62006CC0456
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ELEANOR SHARPSTON
esitatud 17. jaanuaril 2008 (
1
)
Kohtuasi C-456/06
Peek & Cloppenburg KG
versus
Cassina SpA
„Autoriõigus — Direktiiv 2001/29/EÜ — Artikli 4 lõige 1 — Teoste originaalide ja koopiate levitamine üldsusele müümise teel või muul viisil — Autoriõigusega kaitstud mööbliesemete koopiate kasutamine müügisalongis ning vaateaknal kaunistusena eksponeerimiseks — Omandiõiguse või valduse üleandmise puudumine”
1.
Käesoleva eelotsusetaotlusega palub Saksamaa Bundesgerichtshof (kõrgeim föderaalkohus) Euroopa Kohtult juhtnööre Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (edaspidi „autoriõiguse direktiiv” või „direktiiv”) (
2
) artikli 4 lõike 1 tõlgendamiseks.
2.
Käesolev asi puudutab mööbliesemeid, mis kohtuasja asjaolude toimumise ajal ei olnud autoriõigusega kaitstud liikmesriigis, kus need valmistati, ning kus Peek & Cloppenburg KG (edaspidi „Peek & Cloppenburg”) need soetas, kuid samas olid asjaomased mööbliesemed autoriõigusega kaitstud liikmesriigis, kus nimetatud pool võimaldas neid ajutiselt kasutada oma poe avalikes puhkenurkades ja kus ta pani need vaateaknale välja ühes oma teises poes. Euroopa Kohtult küsitakse, kas selline mööbli kasutamine on „levitami[ne] üldsusele müümise teel või muul viisil” autoriõiguse direktiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses. Kui see on nii, siis küsitakse Euroopa Kohtult, kas sellise levitamisõiguse teostamine käesoleva asja asjaoludel on kooskõlas EÜ artikliga 28.
Õiguslik raamistik
Autoriõiguse direktiiv
3.
Autoriõiguse direktiivi eesmärk, nagu ütleb ka selle nimetus, on ühtlustada autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavaid aspekte, (
3
) sh õigus lubada nimetatud õigustega kaitstud teoste või nende koopiate levitamist üldsusele.
4.
Direktiivi preambul sisaldab järgmisi põhjendusi:
„3.
Ettepandud ühtlustamine aitab rakendada siseturu nelja vabadust ning on seotud õiguse põhiprintsiipide, eelkõige omandi, kaasa arvatud intellektuaalomand, ning väljendusvabaduse ja avaliku huvi järgimisega.
4.
Suurema õiguskindluse ja intellektuaalomandi kõrgetasemelise kaitse kaudu soodustab autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste ühtlustatud õigusraamistik olulisi investeeringuid loovusse ja uuenduslikkusse […]
[…]
9.
Autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste ühtlustamise aluseks peab olema kõrgetasemeline kaitse, sest nimetatud õigused on olulised intellektuaalse loomingu seisukohalt. Nende kaitse aitab tagada loovuse säilimise ja arengu autorite, esitajate, tootjate, tarbijate, kultuuri, tööstuse ja laiema üldsuse huvides. Intellektuaalomand on seetõttu tunnistatud omandi lahutamatuks osaks.
10.
Jätkamaks oma loome- ja kunstilist tegevust, peavad autorid ja esitajad saama oma töö kasutamise eest nõuetekohast tasu, samasugust tasu peavad saama tootjad, et neil oleks võimalik nimetatud tegevust rahastada. Fonogrammide, filmide, multimeediatoodete ning tellitavate teenuste laadsete teenuste pakkumiseks on tarvis märkimisväärseid investeeringuid. Intellektuaalomandi õiguste piisav õiguskaitse on vajalik, et tagada nimetatud tasu kättesaamine ning võimaldada kindlustada nendele investeeringutele rahuldav kasum.
11.
Autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitse tugev ja tõhus süsteem on peamisi abinõusid tagamaks, et Euroopa kultuuri loov tegevus ja tootmine saaksid vajalikke ressursse, ning kaitsmaks kunsti loojate ja esitajate sõltumatust ning väärikust.
[…]
15.
Ülemaailmse Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni (WIPO) egiidi all 1996. aasta detsembris peetud diplomaatiline konverents lõppes kahe uue lepingu, WIPO autoriõiguse lepingu ning WIPO esituse ja fonogrammide lepingu vastuvõtmisega, mis käsitlevad vastavalt autorite ning esitajate ja fonogrammitootjate kaitset. Nimetatud lepingud tugevdavad oluliselt autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste rahvusvahelist kaitset, muu hulgas nn digitaalse tegevuskava kaudu, ning parandavad ülemaailmse piraatlusevastase võitluse vahendeid. Ühendus ja enamik liikmesriike on lepingutele juba alla kirjutanud ning ühendus ja liikmesriigid korraldavad lepingute ratifitseerimist. Ka käesoleva direktiivi eesmärk on täita mitmeid uusi rahvusvahelisi kohustusi.
[…]
21.
Käesoleva direktiiviga tuleks määratleda reprodutseerimisõigusega hõlmatud tegevuse ulatus seoses eri kasusaajatega. Seda tuleks teha kooskõlas ühenduse õigusaktidega. Õiguskindluse tagamiseks siseturul on tarvis nimetatud tegevuse üldist määratlust.
[…]
23.
