62023CC0088
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MACIEJE SZPUNARA
přednesené dne 6. června 2024 (
1
)
Věc C‑88/23
Parfümerie Akzente GmbH
proti
KTF Organisation AB
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (odvolací soud se sídlem ve Stockholmu jako odvolací soud pro duševní vlastnictví a hospodářské záležitosti, Švédsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Elektronický obchod – Zákaz omezení volného pohybu služeb informační společnosti z jiného členského státu – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví nepoužitelnost vnitrostátních předpisů na poskytovatele služeb usazeného v jiném členském státě a poskytujícího služby informační společnosti“
I. Úvod
1.
Soudní dvůr měl již několikrát příležitost posoudit takzvanou „zásadu země původu“ stanovenou v článku 3 směrnice 2000/31/ES (
2
). Podle této zásady podléhají služby informační společnosti v zásadě, a pokud jde o požadavky spadající do koordinované oblasti ve smyslu čl. 2 písm. h) této směrnice, právnímu řádu členského státu, v němž je poskytovatel těchto služeb usazen (domovský členský stát). V souladu s čl. 3 odst. 2 uvedené směrnice, s výhradou výjimek stanovených v čl. 3 odst. 4 této směrnice, nemůže jiný členský stát, v němž se nacházejí zákazníci, na něž jsou služby informační společnosti zaměřeny (členský stát určení), omezovat volný pohyb těchto služeb.
2.
Základem mechanismu stanoveného v článku 3 směrnice 2000/31 je pojem koordinované oblasti. Projednávaná věc poskytuje Soudnímu dvoru příležitost nastínit obrysy tohoto pojmu v souvislosti s on-line obchodováním výrobky, které nesplňují požadavky stanovené členským státem určení, ke kterému dochází prostřednictvím služby informační společnosti z jiného členského státu. V tomto ohledu spočívá zvláštnost projednávané věci v tom, že tyto požadavky provádějí možnost, kterou unijní právo přiznává členským státům v oblasti uvádění dotčených výrobků na trh na jejich území.
II. Právní rámec
A.
Unijní právo
1. Směrnice 2000/31
3.
Článek 1 směrnice 2000/31, nadepsaný „Cíl a oblast působnosti“, stanoví:
„1.   Cílem této směrnice je přispět k řádnému fungování vnitřního trhu tím, že zajistí volný pohyb služeb informační společnosti mezi členskými státy.
2.   Je-li to pro dosažení cíle uvedeného v odstavci 1 potřebné, dbá tato směrnice o sblížení některých vnitrostátních ustanovení platných pro služby informační společnosti, která se týkají vnitřního trhu, usazování poskytovatelů služeb, obchodních sdělení, elektronických smluv, odpovědnosti zprostředkovatelů, kodexů chování, mimosoudního urovnávání sporů, soudních postupů a spolupráce mezi členskými státy.
3.   Tato směrnice doplňuje právo Společenství platné pro služby informační společnosti, aniž je dotčena úroveň ochrany, zejména v oblasti veřejného zdraví a zájmů spotřebitelů, jak vyplývá z právních nástrojů Společenství a vnitrostátních právních předpisů, které je provádějí, nebude-li tím omezen volný pohyb služeb informační společnosti.
4.   Tato směrnice nevytváří dodatečná pravidla mezinárodního práva soukromého ani neupravuje pravomoc soudů.
[…]“
4.
Článek 2 této směrnice, nadepsaný „Definice“, stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
[…]
h)
‚koordinovanou oblastí‘ požadavky stanovené právními řády členských států pro poskytovatele služeb informační společnosti nebo pro služby informační společnosti, bez ohledu na to, zda mají obecnou povahu či zda byly pro ně zvláště určené.
i)
koordinovaná oblast souvisí s požadavky, které má poskytovatel služeb plnit a které se týkají:
–
přístupu k činnosti služby informační společnosti, např. požadavky na kvalifikaci, povolení nebo oznámení,
–
výkonu činnosti služby informační společnosti, např. požadavky na chování poskytovatele služby, kvalitu nebo obsah služby včetně požadavků na reklamu a smlouvy nebo na odpovědnost poskytovatele služby;
ii)
koordinovaná oblast nezahrnuje požadavky jako:
–
požadavky na zboží jako takové,
–
požadavky na doručování zboží,
–
požadavky na služby, které nejsou poskytovány elektronickou cestou.“
5.
