62023CJ0610
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. liepos 3 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Prieglobsčio politika – Tarptautinė apsauga – Tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendra tvarka – Direktyva 2013/32/ES – 46 straipsnis – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – 47 straipsnis – Teisė į veiksmingą teisinės gynybos priemonę – Reikalavimas dėl išsamaus ir ex nunc skundo nagrinėjimo – Pareiga asmeniškai atvykti į skundą nagrinėjančią instituciją – Piktnaudžiavimo teise pateikti skundą prezumpcija – Skundo atmetimas kaip akivaizdžiai nepagrįsto, nenagrinėjant jo iš esmės – Proporcingumo principas“
Byloje C‑610/23 (Al Nasiria) (
i
),
dėl Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Salonikų pirmosios instancijos administracinis teismas, Graikija) 2023 m. birželio 30 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2023 m. spalio 3 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
FO
prieš
Ypourgos Metanastefsis kai Asylou
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas F. Biltgen, pirmosios kolegijos teisėjo pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas T. von Danwitz (pranešėjas), teisėjai A. Kumin, I. Ziemele ir S. Gervasoni,
generalinė advokatė L. Medina,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Graikijos vyriausybės, atstovaujamos Z. Chatzipavlou, K. Georgiadis ir T. Papadopoulou,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos F. Blanc-Simonetti ir A. Katsimerou,
susipažinęs su 2025 m. vasario 6 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą iš esmės pateiktas dėl 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/32/ES dėl tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendros tvarkos (OL L 180, 2013, p. 60) 46 straipsnio, siejamo su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnio, išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant FO ir Ypourgos Metanastefsis kai Asylou (imigracijos ir prieglobsčio ministras, Graikija) ginčą dėl FO pateikto tarptautinės apsaugos prašymo atmetimo.
Teisinis pagrindas
Tarptautinė teisė
3
1951 m. liepos 28 d. Ženevoje pasirašytos Konvencijos dėl pabėgėlių statuso (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, Nr. 2545, 189 t., p. 150 (1954)), įsigaliojusios 1954 m. balandžio 22 d. ir papildytos 1967 m. sausio 31 d. Niujorke priimtu Protokolu dėl pabėgėlių statuso, įsigaliojusiu 1967 m. spalio 4 d. 33 straipsnio „Draudimas išsiųsti pabėgėlius arba juos priverstinai grąžinti“ 1 dalyje numatyta:
„Nė viena Susitariančioji valstybė jokiu būdu neišsiunčia ir negrąžina pabėgėlio į šalį, kur jo gyvybei ar laisvei grėstų pavojus dėl rasės, religijos, pilietybės, priklausymo tam tikrai socialinei grupei ar dėl politinių pažiūrų.“
Sąjungos teisė
Direktyva 2008/115/EB
4
2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/115/EB dėl bendrų nelegaliai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimo standartų ir tvarkos valstybėse narėse (OL L 348, 2008, p. 98) 7 straipsnio 4 dalyje nustatyta:
„Jeigu esama pasislėpimo pavojaus, arba jei prašymas dėl teisėto buvimo buvo atmestas kaip akivaizdžiai nepagrįstas ar melagingas, arba jei suinteresuotas asmuo kelia pavojų viešajai tvarkai, visuomenės saugumui ar nacionaliniam saugumui, valstybės narės gali nesuteikti laikotarpio savanoriškai išvykti arba gali suteikti trumpesnį nei septynių dienų laikotarpį.“
5
Šios direktyvos 11 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Sprendimai grąžinti priimami kartu su draudimu atvykti:
a)
jei laikotarpis savanoriškai išvykti nebuvo suteiktas, arba
b)
jei prievolė grįžti nebuvo įvykdyta.
Kitais atvejais sprendimai grąžinti gali būti priimami kartu su draudimu atvykti.“
Direktyva 2011/95/ES
6
2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/95/ES dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo prie tarptautinės apsaugos gavėjų, vienodo statuso pabėgėliams arba papildomą apsaugą galintiems gauti asmenims ir suteikiamos apsaugos pobūdžio reikalavimų (OL L 337, 2011, p. 9), 2 straipsnyje numatyta:
„Šioje direktyvoje:
<…>
d)
pabėgėlis – trečiosios šalies pilietis, kuris dėl visiškai pagrįstos persekiojimo dėl rasės, religijos, tautybės, politinių pažiūrų ar priklausymo prie tam tikros socialinės grupės baimės yra už šalies, kurios pilietis jis yra, ribų ir negali arba dėl tokios baimės nepageidauja naudotis tos šalies apsauga, arba asmuo be pilietybės, kuris dėl minėtų priežasčių būdamas už šalies, kurioje yra jo ankstesnė įprastinė gyvenamoji vieta, ribų negali ar dėl tokios baimės nepageidauja į ją grįžti ir kuriam netaikomas 12 straipsnis;
<…>
f)
papildomą apsaugą galintis gauti asmuo – trečiosios šalies pilietis arba asmuo be pilietybės, kuris negali būti laikomas pabėgėliu, tačiau apie kurį pagrįstai galima manyti, kad jei jis būtų grąžintas į savo kilmės šalį arba – asmens be pilietybės atveju – į šalį, kurioje yra jos ankstesnė įprastinė gyvenamoji vieta, jam kiltų realus pavojus patirti 15 straipsnyje apibrėžtą didelę žalą, kuriam netaikomos 17 straipsnio 1 bei 2 dalys ir kuris negali arba dėl tokio pavojaus nepageidauja naudotis tos šalies apsauga;
<…>“
7
Minėtos direktyvos 4 straipsnyje „Faktų ir aplinkybių vertinimas“ nustatyta:
„1.   Valstybės narės gali laikyti, kad prašytojas privalo kuo greičiau pateikti visą informaciją tarptautinės apsaugos prašymui pagrįsti. Valstybės narės pareiga – bendradarbiaujant su prašytoju įvertinti atitinkamą su prašymu susijusią informaciją.
<…>
3.   Tarptautinės apsaugos prašymas vertinamas išnagrinėjus kiekvieną atvejį individualiai ir atsižvelgiant į:
a)
visus vertintinus faktus, susijusius su kilmės šalimi sprendimo priėmimo dėl prašymo metu [sprendimo dėl prašymo priėmimo metu], įskaitant kilmės šalies įstatymus ir kitus teisės aktus bei jų taikymo būdą;
b)
atitinkamus prašytojo pateiktus pareiškimus ir dokumentus, įskaitant informaciją apie tai, ar prašytojas patyrė ar gali patirti persekiojimą arba didelę žalą;
c)
prašytojo individualią padėtį ir asmenines aplinkybes, įskaitant tokius veiksnius kaip antai biografijos faktai, lytis ir amžius, kad pagal prašytojo asmenines aplinkybes būtų įvertinta, ar prieš jį vykdyti ar galimai vykdyti [arba galintys būti vykdomi] veiksmai galėtų būti laikomi persekiojimu arba didele žala;
<…>
5.   Kai valstybės narės taiko principą, pagal kurį prašytojas privalo pagrįsti tarptautinės apsaugos prašymą, ir kai prašytojo pareiškimų faktai nepagrįsti dokumentais ar kitais įrodymais, tokių faktų nereikia patvirtinti, jei įvykdomos šios sąlygos:
a)
prašytojas realiai stengėsi pagrįsti savo prašymą;
b)
pateikta visa prašytojo turima informacija ir tinkamai paaiškinta, kodėl nepateikta kita svarbi informacija;
c)
prašytojo pareiškimai yra nuoseklūs ir patikimi bei neprieštarauja turimai specifinei ir bendrai informacijai, susijusiai su prašytojo atveju;
d)
prašytojas paprašė tarptautinės apsaugos kiek įmanoma anksčiau, nebent jis gali nurodyti tinkamą priežastį, dėl ko to nepadarė; ir
e)
yra nustatyta, kad prašytojas bendrai yra patikimas.“
Direktyva 2013/32
8
Direktyvos 2013/32 18, 23, 25, 43 ir 50 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(18)
tiek valstybės narės, tiek tarptautinės apsaugos prašytojai yra suinteresuoti, kad sprendimai dėl tarptautinės apsaugos prašymų būtų priimami kuo skubiau, nedarant poveikio tinkamo ir išsamaus nagrinėjimo atlikimui;
<…>
(23)
per apeliacines procedūras prašytojams tam tikromis sąlygomis turėtų būti teikiama nemokama teisinė pagalba ir užtikrinamas atstovavimas, ir tą turėtų daryti asmenys, kurie pagal nacionalinę teisę turi kompetenciją jiems teikti šias paslaugas. Be to, visais procedūros etapais prašytojai turėtų turėti teisę savo sąskaita konsultuotis su patarėjais teisės klausimais arba patarėjais, kurie pagal nacionalinę teisę gali tą daryti arba kuriems tai yra leidžiama;
<…>
(25)
siekiant asmenis, kuriems reikalinga apsauga, teisingai pripažinti pabėgėliais, kaip apibrėžta [1951 m. liepos 28 d. Ženevoje pasirašytos Konvencijos dėl pabėgėlių statuso] 1 straipsnyje, arba papildomą apsaugą galinčiais gauti asmenimis, kiekvienam prašytojui turėtų būti leista veiksmingai naudotis procedūromis, suteikta galimybė bendradarbiauti ir tinkamai bendrauti su kompetentingomis institucijomis, siekiant pateikti susijusius savo bylos faktus, ir turėtų būti suteiktos pakankamos procesinės garantijos pateikti savo argumentus visais procedūros etapais. Be to, pagal tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimo procedūrą paprastai turėtų būti numatyta bent: prašytojo teisė pasilikti, kol bus priimtas sprendžiančiosios institucijos sprendimas; <…> teisė gauti atitinkamą pranešimą apie sprendimą ir to sprendimo faktines ir teisines priežastis; galimybė konsultuotis su patarėju teisės klausimais ar kitu patarėju; teisė būti informuotam apie savo teisinę padėtį lemiamais procedūros etapais ta kalba, kurią jis supranta arba, kaip pagrįstai manoma, turėtų suprasti; ir – jeigu sprendimas neigiamas – teisė į veiksmingą teisių gynimo priemonę, kuria galėtų pasinaudoti teisme;
<…>
(43)
valstybės narės turėtų iš esmės išnagrinėti visus prašymus, t. y. įvertinti, ar konkretus prašytojas priskirtinas prie tarptautinės apsaugos gavėjų pagal [Direktyvą 2011/95], išskyrus atvejus, kai šioje direktyvoje numatyta kitaip, visų pirma, kai galima pagrįstai manyti, kad prašymus išnagrinėtų ar pakankamą apsaugą suteiktų kita šalis. <…>
<…>
(50)
pagal pagrindinį Sąjungos teisės principą sprendimus, priimtus dėl tarptautinės apsaugos prašymo, sprendimus dėl atsisakymo atnaujinti prašymo nagrinėjimą po jo nutraukimo ir sprendimus dėl pabėgėlio arba papildomos apsaugos statuso panaikinimo, galima veiksmingai apskųsti teisme.“
9
Direktyvos 2013/32 2 straipsnyje „Terminų apibrėžtys“ nurodyta:
„Šioje direktyvoje:
<…>
f)
sprendžiančioji institucija – bet kokia pusiau teisminė arba administracinė institucija valstybėje narėje, atsakinga už tarptautinės apsaugos prašymų nagrinėjimą ir kompetentinga priimti pirmosios instancijos sprendimus tokiais atvejais;
<…>“
10
Šios direktyvos 28 straipsnio „Procedūra netiesiogiai atsiėmus prašymą arba jo atsisakius“ 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Kai yra pagrįsta priežastis manyti, kad prašytojas netiesiogiai atsiėmė savo tarptautinės apsaugos prašymą arba jo atsisakė, valstybės narės užtikrina, kad sprendžiančioji institucija priimtų sprendimą nutraukti nagrinėjimą arba, jeigu tinkamai išnagrinėjusi prašymo esmę pagal [Direktyvos 2011/95] 4 straipsnį ji mano, kad prašymas yra nepagrįstas, atmesti prašymą.