Käesolev direktiiv peaks täiendavalt ühtlustama autoriõigusi teoste üldsusele edastamiseks. Seda õigust tuleb käsitada laiemas mõttes, et hõlmata edastamist ka üldsusele, kes ei viibi paigas, kus teost esitatakse. Nimetatud õigus peaks hõlmama teose igasugust edastamist või vahendamist üldsusele kaabli või kaablita vahendite, kaasa arvatud ringhäälingu kaudu. See õigus ei peaks hõlmama muid tegevusi.
[…]
28.
Käesoleva direktiivi kohane autoriõiguste kaitse hõlmab ainuõigust kontrollida materiaalsetes esemetes sisalduva teose levitamist. Kui originaalteose või selle koopiate esmamüük ühenduses on toimunud õiguste valdaja poolt või tema nõusolekul, ei ole tal õigust ühenduses kontrollida nimetatud objekti edasimüüki. See õigus jääb aga kehtima, kui originaalteos või selle koopiad müüakse õiguste valdaja poolt või tema nõusolekul väljaspool ühendust. Autorite rentimis- ja laenutamisõigused on sätestatud direktiivis 92/100/EMÜ. Käesoleva direktiiviga ettenähtud levitamisõigus ei mõjuta nimetatud direktiivi I peatüki rentimis- ja laenutamisõigusi käsitlevate sätete kohaldamist.
[…]
60.
Käesoleva direktiiviga ettenähtud kaitse ei tohiks mõjutada siseriiklike või ühenduse õigusaktide sätteid muudes valdkondades, nagu tööstusomand, andmekaitse, tingimusjuurdepääs, juurdepääs avalikele dokumentidele ning meediakasutuse kronoloogia eeskiri, mis võivad mõjutada autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitset.”
5.
Artikkel 4 sätestab:
„1.   Liikmesriigid näevad ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste originaalide ja koopiate [mis tahes viisil] levitamist üldsusele müümise teel või muul viisil.
2.   Levitamisõigus teose originaali või koopiate suhtes ühenduses ei lõpe, välja arvatud juhul, kui õiguste valdaja poolt või tema nõusolekul toimub ühenduses kaitstud objekti esmamüük või muul viisil omandiõiguse üleminek.” [täpsustatud tõlge]
6.
Artikkel 9 sätestab, et direktiiv ei mõjuta muu hulgas tööstusdisainiõigusi puudutavate sätete kohaldamist. Varem olid tööstusdisainiõigused mõnes liikmesriigis hõlmatud autoriõigusega, mõnes liikmesriigis olid kõnealused õigused kaitstud konkreetsete siseriiklike õigusnormidega ning mõnes puudus neil üldse õiguskaitse. (
4
)
Rahvusvahelised lepingud
7.
Autoriõiguse direktiivi artikli 4 lõige 1 on sarnane WIPO (
5
) autoriõiguse lepingu (edaspidi „WCT”) artikli 6 lõikele 1. (
6
) Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb ühenduse teisese õiguse sätteid niivõrd, kui see on võimalik, tõlgendada lähtudes ühenduse sõlmitud rahvusvahelistest lepingutest. (
7
)
8.
WCT jõustus 6. detsembril 2001. Kuigi ühendus on lepinguosaline, ei ole ta WCT-d veel ratifitseerinud. (
8
) Sellele vaatamata omab kõnealune leping tähtsust autoriõiguse direktiivi tõlgendamisel, kuna direktiivi preambuli 15. põhjendus sätestab, et käesoleva direktiivi „eesmärk on täita mitmeid uusi rahvusvahelisi kohustusi”, mis tulenevad WCT-st.
9.
WCT artikkel 6 pealkirjaga „Õigus teose levitamisele” on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Kirjandus- ja kunstiteoste autoritel on ainuõigus lubada üldsuse juurdepääsu oma teoste originaalidele ja koopiatele müügi või muu omandiõiguse ülemineku kaudu.
2.   Käesoleva lepingu sätted ei mõjuta lepinguosaliste vabadust määrata kindlaks võimalikke tingimusi, mille kohaselt lõikes 1 nimetatud õiguse ammendumist kohaldatakse pärast teose originaali või koopia esimest müüki või muud omandiõiguse üleminekut autori loal.”
Siseriiklikud õigusnormid
10.
Autoriõiguse direktiivi artikkel 4 jõustati Saksa õiguses Saksa Urheberrechtsgesetz’i (autoriõiguse seadus; edaspidi „UrhG”) artiklitega 15 ja 17. (
9
)
11.
Artikli 15 lõige 1 kehtestab, et autori ainuõiguste hulka kuulub levitamisõigus artikli 17 tähenduses.
12.
Artikli 17 lõikes 1 esitatud määratluse kohaselt on teose levitamisõigus „õigus pakkuda üldsusele originaalteost või selle koopiaid või lasta need ringlusse”.
Põhikohtuasja taust
13.
Alljärgnevad asjaolud on võetud eelotsusetaotlusest kui ei ole viidatud teisiti.
14.
Itaalias asutatud äriühing Cassina SpA (edaspidi „Cassina”) valmistab mööblit, sh Charles Edouard Jeanneret’ (edaspidi „Le Corbusier”) disainitud mööblit. Eelotsusetaotlus lähtub eeldusest, (
10
) et Saksa autoriõiguse kohaselt (
11
) on Cassinal ainuõigus valmistada ja müüa Le Corbusier’ disainmööblit viimati nimetatu ja asjaomase mööbli autoriõiguse valdaja vahel sõlmitud litsentsilepingu alusel, ning et see õigus vastab UrhG artiklis 17 sätestatud levitamisõigusele.
