62024CJ0203
TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. rugsėjo 4 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė apsauga – Darbuotojai migrantai – Taikytini teisės aktai – Reglamentas (EB) Nr. 883/2004–13 straipsnio 1 dalis – Reglamentas (EB) Nr. 987/2009–14 straipsnio 8 ir 10 dalys – Darbuotojai, paprastai vykdantys savo veiklą pagal darbo sutartį keliose valstybėse narėse – Mažiau nei 25 % veiklos vykdymas gyvenamosios vietos valstybėje narėje – „Didelės veiklos dalies“ sąvoka – Sąsajos kriterijai, susiję su darbo laiku ir (arba) atlyginimu – Atsižvelgimas į kitas aplinkybes – Vertinamo laikotarpio trukmė – Kompetentingų institucijų diskrecija“
Byloje C‑203/24 (Hakamp) (
i
)
dėl Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) 2024 m. kovo 15 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. kovo 15 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
KN
prieš
Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Kumin, pirmosios kolegijos pirmininkas F. Biltgen (pranešėjas) ir teisėja I. Ziemele,
generalinis advokatas A. Rantos,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
KN, atstovaujamo advocaat M.J. van Dam,
–
Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos M.K. Bulterman ir M. H. S. Gijzen,
–
Čekijos vyriausybės, atstovaujamos J. Benešová, M. Smolek ir J. Vláčil,
–
Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos R. Bénard ir M. Guiresse,
–
Lichtenšteino Kunigaikštystės vyriausybės, atstovaujamos A. Entner-Koch ir R. Schobel,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos B.‑R. Killmann ir F. van Schaik,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (OL L 166, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 72), iš dalies pakeisto 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 465/2012 (OL L 149, 2012, p. 4; toliau – Reglamentas Nr. 883/2004), 13 straipsnio 1 dalies, taip pat 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 987/2009, nustatančio Reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo įgyvendinimo tvarką (OL L 284, 2009, p. 1), iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 465/2012 (toliau – Reglamentas Nr. 987/2009), 14 straipsnio 8 dalies išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant pagal darbo sutartį dirbančio KN ir Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank (Socialinio draudimo kasos valdyba, Nyderlandai; toliau – SVB) ginčą dėl laikino jam taikytinų teisės aktų socialinės apsaugos srityje nustatymo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 883/2004
3
Reglamento Nr. 883/2004 1, 3 ir 45 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(1)
Nacionalinių socialinės apsaugos sistemų koordinavimo taisyklės priklauso laisvo asmenų judėjimo sričiai ir turėtų padėti kelti jų gyvenimo lygį bei užimtumo sąlygas.
<…>
(3)
[1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje,] daug kartų buvo keičiamas ir atnaujinamas, atsižvelgiant ne tik į poslinkius Bendrijoje, įskaitant Teisingumo Teismo sprendimus, bet ir į nacionalinių teisės aktų pakeitimus. Dėl minėtų veiksnių Bendrijos koordinavimo taisyklės tapo pernelyg sudėtingos ir ilgos. Todėl siekiant laisvo asmenų judėjimo svarbu pakeisti – patobulinti ir supaprastinti – šias nuostatas.
<…>
(45)
Kadangi valstybės narės negali pasiekti siūlomų veiksmų tikslo, būtent numatyti koordinavimo priemones, garantuojančias, kad būtų veiksmingai naudojamasi teise į laisvą asmenų judėjimą, ir todėl šis tikslas dėl minėtų veiksmų apimties ir poveikio gali būti geriau pasiektas Bendrijos lygiu <…>“
4
Šio reglamento 11 straipsnyje nustatyta:
„1.   Asmenims, kuriems taikomas šis reglamentas, taikomi tik vienos valstybės narės teisės aktai. Tie teisės aktai taikomi remiantis šioje antraštinėje dalyje numatytomis nuostatomis.
<…>“
5
Minėto reglamento 13 straipsnio „Darbas dviejose ar daugiau valstybių narių“ 1 dalyje nustatyta:
„Paprastai dviejose ar daugiau valstybių narių pagal darbo sutartį dirbančiam asmeniui taikomi:
a)
valstybės narės, kurioje jis gyvena, teisės aktai, jeigu didelę veiklos dalį jis vykdo toje valstybėje narėje; arba
b)
jeigu didelę veiklos dalį jis vykdo ne toje valstybėje narėje, kurioje gyvena:
i)
valstybės narės, kurioje yra įmonės arba darbdavio registruota buveinė arba veiklos vieta, teisės aktai, jei jis dirba vienoje įmonėje arba vienam darbdaviui; arba
<…>“
Reglamentas Nr. 987/2009
6
Reglamento Nr. 987/2009 1 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„Reglamentu [Nr. 883/2004] modernizuojamos valstybių narių nacionalinių socialinės apsaugos sistemų koordinavimo taisyklės, nurodant įgyvendinimo priemones ir procedūras bei supaprastinant jas visiems susijusiems subjektams. Turėtų būti nustatytos įgyvendinimo taisyklės.“
7
Šio reglamento 14 straipsnio „[Reglamento Nr. 883/2004] 12 ir 13 straipsnių patikslinimas“ 8 dalyje numatyta:
„Taikant [Reglamento Nr. 883/2004] 13 straipsnio 1 ir 2 dalis, darbas „paprastai pagal darbo sutartį arba savarankiškai“ vienoje valstybėje narėje reiškia, kad ten vykdoma kiekybiškai didelė visos pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbančio asmens veiklos dalis, tačiau tai neturi būti didžioji šios veiklos dalis.
