Laikina versija
GENERALINĖS ADVOKATĖS
TAMARA ĆAPETA IŠVADA,
pateikta 2026 m. vasario 26 d.(1)
Byla C‑120/25
Verband Wirtschaft im Wettbewerb, Verein für Lauterkeit in Handel und Industrie e.V.
prieš
PAYBACK GmbH
(Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Energija – Energijos vartojimo efektyvumo ženklinimas – Reglamentas (ES) 2017/1369 – 2 straipsnio 13 punktas – Sąvoka „prekiautojas“ – 6 straipsnio pirmos pastraipos a punktas – Įpareigojimas vaizdinėje reklamoje arba techninėje reklaminėje medžiagoje nurodyti
gaminio energijos vartojimo efektyvumo klasę ir etiketėje nurodytų energijos vartojimo efektyvumo klasių intervalą – Akcijų programos valdytoja – Internetinis naujienlaiškis, kuriame skelbiama apie galimybę loterijoje laimėti televizorių – Komisijos deleguotasis reglamentas (ES) 2019/2013 – 4 straipsnio d punktas “
I.      Įvadas
1.        Patarlė „ne viskas auksas, kas auksu žiba“ rodo, kad išvaizda gali klaidinti. Išoriškai patrauklūs arba vertingi dalykai iš tikrųjų gali tokie nebūti.
2.        Tai ypač pasakytina tais atvejais, kai asmeniui nemokamai, pavyzdžiui, loterijoje, siūlomas gaminys, neinformuojant apie šio gaminio savybes, taigi ir apie galimą jo naudojimo ateityje poveikį.
3.        Iš esmės šioje byloje Teisingumo Teismas turi nustatyti, kiek asmenys turi būti informuojami apie gaminio savybes, kad galėtų priimti informacija pagrįstą sprendimą.
II.    Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės, prejudicinis klausimas ir procesas Teisingumo Teisme
4.        PAYBACK, atsakovė pagrindinėje byloje, yra kelių partnerių akcijų programos valdytoja. Ši bendrovė siekia skatinti pirkėjų lojalumą ir pritraukti naujų pirkėjų, siūlydama „PAYBACK taškus“ akcijų programos naudotojams, kurie perka iš vieno iš jos mažmeninės prekybos partnerių. Kai naudotojai įgyja tam tikrą taškų skaičių, jie gali pasirinkti arba gauti šiuos taškus atitinkančią išmoką, arba juos panaudoti pirkdami iš programoje dalyvaujančių bendrovių partnerių.
5.        2022 m. vasario 1 d. PAYBACK savo internetiniame naujienlaiškyje paskelbė apie loteriją su šūkiu „Täglich ein neuer Gewinn, z. B. 2 x Samsung QLED 4K TV Q80A, 75 Zoll“ („Kiekvieną dieną naujas prizas, pavyzdžiui, 2 x 75 colių Samsung QLED 4K TV Q80A“) kartu pateikdama šio televizoriaus nuotrauką ir lentelę su loterijos prizų sąrašu.
6.        Vis dėlto PAYBACK nenurodė informacijos apie šio gaminio energijos vartojimo efektyvumo klasę nei televizoriaus nuotraukoje, nei galimų prizų sąraše.
7.        2022 m. vasario 7 d. raštu Verband Wirschaft im Wettbewerb, Verein für Lauterkeit in Handel und Industrie – asociacija, vykdanti teisės mokslinius tyrimus, šviečianti visuomenę ir įgyvendinanti kovos su nesąžininga konkurencija įstatymus ir taip ginanti savo narių interesus bei užtikrinanti sąžiningą konkurenciją rinkoje, taip pat ieškovė pagrindinėje byloje (toliau – asociacija) – įteikė atsakovei pagrindinėje byloje įspėjamąjį pranešimą, kuriuo ją informavo apie tai, kad televizoriaus reklamoje nenurodyta šios informacijos, tačiau į šį pranešimą nebuvo sureaguota.
8.        Tuomet asociacija pareiškė ieškinį atsakovei pagrindinėje byloje Landgericht München I (Miuncheno I apygardos teismas, Vokietija), juo prašė įpareigoti nutraukti bet kokią televizoriaus reklamą be reikalaujamos informacijos apie jo energijos vartojimo efektyvumo klasę.
9.        Ši asociacija teigė, kad PAYBACK, kaip prekiautoja reklamuojamu gaminiu, kaip tai suprantama pagal Reglamento (ES) 2017/1369(2) 2 straipsnio 13 punktą neįvykdė įpareigojimo nurodyti gaminio energijos vartojimo efektyvumo klasę ir etiketėje nurodytų energijos vartojimo efektyvumo klasių intervalą vaizdinėje reklamoje pagal šio reglamento 6 straipsnio pirmos pastraipos a punktą(3), siejamą su Komisijos deleguotojo reglamento (ES) 2019/2013(4) 4 straipsnio d punktu.
10.      Šiomis tarpusavyje siejamomis nuostatomis prekiautojai įpareigoti vaizdinėje reklamoje arba techninėje reklaminėje medžiagoje pateikti pirkėjams informaciją apie elektroninių vaizduoklių, įskaitant televizijos aparatus, energijos vartojimo efektyvumo klasę(5).
11.      Remdamasi šiomis nuostatomis asociacija teigia, kad nepateikusi atitinkamos informacijos apie kaip loterijos prizo reklamuoto televizoriaus energijos vartojimo efektyvumo klasę, PAYBACK pažeidė jai pagal Reglamentą 2017/1369, siejamą su Deleguotojo reglamento 2019/2013 4 straipsnio d punktu, tenkančią pareigą. Būtent šiuo teiginiu ieškovė pagrindinėje byloje grindė reikalavimą įpareigoti nutraukti veiksmus ir atlyginti įspėjimo išlaidas.
12.      O PAYBACK tvirtino nesanti „prekiautoja“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punktą(6), kiek tai susiję su reklamuojamais gaminiais, taigi jai netaikomi minėtose nuostatose nustatyti reikalavimai.
13.      2022 m. rugsėjo 5 d. sprendimu, priimtu už akių, Landgericht München I (Miuncheno I apygardos teismas) patenkino ieškovės reikalavimą ir įpareigojo atsakovę nustoti teikti ir (arba) užsakyti kitiems subjektams teikti tam tikro elektroninio vaizduoklio modelio vaizdinę reklamą, kurioje nenurodyta energijos vartojimo efektyvumo klasės ir etiketėje nurodytų energijos vartojimo efektyvumo klasių intervalo.
14.      PAYBACK pareiškė prieštaravimą dėl šio sprendimo, bet LandgerichtMünchen I
(Miuncheno I apygardos teismas) 2023 m. sausio 23 d. galutiniu sprendimu jį atmetė.
15.      Ši bendrovė pateikė apeliacinį skundą Oberlandesgericht München (Miuncheno aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija; toliau – apeliacinės instancijos teismas).
16.       2024 m. kovo 14 d. sprendimu apeliacinės instancijos teismas patenkino apeliacinį skundą, panaikino už akių priimtą sprendimą ir netenkino ieškinio. Šis teismas konstatavo, kad ieškinys yra priimtinas, bet nepagrįstas, taigi atmetė ieškovės reikalavimą nutraukti veiksmus.
17.      Apeliacinės instancijos teismas nurodė, kad PAYBACK negalima laikyti „prekiautoja“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punktą, taigi jai netaikomi šiame reglamente nustatyti energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimai. Tas teismas nusprendė, kad pirkėjui nereikia informacijos apie su energija susijusių gaminių, kuriuos galima laimėti loterijoje, energijos vartojimo efektyvumą tam, kad galėtų priimti pagrįstą sprendimą dėl sandorio, nes vartotojai nepasirenka gaminio, o tik nusprendžia, ar dalyvauti pačioje loterijoje – už tai nereikalaujama jokio atlygio.
18.      Priėmus šį sprendimą, asociacija pateikė kasacinį skundą Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui;
ji reikalauja palikti galioti už akių priimtą sprendimą.