15.
Saksamaal asutatud usaldusühing Peek & Cloppenburg müüb poodides üle kogu Saksamaa rõivaid. Peek & Cloppenburgi Frankfurdi poes on klientide jaoks ette näinud puhkenurgad, mis on sisustatud Le Corbusier’ disainitud tugitoolide, diivanite ja laudade süsteemiga. Lisaks oli äriühingu Düsseldorfi poe vaateaknale dekoratsiooniks paigutatud tugitool.
16.
Peek & Cloppenburg omandas nimetatud mööbliesemed neid valmistanud Itaalia ettevõtjalt Dimensione. Cassina sõnul pidi veel hiljuti teose kunstiline väärtus olema eristatav selle kaubanduslikust olemusest selleks, et teos oleks Itaalia autoriõigusega kaitstud. Järelikult ei olnud tööstusdisainilahendused, nagu Le Corbusier’ disainmööbel, autoriõigusega kaitstud. Direktiivi 98/71 disainilahenduste õiguskaitse kohta (
12
) jõustamiseks muudeti aastal 2001 kõnealust seadust nii, et see hõlmaks ka kunstilise ja loometegevuse tulemuseks olevad tööstusdisainilahendused. Üleminekusäte välistas järgneva kümne aasta jooksul võimaluse tugineda nimetatud uuele õigusele kaitseks isiku vastu, kes oli enne muudatuse tegemist õiguspäraselt valmistanud nimetatud õigusega hõlmatud teose ja seda levitanud. (
13
)
17.
Cassina esitas Landgerichti (piirkondlik kohus) hagi äriühingu Peek & Cloppenburg vastu, nõudes kahju hüvitamist, kohtumääruse tegemist ja teavet mööbliesemete soetusallika kohta. Landgericht tegi otsuse Cassina kasuks. Äriühingu Peek & Cloppenburg apellatsioon õigusküsimuses on praegu läbivaatamisel Bundesgerichtshofis.
18.
Viimati nimetatud kohus märgib (lähtuvalt sellest, kuidas tema asjaoludest aru saab), et otsus kõnealuses vaidluses sõltub sellest, kas Peek & Cloppenburg rikkus Cassina levitamisõigust, kui ta kasutas Saksamaal asjaomast mööblit üldsuse juurdepääsuga poodides ja vaateakendel. UrhG artikli 17 lõiget 1 tuleb tõlgendada kooskõlas autoriõiguse direktiiviga. Seega seisneb küsimus selles, kas niisuguse tegevuse puhul on tegemist „levitamis[ega] üldsusele müümise teel või muul viisil” direktiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses. Juhul kui vastus sellele küsimusele on jaatav, siis tõusetub küsimus, kas EÜ artiklid 28 ja 30 piiravad levitamisõiguse teostamist, kui see muul juhul võib tingida liikmesriikide turgude üksteisest eraldatuse. Liikmesriikide turud võivad olla eraldatud olukorras, kus Saksamaal autoriõigusega kaitstud kunstilise ja loometegevuse tulemusel saadud kasutamiseks mõeldud esemeid võib Itaalias õiguspäraselt valmistada.
Menetlus Euroopa Kohtus
19.
Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
a)
Kas tegemist on [autoriõiguse direktiivi] artikli 4 lõike 1 tähenduses levitamisega üldsusele muul viisil, kui kolmandatel isikutel lubatakse kasutada autoriõigusega kaitstud teoste reproduktsioone, ilma et kasutusõiguse loovutamisega oleks seotud reproduktsiooni tegeliku käsutusõiguse üleandmine?
b)
Kas [autoriõiguse] direktiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses levitamine esineb ka siis, kui autoriõigusega kaitstud teoste reproduktsioone näidatakse avalikult, ilma et kolmandatel isikutel oleks võimalus reproduktsioone kasutada?
2.
Jaatava vastuse korral:
kas kaupade vaba liikumise kaitsmine võib takistada eespool nimetatud juhtumitel levitamisõiguse teostamist, kui esitletud reproduktsioonidel puudub autoriõiguslik kaitse liikmesriigis, kus need on valmistatud ning turule viidud?”
20.
Kirjalikud märkused esitasid Cassina, Peek & Cloppenburg, Poola valitsus ja komisjon, kes olid kõik, v.a Poola valitsus, kohtuistungil esindatud.
Õiguslik hinnang
Esimese küsimuse punkt a
21.
Esimese küsimuse esimese osaga küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas tegemist on autoriõiguse direktiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses levitamisega üldsusele, kui kolmandatel isikutel võimaldatakse ajutiselt kasutada autoriõigusega kaitstud mööbliesemeid, (
14
) ilma et neil isikutel oleks nimetatud mööbliesemete käsutusõigus.
22.
See küsimus viitab mööblile, mida kasutab üldsus kaubamajade puhkenurkades, kuid mis ei ole mõeldud müügiks.
23.
Cassina ja Poola valitsus leiavad, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt. Peek & Cloppenburg ja komisjon on vastupidisel seisukohal.
24.
Erinevalt teistest väidavad Cassina ja Poola valitsus järgmist.
25.