Valstybės narės gali daryti prielaidą, kad prašytojas netiesiogiai atsiėmė tarptautinės apsaugos prašymą arba jo atsisakė, visų pirma, kai nustatoma, kad:
a)
jis neatsakė į prašymus pateikti informaciją, būtiną jo prašymui pagal [Direktyvos 2011/95] 4 straipsnį, arba neatvyko į asmeninį pokalbį, kaip numatyta šios direktyvos 14–17 straipsniuose, nebent per pagrįstą laiką prašytojas pateikia įrodymus, kad taip atsitiko dėl nuo jo nepriklausančių aplinkybių;
b)
jis slapstosi arba išvyko be leidimo iš vietos, kurioje gyveno arba kurioje buvo laikomas, per pagrįstą laiką nesusisiekęs su kompetentinga institucija, arba jis per pagrįstą laiką neįvykdė pareigos apie save pranešti arba kitų pareigų susisiekti, nebent prašytojas pateikia įrodymus, kad taip atsitiko dėl nuo jo nepriklausančių aplinkybių.
Siekdamos įgyvendinti šias nuostatas, valstybės narės gali nustatyti terminus ar gaires.
2.   Valstybės narės užtikrina, kad prašytojui, kuris vėl apie save praneša kompetentingai institucijai po to, kai buvo priimtas sprendimas nutraukti nagrinėjimą, kaip nurodyta šio straipsnio 1 dalyje, būtų suteikta teisė prašyti, kad jo byla būtų atnaujinta, arba pateikti naują prašymą, kuriam netaikoma 40 ir 41 straipsniuose nurodyta tvarka.
Valstybės narės gali numatyti bent devynių mėnesių terminą, po kurio prašytojo byla nebegalėtų būti atnaujinta arba naujas prašymas galėtų būti laikomas paskesniu prašymu, kuriam taikoma 40 ir 41 straipsniuose nurodyta tvarka. Valstybės narės gali nustatyti, kad prašytojo byla gali būti atnaujinta tik vieną kartą.
Valstybės narės užtikrina, kad toks asmuo nebūtų išsiųstas nesilaikant negrąžinimo principo.
Valstybės narės gali leisti sprendžiančiajai institucijai atnaujinti nagrinėjimą nuo to etapo, kuriame jis buvo nutrauktas.“
11
Direktyvos 2013/32 31 straipsnio „Nagrinėjimo procedūra“ 8 dalyje numatyta:
„Valstybės narės gali nustatyti, kad nagrinėjimo procedūra pagal II skyriaus pagrindinius principus ir garantijas gali būti paspartinta ir (arba) pagal 43 straipsnį vykdoma pasienyje arba tranzito zonose, jeigu:
a)
prašytojas, pateikdamas savo prašymą ir nurodydamas faktus, iškėlė tik tokius klausimus, kurie nėra svarbūs nagrinėjant, ar jis priskirtinas prie tarptautinės apsaugos gavėjų remiantis [Direktyva 2011/95]; arba
b)
prašytojas atvyko iš saugios kilmės šalies, kaip apibrėžta šioje direktyvoje; arba
c)
prašytojas suklaidino institucijas, pateikdamas klaidingą informaciją ar netikrus dokumentus arba nepateikdamas svarbios informacijos ar dokumentų apie savo tapatybę ir (arba) pilietybę, kurie galėjo neigiamai paveikti sprendimą; arba
d)
tikėtina, kad prašytojas iš nesąžiningų paskatų sunaikino ar išmetė tapatybės ar kelionės dokumentą, kuris būtų padėjęs nustatyti jo tapatybę arba pilietybę; arba
e)
prašytojas pateikė akivaizdžiai nenuoseklius ir prieštaringus, akivaizdžiai klaidingus ar neįtikimus nusiskundimus, kurie prieštarauja tinkamai patikrintai informacijai apie kilmės šalį, todėl jo reikalavimai tampa akivaizdžiai neįtikinami, kiek tai susiję su jo priskyrimu prie tarptautinės apsaugos gavėjų remiantis [Direktyva 2011/95]; arba
f)
prašytojas pateikė paskesnį tarptautinės apsaugos prašymą, kuris nėra nepriimtinas pagal 40 straipsnio 5 dalį; arba
g)
prašytojas prašo apsaugos tik siekdamas atidėti arba sužlugdyti anksčiau priimto sprendimo arba sprendimo, kuris bus priimtas artimiausiu laiku, vykdymą, kuriuo remiantis jis būtų išsiųstas iš šalies; arba
h)
prašytojas neteisėtai atvyko į valstybės narės teritoriją arba neteisėtai joje išbuvo ilgesnį laiką ir be rimtos priežasties nepranešė apie save institucijoms arba neatidėliodamas nepaprašė tarptautinės apsaugos, esant tokioms jo atvykimo aplinkybėms; arba
i)
prašytojas atsisako vykdyti pareigą duoti savo pirštų atspaudus <…>; arba
j)
prašytojas dėl rimtų priežasčių gali būti laikomas keliančiu grėsmę valstybės narės nacionaliniam saugumui arba viešajai tvarkai, arba jis pagal nacionalinės teisės aktus buvo prievarta išsiųstas dėl rimtų priežasčių, susijusių su visuomenės saugumu arba viešąja tvarka.“
12
Direktyvos 2013/32 32 straipsnyje „Nepagrįsti prašymai“ nurodyta:
„1.   Nedarydamos poveikio 27 straipsniui, valstybės narės prašymą gali laikyti nepagrįstu tik tada, jeigu sprendžiančioji institucija nustato, kad prašytojas neatitinka tarptautinės apsaugos reikalavimų pagal [Direktyvą 2011/95].
2.   Nepagrįstų prašymų atvejais, kai taikomos 31 straipsnio 8 dalyje išvardytos aplinkybės, valstybės narės gali taip pat laikyti prašymą akivaizdžiai nepagrįstu, jeigu taip apibrėžta nacionalinės teisės aktuose.“
13
Šios direktyvos 46 straipsnyje „Teisė į veiksmingą teisių gynimo priemonę“ numatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad prašytojai turėtų teisę į veiksmingą teisių gynimo priemonę, kuria galėtų naudotis teisme, kad galėtų apskųsti:
a)
sprendimą, priimtą dėl tarptautinės apsaugos prašymo, įskaitant sprendimą:
i)
laikyti prašymą nepagrįstu, kad būtų suteiktas pabėgėlio statusas ir (arba) papildomos apsaugos statusas;
ii)
laikyti prašymą nepriimtinu pagal 33 straipsnio 2 dalį;
iii)
priimtą valstybės narės pasienyje arba tranzito zonose, kaip aprašyta 43 straipsnio 1 dalyje;
iv)
nevykdyti nagrinėjimo pagal 39 straipsnį;
b)
atsisakymą atnaujinti prašymo nagrinėjimą po jo nutraukimo pagal 27 ir 28 straipsnius;
c)
sprendimą panaikinti tarptautinę apsaugą pagal 45 straipsnį.