Nustatant, ar didelė veiklos dalis vykdoma vienoje valstybėje narėje, atsižvelgiama į šiuos orientacinius kriterijus:
a)
darbo pagal darbo sutartį atveju – darbo laikas ir (arba) atlyginimas; ir
b)
savarankiško darbo atveju – apyvarta, darbo laikas, suteiktų paslaugų skaičius ir (arba) pajamos.
Atliekant bendrą vertinimą, mažiau kaip 25 % pirmiau nurodytų kriterijų atitikimas rodo, kad atitinkamoje valstybėje narėje nevykdoma didelė veiklos dalis.“
8
Minėto reglamento 14 straipsnio 10 dalyje numatyta:
„Nustatydamos taikytinus teisės aktus pagal 7 ir 8 dalis, atitinkamos įstaigos atsižvelgia į numanomą padėtį per artimiausius 12 kalendorinių mėnesių.“
9
To paties reglamento 16 straipsnio „[Reglamento Nr. 883/2004] 13 straipsnio taikymo tvarka“ 1–2 dalyse numatyta:
„1.   Dviejose ar daugiau valstybių narių vykdantis veiklą asmuo apie tai informuoja gyvenamosios vietos valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos paskirtą įstaigą.
2.   Paskirta gyvenamosios vietos įstaiga nedelsdama nustato, kokie teisės aktai taikomi atitinkamam asmeniui, atsižvelgdama į [Reglamento Nr. 883/2004] 13 straipsnį ir į [šio reglamento] 14 straipsnį. Toks nustatymas iš pradžių yra laikinas. Ta įstaiga informuoja apie tokį laikiną nustatymą visų valstybių narių, kuriose vykdoma veikla, paskirtas įstaigas.“
Europos ekonominės erdvės (EEE) jungtinio komiteto sprendimai
10
1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės susitarimo (OL L 1, 1994, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 52 t., p. 3) VI priedas (Socialinė apsauga), remiantis 2011 m. liepos 1 d. EEE jungtinio komiteto sprendimu Nr. 76/2011, kuriuo iš dalies keičiamas EEE susitarimo VI priedas (Socialinė apsauga) ir 37 protokolas (OL L 262, 2011, p. 33), įsigaliojęs 2012 m. birželio 1 d., apima Reglamentą Nr. 883/2004 ir Reglamentą Nr. 987/2009 kaip „nurodytus teisės aktus“. Šie reglamentai Lichtenšteinui taikomi nuo 2012 m. birželio 1 d.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
11
2016 m. KN gyveno Nyderlanduose. Nuo 2016 m. vasario 4 d. iki gruodžio 31 d. (toliau – ginčijamas laikotarpis) jis dirbo laivavedžiu vidaus vandenų laive (toliau – laivas), registruotame Nyderlanduose ir priklausančiame Nyderlanduose registruotai ir įsteigtai laivybos bendrovei bei jos valdomame. KN veiklą vykdė Belgijoje, Vokietijoje ir Nyderlanduose. Remiantis laivo žurnalo duomenimis, 2016 m. jis Nyderlanduose plaukiojo maždaug 22 % viso plaukiojimo laiko. Ginčijamu laikotarpiu KN buvo įrašytas į Lichtenšteine įsteigto darbdavio darbuotojų registrą.
12
Iš šio laivo žurnalo taip pat matyti, kad 2013 ir 2014 m. laivas jau plaukiojo Nyderlanduose atitinkamai 22 % ir 24 % viso plaukiojimo laiko. Tačiau per šį laikotarpį KN nedirbo nei Lichtenšteine įsteigtam darbdaviui, nei laive.
13
2017 m. liepos 25 d. raštu kompetentinga Lichtenšteino Kunigaikštystės įstaiga, remdamasi Reglamento Nr. 987/2009 6 straipsniu, paprašė SVB laikinai nustatyti ginčijamu laikotarpiu KN taikytinus teisės aktus.