Esiteks on artikli 4 lõike 1 („mis tahes viisil levitamist müümise teel või muul viisil” (
15
)) sõnastus üldine. Liiatigi tingivad laia tõlgenduse direktiivi eesmärgid. Direktiivi preambuli põhjendustest ilmneb, et selle eesmärk on anda õiguste valdajatele lai õiguslik kaitse (
16
) ning tagada neile õiglane hüvitis (
17
) ja õiguskindlus. (
18
)
26.
Teiseks oleks niisugune tõlgendus kooskõlas levitamisõiguse laia määratlusega, mida on kasutatud enne autoriõiguse direktiivi teistes autoriõigust puudutavates õiguslikes instrumentides nagu direktiivides rentimis- ja laenutamisõiguse, (
19
) arvutiprogrammide õiguskaitse (
20
) ning andmebaaside õiguskaitse kohta. (
21
)
27.
Kolmandaks on Euroopa Kohus andnud mõistele „levitamine” laia tõlgenduse seoses mitme kohtuasjaga. (
22
)
28.
Lõpuks, kitsas määratlus oleks vastuolus nõukogu määrusega nr 1383/2003, (
23
) mis puudutab tolli ülesandeid seoses võltsitud kaubaga. Kuigi kõnealust määrust kohaldatakse väljastpoolt EL-i pärit kaupadele, kahjustaks määruse õiguslikku toimet see, kui mõiste „levitamine” kitsa tõlgenduse tõttu ei saaks kolmandatest riikidest pärit piraatkaupa (määratletud kui õiguste valdaja loata tehtud koopiad) lasta vabasse ringlusse või reeksportida, samas kui teistest liikmesriikidest pärit piraatkaupa saaks importida karistamatult.
29.
Need argumendid mind ei veena.
30.
Nagu Euroopa Kohus kohtuotsuses SGAE märkis, tuleb ühenduse õigusakte niivõrd, kuivõrd see on võimalik, tõlgendada lähtudes rahvusvahelisest õigusest, ja seda eriti siis, kui õigusakti eesmärgiks on jõustada ühenduse sõlmitud rahvusvaheline leping. (
24
) 15. põhjendusest ilmneb, et autoriõiguse direktiivi eesmärk on täita mitmeid uusi rahvusvahelisi kohustusi, mis tulenevad WCT-t. Selle lepingu artikli 6 lõige 1 viitab levitamisõigusele kui õigusele lubada üldsusel kasutada kaitstud teoste originaale ja koopiaid „müügi või muu omandiõiguse ülemineku kaudu”. Ma nõustun äriühinguga Peek & Cloppenburg ja komisjoniga, et see sõnastus on ühetähenduslik ega sisalda ilmselgelt ajutise kasutamise lubamist.
31.
Komisjoni sõnul tuleneb selline tõlgendus autoriõiguse direktiivi ülesehitusest ning iseäranis artiklist 4 kui tervikust. Sisuliselt määratleb artikli 4 lõige 2 levitamisõiguse lõppemise ning seob selle „esmamüügi või muul viisil omandiõiguse üleminekuga”. Võib eeldada, et õiguste lõppemise ulatus tuleb määratleda lähtuvalt tegevustest, mis on olemuselt levitamisele sarnased. Sellele käsitlusele viitab veelgi selgemalt direktiivi preambuli 28. põhjenduse sõnastus.
32.
Ma ei ole veendunud, et teistest Cassina nimetatud direktiividest võiks kasu olla. On tõsi, et direktiiv arvutiprogrammide õiguskaitse kohta ja direktiiv andmebaaside õiguskaitse kohta viitavad mõlemad õiguste valdaja ainuõiguse määratlemisel vastavalt „igasugusele avalikule esitamisele” ja „levitamisele üldsusele mis tahes vormis”. (
25
) Kuid kuna ei ole antud ei „avaliku esitamise” ega „levitamise üldsusele” määratlust, siis tundub mulle, et tegemist ei ole veenva argumendiga. Samuti on ka direktiivis rentimis- ja laenutamisõiguse kohta viidatud lihtsalt „ainuõigus[ele] muuta nimetatud objektid, sealhulgas nende koopiad üldsusele kättesaadavaks kas müügi teel või muul moel”. (
26
) Kuid ka sellest pole abi.
33.
Autoriõiguse direktiivi eesmärk on loomulikult tagada intellektuaalomandi kõrgetasemeline kaitse. (
27
) Minu arvates on ülelihtsustatud see, kui arvata, et mõiste „levitamine üldsusele” ulatuse igasugust kahemõttelisust tuleks automaatselt tõlgendada õiguste valdaja kasuks. Seda enam kehtib see käesoleva asjaga sarnastel juhtudel, mille puhul niisugune tõlgendus oleks vastuolus WCT-s, mis on vajalik autoriõiguse direktiivi tõlgendamise seisukohalt (nagu ma märkisin), sõnaselgelt väljendatud mõistetega ning kaupade vaba liikumisega. Tuleb meeles pidada, et direktiivi eesmärk on samuti nelja siseturu vabaduse rakendamine. (
28
)
34.
