62002CJ0145_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑145/02,
dėl Bundesverwaltungsgericht
(Vokietija) 2002 m. sausio 31 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2002 m. balandžio 18 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Land Nordrhein-Westfalen
prieš
Denkavit Futtermittel GmbH
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai A. Rosas (pranešėjas) ir S. von Bahr,
generalinis advokatas A. Tizzano,
posėdžio sekretorė M.‑F. Contet, vyriausioji administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2003 m. lapkričio 27 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:
– Denkavit Futtermittel GmbH,
atstovaujamos advokato V. Schiller,
– Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos W.‑D. Plessing, M. Lumma ir A. Tiemann,
– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos K. Fitch ir M. Niejahr,
išklausęs 2004 m. kovo 4 d. posėdyje pateiktą generalinio advokato išvadą,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą buvo pateiktas dėl 1970 m. lapkričio 23 d. Tarybos direktyvos 70/524/EEB dėl pašarų priedų (OL L 270, p. 1), iš dalies pakeistos 1984 m. lapkričio 29 d. Tarybos direktyva 84/587/EEB (OL L 319, p. 13, toliau – Direktyva 70/524), 12 ir 19 straipsnių bei EB 28 ir 30 straipsnių išaiškinimo.
2. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą Land Nordrhein-Westfalen
prieš bendrovę pagal Vokietijos teisę Denkavit Futtermittel Gmbh
(toliau – Denkavit ) dėl pastarosios teisėtai Olandijoje gaminamų paršelių pašarų papildų, kuriuose vitamino D3 kiekis viršijo Vokietijoje leistiną kiekį, importo ir pardavimo.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
3. Direktyvos 70/524 2 straipsnyje visaverčiai pašarai apibrėžiami kaip „pašarų mišiniai, kurių sudėtis atitinka gyvūno paros davinį“. Pašarų papildai yra „pašarų mišiniai, kurie turi didelį kai kurių medžiagų kiekį ir kurių sudėties pakanka gyvūno paros racionui tik derinant juos su kitais pašarais“.
4. Pagal Direktyvos 70/524 12 straipsnį:
„1. Valstybės narės reikalauja, kad atskiestų, kaip nurodyta, pašarų papilduose negalėtų būti priedų kiekių, kurie viršija visaverčiams pašarams šioje direktyvoje nustatytus priedų kiekius.
2. Valstybės narės gali reikalauti, kad < ... > vitamino D < ... > kiekiai pašarų papilduose galėtų viršyti didžiausią leistiną kiekį, nustatytą visaverčiams pašarams, kai:
a) pašarų papildai, kuriuos valstybė narė leido naudoti visiems vartotojams su sąlyga, kad < ... > vitamino D < ... > kiekis juose nebus penkis kartus didesnis už didžiausią leistiną šių priedų kiekį;
b) pašarų papildai, kurie yra skirti kai kurių rūšių gyvūnams ir kuriuos valstybei narei yra leista aprobuoti kaip galimus naudoti jos teritorijoje visiems vartotojams dėl ypatingų šėrimo sistemų su sąlyga, kad jų kiekis neviršys:
– < ... >
– vitamino D – 200000 < ... > TV (tarptautiniai vienetai) viename kilograme.
Valstybės narės nustato, kad jei gaminant pašarų papildus yra naudojamasi a punkte nurodyta galimybe, tuo pačiu metu nebūtų naudojamasi galimybe, nurodyta b punkte.
3. Jei taikoma 2 dalis, valstybės narės reikalauja, kad pašarai turėtų vieną arba keletą sudėties savybių (pvz., baltymai arba mineralai), ir tai praktiškai užtikrintų, jog visaverčiams pašarams nustatytas priedų kiekis neviršijamas ir jog pašarai nebus naudojami kitų rūšių gyvūnams.“
5. Pagal Direktyvos 70/524 19 straipsnį valstybės narės užtikrina, kad šios direktyvos nuostatas atitinkantiems priedams, premiksams ir pašarams būtų taikomi tik šioje direktyvoje numatyti pardavimo apribojimai.
