62023CJ0723
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kuudes jaosto)
10 päivänä huhtikuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Direktiivi (EU) 2019/1023 – Uudelleenjärjestelyä, maksukyvyttömyyttä ja veloista vapauttamista koskevat menettelyt – 20 artikla – Mahdollisuus vapautua veloista – 23 artiklan 1 ja 2 kohta – Poikkeukset – Maksukyvytön luonnollinen henkilö – Veloista vapautumisen edellytykset – Epärehellisen tai vilpillisessä mielessä tapahtuvan toiminnan käsite – Menettely kolmannen velkojia kohtaan
Asiassa C‑723/23 [Amilla] (
i
),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Juzgado de lo Mercantil no 3 de Oviedo, con sede en Gijón (Oviedon kauppatuomioistuin nro 3, jonka toimipaikka on Gijónissa, Espanja) on esittänyt 13.10.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 28.11.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Agencia Estatal de Administración Tributaria,
vastaan
VT ja
UP,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Kumin, ensimmäisen jaoston puheenjohtaja F. Biltgen (esittelevä tuomari) ja tuomari S. Gervasoni,
julkisasiamies: J. Richard de la Tour,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
VT ja UP, edustajanaan I. Blanco Urizar, abogado,
–
Espanjan hallitus, asiamiehenään A. Ballesteros Panizo,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään J. L. Buendía Sierra, G. Meeßen ja G. von Rintelen,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee ennaltaehkäiseviä uudelleenjärjestelyjä koskevista puitteista, veloista vapauttamisesta ja elinkeinotoiminnan harjoittamiskiellosta sekä toimenpiteistä uudelleenjärjestelyä, maksukyvyttömyyttä ja veloista vapauttamista koskevien menettelyjen tehostamiseksi ja direktiivin (EU) 2017/1132 muuttamisesta 20.6.2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/1023 (direktiivi uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä) (EUVL 2019, L 172, s. 18) 20 artiklan ja 23 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat maksukyvyttömäksi tullut luonnollinen henkilö VT ja Agencia Estatal de la Administración Tributaria (verohallinto, Espanja; jäljempänä AEAT) ja joka koskee veloista vapauttamista koskevaa hakemusta, jonka kyseinen henkilö on tehnyt häntä koskevassa maksukyvyttömyysmenettelyssä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin johdanto-osan 78–81 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(78)
Täysimittainen veloista vapauttaminen tai elinkeinotoiminnan harjoittamiskiellon päättyminen enintään kolmen vuoden jälkeen ei sovellu kaikkiin tilanteisiin, ja siksi poikkeuksia tästä säännöstä saattaa olla tarpeen ottaa käyttöön asianmukaisesti perustelluista syistä, joista säädetään kansallisessa lainsäädännössä. Tällaisia poikkeuksia olisi otettava käyttöön esimerkiksi tapauksissa, joissa velallinen on epärehellinen tai on toiminut vilpillisessä mielessä. Jos yrittäjään ei kansallisen lainsäädännön mukaisesti sovelleta rehellisyysolettamaa ja vilpitöntä mieltä koskevaa olettamaa, yrittäjien rehellisyyttä ja vilpitöntä mieltä koskeva todistustaakka ei saisi tehdä menettelyyn pääsyä heille tarpeettoman vaikeaksi tai hankalaksi.
(79)
Sen selvittämiseksi, onko yrittäjä toiminut epärehellisesti, lainkäyttö- tai hallintoviranomaiset saattavat ottaa huomioon esimerkiksi velan luonteen ja määrän, sen milloin velka on syntynyt ja miten yrittäjä on pyrkinyt maksamaan velkaa takaisin ja noudattamaan lakisääteisiä velvollisuuksiaan, mukaan lukien yleiset toimilupavaatimukset ja tarve asianmukaiselle kirjanpidolle, yrittäjän toimet velkojien kannetoimien estämiseksi ja niiden velvollisuuksien täyttämisen maksukyvyttömyyden ollessa todennäköinen, jotka kuuluvat sellaisille yrittäjille, jotka ovat yrityksen johtajia, sekä unionin ja kansallisen kilpailu- ja työlainsäädännön noudattamisen. Poikkeuksia olisi myös voitava ottaa käyttöön, jos yrittäjä ei ole noudattanut tiettyjä lakisääteisiä velvoitteitaan, esimerkiksi velvoitetta maksimoida velkojien saama tuotto, joka voisi olla muodoltaan yleinen velvoite tuottaa tuloa tai varoja. Erityisiä poikkeuksia olisi lisäksi voitava ottaa käyttöön tilanteissa, joissa on tarpeen taata velallisen ja yhden tai useamman velkojan oikeuksien välinen tasapaino, esimerkiksi kun velkoja on luonnollinen henkilö, joka tarvitsee enemmän suojaa kuin velallinen.
(80)
Poikkeus voisi olla perusteltu myös, kun velasta vapauttamiseen johtavan menettelyn kustannuksia, mukaan luettuina lainkäyttö- ja hallintoviranomaisten sekä selvittäjien kustannukset, ei ole katettu. Jäsenvaltioiden olisi voitava säätää, että edut kyseisestä vapauttamisesta voidaan peruuttaa esimerkiksi, jos velallisen taloudellinen tilanne paranee merkittävästi odottamattomien tapahtumien, kuten lottovoiton, perinnön tai lahjoituksen, myötä. Jäsenvaltioiden olisi voitava säätää lisäpoikkeuksista tarkkaan määritellyissä olosuhteissa ja silloin, kun se on asianmukaisesti perusteltua.
(81)
Jos on olemassa kansallisen lainsäädännön mukaisia asianmukaisesti perusteltuja syitä, voisi olla aiheellista rajoittaa veloistavapauttamismahdollisuus tiettyihin velkaluokkiin. – – Jäsenvaltioiden olisi voitava jättää veloista vapauttamisen ulkopuolelle myös muita velkaluokkia, kun se on asianmukaisesti perusteltua.”
4
Direktiivin 20 artiklassa, jonka otsikko on ”Mahdollisuus vapautua veloista”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että maksukyvyttömillä yrittäjillä on mahdollisuus ainakin yhteen menettelyyn, joka voi johtaa täysimittaiseen veloista vapauttamiseen tämän direktiivin mukaisesti.
– –
2.   Niiden jäsenvaltioiden, joissa täysimittainen veloista vapauttaminen edellyttää, että yrittäjä maksaa takaisin osan veloista, on varmistettava, että tällainen takaisinmaksuvelvoite perustuu yrittäjän henkilökohtaiseen tilanteeseen ja erityisesti, että se on oikeasuhteinen yrittäjän ulosmittauskelpoisiin tai veloista vapauttamiseen kuluvana aikana käytettävissä oleviin tuloihin ja omaisuuseriin nähden ja että siinä otetaan huomioon velkojien kohtuudenmukaiset intressit.
– –”
5
Direktiivin 23 artiklassa, jonka otsikko on ”Poikkeukset”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on 20–22 artiklasta poiketen pidettävä voimassa tai otettava käyttöön säännöksiä, joilla evätään mahdollisuus veloista vapauttamiseen tai rajoitetaan sitä, peruutetaan myönnetty vapauttaminen tai pidennetään täysimittaiseen veloista vapauttamiseen kuluvaa aikaa tai elinkeinotoiminnan harjoittamiskieltoa silloin, kun maksukyvytön yrittäjä toimi kansallisen lainsäädännön mukaan velkojia tai muita sidosryhmiä kohtaan epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä velkaantumisen yhteydessä, maksukyvyttömyysmenettelyn aikana tai velkojen takaisinmaksun yhteydessä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kansallisia todistustaakkaa koskevia sääntöjä.