14
2019 m. lapkričio 8 d. sprendimu SVB nusprendė, kad ginčijamu laikotarpiu taikytini Nyderlandų teisės aktai, ir išdavė pažymėjimą, patvirtinantį Nyderlandų socialinės apsaugos sistemos taikymą (A1 pažymėjimas) už šį laikotarpį.
15
KN pateikė skundą; jį SVB atmetė 2020 m. kovo 6 d. sprendimu, motyvuodama tuo, kad ginčijamu laikotarpiu suinteresuotasis asmuo didžiąją dalį savo darbinės veiklos pagal darbo sutartį atliko Nyderlanduose. Darydama šią išvadą SVB atsižvelgė ne tik į laivo, kuriame dirbo KN, plaukiojimo laiką, nurodytą laivo žurnale, bet ir į tai, kad jis gyveno Nyderlanduose, kad laivas buvo įregistruotas Nyderlanduose ir kad laivo savininkas bei valdytojas buvo įsisteigę Nyderlanduose.
16
Rechtbank Midden-Nederland (Vidurio Nyderlandų teismas, Nyderlandai) atmetus jo ieškinį dėl šio SVB sprendimo, KN pateikė apeliacinį skundą Centrale Raad van Beroep (Apeliacinis socialinės apsaugos ir valstybės tarnybos teismas, Nyderlandai) ir dokumentus, iš kurių matyti, kad ginčijamu laikotarpiu jis Nyderlanduose dirbo tik 18,5 % viso darbo laiko.
17
2022 m. gegužės 19 d. sprendimu Centrale Raad van Beroep (Apeliacinis socialinės apsaugos ir valstybės tarnybos teismas) atmetė šį apeliacinį skundą ir nusprendė, kad ginčijamu laikotarpiu tikrai taikytini Nyderlandų socialinės apsaugos teisės aktai. Šio teismo teigimu, darbuotojas, kuris mažiau nei 25 % savo darbinės veiklos pagal darbo sutartį atliko gyvenamosios vietos valstybėje narėje, vis dėlto gali būti laikomas vykdžiusiu didelę šios veiklos dalį šioje valstybėje, jei yra pakankamai kitų įrodymų šiuo klausimu.
18
Centrale Raad van Beroep (Apeliacinis socialinės apsaugos ir valstybės tarnybos teismas) nusprendė, kad SVB pakankamai įrodė, jog KN didelę dalį savo darbo pagal darbo sutartį vykdė gyvenamosios vietos valstybėje narėje, šiuo klausimu atsižvelgusi į tai, kad laivas, kuriame jis dirbo, 2013 m. ir 2014 m. taip pat plaukiojo Nyderlanduose atitinkamai 22 % ir 24 % viso plaukiojimo laiko, kad suinteresuotasis asmuo gyveno Nyderlanduose, kad laivas ten buvo įregistruotas ir kad tiek laivo savininkas, tiek valdytojas buvo įsisteigę Nyderlanduose.
19
KN dėl Centrale Raad van Beroep (Apeliacinis socialinės apsaugos ir valstybės tarnybos teismas) sprendimo pateikė kasacinį skundą Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas, Nyderlandai), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Jis teigia, kad Centrale Raad van Beroep (Apeliacinis socialinės apsaugos ir valstybės tarnybos teismas) atsižvelgė į nereikšmingas aplinkybes vertindamas vietą, kurioje KN vykdė didelę savo darbinės veiklos pagal darbo sutartį dalį, klaidingai taikė Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnį ir Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalį. Be to, KN teigimu, Centrale Raad van Beroep (Apeliacinis socialinės apsaugos ir valstybės tarnybos teismas) klaidingai neatsižvelgė į tai, kad darbdavys įsisteigęs Lichtenšteine ir kad įlipta į laivą ir iš jo išlipta Belgijoje, o ne Nyderlanduose.
20
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla keli klausimai.
21
Pirma, šis teismas siekia išsiaiškinti, kokios aplinkybės gali būti reikšmingos nusprendžiant, kad darbuotojai, kurie savo gyvenamosios vietos valstybėje narėje dirba mažiau nei 25 % darbo laiko, joje vykdo didelę savo darbinės veiklos dalį.
22
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, iš Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalies versijoje nyderlandų kalba vartojamų žodžių „mede“ („taip pat“), „indicatieve criteria“ („orientaciniai kriterijai“) ir „indicatie“ („nurodytų“) neabejotinai matyti, kad tuo atveju, kai darbo laikas ir (arba) atlyginimas gyvenamosios vietos valstybėje narėje sudaro mažiau nei 25 % šių elementų, numatytų visai darbuotojo veiklai skirtingose valstybėse narėse, atliekant bendrą šio darbuotojo situacijos vertinimą galima atsižvelgti į kitas aplinkybes.