6. Direktyvos 70/524 1 priedas nustato maksimalų vitamino D3 kiaulėms skirtuose visaverčiuose pašaruose kiekį, lygų 2 000 tarptautinių vienetų (toliau – TV) viename kilogramui. Didesnis kiekis taikomas paršelių pieno pašarams, tačiau tai nėra susiję su šia byla.
Nacionalinės teisės aktai
7. Į Vokietijos teisę Direktyva 70/524 buvo perkelta Pašarų įstatymu ( Futtermittelgesetz, toliau – FMG)
ir Nutarimu dėl pašarų ( Futtermittelverordnung, toliau – FMV ).
8. 2000 m. rugpjūčio 25 d. paskelbtos FMG
redakcijos (BGBl. 2000 I, p. 1358) 14 straipsnis draudžia importuoti pašarus, kurie neatitinka Vokietijos teritorijoje galiojančių pašarus reglamentuojančių nuostatų.
9. FMG  4 straipsnio 1 dalies 4 punktas leidžia nutarimu nustatyti pašarų priedų kiekius.
10. Pagal FMG  4 straipsnio 5 dalies pirmojo sakinio 2 punkto b papunktį draudžiama parduoti pašarus, neatitinkančius pagal to paties straipsnio 1 dalies 4 punktą nutarimu nustatytų reikalavimų.
11. 2000 m. lapkričio 23 d. skelbto FMV  17a straipsnis (BGBl. 2000 I, p. 1605), nustato tokį leistiną priedų kiekį pašaruose:
„1.
Priedų kombinuotuose pašaruose kiekis, išreikštas sausos medžiagos kiekiu, lygiu 88 % visaverčių pašarų kiekio, yra ne mažesnis už šiuo nutarimu įgyvendinamo Bendrijos reglamento priedo skyriuje „Minimalus dydis“ nustatytus minimalius kiekius, ir neviršija kiekių, nustatytų skyriuje „Maksimalus dydis“. Pirmasis sakinys taip pat taikomas minimaliems ir didžiausiems kiekiams, nustatytiems 3 priedo 6 skiltyje. Apskaičiuojant didžiausią priedų kiekį reikia atsižvelgti į natūraliai pašaruose esančias panašias į priedus medžiagas.
2.
Išskyrus 3 dalies nuostatas, didžiausi priedų kiekiai gali būti viršyti, jei papildomus pašarus vartojant su kitais tokios pačios paskirties pašarais didžiausias priedų kiekis nėra viršijamas.
3.
Nukrypstant nuo 2 dalies,
1. vitamino D kiekis < … > gali penkis kartus viršyti nustatytą didžiausią lygį arba
2. < ... >
d) iki 200 000 TV pašarų papilduose, skirtuose visoms gyvūnų rūšims arba kategorijoms, siekiant sustiprinti trumpai veikiančių vitaminų poveikį,
kai pašaras turi vieną arba kelias sudėties savybes, ypač susijusias su bendru baltymų, laktozės arba mineralų kiekiu, užtikrinančių, kad šėrimo metu nustatytas priedų kiekis neviršijamas ir kad pašarai nebus duodami kitų rūšių gyvūnams“. (Neoficialus vertimas)
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
12. Denkavit
yra kiaulėms skirtų pašarų papildų „Denkavit Kern Ferkel 125“ (toliau –ginčijamas pašaras) distributorius Vokietijoje. Šio pašaro sudėtyje yra 16 000 TV viename kilograme vitamino D3. Pagal žymėjimą ir panaudojimo būdą gyvuliams jį galima duoti tik sumaišytą su grynaisiais pašarais santykiu 1:7.
13. Ginčijamą pašarą gamina Denkavit
dukterinė įmonė, įsteigta Olandijoje. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą išplaukia, kad ginčijamas pašaras atitinka pašarų priedus reguliuojančius Olandijos teisės reikalavimus, tačiau neatitinka šį dalyką reguliuojančių Vokietijos nuostatų, būtent FMV  17a straipsnio 3 dalies 1 punkto. Pagal šią nuostatą, kaip ji aiškinama Vokietijos valdžios institucijų, vitamino D kiekis negali daugiau kaip penkis kartus viršyti didžiausio nustatyto kiekio, kuris yra 2 000 TV kilogramui pašaruose, skirtuose tokiems gyvūnams, kokie aptariami pagrindinėje byloje, t. y. viršyti 10 000 TV.
