62024CJ0373
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kuudes jaosto)
30 päivänä lokakuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Direktiivi 2003/88/EY – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – 1 artiklan 3 kohta – 2 artiklan 1 alakohta – Työajan käsite – Syyttäjänviraston syyttäjien toimet – Direktiivi 89/391/ETY – 2 artiklan 2 kohta – Julkishallinnon tiettyjen erityistoimien ominaispiirteet – Päivystysvuoro työpaikalla ja varallaolojärjestelmän mukainen päivystysvuoro, jotka tehdään työajan ulkopuolella – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 31 artikla – Oikeudenmukaiset ja kohtuulliset työolot ja työehdot
Asiassa C‑373/24 [Ramavić] (
i
),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Općinski sud u Puli-Pola (Pula-Polan alioikeus, Kroatia) on esittänyt 3.5.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 24.5.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
NI
vastaan
Kroatian tasavalta,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja I. Ziemele (esittelevä tuomari) sekä tuomarit A. Kumin ja S. Gervasoni,
julkisasiamies: J. Richard de la Tour,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Kroatian tasavalta, asiamiehenään A. Marjanović,
–
Kroatian hallitus, asiamiehenään G. Vidović Mesarek,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään M. Mataija ja D. Recchia,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY (EUVL 2003, L 299, s. 9) 1 artiklan 3 kohdan ja 2 artiklan, toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12.6.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/391/ETY (EYVL 1989, L 183, s. 1) 2 artiklan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 31 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä NI, joka on Općinsko državno odvjetništvo u Puli-Polan (Pula-Polan kaupungin syyttäjänvirasto, Kroatia) apulaissyyttäjä, ja toisaalta Republika Hrvatska (Kroatian tasavalta), jota edustaa Općinsko državno odvjetništvo u Rijeci (Rijekan kaupungin syyttäjänvirasto, Kroatia), ja jossa on kyse korvauksen maksamisesta NI:lle niistä työtunneista, jotka hän on tehnyt päivystysvuoroilla työpaikallaan ja varallaolojärjestelmän mukaisilla päivystysvuoroilla.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 89/391
3
Direktiivin 89/391 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin sekä julkisiin että yksityisiin toiminnan aloihin (kuten teollisuuteen, maatalouteen, kauppaan, hallintoon, palveluihin, koulutukseen, kulttuuriin, vapaa-ajan toimintaan).
2.   Tätä direktiiviä ei sovelleta sellaisiin erityisiin julkisiin tehtäviin kuten asevoimiin tai poliisivoimiin tai tiettyihin väestönsuojelun erityistoimiin, joiden ominaispiirteet ovat väistämättä ristiriidassa tämän direktiivin kanssa.
Näissä tapauksissa työntekijöiden turvallisuus ja terveys on varmistettava mahdollisimman hyvin tämän direktiivin tarkoituksen mukaisesti.”
Direktiivi 2003/88
4
Direktiivin 2003/88 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Tarkoitus ja soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä direktiivissä vahvistetaan turvallisuutta ja terveyttä koskevat vähimmäisvaatimukset työajan järjestämistä varten.
2.   Tämä direktiivi koskee:
a)
vuorokautisia ja viikoittaisia vähimmäislepoaikoja ja vuosilomaa sekä taukoja ja viikoittaista enimmäistyöaikaa; ja
b)
tiettyjä yötyötä, vuorotyötä ja työaikajärjestelyjä koskevia seikkoja.
3.   Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkeen direktiivin [89/391] 2 artiklassa tarkoitettuun yksityiseen ja julkiseen toimintaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin 14, 17, 18 ja 19 artiklan soveltamista.
– –”
5
Direktiivin 2003/88 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1)
’työajalla’ ajanjaksoa, jonka aikana työntekijä tekee työtä, on työnantajan käytettävissä ja suorittaa toimintaansa tai tehtäviään kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti;
2)
’lepoajalla’ ajanjaksoa, joka ei ole työaikaa;
– –”
Kroatian oikeus
6
Kroatian tasavallan perustuslain (Ustav Republike Hrvatske) 121a §:ssä säädetään seuraavaa:
”Syyttäjälaitos on itsenäinen ja riippumaton oikeusviranomainen, jolla on valtuudet ja velvollisuus ryhtyä toimenpiteisiin rikosten ja muiden rangaistavien tekojen tekijöitä vastaan, ryhtyä oikeustoimiin Kroatian tasavallan omaisuuden suojelemiseksi ja esittää vaatimuksia tuomioistuimessa perustuslain ja oikeusjärjestyksen puolustamiseksi.
Kroatian parlamentti nimittää Kroatian tasavallan pääsyyttäjän neljäksi vuodeksi Kroatian tasavallan hallituksen ehdotuksesta saatuaan ensin Kroatian parlamentin toimivaltaisen komitean lausunnon.
Ylin syyttäjäneuvosto nimittää ja erottaa apulaissyyttäjät ja päättää heidän kurinpidollisesta vastuustaan.
Ylin syyttäjäneuvosto tekee tämän pykälän 3 kohdassa tarkoitetut päätökset puolueettomasti ja laissa säädettyjen perusteiden mukaisesti.
Apulaissyyttäjät hoitavat syyttäjän tehtävää pysyvästi.
Ylin syyttäjäneuvosto, jossa on 11 jäsentä, koostuu seitsemästä pääsyyttäjän apulaissyyttäjästä, kahdesta oikeustieteen professorista ja kahdesta parlamentin jäsenestä, joista toinen on oppositiosta.