2.   Jäsenvaltiot voivat 20–22 artiklasta poiketen pitää voimassa tai ottaa käyttöön säännöksiä, joilla evätään mahdollisuus veloista vapauttamiseen tai rajoitetaan sitä, peruutetaan myönnetty vapauttaminen tai pidennetään täysimittaiseen veloista vapauttamiseen kuluvaa aikaa tai elinkeinotoiminnan harjoittamiskieltoa tietyissä tarkkaan määritellyissä olosuhteissa ja silloin kun tällaiset poikkeukset ovat asianmukaisesti perusteltuja, esimerkiksi kun
a)
maksukyvytön yrittäjä on merkittävällä tavalla rikkonut takaisinmaksuohjelman mukaisia velvoitteitaan tai muuta velkojien etujen turvaamiseen tarkoitettua oikeudellista velvoitetta, kuten velvoitetta maksimoida velkojien saama tuotto;
b)
maksukyvytön yrittäjä ei ole noudattanut kansallisen ja unionin lainsäädännön mukaisia ilmoitus- tai yhteistyövelvoitteitaan;
c)
on tehty veloista vapauttamista koskevia hakemuksia, joihin liittyy väärinkäyttöä;
d)
on tehty uusi veloista vapauttamista koskeva hakemus tietyn ajan kuluessa siitä, kun maksukyvyttömälle yrittäjälle myönnettiin täysimittainen veloista vapauttaminen tai kun häneltä evättiin täysimittainen veloista vapauttaminen ilmoitus- tai yhteistyövelvoitteiden vakavan rikkomisen vuoksi;
e)
velasta vapauttamiseen johtavasta menettelystä aiheutuneita kustannuksia ei ole katettu; tai
f)
poikkeus on välttämätön velallisen ja yhden tai useamman velkojan oikeuksien välisen tasapainon takaamiseksi.
3.   Poiketen siitä, mitä 21 artiklassa säädetään, jäsenvaltiot voivat pidentää veloista vapauttamiseen kuluvaa aikaa silloin, kun
– –
4.   Jäsenvaltiot voivat jättää tiettyjä velkatyyppejä veloista vapauttamisen ulkopuolelle tai rajoittaa mahdollisuutta veloista vapauttamiseen taikka säätää niitä koskevasta pidemmästä vapauttamisajasta silloin, kun tällaiset poissulkemiset, rajoitukset tai pidemmät ajanjaksot ovat asianmukaisesti perusteltuja, kuten seuraavissa tapauksissa:
a)
vakuusvelat;
b)
rikosoikeudellisista seuraamuksista johtuvat tai niihin liittyvät velat;
c)
sopimussuhteen ulkopuolisesta vahingonkorvausvastuusta johtuvat velat;
– –”
Espanjan oikeus
6
Pääasiassa ajallisesti sovellettava laki on konkurssilain uudelleenlaaditun tekstin hyväksymisestä 5.5.2020 annettu kuninkaan asetus 1/2020 (Real Decreto Legislativo 1/2020 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley Concursal; BOE nro 127, 7.5.2020, s. 31518), sellaisena kuin se on muutettuna 5.5.2020 annetulla kuninkaan asetuksella 1/2020 hyväksytyn konkurssilain uudelleenlaaditun tekstin muuttamisesta direktiivin (EU) 2019/1023 täytäntöön panemiseksi 6.9.2022 annetulla lailla 16/2022 (Ley 16/2022 de reforma del texto refundido de la Ley Concursal, aprobado por el Real Decreto Legislativo 1/2020, para la transposición de la Directiva (UE) 2019/1023; BOE nro 214, 6.9.2022, s. 123682) (jäljempänä TRLC).
7
Lain 16/2022 johdanto-osassa todetaan seuraavaa:
”– –
– – Kun maksukyvytön velallinen on luonnollinen henkilö, konkurssimenettelyn tarkoituksena on määrittää vilpittömässä mielessä toimineet velalliset ja tarjota heille osittainen vapautus veloista ja näin antaa heille uusi mahdollisuus ja estää heitä ajautumasta harmaaseen talouteen tai syrjäytymästä.
– –
[Uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetulla direktiivillä] kaikki jäsenvaltiot velvoitetaan ottamaan käyttöön uuden mahdollisuuden antamista koskeva järjestely, jottei velallisia houkuttaisi siirtyminen muihin maihin, joissa on jo säädetty tällaisesta järjestelystä, mikä aiheuttaisi kuluja sekä velalliselle että hänen velkojilleen. Myös unionin sisämarkkinoiden toiminnan katsotaan edellyttävän tällaista yhdenmukaistamista.
Yksi uuden lainsäädännön radikaaleimmista muutoksista on se, että sen sijaan, että vapauttamisen edellytyksenä olisi tietyntyyppisten velkojen suorittaminen (kuten konkurssilain uudelleenlaaditun tekstin 487 §:n 2 momentissa säädettiin), otetaan käyttöön ansioperusteinen veloista vapauttamisen järjestelmä, jossa kuka tahansa velallinen, onpa hän yrittäjä tai ei, voi edellyttäen, että hän täyttää tämän järjestelmän perustana olevan vilpitöntä mieltä koskevan vaatimuksen, saada mahdollisuuden vapautua kaikista veloistaan lukuun ottamatta niitä, joiden poikkeuksellisesti ja erityisen luonteensa takia katsotaan olevan sellaisia, ettei niistä voida lainmukaisesti vapauttaa. Espanjan lainsäätäjän jo vuonna 2015 hyväksymä mahdollisuus myöntää veloista vapauttaminen kaikille vilpittömässä mielessä toimiville luonnollisille henkilöille, ovatpa he yrittäjiä tai ei, säilytetään.
– –
Velallisen vilpitön mieli on yhä veloista vapauttamisen kulmakivi. Kansainvälisten elinten suositusten mukaisesti vahvistetaan vilpittömän mielen normatiivinen määritelmä viittaamalla tiettyyn objektiiviseen toimintaan, joka on lueteltu tyhjentävästi (numerus clausus ‑luettelo), eikä viittaamalla sellaisiin toimintamalleihin, jotka ovat epämääräisiä tai täsmällisyydeltään puutteellisia taikka joiden toteen näyttäminen asettaa velalliselle mahdottoman taakan. – –
– –
Veloista vapauttaminen ulotetaan koskemaan kaikkia konkurssipesän velkoja ja pesään kohdistuvia saatavia. Poikkeukset perustuvat tietyissä tapauksissa siihen, että velkojen takaisinmaksamisella on erityinen merkitys oikeusvaltioperiaatteeseen perustuvan oikeudenmukaisen ja solidaarisen yhteiskunnan kannalta (esimerkiksi elatusvelvoitteita koskevat velat, julkisoikeudellisista saatavista johtuvat velat, rikoksista johtuvat velat tai sopimussuhteen ulkopuolisesta vahingonkorvausvastuusta johtuvat velat). Julkisoikeudellisista veloista vapauttamista on siis rajoitettu, ja vapautus voidaankin myöntää vain ensimmäisen veloista vapauttamisen yhteydessä, mutta ei enää sen jälkeen. Muissa tapauksissa poikkeuksen oikeutuksena ovat synergiat tai negatiiviset ulkoisvaikutukset, joita voisi aiheutua tietyntyyppisistä veloista vapauttamisesta; veloista vapauttamiseen johtavan menettelyn kustannusten maksamisvelvoitteesta johtuvista veloista vapauttaminen voisi olla joidenkin kolmansien tahojen (esimerkiksi asianajajien) kohdalla pidäkkeenä yhteistyön tekemiselle velallisen kanssa, jotta tämä vapautettaisiin veloistaan, mikä estäisi maksukyvyttömän pääsyn menettelyyn. Lisäksi vapauttaminen veloista sellaisten saatavien osalta, joita varten on asetettu reaalivakuus, haittaisi perusteetta erästä keskeistä luoton saamisen mahdollistavaa tekijää, nimittäin sitä suojaa, jonka velkoja saa vakaasta reaalivakuudesta velallisen maksukyvyttömyyden tai maksuhäiriön riskin varalta, ja siten nykyaikaisten talouksien moitteetonta toimintaa. Lopuksi tuomioistuin voi poikkeuksellisesti julistaa, ettei velallista vapauteta tietyistä veloistaan tai että tämä vapautetaan niistä vain osittain, jos se on välttämätöntä velkojan maksukyvyttömyyden estämiseksi.