23
Vis dėlto Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalyje ne tik nepaminėtos šios kitos reikšmingos aplinkybės, bet ir neaišku, kokią reikšmę reikia teikti 8 dalies paskutinei pastraipai, pagal kurią mažiau nei 25 % šioje pastraipoje nurodytų siejamųjų kriterijų įvykdymas rodo, kad didelė veiklos dalis nevykdoma gyvenamosios vietos valstybėje narėje.
24
Remiantis Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalies a punkto formuluote galima teigti, kad sąvoka „didelė veiklos dalis“ turi būti susijusi su atitinkamo asmens darbine veikla. Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalyje paaiškinta, kad tai turi būti ta veiklos dalis, kuri svarbi kiekybiniu požiūriu. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas linkęs daryti išvadą, kad kitos aplinkybės turi būti tiesiogiai susijusios su veiklos vykdymu, iš jų turi būti galima spręsti apie veiklos vykdymo vietą ir, kiek tai susiję su gyvenamosios vietos valstybėje narėje vykdomai veiklai teiktina svarba, palyginti su visa atitinkamo asmens veikla, jos turi leisti daryti išvadas dėl kiekybės.
25
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad į įvairias aplinkybes, į kurias reikia atsižvelgti, nereikėtų įtraukti laivo registracijos vietos, laivo savininko ir valdytojo buveinės vietos arba vietos, kurioje darbuotojas įlipa į laivą ir (arba) išlipa iš jo, ar net duomenų apie plaukiojimo laiką ar vietą tais metais, kai darbuotojas nedirbo pas Lichtenšteino darbdavį. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, darbuotojo nuolatinė gyvenamoji vieta negali būti reikšmingas kriterijus, nes Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalis tiksliai atitinka atvejį, kai darbuotojas dalį savo veiklos vykdo gyvenamosios vietos valstybėje narėje. Darbdavio įsisteigimo vieta taip pat neturi ryšio su veiklos vykdymu šioje valstybėje.
26
Trečia, dėl laikotarpio, į kurį reikia atsižvelgti vertinant, ar pagal darbo sutartį dirbantis asmuo didelę savo veiklos dalį vykdo gyvenamosios vietos valstybėje narėje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar jis turi apsiriboti A1 pažymoje nurodytu laikotarpiu, ar jis gali būti ilgesnis, jei reikia, kad jis atitiktų kalendorinius metus. Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 10 dalyje numatyta, kad reikia atsižvelgti į būsimą padėtį per ateinančius dvylika kalendorinių mėnesių, tačiau nepatikslinama, nuo kurio momento šis terminas skaičiuojamas: ar nuo būtent tam tikros dienos, ar konkretaus laikotarpio pabaigoje.
27
Reglamente Nr. 987/2009 nėra jokios nuostatos dėl atsižvelgimo į ankstesnį nei nagrinėjamas laikotarpį. Pagal 2013 m. gruodžio mėn. paskelbtą Teisės aktų, taikytinų Europos Sąjungoje (ES), Europos ekonominėje erdvėje (EEE) ir Šveicarijoje, praktinį vadovą, kurį parengė ir patvirtino Socialinės apsaugos sistemų koordinavimo administracinė komisija (toliau – Praktinis vadovas), ankstesnės veiklos vykdymo sąlygos taip pat galėtų būti patikimas atitinkamo darbuotojo būsimo elgesio rodiklis.
28
Ketvirta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, kokią diskreciją turi kompetentinga įstaiga išduodama A1 pažymėjimą, kad nustatytų, ar darbuotojas didelę savo veiklos dalį vykdo gyvenamosios vietos valstybėje narėje.
29
Tokiomis aplinkybėmis Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Į kokias aplinkybes ar į kokio pobūdžio aplinkybes gali būti atsižvelgiama atliekant vertinimą pagal [Reglamento Nr. 987/2009] 14 straipsnio 8 dalį dėl klausimo, ar asmuo, paprastai pagal darbo sutartį dirbantis dviejose ar daugiau valstybių narių, didelę savo veiklos dalį atliko valstybėje narėje, kurioje gyvena, kai konstatuota, kad čia jis dirba 22 % savo darbo laiko? Ar tam reikia, kad: i) ta aplinkybė būtų tiesiogiai susijusi su darbo atlikimu, ii) iš tos aplinkybės būtų matyti darbo atlikimo vieta ir iii) remiantis ta aplinkybe būtų galima daryti išvadą apie tai, kokią reikšmę kiekybės aspektu turi darbas, dirbamas valstybėje narėje, kurioje atitinkamas asmuo gyvena, palyginti su visu jo darbu?
2.