Ylimmän syyttäjäneuvoston jäsenet valitaan neljäksi vuodeksi, ja jäsen voidaan valita enintään kaksi kertaa.
Ylimmän syyttäjäneuvoston jäsenet valitsevat keskuudestaan puheenjohtajan.
Syyttäjänvirastojen päälliköitä ei voida valita ylimmän syyttäjäneuvoston jäseniksi.
Ylimmän syyttäjäneuvoston toimivallasta, organisaatiosta, jäsenten valintatavasta ja toimintatavasta säädetään lailla.
Syyttäjänviraston perustamisesta, organisaatiosta, mandaatista ja toimivallasta säädetään lailla.”
7
Työlain (Zakon o radu) 10 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Työsuhde perustuu työsopimukseen.”
8
Kyseisen lain 60 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Työajalla tarkoitetaan aikaa, jolloin työntekijä on velvollinen hoitamaan tehtäviä tai jolloin työntekijä on valmis (käytettävissä) hoitamaan tehtäviä työnantajansa ohjeiden mukaisesti siinä paikassa, jossa nämä tehtävät suoritetaan, tai muussa työnantajan osoittamassa paikassa.
2.   Työaikana ei pidetä aikaa, jolloin työntekijä on valmis vastaamaan työnantajansa pyyntöön hoitaakseen tarvittaessa tehtäviään mutta jolloin työntekijä ei ole siinä paikassa, jossa nämä tehtävät suoritetaan, tai muussa työnantajan osoittamassa paikassa.
3.   Varallaoloajasta ja korvauksen suuruudesta määrätään työsopimuksessa tai työehtosopimuksessa.
4.   Työntekijän työnantajansa pyynnöstä tehtäviensä hoitamiseen käyttämää aikaa pidetään työaikana riippumatta siitä, onko tehtävät hoidettu työnantajan osoittamassa paikassa vai työntekijän valitsemassa paikassa.”
9
Syyttäjälaitoksen työjärjestyksen (Poslovnik državnog odvjetništva) 52 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Säännöllisen työajan ulkopuolella viikoittaisina lepopäivinä, palkallisina vapaapäivinä ja juhlapäivinä ryhdytään pääsääntöisesti toimiin ainoastaan pakottavan tarpeen vaatiessa. Tehtävien hoitaminen esitutkintamenettelyissä (päivystysyksikkö) näitä tehtäviä hoitavissa maakunnallisissa syyttäjänvirastoissa ja kunnallisissa syyttäjänvirastoissa varmistetaan jollakin seuraavista tavoista:
–
syyttäjälaitoksen rakennuksessa keskeytyksettä arkipäivisin kello 16.00–8.00 seuraavana arkipäivänä
–
syyttäjälaitoksen rakennuksessa kello 8.00–20.00 – arkipäivisin kello 16.00–20.00 ja kello 20.00 alkaen, jolloin läsnäolo on pakollista syyttäjälaitoksen toimipaikassa
–
pakollinen läsnäolo syyttäjälaitoksen toimipaikassa arkipäivänä kello 16:n jälkeen kello 8:aan saakka seuraavana arkipäivänä ja keskeytyksettä juhlapyhinä ja yleisinä vapaapäivinä.
– –”
10
Päivystyksen järjestämisestä 13.10.2011 annetussa Kroatian tasavallan syyttäjälaitoksen yleisessä ohjeessa nro O-8/11-1, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, määrätään muun muassa, että Pula-Polan kaupungin syyttäjänvirasto huolehtii päivystyksestä ”jatkuvassa valmiudessa kotonaan tai asunnossaan”.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
11
NI on Pula-Polan kaupungin syyttäjänviraston apulaissyyttäjä. Hän hoitaa siellä tehtäviään kokoaikaisesti eli 40 tuntia viikossa maanantaista perjantaihin kello 8.00–16.00. NI:n on myös hoidettava päivystysvuoroja sekä säännöllisen työajan aikana että sen ulkopuolella ja hän voi joutua suorittamaan päivystysvuoroillaan kiireellisiä tehtäviä etenkin esitutkintamenettelyissä.
12
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että NI:ltä voidaan näiden päivystysvuorojen aikana vaatia, että hän on läsnä kotonaan (passiivinen päivystys) tai syyttäjänviraston toimipaikassa (aktiivinen päivystys) keskeytyksettä voidakseen milloin tahansa hoitaa hänelle osoitettuja kiireellisiä tehtäviä.
13
Koska NI katsoi, että häneen sovellettava järjestelmä, erityisesti velvollisuus olla keskeytyksettä käytettävissä päivystysvuorojensa aikana, on vastoin direktiiviä 2003/88 ja sitä unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, joka koskee oikeutta päivittäiseen lepoaikaan, oikeutta viikoittaiseen lepoaikaan ja kieltoa työskennellä yli 48 tunnin ajan viikossa, hän nosti kanteen Općinski sud u Puli-Polassa (Pula-Polan alioikeus, Kroatia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, ja vaati, että päivystysvuoroihin vuosina 2015–2019 kuluneista tunneista, joista osa on tehty hänen tavanomaisten työtuntiensa ulkopuolella, maksetaan sama korvaus kuin tavanomaisten työtuntien tekemisestä.
14
NI väittää etenkin, ettei hänelle anneta hänen työssään riittävää turvallisuutta ja suojaa, koska hän tekee työtunteja säännöllisen työajan ulkopuolella ilman viikoittaista työaikaa koskevia rajoituksia ja ilman ylityötunteja koskevia rajoituksia. Hän korostaa lisäksi, ettei hän saa lisäkorvausta ylityötunneista eikä sunnuntaisin ja yleisinä vapaapäivinä tehdyistä työtunneista, ja toteaa, että hän saa päivystysvuoroina tehdyistä työtunneista pienempää palkkaa kuin säännöllisenä työaikana tekemistään työtunneista.
