62020CJ0151_RES
Byla C‑151/20
Bundeswettbewerbsbehörde
prieš
Agrana Zucker GmbH_Nordzucker AGirSüdzucker AG
(Oberster Gerichtshof (Austrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2022 m. kovo 22 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Konkurencija – SESV 101 straipsnis – Dviejų nacionalinių konkurencijos institucijų tiriamas kartelis – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – 50 straipsnis – Ne bis in idem principas – To paties pažeidimo buvimas – 52 straipsnio 1 dalis – Ne bis in idem principo apribojimai – Sąlygos – Bendrojo intereso tikslo siekimas – Proporcingumas“
Pagrindinės teisės – „Non bis in idem“ principas – Taikymo sąlygos – Kumuliatyvus baudžiamojo pobūdžio persekiojimo ir sankcijų taikymas – Baudžiamojo pobūdžio vertinimo kriterijai – Teisinis pažeidimo kvalifikavimas pagal nacionalinę teisę, pažeidimo pobūdis ir gresiančios sankcijos griežtumo laipsnis
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnis)
(žr. 30, 31 punktus)
Pagrindinės teisės – „Non bis in idem“ principas – Taikymo sąlygos – Kumuliatyvus baudžiamojo pobūdžio persekiojimo ir sankcijų taikymas – Sąvoka – Kumuliatyvus procedūrų konkurencijos teisės srityje, per kurias siekiama skirti baudas arba tik konstatuoti pažeidimą, vykdymas – Įtraukimas
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnis)
(žr. 32, 60–67 punktus)
Pagrindinės teisės – „Non bis in idem“ principas – Taikymo sąlygos – Ankstesnio galutinio sprendimo buvimas – Vertinimo kriterijai – Galutinis sprendimas, priimtas įvertinus bylos esmę
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnis)
(žr. 34, 35 punktus)
Pagrindinės teisės – „Non bis in idem“ principas – Taikymo sąlygos – To paties pažeidimo buvimas – Vertinimo kriterijus – Faktinių aplinkybių tapatumas – Dviejų nacionalinių konkurencijos institucijų tiriamas kartelis – Faktinių aplinkybių tapatumo vertinimas atsižvelgiant į teritoriją, produktų rinką ir laikotarpį, dėl kurių vykdomos minėtų institucijų procedūros
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnis)
(žr. 38–48 punktus)
Pagrindinės teisės – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – Chartijoje pripažintų teisių ir laisvių įgyvendinimo apribojimas – „Ne bis in idem“ principo apribojimas – Sąlygos – Bendrojo intereso tikslo siekimas – Dviejų nacionalinių konkurencijos institucijų tiriamas kartelis – Kumuliatyvus persekiojimas dėl tų pačių neteisėto elgesio aspektų – Neleistinumas
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnis ir 52 straipsnio 1 dalis)
(žr. 49–57 punktus)
Santrauka
Nordzucker ir Südzucker yra dvi Vokietijos cukraus gamintojos, kurios kartu su trečiu dideliu gamintoju užima dominuojančią padėtį Vokietijos cukraus rinkoje. Ši rinka tradiciškai buvo padalyta į tris pagrindines geografines zonas, kurių kiekvieną kontroliuoja vienas iš šių trijų didelių gamintojų.
Agrana Zucker GmbH (toliau – Agrana), kuri yra Südzucker patronuojamoji bendrovė, yra pagrindinė cukraus gamintoja Austrijoje.
Vėliausiai nuo 2004 m. Nordzucker ir Südzucker susitarė nekonkuruoti tarpusavyje, besiverždamos į jų tradicines pagrindines prekybos zonas. Būtent šiomis aplinkybėmis 2006 m. pradžioje Südzucker komercijos direktorius paskambino Nordzucker komercijos direktoriui norėdamas pasiskųsti, kad Nordzucker patronuojamoji bendrovė Slovakijoje tiekia cukrų į Austrijos rinką, ir leido suprasti, kad tai gali turėti pasekmių Vokietijos cukraus rinkai (toliau – 2006 m. pokalbis telefonu).