19.      PAYBACK reikalauja atmesti kasacinį skundą.
20.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl to, ar apeliacinės instancijos teismas pagrįstai atmetė ieškovės reikalavimą nutraukti veiksmus, motyvuodamas tuo, kad atsakovė pagrindinėje byloje, kaip nagrinėjamos loterijos organizatorė, nėra „prekiautoja“ loterijoje siūlomais laimėti gaminiais, kiek tai susiję su Reglamente 2017/1369 nustatytais energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimais, taigi neprivalo pateikti asmenims informacijos apie nagrinėjamo gaminio energijos vartojimo efektyvumą.
21.      Vadinasi, Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) sprendimas dėl šio kasacinio skundo priklausys nuo sąvokos „prekiautojas“ išaiškinimo, konkrečiau kalbant, nuo to, ar PAYBACK gali būti laikoma prekiautoja, kiek tai susiję su Reglamento 2017/1369 6 straipsnio pirmos pastraipos a punkte ir Deleguotojo reglamento 2019/2013 4 straipsnio d punkte nustatytais energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimais.
22.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar asmuo, kaip internetinės loterijos prizą teikiantis televizorių,
laikytinas „prekiautoju“, kaip tai suprantama pagal [Reglamento 2017/1369] 2 straipsnio 13 punktą, todėl privalo įvykdyti iš [Reglamento 2017/1369] 6 straipsnio pirmos pastraipos a punkto, siejamo su [Deleguotojo reglamento 2019/2013] 4 straipsnio d punktu, kylančius reikalavimus?“
23.      Rašytines pastabas Teisingumo Teismui pateikė asociacija, PAYBACK ir Europos Komisija.
24.      Teisingumo Teismas manė, kad yra pakankamai informuotas, taigi, remdamasis
Teisingumo Teismo procedūros reglamento 76 straipsnio 2 dalimi, nusprendė priimti sprendimą nerengdamas teismo posėdžio.
III. Analizė
25.      1992 m. Sąjunga nustatė energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimus tam tikriems buitiniams prietaisams, siekdama padėti asmenims nustatyti efektyviai energiją vartojančius gaminius ir sumažinti energijos vartojimo požiūriu mažiau efektyvių gaminių poveikį aplinkai(7). Šie reikalavimai dar nebuvo taikomi televizoriams.
26.      Vis dėlto Energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo sistemos, kuriai šiuo metu taikomas Reglamentas 2017/1369, apimtis nuo to laiko pakito ir išsiplėtė – į ją įtrauktas daug platesnis gaminių asortimentas(8).
27.      Remiantis energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimų sąnaudų ir naudos vertinimu, pirmenybė buvo teikiama galimybei nustatyti elektroninių vaizduoklių, įskaitant televizijos aparatus, monitorius ir informacinius vaizduoklius, energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo sistemą, nes taip energijos sutaupoma daugiausia(9).
28.      Reglamento 2017/1369 10 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad būtina nustatyti standartizuotą privalomą visų su energija susijusių gaminių etiketę, kaip veiksmingą priemonę informuoti pirkėjus apie šių gaminių energijos vartojimo efektyvumą(10). Be to, šiame reglamente paaiškinta, kad turėtų būti nustatytas vienodas skirtingų gaminių grupių ženklinimas(11).
29.      Kaip jau minėta, pagal šio reglamento 6 straipsnio pirmos pastraipos a punktą tiekėjai ir prekiautojai įpareigoti vaizdinėje reklamoje arba techninėje reklaminėje medžiagoje nurodyti gaminio energijos vartojimo efektyvumo klasę laikydamiesi atitinkamo deleguotojo akto.
30.      Atitinkamai Reglamento 2017/1369 16 straipsniu Komisijai suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kuriais šis reglamentas papildomas siekiant patikslinti, kaip į skirtingų gaminių grupių vaizdinę reklamą ir techninę reklaminę medžiagą turi būti įtraukta energijos vartojimo efektyvumo klasė ir etiketėje nurodytų energijos vartojimo efektyvumo klasių intervalas.
31.      Tad, kiek tai susiję su elektroninių vaizduoklių, kaip antai televizijos aparatų, energijos vartojimo efektyvumo ženklinimu, Komisija priėmė Deleguotąjį reglamentą 2019/2013, kuriame nustatyta standartizuota šios gaminių grupės energijos vartojimo efektyvumo etiketė.
32.      Kaip jau pažymėta, to reglamento 4 straipsnio d punkte nustatyta prekiautojų pareiga, susijusi su elektroninių vaizduoklių energijos vartojimo efektyvumo ženklinimu – jame nurodyta, kad prekiautojai turi užtikrinti, kad visoje tam tikro šios rūšies gaminio modelio vaizdinėje reklamoje būtų nurodoma etiketėje nurodyta gaminio energijos vartojimo efektyvumo klasė ir energijos vartojimo efektyvumo klasių skalė.
33.      Atsižvelgiant į būtent šią pareigą kyla šis prejudicinis klausimas.
34.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausimu iš esmės siekia išsiaiškinti, ar atsakovė pagrindinėje byloje, kaip internetinės loterijos organizatorė, laikytina „prekiautoja“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punktą, kiek tai susiję su siūlomu laimėti televizoriumi, taigi ji pažeidžia jai tenkančią pareigą informuoti pagal šio 6 straipsnį, nes nenurodo šio televizoriaus energijos vartojimo efektyvumo klasės ir nurodytų energijos vartojimo efektyvumo klasių intervalo.
35.      Iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos matyti, kad standartinį Sąjungos teisės nuostatos aiškinimo metodą sudaro nagrinėjamo teisės akto teksto, tikslo ir konteksto analizė(12).
36.      Atsižvelgiant į tai, mano prejudicinio klausimo analizę sudarys trys dalys.
37.      Pirmiausia išnagrinėsiu tikslią Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punkto formuluotę ir jame pateiktą sąvokos „prekiautojas“ apibrėžtį, siekdama įsitikinti, ar energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimai turi būti taikomi asmenims, siūlantiems gaminius kaip loterijos prizus. Paskui aptarsiu platesnius politikos tikslus, kurių siekiama energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimais, siekdama išsiaiškinti numatytą sąvokos „prekiautojas“ taikymo sritį. Galiausiai išnagrinėsiu sąvokos „prekiautojas“ apibrėžtį, atsižvelgdama į visą Reglamento 2017/1369 kontekstą, ir įvertinsiu jos ryšį su kitomis šio reglamento nuostatomis.
A.      Pažodinis sąvokos „prekiautojas“ aiškinimas
1.      Bendrosios pastabos dėl apibrėžties
38.      Šiame etape verta pažymėti, kad, atrodo, Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punkto formuluotė įvairiomis kalbomis skiriasi. Ypač skiriasi versija vokiečių kalba (proceso kalba pagrindinėje byloje) ir kitos kalbinės versijos.
39.      Pagal Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punkto versiją vokiečių kalba „prekiautojas“ („händler“) yra asmuo, kuris, vykdydamas komercinę veiklą („im Rahmen einer Geschäftstätigkeit“), už atlygį ar be jo („entgeltlich oder unntgeltlich“), siūlo („anbietet“) arba demonstruoja („ausstellt“) gaminį pardavimui, nuomai arba pardavimui išsimokėtinai („zum Kauf, zur Miete oder zum Ratenkauf“)(13).
40.      Taigi, remiantis versija vokiečių kalba, atrodo, kad gaminio demonstravimo veikla yra siejama su pardavimo, nuomos arba pardavimo išsimokėtinai tikslu. Ko gero, dėl tokio sąvokos „prekiautojas“ aiškinimo į šios apibrėžties taikymo sritį nepatenka asmenys, demonstruojantys gaminius dėl kitų priežasčių nei tiesioginis atlygis.
41.      Tačiau kitos kalbinės versijos, pavyzdžiui, versijos kroatų(14), prancūzų(15), airių(16), italų(17) ir slovėnų(18) kalbomis, suformuluotos panašiai kaip versija anglų kalba(19) ir jose sąvoka „prekiautojas“ apibrėžta kaip asmuo, kuris siūlo gaminį pardavimui, nuomai arba pardavimui išsimokėtinai ar jį demonstruoja vykdydamas komercinę veiklą už užmokestį arba be jo.
