62000TO0339(01)_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa T-339/00,
Bactria Industriehygiene-Service Verwaltungs GmbH, kotipaikka Kirchheimbolanden (Saksa), edustajinaan asianajaja K. Van Maldegem ja asianajaja C. Mereu, prosessiosoite Luxemburgissa,
kantajana,
jota tukee
Eurobrom BV, kotipaikka Rijswijk (Alankomaat),
Lonza GmbH, kotipaikka Wuppertal (Saksa),
Arch Chemicals SA, kotipaikka Pariisi (Ranska) ja
Troy Chemical Company BV, kotipaikka Maassluis (Alankomaat),
edustajinaan asianajaja K. Van Maldegem ja asianajaja C. Mereu, prosessiosoite Luxemburgissa,
väliintulijoina,
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään R. Wainwright ja L. Ström, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastaajana,
jossa kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumoaa biosidituotteiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/8/EY 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun ohjelman ensimmäisestä vaiheesta 7 päivänä syyskuuta 2000 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1896/2000 (EYVL L 228, s. 6),
EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja R. M. Moura Ramos sekä tuomarit J. Pirrung ja A. W. H. Meij,
kirjaaja: H. Jung,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
Asiaa koskevat oikeussäännöt
1 Euroopan parlamentti ja neuvosto antoivat 16.2.1998 biosidituotteiden markkinoille saattamisesta direktiivin 98/8/EY (EYVL L 123, s. 1; jäljempänä direktiivi). Direktiivillä otetaan käyttöön yhteisön lupamenettely biosidituotteiden markkinoille saattamista ja käyttöä varten.
2 Direktiivin 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa biosidituotteet määritellään tehoaineiksi tai yhtä tai useampaa tehoainetta sisältäviksi valmisteiksi käyttäjälle toimitettavassa muodossa, jotka on tarkoitettu kemiallisesti tai biologisesti tuhoamaan, torjumaan tai tekemään haitattomaksi haitallisia eliöitä, estämään niiden vaikutusta tai rajoittamaan muulla tavoin niiden esiintymistä.
3 Direktiivin 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan jäsenvaltiot saavat hyväksyä biosidituotteen vain, jos "siinä esiintyvä tehoaine sisältyy tai siinä esiintyvät tehoaineet sisältyvät [direktiivin] liitteeseen I tai I A ja jos liitteissä esitetyt vaatimukset täyttyvät". Liitteessä I on luettelo biosidituotteisiin käytettävistä tehoaineista, joita koskevista vaatimuksista on sovittu yhteisön tasolla, ja liitteessä I A luetellaan vähäriskiset biosidituotteet ja liitteessä I B yleiskemikaalit.
4 Direktiivin 11 artiklassa määritellään menettely tehoaineen sisällyttämiseksi liitteeseen I, I A tai I B. Tehoaineen sisällyttämiseksi liitteeseen ja sisällyttämistä seuraavien muutosten tekemiseksi on tehtävä hakemus. Direktiivin 11 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan hakijan on toimitettava jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle tehoaineesta selvitys, joka täyttää tapauksen mukaan liitteessä II A, III A tai IV A olevat vaatimukset, sekä vähintään yhdestä tätä tehoainetta sisältävästä biosidituotteesta selvitys, joka täyttää direktiivin 8 artiklassa olevat vaatimukset. Arvioinnin jälkeen asiakirja lähetetään muun muassa komissiolle, minkä jälkeen päätetään direktiivin 28 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti tehoaineen sisällyttämisestä liitteeseen I, I A tai I B.
5 Direktiivin 12 artiklaan sisältyvät säännökset, jotka koskevat toimivaltaisen viranomaisen oikeutta käyttää hakijoiden toimittamia tietoja muiden hakijoiden hyväksi.
