukohal, et kui määruse 2022/2577 artikli 3 lõikes 2 sätestatud eelise andmise reeglit tuleks mõista absoluutse eelise andmisena, millel on seega automaatne laad, kahjustaks see ülemäära liikmesriikide õigust määrata kindlaks oma territooriumi ruumiline planeerimine. Sellega seoses ei saa eesmärk kiirendada taastuvatest energiaallikatest energia tootmise suhtes kohaldatavat loamenetlust praeguses rahvusvahelises kontekstis minu arvates õigustada seda, et liikmesriikidelt võetakse juhtumipõhisel õiguslike huvide kaalumisel igasugune kaalutlusruum, eelkõige juhul, kui kaitstavad vastanduvad huvid kuuluvad valdkondadesse, mida liidu õigusega ei ole ühtlustatud ja mida seega reguleerib riigisisene õigus.
67.      Lisan, et nimetatud artikli 3 lõige 2, millega kehtestatakse erakorraline ajutine reegel, mida ei ole direktiivi 2018/2001(36) raames uuesti kehtestatud, ei saa minu arvates viia selleni, et liikmesriikide kehtestatud tasakaal erinevate asjasse puutuvate õiguslike huvide vahel seatakse põhimõtteliselt kahtluse alla(37), eelkõige juhul, kui taastuvenergiaprojekti kasutusiga võib ulatuda mitme aastakümneni, nagu see on tuulegeneraatori puhul.
68.      Seetõttu leian, et määruse 2022/2577 artikli 3 lõikes 2 sätestatud eelise andmise reeglit tuleb mõista põhimõttelise eelise andmisena, jättes seega liikmesriigile võimaluse erandkorras keelduda taastuvenergia projektile loa andmisest, tingimusel et ta esitab spetsiifilise ja üksikasjaliku põhjenduse, tuginedes oma otsuses põhjalikule hinnangule, mis tõendab selles riigis kaitstud konkureeriva õigusliku huvi kahjustamist(38). Selline põhjendus peab võimaldama asjaomase taastuvenergiaprojekti arendajal mõista tema taotluse rahuldamata jätmise põhjuseid ning seega andma talle võimaluse kaitsta oma õigusi.
69.      Neid kaalutlusi arvestades teen ettepaneku vastata kolmandale küsimusele, et määruse 2022/2577 artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriigid tagavad, et vähemalt ülekaalukat avalikku huvi pakkuvana tunnustatud taastuvenergiaprojektidele antakse iga üksikjuhtumi puhul õiguslike huvide kaalumisel „eelis“, tuleb seda eelist, kui nimetatud sättes ette nähtud liigikaitsest ei tulene teisiti, mõista põhimõttelise eelise andmisena, millest need riigid võivad kõrvale kalduda pärast põhjalikku hindamist, mis tõendab asjaomases liikmesriigis kaitstava õigusliku huvi kahjustamist, ning konkreetse ja üksikasjaliku põhjenduse esitamise korral.
V.      Ettepanek
70.      Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Conseil d’État’ (Belgia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.      Nõukogu 22. detsembri 2022. aasta määruse (EL) 2022/2577, millega kehtestatakse raamistik taastuvenergia kasutuselevõtu kiirendamiseks, artikli 3 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et
liikmesriigid peavad tagama, et üksikjuhu õiguslike huvide tasakaalustamisel antakse planeerimis- ja loamenetluses eelis taastuvenergiajaamade ja seadmete ehitamisele ja käitamisele ning sellega seotud võrgutaristu arendamisele mitte üksnes nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõike 4 ja artikli 16 lõike 1 punkti c, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiivi 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik, artikli 4 lõike 7 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/147/EÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta artikli 9 lõike 1 punkti a kohaldamisel, vaid ka nende sätete kohaldamisalast välja jäävate konkureerivate õiguslike huvide puhul, eelkõige maastiku ja pärandi kaitse puhul.