Tuomet, siekdama pasinaudoti nacionalinėmis atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo programomis, Nordzucker informavo Bundeskartellam (Federalinė konkurencijos tarnyba, Vokietija) ir Bundeswettbewerbsbehörde (Federalinė konkurencijos tarnyba, Austrija) apie dalyvavimą kartelyje Vokietijos ir Austrijos cukraus rinkose. Šios dvi institucijos tuo pačiu metu pradėjo tyrimo procedūras.
2014 m. Vokietijos konkurencijos institucija galutiniu sprendimu konstatavo, kad Nordzucker, Südzucker ir trečiasis Vokietijos gamintojas dalyvavo antikonkurenciniame kartelyje pažeisdamos SESV 101 straipsnį bei atitinkamas Vokietijos teisės nuostatas, ir, be kita ko, skyrė Südzucker195500000 EUR baudą. Tame sprendime taip pat buvo pakartotas 2006 m. pokalbio telefonu dėl Austrijos cukraus rinkos turinys.
Vis dėlto Oberlandesgericht Wien (Vienos aukštesnysis apygardos teismas, Austrija) atmetė Austrijos konkurencijos institucijos skundą, kuriuo ji prašė, pirma, konstatuoti, kad Nordzucker, Südzucker ir Agrana pažeidė SESV 101 straipsnį ir atitinkamas Austrijos teisės nuostatas ir, antra, skirti Südzucker dvi baudas, iš kurių vieną solidariai su Agrana.
Austrijos konkurencijos institucija apskundė šį sprendimą Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Šiomis aplinkybėmis Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas) kilo klausimas, ar pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 50 straipsnyje įtvirtintą ne bis in idem principą jam draudžiama jo nagrinėjamoje byloje atsižvelgti į 2006 m. pokalbį telefonu, nes šis pokalbis buvo aiškiai nurodytas 2014 m. Vokietijos konkurencijos institucijos sprendime. Be to, tas teismas iškėlė klausimą, ar, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo jurisprudenciją, ne bis in idem principas taikomas pažeidimo konstatavimo procedūroje, per kurią įmonei neskiriama bauda, nes ji dalyvavo nacionalinėje atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo programoje.
Atsakydamas į šiuos klausimus Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) paaiškino ne bis in idem principo santykį vykstant lygiagrečioms arba paeiliui vykdomoms procedūroms konkurencijos teisės srityje dėl tų pačių antikonkurencinių veiksmų keliose valstybėse narėse.
Teisingumo Teismo vertinimas
Teisingumo Teismas pirmiausia priminė, kad pagal ne bis in idem principą, kaip antai įtvirtintą Chartijos 50 straipsnyje, draudžiama kartu vykdyti baudžiamąjį persekiojimą ir taikyti baudžiamojo pobūdžio sankcijas, kaip tai suprantama pagal šį straipsnį, už tą pačią to paties asmens veiką.
Pagal šį principą konkurencijos srityje konkrečiai draudžiama pakartotinai skirti sankciją įmonei ar ją persekioti dėl antikonkurencinių veiksmų, dėl kurių ankstesniu nebeskundžiamu sprendimu jai skirta sankcija arba dėl kurių ji išteisinta. Taigi non bis in idem principo taikymas pagal konkurencijos teisę vykdomose procedūrose siejamas su dviem sąlygomis: pirma, turi būti ankstesnis galutinis sprendimas („bis“ sąlyga) ir, antra, ankstesnis sprendimas ir vėlesnis persekiojimas ar sprendimai turi būti susiję su tais pačiais veiksmais („idem“ sąlyga).
Kadangi 2014 m. Vokietijos konkurencijos institucijos sprendimas yra ankstesnis galutinis sprendimas, priimtas įvertinus bylos esmę, „bis“ sąlyga yra įvykdyta, kiek tai susiję su Austrijos konkurencijos institucijos vykdoma procedūra.