6 Direktiivin 16 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Sen jälkeen kun tämä direktiivi on annettu, komissio aloittaa kymmenen vuoden ohjelman tutkiakseen järjestelmällisesti kaikki tehoaineet, jotka ovat jo markkinoilla 34 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna päivänä muihin kuin 2 artiklan 2 kohdan c ja d alakohdassa määriteltyihin tarkoituksiin käytettävän biosidituotteen tehoaineina. Jäljempänä 28 artiklan 3 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti annettava asetus sisältää tarpeelliset säännökset ohjelman laatimisesta ja toteutuksesta sekä eri tehoaineiden arvioinnille asetettavasta tärkeysjärjestyksestä ja aikataulusta. Komissio esittää viimeistään kaksi vuotta ennen ohjelman päättymistä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen ohjelman avulla aikaansaadusta edistymisestä.
Näiden kymmenen vuoden aikana ja 34 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta päivämäärästä alkaen voidaan päättää 28 artiklan 3 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti, että tehoaine sisällytetään liitteeseen I, I A tai I B ja määrätä tämän edellytykset, tai että tehoainetta ei sisällytetä liitteeseen I, I A tai I B, jos se ei täytä [mainittua sisällyttämistä koskevia] 10 artiklan vaatimuksia tai jos vaadittuja tietoja ei ole toimitettu määrätyssä ajassa."
7 Komissio antoi 7.9.2000 asetuksen N:o 1896/2000 biosidituotteiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/8/EY 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun ohjelman ensimmäisestä vaiheesta (EYVL L 228, s. 6; jäljempänä asetus). Asetuksella käynnistettiin työohjelman ensimmäinen vaihe kaikkien markkinoilla ennen 14.5.2000 olleiden biosidivalmisteiden tehoaineiden tarkastelemiseksi (jäljempänä tarkastusohjelma). Kuten riidanalaisen asetuksen johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa todetaan, "ohjelman ensimmäisen vaiheen tarkoituksena on, että komissio tunnistaa biosidivalmisteiden vanhat tehoaineet ja määrittelee, mitkä niistä olisi arvioitava niiden sisällyttämiseksi direktiivin liitteeseen I, I A tai I B".
8 Asetuksen 2 artiklan a alakohdan mukaan vanhalla tehoaineella tarkoitetaan "tehoainetta, joka on markkinoilla ennen 14 päivää toukokuuta 2000 biosidivalmisteen tehoaineena muihin kuin biosididirektiivin 2 artiklan 2 kohdan c ja d alakohdassa mainittuihin tarkoituksiin".
9 Asetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan kaikkien biosidivalmisteissa käytettäväksi tarkoitettujen vanhojen tehoaineiden tuottajien on "tunnistettava" tällaiset tehoaineet toimittamalla komissiolle kyseistä tehoainetta koskevat asetuksen liitteessä I tarkoitetut tiedot, ja jokainen biosidituotteen formuloija, eli valmistaja tai sen edustaja yhteisössä, voi tunnistaa vanhan tehoaineen.
10 Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan "tuottajien, formuloijien ja yhteenliittymien, jotka haluavat hakea yhteen tai useampaan valmisteryhmään sisältyvän vanhan tehoaineen sisällyttämistä direktiivin liitteeseen I tai I A, on ilmoitettava tällainen tehoaine komissiolle toimittamalla tämän asetuksen liitteessä II tarkoitetut tiedot".
11 Asetuksen 5 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat tunnistaa muitakin vanhoja tehoaineita kuin niitä, jotka mainitaan vanhoiksi tehoaineiksi jo tunnistettujen aineiden luettelossa, ja ne voivat ilmaista kiinnostuksensa siihen, että biosididirektiivin liitteeseen I tai I A mahdollisesti lisättäisiin sellaisissa valmisteryhmissä käytettyjä vanhoja tehoaineita, joissa jäsenvaltio pitää niiden käyttöä olennaisena erityisesti ihmisen terveyden tai ympäristön suojelun kannalta ja joita koskevia ilmoituksia komissio ei ole hyväksynyt.
12 Asetuksen 6 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, että tunnistamisen ja ilmoittamisen seurauksena annetaan direktiivin 28 artiklan mukaisessa menettelyssä asetus, joka sisältää muun muassa täydellisen luettelon vanhoista tehoaineista, joita on tarkoitus tarkastella tarkastusohjelman toisessa vaiheessa (jäljempänä tarkastusluettelo). Luettelo sisältää muun muassa ne vanhat tehoaineet, joita koskeva ilmoitus on hyväksytty tai joista jäsenvaltiot ovat ilmaisseet kiinnostuksensa.