Článek 3 uvedené směrnice, nadepsaný „Vnitřní trh“, zní takto:
„1.   Každý členský stát dbá, aby služby informační společnosti poskytované poskytovatelem usazeným na jeho území dodržovaly platné vnitrostátní předpisy z příslušné koordinované oblasti.
2.   Členské státy nemohou z důvodů spadajících do koordinované oblasti omezovat volný pohyb služeb informační společnosti z jiného členského státu.
[…]“
6.
Článek 6 téže směrnice, který je uveden v oddílu věnovaném obchodním sdělením a který má nadpis „Informační povinnosti“, stanoví:
„Vedle ostatních informačních požadavků podle práva Společenství dbají členské státy na to, aby obchodní sdělení, která jsou součástí služby informační společnosti nebo která tuto službu tvoří, splňovala alespoň tyto podmínky:
a)
obchodní sdělení musí být jasně rozeznatelná;
[…]“
2. Směrnice 2005/29
7.
Článek 3 směrnice 2005/29/ES (
3
), nadepsaný „Oblast působnosti“, v odstavci 4 stanoví:
„V případě rozporu mezi ustanoveními této směrnice a jinými pravidly Společenství, která upravují určité aspekty nekalých obchodních praktik, jsou tato jiná pravidla Společenství pro tyto určité aspekty rozhodná a použijí se.“
8.
Článek 11 odst. 1 první pododstavec této směrnice, nadepsaný „Vynucování“, stanoví:
„Členské státy zajistí, aby v zájmu spotřebitelů existovaly vhodné a účinné prostředky pro boj proti nekalým obchodním praktikám v zájmu zajištění souladu s touto směrnic.“
3. Směrnice 75/324/EHS
9.
Článek 8 odst. 1 směrnice 75/324/EHS (
4
) stanoví, že „na každém aerosolovém rozprašovači nebo, pokud to neumožňují jeho malé rozměry (při maximálním objemu 150 ml nebo menším), na štítku k němu připevněném [musí být] uvedeny viditelně, zřetelně a nesmazatelně […] údaje [stanovené v této směrnici]“.
10.
Podle článku 8 odst. 2 této směrnice „[č]lenské státy mohou uvádění aerosolových rozprašovačů na trh na svém území podmínit uvedením textu na štítku ve svém vnitrostátním jazyce nebo jazycích.“
4. Nařízení č. 1223/2009
11.
Článek 19 nařízení (ES) č. 1223/2009 (
5
), nadepsaný „Označování“, v odstavci 1 stanoví, že „kosmetický přípravek [smí být] dodáván na trh, pouze pokud jsou na obalu, do kterého je přípravek naplněn, a na jeho vnějším obalu nesmazatelně, čitelně a viditelně uvedeny […] údaje [stanovené v tomto nařízení]“. V rámci těchto údajů musí být konkrétně uvedena „zvláštní upozornění týkající se použití, a alespoň ta upozornění, která jsou uvedena v přílohách III až VI, a veškerá zvláštní upozornění o kosmetických přípravcích pro profesionální použití“.
12.
V článku 19 odst. 5 tohoto nařízení se uvádí, že „[j]azyk, v němž jsou uváděny informace [požadované tímto nařízením], stanoví právní předpisy členských států, ve kterých je přípravek dodáván konečnému uživateli“.
B.
Švédské právo
1. Zákon o elektronickém obchodu
13.