Olgugi et siseriiklik kohus esitas konkreetse küsimuse kaupade vaba liikumise eeskirjade kohta, on selle küsimuse eelduseks jaatav vastus esimestele küsimustele. Siiski leian ma, et need eeskirjad võivad puutuda asjasse analüüsi varases staadiumis, nimelt siis, kui tuleb otsustada, kas esimestele küsimustele saab jaatavalt vastata. Nagu toob esile komisjon, puutuvad EÜ artiklid 28 ja 30 asjasse autoriõiguse direktiivi artikli 4 lõikele 1 õige tõlgenduse andmisel käesoleva asjaga sarnastel juhtudel, mis puudutavad sellise teose reprodutseerimist, mis ühes liikmesriigis on autoriõigusega kaitstud ja teises mitte ning mille puhul autori õigus keelata sellise reproduktsiooni kasutamist võib mõjutada ühendusesisest kaubandust. Antud kontekstis ma märgiksin, et enne direktiivi 98/71 (
29
) ei olnud tööstusdisainilahenduste õiguskaitse ühtlustatud (
30
) ning et käesolev eelotsusetaotlus on esitatud eeldusel, et asjaomased mööbliesemed ei olnud kaitstud ei autoriõigusega ega ka tööstusdisainilahendustena ajal, mil Peek & Cloppenburg need soetas.
35.
Kui tõlgendada direktiivi artikli 4 lõiget 1 nii, et mõiste „levitamine üldsusele” hõlmab kaitstud objektide ajutise kasutamise võimaldamist, kusjuures õiguste valdaja saab selle ära keelata, siis on tegemist kaupade vaba liikumise piiramisega. EÜ artikkel 30 näeb ette, et selline piirang on õigustatud muu hulgas tööstus- ja kaubandusomandi kaitsmiseks. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on erandi tegemine nendel alustel lubatud üksnes ulatuses, milles see on õigustatud asjaoluga, et erandi tegemisega kaitstakse õigusi, mis moodustavad selle omandi eriomase sisu. (
31
)
36.
Seega on direktiivi artikli 4 lõike 1 lai tõlgendus, mida pooldavad Cassina ja Poola valitsus, kooskõlas EÜ artikliga 30 üksnes juhul, kui artikli 4 lõikes 1 ettenähtud levitamisõiguse teostamine kaitseb autoriõiguse eriomast sisu vastavalt sellele tõlgendusele. Komisjoni väite kohaselt keskendus Euroopa Kohus autoriõiguste kaitse kaalutlustel tehtud kaupade vaba liikumise erandite õiguspärasuse hindamisel küsimusele, kas väidetav õigusvastane tegu on olemuselt kaubanduslik, mille tulemusel saadakse tulu, mis jääb õiguste valdajal saamata. Käesoleva asjaga sarnastel juhtudel on väidetav õigusvastane tegu ilmselgelt väga erineva olemusega. Minu jaoks ei ole üldse selge, et autoriõiguse eriomase sisu moodustavad õigused oleksid kaitstud juhul, kui antud olukorras lubada õiguste valdajal keelata isikul, kes on õiguspäraselt ostnud autoriõigusega kaitstud tooted teisest liikmesriigist, nende toodete ajutist avalikku kasutamist võimaldamast.
37.
Samuti ei nõustu ma Cassina palju üldisema väitega, et kuna Euroopa Kohus on paljudes autoriõigust puudutavates kohtuasjades tõlgendanud laialt levitamisõiguse määratlust, tuleb nimetatud määratlust tõlgendada samamoodi ka direktiivi artikli 4 lõike 1 kontekstis. Kolmest kohtuasjast, millele Cassina oma väidete toetuseks tugines, (
32
) käsitlesid kohtuasjad Warner Brothers ja Metronome Musik selliste siseriiklike ja ühenduse õigusnormide (
33
) vastavust EÜ artiklile 30, mis andsid muusika- ja kinematograafilise teose (muu hulgas) autorile ja tootjale nimetatud teoste salvestuste rentimise ainuõiguse. Konkreetselt seisnes küsimus sisuliselt selles, kas nimetatud õigus on vastuolus üldise põhimõttega, et õiguste valdaja levitamisõigus lõpeb esmamüügiga. Euroopa Kohus leidis, et see vastuolu puudub, kui võtta arvesse asjaomaste turgude konkreetset eripära. Ma ei näe, kuidas saaks Euroopa Kohtu analüüs nimetatud kohtuasjas olla kasulik mõiste „levitamine üldsusele” määratlemisel täiesti teistsuguses olukorras. Kohtuasi Foreningen af danske Videogramdistributører käsitles küsimust, kas rentimise ainuõigus lõpeb kogu ühenduses, kui valdaja annab salvestuse rendile ühes liikmesriigis. Euroopa Kohus leidis, et rentimise ainuõigus ei lõpe kogu ühenduses, kui võtta arvesse rentimise ainuõiguse eripära. Samuti ma ei näe, kuidas see järeldus võiks Euroopa Kohtule abiks olla käesolevas asjas.
38.
Cassina väidab, et juhul kui Euroopa Kohus tõlgendaks autoriõiguse direktiivi artikli 4 lõikes 1 ettenähtud levitamisõigust kitsamalt kui nimetatud kohtuasjades teemaks olnud levitamisõigust, mis puudutas immateriaalset intellektuaalomandit nagu muusika, siis selle tulemusel saaksid immateriaalsed teosed võrreldes materiaalsetega alusetult suurema kaitse. Ma arvan, et isegi juhul kui see nii oleks, ei ole tegemist veenva argumendiga artikli 4 lõike 1 laia tõlgenduse kasuks. Immateriaalseid teoseid levitatakse nende olemuse tõttu materiaalsetest teostest erinevalt. Nimelt sel põhjendusel andis esmalt Euroopa Kohus oma praktikas ning hiljem ühenduse õiguslooja direktiivis rentimis- ja laenutamisõiguse kohta immateriaalsetele teostele laiema autoriõiguste kaitse.
