62022CJ0115_RES
Kohtuasi C‑115/22
SO
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Unabhängige Schiedskommission Wien)
Euroopa Kohtu (suurkoda) 7. mai 2024. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Vastuvõetavus – ELTL artikkel 267 – Mõiste „kohus“ – Spordi valdkonnas dopinguvastase võitluse küsimustes pädev riiklik vahekomisjon – Kriteeriumid – Eelotsusetaotluse esitanud organi sõltumatus – Tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte – Eelotsusetaotluse vastuvõetamatus
Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtusse pöördumine – Liikmesriigi kohus ELTL artikli 267 tähenduses – Mõiste – Unabhängige Schiedskommission Wien (Viini sõltumatu vahekomisjon, Austria) – Väljaarvamine
(ELTL artikkel 267)
(vt punktid 34–38, 48–50, 52–54, 56 ja 57 ning resolutsioon)
Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtusse pöördumine – Liikmesriigi kohus ELTL artikli 267 tähenduses – Mõiste – Sõltumatuse kriteerium – Asjaomase riikliku organi liikmete staatus – Ametist tagandamatuse nõue – Ulatus
(ELTL artikkel 267)
(vt punktid 41–44)
Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtusse pöördumine – Liikmesriigi kohus ELTL artikli 267 tähenduses – Mõiste – Sõltumatuse kriteerium – Erapooletus – Mõiste
(ELTL artikkel 267)
(vt punktid 45–47)
Liidu õigus – Esimus – Vastuolus olev riigisisene õigus – Spordi valdkonnas dopinguvastase võitluse küsimustes pädev riiklik vahekomisjon – Kohustus jätta kohaldamata riigisisesed õigusnormid, mis on vastuolus vahetu õigusmõjuga liidu õigusnormidega
(vt punkt 55)
Kokkuvõte
Euroopa Kohtu suurkoda jättis vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata Unabhängige Schiedskommission Wieni (Viini sõltumatu vahekomisjon, Austria, edaspidi „USK“) esitatud eelotsusetaotluse põhjusel, et see organ ei vasta sõltumatuse kriteeriumile, mis on vajalik ELTL artikli 267 tähenduses „kohtuks“ kvalifitseerimiseks.
Põhikohtuasja taotluse esitaja oli aastatel 1998–2015 võistlussportlane. Nationale Anti-Doping Agentur Austria GmbH (NADA), sõltumatu dopinguvastase võitluse agentuur, esitas 2021. aastal Österreichische Anti-Doping Rechtskommissionile (Austria dopinguvastane õiguskomisjon, edaspidi „ÖADR“) taotluse esitaja juhtumi läbivaatamise taotluse, kuna ta leidis, et taotluse esitaja on rikkunud dopinguvastast määrustikku (
1
).
ÖADR tunnistas 31. mai 2021. aasta otsusega taotluse esitaja selles rikkumises süüdi. ÖADR tunnistas kehtetuks kõik tulemused, mis taotluse esitaja saavutas asjasse puutuval ajavahemikul, ning võttis ära kõik tema stardi- ja/või auhinnarahad. ÖADR kehtestas taotluse esitajale ka nelja aasta jooksul mis tahes spordivõistlustel osalemise keelu. Taotluse esitaja esitas menetluses taotluse, et seda otsust ei tehtaks üldsusele teatavaks, eelkõige et ei avalikustataks ega avaldataks tema nime ja muid individuaalseid tunnuseid. ÖADR jättis selle taotluse rahuldamata.
Taotluse esitaja esitas läbivaatamise taotluse käesolevas asjas eelotsusetaotluse esitanud organile, USK-le, paludes muuta seda otsust selliselt, et üldsust ei teavitataks tema toime pandud dopingurikkumistest ja talle määratud karistustest tema täisnime avaldamisega vabalt ligipääsetaval veebilehel. USK jättis 21. detsembri 2021. aasta otsusega need karistused muutmata. USK otsustas siiski teha eraldi otsuse taotluse kohta jätta avaldamata taotluse esitaja toime pandud dopingurikkumised ja nendest tulenevad karistused, jättes selle kohta otsuse tegemise edaspidiseks.
Kuna USK-l oli kahtlusi küsimuses, kas see avaldamine on isikuandmete kaitse üldmäärusega (
2
) kooskõlas, esitas ta Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt kontrollis Euroopa Kohus oma viimase aja praktikat (
3
) arvestades, kas eelotsusetaotluse esitanud organi saab kvalifitseerida „kohtuks“ ELTL artikli 267 tähenduses.