14. 1991 m. gegužės mėn. atlikto tyrimo metu Regioninė maisto pramonės ir medžioklės tarnyba ( Land de Rhénanie-du-Nord-Westphalie Landesamtfür Ernährungswirtschaft und Jagd ) uždraudė ginčijamą pašarą dėl jame esančio vitamino D3 kiekio. Pagal FMG  4 straipsnio 5 dalies pirmojo sakinio 2 punkto b papunktį didesnis nei 6 000 TV kilogramui šio vitamino kiekis gali būti pagrindas uždrausti pardavimą ar naudojimą.
15. 1993 m. kovo 23 d. Denkavit pareiškė Verwaltungsgericht Düsseldorf (Vokietija) ieškinį dėl teisės importuoti ir parduoti ginčijamą pašarą pripažinimo, vadovaujantis EB 28 ir 30 straipsniais.
16. 1996 m. gegužės 21 d. Sprendimu atmetus ieškinį, Denkavit
jį apskundė Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen
(Vokietija). 2000 m. gruodžio 13 d. Sprendimu šis teismas patenkino Denkavit apeliacinį skundą.
17. Land Nordrhein-Westfalen šį sprendimą apskundė kasacijos tvarka Bundesverwaltungsgerich . Manydamas, kad iškilo klausimų dėl Bendrijos teisės, šis teismas 2002 m. sausio 31 d. Sprendimu nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Ar pašarus reguliuojančios nacionalinės teisės nuostatos dėl vitamino D3 kiekio, neatitinkančio importo valstybės teisės aktų reikalavimų, draudžiančios kitoje valstybėje narėje teisėtai gaminamus pašarus, turi būti nagrinėjamos atsižvelgiant į EB 28 ir 30 straipsnius?
2. Ar aiškintina, kad pagal Direktyvos 70/524 < ... > 19 straipsnį valstybė narė gali uždrausti importuoti kitoje valstybėje narėje teisėtai gaminamą pašarų papildą, kuriame esantis vitamino D3 kiekis viršija importo valstybėje leistiną kiekį?
3. Ar atsakymui į antrą klausimą turi reikšmės tai, kad gamybos ir importo valstybėse narėse galiojančių teisės normų skirtumai atsirado skirtingai pasinaudojus galimybe leisti teisės aktus, numatyta Direktyvos 70/524 12 straipsnio 2 dalies pirmosios pastraipos b papunktyje?“
Pirminės pastabos
18. Iš esmės šiais trimis klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar EB 28 ir 30 straipsniai arba Direktyvos 70/524 nuostatos draudžia tokią priemonę, kuria valstybė narė neleidžia savo teritorijoje parduoti teisėtai kitoje valstybėje narėje gaminamų pašarų papildų, kurių sudėtyje esančio vitamino D3 kiekis neatitinka šioje pirmojoje valstybėje galiojančių nuostatų.
19. Visų pirma pastebėtina, jog iš bylos medžiagos aišku, kad ginčijamas pašaras neatitinka importo valstybėje, šiuo atveju Vokietijos Federacinėje Respublikoje, galiojančių nuostatų, nes šioje valstybėje ir valstybėje, kur šis pašaras gaminamas, šiuo atveju Nyderlandų Karalystėje, galiojančios nuostatos skiriasi, nes Vokietijos Federacinė Respublika pasinaudojo galimybe priimti teisės aktus, numatyta direktyvos 70/524 12 straipsnio 2 dalies pirmosios pastraipos a ir b punktuose. Atsakydama į Teisingumo Teismo pateiktą klausimą, Nyderlandų vyriausybė nurodė, kad ginčijamas pašaras Nyderlanduose buvo pateiktas rinkai vadovaujantis bendra taisykle, numatyta tos pačios direktyvos 12 straipsnio 1 dalyje.