15
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että Kroatiassa syyttäjälaitos on itsenäinen ja riippumaton oikeusviranomainen, jolla on velvollisuus ryhtyä toimenpiteisiin rikoksentekijöitä vastaan ja ryhtyä oikeustoimiin Kroatian tasavallan omaisuuden ja perustuslain suojelemiseksi. Apulaissyyttäjänä NI:tä pidetään näin ollen sääntömääräisesti itsenäisenä ja riippumattomana virkamiehenä.
16
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että NI:tä voidaan hänen asemaansa liittyvän itsenäisyyden ja riippumattomuuden ansiosta suojata ulkopuoliselta painostukselta, joka voi vaikuttaa hänen päätöksiinsä. NI:n kaltaisten syyttäjänviraston syyttäjien tilanteelle on sitä vastoin ominaista se, että he ovat alisteisuussuhteessa syyttäjänviraston ylempiin syyttäjiin ja oikeus- ja hallintoministeriin nähden. Myös kyseisten syyttäjien työn ja pätevyyden arviointi on pakollista, heihin voidaan kohdistaa kurinpidollisia seuraamuksia ja he eivät saa hoitaa muita tehtäviä ilman ylimmän syyttäjäneuvoston hyväksyntää.
17
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa lisäksi, että NI voi säännöllisen työaikansa jälkeen hoitaa tehtäviä, jotka edellyttävät sitä, että hän on jatkuvasti käytettävissä, että muun muassa lainvalvontaviranomaiset voivat saada häneen milloin tahansa yhteyden puhelimitse ja että hän voi saapua välittömästi syyttäjälaitoksen tiloihin tai muualle hoitamaan kiireellisiä tehtäviä poliisin kutsusta, kuten silloin, kun on tapahtunut liikenneonnettomuus tai kuolemaan johtanut työtapaturma.
18
Päivystyksen – joko aktiivisen tai passiivisen – aikana tavanomaisten työtuntien ulkopuolella tehtyjä työtunteja ei pidetä säännöllisenä työaikana eikä ylityötunteina, eikä niitä oteta huomioon käytettäessä oikeutta päivittäisiin ja viikoittaisiin lepopäiviin tai oikeutta lomapäiviin.
19
Näiden työtuntien tekeminen vaikuttaa siis NI:n terveyteen ja työturvallisuuteen, sillä NI joutuu tekemään psyykkisiä ja fyysisiä lisäponnisteluja. Erityisesti se, että hänen on päivystysvuorojensa aikana oltava tavoitettavissa milloin tahansa, usein myöhään illalla tai yöllä, ja se, että hänen on oltava valmis tekemään kyseisten vuorojen aikana työtunteja säännöllisen työajan ulkopuolella, lisää hänen työstressiään.
20
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että pääasian ratkaisemiseksi ja etenkin NI:n vaatiman työtuntien maksamisen kannalta on tarpeen yhtäältä selvittää, onko pääasian kantajaa pidettävä työntekijänä, jolloin hän kuuluu direktiivin 2003/88 soveltamisalaan, ja toisaalta luonnehtia päivystysvuorojen yhteydessä tehdyt työtunnit. Se pohtii viimeksi mainitun seikan osalta, merkitseekö se, ettei näitä tunteja pidetä kyseisessä direktiivissä tarkoitettuna työaikana, direktiivin rikkomista.
21
Tässä tilanteessa Općinski sud u Puli-Pola päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko kantajaa syyttäjänviran haltijana (kunnallinen apulaissyyttäjä/ kunnallinen syyttäjä) pidettävä direktiivin 2003/88 1 artiklan 3 kohdassa, luettuna yhdessä [perusoikeuskirjan] 31 artiklan kanssa, tarkoitettuna työntekijänä – eli voidaanko syyttäjänviran haltijaa pitää työntekijänä samojen työolojen ja työehtojen soveltamiseksi kaikkiin syyttäjälaitoksen työntekijöihin?
2)
Onko ensimmäisen kysymyksen yhteydessä direktiivin 89/391 2 artiklaa, johon direktiivin 2003/88 1 artiklan 3 kohdassa viitataan, tulkittava siten, että sen nojalla jäsenvaltiot voivat rajata syyttäjänviran haltijat (kunnallinen apulaissyyttäjä / kunnallinen syyttäjä) niiden säännösten soveltamisalan ulkopuolelle, joilla varmistetaan direktiivin 2003/88 – mukaan lukien direktiivin 2 artiklan 1 ja 2 alakohta, joissa määritellään työaika ja lepoaika – täytäntöönpano?