39.
Lõpuks on mul raske aru saada Cassina väitest, milles ta tugineb määrusele nr 1383/2003. (
34
) Nagu Cassinagi möönab, kohaldatakse nimetatud määrust üksnes kolmandatest riikidest ühenduse tolliterritooriumile imporditud kaupade suhtes. Liiatigi lähtub antud kohtuasi eeldusest, et asjaomased mööbliesemed ei olnud piraatkaubad, vaid et need valmistati ja soetati õiguspäraselt Itaalias.
40.
Eeltoodud põhjendustel järeldan ma, et esimese küsimuse punktile a tuleb vastata, et tegemist ei ole autoriõiguse direktiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses levitamisega üldsusele, kui kolmandatel isikutel võimaldatakse ajutiselt kasutada autoriõigusega kaitstud mööbliesemeid, ilma et neil isikutel oleks nimetatud mööbliesemete käsutusõigus.
Esimese küsimuse punkt b
41.
Esimese küsimuse teise osaga küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas tegemist on levitamisega üldsusele autoriõiguse direktiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses siis, kui autoriõigusega kaitstud mööbliesemeid (
35
) näidatakse avalikult poe vaateaknal, ilma et üldsusel oleks võimalus neid kasutada või soetada.
42.
Leian, et vastus sellele küsimusele tuleneb ennekõike minu esitatud vastusest esimese küsimuse esimesele osale eespool toodud põhjendustel.
43.
Seega leian ma, et tegemist ei ole levitamisega üldsusele autoriõiguse direktiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses siis, kui autoriõigusega kaitstud mööbliesemeid näidatakse avalikult poe vaateaknal, ilma et üldsusel oleks võimalus neid kasutada või soetada.
Teine küsimus
44.
Siseriikliku kohtu teine põhiküsimus on esitatud üksnes tingimusel, et esimestele küsimustele on vastatud jaatavalt, nimelt nii, et tegemist on autoriõiguse direktiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses levitamisega üldsusele, kui kolmandatel isikutel võimaldatakse ajutiselt kasutada autoriõigusega kaitstud mööbliesemeid, ilma et neil oleks nimetatud mööbliesemete käsutusõigus, ning kui neid näidatakse avalikult poe vaateaknal, ilma et üldsusel oleks võimalus neid kasutada või soetada. Sellisel juhul küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas kaupade vaba liikumise kaitsmine takistab levitamise keelamise õiguse teostamist, kui esitletud reproduktsioonidel puudub autoriõiguslik kaitse liikmesriigis, kus need on valmistatud ning turule viidud.
45.
Ma leian, et kummalegi siseriikliku kohtu esitatud esimese küsimuse osale ei saa vastata jaatavalt; seega ei tee ma ettepanekut teise küsimuse vastuse osas. Siiski soovin selle kohta midagi öelda.
46.
Eelotsusetaotlusest ilmneb, et siseriiklik kohus leiab, et juhtudel, mis on sarnased käesoleva asjaga, mis puudutab Saksamaal autoriõigusega kaitstud teoseid, kuigi need on õiguste valdaja nõusolekuta valmistatud õiguspäraselt Itaalias, võib sellise õiguse teostamine Saksamaal, mis seisneb direktiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses üldsusele levitamise keelamises, viia liikmesriikide turgude eraldatuseni. Kui see nii on, siis ei saa EÜ artikli 30 alusel õigustada selle, esmapilgul EÜ artikliga 28 vastuolus oleva õiguse teostamist.
47.
Cassina ja Poola valitsus leiavad, et teisele küsimusele tuleb vastata eitavalt. Peek & Cloppenburg ja komisjon on vastupidisel seisukohal.
48.
Cassina väidab, et õigus keelata Saksamaal sellise mööbli kasutamine, mis soetati õiguspäraselt Itaalias, ei takista liikmesriikidevahelist kaubandust. Isegi kui see nii oleks, siis on see õigustatud EÜ artikli 30 alusel. Eeldatavasti ei õigusta nimetatud säte meetmeid, mis viivad liikmesriikide turgude kunstliku eraldatuseni. Intellektuaal- ja tööstusomandi õiguse valdaja ei saa järelikult tugineda sellele õigusele eesmärgiga takistada niisuguste kaupade importi, mis on sama õiguste valdaja poolt või tema nõusolekul õiguspäraselt teises liikmesriigis turule viidud. Cassina märgib, et see ei puuduta käesolevat asja, kuna ta ei ole andnud nõusolekut mööbli turule viimiseks Itaalias.
49.
Poola valitsus väidab, et autoriõiguse kaitse ulatust ei ole ühenduse tasandil ühtlustatud. Ühtlustamise puudumisel reguleerib kaitse ulatust siseriiklik õigus.
50.
Tundub, et kummastki väitest ei ole erilist kasu. Eelotsusetaotlus lähtub üldiselt ja teine küsimus konkreetselt eeldusest, et mööbliesemed on Itaalias valmistatud õiguspäraselt. Seega kalduvad Cassina väited teemast kõrvale. Poola valitsuse väide on minu arvates eksitav, sest juhul kui siseriiklik õigus reguleerib kaitse ulatust, siis peab see õigus olema kooskõlas EÜ artiklitega 28 ja 30.
51.