Alustuseks tuletas Euroopa Kohus meelde oma väljakujunenud kohtupraktikat selles valdkonnas, mille kohaselt võtab ta hinnates, kas eelotsusetaotluse esitanud organ on „kohus“ ELTL artikli 267 tähenduses – küsimus, mis kuulub üksnes liidu õiguse valdkonda –, arvesse selliste asjaolude kogumit nagu muu hulgas asjaomase organi asutamine seaduse alusel, alalisus, otsuste siduvus, menetluse võistlevus, õigusnormide kohaldamine asjaomase organi poolt ning tema sõltumatus. Lisaks sellele võivad liikmesriigi kohtud pöörduda Euroopa Kohtu poole vaid juhul, kui tegemist on pooleli oleva vaidlusega ja nad peavad vastava menetluse raames tegema kohtuotsuse jõudu omava lahendi. Seega tuleb see, kas organil on õigus esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotlus, määrata kindlaks nii struktuuriliste kui ka funktsionaalsete kriteeriumide järgi.
Mis puudutab struktuurilisi kriteeriume, siis märkis Euroopa Kohus, et talle esitatud toimikus sisalduvatest andmetest ja eelkõige 2021. aasta dopinguvastase föderaalseaduse (
4
) sätetest nähtub, et USK vastab kriteeriumidele, mis puudutavad tema asutamist seaduse alusel, alalisust, otsuste siduvust ning tema menetluse võistlevust. Seevastu tekib küsimus, kas USK vastab sõltumatuse kriteeriumile.
Selle kriteeriumiga seoses rõhutas Euroopa Kohus, et liikmesriikide kohtute sõltumatus, mis on tõhusa kohtuliku kaitse seisukohast hädavajalik, on lahutamatult seotud õigusemõistmise ülesandega. Seega on see eriti oluline ELTL artiklis 267 ette nähtud eelotsusetaotluste mehhanismi raames toimuva õigusalase koostöö süsteemi nõuetekohase toimimise seisukohast, kuna Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt saab selle mehhanismi käivitada üksnes organ, kes muu hulgas vastab sellele sõltumatuse kriteeriumile. Nii tuletas Euroopa Kohus meelde, et mõistel „sõltumatus“ on kaks aspekti.
Esimene, väline aspekt eeldab, et asjaomane organ täidab oma ülesandeid täiesti iseseisvalt, olemata kellegagi hierarhilises või alluvussuhtes ja saamata kelleltki korraldusi või juhiseid, ning et ta on seega kaitstud väljastpoolt tuleva sekkumise või surve eest, mis võib kahjustada selle organi liikmete otsustusvabadust ja mõjutada nende otsuseid. Selles suhtes on asjaomase organi liikmete ametist tagandamise keeld kohtunike sõltumatusega lahutamatult seotud tagatis, kuna selle eesmärk on kaitsta isikuid, kelle ülesanne on õigust mõista.
Täpsemalt nõuab ametist tagandamise keelu põhimõte, mille ülimat tähtsust tuleb rõhutada, eelkõige seda, et kohtunikul oleks võimalik ametisse jääda kuni kohustuslikku pensioniikka jõudmiseni või kuni ametiaja lõpuni, kui tema ametiaeg on kindlaksmääratud kestusega. Ilma et see oleks absoluutne, võib sellest põhimõttest erandeid teha üksnes tingimusel, et see on põhjendatav õiguspäraste ja ülekaalukate põhjustega, järgides samas proportsionaalsuse põhimõtet. Nii on üldjuhul lubatud kohtunik ametist tagandada, kui ta ei ole võimeline oma ametikohustuste täitmist jätkama töövõimetuse või olulise rikkumise tõttu, kusjuures järgida tuleb vastavaid menetlusi. Kohtu liikmete ametist tagandamise keelu tagatis eeldab niisiis, et selle organi liikmete tagandamise juhud oleksid kindlaks määratud sõnaselgete erinormidega, mis pakuksid kindlamaid tagatisi kui haldus‑ ja tööõiguse üldnormides ette nähtud tagatised ebaseadusliku tagandamise korral.