13 Asetuksen 6 artiklassa säädetään lisäksi seuraavaa:
"2. Rajoittamatta direktiivin 16 artiklan 1, 2 tai 3 kohdan soveltamista kaikki [tarkastusluetteloon] sisällytettyjen tehoaineiden tuottajat ja kaikki kyseistä tehoainetta sisältävien biosidivalmisteiden formuloijat voivat aloittaa tehoaineen saattamisen markkinoille tai jatkaa sitä, sellaisenaan tai biosidivalmisteen ainesosana siinä valmisteryhmässä tai niissä valmisteryhmissä, joissa komissio on hyväksynyt vähintään yhden ilmoituksen.
3. Direktiivin 28 artiklan 3 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen tehdään jäsenvaltioille osoitettuja päätöksiä, joiden mukaan seuraavanlaisia tehoaineita ei sisällytetä tarkastusohjelmassa direktiivin liitteeseen I, I A tai I B eikä saateta enää markkinoille sellaisenaan tai biosidivalmisteina käytettäväksi biosidina:
a) tehoaineet, jotka eivät sisälly 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun luetteloon;
b) tehoaineet, jotka esiintyvät 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa luettelossa sellaisissa valmistetyypeissä, joissa komissio ei ole hyväksynyt yhtään ilmoitusta.
Jos tehoaine on kuitenkin sisällytetty 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun vanhojen tehoaineiden luetteloon, aineen vetämiseksi pois markkinoilta on myönnettävä kohtuullinen, enintään kolmen vuoden pituinen aika ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun päätöksen voimaantulosta."
Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
14 Kantaja valmistaa ja myy peretikkahappo-nimistä tehoainetta ja biosidituotteita, jotka sisältävät kyseistä tehoainetta.
15 Kantaja nosti EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla kanteen, joka saapui ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 8.11.2000 ja jossa se vaati asetuksen kumoamista. Kantaja korostaa, että asetus on kumottava, sillä se on oikeusperustanaan olevan direktiivin vastainen erityisesti siitä syystä, että sillä ylitetään direktiiviin sisältyvät tietosuojaa koskevat säännökset, kun siinä ei oteta huomioon direktiivissä taattua tehoaineisiin liittyvien arkaluonteisten ja arvokkaiden kaupallisten tietojen suojaa kyseisten tehoaineiden tarkastelujakson aikana ja koska sillä vääristetään kilpailua EY:n perustamissopimuksen vastaisesti, kun siinä sallitaan tarkastusmenettelyyn osallistumattomien yritysten hyötyä osallistuvien huolellisten yritysten, kuten kantajan, tekemistä ilmoituksista.
16 Kantaja vaati ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 12.1.2001 toimitetulla erillisellä asiakirjalla EY 242 artiklan nojalla myös kyseisen asetuksen täytäntöönpanon lykkäämistä siihen asti, kunnes ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisee pääasian.
17 Komissio esitti 18.1.2001 kumoamiskannetta koskevan oikeudenkäyntiväitteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan 1 kohdan nojalla.
18 Kantaja esitti oikeudenkäyntiväitettä koskevat huomautuksensa 28.2.2001.
19 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin 15.6.2001 antamalla määräyksellä hylättiin välitoimihakemus ja määrättiin, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
20 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtajan 11.7.2001 antamalla määräyksellä hyväksyttiin Eurobrom BV, Lonza GmbH, Arch Chemicals SA ja Troy Chemical Company BV väliintulijoiksi tukemaan kantajan vaatimuksia ja määrättiin, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin. Väliintulijoita on pyydetty aluksi esittämään kanteen tutkittavaksi ottamista koskevat väitteensä ja niiden perustelut.
21 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kehotti prosessinjohtotoimenpiteenä pääasian asianosaisia vastaamaan kirjallisiin kysymyksiin. Asianosaiset noudattivat näitä pyyntöjä.