– –”
8
TRLC:n 486 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Velallinen, joka on luonnollinen henkilö, onpa hän yrittäjä tai ei, voi tehdä hakemuksen maksamatta jääneistä veloista vapauttamisesta tämän lain mukaisesti ja tässä laissa vahvistetuin edellytyksin, kunhan velallinen on toiminut vilpittömässä mielessä
1°
noudattamalla maksusuunnitelmaa ilman varojen etukäteistä likvidointia edellä 3 jakson 1 alajaksossa tarkoitetun veloista vapauttamista koskevan järjestelmän mukaisesti tai
2°
toteuttamalla varojen likvidoinnin, jolloin veloista vapauttamisessa noudatetaan edellä 3 jakson 2 alajaksossa säädettyä järjestelmää, jos konkurssimenettelyn päättämisen syynä on varojen likvidaatiovaiheen päättyminen tai se, etteivät varat riitä kattamaan konkurssipesään kohdistuvia saatavia.”
9
TRLC:n 487 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Velallinen ei voi saada vapautusta maksamattomista veloistaan seuraavissa tilanteissa:
1°
Velallinen on veloista vapauttamista koskevaa hakemusta edeltävien kymmenen vuoden aikana tuomittu lainvoimaisella tuomiolla vankeusrangaistukseen, mukaan lukien ehdollinen tai muunnettu vankeusrangaistus, varallisuusrikoksista ja sosioekonomisen järjestyksen vastaisista rikoksista, asiakirjojen väärentämisestä tai rikoksista julkista taloutta, sosiaaliturvaa taikka työntekijöiden oikeuksia vastaan, ja teosta tuomittavan enimmäisrangaistuksen pituus on vähintään kolme vuotta vankeutta, eikä rangaistusvastuu ole vanhentunut eikä rikoksesta johtuvaa maksuvelvollisuutta ole täytetty veloista vapauttamista koskevan hakemuksen tekohetkeen mennessä.
2°
Velalliselle on veloista vapauttamista koskevaa hakemusta edeltävien kymmenen vuoden aikana lainvoimaisella hallinnollisella päätöksellä määrätty seuraamus erittäin vakavasta verorikkomuksesta tai sosiaaliturvarikkomuksesta tai työoikeudellisesta rikkomuksesta tai velallisen osalta on saman ajanjakson aikana tehty lainvoimainen päätös velallisen vastuun ulottamisesta oikeushenkilön toiminnasta johtuviin velvoitteisiin, eikä velallinen veloista vapauttamista koskevan hakemuksen tekohetkellä ole maksanut kaikkia vastuustaan johtuvia velkoja.
Kun kyse on vakavista rikkomuksista, velallisille, joille määrätyn seuraamuksen määrä ylittää 50 prosenttia siitä 489 §:n 1 momentin 5 kohdassa tarkoitetusta määrästä, josta [AEAT] voi myöntää vapautuksen, voidaan myöntää vapautus vain, jos nämä ovat veloista vapauttamista koskevan hakemuksen tekohetkeen mennessä maksaneet kaikki vastuustaan johtuvat velkansa.
3°
Konkurssi on julistettu vilpilliseksi. Jos kuitenkin konkurssi on julistettu vilpilliseksi vain siksi, että velallinen on laiminlyönyt velvollisuutensa hakea konkurssin julistamista ajoissa, tuomioistuin voi ottaa huomioon olosuhteet, joissa myöhästyminen tapahtui.
4°
Velallinen on veloista vapauttamista koskevaa hakemusta edeltävien kymmenen vuoden aikana julistettu henkilöksi, jota koskee kolmannen henkilön vilpilliseksi todettu konkurssi, eikä velallinen ole veloista vapauttamista koskevan hakemuksen tekohetkeen mennessä maksanut kaikkia vastuustaan johtuvia velkojaan.
– –
2.   Jos edellisen momentin 3 ja 4 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa ratkaisu konkurssin toteamisesta vilpilliseksi ei ole saanut lainvoimaa, tuomioistuin lykkää veloista vapauttamista koskevan päätöksen tekemistä, kunnes konkurssin vilpillisyyttä koskeva ratkaisu on tullut lainvoimaiseksi. – –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
10
VT ja hänen puolisonsa UP olivat BLANCO Y NARANJA SL:n ja MALVA Y NARANJA SL:n hallituksen jäseniä. Molemmat yhtiöt olivat konkurssimenettelyissä, joiden johdosta ne asetettiin konkurssiin ja joissa katsottiin, että kyseisiä konkursseja oli luonnehdittava vilpillisiksi. VT ja UP todettiin molemmissa menettelyssä kyseisten yhtiöiden yhteisvastuullisina hallituksen jäseninä henkilöiksi, joita edellä mainittu luonnehdinta koski, ja heiltä poistettiin oikeus hoitaa muiden varallisuutta ja edustaa muita henkilöitä määrätyn ajanjakson aikana (viisi vuotta yhdessä menettelyssä ja seitsemän vuotta toisessa menettelyssä). Lisäksi he menettivät kaikki oikeutensa velkojina kyseisten yhtiöiden konkurssimenettelyissä ja näiden yhtiöiden konkurssipesien velkojina. Heidät velvoitettiin edelleen yhteisvastuullisesti maksamaan näiden kahden yhtiön pääomien alijäämät, joiden määrä oli 169085,24 euroa ja 62035,91 euroa, sekä konkurssimenettelyjen kulut.
11
Koska VT:llä oli vaikeuksia maksaa takaisin kyseiset määrät, hän pani vireille tuomioistuimen ulkopuolisen maksujärjestelymenettelyn Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Gijónissa (Gijónin virallinen kauppa-, teollisuus- ja merenkulkukamari, Espanja). Koska tämä menettely ei johtanut maksujärjestelysopimuksen tekemiseen, VT teki konkurssiin asettamista koskevan hakemuksen Juzgado de lo Mercantil no 3 de Oviedo, con sede en Gijónissa (Oviedon kauppatuomioistuin nro 3, jonka toimipaikka on Gijónissa, Espanja), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
12
Kyseinen tuomioistuin asetti 8.2.2021 antamallaan päätöksellä VT:n henkilökohtaiseen konkurssiin ja totesi, ettei hänen konkurssinsa ollut vilpillinen.
13
VT on 2.2.2023 tehnyt maksamattomista veloista vapauttamista koskevan hakemuksen itseään koskevassa konkurssimenettelyssä. AEAT on vastustanut hakemusta vedoten siihen, että kyseinen konkurssi kuuluu TRLC:n 487 §:n 1 momentin 4 kohdassa säädetyn poikkeuksen soveltamisalaan, ja muistuttaen siitä, että VT on tämän tuomion 10 kohdassa tarkoitetuissa konkurssimenettelyissä julistettu henkilöksi, jota asia koskee, että kyseessä olevien yhtiöiden konkurssit on todettu vilpillisiksi ja ettei VT ole täysin täyttänyt velvoitteitaan.