<…>
3.   Kad būtų laikomasi 1 dalies, valstybės narės užtikrina, jog taikant veiksmingą teisių gynimo priemonę būtų numatytas išsamus ir ex nunc faktinis ir teisinis tarptautinės apsaugos poreikių [faktinių ir teisinių aplinkybių] nagrinėjimas, įskaitant, atitinkamais atvejais, [tarptautinės apsaugos poreikių] nagrinėjimą pagal [Direktyvą 2011/95], bent vykdant apeliacines procedūras [nagrinėjant skundą] pirmosios instancijos teisme.
4.   Valstybės narės numato pagrįstus terminus ir kitas reikalingas taisykles, kad prašytojas galėtų pasinaudoti savo teise į veiksmingą teisių gynimo priemonę pagal 1 dalį. Dėl terminų tokia galimybė pasinaudoti neprarandama ar netampa pernelyg sudėtinga.
Valstybės narės taip pat gali numatyti pagal 43 straipsnį priimtų sprendimų ex officio peržiūrą.
5.   Nedarydamos poveikio 6 daliai, valstybės narės leidžia prašytojams likti jų teritorijoje, kol baigiasi laikotarpis, per kurį jie gali pasinaudoti teise į veiksmingą teisių gynimo priemonę, ir, kai tokia teise per tą laikotarpį buvo pasinaudota – kol laukiama priemonės rezultato.
6.   Kai sprendimas [nusprendžiama]:
a)
laikyti prašymą akivaizdžiai nepagrįstu pagal 32 straipsnio 2 dalį arba nepagrįstu išnagrinėjus pagal 31 straipsnio 8 dalį, išskyrus atvejus, kai šie sprendimai pagrįsti 31 straipsnio 8 dalies h punkte nurodytomis aplinkybėmis;
b)
prašymą laikyti nepriimtinu pagal 33 straipsnio 2 dalies a, b arba d punktą;
c)
atsisakyti dar kartą pradėti nagrinėti prašytojo bylą po to, kai ji buvo nutraukta pagal 28 straipsnį; arba
d)
nenagrinėti arba išsamiai nenagrinėti prašymo pagal 39 straipsnį,
atitinkamo prašytojo prašymu arba ex officio teismas turi įgaliojimus priimti sprendimą, ar prašytojas gali likti valstybės narės teritorijoje, jeigu tokiu sprendimu panaikinama prašytojo teisė likti valstybėje narėje ir kai nacionalinėje teisėje nenumatyta teisė likti valstybėje narėje, kol laukiama teisių gynimo priemonės rezultato.
<…>
11.   Valstybės narės nacionalinės teisės aktuose taip pat gali nustatyti sąlygas, pagal kurias būtų daroma prielaida, kad prašytojas netiesiogiai atsiėmė arba atsisakė teisių gynimo priemonės pagal 1 dalį, bei taisykles dėl procedūros, kurios reikia laikytis.“
Graikijos teisė
Įstatymas Nr. 3907/2011
14
Pagal Nomos 3907/2011, Idrysi Ypiresias Asylou kai Ypiresias Protis Ypodochis, prosarmogi tis ellinikis nomothesias pros tis diatakseis tis Odigias 2008/115/EK schetika me tous koinous kanones kai diadikasies sta krati-meli gia tin epistrophi ton paranomos diamenonton ypikoon triton choron kai loipes diatakseis (Įstatymas Nr. 3907/2011, kuriuo įsteigiama Prieglobsčio tarnyba ir Pirmojo priėmimo tarnyba ir Graikijos teisės aktai suderinami su [Direktyvos 2008/115] nuostatomis ir kitomis nuostatomis) (FEK A’ 7/26.1.2011) 22 straipsnio „Savanoriškas išvykimas“ 4 dalį:
„Jei yra pasislėpimo pavojus arba jei trečiosios šalies pilietis kelia pavojų visuomenės saugumui, viešajai tvarkai ar nacionaliniam saugumui <…> arba jei prašymas leisti teisėtai gyventi šalyje buvo atmestas kaip akivaizdžiai nepagrįstas ar kaip pateiktas piktnaudžiaujant, konkrečiai kompetentingos institucijos nesuteikia laikotarpio savanoriškai išvykti.“
Įstatymas Nr. 4375/2016
15
Nomos 4375/2016, Organosi kai leitourgia Ypiresias Asylou, Archis Prosfygon, Ypiresias Ypodochis kai Taftopoiisis, systasi Genikis Grammateias Ypodochis, prosarmogi tis Ellinikis Nomothesias pros tis diatakseis tis Odigias 2013/32/ΕΕ tou Evropaikou Koinovouliou kai tou Symbouliou « schetika me tis koines diadikasies gia ti chorigisi kai anaklisi tou kathestotos diethnous prostasias (anadiatyposi) » (EE 2013 L 180), diatakseis gia tin ergasia dikaiouchon diethnous prostasias kai alles diatakseis (Įstatymas Nr. 4375/2016 dėl Prieglobsčio tarnybos, Skundų nagrinėjimo, priėmimo ir tapatybės nustatymo tarnybos organizavimo ir veiklos, Priėmimo Generalinio sekretoriato įsteigimo ir Graikijos teisės aktų suderinimo su [Direktyvos 2013/32] nuostatomis, tarptautinės apsaugos gavėjų darbą reglamentuojančiomis nuostatomis ir kitomis nuostatomis) (FEK A’ 51/3.4.2016), iš dalies pakeisto Įstatymu Nr. 4399/2016 (toliau – Įstatymas Nr. 4375/2016), 4 straipsnio 1 dalimi, siekiant užtikrinti minėtos direktyvos 46 straipsnyje įtvirtintą teisę į veiksmingą teisių gynimo priemonę įsteigtos nepriklausomos skundų nagrinėjimo komisijos, kurių buveinė yra Atėnuose, o teritorinė kompetencija apima visą Graikiją. Šios komisijos kompetentingos nagrinėti tarptautinės apsaugos prašytojų skundus, kuriais siekiama, kad teisiniu ir materialiniu požiūriu būtų peržiūrėti Ypiresia Asylou (Prieglobsčio tarnyba, Graikija) pirmojoje instancijoje priimti sprendimai atmesti jų prašymus.
Įstatymas Nr. 4636/2019
16
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Nomos 4636/2019 peri diethnous prostasias kai alles diatakseis (Įstatymas Nr. 4636/2019 dėl tarptautinės apsaugos ir kitų nuostatų) (FEK A’ 169/1.11.2019) (toliau – Įstatymas Nr. 4636/2019) į Graikijos teisinę sistemą buvo perkelta Direktyva 2013/32.
17
Šio įstatymo 78 straipsnio 3 ir 9 dalyse buvo nustatyta:
„3.   Prašytojai privalo nedelsdami asmeniškai atvykti į priimančiąsias institucijas, kad pateiktų tarptautinės apsaugos prašymą, taip pat bet kuriuo metu, jei jie yra kviečiami į kompetentingas institucijas pagal šią šio įstatymo dalį. <…> Kai atvyksta asmeniškai, jiems gali padėti advokatai, įgalioti ad litem, arba kiti specialiai įgalioti patarėjai pagal 71 straipsnio 1 dalį. Pareigos asmeniškai dalyvauti kiekviename prašymo ar skundo nagrinėjimo procedūros etape nepanaikina ankstesnėje dalyje nurodytų asmenų buvimas. Išimties tvarka nepriklausomų skundų nagrinėjimo komisijų posėdžiams, kuriuose nagrinėjami skundai, taikomos šios nuostatos:
a)
Kai prašytojai gyvena priėmimo ar apgyvendinimo įstaigose, jie neprivalo atvykti asmeniškai. Tokiais atvejais prašytojai gali būti atstovaujami advokatų, įgaliotų ad litem, arba specialių įgaliotų patarėjų ar kitų asmenų, įgaliotų pagal 71 straipsnio 1 dalį arba bet kokiomis tinkamomis priemonėmis ne vėliau kaip posėdžio išvakarėse pateikti priėmimo ar apgyvendinimo įstaigos vadovo pažymą. Šioje pažymoje turi būti nurodyta, kad prašytojai prašymo išduoti pažymą pateikimo dieną faktiškai gyvena priėmimo arba apgyvendinimo įstaigoje. Ši data negali būti ankstesnė kaip trys (3) dienos iki skundo nagrinėjimo posėdžio dienos.
b)
Jeigu prašytojams taikomi judėjimo laisvės apribojimai arba pareiga gyventi nustatytoje vietoje pagal 45 straipsnį, jie neprivalo atvykti asmeniškai. Tokiais atvejais prašytojai gali būti atstovaujami advokatų, įgaliotų ad litem, arba specialiai įgaliotų patarėjų ar kitų asmenų, įgaliotų pagal 71 straipsnio 1 dalį arba bet kokiomis tinkamomis priemonėmis ne vėliau kaip posėdžio išvakarėse pateikti policijos komisariato arba jų gyvenamosios vietos piliečiams skirtų paslaugų centro pažymą, patvirtinančią, kad prašymo išduoti pažymą pateikimo dieną jie asmeniškai atvyko. Ši data negali būti ankstesnė kaip dvi (2) dienos nuo skundo nagrinėjimo posėdžio dienos. Jei skundą nagrinėjanti institucija negauna a ir b punktuose nurodytų pažymų, laikoma, kad prašytojas netiesiogiai atsiėmė skundą pagal šio įstatymo 81 straipsnio nuostatas.