2.      Määruse 2022/2577 artikli 3 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et
väljend „ülekaalukat avalikku huvi pakkuvad projektid“ tähendab, et välja arvatud juhul, kui selle artikli lõikes 1 ette nähtud ümberlükatav eeldus on ümber lükatud ja/või kui asjaomane liikmesriik ei ole selle eelduse kohaldamist viimati nimetatud sättes ette nähtud tingimustel piiranud, ei nõua selline huvi sõnaselgelt tunnustamist seoses viidatud direktiividega ning juhul, kui see liikmesriik on oma asjakohastes riigisisestes õigusnormides kehtestanud sellise eelduse maastikukujunduse kohta. Seevastu selliste õiguslike huvide puhul, mida kõnealuses määruses sõnaselgelt ei nimetata selle artikli 3 kohaldamise raames, eelkõige pärandi kaitse õigusliku huvi puhul, peab projekti ülekaalukas avalik huvi olema eelnevalt sõnaselgelt tunnustatud juhtumipõhise hindamise alusel.
3.      Määruse 2022/2577 artikli 3 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et
kui liikmesriigid tagavad, et vähemalt ülekaalukat avalikku huvi pakkuvana tunnustatud taastuvenergiaprojektidele antakse iga üksikjuhtumi puhul õiguslike huvide kaalumisel „eelis“, tuleb seda eelisjärjekorda, kui nimetatud sättes ette nähtud liigikaitsest ei tulene teisiti, mõista põhimõttelise eelise andmisena, millest need riigid võivad kõrvale kalduda pärast põhjalikku hindamist, mis tõendab asjaomases liikmesriigis kaitstava õigusliku huvi kahjustamist, ning konkreetse ja üksikasjaliku põhjenduse esitamise korral.
1      Algkeel: prantsuse.
2      Nõukogu 22. detsembri 2022. aasta määrus, millega kehtestatakse raamistik taastuvenergia kasutuselevõtu kiirendamiseks (ELT 2022, L 335, lk 36). Selle määruse peale esitati Euroopa Liidu Üldkohtule tühistamishagid Euroopa Liidu Nõukogu otsuste peale, millega jäeti rahuldamata Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1367/2006 keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes (ELT 2006, L 264, lk 13), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. oktoobri 2021. aasta määrusega (EL) 2021/1767 (ELT 2021, L 356, lk 1), artikli 10 lõike 1 alusel esitatud vaided. Üldkohus jättis need hagid rahuldamata (12. novembri 2025. aasta kohtuotsus Föreningen Svenskt Landskapsskydd jt vs. nõukogu (T‑534/23, EU:T:2025:1020) ja kohtuotsus CEE Bankwatch Network ja Ökobüro vs. nõukogu (T‑535/23, EU:T:2025:1021)), mille peale on praegu esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Kohtule (vastavalt kohtuasjad C‑33/26 P, Nederlandse Vereniging Omwonenden Windturbines jt vs. nõukogu, ning C‑25/26 P, CEE Bankwatch Network ja Ökobüro vs. nõukogu).
3      Selle kava eesmärk on lõpetada Euroopa Liidu sõltuvus Venemaa fossiilkütustest uute meetmetega, mille eesmärk on suurendada rohelise energia tootmist, mitmekesistada varustust ja vähendada nõudlust. Vt eelkõige komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, Euroopa Ülemkogule, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „REPowerEU: Euroopa ühismeede taskukohasema, kindlama ja kestlikuma energiavarustuse tagamiseks“ (COM (2022) 108 (final).
4      Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiv looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT 1992, L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102).
5      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiiv, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik (EÜT 2000, L 327, lk 1; ELT eriväljaanne 15/05, lk 275).
6      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiiv loodusliku linnustiku kaitse kohta (ELT 2010, L 20, lk 7).
7      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta (ELT 2018, L 328, lk 82), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. oktoobri 2023. aasta direktiiviga (EL) 2023/2413 (ELT L, 2023/2413) (edaspidi „direktiiv 2018/2001“).
8      Loetavuse huvides on määrust 2022/2577, kuigi see enam ei kehti, käesolevas ettepanekus nimetatud kindla kõneviisi oleviku vormis.