Lag (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster [zákon (2002:562) o elektronickém obchodu a dalších službách informační společnosti dále jen „zákon o elektronickém obchodu“], který provádí směrnici 2000/31, ve svém § 3 stanoví:
„Poskytovatel, jehož státem usazení je jiný stát [Evropského hospodářského prostoru (EHP)] než Švédsko, má právo poskytovat služby informační společnosti příjemcům ve Švédsku bez ohledu na švédské právní předpisy spadající do koordinované oblasti.
Soud nebo jiný orgán však může ze zákona [za podmínek odpovídajících podmínkám uvedeným v čl. 3 odst. 4 směrnice 2000/31] přijmout opatření omezující volný pohyb v souvislosti s takovou službou […]“.
14.
Podle § 5 tohoto zákona se v rámci koordinované oblasti švédské právo vztahuje na služby informační společnosti poskytované poskytovateli služeb, pro které je Švédsko státem usazení, i když jsou tyto služby určeny zcela nebo zčásti příjemcům usazeným v jiném státě EHP.
2. Zákon o obchodních praktikách
15.
Marknadsföringslag (2008:486) [zákon (2008:486) o obchodních praktikách (dále jen „zákon o obchodních praktikách“)], který provádí směrnici 2005/29, se v souladu s jeho § 2 použije zejména v případech, kdy obchodník v rámci své hospodářské činnosti podporuje prodej výrobků.
16.
Podle § 3 tohoto zákona zahrnuje pojem „obchodní praktika“ reklamu a jakákoli jiná opatření, jejichž cílem je v rámci hospodářské činnosti obchodníka podpořit prodej výrobků a přístup k nim, včetně jakéhokoli jednání nebo opomenutí či jakéhokoli jiného opatření nebo chování obchodníka před prodejem nebo dodáním výrobků spotřebitelům nebo obchodníkům, během tohoto prodeje nebo dodání či po nich.
17.
Ustanovení § 5 uvedeného zákona stanoví, že „[j]ákoliv obchodní praktika musí být v souladu s poctivými obchodními praktikami.“
18.
Článek 6 téhož zákona stanoví:
„Jakákoli obchodní praktika, která je v rozporu s poctivými obchodními praktikami ve smyslu § 5, se považuje za nekalou, pokud zhoršuje nebo může zhoršit schopnost příjemce učinit informované obchodní rozhodnutí.“
19.
V § 8 zákona o obchodních praktikách se stanoví:
„Jakákoli klamavá obchodní praktika ve smyslu ustanovení § 9, 10 nebo 12 až 17 se považuje za nekalou, pokud zhoršuje nebo může zhoršit schopnost příjemce učinit informované obchodní rozhodnutí. Klamavé obchodní praktiky uvedené v bodech 1 až 23 přílohy 1 [směrnice 2005/29] se vždy považují za nekalé.“
20.
Ustanovení § 10 tohoto zákona stanoví:
„Obchodní praktiky obchodníka nesmí zahrnovat používání nepřesných tvrzení nebo zavádějících prohlášení ve vztahu k jeho podnikatelské činnosti nebo podnikatelské činnosti jiného obchodníka.
První odstavec se použije zejména na prohlášení týkající se:
[…]
2.   původu, použití a rizik výrobku, jako jsou účinky na zdraví a životní prostředí,
[…]
4.   ceny výrobku, způsobu výpočtu ceny anebo existence zvláštního cenového zvýhodnění a platebních podmínek;
5.   kvalifikací, postavení na trhu, závazků, ochranných známek, obchodních názvů, rozlišovacích znaků a dalších práv tohoto obchodníka nebo jiných obchodníků.
6.   ocenění a vyznamenání udělených obchodníkovi,
[…]
Obchodník také nesmí vynechat podstatné informace při propagaci své obchodní činnosti nebo obchodní činnosti jiných osob. Klamavým opomenutím se rozumí také sdělení podstatných informací nejasně, nesrozumitelně, dvojsmyslně nebo opožděně.“
21.
Článek 23 uvedeného zákona stanoví, že obchodníkovi, jehož obchodní praktiky jsou nekalé, může být zakázáno v takové propagaci pokračovat nebo mu může být uloženo jiné podobné opatření.