Force majeure atvejais, pavyzdžiui, dėl sunkios ligos, sunkios fizinės negalios arba neįveikiamos kliūties, trukdančios prašytojui atvykti asmeniškai, pareiga atvykti asmeniškai netaikoma force majeure laikotarpiu. Tokiu atveju prašytojas turi pateikti prašymą, kuriame nurodomos aplinkybės, sudarančios force majeure arba neįveikiamą kliūtį, trukdančią jam atvykti asmeniškai, o šis prašymas turi būti tinkamai pagrįstas įrodomaisiais dokumentais ir kompetentingos valstybės institucijos pažymomis ar liudijimais. Nustačius pirma minėtus force majeure ar neįveikiamos kliūties atvejus, su sąlyga, kad prašytojas asmeniškai atvyksta į kompetentingas institucijas, neatvykimo pasekmės, kaip apibrėžta šioje dalyje, nekyla.
<…>
9.   Jei pažeidžiama pirmesnėse dalyse nurodyta pareiga bendradarbiauti su kompetentingomis institucijomis ir, be kita ko, jei suinteresuotasis asmuo nebendrauja ar nebendradarbiauja su institucijomis siekiant nustatyti prašymui nagrinėti būtiną informaciją, ir dėl to trukdoma sklandžiai tarptautinės apsaugos prašymų nagrinėjimo procedūros eigai, laikoma, kad minėtas prašymas ar skundas netiesiogiai buvo atsiimtas pagal šio įstatymo 81 straipsnio nuostatas.“
18
Minėto įstatymo 81 straipsnyje buvo nurodyta:
„1.   Jeigu yra svari priežastis manyti, kad prašytojas netiesiogiai atsiėmė prašymą, institucijos, kompetentingos priimti sprendimą, remdamosi tarnybos turima informacija, pagal šio įstatymo 4 straipsnį tinkamai išnagrinėja prašymą iš esmės, ir, jei mano, kad prašymas nepagrįstas, jį atmeta. Jeigu tinkamai išnagrinėti prašymo iš esmės neįmanoma remiantis tarnybos turima informacija ir vadovaujantis ankstesne dalimi, kompetentingos institucijos nutraukia prašymo nagrinėjimą ir priima sprendimą dėl nutraukimo. Sprendime nutraukti tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą kartu nurodoma grąžinti prašytoją pagal Įstatymo Nr. 3907/2011 ir Įstatymo Nr. 3386/2005 nuostatas. Apie minėtus aktus pranešama pagal šio įstatymo 82 straipsnio nuostatas.
2.   Laikoma, kad prašytojas netiesiogiai atsiėmė prašymą, jei nustatoma, kad jis:
a)
neatsakė į prašymus pateikti informaciją, būtiną jo prašymui <…>; arba
b)
neatvyko į asmeninį pokalbį ar posėdį [nepriklausomoje] skundų nagrinėjimo komisijoje pagal šio įstatymo 77 ir 97 straipsnius, nors buvo tinkamai pakviestas; arba
c)
pabėgo iš vietos, kurioje buvo laikomas <…>
d)
nepaprašęs leidimo arba nepranešęs kompetentingoms institucijoms, nors privalėjo tai padaryti, išvyko iš vietos, kurioje gyveno arba išvyko iš šalies, negavęs priimančiųjų kompetentingų institucijų leidimo tai padaryti; arba
e)
neįvykdė pareigų pagal šio įstatymo 78 straipsnį arba nepaisė pareigos reguliariai registruotis institucijose arba kitų informavimo pareigų <…> arba
f)
neatvyko atnaujinti savo tarptautinės apsaugos prašytojo kortelės [ne vėliau kaip] kitą dieną po jos galiojimo pasibaigimo, kaip numatyta 70 straipsnyje arba
g)
nebendradarbiauja su valdžios institucijomis, pažeisdamas 78 straipsnyje numatytą pareigą bendradarbiauti <…>
3.   Prašytojas pagal šio įstatymo 92 straipsnį nepriklausomoms skundų nagrinėjimo komisijoms gali pateikti skundą dėl šio straipsnio 1 dalyje nurodytų sprendimų atmesti prašymą.
4.   Priėmus sprendimą nutraukti skundo nagrinėjimą, kaip tai suprantama pagal 1 dalį, prašytojas turi teisę vieną kartą per devynių (9) mėnesių terminą nuo sprendimo nutraukti prašymo nagrinėjimą priėmimo dienos prašyti išduodančiosios institucijos tęsti jo bylos nagrinėjimą arba teisę pateikti naują prašymą, kuriam netaikoma [89 straipsnyje nurodyta [vėlesnių prašymų] procedūra. Prašytojas neišsiunčiamas iš šalies ir sprendimas grąžinti nevykdomas, kol nėra priimtas galutinis sprendimas dėl šio prašymo.“
19
Įstatymo Nr. 4636/2019 92 straipsnio „Teisė pateikti skundą“ 1 ir 4 dalyse buvo numatyta:
„1.   Prašytojas turi teisę pateikti Įstatymo Nr. 4375/2016 4 straipsnyje nurodytai skundų nagrinėjimo institucijai administracinį skundą, numatytą Įstatymo Nr. 4375/2016 7 straipsnio 5 dalyje:
a)
dėl sprendimo, kuriuo pagal įprastą procedūrą tarptautinės apsaugos prašymas atmetamas kaip nepagrįstas arba panaikinamas tarptautinės apsaugos statusas, taip pat dėl sprendimo suteikti tarptautinės apsaugos statusą, jeigu juo atsisakoma pripažinti pareiškėją pabėgėliu, per trisdešimt (30) dienų laikotarpį nuo pranešimo apie sprendimą dienos arba nuo dienos, kurią pagal 82 straipsnio 5 dalį skundą pateikęs asmuo laikomas sužinojusiu apie tą sprendimą;
b)
dėl sprendimo, kuriuo tarptautinės apsaugos prašymas atmetamas kaip nepriimtinas arba atmetamas pagal pagreitintą procedūrą <…>
<…>
4.   Jei skundas atmetamas, prašytojas, išskyrus atvejus, kai jis yra nelydimas nepilnametis, prieš išvykstant laikomas sulaikymo centre, kol bus įvykdytas jo išsiuntimas arba galutinai patenkintas jo prašymas. Vėlesnio prašymo ir (arba) skundo dėl panaikinimo ir (arba) skundo dėl sustabdymo pateikimas savaime nelemia sulaikymo panaikinimo.“
20
Šio įstatymo 95 straipsnio 1 dalyje buvo nustatyta:
„Jei pateikiamas skundas, kompetentinga institucija tą pačią dieną prašytoją informuoja apie datą, kurią bus rengiamas posėdis.“
21
Minėto įstatymo 97 straipsnio 2 dalyje buvo numatyta:
„Vykstant procedūroms nepriklausomose skundų nagrinėjimo komisijose, prašytojas privalo dalyvauti asmeniškai arba per advokatą įgaliotą ad litem, išskyrus 78 straipsnio 3 dalyje numatytus atvejus. Kai prašytojas neatvyksta asmeniškai arba neišsiunčia 78 straipsnio 3 dalyje nurodytos pažymos, laikoma, kad jis skundą pateikė tik siekdamas atidėti anksčiau priimto arba artimiausiu laiku ketinamo priimti sprendimo, kuriuo remiantis jis būtų išsiųstas arba bet kuriuo kitu būdu priverstas išvykti iš šalies, vykdymą arba sukliudyti jį įvykdyti.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
22
2019 m. vasario 28 d. Irako pilietis FO pateikė Perifereiako Grafeio Asylou Samou (Samo regioninis prieglobsčio biuras, Graikija) tarptautinės apsaugos prašymą, motyvuodamas tuo, kad jo gyvybei kilmės šalyje gresia pavojus.
23
Per pokalbį, vykusį 2020 m. vasario 24 d.Perifereiako Grafeio Asylou Thessalonikis (Salonikų regioninis prieglobsčio biuras, Graikija), FO paaiškino, kad jis palaikė romantiškus santykius su jauna moterimi, dėl šios priežasties jį užpuolė ir šaunamuoju ginklu sužalojo tos moters šeimos narys. FO apie šį incidentą pranešė policijai, tačiau jokių veiksmų nebuvo imtasi. Kadangi po šio incidento FO ir toliau palaikė ryšius su minėta moterimi, dėl FO, kaip teigiama, buvo priimtas genties sprendimas jį nužudyti. Vykstant administracinei jo tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimo procedūrai, FO pateikė 2018 m. spalio 1 d. dokumentą, kuris, remiantis prie jo pridėtu neoficialiu vertimu, buvo skirtas „visoms gentims, ir nurodoma nužudyti prašytoją už nusižengimą genčiai“.
24
2020 m. gegužės 18 d. sprendimu Salonikų regioninis prieglobsčio biuras atmetė FO pateiktą tarptautinės apsaugos prašymą, motyvuodamas tuo, kad jo teiginiai apie santykius su jauna moterimi ir priežastys, dėl kurių jis buvo priverstas išvykti iš savo šalies, yra nepatikimi. 2018 m. spalio 1 d. dokumentas, kuriame tariamai įsakoma nužudyti FO, nebuvo pripažintas įtikinamu įrodymu, pripažinus, kad jame pateigti teiginiai netikslūs ir neįmanoma patikrinti jų autentiškumo.
25
2021 m. rugpjūčio 27 d. FO, padedamas įgalioto advokato, dėl šio sprendimo pateikė skundą 3‑iajai nepriklausomai skundų nagrinėjimo komisijai. Pateikiant šį skundą jis buvo informuotas, kad, pirma, skundo nagrinėjimo data yra 2021 m. spalio 11 d., antra, tokios rūšies skundo nagrinėjimo procedūra paprastai yra rašytinė, tačiau jis bus pakviestas būti išklausytas, apie tai jam bus pranešta likus ne mažiau kaip dešimčiai darbo dienų iki jo skundo nagrinėjimo, ir, trečia, kad net jei nebūtų kviečiamas į posėdį, bet kuriuo atveju skundo nagrinėjimo dieną 9.30 val. jis turi asmeniškai atvykti į šią komisiją, nebent teisėtai gyvena priėmimo ir tapatybės nustatymo centre arba jam taikomas judėjimo ar apsigyvenimo už Atikos regiono (Graikija) ribų apribojimas.