42.      Taigi 2 straipsnio 13 punkto versiją vokiečių kalba būtų galima suprasti taip, kad pagal ją tam, kad asmuo būtų laikomas prekiautoju, jis turi i) demonstruoti gaminius vykdydamas komercinę veiklą ir ii) tai daryti siekdamas juos parduoti, išnuomoti arba parduoti išsimokėtinai ir abi šios sąlygos yra kumuliacinės. O iš pirma nurodytų kitų kalbinių versijų matyti, kad vien gaminio demonstravimo vykdant komercinę veiklą, ko gero, pakanka tam, kad asmuo būtų laikomas prekiautoju.
43.      Pagal Tarybos reglamento Nr. 1(20) 1 straipsnį visos šioje nuostatoje išvardytos oficialios Sąjungos kalbos yra autentiškos jomis parengtų teisės aktų kalbos, taigi iš esmės visoms Sąjungos teisės akto kalbinėms versijoms turi būti pripažįstama tokia pati reikšmė.
44.      Tad, remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, esant įvairių tam tikros nuostatos kalbinių versijų neatitikimų, atitinkamą nuostatą reikia aiškinti atsižvelgiant į teisės reglamentavimo, kurio dalis ji yra, bendrą sistemą ir tikslą(21).
45.      Vadinasi, reikia išnagrinėti bendruosius Reglamento 2017/1369 tikslus, siekiant nustatyti, ar 2 straipsnio 13 punkte nurodyta gaminių demonstravimo veikla turi būti aiškinama kaip susijusi su pardavimo, nuomos ar pardavimo išsimokėtinai tikslu, t. y. kad ji neapima tokios reklamos, kokia nagrinėjama šioje byloje, ar gaminių demonstravimo veikla turi būti suprantama kaip nesusijusi su šiuo tikslu, taigi sąvoka „prekiautojas“ gali būti aiškinama kaip apimanti tokią reklamą, kokia nagrinėjama šioje byloje.
46.      Vis dėlto prieš pradėdama nagrinėti šio reglamento tikslus trumpai aptarsiu kai kuriuos Komisijos, atsakovės pagrindinėje byloje ir asociacijos argumentus dėl šio reglamento 2 straipsnio 13 punkto teksto.
2.      Konkrečios pastabos dėl užmokesčio reikalavimo
47.      Remdamosi Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punkto versija vokiečių kalba, ir PAYBACK, ir Komisija teigia, kad loterijos organizatorius negali būti laikomas prekiautoju, kaip tai suprantama pagal šį reglamentą.
48.      Jos, be kita ko, tvirtina: kadangi PAYBACK nevykdo nagrinėjamo gaminio pardavimo, nuomos ar pardavimo išsimokėtinai, nes nenurodo įvairių gaminių kainos ir neskatina pirkėjų jų pirkti, ji nepatenka į Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punkte pateiktos sąvokos „prekiautojas“ sritį, net jei atsakovė pagrindinėje byloje demonstruoja gaminį vykdydama komercinę veiklą.
49.      Nors šis sąvokos „prekiautojas“ aiškinimas iš pirmo žvilgsnio atitinka apibrėžties versiją vokiečių kalba, dėl tokio aiškinimo visose kalbinėse versijose vartojami žodžiai „už užmokestį arba be jo“ netektų prasmės.
50.      Atsižvelgdama į šį argumentą asociacija teigia, kad sąvoka „prekiautojas“ apima ne tik prekes parduodančias įmones, bet ir tas, kurios prekes tiekia nemokamai, pavyzdžiui, siūlydamos jas laimėti kaip loterijos prizus. Tokiu atveju atsakovė pagrindinėje byloje būtų prekiautoja, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 2017/1369.
51.      Iš tiesų, papildomas patikslinimas „už užmokestį arba be jo“ leidžia manyti, kad atlygio nebuvimas neturi reikšmės ir kad prekės turi būti demonstruojamos nebūtinai tik parduodant, nuomojant ar parduodant išsimokėtinai. Tai taip pat patvirtina sąvokos „prekiautojas“ aiškinimą kaip apimantį asmenis, kurie demonstruoja gaminius vykdydami komercinę veiklą, nepaisant to, ar jie gauna atlygį, kaip matyti iš versijų anglų ir kitomis kalbomis.
52.      Be to, tokį aiškinimą patvirtina Reglamente 2017/1369 pateikta sąvokos „pirkėjas“ apibrėžtis. Jo 2 straipsnio 16 punkte sąvoka „pirkėjas“ apibrėžta kaip bet kuris „asmuo, perkantis, išsinuomojantis arba gaunantis gaminį naudoti savo tikslais, nepriklausomai nuo to, ar tie tikslai yra susiję su jo prekyba, verslu, amatu arba profesija“(22).
53.      Šioje apibrėžtyje vartojamas žodis „gaunantis“ leidžia manyti, kad sąvoka „pirkėjas“ taip pat gali apimti asmenis, kurie gaminius gauna nemokamai, nesvarbu, ar tai būtų dovana, ar loterijos laimėjimas.
54.      Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, ir į aiškią šių nuostatų formuluotę, grįžtu prie pradinės išvados, kad loterijos organizatorius, kaip antai atsakovė pagrindinėje byloje, kuris demonstruoja gaminį vykdydamas komercinę veiklą, nepaisant to, ar numatyta gauti atlygį, turi būti laikomas „prekiautoju“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punktą, taigi jam turi būti taikomi šiame reglamente, siejamame su Deleguotuoju reglamentu 2019/2013, nustatyti energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimai.
55.      Vis dėlto pagal minėtą Teisingumo Teismo jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ir į teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus bei į jos kontekstą.
B.      Reglamento 2017/1369 tikslai
56.      Nors atsižvelgiant į tekstą galima įvairiai aiškinti energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimų taikymo sritį, norint nustatyti, ar atsakovei pagrindinėje byloje iš tikrųjų buvo taikoma pareiga rodyti tokias etiketes, visų pirma svarbu suprasti, kodėl Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė šiuos reikalavimus.
57.      Iš Reglamento 2017/1369 2 ir 10 konstatuojamųjų dalių matyti, kad pagrindiniai šio reglamento tikslai yra, pirma, leisti pirkėjams priimti informacija pagrįstus sprendimus remiantis su energija susijusių gaminių energijos suvartojimu(23) ir, antra, skatinti inovacijas skatinant gamintojus gaminti efektyviau energiją vartojančius gaminius.
58.      Abu šie tikslai atitinka platesnės
Europos Sąjungos aplinkos ir klimato kaitos politikos trečiąjį tikslą ir yra esminis 2030 m. Sąjungos klimato ir energetikos politikos strategijos elementas. Su energija susijusių gaminių efektyvumo didinimas suteikiant pirkėjams informacijos, kad jie galėtų tinkamai pasirinkti gaminius, ir kuriant efektyviau energiją vartojančius gaminius siekiama teigiamo poveikio su energija susijusių gaminių aplinkosauginių veikimo savybių srityje(24).
59.      Nagrinėdama šią bylą, dabar aptarsiu kiekvieną iš šių trijų tikslų, kiek tai susiję su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimu.
1.      Informacija pagrįstas pirkėjo pasirinkimas
60.      Kaip jau nurodyta, Reglamentu 2017/1369 siekiama užtikrinti, kad vartotojai gautų tikslią, aktualią ir palyginamą informaciją apie tam tikrą su energija susijusių gaminių energijos suvartojimą, kad jiems būtų lengviau pasirinkti naudoti gaminius, kurie juos naudojant suvartoja mažiau energijos, suteikiant jiems galimybę „numatyti, koks būtų jų pasirinkimo tiesioginis poveikis jų išlaidoms energijai“(25).
61.      Yra duomenų, kad net padidinus efektyviau energiją vartojančių gaminių pirkimo kainą, pirkėjams vis tiek ekonomiškai naudinga juos pirkti(26). Taigi Sąjungos teisės aktų leidėjas numatė, kad pirkėjai pasirengę trumpuoju laikotarpiu patirti ekonominių nuostolių pasirinkdami gaminius, kurie pirkimo metu gali būti brangesni, bet per visą gaminio gyvavimo ciklą leidžia sutaupyti daug energijos ir lėšų(27).