3. Nařízení o kosmetických přípravcích
22.
Förordning (2013:413) om kosmetiska produkter [nařízení (2013:413) o kosmetických přípravcích] ve svém § 4 uvádí, že pokud je kosmetický přípravek dostupný konečnému uživateli na švédském trhu, musí být údaje požadované zejména podle čl. 19 odst. 1 písm. d) nařízení č. 1223/2009 uvedeny ve švédštině.
4. Pravidla švédské agentury pro civilní nouzové situace týkající se aerosolových rozprašovačů
23.
Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps föreskrifter om aerosolbehållare (MSBFS 2018:1) [pravidla švédské agentury pro civilní nouzové situace týkající se aerosolových rozprašovačů (MSBFS 2018:1)] v § 3 uvádějí, že aerosolové rozprašovače uváděné na trh musí splňovat požadavky vyplývající z těchto pravidel a jejich přílohy.
24.
Tato pravidla v § 4 stanoví, že aniž je dotčeno uplatňování nařízení (ES) č. 1272/2008 (
6
), musí být každý aerosolový rozprašovač čitelně a nesmazatelně označen ve švédštině názvem a adresou nebo registrovanou ochrannou známkou osoby, která uvádí aerosolový rozprašovač na trh, značkou „3“ (obrácené písmeno epsílon), údaji identifikujícími výrobní šarži, informacemi uvedenými v bodě 2.2 přílohy a jmenovitým objemem obsahu.
III. Skutečnosti sporu v původním řízení, předběžné otázky a řízení před Soudním dvorem
25.
Parfümerie Akzente je německá společnost, která prostřednictvím svých internetových stránek perfumdreams.se propaguje a prodává výrobky pro péči o vlasy a další kosmetické výrobky určené pro švédský trh a švédské zákazníky.
26.
Společnost KTF poskytuje služby profesnímu sdružení podniků, které dovážejí a vyrábějí kosmetické a hygienické výrobky a obchodují s nimi.
27.
V únoru 2020 podala společnost KFT žalobu proti společnosti Parfümerie Akzente u Patent- och marknadsdomstolen (patentový a obchodní soud, Švédsko) s cílem zakázat společnosti Parfümerie Akzente pod hrozbou peněžité sankce nekalé praktiky spočívající zaprvé v používání určitých specifických reklamních sdělení při obchodování kosmetickými výrobky a výrobky pro péči o vlasy, zadruhé v obchodování některými kosmetickými výrobky obsaženými v aerosolových rozprašovačích, které nejsou označeny ve švédštině, což je v rozporu se švédskými právními předpisy, které provádějí směrnici 75/324, a zatřetí v obchodování některými kosmetickými výrobky, které nejsou označeny ve švédštině, což je v rozporu u zejména s čl. 19 odst. 1 písm. d) a přílohou III nařízení č. 1223/2009.
28.
KTF u uvedeného soudu tvrdila, že napadená propagace představuje nekalou praktiku, a proto by měla být zakázána.
29.
KTF uvedla, že propagace a prodej dotčených výrobků byly zaměřeny na švédský trh a tento marketing měl ve Švédsku účinek. Podle KTF jsou švédské předpisy provádějící směrnici 2000/31, která je založena na zásadě země původu, subsidiární vůči švédským předpisům provádějícím směrnici 2005/29, takže „zásada dotčené země“, která je obecně použitelná v právu v oblasti obchodních praktik, má přednost před zásadou země původu.
30.
Směrnice 2005/29 v každém případě přináší úplnou harmonizaci, takže švédské předpisy upravující obchodní praktiky nemohou být považovány za přísnější než odpovídající německé předpisy.
31.