Ar atliekant šį vertinimą, atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį klausimą, reikia ar galima atsižvelgti į: i) darbuotojo gyvenamąją vietą, ii) vidaus vandenų laivo, kuriame darbuotojas dirba, registracijos vietą, iii)vidaus vandenų laivo savininko ir valdytojo registruotą buveinę, iv) vietą, kurioje laivas plaukiojo kitais laikotarpiais, kai darbuotojas nebedirbo pas tą darbdavį, v) darbdavio registruotą buveinę ir vi) vietą, kurioje darbuotojas įlaipinamas į laivą ir iš jo išlaipinamas?
3.
Kokį laikotarpį turi apimti vertinimas, ar darbuotojas didelę darbo dalį dirba valstybėje narėje, kurioje gyvena?
4.
Ar valstybės narės kompetentinga įstaiga, nustatydama taikytinus teisės aktus, turi vertinimo diskreciją (kurios teismai iš esmės turi paisyti) dėl Pagrindinio reglamento 13 straipsnio 1 dalyje vartojamos formuluotės „didel[ė] [darbo] dal[is]“ ir, jei taip, kokią?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
30
Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalis turi būti aiškinama taip, kad siekdama įvertinti, ar asmuo, kuris paprastai dirba pagal darbo sutartį dviejose ar daugiau valstybių narių, didelę darbo dalį vykdo gyvenamosios vietos valstybėje narėje, kompetentinga įstaiga turi galimybę atsižvelgti į kitas aplinkybes nei toje valstybėje išdirbtas laikas ir (arba) gaunamas atlyginimas.
31
Iš Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalies nuostatų matyti, kad darbas „paprastai pagal darbo sutartį arba savarankiškai“ vienoje valstybėje narėje reiškia, kad ten vykdoma kiekybiškai didelė visos pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbančio asmens veiklos dalis, tačiau tai neturi būti didžioji šios veiklos dalis. Nustatant, ar didelė veiklos dalis vykdoma vienoje valstybėje narėje, darbo pagal darbo sutartį atveju atsižvelgiama į darbo laiką ir (arba) atlyginimą. Mažiau kaip 25 % pirma nurodytų kriterijų atitiktis rodo, kad didelė veiklos dalis nevykdoma atitinkamoje valstybėje narėje (2022 m. gegužės 19 d. Sprendimo INAIL ir INPS, C‑33/21, EU:C:2022:402, 63 punktas).
32
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui abejonių kyla dėl to, kad Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalies versijoje nyderlandų kalba kartu su orientaciniais kriterijais, į kuriuos reikia atsižvelgti siekiant nustatyti, ar didelė atitinkamo asmens darbo pagal darbo sutartį dalis vykdoma valstybėje narėje, vartojamas žodis „mede“ („taip pat“). Tuo remdamasis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro išvadą, kad būtų galima taikyti kitus nei šioje nuostatoje išvardyti darbo laiko ir (arba) atlyginimo kriterijus.
33
Svarbu konstatuoti, kad kitose Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalies kalbinėse versijose, be kita ko, versijose anglų, vokiečių, prancūzų ar latvių kalbomis, nėra žodžių „taip pat“.
34
Remiantis suformuota jurisprudencija, vienoje kalbinių versijų vartojama Sąjungos teisės nuostatos formuluotė negali būti vienintelis šios nuostatos aiškinimo pagrindas ar įgyti dėl to prioritetą kitų kalbinių versijų atžvilgiu. Toks požiūris nebūtų suderinamas su vienodo Sąjungos teisės taikymo reikalavimu. Esant kalbinių versijų skirtumų, nagrinėjama nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į teisės akto, kurio dalis ji yra, bendrą struktūrą ir tikslą (2010 m. kovo 25 d. Sprendimo Helmut Müller, C‑451/08, EU:C:2010:168, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2024 m. kovo 21 d. Sprendimo Cobult, C‑76/23, EU:C:2024:253, 25 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35
Kalbant apie teisės akto, kurio dalis yra nagrinėjama nuostata, kontekstą, iš paties Reglamento Nr. 987/2009 pavadinimo matyti, kad jame turi būti nustatyta Reglamento Nr. 883/2004 įgyvendinimo tvarka. Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio pavadinimas yra „[Reglamento Nr. 883/2004] 12 ir 13 straipsnių patikslinimas“, o 8 dalis buvo priimta „Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 ir 2 dalių taikymo tikslais“.
36
Taigi aiškinant Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnį reikia atsižvelgti į Reglamento Nr. 883/2004 12 ir 13 straipsnius.