20. Iš to, kas pasakyta, išplaukia, kad norint išspręsti pagrindinę bylą, būtina išaiškinti Direktyvos 70/524 12 straipsnio 1 ir 2 dalis bei šių dviejų nuostatų santykį. Šis straipsnis yra labai susijęs su tos pačios direktyvos 19 straipsniu, numatančiu, jog valstybės narės užtikrina, kad šios direktyvos nuostatas atitinkantiems pašarams būtų taikomi tik toje direktyvoje numatyti pardavimo apribojimai. Todėl kyla klausimas, ar šios direktyvos 12 straipsnio 2 dalies pirmoji pastraipa nustato pardavimo apribojimą 19 straipsnio prasme.
21. Primintina, kad antru ir trečiu klausimais prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 70/524 12 straipsniu kartu su 19 straipsniu neleidžiamas toks importo draudimas, koks nustatytas Vokietijos teisėje. Siekiant pateikti šiam teismui naudingą atsakymą, šie klausimai turi būti nagrinėjami kartu, norint nustatyti, ar Direktyvos 70/524 19 straipsnis leidžia valstybei narei, pagal šios direktyvos 12 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą priėmusiai teisės aktus, uždrausti importuoti kitos valstybės narės rinkoje pagal minėtos direktyvos 12 straipsnio 1 dalį esančius pašarų papildus, kuriuose esantis vitamino D3 kiekis viršija pirmojoje valstybėje leistiną kiekį.
22. Antra, svarbu pažymėti, kaip teisingai pastebėjo generalinis advokatas išvados 23 punkte, kad į pirmąjį klausimą dėl EB 28 ir 30 straipsnių išaiškinimo reikėtų atsakyti, tik jei būtų nustatyta, jog Direktyvos 70/524 nuostatos leidžia tokį importo draudimą, dėl kurio iškelta pagrindinė byla.
23. Šiomis aplinkybėmis būtina pakeisti klausimų tvarką ir visų pirma nagrinėti kartu performuluotus antrąjį ir trečiąjį klausimus, o vėliau, jei būtina, ir pirmąjį klausimą.
Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
24. Antruoju ir trečiuoju performuluotais klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Direktyvos 70/524 19 straipsnis leidžia valstybei narei, priėmusiai teisės aktus pagal šios direktyvos 12 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą, uždrausti importuoti kitos valstybės narės rinkoje pagal minėtos direktyvos 12 straipsnio 1 dalį esančius pašarų papildus, kuriuose vitamino D3 kiekis viršija pirmojoje valstybėje leistiną kiekį.
25. Vokietijos vyriausybė tvirtina, kad Direktyvos 70/524 19 straipsnio ir 12 straipsnio 2 dalies pirmosios pastraipos nuostatos jai leidžia uždrausti importuoti ginčijamą pašarą. Šioje nuostatoje valstybėms narėms numatyta galimybė priimti teisės aktus iš tiesų yra pardavimo apribojimas, numatytas toje pačioje direktyvoje ir įtvirtintas jos 19 straipsnyje. Todėl vienoje valstybėje narėje pagal bendrąją taisyklę, numatytą tos pačios direktyvos 12 straipsnio 1 dalyje, leidžiamo pašaro importas į kitos valst ybės narės teritoriją gali būti draudžiamas šios valstybės nacionalinių nuostatų, priimtų taikant to paties straipsnio 2 dalį.
26. Denkavit
ir Europos Bendrijų Komisija tvirtina priešingai. Be to, jos abejoja, kad priemonės, kurių Vokietijos vyriausybė ėmėsi siekdama perkelti Direktyvos 70/524 12 straipsnį į nacionalinę teisę, neprieštarauja Bendrijos teisei.
27. Siekiant nustatyti, ar valstybės narės pasinaudojimas Direktyvos 70/524 12 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje numatyta galimybe priimti teisės aktus leidžia šiai valstybei uždrausti importuoti gaminį, atitinkantį to paties straipsnio 1 dalies nuostatas, reikia išnagrinėti šios direktyvos 12 straipsnio 1 ir 2 dalių bei 19 straipsnio taikymo sritį ir turinį, taip pat šių atskirų nuostatų santykius.