3)
a)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja toiseen kysymykseen kieltävästi, unionin tuomioistuimelta tiedustellaan, onko syyttäjänviran haltijan passiivista päivystysvuoroa [(päivystys kotona)] pidettävä [direktiivin 2003/88] säännöksissä (erityisesti 2 artiklan 1 alakohdassa jne.) tarkoitettuna työaikana, koska syyttäjänviran haltijaan kohdistuu hänen tämän päivystysvuoron aikana [päivystyksen järjestämisestä 13.10.2011 annetun Kroatian tasavallan syyttäjälaitoksen yleisen ohjeen nro O-8/11-1, sellaisena kuin se on muutettuna 12.10.2012, ja rikosprosessilain (Zakon o kaznenom postupku)] mukaisesti suorittamien toimeksiantojen ja työtehtävien johdosta rajoituksia, joiden johdosta syyttäjänviran haltijalla on työntekijänä erittäin rajallinen mahdollisuus keskittyä muuhun toimintaan, vaikka yleisen ohjeen mukaan hänellä on velvollisuus hoitaa passiivinen päivystysvuoronsa kotonaan?
b)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja toiseen kysymykseen kieltävästi, tiedustellaan, onko syyttäjänviran haltijan aktiivista päivystysvuoroa [työpaikalla] pidettävä [direktiivin 2003/88] säännöksissä (erityisesti 2 artiklan 1 alakohdassa jne.) tarkoitettuna työaikana, kun otetaan huomioon syyttäjänviran haltijan tämän päivystysvuoron aikana päivystyksen järjestämisestä annetun Kroatian tasavallan syyttäjälaitoksen yleisen ohjeen ja [rikosprosessilain] mukaisesti suorittamat toimeksiannot ja työtehtävät, kun kyseisen yleisen ohjeen ja rikosprosessilain säännösten mukaisesti syyttäjänviran haltija hoitaa aktiivisen päivystysvuoronsa tavallisella työpaikallaan tai muussa työnantajan osoittamassa paikassa (katselmus jne.)?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
22
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2003/88 1 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 31 artiklan kanssa, tulkittava siten, että syyttäjänviraston syyttäjät kuuluvat kyseisen direktiivin soveltamisalaan.
23
Aluksi on muistutettava, että vaikka työntekijällä tarkoitetaan direktiivin 89/391 3 artiklan a alakohdassa henkilöä, jonka työnantaja on palkannut, mukaan lukien myös harjoittelijat ja oppisopimussuhteiset työntekijät – ei kuitenkaan kotitaloustyöntekijää –, direktiivissä 2003/88 ei millään tavoin viitata direktiivin 89/391 tähän säännökseen eikä kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä määriteltyyn työntekijän käsitteeseen (tuomio 14.10.2010, Union syndicale Solidaires Isère, C‑428/09, EU:C:2010:612, 27 kohta).
24
Tästä seuraa, että työntekijän käsitettä ei direktiiviä 2003/88 sovellettaessa ja ottaen huomioon perusoikeuskirjan 31 artiklan voida tulkita eri tavalla eri jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä, vaan sillä on unionin oikeudessa oma merkityksensä (tuomio 14.10.2010, Union syndicale Solidaires Isère, C‑428/09, EU:C:2010:612, 28 kohta; tuomio 21.2.2018, Matzak, C‑518/15, EU:C:2018:82, 28 kohta ja tuomio 16.7.2020, Governo della Repubblica italiana (Italialaisten rauhantuomarien asema), C‑658/18, EU:C:2020:572, 88 ja 89 kohta).
25
Tämä käsite on määriteltävä niiden objektiivisten perusteiden mukaan, jotka kysymyksessä olevien henkilöiden oikeudet ja velvollisuudet huomioon ottaen ovat luonteenomaisia työsuhteelle (tuomio 16.7.2020, Governo della Repubblica italiana (Italialaisten rauhantuomarien asema), C‑658/18, EU:C:2020:572, 90 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26
Kun kansallinen tuomioistuin määrittää sille viime kädessä kuuluvin tavoin, miten joku henkilö on luonnehdittava työntekijän käsitteen kannalta, sen on nojauduttava objektiivisiin perusteisiin ja arvioitava kokonaisvaltaisesti käsiteltävänään olevan asian kaikkia niitä olosuhteita, jotka liittyvät sekä asianomaisen toiminnan että kyseessä olevien osapuolten välisen suhteen luonteeseen (tuomio 16.7.2020, Governo della Repubblica italiana (Italialaisten rauhantuomarien asema), C‑658/18, EU:C:2020:572, 91 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27
Tältä osin työsuhteelle ominaista on se, että henkilö tekee tietyn ajanjakson ajan toisen henkilön hyväksi tämän johdon alaisena työsuorituksia vastiketta vastaan. Tästä seuraa, että työsuhde edellyttää sitä, että työntekijän ja hänen työnantajansa välillä vallitsee alisteisuussuhde. Tällaisen alisteisuussuhteen olemassaoloa on arvioitava kussakin yksittäistapauksessa osapuolten välisiin suhteisiin liittyvien kaikkien seikkojen ja olosuhteiden perusteella (tuomio 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Jotta voidaan selvittää, kuuluvatko pääasian kantajan kaltaiset syyttäjänviraston syyttäjät direktiivin 2003/88 soveltamisalaan, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siis tutkittava näiden syyttäjien hoitamat tehtävät ja toimeksiannot sekä ne velvollisuudet, jotka heitä sitovat heidän työnantajaansa nähden.
29
Unionin tuomioistuin on kuitenkin ennakkoratkaisumenettelyssä toimivaltainen antamaan pääasian asiakirja-aineiston sekä käytössään olevien kirjallisten ja suullisten huomautusten perusteella ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle hyödyllisiä ohjeita, joiden avulla tämä voi ratkaista sen käsiteltäväksi saatetun oikeusriidan (ks. analogisesti tuomio 6.10.2021, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, 72 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kunnallisen syyttäjänviraston syyttäjien kaltaisten syyttäjänviraston syyttäjien tehtäviin kuuluu muun muassa rikosprosessilaissa määrättyjen virkatehtävien hoitaminen tuomioistuimen tai syyttäjänviraston tiloissa tai asianomaisten tapahtumien tapahtumapaikoilla ylemmän tasoisen syyttäjän valvonnassa.