22 Väliintulijat ovat toimittaneet väliintulokirjelmänsä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 5.9.2001.
23 Komissio on esittänyt väliintulokirjelmiä koskevat huomautuksensa 28.11.2001.
Asianosaisten vaatimukset
24 Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
- ottaa kanteen tutkittavaksi ja hyväksyy sen
- kumoaa asetuksen EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla
- velvoittaa komission korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.
25 Väliintulijat vaativat väliintulokirjelmissään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ottaa kanteen tutkittavaksi.
26 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
- jättää kanteen tutkimatta
- velvoittaa kantajan ja väliintulijat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
27 Työjärjestyksen 114 artiklan 1 kohdan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi ratkaista oikeudenkäyntiväitteen itse pääasiaa käsittelemättä, jos asianosainen tekee sitä koskevan hakemuksen. Saman artiklan 3 kohdan mukaisesti hakemuksen jatkokäsittely on suullinen, jollei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toisin päätä. Esillä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo saaneensa asiakirjoista riittävästi selvitystä voidakseen ratkaista hakemuksen suullista käsittelyä aloittamatta.
Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
28 Kantaja väittää, että kanne voidaan ottaa tutkittavaksi.
29 Kantaja korostaa ensinnäkin, että asetus on sille annetusta nimestä huolimatta itse asiassa päätös, joka koskee kantajaa suoraan ja erikseen. Asetuksessa asetetaan kantajalle yksityiskohtaisia ja suoria velvollisuuksia ilman, että jätettäisiin harkintavaltaa millekään kolmannelle osapuolelle, ja ilman, että jäsenvaltioilta vaadittaisiin vähäisimpiäkään lisätäytäntöönpanotoimia. Kantajan mukaan se kuuluu "suljettuun ryhmään" yrityksiä, joihin asetusta - jossa määritellään menettely, jota vanhojen tehoaineiden valmistajien on noudatettava - sovelletaan ja jotka ovat yrityksiä, jotka ovat saattaneet yhteisön markkinoille ennen 14.5.2000 markkinoilla olleita tehoaineita sisältävän biosidituotteen. Asetus on näin ollen osoitettu erityiselle henkilöryhmälle, joka on selvästi ja vapaaehtoisesti rajoitettu lukumääräisesti ja ajallisesti ja joka ei voi kasvaa asetuksen antamisen jälkeen. Kantaja viittaa erityisesti asiassa 25/62, Plaumann vastaan komissio, 15.7.1963 annettuun tuomioon (Kok. 1963, s. 199, Kok. Ep. I, s. 181); asiassa C-358/89, Extramet Industrie vastaan neuvosto, 16.5.1991 annettuun tuomioon (Kok. 1991, s. I-2501) ja asiassa C-309/89, Codorniu vastaan neuvosto, 18.5.1994 annettuun tuomioon (Kok. 1994, s. I-1853, Kok. Ep. XV, s. I-177).
30 Toiseksi kantaja väittää, että se on aktiivisesti osallistunut asetuksen antamiseen johtaneeseen menettelyyn Euroopan kemianteollisuuden järjestön (CEFIC) kautta. Se viittaa tämän väitteen osalta erityisesti edellä mainitussa asiassa Extramet Industrie vastaan neuvosto annettuun tuomioon ja asiassa C-321/95 P, Greenpeace ym. vastaan komissio, 2.4.1998 annettuun tuomioon (Kok. 1998, s. I-1651).
31 Kolmanneksi, vaikka komissio on ollut tietoinen kantajan erityisistä intresseistä ja vaikka sillä oli velvollisuus ottaa ne huomioon, komissio on antanut asetuksen, jossa kielletään kantajan peretikkahappoon kohdistuvat omistusoikeudet, jotka kuitenkin on suojattu yhteisön oikeudessa ja erityisesti direktiivin 12 artiklan olemassa olevien tietojen suojelua koskevissa säännöksissä, ja jossa näin annetaan kantajan kilpailijoille, jotka eivät toimi asetuksen mukaisesti, mahdollisuus saada kantajan tietoja korvauksetta. Tässä yhteydessä kantaja viittaa erityisesti asiassa 11/82, Piraiki-Patraiki ym. vastaan komissio, 17.1.1985 annettuun tuomioon (Kok. 1985, s. 207) ja yhdistetyissä asioissa T-480/93 ja T-483/93, Antillean Rice Mills ym. vastaan komissio, 14.9.1995 annettuun tuomioon (Kok. 1995, s. II-2305).