14
VT on puolestaan esittänyt yhtäältä, että hän oli velallisena toiminut vilpittömässä mielessä omia velkojiaan kohtaan ja että se seikka, että hänet on todettu henkilöksi, jota koskee sellaisten oikeushenkilöiden maksukyvyttömyys, joissa hän oli yhteisvastuullinen hallituksen jäsen takaajan ominaisuudessa, ei ole esteensä sille, että hänet vapautetaan veloistaan velkojiaan kohtaan. VT väittää toisaalta, että TRLC:n 487 §:n 1 momentin 4 kohdassa säädetty poikkeus, jossa perustetaan objektiivinen vastuu, jota ei voida mukauttaa, on uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetulla direktiivillä käyttöön otetun järjestelmän vastainen, sillä kyseisessä järjestelmässä edellytetään, että velkojan yksilölliset olosuhteet otetaan huomioon määritettäessä sitä, onko hän ollut epärehellinen.
15
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa ensinnäkin, että mainitun direktiivin 23 artiklan 1 kohta koskee tilanteita, joissa maksukyvytön yrittäjä toimi velkojia kohtaan epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä. Ei ole kuitenkaan selvästi pääteltävissä, koskeeko tämä säännös pääasiassa kyseessä olevan kaltaista tilannetta, jossa velkojaa on yhteisvastuullisena hallituksen jäsenen ominaisuudessa pidetty yhteisvastuullisena kolmannen velkojiin nähden. Siten herää kysymys, sovelletaanko poikkeusta, joka koskee velkojan mahdollisuutta vapautua maksamattomista veloistaan omia velkojiaan kohtaan, myös kolmannen velkojia kohtaan ja onko tällainen soveltaminen yhteensopivaa edellä mainitussa säännöksessä tarkoitetun velkojien käsitteen kanssa.
16
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että TRLC:n 487 §:n 1 momentin 4 kohdassa säädetty poikkeus estää VT:n pääsyn menettelyyn, joka voisi johtaa siihen, että hänet vapautetaan täysin veloistaan omia velkojiaan kohtaan. Kyseinen tuomioistuin pohtii, onko uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 20 artiklaa, jonka mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä menettelystä, joka voi johtaa täysimittaiseen veloista vapauttamiseen, tulkittava siten, että se on esteenä tällaiselle säännökselle.
17
Kolmanneksi kyseinen tuomioistuin on epävarma siitä, edellytetäänkö uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetussa direktiivissä ja erityisesti sen 20 artiklan 2 kohdassa, että käyttöön otetussa täysimittaista veloista vapauttamista koskevassa järjestelmässä otetaan huomioon velkojan yksilölliset olosuhteet eli hänen henkilökohtainen tilanteensa, vai voivatko jäsenvaltiot pitää voimassa tai ottaa käyttöön TRLC:n 487 §:n 1 momentin 4 kohdan kaltaisen säännöksen, jossa säädetään puhtaasti objektiivisista kriteereistä ja jonka mukaan velkojan henkilökohtaista tilannetta ei oteta huomioon.
18
Tässä tilanteessa Juzgado de lo Mercantil no 3 de Oviedo, con sede en Gijón on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin] 23 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä [TRLC:n] 487 §:n 1 momentin 4 kohdan kaltaiselle kansalliselle oikeussäännölle, – – kun siinä sisällytetään velallisen epärehellisen toiminnan tai vilpillisen mielen käsitteeseen velallisen toiminta, joka liittyy kolmansien osapuolten sellaisiin velkojiin, jotka eivät kuulu luonnollisen henkilön oman konkurssin velkojaluetteloon?
2)
Onko [TRLC:n] 487 §:n 1 momentin 4 kohta [uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin] 20 artiklan mukainen, kun siinä säädetään uutta mahdollisuutta koskevaan menettelyyn liittyvästä poikkeuksesta, joka estää täysimittaisen vapauttamisen veloista?
3)
Onko [TRLC:n] 487 §:n 1 momentin 4 kohta [uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin] 20 artiklan 2 kohdan ja johdanto-osan 79 perustelukappaleen mukainen, kun kansallisessa oikeussäännössä ei oteta huomioon velallisen henkilökohtaista tilannetta vaan säädetään objektiivisesta poikkeuksesta, jolloin espanjalaisilla tuomioistuimilla ei ole mahdollisuutta arvioida uutta mahdollisuutta koskevaan menettelyyn tulevan velallisen subjektiivisia olosuhteita?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
19
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla mahdollisuus veloista vapauttamiseen evätään, jos velallinen on toiminut epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä suhteessa kolmannen henkilön velkojiin ja hänet on julistettu henkilöksi, jota tämän kolmannen henkilön tuomioistuimessa vilpilliseksi julistettu konkurssi koskee.
20
Tämän kysymyksen taustalla on se, että TRLC:n 487 §:n 1 momentin 4 kohdassa säädetään pääasiassa, että velallinen, joka on veloista vapauttamista koskevaa hakemusta edeltävien kymmenen vuoden aikana tuomiossa, jossa kolmannen henkilön konkurssi on todettu vilpilliseksi, julistettu henkilöksi, jota tuo konkurssi koskee, voi vapautua veloistaan vain sillä edellytyksellä, että hän on hakemuksen tekohetkeen mennessä maksanut kaikki vastuustaan johtuvat velkansa.
21
Tämä täsmennys huomioon ottaen on muistutettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tulkinnassa on otettava huomioon sen sanamuodon lisäksi myös sen asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on (tuomio 14.3.2024, VR Bank Ravensburg-Weingarten, C‑536/22, EU:C:2024:234, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22
Uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 1 kohdan sanamuodosta on ensinnäkin todettava, että jäsenvaltioiden on sen mukaan pidettävä voimassa tai otettava käyttöön säännöksiä, joilla evätään mahdollisuus veloista vapauttamiseen tai rajoitetaan sitä, peruutetaan myönnetty vapauttaminen tai pidennetään täysimittaiseen veloista vapauttamiseen kuluvaa aikaa tai elinkeinotoiminnan harjoittamiskieltoa silloin, kun maksukyvytön yrittäjä on toiminut epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä muun muassa ”velkojia – – kohtaan – – velkaantumisen yhteydessä, maksukyvyttömyysmenettelyn aikana tai velkojen takaisinmaksun yhteydessä”.
23
Tässä säännöksessä esitetään epäsuora ajallinen viittaus, joka koskee sitä hetkeä, jona velallisen on tullut toimia epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä, nimittäin ”velkaantumisen yhteydessä”, ”maksukyvyttömyysmenettelyn aikana” tai ”velkojen takaisinmaksun yhteydessä”, mistä olisi pääteltävissä, että velkojilla tarkoitetaan kyseisessä säännöksessä niitä henkilöitä, jotka voidaan määrittää velkojiksi joko asianomaisen velallisen velkaantuessa, maksukyvyttömyysmenettelyn aikana tai velkojen takaisinmaksun yhteydessä. Kuten Euroopan komissio on esittänyt kirjallisissa huomautuksissaan, tämän ajallisen viittauksen voidaan katsoa puoltavan sellaista uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 1 kohdan tulkintaa, jonka mukaan sanalla ”velkojia” tarkoitetaan yksinomaan niitä velkojia, joita kohtaan asianomainen velallinen on välittömästi ja henkilökohtaisesti velkaantunut, eli omia velkojiaan eikä niitä velkojia, jotka alun perin olivat kolmannen henkilön velkojia ja jotka ovat tulleet asianomaisen velallisen velkojiksi vasta sellaisen tuomion johdosta, jolla asianomainen velallinen on julistettu henkilöksi, jota kyseisen kolmannen henkilön vilpillinen konkurssi koskee.
