62023TJ0556_RES
Byla T‑556/23
Swissgrid AG
prieš
Europos Sąjungos energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūrą
2025 m. spalio 8 d. Bendrojo Teismo (trečioji išplėstinė kolegija) sprendimas
„Energija – Elektros energijos vidaus rinka – Elektros energijos balansavimo gairės – Reglamento (ES) 2017/2195 1 straipsnis – Europos disbalanso paskirstymo nustatymo platforma – Šveicarijos perdavimo sistemos operatoriaus nedalyvavimas – ACER sprendimas, kuriuo iš dalies keičiama platformos įgyvendinimo sistema – ACER apeliacinei tarybai pateiktas skundas – Konkrečios apskundimo sąlygos ir tvarka – Reglamento (ES) 2019/942 28 straipsnis – Nepriimtinumas dėl teisės kreiptis į Apeliacinę tarybą nebuvimo – Tiesioginė ir konkreti sąsaja“
Energija – Elektros energijos balansavimas – Reglamentas 2017/2195 – Europos disbalanso pasiskirstymo nustatymo platforma – Taikymo sritis – Šveicarijos perdavimo sistemos operatoriai – Netaikymas – Išimtys
(Komisijos reglamento 2017/2195 1 straipsnio 2, 6 ir 7 dalys)
(žr. 24–39 punktus)
Europos Sąjungos agentūros – Energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūra (ACER) – Apskundimo procedūra – Skundas ACER apeliacinei tarybai – Priimtinumo sąlygos – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai – ACER sprendimas, kuriuo iš dalies keičiama Europos disbalanso paskirstymo nustatymo platformos įgyvendinimo sistema – Pakeitimas, kuriuo iš Šveicarijos perdavimo sistemos operatorių atimama teisė dalyvauti šioje platformoje pagal susitarimus, sudarytus prieš priimant tą sprendimą – Sprendimas, darantis poveikį šių operatorių teisinei padėčiai – Priimtinumas
(SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa; Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2019/942 28 straipsnis)
(žr. 55–73 punktus)
Santrauka
Savo sprendimu Bendrasis Teismas panaikino Europos Sąjungos energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūros (ACER) apeliacinės tarybos sprendimą atmesti kaip nepriimtiną Šveicarijos elektros energijos perdavimo sistemos operatoriaus (toliau – PSO) skundą dėl ACER sprendimo neleisti jam dalyvauti Europos disbalanso paskirstymo nustatymo platformoje (toliau – IN platforma) pagal Reglamentą 2017/2195 (
1
). Taip Bendrasis Teismas priėmė sprendimą dėl šio reglamento taikymo srities ir dėl tokio operatoriaus teisės kreiptis į teismą dėl ACER sprendimo, kuris jam nėra skirtas.
Ieškovė Swissgrid AG, kaip vienintelis PSO Šveicarijoje, nuo 2012 m. dalyvavo International Grid Control Cooperation (IGCC) – PSO tarpusavio bendradarbiavimo struktūroje, kurios tikslas – optimizuoti automatizuotą dažnio atkūrimo rezervų valdymą taikant disbalanso paskirstymo nustatymą.
2017 m. rugpjūčio 2 d. Europos Komisija priėmė Reglamentą 2017/2195, kurio 22 straipsnyje numatyta sukurti Europos disbalanso paskirstymo nustatymo platformą.
Taikydama šią nuostatą ACER priėmė Sprendimą 13/2020 dėl IN platformos sukūrimo, kurio priede pateikta šios platformos įgyvendinimo sistema (toliau – įgyvendinimo sistema).
2022 m. rugsėjo 30 d. ACER priėmė Sprendimą 16/2022, kuriuo iš dalies pakeistas subjektų, vykdančių įgyvendinimo sistemoje nustatytas funkcijas, paskyrimas. Šiuo aspektu sąvokos „PSO narys“ apibrėžtis, kuri anksčiau apėmė „bet kurį PSO, prisijungusį prie IN platformos, įskaitant kelių skirtingų valstybių narių ar trečiųjų valstybių PSO eksploatuojamų [galios dažnio reguliavimo] zonų PSO“, buvo pakeista taip, kad nuo šiol apimtų „visus PSO, kuriems taikomas Reglamentas 2017/2195 ir kurie prisijungė prie IN platformos, įskaitant PSO iš kelių PSO [galios dažnio reguliavimo] zonų“.