32 Lopuksi kantaja korostaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ainoa tuomioistuin, jossa se voi saada oikeutensa turvatuksi.
33 Väliintulijat kannattavat pääosin kantajan väitteitä. Lisäksi ne korostavat, että ainoastaan henkilöillä, jotka ovat saattaneet biosidituotteen markkinoille ennen 14.5.2000, on oikeus osallistua biosidien tarkastusohjelmaan, koska ainoastaan ne voivat esittää todisteita, jotka osoittavat biosidituotteen olleen markkinoilla ennen kyseistä päivää, ja koska ainoastaan ne voivat toimittaa muut asetuksen liitteessä II, jossa täsmennetään ilmoituksen edellytykset, luetellut tiedot.
34 Väliintulijat väittävät lisäksi, että asetus koskee kantajaa erikseen siitä syystä, että se on ainoa peretikkahapon valmistaja, joka voi ilmoittaa nesteiden jäähdytys- ja käsittelyjärjestelmissä käytetyn peretikkahapon, koska se on ainoa peretikkahapon valmistaja, joka on markkinoinut kyseiselle markkinasegmentille tarkoitettua peretikkahappoa ennen määräajan päättymispäivää 14.5.2000.
35 Komissio katsoo, että kannetta ei voida tutkia.
36 Komissio huomauttaa ensin alustavasti, että kantaja vaatii asetuksen kumoamista kokonaisuudessaan rajoittumatta 6 artiklan 2 kohdan ja 3 kohdan toisen alakohdan säännöksiin, jotka nähtävästi ovat sen huolten keskipisteenä.
37 Komission mukaan kannetta ei voida ottaa tutkittavaksi, koska asetus ei ole "päätös", joka koskee kantajaa suoraan ja erikseen. Asetus on yleisesti sovellettava, koska se on osoitettu kaikille sellaisille tuottajille, formuloijille, maahantuojille, yhteenliittymille ja jäsenvaltioille, jotka haluavat ilmoittaa ja/tai tunnistaa vanhoja tehoaineita.
38 Tämän jälkeen komissio korostaa, ettei ole olemassa vanhojen tehoaineiden valmistajien rajattua ryhmää, koska ainoa "suljettu ryhmä", jota asetus koskee, on vanhojen tehoaineiden joukko.
39 Vastauksena erityisesti väliintulijoiden esittämiin väitteisiin komissio täsmentää, että asetuksessa ei vaadita näyttöä siitä, että ilmoittaja on saattanut aineen markkinoille ennen 14.5.2000, ja lisää, että kaikki kiinnostuneet toimijat voivat periaatteessa esittää asetuksen liitteessä II mainitut tiedot.
40 Mitä tulee kysymykseen aktiivisesta osallistumisesta asetuksen antamismenettelyyn, komissio väittää, että missään säännöksessä ei vaadita yksityisten oikeussubjektien osallistumista asetuksen valmisteluun ja että sen yhteenliittymän, johon kantaja kuuluu, kuuleminen on tapahtunut vapaaehtoiselta pohjalta ja pelkästään informatiivisessa tarkoituksessa.
41 Lopuksi komissio väittää, että erotuksena olosuhteisiin, jotka olivat edellä mainituissa asioissa Piraiki-Patraiki ym. vastaan komissio ja Antillean Rice Mills ym. vastaan komissio annettujen tuomioiden perusteena, komissiolla ei ollut asetusta antaessaan mitään velvollisuutta antaa etusijaa vähiten häiriöitä aiheuttaville toimenpiteille eikä tehdä tutkimusta mahdollisista vahingollisista vaikutuksista.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
42 EY 230 artiklan neljännen kohdan mukaan luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa kanteen hänelle osoitetusta päätöksestä tai päätöksestä, joka siitä huolimatta, että se on annettu asetuksena tai toiselle henkilölle osoitettuna päätöksenä, koskee ensin mainittua suoraan ja erikseen.