26
Posėdžio, kuriame buvo nagrinėjamas FO skundas, dieną jis asmeniškai neatvyko į 3‑iąją nepriklausomą skundų nagrinėjimo komisiją. Todėl patikrinusi, kad FO nebuvo apgyvendintas priėmimo ir tapatybės nustatymo centre, jam nebuvo taikomas judėjimo apribojimas ir nebuvo force majeure atvejis, dėl kurio jam būtų neįmanoma atvykti į posėdį, ši komisija atmetė skundą kaip akivaizdžiai nepagrįstą, remdamasi Įstatymo Nr. 4636/2019 97 straipsnio 2 dalimi, ir nenagrinėjo jo iš esmės. Be to, pagal Įstatymo Nr. 3907/2011 22 straipsnio 4 dalį ji paskyrė FO grąžinimo priemonę be savanoriško išvykimo iš šalies laikotarpio.
27
FO kreipėsi į Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Salonikų administracinis pirmosios instancijos teismas, Graikija), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, prašydamas panaikinti šį sprendimą, ir nurodė, kad 3‑ioji nepriklausomos skundų nagrinėjimo komisija neteisėtai atmetė jo skundą vien dėl to, kad jis nedalyvavo posėdyje, kuriame skundas buvo nagrinėjamas, ir nepakankamai išnagrinėjo jo pagrįstumą, nors jis negalėjo dalyvauti šiame posėdyje dėl finansinių sunkumų, sutrukdžiusių jam atvykti iš Salonikų, kur gyvena, į Atėnus (Graikija).
28
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma pažymi, kad nepriklausomos skundų nagrinėjimo komisijos buvo įsteigtos pagal Įstatymo Nr. 4375/2016 4 straipsnio 1 dalį, siekiant užtikrinti asmenų, dėl kurių priimti sprendimai atsisakyti suteikti prašomą tarptautinę apsaugą, teisę į veiksmingą teisinę gynybą, įtvirtintą Direktyvos 2013/32 46 straipsnyje ir Chartijos 47 straipsnyje. Jis mano, kad atsižvelgiant į 2013 m. sausio 31 d. Sprendime D. ir A. (C‑175/11, EU:C:2013:45) suformuotą jurisprudenciją, šios komisijos yra „teismai“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 46 straipsnį.
29
Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar nacionalinėje teisėje nustatyta pareiga asmeniškai atvykti į šias komisijas ir šios pareigos nesilaikymo pasekmės neprieštarauja Direktyvos 2013/32 46 straipsniui, ir atsižvelgiant į tai, kad šioje direktyvoje nėra specialios normos, reglamentuojančios tarptautinės apsaugos prašytojų atvykimą į teisminę instituciją, kuriai perduota byla, – lygiavertiškumo ir veiksmingumo principams.
30
Šiuo klausimu jis pažymi, kad, pirma, pagal Direktyvos 2013/32 46 straipsnio 1 ir 3 dalis reikalaujama, kad teismas, į kurį kreipėsi tarptautinės apsaugos prašytojas, išsamiai ir ex nunc išnagrinėtų faktines ir teisines aplinkybes, o tai pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamus nacionalinės teisės aktus nėra užtikrinama, kai prašytojas asmeniškai neatvyksta į nepriklausomas skundų nagrinėjimo komisijas, nes tokiu atveju skundas atmetamas kaip akivaizdžiai nepagrįstas, neišnagrinėjus jo iš esmės.
31
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar siekiant taikyti lygiavertiškumo principą, tokiose komisijose vykstanti procedūra turi būti lyginama su kitose administracinėse institucijose, nagrinėjančiose administracinius skundus, numatyta procedūra, ar su procedūra, taikoma administraciniame teisme iš esmės nagrinėjant skundą arba nagrinėjant skundą dėl panaikinimo. Jis primena, kad nė vienu iš šių atvejų suinteresuotasis asmuo neprivalo asmeniškai dalyvauti nagrinėjant jo skundą, tačiau gali būti atstovaujamas įgalioto advokato.
32
Trečia, dėl veiksmingumo principo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Įstatymo Nr. 4636/2019 97 straipsnio 2 dalimi siekiama suteikti nepriklausomoms skundų nagrinėjimo komisijoms galimybę įsitikinti, kad tarptautinės apsaugos prašytojai tebėra suinteresuoti jų skundo baigtimi ir vis dar yra Graikijos teritorijoje, kad būtų išvengta prašymų, kurie neteko dalyko šiems prašytojams, nagrinėjimo iš esmės ir pagreitinti kitų skundų nagrinėjimą. Vis dėlto šiam teismui kyla klausimas, ar dėl šios nuostatos, pagal kurią prašytojai, kuriems netaikoma viena iš šio įstatymo 78 straipsnio 3 dalyje numatytų išimčių, įpareigojami iš bet kurios Graikijos vietos atvykti į šių komisijų buveinę Atėnuose nenumatant galimybės būti atstovaujamiems advokato ar kito asmens, ir pagal kurią šios procesinės pareigos nesilaikymo atveju preziumuojama, kad skundas buvo pateiktas piktnaudžiaujant, taikyti Sąjungos teisę tampa neįmanoma arba pernelyg sudėtinga ir minėtiems prašytojams tenka neproporcinga našta.
33
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tvirtina, kad nors Įstatymo Nr. 4636/2019 97 straipsnio 2 dalyje tokiais atvejais numatyta galimybė atmesti skundą kaip akivaizdžiai nepagrįstą, Direktyvoje 2013/32 valstybėms narėms suteikiama galimybė nustatyti netiesioginio tarptautinės apsaugos prašymo atsiėmimo prezumpciją, jei nepaisoma vienos iš šioje direktyvoje nustatytų pareigų atsakyti institucijoms. Iš tiesų pagal šią direktyvą tokio prašymo atmetimas kaip akivaizdžiai nepagrįsto reiškia, kad jis yra bent jau nepagrįstas.
34
Be to, pagal Direktyvos 2008/115 7 straipsnio 4 dalį ir 11 straipsnio 1 dalies a punktą tokio prašymo atmetimas kaip akivaizdžiai nepagrįsto sudarytų kliūtis suteikti laikotarpį savanoriškai išvykti ir dėl to trečiosios šalies piliečiui taip pat būtų nustatytas draudimas atvykti. Beje, nors Direktyvos 2013/32 46 straipsnio 11 dalyje numatyta, kad valstybės narės gali nustatyti sąlygas, pagal kurias būtų daroma prielaida, kad tarptautinės apsaugos prašytojas netiesiogiai atsiėmė skundą arba jo atsisakė, bei taisykles dėl procedūros, kurios reikia laikytis, šioje direktyvoje nėra jokios nuostatos, susijusios su galimybe atmesti skundus kaip akivaizdžiai nepagrįstus.
35
Šiomis aplinkybėmis Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Salonikų administracinis pirmosios instancijos teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar, atsižvelgiant į skundo, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2013/32 46 straipsnį, svarbą, teisės aktų leidėjas gali daryti išvadą, kad toks skundas pateiktas piktnaudžiaujant, todėl gali būti atmestas kaip akivaizdžiai nepagrįstas, neatlikus išsamaus ir ex nunc atvejo nagrinėjimo (tai taip pat reiškia, kad nesuteikiamas terminas savanoriškai išvykti, kaip tai suprantama pagal Įstatymo Nr. 3907/2011 22 straipsnio 4 dalį ir Direktyvos 2008/115 7 straipsnį), remiantis tuo, kad [tarptautinės apsaugos] prašytojas asmeniškai neatvyko į bylą nagrinėjusią komisiją?
2.
a)
Jeigu būtų nustatyta, kad klausimas yra susijęs su valstybių narių procesinės autonomijos principu, ar, nagrinėjant lygiavertiškumo principą, panašiomis nacionalinėmis procesinės teisės normomis turėtų būti laikomos normos, reglamentuojančios procedūras administracinėse komisijose, kurios pagal nacionalinę teisę nagrinėja skundus, ar procedūrinės normos, reglamentuojančios skundų dėl ginčo esmės (arba skundų dėl panaikinimo) pateikimą administraciniuose teismuose?
b)
Ar pareiga asmeniškai atvykti (arba numatytais atvejais atsiųsti Įstatymo Nr. 4636/2019 78 straipsnio 3 dalyje nurodytą pažymą) atitinka Sąjungos teisės veiksmingumo principą, visų pirma veiksmingą naudojimąsi teise į veiksmingą teisinę gynybą? Šiomis aplinkybėmis taip pat kyla klausimas, ar svarbu tai, kad, pirma, Įstatymo Nr. 4636/2019 97 straipsnio 2 dalyje numatyta piktnaudžiavimo teise pateikti skundą prezumpcija atitinka bendrą patirtį ir, antra, nagrinėjant tarptautinės apsaugos prašymus (pirmojoje instancijoje) toks pats elgesys lemia numanomą atsiėmimo prezumpciją, o ne prašymo atmetimą kaip akivaizdžiai nepagrįsto?“
Dėl prejudicinių klausimų
Pirminės pastabos
36
Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl nacionalinės teisės aktų, kuriais įgyvendinamas Direktyvos 2013/32 46 straipsnis, reglamentuojantis sprendimų, priimtų institucijos, kompetentingos priimti sprendimus pirmąja instancija dėl tarptautinės apsaugos prašymų, apskundimo tvarką, pirmiausia reikia patikrinti, ar nepriklausomos skundų nagrinėjimo komisijos, kurios Įstatymo Nr. 4399/2016, iš dalies keičiančio Įstatymą Nr. 4375/2016, 86 straipsnio motyvuose laikomos „kvaziteisminėmis“ institucijomis, įsteigtos pagal to įstatymo 4 straipsnio 1 dalį, gali būti laikomos „teismais“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 46 straipsnio 1 dalį, leidžiančiais užtikrinti teisę į veiksmingą teisių gynimo priemonę.