9      Nõukogu 22. detsembri 2023. aasta määrus, millega muudetakse määrust (EL) 2022/2577, millega kehtestatakse raamistik taastuvenergia kasutuselevõtu kiirendamiseks (ELT L, 2024/223).
10      Komisjoni 28. novembri 2023. aasta aruanne nõukogule nõukogu 22. detsembri 2022. aasta määruse (EL) 2022/2577 (millega kehtestatakse raamistik taastuvenergia kasutuselevõtu kiirendamiseks) läbivaatamise kohta (COM(2023) 764 final).
11      Moniteur belge, 12.9.1991, lk 19976.
12      Euroopa Kohtule esitatud toimikust nähtub, et selline luba kujutab endast pädeva asutuse otsust segaprojekti kohta, mis kehtib ühtaegu nii keskkonna- kui ka linnaplaneerimisluba.
13      Moniteur belge, 8.6.1999, lk 21114.
14      Kohtumäärus Eneco Wind Belgium (C‑325/25, EU:C:2025:677).
15      Selline menetlus on määratletud määruse 2022/2577 artikli 2 punktis 1.
16      Vt selle kohta 7. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Latvijas valsts meži (C‑434/22, EU:C:2023:966, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
17      Vt 1. juuni 2017. aasta kohtuotsus Folk (C‑529/15, EU:C:2017:419, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika). Mis puudutab direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti a, siis näib mulle, et asjaomane huvi ei ole mitte ülekaalukas avalik huvi, vaid rahvatervise ja ohutuse huvi, mida on mainitud ka määruse 2022/2577 artikli 3 lõikes 1.
18      Vt 26. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Hessischer Rundfunk (C‑422/19 ja C‑423/19, EU:C:2021:63, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
19      Vt 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Hungeod jt (C‑496/18 ja C‑497/18, EU:C:2020:240, punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika).
20      Kaebaja väitis eelotsusetaotluse esitanud kohtus, et põhikohtuasjas kohaldatavate Belgia õigusnormide kohaselt hõlmab keskkonnakaitse maastikku (vt käesoleva ettepaneku punkt 23).
21      12. veebruari 2026. aasta kohtuotsus Stichting Koskea (C‑490/24, EU:C:2026:89, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
22      Itaalia valitsus väidab, et määruse 2022/2577 artikli 3 kaks lõiget täidavad erinevaid ülesandeid selles mõttes, et lõige 1, kehtestades ümberlükatava eelduse „ülekaaluka avaliku huvi“ kohta, sätestab „sihtotstarbelise“ erandi, samas kui lõikes 2 on taastuvenergiaprojekte eelistades kehtestatud „menetluslik prioriteet“.
23      Itaalia valitsus ja komisjon väidavad, et väljendite „üksikjuhu õiguslike huvide tasakaalustamine“ (nagu märgib ka Belgia valitsus) ja „planeerimis- ja loamenetluses“ kasutamine annab tunnistust määruse 2022/2577 artikli 3 lõike 2 üldisest ulatusest, mis ei saa piirduda üksnes selle artikli lõikes 1 nimetatud keskkonnahuvidega. Sellise tõlgendusega ma ei nõustu. Nimelt esineb ühelt poolt ka selle artikli lõikes 1 väljend „üksikjuhtude puhul […] õiguslikke huve kaaludes“. Teiseks, kuna selle määruse kohaldamisala on, nagu on sätestatud selle artikli 1 esimeses lõigus, „loamenetlus“, osalevad nii selle määruse artikli 3 lõige 1 kui ka lõige 2 planeerimis- ja loamenetluses.
24      Komisjoni 9. novembri 2022. aasta ettepanek võtta vastu nõukogu määrus, millega kehtestatakse raamistik taastuvenergia kasutuselevõtu kiirendamiseks (COM(2022) 591 final), sisaldab artiklit 2 pealkirjaga „Ülekaalukas avalik huvi“, mille lõike 1 sõnastus on lähedane määruse (EL) 2022/2577 artikli 3 lõike 1 sõnastusele, viidates samadele viidatud direktiivide sätetele, samas kui nimetatud artikli 2 lõike 2 teine lause on sõnastatud peaaegu identselt selle määruse artikli 3 lõikega 2. Lisaks on kõnealuse ettepaneku põhjendused 7 ja 9 analoogsed nimetatud määruse põhjendustega 8 ja 9.