Společnost Parfümerie Akzente připustila, že propagace a prodej dotčených výrobků byly skutečně zaměřeny na Švédsko a své výrobky neoznačila ve švédštině, ačkoli měly být označeny způsobem, který uvádí KTF, aniž však uznala, že porušila švédské právní předpisy o obchodních praktikách. Parfümerie Akzente se však domnívá, že směrnice 2000/31 brání tomu, aby poskytovatel služby informační společnosti podléhal přísnějším pravidlům, než jsou pravidla členského státu, v němž je usazen. V projednávané věci zásada země původu znamená použití německého práva o obchodních praktikách, i když je toto právo méně přísné než švédské.
32.
Rozsudkem ze dne 24. září 2021 soud prvního stupně návrhům KTF vyhověl. Dospěl k závěru, že dotyčná propagace představuje nekalou praktiku, a proto na základě švédských pravidel upravujících obchodní praktiky zakázal společnosti Parfümerie Akzente její používání.
33.
Soud prvního stupně nejprve zkoumal použitelnost švédského práva o obchodních praktikách na dotčená reklamní tvrzení zveřejněná na internetových stránkách společnosti Parfümerie Akzente. Konstatoval, že společnost Parfümerie Akzente je poskytovatelem služeb usazeným v Německu a internetový prodej dotčených výrobků představuje službu informační společnosti. Soud rovněž konstatoval, že předmětná reklamní tvrzení spadají do oblasti působnosti této služby a požadavky, kterým podléhají, spadají do koordinované oblasti ve smyslu směrnice 2000/31. Uvedený soud proto rozhodl, že společnost Parfümerie Akzente je oprávněna poskytovat své služby informační společnosti příjemcům ve Švédsku, aniž by jí v tom bránila švédská pravidla spadající do koordinované oblasti.
34.
Soud prvního stupně se následně zabýval směrnicí 2005/29. Připomněl, že tato směrnice provádí úplnou harmonizaci, takže její ustanovení by měla mít v celé Unii stejný význam a rozsah. Kromě toho, pokud společnost Parfümerie Akzente neuvedla, že švédské právo týkající se obchodních praktik je přísnější než německé právo, a pokud napadená reklamní tvrzení měla účinek ve Švédsku, nic nebránilo použití švédských pravidel upravujících obchodní praktiky.
35.
Naproti tomu, pokud jde o obchodování nesprávně označenými výrobky, soud prvního stupně neprovedl podobný přezkum použitelnosti švédských předpisů.
36.
Parfümerie Akzente podala proti tomuto rozsudku odvolání k Svea hovrätt – Patent- och marknadsöverdomstolen (odvolací soud se sídlem ve Stockholmu jako odvolací soud pro duševní vlastnictví a hospodářské záležitosti, Švédsko), který je předkládajícím soudem.
37.
KTF před předkládajícím soudem uvedla, že společnost Parfümerie Akzente podnikla několik kroků k obchodování nesprávně označenými výrobky, a to jejich propagaci na svých internetových stránkách a jejich prodej a dodání. V projednávané věci se žaloba KTF týká možnosti vznést námitku proti napadeným obchodním metodám s odvoláním na právo v oblasti obchodních praktik.
38.
V průběhu řízení před vnitrostátním soudem vyvstaly otázky zaprvé ohledně provádění směrnice 2000/31 ve Švédsku a jeho slučitelnosti s unijním právem a zadruhé ohledně rozsahu koordinované oblasti.
39.
Za těchto okolností rozhodl Svea hovrätt – Patent- och marknadsöverdomstolen (odvolací soud se sídlem ve Stockholmu jako odvolací soud pro duševní vlastnictví a hospodářské záležitosti) rozhodnutím ze dne 13. února 2023, došlým Soudnímu dvoru dne 15. února 2023, o přerušení řízení a o předložení následujících předběžných otázek Soudnímu dvoru:
„1)
Musí být čl. 3 odst. 2 směrnice 2000/31 s ohledem na jiná pravidla unijního práva a na jeho účinné provádění vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která vylučuje použití vnitrostátních norem v rámci koordinované oblasti, zejména vnitrostátních ustanovení provádějících [směrnici 2005/29], pokud je poskytovatel služby usazen v jiném členském státě, ze kterého poskytuje služby informační společnosti, a pokud nejsou splněny podmínky pro uplatnění výjimky vyplývající z vnitrostátních norem, kterými se provádí čl. 3 odst. 4 směrnice 2000/31?