37
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad nors nepriklausomos skundų nagrinėjimo komisijos nėra laikomos teismais, kaip tai suprantama pagal nacionalinės teisės sistemą, joms suteikti teisminio pobūdžio įgaliojimai, ir to negali paneigti aplinkybė, kad jų aktai gali būti skundžiami, prašant juos panaikinti, kompetentinguose administraciniuose teismuose, kurių sprendimus privaloma vykdyti.
38
Visų pirma, reikia pažymėti, kad Direktyvos 2013/32 46 straipsnio 1 dalyje numatyta, jog valstybės narės užtikrina, kad prašytojai turėtų teisę į veiksmingą teisių gynimo priemonę, kuria galėtų naudotis teisme, kad galėtų apskųsti įvairius aktus, susijusius su jų tarptautinės apsaugos prašymais, be kita ko, sprendimus atmesti tokius prašymus kaip nepagrįstus. Be to, kaip nurodyta Direktyvos 2013/32 50 konstatuojamojoje dalyje, pagal pagrindinį Sąjungos teisės principą, be kita ko, sprendimus, priimtus dėl tarptautinės apsaugos prašymo, turi būti galima veiksmingai apskųsti teisme.
39
Šiuo klausimu pažymėtina, kad siekdamas nustatyti, ar institucija yra „teismas“, kad būtų galima pasinaudoti veiksminga teisių gynimo priemone dėl sprendžiančiosios institucijos sprendimų, kaip apibrėžta 2005 m. gruodžio 1 d. Tarybos direktyvoje 2005/85/EB dėl būtiniausių normų dėl pabėgėlio statuso suteikimo ir panaikinimo tvarkos valstybėse narėse (OL L 326, 2005, p. 13), Teisingumo Teismas rėmėsi tais pačiais kriterijais, kurie buvo suformuluoti vertinant, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija yra „teismas“, kaip jis suprantamas pagal SESV 267 straipsnį (šiuo klausimu žr. 2013 m. sausio 31 d. Sprendimo D. ir A., C‑175/11, EU:C:2013:45, 83 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), turint omenyje, kad šios direktyvos 27 konstatuojamosios dalies pirmame sakinyje buvo aiški nuoroda į „teism[ą], kaip apibrėžta [SESV 267] straipsnyje“. Tai, kad Direktyvos 2013/32 50 konstatuojamojoje dalyje nėra tokios nuorodos, nekeičia šio vertinimo.
40
Taigi pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, vertinant, ar kompetentinga institucija yra „teismas“, reikia atsižvelgti į aplinkybių visumą, t. y. ar institucija įsteigta remiantis teisės aktais, ar ji nuolatinė, ar jos jurisdikcija yra privaloma, ar jos procesas grindžiamas rungimosi principu, ar ji taiko teisės aktus ir ar ji yra nepriklausoma (šiuo klausimu žr. 1997 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Dorsch Consult, C‑54/96, EU:C:1997:413, 23 punktą ir 2024 m. gegužės 7 d. Sprendimo NADA ir kt., C‑115/22, EU:C:2024:384, 35 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
41
Nagrinėjamu atveju pagrindinėje byloje taikytinais nacionalinės teisės aktais įsteigiamos nepriklausomos skundų nagrinėjimo komisijos, kompetentingos priimti sprendimus dėl tarptautinės apsaugos prašytojų pateiktų skundų, kad teisiškai ir faktiškai peržiūrėtų sprendimus, kuriais pirmąja instancija atmetami šių prašytojų pateikti prašymai.
42
Šiuo klausimu iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos visų pirma matyti, kad bendrosios kompetencijos administracinių teismų teisėjai sudaro šių komisijų narių daugumą; jie skiriami trejų metų kadencijai ir vykdydami savo pareigas yra asmeniškai ir funkciniu požiūriu nepriklausomi. Be to, minėtos komisijos turi trečiųjų šalių statusą joms pateiktų skundų atžvilgiu ir nė vienas jų narys neatstovauja administracijai, o tai užtikrina nešališkumo principo laikymąsi. Per jose vykstančią procedūrą paisoma teisės būti išklausytam ir teisės į gynybą, kartu atsižvelgiant į tarptautinės apsaugos procedūros ypatumus, susijusius su konfidencialumo laikymusi. Galiausiai tų komisijų sprendimai priimami išsamiai išnagrinėjus teisines ir faktines aplinkybes, juose pateikiami išsamūs, specifiniai ir konkretūs motyvai. Šie sprendimai yra privalomi šalims, visų pirma kompetentingam ministrui, ir gali būti ginčijami tik administraciniams teismams pateikiant skundą dėl panaikinimo.
43
Konkrečiai dėl nepriklausomumo kriterijaus reikia pažymėti, jog tai, kad nepriklausomų skundų nagrinėjimo komisijų aktus gali peržiūrėti bendrosios kompetencijos administraciniai teismai, savaime apsaugo šias komisijas nuo bet kokios pagundos pasiduoti išorinei įtakai ar spaudimui, kurie gali kelti pakenkti jos narių nepriklausomumui (pagal analogiją žr. 2013 m. sausio 31 d. Sprendimo D. ir A., C‑175/11, EU:C:2013:45, 103 punktą).
44
Tokiomis aplinkybėmis, reikia konstatuoti, kad pagrindinėje byloje aptariamais nacionalinės teisės aktais įsteigtos nepriklausomos skundų nagrinėjimo komisijos, skirtos tarptautinės apsaugos prašytojų skundams dėl jų atžvilgiu priimtų sprendimų nagrinėti, atitinka sąlygas, būtinas siekiant jas pripažinti teismais, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2013/32 46 straipsnį, bet tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Iš tiesų nei šio nacionalinio teismo pateiktoje informacijoje, nei Graikijos vyriausybės ir Europos Komisijos argumentuose nėra nieko, kas leistų suabejoti šiuo vertinimu, atsižvelgiant į kriterijus, išplaukiančius iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos, primintos šio sprendimo 40 punkte.
Dėl pateiktų klausimų
45
Savo dviem klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2013/32 46 straipsnis, siejamas su Chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiami valstybės narės teisės aktai, pagal kuriuos, tarptautinės apsaugos prašytojui neįvykdžius procesinės pareigos asmeniškai atvykti į teismą, kompetentingą nagrinėti jo skundą dėl sprendimo atmesti jo prašymą, preziumuojama, kad šis skundas pateiktas piktnaudžiaujant ir numatyta, kad jis turi būti atmestas kaip akivaizdžiai nepagrįstas, nenagrinėjant bylos iš esmės.
46
Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo abejonės dėl Sąjungos teisės aiškinimo kyla dėl to, kad pagal nacionalinės teisės aktus, kuriais į vidaus teisę perkeliamas Direktyvos 2013/32 46 straipsnis, tarptautinės apsaugos prašytojui asmeniškai neatvykus į teismą, kompetentingą priimti sprendimą dėl jo skundo dėl sprendimo atmesti jo prašymą, laikoma, kad skundas paduotas tik siekiant atidėti anksčiau priimto arba artimiausiu laiku ketinamo priimti sprendimo, kuriuo remiantis jis būtų išsiųstas arba bet kuriuo kitu būdu priverstas išvykti iš šalies, vykdymą arba sukliudyti jį įvykdyti. Vis dėlto, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, neatvykimą asmeniškai į teismą gali lemti priežastys, nesusijusios su ketinimu sukliudyti anksčiau priimto arba artimiausiu laiku ketinamo priimti sprendimo, kuriuo remiantis prašytojas būtų išsiųstas arba bet kuriuo kitu būdu priverstas išvykti iš šalies, vykdymą ar jį atidėti. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pagal Direktyvą 2013/32 šiam prašytojui neįvykdžius pareigos atvykti į atitinkamas institucijas, leidžiama preziumuoti, kad jis netiesiogiai atsiėmė tarptautinės apsaugos prašymą, o ne tai, kad šis prašymas buvo atmestas kaip akivaizdžiai nepagrįstas.
47
Visų pirma, reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 2013/32 46 straipsnio 1 dalį valstybės narės įpareigojamos užtikrinti tarptautinės apsaugos prašytojams teisę į veiksmingą teisių gynimo priemonę, kuria jie galėtų naudotis teisme, kad galėtų apskųsti dėl jų prašymų priimtus sprendimus, be kita ko, tuos, kuriais jų tarptautinės apsaugos prašymas atmetamas kaip nepagrįstas, tačiau išsamiai nenustatyta tokią teisių gynimo priemonę reglamentuojančių procesinių taisyklių.