Mõiste „sõltumatus“ teine, sisemine aspekt on seotud erapooletuse mõistega ning selle eesmärk on võrdse distantsi säilitamine menetlusosaliste ja nende vastavate huvide vahel menetluse eset arvestades. See aspekt eeldab, et tagatakse objektiivsus ja kohtuasja lahendi suhtes ei võeta arvesse muud huvi peale õigusnormide range kohaldamise. Mõiste „sõltumatus“ tähendab seega eelkõige seda, et asjaomane organ tegutseb selle otsuse, mille peale kaebus on esitatud, vastu võtnud asutuse suhtes kolmanda isikuna. Need sõltumatuse ja erapooletuse tagatised eeldavad selliste eeskätt organi koosseisu, liikmete ametisse nimetamist, ametiaega ning ka taandumise, taandamise ja ametist tagandamise aluseid käsitlevate normide olemasolu, mis võimaldavad kõrvaldada eraõiguslike isikute õiguspärased kahtlused selle suhtes, kas nimetatud organ on väljaspool väliste tegurite haardeulatust ja tema ees olevate huvide suhtes neutraalne.
Sellega seoses märkis Euroopa Kohus USK kohta, et tema ADBGd puudutavas vahekomisjoni kodukorras on ette nähtud, et USK liikmed on oma kohustuste täitmisel sõltumatud ja nende suhtes kohaldatakse erapooletuse põhimõtet. ADBG (
5
) kohaselt nimetab USK liikmed siiski ametisse föderaalne kunsti-, kultuuri-, avaliku teenistuse ja spordiminister nelja‑aastaseks ametiajaks, mida saab pikendada ja mille võib enne tähtaega lõpetada „mõjuvatel põhjustel“, ilma et seda mõistet oleks määratletud riigisiseses õiguses. Eelkõige ei ole USK liikmete ametist tagandamise keeld tagatud ühegi erinormiga. Peale selle teeb USK liikmete tagandamise otsuse ainult eespool nimetatud föderaalminister ehk täitevvõimu esindaja, ilma et enne oleks kehtestatud täpseid kriteeriume või tagatisi.
Euroopa Kohus järeldas sellest, et kohaldatavad riigisisesed õigusnormid ei taga, et USK liikmed on kaitstud välise – olgu siis otsese või kaudse – surve eest, mis võib seada kahtluse alla nende sõltumatuse, mistõttu see organ ei vasta sõltumatuse nõudele, mis on omane kohtule, vaadelduna selle välisest aspektist. USKd ei saa seega kvalifitseerida „kohtuks“ ELTL artikli 267 tähenduses.
Euroopa Kohus täpsustas, et see asjaolu ei vabasta teda siiski kohustusest tagada liidu õiguse kohaldamine oma otsuste vastuvõtmisel ja jätta vajaduse korral kohaldamata riigisisesed õigusnormid, mis näivad olevat vastuolus vahetu õigusmõjuga liidu õigusnormidega, kuna sellised kohustused lasuvad nimelt kõigil pädevatel riigisisestel asutustel, mitte ainult kohtutel.
Lisaks märkis Euroopa Kohus, et tema käsutuses olevast teabest nähtub, et põhikohtuasja taotluse esitaja esitas Österreichische Datenschutzbehördele (Austria andmekaitseasutus) isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 77 lõike 1 alusel kaebuse selle kaitse rikkumise kohta. See organ tegi rahuldamata jätmise otsuse, mille peale esitati kaebus Bundesverwaltungsgerichtile (Austria föderaalne halduskohus) isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 78 lõike 1 alusel (
6
). Selle kaebuse menetlemine peatati, kuni Euroopa Kohus vastab käesolevas kohtuasjas esitatud küsimustele.
(
1
)	International Association of Athletics Federations (Rahvusvaheline Kergejõustikuliit) võttis vastu võistlusmäärustiku 2014–2015 ja dopinguvastase määrustiku 2017. aastal.
(
2
)	Täpsemalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1, ja parandus ELT 2018, L 127, lk 3; edaspidi „isikuandmete kaitse üldmäärus“) artikli 5 lõike 1 punktidega a ja c, artikli 6 lõikega 3 ning artiklitega 9 ja 10.
(
3
)	Muu hulgas viitas Euroopa Kohus oma hinnangus 21. jaanuari 2020. aasta kohtuotsusele Banco de Santander (C‑274/14, EU:C:2020:17) ja 3. mai 2022. aasta kohtuotsusele CityRail (C‑453/20, EU:C:2022:341).
(
4
)	23. detsembril 2020 vastu võetud 2021. aasta dopinguvastane föderaalseadus (Anti-Doping-Bundesgesetz 2021) (BGBl. I, 152/2020, edaspidi „ADBG“).
(
5
)	ADBG § 8 lõike 3 alusel.
(
6
)	Vt selle kohta 7. detsembri 2023. aasta kohtuotsus SCHUFA Holding (täitmata jäänud võlakohustusest vabastamine) (C‑26/22 ja C‑64/22, EU:C:2023:958, punktid 52 ja 70).