62.      Siekiant plačiau išanalizuoti šį klausimą, gali būti naudinga išnagrinėti 2014 m. energijos vartojimo efektyvumo etiketės poveikio tyrimą, kuriame atskleistas pirkėjų noras per trumpą laiką prisiimti ekonominius nuostolius renkantis gaminius, kurie gali būti brangesni perkant, tačiau per visą gaminio gyvavimo ciklą leidžia sutaupyti daug energijos ir lėšų. Iš šio tyrimo, kurį Komisija cituoja Deleguotojo reglamento 2019/2013 aiškinamajame memorandume, paaiškėjo, kad dauguma respondentų, rinkdamiesi gaminius per eksperimentą, atsižvelgė į energijos vartojimo efektyvumo etiketes ir buvo pasirengę mokėti papildomai už energiją efektyviau vartojantį gaminį(28).
63.      Be to, Komisijos atliktame buitinių prietaisų energijos vartojimo efektyvumo etikečių poveikio vertinime dauguma respondentų nurodė, kad energijos vartojimo efektyvumo etiketėse pateikiama informacija apie energijos vartojimo efektyvumą yra „labai arba itin svarbi“ padedant jiems
priimti sprendimus(29).
64.      Iš šių įrodymų matyti, kad pirkėjai, priimdami sprendimą įsigyti arba naudoti produktą, ne tik tikisi patikimos informacijos apie produkto energijos vartojimo efektyvumą, bet ir šiai informacijai teikia didelę reikšmę. Tai taip pat reiškia, kad pirkėjai gali būti atgrasomi nuo mažiau efektyvių su energija susijusių gaminių, kurių eksploatavimo sąnaudos gali būti didesnės, įsigijimo.
65.      Atsižvelgiant į tai, su energija susijusio gaminio energijos vartojimo efektyvumas yra esminis veiksnys, darantis įtaką asmens pasirinkimui dalyvauti loterijoje, kurioje galima laimėti šį gaminį, nes gaminio energijos vartojimo efektyvumas gali atgrasyti nuo dalyvavimo.
66.      Tačiau ar „informacija pagrįstas pirkėjo pasirinkimas“ turi būti suprantamas kaip siejamas tik su prekių pirkimu, ar kaip apimantis ir pirkėjo sprendimus dalyvauti loterijoje?
67.      PAYBACK ir Komisija tvirtina, kad energijos vartojimo efektyvumo ženklinimu siekiama palengvinti informacija pagrįstą konkuruojančių produktų palyginimą, taigi loterijos organizatorius negali būti laikomas „prekiautoju“, nes dalyviams nesiūloma rinktis iš skirtingų to paties gaminio modelių, o tik suteikiama galimybė dalyvauti loterijoje, kurioje galima laimėti tam tikrus prizus.
68.      Nors šis argumentas gali būti iš dalies pagrįstas, atrodo, kad toks siauras šio tikslo aiškinimas kenkia platesniems energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimų aplinkos apsaugos tikslams.
69.      Kaip minėjau, energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimais siekiama sudaryti galimybę pirkėjams numatyti savo pasirinkimo poveikį aplinkai ir ekonominį poveikį, kiek tai susiję su galimu su energija susijusio gaminio naudojimu ateityje.
70.      Nors sąvoka „pasirinkimas“ Reglamente 2017/1369 neapibrėžta, bendras šio reglamento tikslas, t. y. siekti platesnio masto Europos Sąjungos politikos tikslų užtikrinti vartotojų ir aplinkos aukšto lygio apsaugą, kaip numatyta SESV 169 straipsnio 1 dalyje ir 191 straipsnio 2 dalyje, pateisina platų šios sąvokos aiškinimą, siekiant užtikrinti visišką energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimų veiksmingumą.
71.      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Reglamento 2017/1369 tikslas sudaryti pirkėjams galimybę priimti „informacija pagrįstus sprendimus“ turėtų būti suprantamas kaip taikomas ne tik pirkimo atvejais, bet, kaip tvirtina asociacija, ir visais atvejais, kai su energija susiję gaminiai siūlomi už atlygį arba kaip loterijos prizai.
72.      Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, manau, kad tikslas leisti pirkėjams priimti informacija apie energijos vartojimo efektyvumą pagrįstus ir ekonomiškai efektyvius sprendimus dėl su energija susijusių gaminių, siekiant sutaupyti daugiau energijos ir sumažinti sąskaitas už energiją, neapsiriboja vien su susijusiais sprendimais, bet apima bet kokį pirkėjų pasirinkimą, kuris gali būti pagrįstas informacija apie energijos vartojimo efektyvumą, nepaisant aplinkybių, kurioms esant gaminys siūlomas arba įsigyjamas.
2.      Inovacijų skatinimas
73.      Be naudos aplinkai ir ekonominės naudos pirkėjams, Sąjungos lygmens energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimais skatinamos ir remiamos inovacijos bei investicijos į efektyviau energiją vartojančius gaminius(30).
74.      Energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimai, informuojant pirkėjus apie efektyviau energiją vartojančių gaminių pasirinkimo galimą ekonominę naudą ir taip atgrasant juos nuo mažiau efektyvių gaminių pasirinkimo, skatina gamintojus kurti ir gaminti efektyviausiai energiją vartojančius gaminius ir taip įgyti konkurencinį pranašumą(31).
75.      Taigi kuo ambicingesni energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimai su energija susijusiems gaminiams, tuo daugiau įmonėms suteikiama galimybių teigiamai išsiskirti ir išskirti savo gaminius iš konkurentų gaminių, taip skatinant inovacijas(32).
76.      Vadinasi, energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimais siekiama apdovanoti už efektyviausiai energiją vartojančius gaminius nustatant privalomą reitingą, suteikiant pradininko pranašumą įmonėms, siūlančioms efektyviau energiją vartojančius gaminius(33).
77.      Be to, Reglamento 2017/1369 34 konstatuojamojoje dalyje valstybėms narėms suteikti įgaliojimai sukurti paskatas gaminti ir naudoti šiuos gaminius. Valstybės narės gali pačios nuspręsti, koks turėtų būti tokių paskatų pobūdis.
78.      Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, manau, kad netaikant Reglamente 2017/1369 nustatytų energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo įpareigojimų bet kuriam asmeniui, demonstruojančiam su energija susijusį produktą ne dėl tiesioginio atlygio (vis dėlto jam vykdant komercinę veiklą), būtų pakenkta inovacijų skatinimo tikslui. Tokia išimtis iš esmės susilpnintų mechanizmą, pagal kurį apdovanojama už efektyviausiai energiją vartojančius gaminius ir suteikiamas pranašumas juos gaminantiems gamintojams bei juos siūlantiems prekiautojams.
3.      Klimato ir aplinkos apsaugos skatinimas
79.      Energijos vartojimo efektyvumo ženklinimas ne tik stiprina vartotojų apsaugą ir skatina pramonės šakas kurti ir gaminti efektyviau energiją vartojančius gaminius, bet ir labai padeda siekti Europos Sąjungos 2020 m. ir 2030 m. energijos vartojimo efektyvumo tikslų, taip pat jos aplinkosaugos ir klimato kaitos tikslų(34).
80.      Skatinant naudoti ir gaminti efektyviau energiją vartojančius gaminius, Reglamentu 2017/1369 siekiama geriau išnaudoti energijos vartojimo efektyvumo potencialą mažinant energijos paklausą ir taip mažinant visos Europos Sąjungos energetinę priklausomybę(35).
81.      Taigi Reglamente 2017/1369 nustatytais energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimais siekiama sudaryti palankesnes sąlygas siekti ambicingų aplinkos politikos tikslų – sumažinti Europos Sąjungos energijos suvartojimą ir išmetamą šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį(36).
82.      Energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimai grindžiami akivaizdžia realybe, kad su energija susiję gaminiai gali daryti neigiamą poveikį aplinkai, nelygu kaip jie gaminami, naudojami ir šalinami(37).