24
Koska henkilö, joka pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa toimii sellaisen yhtiön hallituksen jäsenenä, jonka konkurssi on todettu vilpilliseksi, kuitenkin tietää, että hänet voidaan sovellettavan kansallisen säännöstön nojalla julistaa tässä kansallisessa säännöstössä tarkoitetuksi henkilöksi, jota mainittu konkurssi koskee, ja hänestä siten voi tulla kyseisen yhtiön velkojien velallinen, tämä henkilö ei voi kohtuudella olla tietämätön siitä, että niistä velkojista, joita kohtaan hän päättää tehdä sitoumuksia kyseisen yhtiön puolesta, voi tulla hänen velkojiaan. Tällaisessa tilanteessa se, että kyseinen henkilö toimii epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä kyseisen yhtiön velkojia ja siten potentiaalisia henkilökohtaisia velkojiaan kohtaan, on näin ollen samastettava siihen, että kyseinen henkilö toimii epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä omia velkojiaan kohtaan.
25
Tämä uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 1 kohdan tulkinta saa tukea siitä seikasta, että säännöksen ranskankielisessä versiossa käytetään sanoja ”des créanciers” [velkojia] eikä ”ses créanciers” [velkojiaan]. Jos nimittäin unionin lainsäätäjän tarkoituksena olisi ollut rajoittaa kyseisessä säännöksessä tarkoitettujen velkojien piirin velallisen omiin velkojiin, se olisi vaivatta voinut käyttää possessiiviadjektiivia ”ses” [hänen tai sen].
26
Tältä osin on todettava, että uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 1 kohdan muut kieliversiot kuin ranskankielinen versio ja erityisesti saksan- (”gegenüber den Gläubigern”), englannin- (”towards creditors”), tanskan- (”for kreditorer”), espanjan- (”respecto a los acreedores”), unkarin- (”a hitelezőkkel – – szemben”), italian- (”nei confronti dei creditori”), portugalin- (”para com os credores”), romanian- (”față de creditori”) ja ruotsinkieliset (”gentemot borgenärerna”) versiot vahvistavat, ettei lainsäätäjä ole käyttänyt tätä possessiiviadjektiivia.
27
Toiseksi on todettava uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 1 kohdan asiayhteydestä, että kyseinen säännös on ensimmäinen useista säännöksistä, joilla poiketaan saman direktiivin 20 artiklalla käyttöön otetusta periaatteesta, joka koskee pääsyä menettelyyn, joka voi johtaa täysimittaiseen veloista vapauttamiseen, ja että kyseistä säännöstä on siksi tulkittava suppeasti.
28
Kuten erityisesti uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin tšekin-, tanskan-, saksan-, englannin-, iirin-, ranskan-, kroatian-, italian-, latvian-, hollannin-, portugalin-, romanian-, slovakin-, sloveenin-, suomen- ja ruotsinkielisistä versioista kuitenkin ilmenee, toisin kuin 23 artiklan 2, 3 ja 4 kohta, joissa käytetään sanoja, jotka lähinnä vastaavat ranskan kielen sanaa ”peuvent”, nimittäin ”mohou”, ”kan”, ”können”, ”may”, ”féadfaidh”, ”mogu”, ”possono”, ”var”, ”kunnen”, ”podem”, ”pot”, ”môžu”, ”lahko”, ”voivat” ja ”får”, ja joiden mukaan jäsenvaltioille siten jää tiettyä harkintavaltaa ”pitää voimassa tai ottaa käyttöön” poikkeuksia tästä periaatteesta, säätää pidennyksistä veloista vapauttamiseen kuluvaan aikaan ja ”jättää tiettyjä velkatyyppejä veloista vapauttamisen ulkopuolelle tai rajoittaa mahdollisuutta veloista vapauttamiseen taikka säätää niitä koskevasta pidemmästä vapauttamisajasta”, saman artiklan 1 kohta ei missään edellä mainituista kieliversiossa sisällä vastaavaa sanaa, ja siinä jäsenvaltiot velvoitetaan säätämään tällaisesta poikkeuksesta, sillä mainitun säännöksen mukaan jäsenvaltioiden on ”pidettävä voimassa tai otettava käyttöön” erityisesti säännöksiä, joilla evätään mahdollisuus veloista vapauttamiseen tai rajoitetaan sitä tai pidennetään täysimittaiseen veloista vapauttamiseen kuluvaa aikaa tai elinkeinotoiminnan harjoittamiskieltoa silloin, kun maksukyvytön yrittäjä on toiminut epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä. Tätä päätelmää ei horjuta se seikka, että kyseisen direktiivin 23 artiklan 1 kohdan espanjankielisessä versiossa käytetään sanaa ”podrán” (”voivat”), sillä jossakin kielitoisinnossa käytettyä toimen sanamuotoa ei voida käyttää tämän toimen ainoana tulkintaperusteena eikä sille voida antaa tältä osin etusijaa muihin kielitoisintoihin nähden (ks. vastaavasti tuomio 20.2.2018, Belgia v. komissio, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, 50 ja 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Koska unionin lainsäätäjä on päättänyt velvoittaa jäsenvaltiot pitämään voimassa tai säätämään tämän poikkeuksen kyseisestä periaatteesta eikä ole tyytynyt antamaan jäsenvaltiolle tältä osin harkintavaltaa, uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 1 kohtaa on niin pitkälti kuin mahdollista tulkittava tavalla, jolla voidaan estää se, että velkojia tai muita sidosryhmiä kohtaan epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä toimineet velalliset saisivat vapautua veloistaan.
30
Näin ollen mainitun 23 artiklan 1 kohdan kontekstuaalinen tulkinta tukee tämän tuomion 24 ja 25 kohdassa esitettyä sanamuodon mukaista tulkintaa.
31
Kolmanneksi uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 1 kohdan tarkoituksesta on todettava direktiivin johdanto-osan 78 perustelukappaleesta ilmenevän, että unionin lainsäätäjä on tarkoittanut vahvistaa poikkeuksen veloista vapautumisen mahdollisuudesta ”tapauksissa, joissa velallinen on epärehellinen tai on toiminut vilpillisessä mielessä”, eikä se ole tässä perustelukappaleessa enemmälti rajoittanut niiden velkojien piiriä, joita kohtaan velallisen olisi tullut toimia epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä.
32
Juuri niiden seikkojen osalta, jotka on otettava huomioon selvitettäessä sitä, onko velallinen ollut epärehellinen, unionin lainsäätäjä on direktiivin johdanto-osan 79 perustelukappaleessa viitannut ”velan luontee[see]n ja määrä[ä]n, s[iih]en milloin velka on syntynyt ja miten yrittäjä on pyrkinyt maksamaan velkaa takaisin ja noudattamaan lakisääteisiä velvollisuuksiaan, mukaan lukien yleiset toimilupavaatimukset ja tarve asianmukaiselle kirjanpidolle, yrittäjän toim[iin] velkojien kannetoimien estämiseksi ja niiden velvollisuuksien täyttämise[e]n maksukyvyttömyyden ollessa todennäköinen, jotka kuuluvat sellaisille yrittäjille, jotka ovat yrityksen johtajia, sekä unionin ja kansallisen kilpailu- ja työlainsäädännön noudattamise[e]n”.