Komisjon leiab, et ei ole mõeldav tõlgendada artikli 4 lõikes 1 määratletud levitamisõigust nii, et kaupade vaba liikumise põhimõte keelab kõnealuse õiguse teostamise. Seega leiab ta, et teine küsimus seisneb selles, kas EÜ artiklid 28 ja 30 välistavad niisuguse siseriikliku õiguse sätte tõlgenduse, et tegevuste puhul, nagu käesolevas asjas, on tegemist autoriõigusega kaitstud levitamisega.
52.
Mulle tundub ka see argument ekslikuna. Teise küsimuse puhul on sõnaselgelt lähtutud sellest, et kõnealuste tegevuste puhul on tegemist levitamisega artikli 4 lõike 1 tähenduses. Juhul kui see nii on, siis tulenevalt vajadusest (arvestades asjaoluga, et artikkel 4 on kohustuslik) on seda sätet rakendaval siseriiklikul õigusaktil sama õiguslik toime. Ma ei mõista, millist vahet soovib komisjon teha.
53.
Lähtuvalt eeltoodud analüüsist ma leian, et nii direktiivi artikli 4 lõige 1 kui ka seda rakendav siseriiklik õigus saavad olla kas mõlemad kehtivad või kehtetud: juhul kui üks neist on vastuolus asutamislepingus sätestatud kaupade vaba liikumise eeskirjadega, siis on seda ka teine. Seoses esimese eelotsuse küsimuse esimese osaga ma juba selgitasin, miks tuleb vastavalt EÜ artiklitele 28 ja 30 tõlgendada kitsalt artikli 4 lõikes 1 sätestatud mõistet „levitamine üldsusele”. (
36
)
54.
Seega kinnitab teise eelotsuse küsimuse analüüs minu arvates seda, et minu esitatud esimese küsimuse vastus on õige. Minu varasemast esimese küsimuse analüüsist võib välja lugeda, et üldiselt ma nõustun äriühingu Peek & Cloppenburg väitega, (
37
) et artikli 4 lõikes 1 sätestatud mõiste „levitamine üldsusele” liiga lai tõlgendus ei ole kooskõlas EÜ artiklis 28 sätestatud kaupade vaba liikumise põhimõttega ning see ei oleks artikli 30 alusel põhjendatud. EÜ artikli 30 alusel võib teha erandi vaid juhul, kui asjaomase levitamisõiguse teostamine kaitseb autoriõiguse eriomast sisu. Käesolevas asjas ei ole see tingimus täidetud, sest asjaomaste tegevuste puhul ei ole tegemist müügiga, edasimüügiga või nendele sarnaste tegevustega, vaid lihtsalt (kõigest) ajutise kasutamisega otstarbel, milleks see mööbel on disainitud.
55.
Lõpetuseks kordan, et asjaolu, et mööbel viidi esmakordselt ühenduses turule õiguste valdaja nõusolekuta ei puutu antud juhul asjasse. Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ja kehtivale ühenduse õigusele kehtestavad liikmesriigid ühenduse siseriiklikke õigusnorme ühtlustavate sätete puudumisel niisugused tingimused ja üksikasjalikud eeskirjad kirjandus- ja kunstiomandi kaitse kohta, mis järgivad kehtivaid rahvusvahelisi konventsioone. (
38
) Nagu ma märkisin, ei olnud enne direktiivi 98/71 (
39
) jõustumist tööstusdisainilahenduste õiguskaitse ühtlustatud; samuti ei näinud seda ette Berni konventsioon. (
40
) Tõsiasi, et asja asjaolude toimumise ajal oli tööstusdisainilahenduse õiguskaitse Saksamaal ja Itaalias erinev, on kõigest selle olukorra tagajärg.
Ettepanek
56.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Bundesgerichtshofi esitatud eelotsuse küsimusele järgmiselt:
tegemist ei ole levitamisega üldsusele müümise teel või muul viisil Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 4 lõike 1 tähenduses, kui kolmandatel isikutel võimaldatakse ajutiselt kasutada autoriõigusega kaitstud mööbliesemeid, ilma et neil oleks nimetatud mööbliesemete käsutusõigus või kui autoriõigusega kaitstud mööbliesemeid näidatakse avalikult poe vaateaknal, ilma et üldsusel oleks võimalus neid kasutada või soetada.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	EÜT 2001 L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230.
(
3
)	EÜ õiguse kohaselt on autoriõigus (droit d’auteur) autorite, heliloojate, kunstnike jne ainuõigus, samas kui sellega kaasnevad õigused (droits voisins) hõlmavad esitajate (muusikud, näitlejad jne) ning ettevõtjate (kirjastajad, filmitootjad jne) sarnaseid õigusi.
(
4
)	Rahvusvahelisel tasandil võimaldas 9. septembri 1886. aasta Berni kirjandus- ja kunstiteoste kaitse konventsioon lepinguosalistel „määrata kindlaks oma seaduste kohaldamise ulatuse kujutava kunsti teostele ja tööstusnäidistele ning mudelitele, aga samuti tingimused, mille kohaselt neid teoseid, näidiseid ja mudeleid kaitstakse” (artikli 2 lõige 7). Ühenduse tasandil ühtlustati disainilahenduste õigused osaliselt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1998. aasta direktiiviga 98/71/EÜ disainilahenduste õiguskaitse kohta (EÜT 1998 L 289, lk 28; ELT eriväljaanne 13/21, lk 120).
(
5
)	Ülemaailmne Intellektuaalomandi Organisatsioon (World Intellectual Property Organisation).