43 Kantaja kyseenalaistaa ensinnäkin riidanalaisen asetuksen normatiivisen luonteen korostaen lähinnä, että sitä on tarkasteltava kantajalle kyseessä olevien taloudellisten toimijoiden suljetun ja rajatun ryhmän jäsenenä osoitettuna päätöksenä.
44 On ensinnäkin muistettava, että asetus on erotettava päätöksestä sen perusteella, onko kysymyksessä yleisesti sovellettava toimi, ja että säädös on yleisesti sovellettava, jos se soveltuu objektiivisesti määriteltyihin tapauksiin ja jos se saa aikaan oikeudellisia vaikutuksia abstraktisti määriteltyjen henkilöryhmien osalta (ks. asia T-482/93, Weber v. komissio, tuomio 10.7.1996, Kok. 1996, s. II-609, 55 kohta ja siinä mainittu oikeuskäytäntö).
45 Käsiteltävässä asiassa asetuksessa säädetään direktiivin 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tarkastusohjelman ensimmäisen vaiheen valmistelun ja täytäntöönpanon kannalta tarpeellisista säännöksistä. Ohjelman ensimmäisessä vaiheessa pyritään kokoamaan täydellinen luettelo kaikista vanhoista tehoaineista. Tätä varten toisaalta tuottajien on toimitettava ja formuloijat ja jäsenvaltiot voivat toimittaa komissiolle tiedot biosidituotteiden vanhoista tehoaineista tunnistamismenettelyä koskevien sääntöjen mukaisesti. Toisaalta asetuksessa otetaan käyttöön ilmoitusmenettely, jonka avulla tehoaineiden tuottajat, formuloijat, yhteenliittymät ja jäsenvaltiot voivat ilmoittaa komissiolle kiinnostuksensa yhdessä tai useammassa valmisteryhmässä käytettävän vanhan tehoaineen sisällyttämisestä direktiivin liitteeseen I, I A tai I B sekä valmiutensa toimittaa kaikki tarvittavat tiedot kyseisestä tehoaineesta sen asianmukaista arviointia ja sitä koskevaa päätöstä varten. Asetuksen 6 artiklan 2 kohdassa säädetään, että kaikki tarkastusluetteloon sisällytettyjen tehoaineiden tuottajat ja kaikki kyseistä tehoainetta sisältävien biosidivalmisteiden formuloijat voivat aloittaa tehoaineen saattamisen markkinoille tai jatkaa sitä, sellaisenaan tai biosidivalmisteen ainesosana siinä valmisteryhmässä tai niissä valmisteryhmissä, joissa komissio on hyväksynyt vähintään yhden ilmoituksen.
46 Tästä seuraa, että asetusta sovelletaan objektiivisesti määriteltyihin tapauksiin, ja se saa aikaan oikeudellisia vaikutuksia, jotka kohdistuvat yleisesti ja abstraktisti määriteltyihin henkilöryhmiin, eli erityisesti kaikkiin tuottajiin ja formuloijiin, jotka voivat tunnistaa vanhoja tehoaineita, kaikkiin tuottajiin, formuloijiin ja yhteenliittymiin, jotka haluavat ilmoittaa komissiolle kiinnostuksensa yhdessä tai useammassa valmisteryhmässä käytettävän vanhan tehoaineen sisällyttämiseen johonkin direktiivin liitteistä sekä lopulta kaikkiin tarkastusluetteloon sisällytettyjen tehoaineiden tuottajiin ja kaikkiin kyseistä tehoainetta sisältävien biosidivalmisteiden formuloijiin. Kyseisellä säädöksellä on sen yleisen sovellettavuuden takia normatiivinen luonne, eikä se ole EY 249 artiklassa tarkoitettu päätös.
47 Asetuksen normatiivinen luonne ei kuitenkaan estä sitä, että se voisi koskea suoraan ja erikseen tiettyjä luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla (em. asia Codorniu v. neuvosto, tuomion 19 kohta; em. asia Antillean Rice Mills ym. v. komissio, tuomion 66 kohta ja yhdistetyt asiat T-481/93 ja T-484/93, Exporteurs in Levende Varkens ym. v. komissio, tuomio 13.12.1995, Kok. 1995, s. II-2941, 50 kohta). Näin on asia, jos kyseessä oleva säädös vaikuttaa luonnolliseen henkilöön tai oikeushenkilöön niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu (ks. em. asia Plaumann v. komissio, s. 223 ja em. asia Codorniu v. neuvosto, tuomion 20 kohta).