33
On yhtäältä todettava, että tämä luetelma, joka ei ole tyhjentävä, koska se alkaa sanalla ”esimerkiksi”, ei sisällä mitään viitteitä siitä, että niiden velkojien piiriä, joita kohtaan velallinen on toiminut epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä, rajoitettaisiin millään lailla eikä käsittäisi henkilöitä, jotka alun perin olivat kolmannen henkilön velkojia ja jotka ovat tulleet asianomaisen velallisen velkojiksi kyseisen kolmannen henkilön vilpillisen konkurssin johdosta. Toisaalta täten luetellut seikat ja erityisesti ne seikat, jotka koskevat velan luonnetta ja määrää, velan syntymisen ajankohtaa ja velallisen toimia velkojien kannetoimien estämiseksi, kattavat laajan kirjon eri tilanteita ja ne on laadittu sanankääntein, joiden perusteella unionin lainsäätäjän voidaan katsoa tarkoittaneen, että huomioon otettavat seikat käsittäisivät velallisen toiminnan niin hänen omia velkojiaan kuin kolmannen henkilön – kuten asianomaisen velallisen johtaman yhtiön – velkojia kohtaan.
34
Kun otetaan huomioon säännöksen täten esitetty tarkoitus, uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 1 kohtaa ei näin ollen voida tulkita siten, että henkilö, jonka on todettu vastaavan kaupallisen yhtiön vilpillisestä konkurssista, voisi välttyä kansalliseen oikeuteen perustuvasta yhteisvastuustaan tämän yhtiön velkojia kohtaan hakeutumalla henkilökohtaiseen maksukyvyttömyysmenettelyyn ja vaatimalla tässä menettelyssä, että hänet vapautetaan täysimittaisesti veloistaan.
35
Edellä sanottu huomioon ottaen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla mahdollisuus veloista vapauttamiseen evätään, jos velallinen on toiminut epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä suhteessa kolmannen henkilön velkojiin ja hänet on julistettu henkilöksi, jota tämän kolmannen henkilön tuomioistuimessa vilpilliseksi julistettu konkurssi koskee.
Toinen ja kolmas kysymys
Kolmannen kysymyksen tutkittavaksi ottaminen
36
Espanjan hallitus väittää lähinnä kolmannen kysymyksen perustuvan sille lähtökohdalle, että Espanjan viranomaiset ja tuomioistuimet eivät voi TRLC:n mukaan arvioida maksamattomista veloistaan vapauttamista hakevan henkilön toimintaa subjektiivisesti. Espanjan hallituksen mukaan tämä lähtökohta on kuitenkin virheellinen. Kyseinen kysymys ei siten ole merkityksellinen pääasian oikeusriidan ratkaisun kannalta ja on siksi jätettävä tutkimatta.
37
Tältä osin on huomautettava, että SEUT 267 artiklassa käyttöön otetussa unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos siis esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimella on lähtökohtaisesti velvollisuus vastata niihin (tuomio 22.2.2024, Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid ym., C‑59/22, C‑110/22 ja C‑159/22, EU:C:2024:149, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Tästä seuraa, että unionin oikeutta koskevilla kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisemisen kannalta. Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin säännön tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 22.2.2024, Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid ym., C‑59/22, C‑110/22 ja C‑159/22, EU:C:2024:149, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava yhtäältä, ettei ole ilmeistä, ettei niillä unionin oikeuden säännöksillä, joiden tulkitsemista kolmannessa kysymyksessä pyydetään, olisi mitään yhteyttä pääasian oikeusriidan kohteeseen tai ettei kyseisessä kysymyksessä tarkoitetulla problematiikalla olisi merkitystä pääasian oikeusriidan kannalta.
40
Vaikka ennakkoratkaisupyynnöstä kieltämättä ilmenee, kuten Espanjan hallitus on todennut, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen katsovan, että TRLC:n 487 §:n 1 momentin 4 kohdassa säädetään sellaisesta veloista vapauttamiseen johtavaa menettelyä koskevasta poikkeuksesta, joka perustuu yksinomaan objektiivisiin seikkoihin ja jonka puitteissa Espanjan tuomioistuimet eivät voi arvioida menettelyyn päässeen velallisen tilanteeseen liittyviä subjektiivisia olosuhteita, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksinomaan ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on toimivaltainen tulkitsemaan ja soveltamaan kansallista oikeutta. Unionin tuomioistuimen tehtävänä on näin ollen sen ja kansallisten tuomioistuinten välisen toimivallanjaon mukaisesti ottaa huomioon ennakkoratkaisukysymysten oikeudellinen viitekehys sellaisena kuin se on ennakkoratkaisupyynnössä esitetty (tuomio 14.11.2024, S. (Tuomioistuimen ratkaisukokoonpanon muuttaminen), C‑197/23, EU:C:2024:956, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41
Toisaalta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on ennakkoratkaisupyynnössään esittänyt kaikki tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta unionin tuomioistuin voi antaa hyödyllisen vastauksen kolmanteen kysymykseen.
42
Kyseinen kysymys on näin ollen otettava tutkittavaksi.
Asiakysymys
43
Toisesta ja kolmannesta kysymyksestä, jotka on syytä tutkia yhdessä, on todettava, että sikäli kuin nämä kysymykset perustuvat sellaisen kansallisen poikkeussäännöksen tulkintaan, jonka mukaan yleisesti sovellettavan säännöstön mukainen etuus evätään tiettyjen edellytysten vallitessa, nämä kysymykset on ymmärrettävä siten, että ne lähinnä koskevat uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 2 kohdan tulkintaa. Tässä säännöksessä nimittäin säädetään, että jäsenvaltiot voivat tietyin edellytyksin pitää voimassa tai ottaa käyttöön poikkeussäännöksiä, joilla evätään mahdollisuus veloista vapauttamiseen tai rajoitetaan sitä, peruutetaan myönnetty vapauttaminen tai pidennetään täysimittaiseen veloista vapauttamiseen kuluvaa aikaa tai elinkeinotoiminnan harjoittamiskieltoa. Nämä kysymykset eivät voi koskea direktiivin 20 artiklaa, joka on periaatesäännös, jonka mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että maksukyvyttömillä yrittäjillä on mahdollisuus ainakin yhteen menettelyyn, joka voi johtaa täysimittaiseen veloista vapauttamiseen saman direktiivin mukaisesti.
44
Näin ollen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on katsottava toisella ja kolmannella kysymyksellään lähinnä tiedustelevan, onko uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa periaatteesta, joka koskee mahdollisuutta päästä menettelyyn, joka voi johtaa veloista vapauttamiseen, säädetään poikkeus, joka ei perustu edellä mainittuun säännökseen ja jonka mukaan kyseinen mahdollisuus evätään, jos velallinen on veloista vapauttamista koskevaa hakemusta edeltävien kymmenen vuoden aikana tuomiossa julistettu henkilöksi, jota kolmannen henkilön samassa tuomiossa vilpilliseksi todettu konkurssi koskee, jollei asianomainen velallinen ole veloista vapauttamista koskevan hakemuksen tekohetkeen mennessä maksanut kaikkia vastuustaan johtuvia velkojaan, eikä kansallisten tuomioistuinten edellytetä arvioivan subjektiivisesti, onko velallinen toiminut epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä.