37
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Reglamento Nr. 883/2004 II antraštinės dalies „Taikytinų teisės aktų nustatymas“, kurioje yra šio reglamento 12 ir 13 straipsniai, nuostatos sudaro išsamią ir vientisą kolizinių teisės normų sistemą, kurios tikslas – ne tik išvengti kelių valstybių nacionalinės teisės aktų taikymo tuo pat metu ir dėl to galinčių kilti pasekmių, bet ir užtikrinti, kad, nesant teisės aktų, taikytinų asmenims, patenkantiems į šio reglamento taikymo sritį, nebūtų panaikinta jų socialinė apsauga (šiuo klausimu žr. 2023 m. lapkričio 16 d. Sprendimo Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Toruniu, C‑422/22, EU:C:2023:869, 50 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
38
Kaip matyti iš Reglamento Nr. 883/2004 1 ir 45 konstatuojamųjų dalių, jo tikslas – koordinuoti valstybių narių nacionalines socialinės apsaugos sistemas, siekiant užtikrinti veiksmingą naudojimąsi laisvo asmenų judėjimo teise ir taip pakelti Europos Sąjungoje judančių asmenų gyvenimo lygį ir pagerinti jų užimtumo sąlygas, kartu modernizuojant ir supaprastinant Reglamente Nr. 1408/71 įtvirtintas taisykles (šiuo klausimu žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo AFMB ir kt., C‑610/18, EU:C:2020:565, 63 punktą).
39
Šis tikslas įgyvendinamas Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 1 dalimi, kurioje numatyta, kad asmenims, kuriems taikomas šis reglamentas, socialinės apsaugos srityje taikomi tik vienos valstybės narės teisės aktai, kurie nustatomi pagal šio reglamento II antraštinę dalį.
40
Be to, šio 11 straipsnio 3 dalies a punkte įtvirtintas principas, kad vienoje valstybėje narėje pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims taikomi tos valstybės teisės aktai (šiuo klausimu žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo AFMB ir kt., C‑610/18, EU:C:2020:565, 42 punktą).
41
Tačiau šis principas yra suformuluotas „laikantis [Reglamento Nr. 883/2004] 12–16 straipsnių nuostatų“, nes esant tam tikroms ypatingoms situacijoms dėl šio principo neriboto taikymo tiek darbuotojas, tiek darbdavys ir socialinės apsaugos įstaigos galėtų patirti administracinių sunkumų, užuot jų išvengę, ir dėl to asmenims, kuriems taikomas šis reglamentas, galėtų būti trukdoma laisvai judėti (2020 m. liepos 16 d., Sprendimo AFMB ir kt., C‑610/18, EU:C:2020:565, 43 punktas).
42
Prie tokių ypatingų situacijų priskirtinas Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalyje nurodytas atvejis, kai asmuo paprastai dirba pagal darbo sutartį dviejose ar daugiau valstybių narių.
43
Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta, kad asmeniui, kuris paprastai dirba pagal darbo sutartį dviejose ar daugiau valstybių narių, taikomi valstybės narės, kurioje jis gyvena, teisės aktai, jeigu jis ten vykdo didelę veiklos dalį, o šios nuostatos b punkte nurodyta, kad asmeniui, kuris paprastai dirba pagal darbo sutartį dviejose ar daugiau valstybių narių ir kuris didelę veiklos dalį vykdo ne savo gyvenamosios vietos valstybėje narėje, taikomi valstybės narės, kurioje yra įmonės arba darbdavio registruota buveinė arba veiklos vieta, teisės aktai.
44
Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose numatytomis kolizinėmis normomis užtikrinama, kad tuo atveju, kai asmuo dirba pagal darbo sutartį dviejose ar daugiau valstybių narių, visada taikomi tik vienos valstybės narės teisės aktai, t. y. arba valstybės narės, kurioje tas asmuo gyvena, teisės aktai, jeigu jis ten vykdo didelę savo veiklos dalį, arba, jei taip nėra, valstybės narės, kurioje yra įsisteigęs jo darbdavys, teisės aktai.
45
Taigi Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalies a ir b punktai atitinka šio sprendimo 37 ir 38 punktuose primintą tikslą, nes jame, supaprastinant ankstesniuose teisės aktuose nustatytas taisykles, numatytos taisyklės, leidžiančios nukrypti nuo to paties reglamento 11 straipsnio 3 dalies a punkte įtvirtintos darbo vietos valstybės narės teisės aktų taikymo taisyklės, būtent siekiant išvengti sunkumų, kurių kitu atveju galėtų kilti dėl pastarosios taisyklės taikymo situacijoms, susijusioms su darbu dviejose ar daugiau valstybių narių (šiuo klausimu žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo AFMB ir kt., C‑610/18, EU:C:2020:565, 64 punktą).