48 Tältä osin on todettava, että kantajan väitettä, jonka mukaan asetusta sovelletaan "suljettuun ryhmään" yrityksiä, jotka ovat saattaneet yhteisön markkinoille tehoaineita sisältävän biosidituotteen, ei voida hyväksyä. Asetus on itse asiassa osoitettu kaikille, joilla on intressi vanhojen tehoaineiden ja näitä aineita sisältävien biosidituotteiden tunnistamiseen ja ilmoittamiseen, eikä ainoastaan toimijoille, jotka ovat saattaneet ennen 14.5.2000 markkinoille vanhoja tehoaineita sisältävän biosidituotteen. Erityisesti asetuksen 6 artiklan 2 kohdassa - johon kantaja näyttää itse asiassa erityisesti viittaavan - annetaan kaikille tuottajille ja kaikille formuloijille mahdollisuus vanhojen tehoaineiden ja kyseisiä tehoaineita sisältävien biosidivalmisteiden markkinoille saattamisen jatkamiseen tai sen aloittamiseen siinä valmisteryhmässä tai niissä valmisteryhmissä, joissa komissio on hyväksynyt vähintään yhden ilmoituksen.
49 Tässä yhteydessä on tärkeää korostaa, että vanhaa tehoainetta koskevan ilmoituksen voi tehdä jokainen toimija, joka voi osoittaa, että tehoaine on saatettu markkinoille ennen 14.5.2000 ja että tämä näyttö ei lainkaan edellytä, että kyseinen toimija itse olisi markkinoinut tehoainetta tai kyseistä tehoainetta sisältävää biosidituotetta ennen 14.5.2000. Samalla tavoin kuka tahansa kiinnostunut toimija voi periaatteessa toimittaa muut asetuksen liitteessä II luetellut tiedot.
50 Edellä esitetystä seuraa, että oikeutta ilmoitus- ja/tai tunnistusmenettelyn käyttämiseen ei ole varattu markkinoiden erityisellä osa-alueella toimivalle ainoalle toimijalle. Näin ollen väliintulijoiden esittämää väitettä, jonka mukaan asetus koskee kantajaa erikseen siitä syystä, että se on ainoa peretikkahapon valmistaja, joka voi ilmoittaa nesteiden jäähdytys- ja käsittelyjärjestelmissä käytetyn peretikkahapon, ei voida hyväksyä. Asetuksella pyritään nimittäin biosidituotteiden, sellaisina kuin ne on määritelty asetuksen 2 artiklan a alakohdassa, vanhojen tehoaineiden luettelointiin kaikkien kiinnostuneiden tuottajien ja formuloijien toimittamien tietojen avulla.
51 Kantajan väite, jonka mukaan se on osallistunut asetuksen antamiseen johtaneeseen menettelyyn, ei voi myöskään menestyä. On ensinnäkin huomattava, ettei kantaja ole itsenäisesti osallistunut tähän menettelyyn, vaan siihen on osallistunut CEFIC, joka on järjestö, johon kantaja kuuluu. Lisäksi oikeuskäytännöstä seuraa, että henkilön osallistuminen tavalla tai toisella yhteisön säädöksen antamiseen tai päätöksen tekemiseen johtavaan menettelyyn voi yksilöidä tämän henkilön kyseisen säädöksen tai päätöksen osalta ainoastaan, jos sovellettavissa yhteisön säännöksissä on säädetty tietyistä tätä henkilöä koskevista menettelyllisistä takeista (ks. asia T-60/96, Merck ym. v. komissio, määräys 3.6.1997, Kok. 1997, s. II-849, 73 kohta ja siinä mainittu oikeuskäytäntö). Käsiteltävässä asiassa ei ole olemassa mitään säännöstä, jossa asetettaisiin komissiolle velvollisuus ennen asetuksen antamista noudattaa menettelyä, jonka yhteydessä kantajan kaltaisilla henkilöillä olisi ollut oikeus vedota mahdollisiin oikeuksiinsa tai edes tulla kuulluiksi. Ainoa säännös, johon kantaja on tässä yhteydessä vedonnut, on direktiivin 23 perustelukappale, jonka mukaan tämän direktiivin täytäntöönpano, sen liitteiden mukauttaminen teknisen ja tieteellisen tietämyksen kehitykseen ja tehoaineiden sisällyttäminen asianmukaisiin liitteisiin vaatii tiivistä yhteistyötä komission, jäsenvaltioiden ja hakijoiden välillä ja biosidituotteita käsittelevän pysyvän komitean menettelyä sovellettaessa tämä menettely tarjoaa sopivan perustan yhteistyölle. Tässä säännöksessä ei kuitenkaan anneta kantajalle menettelyllisiä oikeuksia.