45
Siltä osin kuin on ensimmäiseksi kyse siitä, onko 23 artiklan 2 kohta esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan mahdollisuus päästä veloista vapauttamista koskevaan menettelyyn evätään muissa olosuhteissa kuin niissä, jotka on lueteltu mainitussa säännöksessä, unionin tuomioistuin on jo todennut, että tuota säännöstä on tulkittava siten, että siihen sisältyvä olosuhteiden luettelo ei ole tyhjentävä ja että jäsenvaltioilla on harkintavaltaa, jonka perusteella ne voivat antaa säännöksiä, joilla evätään mahdollisuus veloista vapauttamiseen tai rajoitetaan sitä, peruutetaan myönnetty vapauttaminen tai pidennetään täysimittaiseen veloista vapauttamiseen kuluvaa aikaa tai elinkeinotoiminnan harjoittamiskieltoa muissa olosuhteissa kuin niissä, jotka luetellaan kyseisessä säännöksessä, kunhan kyseiset olosuhteet ovat tarkkaan määriteltyjä ja kyseiset poikkeukset asianmukaisesti perusteltuja, kuten säännöksen sanamuodosta ilmenee (tuomio 7.11.2024, Corván ja Bacigán, C‑289/23 ja C‑305/23, EU:C:2024:934, 28 kohta).
46
Jäsenvaltioille täten annetun mahdollisuuden käyttämisen edellytyksistä eli siitä, että jäsenvaltioiden käyttöön ottamien poikkeusten on koskettava tiettyjä tarkkaan määriteltyjä olosuhteita ja oltava asianmukaisesti perusteltuja, unionin tuomioistuin on todennut, että kun kansallinen lainsäätäjä antaa säännöksiä, joissa tällaisista poikkeuksista säädetään, näiden poikkeusten syiden on ilmettävä kansallisesta lainsäädännöstä tai poikkeuksiin johtaneesta menettelystä ja näiden syiden on oltava legitiimin yleisen edun mukaisia (tuomio 7.11.2024, Corván ja Bacigán, C‑289/23 ja C‑305/23, EU:C:2024:934, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
47
Tältä osin on tärkeää muistaa, että sekä uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin johdanto-osan 78 perustelukappaleen, jossa viitataan poikkeuksiin, jotka sallitaan ”asianmukaisesti perustelluista syistä, joista säädetään kansallisessa lainsäädännössä”, että kyseisen direktiivin johdanto-osan 81 perustelukappaleen, jossa mainitaan ”kansallisen lainsäädännön mukaisia asianmukaisesti perusteltuja syitä”, perusteella voidaan katsoa, että unionin lainsäätäjä on pitänyt riittävänä, että tätä varten eri kansallisissa lainsäädännöissä säädettyjä yksityiskohtaisia sääntöjä noudatetaan (tuomio 7.11.2024, Corván ja Bacigán, C‑289/23 ja C‑305/23, EU:C:2024:934, 32 kohta).
48
Toisaalta unionin tuomioistuin on todennut sellaisessa asiassa, joka koski pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen säännöksen kaltaista säännöstä eli TRLC:n 487 §:n 1 momentin 2 kohtaa, että uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 2 kohta ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla evätään mahdollisuus veloista vapauttamiseen tietyissä tarkkaan määritellyissä olosuhteissa, kuten sellaisessa tilanteessa, jossa velalliselle on veloista vapauttamista koskevaa hakemusta edeltäneiden kymmenen vuoden aikana lainvoimaisella hallinnollisella päätöksellä määrätty seuraamus erittäin vakavasta verorikkomuksesta tai sosiaaliturvarikkomuksesta tai työoikeudellisesta rikkomuksesta tai kun on tehty lainvoimainen päätös vastuun ulottamisesta velalliseen, jollei velallinen ole maksanut kaikkia verovelkojaan ja sosiaaliturvavelkojaan veloista vapauttamista koskevan hakemuksen tekohetkeen mennessä, kunhan kansallisesta oikeudesta ilmenee, että epäämistä perustellaan legitiimin yleisen edun mukaisella syyllä, minkä arvioiminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana (ks. vastaavasti tuomio 7.11.2024, Corván ja Bacigán, C‑289/23 ja C‑305/23, EU:C:2024:934, 47 kohta).
49
Samaan päätelmään on päädyttävä, kun on kyse TRLC:n 487 §:n 1 momentin 4 kohdan kaltaisesta kansallisesta säännöksestä, jossa säädetään, että velallinen, joka on veloista vapauttamista koskevaa hakemusta edeltävien kymmenen vuoden aikana tuomiossa, jossa kolmannen henkilön konkurssi on todettu vilpilliseksi, julistettu henkilöksi, jota tuo konkurssi koskee, voi vapautua veloistaan vain sillä edellytyksellä, että hän on hakemuksen tekohetkeen mennessä maksanut kaikki vastuustaan johtuvat velkansa.
50
Kuten tämän tuomion 7 kohdasta ilmenee, Espanjan lainsäätäjä on tässä tapauksessa lain 16/2022, jolla on tarkoitus saattaa uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annettu direktiivi osaksi Espanjan oikeutta, johdanto-osassa selostanut ne syyt, joiden perusteella se on säätänyt poikkeuksista veloista vapauttamiseen. Yhtäältä kyseinen lainsäätäjä toteaa mainitun lain johdanto-osassa muun muassa, että ”velallisen vilpitön mieli on yhä veloista vapauttamisen kulmakivi” ja ”vilpittömän mielen normatiivinen määritelmä [vahvistetaan] viittaamalla tiettyyn objektiiviseen toimintaan, joka on lueteltu tyhjentävästi (numerus clausus ‑luettelo), eikä viittaamalla sellaisiin toimintamalleihin, jotka ovat epämääräisiä tai täsmällisyydeltään puutteellisia taikka joiden toteen näyttäminen asettaa velalliselle mahdottoman taakan”.
51
Toisaalta kyseisestä johdanto-osasta ilmenee Espanjan lainsäätäjän pitäneen välttämättömänä säätää poikkeuksista periaatteeseen, jonka mukaan velallisella, joka täyttää vilpittömän mielen vaatimuksen, voi olla mahdollisuus täysimittaiseen vapautukseen veloistaan, ja tämä koskee niitä velkoja, ”joiden poikkeuksellisesti ja erityisen luonteensa takia katsotaan olevan sellaisia, ettei niistä voida lainmukaisesti vapauttaa”. Näitä poikkeuksia perustellaan muun muassa sillä, että näiden ”velkojen takaisinmaksamisella on erityinen merkitys oikeusvaltioperiaatteeseen perustuvan oikeudenmukaisen ja solidaarisen yhteiskunnan kannalta”, tai ”synergi[oilla] tai negatiivis[illa] ulkoisvaikutuks[illa], joita voisi aiheutua tietyntyyppisistä veloista vapauttamisesta”.
52
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tulee arvioida yhtäältä, ovatko nämä syyt legitiimin yleisen edun mukaisia syitä, ja toisaalta, ilmeneekö kansallisesta lainsäädännöstä, että veloista vapauttamisen epääminen TRLC:n 487 §:n 1 momentin 4 kohdassa esitetyn kaltaisissa tarkkaan määritellyissä olosuhteissa on näistä syistä perusteltua.