Manydama, kad dėl šio pakeitimo jai neleidžiama dalyvauti IN platformoje, ieškovė dėl šio sprendimo pateikė skundą ACER apeliacinei tarybai, o ši jį atmetė kaip nepriimtiną pagal Reglamento 2019/942 (
2
) 28 straipsnio 1 dalį. Šios tarybos teigimu, dalyvauti IN platformoje gali tik Sąjungos PSO, todėl šios platformos įgyvendinimo sistemos pakeitimas neturėjo įtakos ieškovės, kaip Šveicarijos PSO, teisinei padėčiai.
Šiomis aplinkybėmis ieškovė kreipėsi į Bendrąjį Teismą su prašymu panaikinti Apeliacinės tarybos sprendimą.
Bendrojo Teismo vertinimas
Bendrasis Teismas pirmiausia išnagrinėjo Apeliacinės tarybos išvadą, kad pagal Reglamentą 2017/2195 dalyvavimas platformose, kurias jis reglamentuoja, iš esmės apribojamas tik Sąjungos PSO, todėl Šveicarijos PSO negali dalyvauti IN platformoje.
Taikydamas pažodinį ir kontekstinį Reglamento 2017/2195 aiškinimą Bendrasis Teismas pažymėjo, kad nors siekiant nustatyti jo taikymo sritį šio reglamento 1 straipsnio 2 dalyje nėra aiškiai nurodyti tik Sąjungos PSO, pagal to paties straipsnio 6 ir 7 dalis Komisijai pripažįstama galimybė pritarti tam, kad vien Šveicarijos PSO dalyvautų tam tikrose platformose tik tam tikromis sąlygomis, turi būti aiškinama kaip išimtis, kuri rodo, kad nėra pagrindinės taisyklės, apimančios ne Sąjungos PSO dalyvavimą Reglamente 2017/2195 numatytose platformose, įskaitant IN platformą.
Šią išvadą patvirtina teleologinis Reglamento 2017/2195 aiškinimas, nes juo siekiama sukurti visiškai veikiančią ir vieningą energijos vidaus rinką, grindžiamą bendromis sąžiningomis taisyklėmis. Nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į tai, kad Šveicarijos Konfederacija neprisijungė prie Sąjungos vidaus rinkos, todėl Šveicarijos PSO netaikomos tokios pačios taisyklės, kaip tos, kurios taikomos Sąjungos valstybių narių PSO, neleidimas jiems dalyvauti Reglamente 2017/2195 numatytose platformose, išskyrus atvejus, kai jie sudaro alternatyvų dvišalį susitarimą, kuris visada įmanomas, yra visiškai pateisinamas atsižvelgiant į minėtu reglamentu siekiamą tikslą.
Vadinasi, Apeliacinė taryba nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, kad Šveicarijos PSO dalyvavimas, išskyrus Reglamento 2017/2195 1 straipsnio 6 ir 7 dalyse numatytus atvejus, negalimas.
Vis dėlto ši taryba pažeidė Reglamento 2019/942 28 straipsnio 1 dalį, kai konstatavo, kad Sprendimas 16/2022 aiškiai nepakeitė ieškovės teisinės padėties, todėl atmetė jos ieškinį kaip nepriimtiną.
Šioje nuostatoje numatyta, kad kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pateikti skundą dėl ACER sprendimo, skirto tam asmeniui, arba dėl sprendimo, kuris yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susijęs. Aiškindamas šią nuostatą pagal jurisprudenciją, susijusią su SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa, kuria remiantis ji priimta, Bendrasis Teismas priminė, kad kitas fizinis ar juridinis asmuo nei tas, kuriam skirtas aktas, gali teigti, kad jis yra konkrečiai su juo susijęs tik tuo atveju, jeigu atitinkamas aktas daro jam poveikį dėl tam tikrų jam būdingų savybių arba dėl faktinės situacijos, kuri jį išskiria iš kitų asmenų ir todėl individualizuoja taip pat, kaip ir šio akto adresatą.
Atsižvelgdamas į šiuos paaiškinimus Bendrasis Teismas pirmiausia pažymėjo, kad Apeliacinės tarybos sprendimo motyvu, grindžiamu tuo, kad ieškovės teisinę padėtį tiesiogiai reglamentuoja Reglamentas 2017/2195, o ne sprendimai 13/2020 ir 16/2022, negalima pagrįsti išvados, kad jai pateiktas skundas yra nepriimtinas. Kadangi Sprendimas 16/2022 buvo grindžiamas Reglamento 2017/2195 22 straipsnio 1 dalimi, ieškovė turėjo teisę ginčyti jo teisėtumą, neatsižvelgdama į to reglamento taikymo sritį. Taigi aplinkybė, kad Reglamente 2017/2195 nenumatytas ieškovės dalyvavimas IN platformoje, buvo svarbus argumentas nagrinėjant ieškinį iš esmės, bet ne vertinant jo priimtinumą.