31
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kunnallisen syyttäjänviraston apulaissyyttäjä voi näet milloin tahansa saada poliisilta kutsun, jonka nojalla hänellä on velvollisuus mennä välittömästi asianomaiselle tapahtumapaikalle. Hän voi myös joutua suorittamaan rikosoikeudellisen menettelyn kohteena olevan henkilön ensimmäisen kuulustelun, pyytämään tutkintatuomarilta kotietsintälupaa, vahvistamaan suullisesti määrätyt kiireelliset tutkintatoimet, johtamaan katselmuksia tai osallistumaan niihin liikenneonnettomuuksien, kuolemaan johtaneiden työtapaturmien tai muiden rikosten johdosta, avustamaan todistajien kuulemisessa tutkintatuomarin edessä, toteuttamaan turvaamistoimia tai pyytämään syytetyn määräämistä tutkintavankeuteen ja osallistumaan tätä tutkintavankeutta koskevaan istuntoon.
32
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee tältä osin, että NI:n kaltaisten syyttäjänviraston syyttäjien tilanteelle on ominaista se, että he ovat alisteisuussuhteessa syyttäjänviraston ylempiin syyttäjiin ja oikeus- ja hallintoministeriin nähden, joka hoitaa syyttäjälaitoksen osalta oikeushallintoon liittyviä tehtäviä, esimerkiksi tutkii syyttäjänviraston syyttäjien toiminnasta tehdyt kantelut tai tekee päätöksen näiden syyttäjien joutumisesta ammatilliseen vastuuseen, huolehtii syyttäjänvirastojen asianmukaisista aineellisista ja rahoituksellisista edellytyksistä, tiloista ja muista niiden toiminnan kannalta välttämättömistä edellytyksistä, hyväksyy syyttäjänviraston uusien syyttäjien palkkaamista koskevan suunnitelman ja heitä avustavan henkilöstön palkkaamisen virkoihin.
33
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee lisäksi, että ylemmän tasoiset syyttäjänviraston syyttäjät valvovat alemman tasoisia syyttäjänviraston syyttäjiä syyttäjälaitoksen hierarkkisessa organisaatiossa, jonka mukaan kunnalliset syyttäjänvirastot ovat maakunnallisten syyttäjänvirastojen alaisia, jotka – kuten myös erikoissyyttäjänvirastot – ovat Kroatian tasavallan syyttäjäviranomaisen alaisina. Ylin syyttäjäneuvosto voisi näin ollen erottaa syyttäjänviraston syyttäjän kurinpitorikkomuksen, rikostuomioiden, puuttuvan toimivallan tai työkyvyn menettämisen perusteella.
34
Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen selvityksestä muuta johdu, näyttää siis siltä, että kunnallisen syyttäjänviraston apulaissyyttäjä on alisteisuussuhteessa ylemmän tasoisiin syyttäjänviraston syyttäjiin nähden, ja tämä alisteisuussuhde on ominaista työsuhteen olemassaololle.
35
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2003/88 1 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 31 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että syyttäjänviraston syyttäjät kuuluvat kyseisen direktiivin soveltamisalaan.
Toinen kysymys
36
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 89/391 2 artiklaa, johon direktiivin 2003/88 1 artiklan 3 kohdassa viitataan, tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan syyttäjänviraston syyttäjien toiminta suljetaan direktiivin 2003/88 soveltamisalan ulkopuolelle.
37
Tästä on muistutettava, että direktiivin 2003/88 1 artiklan 3 kohdan, luettuna yhdessä direktiivin 89/391 2 artiklan, johon kyseisessä 1 artiklan 3 kohdassa viitataan, kanssa, mukaan kyseisiä direktiivejä sovelletaan kaikkiin sekä yksityisiin että julkisiin toimialoihin työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä ja tiettyjen heidän työaikansa järjestämistä koskevien seikkojen sääntelemiseksi (tuomio 3.5.2012, Neidel, C‑337/10, EU:C:2012:263, 20 kohta).
38
Direktiivin 89/391 2 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään kuitenkin, että kyseistä direktiiviä ei sovelleta, kun julkishallinnon, kuten asevoimien tai poliisin, tiettyjen erityistoimien tai tiettyjen väestönsuojelun erityistoimien ominaispiirteet ovat väistämättä ristiriidassa kyseisen direktiivin kanssa, ja tämän säännöksen toisessa alakohdassa tarkennetaan, että näissä tapauksissa työntekijöiden turvallisuus ja terveys on varmistettava mahdollisimman hyvin kyseisen direktiivin tavoitteiden mukaisesti (tuomio 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, 53 kohta).