46
Atsižvelgiant į tai, šio sprendimo 43 punkte nurodytose nuostatose įtvirtintomis leidžiančiomis nukrypti nuostatomis siekiama užtikrinti, kad, laikantis šio sprendimo 39 punkte primintos vienos valstybės narės teisės aktų taikymo taisyklės, dviejose ar daugiau valstybių narių pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims būtų taikomi tik vienos valstybės narės teisės aktai, tam nustatant ryšio kriterijus, kuriuos taikant atsižvelgiama į objektyvią šių darbuotojų situaciją, kad būtų palengvintas jų laisvas judėjimas (šiuo klausimu žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo AFMB ir kt., C‑610/18, EU:C:2020:565, 65 punktą).
47
Būtent atsižvelgiant į šiuos argumentus reikia aiškinti Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalį, kurioje daroma nuoroda į darbo laiką ir (arba) atlyginimą, siekiant nustatyti, ar kiekybiškai reikšminga visos darbuotojo veiklos dalis vykdoma vienoje valstybėje narėje.
48
Šiomis aplinkybėmis svarbu pažymėti, pirma, kad Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalies paskutinėje pastraipoje, pagal kurią, bendrai vertinant atitinkamo darbuotojo situaciją, reikia patikrinti, ar pasiekta 25 % riba, aiškiai nurodomi „pirmiau nurody[ti]“ kriterijai, t. y. darbo pagal darbo sutartį atveju – darbo laiko ir (arba) atlyginimo kriterijai, o ne kokie kiti kriterijai.
49
Tai, kad nurodytų kriterijų patikrinimas atliekamas bendrai vertinant atitinkamo darbuotojo situaciją, reiškia ne tai, kad leidžiama pridėti kitus kriterijus, o tai, kad reikia atsižvelgti į visą šio darbuotojo vykdomą darbą pagal darbo sutartį.
50
Antra, šios nuostatos formuluotė nepalieka abejonių dėl to, kad, nesant 25 % kriterijų, susijusių su darbo laiku ir (arba) atlyginimu, atitikimo, negalima daryti išvados, kad didelė darbo pagal darbo sutartį dalis vykdoma atitinkamoje valstybėje narėje.
51
Pripažinus, kad darbuotojui, kuris savo gyvenamosios vietos valstybės narės teritorijoje atliko mažiau nei 25 % visos savo darbinės veiklos pagal darbo sutartį, gali būti taikomi šios valstybės teisės aktai pagal Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalies a punktą, būtų ne tik paneigtas šio reglamento 12–14 straipsniuose numatytų ryšių, įskaitant susijusius su gyvenamosios vietos valstybe nare, išimtinis pobūdis, bet ir sukeltų neaiškumų dėl šio reglamento II antraštinėje dalyje nustatytų kolizinių normų taikymo, o tai pakenktų paprastumui, kurį šiomis normomis siekiama nustatyti taikant siejamuosius kriterijus, grindžiamus objektyvia atitinkamo darbuotojo padėtimi.
52
Aiškinimą, kad 25 % kriterijų, susijusių su darbo laiku ir (arba) atlyginimu, neatitikimo negalima kompensuoti atsižvelgiant į kitus kriterijus, taip pat patvirtina Praktiniame vadove, t. y. dokumente, kuris dėl savo pobūdžio neturi privalomosios teisinės galios, pateikti paaiškinimai. Vis dėlto šis vadovas yra naudinga priemonė aiškinant reglamentus Nr. 883/2004 ir Nr. 987/2009. Taigi dokumente dėl „didel[ės veiklos dalies]“ sąvokos nurodyta, kad būtinai reikia atsižvelgti į darbo laiko ir (arba) atlyginimo kriterijus siekiant patikrinti, ar Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalies paskutinėje pastraipoje nurodyta 25 % riba pasiekta gyvenamosios vietos valstybėje narėje, – toks yra požymis, kad didelė visos atitinkamo darbuotojo veiklos dalis vykdoma šioje valstybėje narėje. Nors Praktiniame vadove nurodyta, kad gali būti taikomi ir kiti kriterijai, tačiau jie neapibrėžti, o iš visų pateiktų konkrečių pavyzdžių matyti, kad darbas pagal darbo sutartį gyvenamosios vietos valstybėje narėje, sudarantis mažiau nei 25 % darbo laiko ir (arba) atlyginimo, neleidžia daryti išvados, kad taikomi šios valstybės teisės aktai.
53
Taigi darytina išvada, kad Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalis turi būti aiškinama taip, jog tam, kad būtų galima manyti, kad asmuo didelę savo veiklos pagal darbo sutartį dalį vykdo gyvenamosios vietos valstybėje narėje, turi būti pasiekta 25 % darbo laiko ir (arba) atlyginimo šioje valstybėje narėje riba, ir negalima atsižvelgti į kitus kriterijus siekiant kompensuoti tai, kad netenkinami minėti kriterijai.