28. Primintina, kad Direktyvos 70/524 12 straipsnio 1 dalis numato, kad atskiestų, kaip nurodyta, pašarų papilduose negali būti priedų kiekių, viršijančių visaverčiams pašarams nustatytus kiekius. Vitamino D3 kiekis kiaulėms skirtuose pašarų papilduose, nustatytas šios direktyvos 1 priede, lygus 2 000 TV viename kilograme. Iš žodžių junginio „atskiestų, kaip nurodyta“ anksčiau minėtoje dalyje aišku, kad didžiausias kiekis siejamas su atskiestu pašarų priedu. Kitaip tariant, jis siejamas su pašarų priedu po to, kai pagal savo paskirtį ir naudojimo nurodymus buvo sumaišytas su grynaisiais pašarais.
29. Šiuo atveju iš bylos medžiagos aišku, kad neatskiesto ginčijamo pašaro sudėtyje vitamino D3 yra 16 000 TV viename kilograme ir kad pagal naudojimo nurodymus jį sumaišius su grynaisiais pašarais santykiu 1:7, šio vitamino kiekis lygus 2 000 TV. Todėl jis atitinka Direktyvos 70/524 12 straipsnio 1 dalyje numatytą bendrą taisyklę.
30. Vadinasi, kaip tai numato tos pačios direktyvos 19 straipsnis, valstybės narės užtikrina, kad šios direktyvos nuostatas atitinkantiems pašarams būtų taikomi tik toje direktyvoje numatyti pardavimo apribojimai. Todėl būtina nustatyti, ar šios direktyvos 12 straipsnio 2 dalies pirmoji pastraipa gali būti laikoma prekybos apribojimu pirmosios nuostatos prasme, ir ar ja pasinaudojusi valstybė narė gali uždrausti importuoti pašarų papildą, kuris buvo įvestas į apyvartą kitoje valstybėje narėje, vadovaudamasi šios direktyvos 12 straipsnio 1 dalimi.
31. Šiuo aspektu primintina, kad pagal Direktyvos 70/524 12 straipsnio 2 dalį valstybės narės tam tikrais atvejais gali leisti pašarų papilduose viršyti didžiausią leistiną vitamino D kiekį, nustatytą visaverčiams pašarams. Pagal pirmosios Direktyvos 70/524 redakcijos dešimtą konstatuojamąją dalį, šie nukrypimai leidžiami tiek, kiek jie nekenkia gyvūnų ar žmonių sveikatai.
32. Siekdamos šio tikslo valstybės narės gali veikti dviem būdais. Pirma, jos gali pagal Direktyvos 70/524 12 straipsnio 2 dalies pirmosios pastraipos a punktą nustatyti, kad pašarų papilduose, kuriuos leidžiama naudoti visiems vartotojams, vitamino D kiekis gali viršyti didžiausius visaverčiams pašarams nustatytus kiekius, jei šis kiekis nebus penkis kartus didesnis už didžiausią leistiną, t. y. 10 000 TV viename kilograme pagrindinės bylos atveju. Antra, vadovaudamosi tos pačios nuostatos b punktu, valstybės narės gali nurodyti, kad pašarų papilduose, kurie skirti kai kurių rūšių gyvūnams ir kuriuos valstybei narei leista aprobuoti kaip galimus naudoti jos teritorijoje visiems vartotojams dėl ypatingų šėrimo sistemų, vitamino D kiekis gali viršyti nustatytą kiekį, bet neturi būti didesnis kaip 200 000 TV viename kilograme.
33. Konstatuotina, kad nei Direktyvos 70/524 12 straipsnio 2 dalies pirmosios pastraipos formuluotė, nei jos turinio elementai ar šios nuostatos tikslas neleidžia nustatyti, kad valstybės narės pasinaudojimas joje siūloma galimybe priimti teisės aktus leistų jai drausti importuoti pašarų priedą, pateiktą rinkai kitoje valstybėje narėje, vadovaujantis to paties straipsnio 1 dalimi.