39
Tältä osin on muistutettava, että direktiivin 89/391 2 artiklan 2 kohdan ensimmäistä alakohtaa on tulkittava rajaamalla se ulottuvuudeltaan siihen, mikä on ehdottoman välttämätöntä niiden etujen turvaamiseksi, joita jäsenvaltiot voivat sen perusteella suojella (tuomio 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40
Kriteeri, jota kyseisessä säännöksessä käytetään tiettyjen toimien sulkemiseksi direktiivin 89/391 ja siten direktiivin 2003/88 soveltamisalan ulkopuolelle, ei perustu siihen, kuuluvatko työntekijät jollekin säännöksessä tarkoitetulle julkishallinnon toimialalle kokonaisuutena tarkastellen, vaan yksinomaan sellaisten tiettyjen erityistehtävien, joita näillä aloilla työskentelevät työntekijät suorittavat, erityisluonteeseen, joka oikeuttaa poikkeamaan työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevista säännöistä, koska yhteiskunnan tehokkaan suojelun varmistaminen on ehdottoman välttämätöntä (tuomio 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41
Näiden erityistoimien, jotka oikeuttavat direktiivin 89/391 2 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla poikkeamaan työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevista säännöistä, ominaispiirteisiin kuuluu muun muassa se, ettei niihin kuluvaa työaikaa voida niiden luonteen vuoksi suunnitella (tuomio 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
42
Direktiivin 89/391 2 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta mahdollistaa näin sellaisten julkishallinnon erityistoimien tehokkuuden turvaamisen, joiden jatkuvuutta valtion keskeisten tehtävien tehokas suorittaminen välttämättä edellyttää. Tätä jatkuvuusvaatimusta on arvioitava ottamalla huomioon tarkasteltavana olevan toimen erityisluonne (tuomio 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43
Unionin tuomioistuin on tältä osin yhtäältä katsonut, että jatkuvuutta koskeva vaatimus ei estä kansanterveyden, yleisen turvallisuuden ja yleisen järjestyksen aloilla toimivien yksikköjen osalta sitä, että silloin kun nämä toimivat normaaliolosuhteissa, niiden toiminta voidaan järjestää niiden henkilöstön työtuntien osalta, joten direktiivin 89/391 2 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyä poikkeusta voidaan soveltaa tällaisiin yksiköihin vain poikkeuksellisen vakavissa ja vaikutuksiltaan poikkeuksellisissa olosuhteissa, kuten luonnonkatastrofien tai teknologisten katastrofien, attentaattien tai suuronnettomuuksien vuoksi, jotka edellyttävät sitä, että toteutetaan väestön elämän, terveyden ja turvallisuuden turvaamisen kannalta välttämättömiä toimenpiteitä, joiden asianmukainen toteuttaminen vaarantuisi, jos kaikkia direktiivissä 2003/88 säädettyjä sääntöjä olisi noudatettava. Tällaisissa tapauksissa on annettava ehdoton etusija väestön suojelua koskevalle tavoitteelle sen sijaan, että noudatettaisiin kyseisen direktiivin säännöksiä, joita voidaan väliaikaisesti jättää noudattamatta kyseisissä yksiköissä (tuomio 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44
Unionin tuomioistuin on toisaalta jo katsonut, ettei tiettyjen julkishallinnon erityistoimien – vaikka niitä hoidettaisiinkin normaaliolosuhteissa – voida katsoa olevan ominaispiirteiltään niin erikoislaatuisia, että niiden luonne estää väistämättä direktiivissä 2003/88 asetettujen vaatimusten mukaisen työajan suunnittelun (tuomio 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
45
Tämä koskee erityisesti toimia, joita voidaan niille asetetun yleisen edun mukaisen tavoitteen tehokkaaksi täyttämiseksi harjoittaa vain jatkuvasti ja vain yhden ja saman työntekijän toimesta, ilman, että olisi mahdollista ottaa käyttöön vuorottelujärjestelmää, jonka avulla on mahdollista myöntää kyseiselle työntekijälle säännöllisin väliajoin oikeus lepotunteihin tai ‑päiviin sen jälkeen, kun hän on työskennellyt tietyn määrän tunteja tai päiviä (tuomio 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
46
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, joka on toimivaltainen tulkitsemaan kansallista oikeutta, on tässä yhteydessä selvitettävä, missä määrin tämän tuomion 40–45 kohdassa esitettyä oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa NI:n kaltaisten kunnallisen syyttäjänviraston syyttäjien toimintaan. Tämän tuomion 29 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti unionin tuomioistuin voi kuitenkin antaa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle hyödyllisiä ohjeita sen arvioinnin kannalta, joka tämän on suoritettava.
47
Tältä osin on huomautettava ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenevän, että kunnallisen syyttäjänviraston syyttäjien toiminta kuuluu lähtökohtaisesti direktiivin 89/391 2 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan siltä osin kuin se on hallinnollista toimintaa tai julkisen sektorin alaan kuuluvan yksikön toimintaa (ks. analogisesti tuomio 16.7.2020, Governo della Repubblica italiana (Italialaisten rauhantuomarien asema), C‑658/18, EU:C:2020:572, 85 kohta).
48
Mikään ennakkoratkaisupyynnössä ei myöskään viittaa siihen, että kunnallisen syyttäjänviraston syyttäjien harjoittamaan toimintaan liittyisi ominaispiirteitä, jotka estäisivät työajan suunnittelun direktiivissä 2003/88 säädettyjen vaatimusten mukaisesti. Kun otetaan huomioon näiden syyttäjien valtuudet ja vastuualueet, ei esimerkiksi voida sulkea pois sitä, että syyttäjänviraston tehtävien jatkuvuus pystytään varmistamaan kunnallisen syyttäjänviraston syyttäjien vuorottelujärjestelmällä. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että heidän päivystysvuoronsa suunnitellaan kuukausi etukäteen ja että on mahdollista, että kunnallinen tai maakunnallinen syyttäjänvirasto ottaa huolehtiakseen päivystyksestä, josta toisen syyttäjänviraston on tavallisesti huolehdittava. Ei siis näytä siltä, että vuorottelujärjestelmä tai työajan suunnittelua koskeva järjestelmä olisi luonnostaan ristiriidassa kyseisten toimien ominaispiirteiden kanssa.
49
On siis ilmeistä, että kun syyttäjänviraston syyttäjien toimintaa harjoitetaan normaaliolosuhteissa, siihen kuluva työaika voidaan suunnitella direktiivissä 2003/88 asetettujen vaatimusten mukaisesti.