83.      Taigi sėkmę arba nesėkmę įgyvendinant Reglamentu 2017/1369 siekiamus platesnius aplinkos apsaugos tikslus, visų pirma didinti su energija susijusių gaminių efektyvumą suteikiant pirkėjams informacijos, kad jie galėtų tinkamai pasirinkti gaminius, iš esmės lemia šio reglamento veiksmingumas atgrasant pirkėjus nuo mažiau efektyviai energiją vartojančių gaminių naudojimo. Tai savo ruožtu skatina įmones teikti pirmenybę efektyviau energiją vartojančių gaminių gamybai, taip sumažinant mažiau efektyviai energiją vartojančių gaminių naudojimą ir tiekimą rinkai ir mažinant šių produktų poveikį aplinkai.
84.      Šiuo tikslu „informacija pagrįstas pirkėjo
pasirinkimas“ turi būti suprantamas kaip reiškiantis pirkėjo gebėjimą įvertinti su energija susijusio gaminio būsimo naudojimo poveikį aplinkai ir ekonominį poveikį ir vadovautis šiomis žiniomis visais atvejais, kai jam siūlomi su energija susiję gaminiai, nesvarbu, ar už atlygį, ar ne, įskaitant kaip galimas loterijos prizas.
85.      Taigi, mano nuomone, jeigu sąvoka „prekiautojas“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punktą, būtų aiškinama siaurai, nustatant, kad energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo pareiga taikoma tik asmenims, demonstruojantiems gaminį tik jį siūlant už atlygį, būtų pakenkta šio reglamento veiksmingumui siekiant platesnių aplinkos apsaugos tikslų. Taikant tokį siaurą aiškinimą vartotojai netektų galimybės atsižvelgdami į energijos vartojimo efektyvumą priimti informacija pagrįstus aplinkai palankius sprendimus dėl su energija susijusių gaminių, kurie siūlomi ne už tiesioginį atlygį – nemokamai arba kaip loterijos prizai (kaip šiuo atveju).
86.      Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, išanalizavusi bendrą energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimų tikslą, darau išvadą, kad sąvokos „prekiautojas“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punktą, apibrėžtis turi būti aiškinama kaip apimanti asmenis, kurie, vykdydami komercinę veiklą, reklamuoja su energija susijusius gaminius ne siekdami gauti tiesioginį atlygį, pavyzdžiui, kaip loterijos prizus.
87.      Atsižvelgiant į tai, toliau pateikta energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo sistemos bendrosios schemos analizė padės patikrinti šio aiškinimo pagrįstumą.
C.      Bendroji schema
88.      Nepaisant anksčiau padarytos išvados, vis dar yra tam tikrų energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo pareigos elementų, kuriuos verta išanalizuoti išsamiau ir kurie mums suteiks daugiau informacijos apie tikruosius Sąjungos teisės aktų leidėjo ketinimus.
89.      Primintina, kad PAYBACK turi būti laikoma „prekiautoja“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punktą, jeigu galima teigti, kad ji demonstravo nagrinėjamą televizorių pirkėjams vykdydama komercinę veiklą už užmokestį arba be jo.
1.      Sąvoka „pirkėjas“
90.      Kaip minėta, iš Reglamento 2017/1369 10 konstatuojamosios dalies matyti, kad pagrindinis energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo tikslas – suteikti pirkėjams tikslią, aktualią ir palyginamą informaciją apie tam tikrą su energija susijusių gaminių energijos suvartojimą, taip padedant pirkėjams pasirinkti mažiau energijos suvartojančius gaminius.
91.      Nors sąvoka „pirkėjas“ paprastai gali būti suprantama kaip apimanti sutartinius santykius su prekiautoju, iš kurio pirkėjas perka gaminį, Reglamento 2017/1369 tikslais vartotojas jo 2 straipsnio 16 punkte apibrėžiamas būtent kaip asmuo, perkantis išsinuomojantis arba gaunantis gaminį.
92.      Žodžio „gaunantis“ vartojimas šioje apibrėžtyje leidžia manyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas neketino apriboti sąvokos „pirkėjas“ tik tais asmenimis, kurie gauna gaminį už užmokestį (t. y. perka tą gaminį), bet norėjo į šią apibrėžtį įtraukti ir tuos asmenis, kurie gauna gaminius iš prekiautojų nemokamai.
93.      Šį teisės aktų leidėjo ketinimą, kuriuo grindžiama ši konkreti formuluotė, taip pat patvirtina palyginimas su Sąjungos teisės aktų leidėjo vartojama formuluote Direktyvoje 2010/30, kuri buvo pakeista Reglamentu 2017/1369.
94.      Iš Direktyvos 2010/30 14 konstatuojamosios dalies matyti, kad joje nustatytais energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimais buvo siekiama paskatinti pirkėjus „pirkti
[energijos vartojimo požiūriu] efektyvesnius gaminius“(38).
95.      Be to, šios direktyvos 10 straipsnyje, kuriame buvo reglamentuojamas deleguotųjų aktų priėmimas, buvo nustatyta, kad konkrečių gaminių energijos vartojimo efektyvumo etiketėse pateikiama informacija turi „geriau informuoti galutinius naudotojus, kad rinkdamiesi [pirkdami] gaminius jie galėtų priimti labiau informacija pagrįstus sprendimus“(39).
96.      Šioje direktyvoje daroma aiški nuoroda į sprendimus dėl pirkimo apribojo energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo pareigų taikymo sritį taip, kad jos buvo taikomos tik tais atvejais, kai sudaromi atlygintini sandoriai.
97.      O pagal dabar galiojančius teisės aktus ir Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 16 punktą sąvoka „pirkėjas“ reiškia fizinį arba juridinį asmenį, perkantį, išsinuomojantį arba gaunantį gaminį.
98.      Be to, kiek tai susiję su deleguotaisiais aktais, to reglamento 16 straipsnio 3 dalies b punkte taip pat minimas „pirkėjas“, tačiau nekalbama apie patį „pirkimą“.
99.      Mano nuomone, šis ryškus Reglamento 2017/1369 teksto skirtumas, palyginti su jo pirmtake, rodo aiškų norą išplėsti energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimų taikymo sritį taip, kad į ją patektų ir asmenys, kuriems su energija susiję gaminiai siūlomi nemokamai.
100. Kadangi pagrindinės atlygintinos sutartys, t. y. pardavimo ir nuomos, jau yra nurodytos Reglamente 2017/1369, ir nesant jokių kitų aiškių apribojimų, manau, kad žodžio „gaunantis“ vartojimas jo 2 straipsnio 16 punkte atitinka požiūrį, kad sąvokos „pirkėjas“ apibrėžtis apima asmenis, kurie gaminį gauna nemokamai.
2.      Sąvoka „komercinė veikla“
101. Kaip jau paaiškinta, tam, kad prekiautojui kiltų energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo pareiga, jam nepakanka vien demonstruoti pirkėjui su energija susijusį gaminį – šis „demonstravimas“ turi vykti „vykd[ant] komercinę veiklą už užmokestį arba be jo“.
102. Prašyme priimti prejudicinį sprendimą jį pateikęs teismas kelia svarbų klausimą, ar tam, kad asmenį būtų galima laikyti „prekiautoju“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punktą, pakanka „bet kokio pobūdžio komercinės veiklos“.
103. Teisingumo Teismui pateiktose rašytinėse pastabose tiek PAYBACK, tiek Komisija primena, kad kaip prizas siūlomas televizorius nebuvo reklamuojamas siekiant jį parduoti, išnuomoti arba parduoti išsimokėtinai, be to, PAYBACK nenurodė, kad jį galima nusipirkti iš kokios nors dalyvaujančios bendrovės partnerės, taigi jos teigia, kad nėra pakankamos sąsajos tarp atsakovės komercinės veiklos, t. y. akcijų programos organizavimo, ir nagrinėjamo televizoriaus demonstravimo tam, kad būtų galima taikyti sąvoką „prekiautojas“.