54
Darytina išvada, kad tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kai neginčijama, kad darbuotojas vykdė 22 % savo veiklos pagal darbo sutartį gyvenamosios vietos valstybėje narėje, o tai yra mažesnė nei Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalies paskutinėje pastraipoje nurodyta 25 % riba, Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyta kolizinė norma jam negali būti taikoma, todėl taikytinus teisės aktus reikia nustatyti pagal 13 straipsnio 1 dalies b punkte nustatytą kolizinę normą, kurioje numatyta, kad darbuotojui taikomi valstybės narės, kurioje yra įmonės arba darbdavio registruota buveinė arba veiklos vieta, teisės aktai.
55
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad nereikia atsižvelgti į kitus kriterijus, siekiant nustatyti, ar atitinkamas darbuotojas didelę savo veiklos pagal darbo sutartį dalį vykdo savo gyvenamosios vietos valstybėje.
56
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalis turi būti aiškinama taip, kad kompetentinga įstaiga, siekdama įvertinti, ar asmuo, kuris paprastai dirba pagal darbo sutartį dviejose ar daugiau valstybių narių, didelę savo veiklos dalį vykdo gyvenamosios vietos valstybėje narėje, atlikdama bendrą šio asmens situacijos vertinimą turi patikrinti, ar jo bent 25 % darbo laiko dirbama ir (arba) atlyginimo gaunama šioje valstybėje. Šiomis aplinkybėmis nereikia atsižvelgti į kitas aplinkybes ar kriterijus.
Dėl trečiojo klausimo
57
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, į kokį laikotarpį reikėtų atsižvelgti, kad, atliekant Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalyje numatytą bendrą vertinimą, būtų galima įvertinti, ar atitinkamas darbuotojas didelę savo veiklos pagal darbo sutartį dalį vykdo gyvenamosios vietos valstybėje narėje.
58
Šiuo klausimu Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 10 dalyje numatyta, kad atitinkamos įstaigos turi atsižvelgti į numanomą padėtį per artimiausius 12 kalendorinių mėnesių.
59
Nors šioje nuostatoje nenurodyta, nuo kada pradedamas skaičiuoti 12 mėnesių laikotarpis, į kurį reikia atsižvelgti, iš jos formuluotės aiškiai matyti, kad kalbama apie artimiausius dvylika mėnesių, nes nė vienoje šio reglamento nuostatoje nenurodyta atitinkamo darbuotojo buvusi situacija.
60
Kadangi Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 10 dalis kartu su šio reglamento 14 straipsnio 8 dalimi taikoma tik tais atvejais, kai darbuotojas dirba dviejose ar daugiau valstybių narių, reikia manyti, kad atskaitos taškas turi būti ta diena, kai pradedama vykdyti veikla dviejose ar daugiau valstybių narių.
61
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 ir 10 dalys turi būti aiškinamos taip, kad siekiant bendrai įvertinti asmens, kuris paprastai dirba pagal darbo sutartį dviejose ar daugiau valstybių narių, padėtį ir tai, ar didelę savo veiklos dalį jis atlieka gyvenamosios vietos valstybėje narėje, reikia atsižvelgti į jo būsimą padėtį, numanomą per artimiausius dvylika kalendorinių mėnesių.
Dėl ketvirtojo klausimo
62
Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, kokią diskreciją turi kompetentinga valstybės narės įstaiga, kai nustato, ar darbuotojas didelę savo veiklos pagal darbo sutartį dalį, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalį, vykdė gyvenamosios vietos valstybėje narėje.
63
Atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį klausimą, atsakyti į ketvirtąjį prejudicinį klausimą nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
64
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
1.
2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 987/2009, nustatančio Reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo įgyvendinimo tvarką, iš dalies pakeisto 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 465/2012, 14 straipsnio 8 dalis
turi būti aiškinama taip:
kompetentinga įstaiga, siekdama įvertinti, ar asmuo, kuris paprastai dirba pagal darbo sutartį dviejose ar daugiau valstybių narių, didelę savo veiklos dalį vykdo gyvenamosios vietos valstybėje narėje, atlikdama bendrą šio asmens situacijos vertinimą turi patikrinti, ar jo bent 25 % darbo laiko dirbama ir (arba) atlyginimo gaunama šioje valstybėje. Šiomis aplinkybėmis nereikia atsižvelgti į kitas aplinkybes ar kriterijus.
2.
Reglamento Nr. 987/2009, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 465/2012, 14 straipsnio 8 ir 10 dalys
turi būti aiškinamos taip:
siekiant bendrai įvertinti asmens, kuris paprastai dirba pagal darbo sutartį dviejose ar daugiau valstybių narių, padėtį ir nustatyti, ar didelę savo veiklos dalį jis atlieka gyvenamosios vietos valstybėje narėje, reikia atsižvelgti į jo būsimą padėtį, numanomą per artimiausius dvylika kalendorinių mėnesių.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.