50
Kaiken edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 89/391 2 artiklaa, johon direktiivin 2003/88 1 artiklan 3 kohdassa viitataan, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan syyttäjänviraston syyttäjien toiminta suljetaan direktiivin 2003/88 soveltamisalan ulkopuolelle, siltä osin kuin kyseiseen toimintaan – kun sitä harjoitetaan normaaliolosuhteissa – kuluva työaika voidaan suunnitella direktiivissä 2003/88 asetettujen vaatimusten mukaisesti.
Kolmas kysymys
51
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2003/88 2 artiklaa tulkittava siten, että päivystysvuoroa, joka tehdään syyttäjänviraston syyttäjien säännöllisen työajan ulkopuolella ja joka edellyttää syyttäjien pakollista läsnäoloa työpaikalla, tai varallaolojärjestelmän mukaista päivystysvuoroa, joka edellyttää tällaista läsnäoloa heidän kotonaan, on pidettävä kyseisessä 2 artiklassa tarkoitettuna työaikana.
52
Direktiivin 2003/88 2 artiklan mukaan työajalla tarkoitetaan ajanjaksoa, jonka aikana työntekijä tekee työtä, on työnantajan käytettävissä ja suorittaa toimintaansa tai tehtäviään kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tämä käsite on ymmärrettävä lepoajan vastakohdaksi, koska nämä kaksi käsitettä ovat toinen toisensa poissulkevia (tuomio 10.9.2015, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C‑266/14, EU:C:2015:578, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
53
Tältä osin on otettava huomioon se, että kyseisessä 2 artiklassa ei säädetä työajan ja lepoajan välimuodosta (tuomio 10.9.2015, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C‑266/14, EU:C:2015:578, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), ja se, että kyseisessä direktiivissä tarkoitetun työajan käsitteen ominaispiirteisiin ei kuulu työntekijän työnteon intensiivisyys tai työntekijän tehokkuus. Kunnallisen syyttäjänviraston syyttäjien tekemä päivystysvuoro on siis direktiiviä 2003/88 sovellettaessa luonnehdittava joko työajaksi tai lepoajaksi (ks. analogisesti tuomio 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
54
Lisäksi on niin, että ”työaika” ja ”lepoaika” ovat unionin oikeuden käsitteitä, jotka on määriteltävä objektiivisten ominaispiirteiden avulla direktiivin 2003/88 systematiikan ja tarkoituksen valossa. Vain tällaisella itsenäisellä tulkinnalla voidaan nimittäin varmistaa direktiivin täysi tehokkuus ja kyseisten käsitteiden yhtenäinen tulkinta kaikissa jäsenvaltioissa (tuomio 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55
On siis tutkittava, täyttyvätkö työajan käsitteen osatekijät pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, kun työntekijä tekee päivystysvuoroa työpaikallaan tai varallaolojärjestelmän mukaista päivystysvuoroa eli ajanjaksoa, jonka aikana työntekijä pysyttelee työnantajansa käytettävissä voidakseen huolehtia työsuorituksesta viimeksi mainitun pyynnöstä olematta velvollinen pysymään työpaikallaan (tuomio 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
56
Päivystysvuorojen osalta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä seuraa, että ajanjakso, jonka aikana työntekijä ei tosiallisesti suorita mitään toimintaa työnantajansa hyväksi, ei välttämättä ole lepoaikaa direktiiviä 2003/88 sovellettaessa (tuomio 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
57
Tältä osin ensinnäkin siltä osin kuin on täsmällisemmin kyse päivystysvuoroista työpaikalla unionin tuomioistuin on jo todennut, että ratkaisevana tekijänä sille, ovatko käsillä direktiivissä 2003/88 tarkoitetun työajan käsitteen ominaispiirteet, on se, että työntekijä on velvollinen olemaan fyysisesti läsnä työnantajan osoittamassa paikassa ja siellä työnantajan käytettävissä voidakseen tarvittaessa suorittaa välittömästi työtehtäviään (tuomio 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
58
Unionin tuomioistuin on katsonut, että tällaisen päivystysvuoron aikana työntekijän, jonka on pysyttävä työpaikallaan työnantajansa välittömästi käytettävissä, on oltava poissa sekä sosiaalisesta ympäristöstään että perheensä luota ja hänellä on vähemmän liikkumavaraa käyttää aika, jolloin häneltä ei edellytetä työtehtävien suorittamista. Niinpä tätä päivystysvuoroa on kokonaisuudessaan pidettävä direktiivissä 2003/88 tarkoitettuna työaikana riippumatta työntekijän tämän vuoron aikana todellisuudessa suorittamista työtehtävistä (tuomio 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59
Toiseksi varallaolojärjestelmän mukaisesta päivystysvuorosta unionin tuomioistuin on todennut, että myös tällaista vuoroa on pidettävä kokonaisuudessaan direktiivissä 2003/88 tarkoitettuna työaikana, kun se siitä syystä, että työntekijälle asetetut rajoitteet vaikuttavat objektiivisesti ja erittäin huomattavasti hänen mahdollisuuksiinsa keskittyä omiin henkilökohtaisiin tai sosiaalisiin intresseihinsä, eroaa sellaisesta ajanjaksosta, jonka aikana työntekijän on pelkästään oltava työnantajansa käytettävissä, jotta tämä voi saada häneen yhteyden (tuomio 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
60