104. Be to, PAYBACK tvirtina, kad sąvoka „komercinė veikla“, vartojama apibrėžiant sąvoką „prekiautojas“, negali būti suprantama kaip apimanti „bet kokio pobūdžio komercinę veiklą“, nes taip aiškinant būtų nepaisoma aiškiai toje apibrėžtyje vartojamų žodžių „pardavimui, nuomai arba pardavimui išsimokėtinai“.
105. Dar daugiau, PAYBACK teigia, kad jeigu „bet kokio pobūdžio komercinės veiklos“ pakaktų tam, kad asmuo būtų laikomas „prekiautoju“, taigi jam būtų taikomi energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimai, tai turėtų įtakos ne tik loterijų organizatoriams. Jos nuomone, jeigu toks aiškinimas būtų teisingas, jį taikant kiltų nepagrįstų pasekmių – visos žiniasklaidos priemonės, kaip antai laikraščiai, žurnalai ir televizijos kanalai, kurių pranešimuose minimi tam tikri su energija susiję gaminiai, privalėtų laikytis energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimų.
106. Primintina, kad PAYBACK valdo kelių partnerių akcijų programą, kurios tikslas – pritraukti ir išlaikyti programos dalyvių pirkėjus, taigi tai gali būti laikoma atsakovės komercine veikla.
107. Pirma, man kyla abejonių dėl teiginio, kad nėra pakankamos sąsajos tarp PAYBACK komercinės veiklos ir jos paskelbtos nagrinėjamo gaminio reklamos.
108. Kaip PAYBACK patvirtina rašytinėse pastabose, pagrindinis jos komercinės veiklos tikslas – „pritraukti ir išlaikyti pirkėjus“. Be to, nagrinėjamos loterijos organizavimo tikslas – padidinti jos taškų sistemos patrauklumą naujiems ir esamiems pirkėjams. Taigi loterija organizuojama siekiant remti ir stiprinti jos komercinę veiklą. Vadinasi, atrodo, kad televizoriaus demonstravimas ir atsakovės pagrindinėje byloje
komercinė veikla yra neatsiejamai susiję, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
109. Antra, sąvoka „komercinė veikla“ nėra aiškiai apibrėžta Reglamente 2017/1369. Vis dėlto šis reglamentas ir Deleguotasis reglamentas 2019/2013 yra Sąjungos teisės normos, reglamentuojančios specialius nesąžiningos komercinės praktikos aspektus(40), kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2005/29/EB(41) 3 straipsnio 4 dalį. Taigi apibrėžiant sąvoką „komercinė veikla“, kaip tai suprantama pagal Reglamentą 2017/1369, galima remtis kai kuriomis tos direktyvos nuostatomis.
110. Nors pati sąvoka „komercinė veikla“ (angl. „commercial activity“) Direktyvoje 2005/29 neapibrėžta, jos 2 straipsnio d punkte sąvoka „komercinė [praktika]“ (angl. „commercial practices“) apibrėžta vartojant labai plačią formuluotę, nes joje nurodyta praktika savo pobūdžiu turi būti komercinė, t. y. ji turi būti vykdoma prekybininkų(42), ir turi būti tiesiogiai susijusi su jų produktų reklama, pardavimais arba tiekimu vartotojams(43).
111. Atrodo, kad šioje apibrėžtyje vartojami žodžiai „arba tiekimas“ apima produktų tiekimą be atlygio. Tokį šios apibrėžties aiškinimą patvirtina tai, kad ši veikla yra atskirta, taigi skiriasi nuo šioje apibrėžtyje nurodytos produkto pardavimo veiklos. Vadinasi, gaminio siūlymas pirkėjui kaip loterijos prizo gali būti pagrįstai laikomas šio gaminio tiekimu pirkėjui, tad patenka į Direktyvoje 2005/29 pateiktą komercinės praktikos apibrėžtį.
112. Šios plačios komercinės praktikos sampratos taikymas aiškinant Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punkte nurodytą sąvoką „prekiautojas“ atitiktų ir aiškią šios nuostatos formuluotę („už užmokestį arba be jo“), ir sąvokos „pirkėjas“ apibrėžtį („fizinis arba juridinis asmuo, <...> gaunantis gaminį“), o iš jų abiejų matyti, kad užmokesčio nebuvimas neturi reikšmės aiškinant sąvoką „prekiautojas“, kaip tai suprantama pagal Reglamentą 2017/1369.
113. Be to, sąvokos „komercinė veikla“ aiškinimas atsižvelgiant į Direktyvos 2005/29 2 straipsnio d punkte pateiktą sąvokos „komercinė [praktika]“ apibrėžtį taip pat pašalina atsakovės pagrindinėje byloje nuogąstavimus, kad bet kuri žiniasklaidos priemonė, pranešimuose mininti su energija susijusius gaminius, privalėtų laikytis energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimų. Taip nebūtų, nes nors gaminys būtų paminėtas vykdant komercinę veiklą, nebūtų galima teigti, kad gaminio paminėjimas tiesiogiai susijęs su gaminio pirkimo skatinimu, pardavimu arba tiekimu, taigi žiniasklaidos priemonėms netaikomi Reglamente 2017/1369 numatyti energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimai(44).
114. Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus ir juos taikant šiai bylai, galima manyti, kad atsakovė demonstruoja televizorių kaip loterijos prizą vykdydama komercinę veiklą ir šis demonstravimas tiesiogiai susijęs su šio gaminio tiekimu prizą laimėjusiam pirkėjui.
3.      Sąvokos „demonstruoja“ ir „vaizdinė reklama“
115. Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą šį prašymą pateikęs teismas taip pat klausia, ar galima teigti, kad atsakovė pagrindinėje byloje
„demonstravo“ televizorių, kaip nurodyta Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punkte pateiktoje apibrėžtyje, reklamoje pateikdama jo nuotrauką ir jį apibūdindama galimų laimėti prizų sąraše.
116. Dėl to apeliacinės instancijos teismas, remdamasis Reglamento 2017/1369 20 konstatuojamąja dalimi, kurioje kalbama apie „parduotuvėse <...> rodom[us]“ gaminius, nusprendė, kad sąvoka „demonstruoja“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 2 straipsnio 13 punktą, turi būti suprantama kaip reiškianti tik fizinį gaminių pateikimą, taigi ji neapima vaizdinės reklamos internete, kaip antai nagrinėjamos šiuo atveju.
117. Vis dėlto atrodo, kad toks aiškinimas prieštarauja aiškiai kai kurių kitų Reglamento 2017/1369 nuostatų, visų pirma jo 5 straipsnio 1 dalies a punkto, kurioje reikalaujama, kad prekiautojai energijos vartojimo efektyvumo etiketes rodytų „matomu būdu, įskaitanti nuotolinę prekybą internetu“, formuluotei.
118. Be to, šio reglamento 11 straipsnyje kalbama apie vientisos pakeistos energijos vartojimo efektyvumo skalės nustatymą, siekiant, „kad tos etiketės būtų rodomos tiek parduotuvėse, tiek internete“(45). Šio reglamento 21 konstatuojamojoje dalyje taip pat aiškiai užsiminta apie „[d]emonstruojamų, įskaitant internete“ gaminių esamų energijos vartojimo efektyvumo etikečių pakeitimą(46).
119. Atsižvelgiant į šias nuostatas galima daryti prielaidą, kad gaminiai gali būti „demonstruojami internete“, o tai reiškia, kad sąvoka „demonstruoja gaminius“, kaip tai suprantama pagal 2 straipsnio 13 punktą, nebūtinai apima tik fizinį gaminių pateikimą, bet turi būti suprantama kaip bet koks gaminio pateikimas, įskaitant vaizdinę reklamą internete, kuria skatinama dalyvauti loterijoje, kaip antai nagrinėjamą pagrindinėje byloje.
120. Galiausiai Komisija teigia, kad net jei atsakovė pagrindinėje byloje
patektų į sąvokos „prekiautojas“ apibrėžtį, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punktą, ji neprivalėtų rodyti energijos vartojimo efektyvumo etiketės, nes šis reikalavimas taikomas tik „vaizdinei reklamai“ ir jam taikomas apribojimas, nustatytas Deleguotojo reglamento 2019/2013 4 straipsnio a punkte, kuriame nurodyta, kad tik „pardavimo vietoje“ siūlomi gaminiai turi būti pažymėti energijos vartojimo efektyvumo etikete. Kadangi PAYBACK siekia ne parduoti nagrinėjamą gaminį, o pasiūlyti jį kaip loterijos prizą, šis įpareigojimas neturėtų būti taikomas.