Dėl tiesioginės ir konkrečios Sprendimo 16/2022 sąsajos su ieškove Bendrasis Teismas pažymėjo, kad, pirma, ieškovė yra (pagrindinio) susitarimo dėl balansavimo platformų, sudaryto su kitais PSO, šalis, tačiau nuo 2012 m. kovo mėn. ji taip pat yra bendradarbiavimo susitarimo dėl IGCC „dalyvaujantis narys“, kad IGCC yra įgyvendinimo projektas, kuris transformuojasi į IN platformą, ir kad priėmus IN platformos įgyvendinimo sistemą sutartys, kurių šalis yra ieškovė, netapo nereikšmingos, nes jomis ir toliau reglamentuojamas šios platformos veikimas laikantis jos įgyvendinimo sistemos.
Antra, iš prie Sprendimo 13/2020 pridėtos įgyvendinimo sistemos aiškiai nematyti, kad ieškovė negalėjo toliau dalyvauti IN platformoje remdamasi savo sutartinėmis teisėmis. Tada šioje įgyvendinimo sistemoje „PSO narys“ buvo apibrėžtas taip, kad jis yra prisijungęs prie IN platformos, ir buvo aiškiai įtraukti „kelių skirtingų valstybių narių ar trečiųjų valstybių PSO eksploatuojamų [galios dažnio reguliavimo] zonų PSO“.
Net reikšmingų šios įgyvendinimo sistemos nuostatų aiškinimas, atitinkantis Reglamentą 2017/2195, negali būti laikomas galinčiu išsklaidyti bet kokias abejones dėl to, ar ieškovė galėjo toliau dalyvauti IN platformoje remdamasi savo sutartinėmis teisėmis. Viena vertus, tuo metu Sąjungos teismas nebuvo išaiškinęs Reglamento 2017/2195 1 straipsnio. Kita vertus, tai, kaip šis reglamentas suformuluotas, galėjo leisti ieškovei manyti, kad ji turėjo galimybę toliau dalyvauti IN platformoje, atsižvelgdama, be kita ko, į tai, kad apibrėžiant jo taikymo sritį šio reglamento 1 straipsnio 2 dalyje nėra nurodyti vien tik Sąjungos PSO.
Atsižvelgdamas į šiuos paaiškinimus Bendrasis Teismas konstatavo, kad tik priėmusi Sprendimą 16/2022, kuriuo iš dalies keičiama įgyvendinimo sistemoje pateikta „PSO nario“ apibrėžtis taip, kad nuo šiol ji apimtų tik PSO, kuriems taikomas Reglamentas 2017/2195, ACER išreiškė oficialią poziciją, aiškiai atmesdama ieškovės galimybę dalyvauti IN platformoje.
Vadinasi, dėl Sprendimu 16/2022 padaryto pakeitimo ieškovė nebegalėjo toliau dalyvauti IN platformoje pagal susitarimus, kurių šalis ji buvo, todėl dėl šio sprendimo ieškovė netenka galimybės naudotis savo sutartinėmis teisėmis, taigi jis daro tiesioginį poveikį jos teisinei padėčiai. Be to, turi būti laikoma, kad Sprendimas 16/2022 paveikė ieškovę dėl tam tikrų jai būdingų savybių ir dėl faktinės situacijos, kuri jį išskiria iš kitų asmenų.
Kadangi remiantis pačia įgyvendinimo sistema IGCC yra projektas, kuris transformuojasi į IN platformą, ieškovės, kaip šios platformos dalyvės nuo 2012 m., padėtis skiriasi nuo kitų trečiųjų valstybių PSO, kurie joje nedalyvavo. Be to, jos, kaip vienintelio Šveicarijos PSO, padėtis, atsižvelgiant į Reglamento 2017/2195 tikslą, skiriasi nuo kitų trečiųjų valstybių PSO padėties, nes Šveicarijos geografinė ypatybė yra ta, kad ją de facto supa Sąjungos valstybės narės.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Bendrasis Teismas panaikino Apeliacinės tarybos sprendimą.
(
1
)	2017 m. lapkričio 23 d. Komisijos reglamentas (ES) 2017/2195, kuriuo nustatomos elektros energijos balansavimo gairės (OL L 312, 2017, p. 6).
(
2
)	2019 m. birželio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2019/942, kuriuo įsteigiama Europos Sąjungos energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūra (OL L 158, 2019, p. 22).