48
Be to, Direktyvos 2013/32 46 straipsnio 3 dalyje, kuria siekiama patikslinti teisės į veiksmingą teisių gynimo priemonę apimtį, įtvirtinta, jog tam, kad būtų laikomasi šio straipsnio 1 dalies, valstybės narės turi užtikrinti, kad teisme, kuriam apskųstas sprendimas dėl tarptautinės apsaugos prašymo, būtų atliktas „išsamus ir ex nunc faktinis ir teisinis tarptautinės apsaugos poreikių [faktinių ir teisinių aplinkybių] nagrinėjimas, įskaitant, atitinkamais atvejais, [tarptautinės apsaugos poreikių] nagrinėjimą pagal [Direktyvą 2011/95]“ (šiuo klausimu žr. 2018 m. liepos 25 d. Sprendimo Alheto, C‑585/16, EU:C:2018:584, 105 ir 106 punktus).
49
Konkrečiai pagal Direktyvos 2013/32 46 straipsnio 3 dalį nagrinėdamas tarptautinės apsaugos prašytojo pateiktą skundą teismas turi išnagrinėti visas faktines ir teisines aplinkybes, kurios jam leistų konkretų atvejį įvertinti pagal tuo metu esamą situaciją, kad tarptautinės apsaugos prašymas būtų išnagrinėtas išsamiai, nesant reikalo grąžinti bylos sprendžiančiajai institucijai. Taip aiškinant atsižvelgiama į Direktyva 2013/32 siekiamą tikslą užtikrinti, kad tokie prašymai būtų nagrinėjami kuo greičiau, nekenkiant tinkamam ir išsamiam nagrinėjimui (2024 m. vasario 8 d. Sprendimo Bundesrepublik Deutschland (Paskesnio prašymo priimtinumas), C‑216/22, EU:C:2024:122, 58 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
50
Galiausiai Direktyvos 2013/32 46 straipsnio 4 dalyje valstybėms narėms paliekama teisė nuspręsti dėl taisyklių, būtinų tam, kad tarptautinės apsaugos prašytojai galėtų pasinaudoti teise į veiksmingą teisių gynimo priemonę (2020 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Paskesnio prašymo atmetimas – Skundo pateikimo terminas), C‑651/19, EU:C:2020:681, 33 punktas).
51
Nors, nesant šią sritį reglamentuojančių Sąjungos teisės normų, pagal procesinės autonomijos principą ir paisant lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų kiekvienos valstybės narės vidaus teisės sistemoje turi būti reglamentuotos skundų, skirtų iš Sąjungos teisės sistemos kylančių individualių teisių apsaugai užtikrinti, procesinės taisyklės (šiuo klausimu žr. 2025 m. balandžio 3 d. Sprendimo Barouk, C‑283/24, EU:C:2025:236, 37 punktą), valstybės narės privalo kiekvienu atveju užtikrinti, kad būtų paisoma Chartijos 47 straipsnyje garantuojamos teisės į veiksmingą teisminę gynybą (šiuo klausimu žr. 2020 m. gegužės 14 d. Sprendimo Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU ir C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 142 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
52
Taigi, Direktyvos 2013/32 46 straipsnyje numatytos teisių gynimo priemonės požymiai turi būti nustatomi atsižvelgiant į šį 47 straipsnį, pagal kurį kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos teisės, yra pažeistos, turi teisę į veiksmingą jų gynybą teisme. Tuo remiantis darytina išvada, kad kiekviena valstybė narė, kuriai ši direktyva privaloma, savo nacionalinę teisę turi pritaikyti taip, kad tarptautinės apsaugos prašytojai galėtų pasinaudoti teise į veiksmingą teisių gynimo priemonę, garantuojamą minėtame 47 straipsnyje ir sukonkretintą Direktyvos 2013/32 46 straipsnyje (šiuo klausimu žr. 2024 m. vasario 8 d. Sprendimo Bundesrepublik Deutschland (Paskesnio prašymo priimtinumas), C‑216/22, EU:C:2024:122, 61 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
53
Nagrinėjamu atveju Įstatymo Nr. 4636/2019, kuriuo į nacionalinę teisės sistemą perkeliamas Direktyvos 2013/32 46 straipsnis, 92 straipsnyje numatyta tarptautinės apsaugos prašytojų teisė apskųsti sprendimą atmesti jų prašymą. Šio įstatymo 97 straipsnis reglamentuoja šio skundo nagrinėjimo nepriklausomose skundų nagrinėjimo komisijose procedūrą. Pagal šio 97 straipsnio 2 dalį tarptautinės apsaugos prašytojai, neatsižvelgiant į jų buvimo vietą Graikijoje, privalo kviečiami atvykti į tokios komisijos buveinę, nebent jiems taikoma viena iš šio įstatymo 78 straipsnio 3 dalyje numatytų išimčių. Tačiau visų šių komisijų buveinė yra Atėnuose. Be to, minėto įstatymo 97 straipsnio 2 dalies antrajame sakinyje kaip šios pareigos asmeniškai atvykti nesilaikymo teisinė pasekmė nurodyta, kad laikoma, jog prašytojas pateikė skundą tik siekdamas atidėti anksčiau priimto arba artimiausiu laiku ketinamo priimti sprendimo, kuriuo remiantis jis būtų išsiųstas arba bet kuriuo kitu būdu priverstas išvykti iš šalies, vykdymą arba sukliudyti jį įvykdyti.
54
Žinoma, nustatant šį procesinį reikalavimą ir numatant, kad jo nesilaikymas sukelia tokias pasekmes, pagrindinėje byloje nagrinėjamuose teisės aktuose tik nustatoma prašytojų skundo dėl sprendimo atmesti jų tarptautinės apsaugos prašymą pateikimo tvarka. Vis dėlto tokia tvarka gali apriboti šių prašytojų teisę į veiksmingą teisminę gynybą, nes ji jiems nustato suvaržymą, susijusį su fiziniu jų dalyvavimu nepriklausomų skundų nagrinėjimo komisijų procedūrose, kurio nepaisant preziumuojama, kad jų skundai buvo netiesiogiai atsiimti ir jų prašymai atmetami kaip akivaizdžiai nepagrįsti, nenagrinėjant jų iš esmės.
55
Chartijos 52 straipsnio 1 dalyje pripažįstama galimybė apriboti naudojimąsi joje įtvirtintomis teisėmis ir laisvėmis, jeigu tokie apribojimai nustatyti įstatyme, nekeičia šių teisių ir laisvių esmės ir vadovaujantis proporcingumo principu yra būtini ir tikrai atitinka Sąjungos pripažintus bendruosius interesus arba reikalingi kitų teisėms ir laisvėms apsaugoti (2020 m. spalio 6 d. Sprendimo Liuksemburgo valstybė (Teisė apskųsti prašymą pateikti informaciją mokesčių srityje), C‑245/19 ir C‑246/19, EU:C:2020:795, 51 punktas).
56
Šiuo klausimu pažymėtina, kad nors Direktyvoje 2013/32 nenumatyti nei specifiniai reikalavimai dėl prašytojui tenkančių procesinių pareigų nagrinėjant veiksmingą teisių gynimo priemonę dėl sprendimo atmesti jo tarptautinės apsaugos prašymą, kaip antai asmeninio atvykimo, nei tokių pareigų nevykdymo pasekmės, pagal Direktyvos 2013/32 46 straipsnio 11 dalį valstybėms narėms leidžiama nacionalinės teisės aktuose nustatyti sąlygas, kuriomis galima preziumuoti, kad prašytojas netiesiogiai atsiėmė šio 46 straipsnio 1 dalyje nurodytą teisių gynimo priemonę ar jos atsisakė, taip pat taikytinos procedūros taisykles.
57
Kaip matyti iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, pagrindinėje byloje nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose numatytu procesiniu reikalavimu ir jo nesilaikymo pasekme siekiama užtikrinti, kad pareiškėjai būtų iš tiesų suinteresuoti paduoti skundą, patikrinant, ar tuo metu, kai jis bus nagrinėjamas, jie yra nacionalinėje teritorijoje, ir taip prisidėti prie sklandaus ir greito bylos nagrinėjimo kompetentingame teisme. Tikslai greitai nagrinėti tokius skundus ir išsaugoti teisminės sistemos veiksmingumą yra teisėti, nes jie padeda užtikrinti, kad šiuos skundus nagrinėjantys teismai daugiausia dėmesio skirs skundams, kuriuos padavė pareiškėjai, iš tiesų suinteresuoti jų skundo baigtimi. Taigi jie yra teisėti tikslai ir pateisina tokios prezumpcijos, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, kuri atitinka ir valstybių narių, ir tokios apsaugos prašytojų interesus, nustatymą, kaip nurodyta šios direktyvos 18 konstatuojamojoje dalyje.