52 Kantajan väitettä, jonka mukaan komissiolla oli velvollisuus asetusta antaessaan ottaa huomioon kantajan erityiset intressit ja jonka mukaan kantajalla on tästä syystä käsiteltävässä asiassa kanneoikeus, ei voida myöskään hyväksyä. Toisin kuin edellä mainituissa asioissa Piraiki-Patraiki ym. vastaan komissio ja Antillean Rice Mills vastaan komissio annettuihin tuomioihin johtaneissa asioissa käsiteltävässä asiassa ei ole olemassa säännöstä, jossa komissiolle asetettaisiin velvollisuus ottaa huomioon suunnittelemansa lainsäädäntötoimen vaikutukset tiettyihin yksityisiin.
53 Kysymystä siitä, loukataanko asetuksen säännöksillä kantajan omistusoikeuksia, sellaisina kuin ne on suojattu direktiivin 12 artiklassa, on käsiteltävä pääasian yhteydessä. Tämä väitetty loukkaus, vaikka se olisi näytetty toteen, ei missään tapauksessa riitä kantajan yksilöimiseen niiden kaikkien muiden toimijoiden suhteen, jotka tekevät ilmoituksen vanhasta tehoaineesta.
54 Lopuksi sen kantajan väitteen osalta, jonka mukaan käsiteltävänä oleva kanne on ainoa sen käytettävissä oleva oikeussuojatie, on katsottava, että oikeussuojateiden mahdollinen puuttuminen, vaikka se olisi näytetty toteen, ei oikeuttaisi muuttamaan perustamissopimuksen oikeussuojateitä ja oikeudenkäyntiä koskevaa järjestelmää tuomioistuintulkinnan kautta. Sen perusteella ei missään tapauksessa voida katsoa luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostaman kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttyvän, kun EY 230 artiklan neljännessä kohdassa asetetut edellytykset eivät täyty (asia T-138/98, ACAV ym. v. neuvosto, tuomio 22.2.2000, Kok. 2000, s. II-341, 68 kohta).
55 Edellä esitetystä seuraa, että asetuksen ei voida katsoa koskevan kantajaa erikseen. Näin ollen, koska kantaja ei täytä yhtä EY 230 artiklan neljännessä kohdassa asetetuista tutkittavaksi ottamisen edellytyksistä, kanne on jätettävä tutkimatta.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
56 Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujen korvaamista ja kantaja on hävinnyt asian, kantaja on velvoitettava korvaamaan väliintuloista aiheutuneita kuluja lukuun ottamatta oikeudenkäyntikulut, joihin sisältyvät välitoimimenettelyyn liittyvät kulut.
57 Työjärjestyksen 87 artiklan 4 kohdan mukaan väliintulijat vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan nojalla väliintulijat vastaavat myös yhteisvastuullisesti niiden väliintuloista komissiolle aiheutuneista kustannuksista.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1) Kanne jätetään tutkimatta.
2) Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan väliintuloista aiheutuneita kuluja lukuun ottamatta komission oikeudenkäyntikulut, joihin sisältyvät välitoimimenettelyyn liittyvät kulut.
3) Väliintulijat vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja heidät velvoitetaan korvaamaan yhteisvastuullisesti vastaajalle väliintuloista aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.