Tästä seuraa, että direktiivissä 2003/88 tarkoitetun työajan käsitteen alaan kuuluvat kaikki päivystysvuorot, myös varallaolojärjestelmän mukaiset päivystysvuorot, joiden aikana työntekijälle asetetut rajoitteet ovat luonteeltaan sellaisia, että ne vaikuttavat objektiivisesti ja erittäin huomattavasti hänen mahdollisuuksiinsa käyttää vapaasti näiden vuorojen aikana se aika, jolloin häneltä ei edellytetä työtehtävien suorittamista, ja käyttää tämä aika omiin asioihinsa (tuomio 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
61
Unionin tuomioistuin on todennut tältä osin, että päivystysvuoro, jonka aikana työntekijä voi sen vuoksi, että hänelle on annettu kohtuullinen aika palata suorittamaan työtehtäviään, suunnitella henkilökohtaisia ja sosiaalisia asioitaan, ei lähtökohtaisesti ole direktiivissä 2003/88 tarkoitettua työaikaa. Sen sijaan päivystysvuoroa, jonka kuluessa työntekijälle työhön ryhtymiselle asetettu aika on vain muutamia minuutteja, on lähtökohtaisesti pidettävä kokonaisuudessaan tässä direktiivissä tarkoitettuna työaikana, koska tässä viimeksi mainitussa tapauksessa työntekijä käytännössä hyvin helposti saadaan luopumaan suunnittelemasta mitään, edes lyhytkestoista, vapaa-ajan toimintaa (tuomio 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
62
Kuten unionin tuomioistuin on korostanut, tällaisen reaktioajan vaikutusta on arvioitava sellaisen konkreettisen harkinnan päätteeksi, jossa otetaan tarvittaessa huomioon työntekijälle päivystysvuoron, myös varallaolojärjestelmän mukaisen päivystysvuoron, aikana asetetut muut rajoitteet (ks. vastaavasti tuomio 9.9.2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
63
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että NI:n kaltaisella kunnallisen syyttäjänviraston apulaissyyttäjällä on kaikkien päivystysvuorojensa aikana velvollisuus olla milloin tahansa valmiina tulemaan suorittamaan tehtäviä ja toimeksiantoja, jotka vastaavat hänen säännöllisen työaikansa aikana työpaikalla suorittamiaan tehtäviä ja toimeksiantoja. Vaikuttaa siis siltä, ettei tällainen syyttäjä voi tosiasiallisesti lähteä päivystysvuoron aikana työpaikaltaan tai varallaolojärjestelmän mukaisen päivystysvuoron aikana kotoaan ja keskittyä omiin asioihinsa.
64
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin arvioitava kaikkien merkityksellisten seikkojen perusteella ja 55–62 kohdassa esitetyn oikeuskäytännön mukaisesti, onko kunnallisen syyttäjänviraston syyttäjän työpaikallaan tekemää päivystysvuoroa ja hänen kotonaan tekemää varallaolojärjestelmän mukaista päivystysvuoroa pidettävä nyt käsiteltävässä tapauksessa direktiivissä 2003/88 tarkoitettuna työaikana.
65
Edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2003/88 2 artiklaa on tulkittava siten, että päivystysvuoroa, joka tehdään syyttäjänviraston syyttäjien säännöllisen työajan ulkopuolella ja joka edellyttää syyttäjien pakollista läsnäoloa työpaikalla, tai varallaolojärjestelmän mukaista päivystysvuoroa, joka edellyttää tällaista läsnäoloa heidän kotonaan, on pidettävä kyseisessä 2 artiklassa tarkoitettuna työaikana siltä osin kuin näille syyttäjille näiden päivystysvuorojen aikana asetetut rajoitteet ovat luonteeltaan sellaisia, että ne vaikuttavat objektiivisesti ja erittäin huomattavasti heidän mahdollisuuksiinsa käyttää vapaasti näiden vuorojen aikana se aika, jolloin heiltä ei edellytetä työtehtävien suorittamista, ja käyttää tämä aika omiin asioihinsa.
Oikeudenkäyntikulut
66
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY 1 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 31 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että syyttäjänviraston syyttäjät kuuluvat kyseisen direktiivin soveltamisalaan.
2)
Toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12.6.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/391/ETY 2 artiklaa, johon direktiivin 2003/88 1 artiklan 3 kohdassa viitataan, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan syyttäjänviraston syyttäjien toiminta suljetaan direktiivin 2003/88 soveltamisalan ulkopuolelle, siltä osin kuin kyseiseen toimintaan – kun sitä harjoitetaan normaaliolosuhteissa – kuluva työaika voidaan suunnitella direktiivissä 2003/88 asetettujen vaatimusten mukaisesti.
3)
Direktiivin 2003/88 2 artiklaa on tulkittava siten, että päivystysvuoroa, joka tehdään syyttäjänviraston syyttäjien säännöllisen työajan ulkopuolella ja joka edellyttää syyttäjien pakollista läsnäoloa työpaikalla, tai varallaolojärjestelmän mukaista päivystysvuoroa, joka edellyttää tällaista läsnäoloa heidän kotonaan, on pidettävä kyseisessä 2 artiklassa tarkoitettuna työaikana siltä osin kuin näille syyttäjille näiden päivystysvuorojen aikana asetetut rajoitteet ovat luonteeltaan sellaisia, että ne vaikuttavat objektiivisesti ja erittäin huomattavasti heidän mahdollisuuksiinsa käyttää vapaasti näiden vuorojen aikana se aika, jolloin heiltä ei edellytetä työtehtävien suorittamista, ja käyttää tämä aika omiin asioihinsa.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: kroaatti.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.