(
6
)	Vastu võetud Genfis 20. detsembril 1996.
(
7
)	10. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-61/94: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1996, lk I-3989, punkt 52).
(
8
)	Nagu selgub, ratifitseerib ühendus WCT alles siis, kui kõik liikmesriigid on pärast autoriõiguse direktiivi jõustamist ratifitseerinud WCT. Ühendus ja tolleaegsed liikmesriigid väljendasid Genfis 2.–20. detsembrini 1996 toimunud teatavaid autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste aspekte käsitleva diplomaatilise konverentsi lõpus oma soovi, et nad deponeerivad ratifitseerimise instrumendid üheaegselt. Vt Ficsor, M., The Law of Copyright and the Internet, 2002, lk 68, punkt 2.41.
(
9
)	9. septembri 1965. aasta seadus (BGBl. I, lk 1273) viimati 10. novembri 2006. aasta seadusega muudetud redaktsioonis (BGBl. I, lk 2587).
(
10
)	Lõplikult teeb selle kindlaks siseriiklik kohus.
(
11
)	Cassina väidab, et vastavalt Saksa väljakujunenud kohtupraktikale on Le Corbusier’ disainmööbel autoriõigusega kaitstud, kusjuures Peek & Cloppenburg seda asjaolu ei vaidlusta.
(
12
)	Viidatud 4. joonealuses märkuses.
(
13
)	Tuleb märkida, et Cassina vaidlustab Itaalia õigusnormide vastavuse ühenduse õigusele (ning isegi Itaalia põhiseadusele). Siiski lähtus eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimuste puhul asjaolust, et mööbliesemed, mida käesolev asi puudutab, olid õiguspäraselt valmistatud ja soetatud Itaalias ning Cassina kokkuvõte Itaalia õiguse kohta selgitab, kuidas see toimus.
(
14
)	Minu arvates on soovitav vastata käesolevas asjas esitatud eelotsuse küsimustele lähtuvalt nende eriomasest kontekstist. Kui vastata üldiselt, siis võib juhtuda, et vastused võivad kallutada selliste vaidluste lahendeid, mille on tinginud teistsugused olukorrad, kus asjasse puutuvad tegurid, mille üle antud asjas Euroopa Kohtus ei vaielda. Sel kaalutlusel sõnastasin ma eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused kitsamalt ümber.
(
15
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
16
)	Vt 9. ja 11. põhjendus.
(
17
)	Vt 10. ja 11. põhjendus.
(
18
)	21. ja 23. põhjendus.
(
19
)	Nõukogu 19. novembri 1992. aasta direktiiv 92/100/EMÜ rentimis- ja laenutamisõiguse ja teatavate autoriõigusega kaasnevate õiguste kohta intellektuaalomandi vallas (EÜT 1992 L 346, lk 61; ELT eriväljaanne 17/01, lk 120).
(
20
)	Nõukogu 14. mai 1991. aasta direktiiv 91/250/EMÜ arvutiprogrammide õiguskaitse kohta (EÜT 1991 L 122, lk 42; ELT eriväljaanne 17/01, lk 114).
(
21
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 1996. aasta direktiiv 96/9/EÜ andmebaaside õiguskaitse kohta (EÜT 1996 L 77, lk 20; ELT eriväljaanne 13/15, lk 459).
(
22
)	17. mai 1988. aasta otsus kohtuasjas 158/86: Warner Brothers (EKL 1988, lk 2605); 28. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-200/96: Metronome Musik (EKL 1998, lk I-1953) ja 22. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-61/97: Foreningen af danske Videogramdistributører (EKL 1998, lk I-5171).
(
23
)	Nõukogu 22. juuli 2003. aasta määrus (EÜ) nr 1383/2003 teatavate intellektuaalomandi õiguste rikkumises kahtlustatavate kaupade suhtes võetava tollimeetme ja kõnealuseid õigusi rikkuvaks tunnistatud kaupade suhtes võetavate meetmete kohta (EÜT 2003 L 196, lk 7; ELT eriväljaanne 02/13, lk 469).
(
24
)	7. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-306/05 (EKL 2006, lk I-11519, punkt 35 ja selles osundatud kohtupraktika). Vt samuti 7. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas komisjon vs. Saksamaa, punkt 52.
(
25
)	Vastavalt artikli 4 lõige c ja artikli 5 lõige c.
(
26
)	Artikli 9 lõige 1.
(
27
)	Vt 4., 9. ja 11. põhjendus.
(
28
)	Vt 3. põhjendus.
(
29
)	Viidatud 4. joonealuses märkuses.
(
30
)	Vt eespool punkt 6 ja 4. joonealune märkus.
(
31
)	Vt nt 22. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Foreningen af danske Videogramdistributører, punkt 13.
(
32
)	Vt 22. joonealune märkus.
(
33
)	19. joonealuses märkuses viidatud direktiiv rentimis- ja laenutamisõiguse kohta.
(
34
)	Viidatud 23. joonealuses märkuses.
(
35
)	Vt 14. joonealune märkus.
(
36
)	Vt eespool punktid 35 ja 36.
(
37
)	Teise võimalusena, arvestades tema ettepanekut vastuseks esimesele küsimusele.
(
38
)	20. oktobri 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-92/92 ja C-326/92: Phil Collins (EKL 1993, lk I-5145, punkt 19).
(
39
)	Viidatud 12. joonealuses märkuses.
(
40
)	Vt 30. joonealune märkus 4.