58
Iš tiesų Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad procesinės taisyklės, užtikrinančios, kad akivaizdžiai nepagrįsti tarptautinės apsaugos prašymai būtų nagrinėjami greičiau, leidžia veiksmingiau išnagrinėti prašymus, pateiktus asmenų, kurie gali visiškai pagrįstai tikėtis gauti pabėgėlio statusą ir taip prisideda prie sklandžios tarptautinės apsaugos prašymų nagrinėjimo procedūros eigos (2020 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Paskesnio prašymo atmetimas – Skundo pateikimo terminas), C‑651/19, EU:C:2020:681, 54 ir 55 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
59
Taigi nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta pareiga asmeniškai atvykti į teismą, kompetentingą nagrinėti jo skundą dėl sprendimo atmesti tarptautinės apsaugos prašymą ir, kai nesilaikoma šios pareigos, prezumpcija panaši į prezumpciją dėl tokio prašymo netiesioginio atsiėmimo ar atsisakymo, iš principo gali būti pateisinami atsižvelgiant į Direktyva 2013/32 siekiamą greitumo tikslą, teisinio saugumo principą ir tinkamą tarptautinės apsaugos prašymų nagrinėjimo procedūros eigą (2020 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Paskesnio prašymo atmetimas – Skundo pateikimo terminas), C‑651/19, EU:C:2020:681, 56 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
60
Vis dėlto valstybės narės teisės aktai, kuriais siekiama įgyvendinti Direktyvos 2013/32 46 straipsnio 1 dalyje numatytą teisę į veiksmingą teisių gynimo priemonę, turi atitikti proporcingumo principą, o tai visų pirma reiškia, kad jie turi būti tokie, kad užtikrintų siekiamo tikslo įgyvendinimą, neviršyti to, kas būtina šiam tikslui pasiekti, ir būti proporcingi (pagal analogiją žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimo Liuksemburgo valstybė (Teisė apskųsti prašymą pateikti informaciją mokesčių srityje), C‑245/19 ir C‑246/19, EU:C:2020:795, 85 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
61
Pirma, kaip matyti iš šio sprendimo 53 ir 57 punktų, pagrindinėje byloje nagrinėjamais nacionalinės teisės aktais siekiama leisti nepriklausomoms skundų nagrinėjimo komisijoms užtikrinti greitą skundų dėl sprendimų atmesti tarptautinės apsaugos prašymus nagrinėjimą ir išsaugoti teisminės sistemos veiksmingumą, kad šios komisijos galėtų daugiausia dėmesio skirti pareiškėjams, kurie iš tiesų suinteresuoti jų skundo baigtimi. Procedūrinė pareiga, dėl kurios pareiškėjai privalo asmeniškai atvykti į minėtas komisijas gali padėti pasiekti šiuos tikslus. Taigi, kiek ši pareiga leidžia veiksmingiau nagrinėti prašymus, kuriuos pateikė prašytojai, suinteresuoti jų skundo baigtimi ir kartu išvengti prašymų, kurie neteko dalyko, nagrinėjimo iš esmės, ji prisideda prie sklandaus tarptautinės apsaugos prašymų nagrinėjimo procedūros vykdymo.
62
Antra, dėl klausimo, ar šiais teisės aktais neviršijama to, kas būtina siekiamiems tikslams įgyvendinti, atrodo, nagrinėjamu atveju gali būti numatytos mažiau ribojančios priemonės, kaip antai galimybė skundą pateikusiems prašytojams būti atstovaujamiems advokato ar kito tam įgalioto asmens ir siekiant įrodyti savo buvimą Graikijos teritorijoje, atvykti į policijos komisariatą arba kitą viešosios valdžios ar teisminę instituciją, esančią netoli jų gyvenamosios vietos, panaši į numatytąją Įstatymo Nr. 4636/2019 78 straipsnio 3 dalies b punkte.
63
Tiesa, kaip savo rašytinėse pastabose nurodė Graikijos vyriausybė, procesinė pareiga atvykti asmeniškai ir šios pareigos nesilaikymo pasekmės yra aiškiai numatytos nacionalinėje teisėje. Šiuo klausimu pagal Įstatymo Nr. 4636/2019 95 straipsnio 1 dalį, prašytojas, kuris paduoda skundą dėl sprendimo atmesti jo tarptautinės apsaugos prašymą, dar tą pačią dieną informuojamas apie posėdžio, per kurį bus nagrinėjamas jo skundas, datą ir apie pareigą tą dieną asmeniškai atvykti į nepriklausomą skundų nagrinėjimo komisiją, išskyrus force majeure arba neįveikiamos kliūties atvejus, kaip tai suprantama pagal šio įstatymo 78 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą, kuriais gali būti pradėta procedūra, leidžianti sustabdyti pareigos atvykti asmeniškai vykdymą force majeure laikotarpiu, kad nekiltų neatvykimo teisinės pasekmės.
64
Vis dėlto, trečia, reikia dar patikrinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose nustatytos procesinės taisyklės nėra neproporcingos, palyginti su tikslu greitai nagrinėti tarptautinės apsaugos prašymus, atsižvelgiant į poveikį, kurį jos gali turėti prašytojų naudojimuisi teise į veiksmingą teisinę gynybą.
65
Šiuo klausimu pažymėtina, kad nors nacionalinės teisės norma, numatanti procesinį reikalavimą asmeniškai atvykti ir pagal kurią šio reikalavimo nesilaikymo atveju preziumuojama, kad teisminis skundas netiesiogiai atsiimtas arba jo atsisakyta, gali būti pateisinama priežastimis, susijusiomis su teisiniu saugumu ir tinkama tarptautinės apsaugos prašymų nagrinėjimo procedūros eiga, vis dėlto ši norma negali sudaryti kliūčių tinkamai ir išsamiai išnagrinėti šiuos prašymus. Iš tiesų iš Direktyvos 2013/32 18 konstatuojamosios matyti, kad priemonė, kuria siekiama paspartinti valstybės narės teisės aktuose nustatytą tarptautinės apsaugos prašymų nagrinėjimo procedūrą, neturi daryti poveikio tinkamam ir išsamiam šių prašymų nagrinėjimui.
66
Nagrinėjamu atveju, kaip matyti iš nacionalinio teismo pateiktos informacijos, prašytojo pareiga asmeniškai atvykti į teismą, kompetentingą nagrinėti jo skundą dėl sprendimo atmesti jo prašymą, kurios vienintelis tikslas – patikrinti jo buvimą šalies teritorijoje, o ne suteikti galimybę būti išklausytam, lemia nepagrįstą ir pernelyg didelę naštą Atėnų regione negyvenantiems tarptautinės apsaugos prašytojams, kaip antai pareiškėjui pagrindinėje byloje, kurio gyvenamoji vieta yra keli šimtai kilometrų nuo to regiono, nes, išskyrus atvejus, kai asmens situacija sudaro vieną iš Įstatymo Nr. 4636/2019 78 straipsnio 3 dalyje numatytų išimčių, jis turi atvykti į Atėnus, kur yra nepriklausomos skundų nagrinėjimo komisijos, vien tam, kad būtų patvirtintas jo buvimas šalyje, tačiau nebūtinai tam, kad būtų išklausytas. Šiuo klausimu tai, kad pagal Įstatymo Nr. 4636/2019 95 straipsnio 1 dalį pareiškėjai laiku informuojami apie jų pareigą asmeniškai atvykti į minėtas komisijas, negali pakeisti šios išvados.
67
Iš tiesų pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų neproporcingą pobūdį lemia, be kita ko, šiuose teisės aktuose numatyta teisinė pasekmė, kylanti, kai nesilaikoma pareigos atvykti asmeniškai arba neišsiunčiama pažyma, patvirtinanti force majeure ar neįveikiamos kliūties atvejį, nes juose nustatyta nenuginčijama prezumpcija, kad skundas buvo pateiktas piktnaudžiaujant, todėl jis turi būti atmestas kaip akivaizdžiai nepagrįstas, nenagrinėjant jo iš esmės. Kaip pažymėjo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, tai, kad asmuo asmeniškai neatvyko į teismą, kompetentingą priimti sprendimą dėl skundo, gali lemti priežastys, nesusijusios su ketinimu sukliudyti anksčiau priimto arba artimiausiu laiku ketinamo priimti sprendimo, kuriuo remiantis jis būtų išsiųstas arba bet kuriuo kitu būdu priverstas išvykti iš šalies, vykdymą ar jį atidėti.
68
Taigi, kaip savo išvados 77–89 punktuose iš esmės pažymėjo generalinė advokatė, tokiomis aplinkybėmis, kai tarptautinės apsaugos prašytojai turi atvykti į šalies sostinę, kad asmeniškai pasirodytų, o ne būtų išklausyti, ir patirti transporto, gyvenimo ir nakvynės išlaidas, kurios gali būti didelės, dėl prezumpcijos, kad skundas pateiktas piktnaudžiaujant ir dėl to atmetamas kaip akivaizdžiai nepagrįstas, nenumatant jokių kitų būdų, kaip prašytojas galėtų įrodyti savo buvimą šalies teritorijoje ir nesuteikiant jam materialinių galimybių įvykdyti pareigą fiziškai dalyvauti posėdyje, gali tapti pernelyg sudėtinga pasinaudoti teise į veiksmingą teisių gynimo priemonę, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2013/32 46 straipsnio 1 dalį ir taip pažeisti Chartijos 47 straipsnyje įtvirtintą teisę į veiksmingą teisminę gynybą.
69
Atsižvelgiant į visa, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvos 2013/32 46 straipsnis, siejamas su Chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiami valstybės narės teisės aktai, pagal kuriuos, tarptautinės apsaugos prašytojui neįvykdžius procesinės pareigos asmeniškai atvykti į teismą, kompetentingą nagrinėti jo skundą dėl sprendimo atmesti jo prašymą, kurios vienintelis tikslas – patikrinti jo buvimą šalies teritorijoje, o ne suteikti galimybę būti išklausytam, preziumuojama, kad šis skundas pateiktas piktnaudžiaujant ir numatyta, kad jis turi būti atmestas kaip akivaizdžiai nepagrįstas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
70
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/32/ES dėl tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendros tvarkos 46 straipsnis, siejamas su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu,
turi būti aiškinamas taip:
pagal jį draudžiami valstybės narės teisės aktai, pagal kuriuos, tarptautinės apsaugos prašytojui neįvykdžius procesinės pareigos asmeniškai atvykti į teismą, kompetentingą nagrinėti jo skundą dėl sprendimo atmesti jo prašymą, kurios vienintelis tikslas – patikrinti jo buvimą šalies teritorijoje, o ne suteikti galimybę būti išklausytam, preziumuojama, kad šis skundas pateiktas piktnaudžiaujant ir numatyta, kad jis turi būti atmestas kaip akivaizdžiai nepagrįstas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: graikų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.