34. Primintina, kad, visų pirma, Direktyvos 70/524 12 straipsnio 1 ir 2 dalių, nustatančių pašarų papilduose leistinus priedų kiekius, hipotezės nėra tokios pačios. Iš esmės šio straipsnio 1 dalis, nustatanti bendrą taisyklę, taikoma atskiestiems pašarų priedams. 2 dalis leidžia tam tikromis sąlygomis viršyti tam tikrų priedų kiekį pašarų prieduose, tačiau ji taikoma gryniems pašarų priedams. 12 straipsnio 2 dalies sistema rodo, kad palyginti su 1 dalyje numatyta taisykle, tai yra papildomas jos liberalizavimas, o ne apribojimas.
35. Dėl turinio reikia pastebėti, kad, kaip teisingai savo išvados 44 punkte teigia generalinis advokatas, pagal Direktyvos 70/524 12 straipsnio 3 dalį, „jei taikoma 2 dalis“, pašaro savybės ir jo sudėtis privalo užtikrinti, kad bet kuriuo atveju visaverčiams pašarams nustatyti priedų kiekiai neviršijami. Jei aišku, kad pašarų priedams, kuriuos pagal tinkamos koncentracijos gavimo užtikrinimo taisyklę numatyta atskiesti, toks atsargumas nėra būtinas, ji yra būtina tais atvejais, kai atskiedimas nėra numatytas. Šis konstatavimas papildo aiškinimą, kad šio straipsnio 2 dalis negali būti laikoma ribojančia jo 1 dalyje numatytą bendrąją taisyklę.
36. Galiausiai dėl Direktyvos 70/524 12 straipsnio 1 ir 2 dalių ir pačios direktyvos siekiamo tikslo primintinos jos ketvirtoji ir devintoji konstatuojamos dalys, kurios nurodo bendrosios rinkos funkcionavimą bei gyvūnų ir žmonių sveikatos apsaugą.
37. Vadinasi, kaip teisingai teigia Komisija, jei valstybė narė, taikydama Direktyvos 70/524 12 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą, pašarams, kuriuos numatyta skiesti, galėtų numatyti papildomas nei nurodytos šio straipsnio 1 dalyje sąlygas, būtų rizikuojama rimtai pažeisti gerą vidaus rinkos funkcionavimą. Dėl gyvūnų ir žmonių sveikatos apsaugos pastebėtina, kad negali būti labiau rizikinga leisti parduoti pašaro priedą, kurio neatskiesto sudėtyje yra 16 000 TV vitamino D3, o atskiedus jo kiekis lygus 2 000 TV, nei parduoti pašarą, kurio sudėtyje pagal šios direktyvos 12 straipsnio 2 dalies pirmosios pastraipos b punktą priedų gali būti iki 200 000 TV viename kilograme.
38. Iš to, kas pasakyta, į antrą ir trečią klausimus reiktų atsakyti taip: Direktyvos 70/524 12 ir 19 straipsnių nuostatos kartu turi būti aiškinamos kaip draudžiančios priemonę, kuria valstybė narė neleidžia savo teritorijoje parduoti pagal šios direktyvos 12 straipsnio 1 dalį teisėtai kitoje valstybėje narėje gaminamų pašarų papildų dėl jų sudėtyje esančio vitamino D kiekio.
39. Atsižvelgiant į atsakymą į antrą ir trečią klausimus, taip pat dėl šio sprendimo 22 punkte išdėstytų priežasčių, į pirmą klausimą atsakyti nėra būtina.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
40. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija), nusprendžia:
1970 m. lapkričio 23 d. Tarybos direktyvos 70/524/EEB dėl pašarų priedų, iš dalies pakeistos 1984 m. lapkričio 29 d. Tarybos direktyva 84/587/EEB, 12 ir 19 straipsnių nuostatos kartu aiškinamos kaip draudžiančios priemonę, kuria valstybė narė neleidžia savo teritorijoje parduoti pagal šios direktyvos 12 straipsnio 1 dalį teisėtai kitoje valstybėje narėje gaminamų pašarų papildų dėl jų sudėtyje esančio vitamino D kiekio.