25      Määruse 2024/223 artikli 1 punktis 6 on sätestatud, et määruse 2022/2577 artikli 3 lõike 2 kohaldamist on pikendatud kuni 30. juunini 2025.
26      Määrusega 2024/223 muudeti määruse 2022/2577 artikli 3 lõiget 2, jättes välja sõnad „vähemalt“. See muudatus ei saa viia käesoleva eelotsusetaotluse kontekstis selle sätte teistsuguse tõlgenduseni.
27      Leian, et üldine tunnustamine võib toimuda erinevates vormides, nagu tunnustamine seaduse või määrusega, kategooriate kaupa või ka loetelude koostamine, mis sisaldavad mitut ühiste kriteeriumide alusel tunnustatud asukohta.
28      Kohtujuristi kursiiv.
29      Mõistet „pärand“ tuleb mõista laialt. Vt käesoleva ettepaneku punkt 55.
30      Määruse 2022/2577 artikli 7 „Soojuspumpade kasutuselevõtu kiirendamine“ lõikes 3 on ette nähtud analoogne säte.
31      Maastiku ja pärandi kaitse on tagatud ka muude liidu õigusaktidega. Nii on see eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 2. detsembri 2021. aasta määruse (EL) 2021/2115, millega kehtestatakse liikmesriikide koostatavate Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondist (EAGF) ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) rahastatavate ühise põllumajanduspoliitika strateegiakavade (ÜPP strateegiakavad) toetamise reeglid ning tunnistatakse kehtetuks määrused (EL) nr 1305/2013 ja (EL) nr 1307/2013 (ELT 2021, L 435, lk 1) puhul, mille artikli 6 „Erieesmärgid“ lõike 1 punktis f on sätestatud, et üldeesmärkide saavutamiseks tuleb saavutada eelkõige järgmine erieesmärk: „aidata kaasa elurikkuse vähenemise peatamisele ja selle ümberpööramisele, edendada ökosüsteemi teenuseid ning säilitada elupaiku ja maastikke“ (kohtujuristi kursiiv).
32      Konventsioon on kättesaadav inglis- ja prantsuskeelses versioonis (ametlikud keeled) ning saksa, itaalia ja vene keeles järgmisel aadressil: https://www.coe.int/fr/web/conventions/full-list?module=treaty-detail&treatynum=176.
33      Vt selle aruande lk 19; aruanne on prantsuse keeles kättesaadav järgmisel aadressil: https://rm.coe.int/16806f40cc.
34      Konventsioon on kättesaadav inglis- ja prantsuskeelses versioonis (ametlikud keeled) ning saksa, itaalia ja vene keeles järgmisel aadressil: https://www.coe.int/fr/web/conventions/full-list?module=treaty-detail&treatynum=121.
35      Konventsioon on kättesaadav inglis- ja prantsuskeelses versioonis (ametlikud keeled) ning saksa, itaalia ja vene keeles järgmisel aadressil: https://www.coe.int/fr/web/conventions/full-list?module=treaty-detail&treatynum=143. Belgia Kuningriik on need kolm Euroopa Nõukogu konventsiooni ratifitseerinud.
36      Vt käesoleva ettepaneku punkt 48.
37      Selles mõttes märkis Poola valitsus, et taastuvenergiaprojektidele antud absoluutne eelis võiks põhjustada märkimisväärseid häireid looduslikus süsteemis või pika aja jooksul väljakujunenud ruumilises arengus seoses loodus-, maastiku- või kultuuripärandi väärtuste kaitsega.
38      Vt vajaduse kohta leida õiglane tasakaal energiajulgeoleku ja keskkonnakaitse vahel, Tla da Silva, E., „In Search of the Golden Ratio: The Conundrum of Balancing Environnental Protection and Energy Security“, European Energy and Environmental Law Review, 2024, 33. kd, nr 6, lk 263–273.