121. Nepaisant priešingo Komisijos teiginio, nekyla abejonių, kad atsakovės naujienlaiškyje pateikta televizoriaus reklama yra „vaizdinė reklama“, kaip tai suprantama pagal Deleguotojo reglamento 2019/2013 4 straipsnio d punktą, pagal kurį, kaip minėta, prekiautojai privalo užtikrinti, kad visoje tam tikro elektroninio vaizduoklio, kaip antai televizoriaus, modelio vaizdinėje reklamoje būtų nurodyta atitinkama informacija apie to gaminio energijos vartojimo efektyvumo klasę. Atsižvelgiant į tai, šiuo atveju taikomas deleguotojo reglamento 4 straipsnio d punktas, o ne jo 4 straipsnio a punktas.
D.      Baigiamosios pastabos
122. Nepaisant tariamo neaiškumo dėl energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo įpareigojimų, nustatytų prekiautojams, kurie siūlo su energija susijusius gaminius nemokamai, pavyzdžiui, loterijoje, apimties, iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos matyti, kad kai Sąjungos teisės nuostatą galima aiškinti įvairiai, pirmenybę reikia teikti tokiam aiškinimui, kuris užtikrintų jos veiksmingumą(47).
123. Remiantis mano atlikta Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punkto teksto hermeneutine analize, taip pat platesniu šios nuostatos kontekstu ir ja siekiamais tikslais, į šiame reglamente nustatytų energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimų taikymo sritį įtraukus tik „prekybininkus“, siūlančius gaminius už tiesioginį atlygį, būtų sumažinta šių reikalavimų, kurie, kaip paaiškėjo, suteikia pridėtinės vertės, nes vartotojai skatinami rinktis efektyviau energiją vartojančius gaminius, nauda(48).
124. Atsižvelgdama į savo atliktą analizę, manau, kad loterijos organizatorius, kaip antai atsakovė pagrindinėje byloje, demonstruojantis gaminį vykdydamas komercinę veiklą, nesvarbu, ar už atlygį, turi būti laikomas „prekiautoju“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 13 punktą, taigi jam taikomi šiame reglamente, siejamame su Deleguotuoju reglamentu 2019/2013, nustatyti energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimai.
IV.    Išvada
125. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) pateiktą prejudicinį klausimą:
2017 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2017/1369, kuriuo nustatoma energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo sistema ir panaikinama Direktyva 2010/30/ES, 2 straipsnio 13 punktas
turi būti aiškinamas taip, kad loterijos organizatorius, kaip internetinės loterijos prizą teikiantis televizorių, laikytinas „prekiautoju“, taigi privalo įvykdyti iš šio reglamento 6 straipsnio pirmos pastraipos a punkto, siejamo su 2019 m. kovo 11 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) 2019/2013, kuriuo Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2017/1369 papildomas elektroninių vaizduoklių energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo nuostatomis ir panaikinamas Komisijos deleguotasis reglamentas (ES) Nr. 1062/2010, 4 straipsnio d punktu, kylančius reikalavimus komerciniuose pranešimuose nurodyti to gaminio energijos vartojimo efektyvumo klasę ir etiketėje nurodytų energijos vartojimo efektyvumo klasių intervalą.
1      Originalo kalba: anglų.
2      2017 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas, kuriuo nustatoma energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo sistema ir panaikinama Direktyva 2010/30/ES (OL L 198, 2017, p. 1).
3      Tiksli šios nuostatos formuluotė pateikta šios išvados 29 punkte.
4      2019 m. kovo 11 d.
Deleguotasis reglamentas (ES) 2019/2013, kuriuo Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2017/1369 papildomas elektroninių vaizduoklių energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo nuostatomis ir panaikinamas Komisijos deleguotasis reglamentas (ES) Nr. 1062/2010 (OL L 315, 2019, p. 1). Jo 4 straipsnio d punkte reikalaujama, kad prekiautojai užtikrintų, jog „visoje tam tikro elektroninio vaizduoklio modelio vaizdinėje reklamoje, įskaitant reklamą internete, pagal VII priedą būtų nurodoma etiketėje nurodyta gaminio energijos vartojimo efektyvumo klasė ir energijos vartojimo efektyvumo klasių skalė“.
5      Dėl to žr. Deleguotojo reglamento 2019/2013 1 straipsnio 1 dalį.
6      Šioje nuostatoje sąvoka „prekiautojas“ apibrėžta kaip „mažmenininkas ar kitas fizinis arba juridinis asmuo, kuris siūlo pardavimui, nuomai arba pardavimui išsimokėtinai ar demonstruoja gaminius pirkėjams arba montuotojams vykdydamas komercinę veiklą už užmokestį arba be jo“.
7      Šiuo klausimu žr. 1992 m. rugsėjo 22 d. Tarybos direktyvą 92/75/EEB dėl buitinių prietaisų energijos ir kitų išteklių sunaudojimo parodymo ženklinant gaminį bei pateikiant standartinę informaciją apie gaminį (OL L 297, 1992, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 11 t., p. 216). Į šioje direktyvoje pateiktą į jos taikymo sritį patenkančių buitinių prietaisų sąrašą buvo įtraukti šaldytuvai, šaldikliai ir jų deriniai, skalbyklės, džiovyklės ir jų deriniai, indaplovės, orkaitės, vandens šildytuvai ir karšto vandens laikymo prietaisai, apšvietimo šaltiniai ir oro kondicionieriai. Daugiau informacijos pateikta Europos Komisijos interneto svetainės energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo
skyriuje: https://energy-efficient-products.ec.europa.eu/ecodesign-and-energy-label/understanding-energy-label/history-energy-labelling-eu_en.
8      2010 m. gegužės 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/30/ES dėl su energija susijusių gaminių suvartojamos energijos ir kitų išteklių nurodymo ženklinant gaminį ir apie jį pateikiant standartinę informaciją (OL L 153, 2010, p. 1) buitinių prietaisų energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimų taikymo sritis buvo išplėsta taip, kad apimtų visus su energija susijusius gaminius, t. y. prekes, kurias naudojant daroma įtaka energijos vartojimui.
9      Aiškinamasis memorandumas, pridėtas prie Pasiūlymo dėl 2019 m . kovo 11 d. Deleguotojo reglamento (ES), kuriuo Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2017/1369 papildomas elektroninių vaizduoklių energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo nuostatomis ir panaikinamas Komisijos deleguotasis reglamentas (ES) Nr. 1062/2010 (C/2019/1796 final; toliau – Deleguotojo reglamento 2019/2013 aiškinamasis memorandumas). Žr. visų pirma 2.2 skirsnį „Poveikio vertinimas“.
10      Sąvoka „su energija susijęs gaminys“ Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 1 punkte apibrėžta kaip rinkai pateikiama „prekė arba sistema, kuri daro poveikį energijos suvartojimui“ naudojimo metu.
11      Reglamento 2017/1369 2 straipsnio 2 punkte sąvoka „gaminių grupė“ apibrėžta kaip „gaminių grupė, kuriai priklausantys gaminiai atlieka tas pačias pagrindines funkcijas“.
12      Šiuo klausimu žr. 2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimą Alace ir Canpelli (C‑758/24 ir C‑759/24, EU:C:2025:591, 91 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
13      Visas šios nuostatos versijos vokiečių kalba tekstas suformuluotas taip: „“Händler” bezeichnet einen Einzelhändler oder eine andere natürliche oder juristische Person, die im Rahmen einer Geschäftstätigkeit entgeltlich oder unentgeltlich Produkte an bzw. für Kunden oder Errichter zum Kauf, zur Miete oder zum Ratenkauf anbietet oder ausstellt“.
14      Versija kroatų kalba: „“trgovac” znači prodavač na malo ili druga fizička ili pravna osoba koja nudi na prodaju, iznajmljivanje, kupnju uz obročnu otplatu ili izlaže proizvode kupcima ili monterima u okviru trgovačke djelatnosti, bilo s plaćanjem ili bez plaćanja“.