53
Sikäli kuin on toiseksi kyse siitä, onko uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 1 kohta esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla evätään mahdollisuus veloista vapauttamiseen tarkkaan määritellyissä olosuhteissa ilman, että kansallisten tuomioistuinten edellytettäisiin arvioivan subjektiivisesti, onko kyseinen velallinen toiminut epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä, on todettava, että vaikka tässä säännöksessä nimenomaisesti viitataan ”epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä” toimineisiin maksukyvyttömiin yrittäjiin, tällaista mainintaa ei ole saman artiklan 2 kohdassa. Kyseisen direktiivin 23 artiklan 2 kohdassa nimittäin vain säädetään, että jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai ottaa käyttöön säännöksiä, joilla evätään mahdollisuus veloista vapauttamiseen tai rajoitetaan sitä, peruutetaan myönnetty vapauttaminen tai pidennetään täysimittaiseen veloista vapauttamiseen kuluvaa aikaa tai elinkeinotoiminnan harjoittamiskieltoa ”tietyissä tarkkaan määritellyissä olosuhteissa ja silloin kun tällaiset poikkeukset ovat asianmukaisesti perusteltuja”, mutta siinä ei kuitenkaan edellytetä, että asianomaiset yrittäjät olisivat toimineet epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä (tuomio 7.11.2024, Corván ja Bacigán, C‑289/23 ja C‑305/23, EU:C:2024:934, 41 kohta).
54
Kuten unionin tuomioistuin on jo todennut, 23 artiklan 2 kohdassa esimerkinomaisesti mainituille olosuhteille, joiden varalta voidaan säätää veloista vapauttamista koskevista poikkeuksista, ei ole ominaista se, että asianomaiset yrittäjät olisivat toimineet ”epärehellisesti” tai ”vilpillisessä mielessä”, ja nämä poikkeukset vastaavat olennaisilta osiltaan niitä, jotka mainitaan uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin johdanto-osan 79 ja 80 perustelukappaleessa, joista ei myöskään ilmene, että unionin lainsäätäjä olisi halunnut rajata 23 artiklan 2 kohdan mukaiset tarkoin määritellyt olosuhteet niihin tapauksiin, joissa asianomaiset yrittäjät ovat toimineet epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä (tuomio 7.11.2024, Corván ja Bacigán, C‑289/23 ja C‑305/23, EU:C:2024:934, 42 ja 43 kohta).
55
Koska uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 2 kohta ei unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla evätään mahdollisuus veloista vapauttamiseen sellaisissa tarkoin määritellyissä olosuhteissa, joissa velallinen ei ole toiminut epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä (ks. vastaavasti tuomio 7.11.2024, Corván ja Bacigán, C‑289/23 ja C‑305/23, EU:C:2024:934, 44 kohta), on katsottava, että kyseinen säännös ei liioin ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla mahdollisuus veloista vapauttamiseen evätään tällaisissa olosuhteissa ilman, että kansallisten tuomioistuinten edellytettäisiin arvioivan subjektiivisesti, onko kyseinen velallinen toiminut epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä.
56
Tästä seuraa, että uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltiot voivat antaa kansallisia säännöksiä, joilla mahdollisuus veloista vapauttamista koskevaan menettelyyn evätään tilanteissa, joille ei ole ominaista asianomaisen velallisen toimiminen epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä, ilman, että kansallisten tuomioistuinten edellytettäisiin arvioivan subjektiivisesti, onko kyseinen velallinen toiminut epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä.
57
Unionin lainsäätäjä on kuitenkin nimenomaisesti asettanut tämän mahdollisuuden käyttämisen edellytykseksi sen, että kyseisessä säännöksessä tarkoitetut poikkeukset liittyvät tiettyihin tarkoin määriteltyihin olosuhteisiin ja ovat asianmukaisesti perusteltuja. Tästä seuraa, kuten tämän tuomion 46 kohdassa muistutetaan, että kun kansallinen lainsäätäjä ottaa käyttöön oikeussääntöjä, joissa säädetään tällaisista poikkeuksista, näiden poikkeusten syiden on ilmettävä kansallisesta lainsäädännöstä tai poikkeuksiin johtaneesta menettelystä ja näiden syiden on oltava legitiimin yleisen edun mukaisia. Kansallisesta oikeudesta on siten voitava löytää se legitiimin yleisen edun mukainen syy, jolla veloista vapauttamisen epääminen näissä tarkoin määritellyissä olosuhteissa perustellaan.
58
Näin ollen uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 2 kohta ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla evätään mahdollisuus veloista vapauttamiseen tietyissä tarkkaan määritellyissä olosuhteissa, kuten sellaisen velallisen tilanteessa, jonka osalta on veloista vapauttamista koskevaa hakemusta edeltäneiden kymmenen vuoden aikana tehty lainvoimainen päätös vastuun ulottamisesta velalliseen, jollei tämä velallinen ole maksanut kaikkia verovelkojaan ja sosiaaliturvavelkojaan veloista vapauttamista koskevan hakemuksen tekohetkeen mennessä, kunhan kansallisesta oikeudesta ilmenee, että epäämistä perustellaan legitiimin yleisen edun mukaisella syyllä, minkä arvioiminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana (tuomio 7.11.2024, Corván ja Bacigán, C‑289/23 ja C‑305/23, EU:C:2024:934, 47 kohta).
59
Edellä sanottu huomioon ottaen toiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä annetun direktiivin 23 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa periaatteesta, joka koskee mahdollisuutta päästä menettelyyn, joka voi johtaa veloista vapauttamiseen, säädetään poikkeus, joka ei perustu edellä mainittuun säännökseen ja jonka mukaan kyseinen mahdollisuus evätään, jos velallinen on veloista vapauttamista koskevaa hakemusta edeltävien kymmenen vuoden aikana tuomiossa julistettu henkilöksi, jota kolmannen henkilön samassa tuomiossa vilpilliseksi todettu konkurssi koskee, jollei asianomainen velallinen ole veloista vapauttamista koskevan hakemuksen tekohetkeen mennessä maksanut kaikkia vastuustaan johtuvia velkojaan, eikä kansallisten tuomioistuinten edellytetä arvioivan subjektiivisesti, onko velallinen toiminut epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä, kunhan tämä epääminen on kansallisen lainsäädännön mukaan asianmukaisesti perusteltu.
Oikeudenkäyntikulut
60
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Ennaltaehkäiseviä uudelleenjärjestelyjä koskevista puitteista, veloista vapauttamisesta ja elinkeinotoiminnan harjoittamiskiellosta sekä toimenpiteistä uudelleenjärjestelyä, maksukyvyttömyyttä ja veloista vapauttamista koskevien menettelyjen tehostamiseksi ja direktiivin (EU) 2017/1132 muuttamisesta 20.6.2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/1023 (direktiivi uudelleenjärjestelystä ja maksukyvyttömyydestä) 23 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla mahdollisuus veloista vapauttamiseen evätään, jos velallinen on toiminut epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä suhteessa kolmannen henkilön velkojiin ja hänet on julistettu henkilöksi, jota tämän kolmannen henkilön tuomioistuimessa vilpilliseksi julistettu konkurssi koskee.
2)
Direktiivin 2019/1023 23 artiklan 2 kohtaa
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa periaatteesta, joka koskee mahdollisuutta päästä menettelyyn, joka voi johtaa veloista vapauttamiseen, säädetään poikkeus, joka ei perustu edellä mainittuun säännökseen ja jonka mukaan kyseinen mahdollisuus evätään, jos velallinen on veloista vapauttamista koskevaa hakemusta edeltävien kymmenen vuoden aikana tuomiossa julistettu henkilöksi, jota kolmannen henkilön samassa tuomiossa vilpilliseksi todettu konkurssi koskee, jollei asianomainen velallinen ole veloista vapauttamista koskevan hakemuksen tekohetkeen mennessä maksanut kaikkia vastuustaan johtuvia velkojaan, eikä kansallisten tuomioistuinten edellytetä arvioivan subjektiivisesti, onko velallinen toiminut epärehellisesti tai vilpillisessä mielessä, kunhan tämä epääminen on kansallisen lainsäädännön mukaan asianmukaisesti perusteltu.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.