Kalbant apie „idem“ sąlygą, pažymėtina, kad reikšmingas to paties pažeidimo buvimo vertinimo kriterijus yra faktinių aplinkybių tapatumas, neatsižvelgiant į tai, kaip pagal nacionalinę teisę jos teisiškai kvalifikuojamos ir koks teisinis interesas yra saugomas. Antikonkurencinių veiksmų tapatumas turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į teritoriją bei atitinkamų produktų rinką ir į laikotarpį, kuriuo tų veiksmų tikslas ar poveikis buvo konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas.
Taigi įvertinęs visas reikšmingas aplinkybes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar 2014 m. Vokietijos konkurencijos institucijos sprendimu buvo konstatuotas nagrinėjamas kartelis ir už jį buvo skirta sankcija dėl jo tikslo ar antikonkurencinio poveikio ne tik Vokietijos, bet ir Austrijos teritorijoje. Jei taip būtų, kiti persekiojimai ir tam tikrais atvejais kitos sankcijos už SESV 101 straipsnio ir atitinkamų Austrijos teisės nuostatų pažeidimą dėl kartelio Austrijos teritorijoje būtų Chartijos 50 straipsnyje garantuojamos pagrindinės teisės apribojimas.
Be to, toks apribojimas negali būti pateisinamas pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį. Šioje nuostatoje, be kita ko, numatyta, kad bet koks Chartijos pripažintų teisių ir laisvių įgyvendinimo apribojimas turi iš tikrųjų atitikti Sąjungos pripažintus bendrojo intereso tikslus arba reikalingi kitų teisėms ir laisvėms apsaugoti.
Žinoma, kadangi SESV 101 straipsnyje numatytu kartelių draudimu siekiama bendrojo intereso tikslo – užtikrinti neiškreiptą konkurenciją vidaus rinkoje, Chartijos 50 straipsnyje garantuojamo ne bis in idem principo apribojimas dėl dviejų nacionalinių konkurencijos institucijų atliekamo kumuliatyvaus baudžiamojo pobūdžio persekiojimo ir sankcijų taikymo gali būti pateisinamas pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį, jei šis persekiojimas ir sankcijos turi papildomų tikslų, kurie tam tikrais atvejais yra susiję su kitais tų pačių neteisėtų veiksmų aspektais. Tačiau tuo atveju, kai dvi nacionalinės konkurencijos institucijos, siekdamos užtikrinti, kad būtų laikomasi kartelių draudimo pagal SESV 101 straipsnį ir atitinkamas jų nacionalinės teisės nuostatas, kuriomis draudžiami karteliai, kurie gali paveikti prekybą tarp valstybių narių, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnį, persekioja dėl tų pačių faktinių aplinkybių ir už jas baudžia, jos abi siekia to paties bendrojo tikslo – užtikrinti, kad nebūtų iškraipoma konkurencija vidaus rinkoje. Toks kumuliatyvus persekiojimo ir sankcijų taikymas neatitinka Sąjungos pripažinto bendrojo intereso tikslo, todėl jis taip pat negali būti pateisinamas pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį.
Dėl procedūros, kurią Austrijos konkurencijos institucija vykdė Nordzucker atžvilgiu, Teisingumo Teismas galiausiai patvirtino, kad tokiai konkurencijos teisės įgyvendinimo procedūrai, per kurią dėl Nordzucker dalyvavimo nacionalinėje atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo programoje šios teisės pažeidimas gali būti tik konstatuotas, taip pat gali būti taikomas ne bis in idem principas.
Iš tiesų ne bis in idem principu, kylančiu iš res judicata galios principo, siekiama garantuoti teisinį saugumą ir teisingumą užtikrinant, kad fizinis ar juridinis asmuo, kurio baudžiamasis persekiojimas įvykdytas ir galbūt kuriam paskirta bausmė, būtų tikras, kad dar kartą nebus persekiojamas už tą patį nusižengimą. Darytina išvada, kad baudžiamojo pobūdžio persekiojimo pradėjimas savaime gali patekti į ne bis in idem principo taikymo sritį, neatsižvelgiant į tai, ar atlikus šį persekiojimą iš tikrųjų skiriama sankcija.