15      Versija prancūzų kalba: „“revendeur”: un détaillant ou une autre personne physique ou morale qui vend, loue, offre en location-vente ou expose des produits à l'intention des clients ou des installateurs dans le cadre d'une activité commerciale, à titre onéreux ou gratuit“.
16      Versija airių kalba: „ciallaíonn “déileálaí” miondíoltóir nó duine nádúrtha nó dlítheanach eile a dhéanann táirgí a dhíol le custaiméirí nó le suiteálaithe, nó a fhruiliú, a thairiscint i gcomhair fruilcheannaigh nó a chur ar taispeáint do chustaiméirí nó do shuiteálaithe, le linn gníomhaíocht tráchtála, bíodh siad ar íocaíocht nó ná bíodh“.
17      Versija italų kalba: „“distributore”, il dettagliante o altra persona fisica o giuridica che offre in vendita, noleggio, oppure locazione-vendita o espone prodotti ai clienti o installatori nel corso di un’attività commerciale, a titolo oneroso o meno“.
18      Versija slovėnų kalba: „trgovec pomeni prodajalca na drobno ali drugo fizično ali pravno osebo, ki izdelke strankam ponuja naprodaj, v najem ali v nakup s pridržanim lastništvom ali jah razstavlja, ali monterje, ki izvajajo the dejavnost, bodisi odplačno ali neodplačno“.
19      Versija anglų kalba: „dealer” means a retailer or other natural or legal person who offers for sale, hire, or hire purchase, or displays products to customers or installers in the course of a commercial activity, whether or not in return for payment“.
20      Reglamentas Nr. 1, nustatantis kalbas, kurios turi būti vartojamos Europos ekonominėje bendrijoje (OL 17, 1958, p. 385; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 3), iš dalies pakeistas 2013 m. gegužės 13 d. Tarybos reglamentu (ES) Nr. 517/2013 (OL L 158, 2013, p. 1).
21      Žr., be kita ko, 2018 m. vasario 20 d. Sprendimą Belgija / Komisija, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, 48 ir 49 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija.
22      Išskirta mano.
23      Šiuo klausimu žr. 2023 m. spalio 5 d. Nutartį Verband Wirtschaft im Wettbewerb (C‑761/22, EU:C:2023:756, 45 punktas).
24      Žr. Reglamento 2017/1369 1 ir 8 konstatuojamąsias dalis.
25      Reglamento Nr. 2017/1369 10 konstatuojamoji dalis.
26      Žr. Komisijos tarnybų darbinį dokumentą „Poveikio vertinimas“, pridėtą prie Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo nustatomi energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo pagrindai ir panaikinama Direktyva 2010/30/ES, pasiūlymo“ (SWD/2015/0139 final – 2015/0149 (COD); toliau –Reglamento 2017/1369 poveikio vertinimas). Žr., be kita ko, 4.2.2 skirsnį „Teisės aktų sistemos pasiekimai“.
27      Aiškinamasis memorandumas, pridedamas prie pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo nustatomi energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo pagrindai ir panaikinama Direktyva2010/30/ES (COM(2015) 341 final – 2015/0149 (COD); toliau – Reglamento 2017/1369 aiškinamasis memorandumas). Žr. visų pirma 3.5 skirsnį „Reglamentavimo kokybė ir paprastinimas“.
28      London Economics ir IPSOS Energijos vartojimo efektyvumo etiketės suprantamumo vartotojams bei įtakos pirkimo sprendimams ir etiketės keitimo galimybių tyrimas (Study on the impact of the energy label – and potential changes to it – on consumer understanding and on purchase decisions), 2014, ENER/C3/2013‑428, tarpinė ataskaita.
29      CentERdata, van Giesen, R. ir
Elsen, M.,   Buitinių skalbyklių, buitinių skalbyklių‑džiovyklių ir buitinių indaplovių energijos vartojimo efektyvumo etikečių projekto suprantamumo vartotojams tyrimas (Study on consumer understanding of draft energy labels for household washing machines, household washer-dryers and household dishwashers), Nr. FWC ENER/C3/2015-631/04 pagal bendrąją sutartį Nr. ENER/C3/2015-631.
30      Reglamento 2017/1369 2 konstatuojamoji dalis.
31      Reglamento 2017/1369 8 konstatuojamoji dalis.
32      Reglamento 2017/1369 aiškinamasis memorandumas, 3.1 skirsnis „Galiojančių teisės aktų [ex‑post] vertinimas“.
33      Reglamento 2017/1369 poveikio vertinimas, 4.2.2 skirsnis „Teisės aktų sistemos pasiekimai“.
34      Reglamento Nr. 2017/1369 8 konstatuojamoji dalis.
35      Reglamento 2017/1369 poveikio vertinimas, 4.1.3 skirsnis „Ryšys su kita energijos vartojimo efektyvumo ir klimato politika“.
36      Kaip pažymėta Reglamento 2017/1369 aiškinamajame memorandume, 2014 m. Europos Vadovų Taryba nustatė tikslus iki 2030 m. 27 % pagerinti energijos vartojimo efektyvumą ir 40 % sumažinti išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį. Taip pat žr. 2018 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) 2018/1999 dėl energetikos sąjungos ir klimato politikos veiksmų valdymo, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 663/2009 ir (EB) Nr. 715/2009, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 94/22/EB, 98/70/EB, 2009/31/EB, 2009/73/EB, 2010/31/ES, 2012/27/ES ir 2013/30/ES, Tarybos direktyvos 2009/119/EB ir (ES) 2015/652 ir panaikinamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 525/2013 (OL L 328, 2018, p. 1).
37      Reglamento 2017/1369 poveikio vertinimas, 4.1.1 skirsnis „Pagrindinė problema“.
38      Išskirta mano. Pažymėtina, kad Direktyvoje 2010/30 buvo kalbama apie „galutinius naudotojus“, o ne „pirkėjus“.
39      Žr., be kita ko, Direktyvos 2010/30 10 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą (išskirta mano).
40      Pagal analogiją žr. 2018 m. liepos 25 d. Sprendimą Dyson (C‑632/16, EU:C:2018:599, 33 punktas).
41      2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 (Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva) (OL L 149, 2005, p. 22).
42      Pažymėtina, kad atrodo, jog atsakovė pagrindinėje byloje patenka į sąvoką „prekybininkas“, kiek tai susiję su sąvokos „komercinė [praktika]“ (angl. „commercial practices“) apibrėžtimi. Direktyvos 2005/29 2 straipsnio b punkte sąvoka „prekybininkas“ apibrėžta plačiai kaip „bet kuris fizinis arba juridinis asmuo, kuris
<...> veikia siekdamas tikslų, susijusių su jo prekyba, verslu, amatu arba profesija, ar bet kuris asmuo, veikiantis prekybininko vardu arba jo naudai“.
43      2018 m. liepos 25 d. Sprendimas Dyson (C‑632/16, EU:C:2018:599, 30 punktas).
44      Šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 17 d. Sprendimą RLvS (C‑391/12, EU:C:2013:669, 37 punktas).
45      Reglamento 2017/1369 11 straipsnio 4 dalis (išskirta mano).
46      Išskirta mano.
47      2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimas Tradeinn Retail Services (C‑76/24, EU:C:2025:593, 43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
48      Komisijos tarnybų darbinis dokumentas „Poveikio vertinimas“, pridėtas prie Komisijos reglamento (ES), kuriuo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/125/EB nustatomi elektroninių vaizduoklių ekologinio projektavimo reikalavimai, iš dalies keičiamas Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1275/2008 ir panaikinamas Komisijos reglamentas (EB) Nr. 642/2009 ir Komisijos deleguotasis reglamentas (ES).../..., kuriuo Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2017/1369 papildomas elektroninių vaizduoklių energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo nuostatomis ir panaikinamas Komisijos deleguotasis reglamentas (ES) Nr. 1062/2010, pasiūlymo (SWD(2019)354 final). Žr., be kita ko, 1.5 skirsnį „Būtinybė imtis veiksmų“.