2)
Zahrnuje koordinovaná oblast podle směrnice 2000/31 propagaci na internetových stránkách prodávajícího a on-line prodej výrobku, který je údajně označen v rozporu s požadavky platnými pro výrobek jako takový v členském státě kupujícího spotřebitele?
3)
V případě kladné odpovědi na druhou otázku jsou podle čl. 2 písm. h) bodu ii) směrnice 2000/31 z koordinované oblasti vyloučeny požadavky, které se vztahují na doručování a na výrobek jako takový, pokud je doručování výrobku jako takového nezbytnou součástí on-line propagace a on-line prodeje, nebo je třeba doručování výrobku jako takového považovat za doplňkovou a neoddělitelnou součást on-line propagace a on-line prodeje?
4)
Jakou váhu, pokud vůbec nějakou, má pro posouzení druhé a třetí otázky skutečnost, že požadavky týkající se výrobku jako takového vyplývají z vnitrostátních ustanovení, která provádějí a doplňují unijní odvětvové právní předpisy, včetně čl. 8 odst. 2 [směrnice 75/324] a čl. 19 odst. 5 [nařízení č. 1223/2009], a které znamenají, že požadavky týkající se výrobku musí být splněny, aby mohl být výrobek uveden na trh nebo dodán konečným spotřebitelům v členském státě?“
40.
Písemná vyjádření předložili účastníci původního řízení, italská a švédská vláda, jakož i Evropská komise. KTF, švédská a francouzská vláda, jakož i Komise byli zastoupeni na jednání, které se konalo dne 13. března 2024.
IV. Analýza
A.
K rozsahu předběžných otázek
41.
Úvodem podotýkám, že předběžné otázky vycházejí z toho, že obchodování dotčenými výrobky společnosti Parfümerie Akzente na jejích internetových stránkách představuje „službu informační společnosti“ ve smyslu směrnice 2000/31, a že tato společnost musí být tudíž považována za poskytovatele takových služeb. Jelikož se toto zařazení jeví s ohledem na tuto žádost o rozhodnutí o předběžné otázce jako odůvodněné a účastníci řízení je nezpochybňují, vycházím z toho, že služba poskytovaná společností Parfümerie Akzente spadá, obecně řečeno, pod pojem „služby informační společnosti“.
42.
Stále na úvod připomínám, že předkládající soud předložil Soudnímu dvoru čtyři předběžné otázky týkající se dvou aspektů, které jsou neodmyslitelně spjaty s právní úpravou on-line propagace a on-line prodeje výrobků v Unii.
43.
První položená otázka se totiž týká diskreční pravomoci, kterou má členský stát určení při uplatňování svých vlastních předpisů spadajících do koordinované oblasti ve smyslu čl. 2 písm. h) směrnice 2000/31 na poskytovatele služeb usazeného v jiném členském státě, zatímco druhá až čtvrtá otázka se týkají rozsahu této oblasti. Za těchto okolností považuji za vhodné začít analýzu předběžných otázek posouzením otázek týkajících se pojmu koordinované oblasti, tj. druhé, třetí a čtvrté otázky.
B.
Druhá, třetí a čtvrtá předběžná otázka
1. Rozsah druhé, třetí a čtvrté předběžné otázky
44.
Ve sporu v původním řízení KTF vytýká společnosti Parfümerie Akzente, že zaprvé použila určitá reklamní tvrzení v souvislosti s obchodováním dotčenými výrobky a zadruhé obchodovala určité výrobky, které nebyly označeny v souladu se švédskými předpisy. Ačkoli v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce nejsou uvedeny podrobnosti těchto reklamních tvrzení, zdá se, že se jednalo o tvrzení obecné povahy (
7
). Druhá až čtvrtá předběžná otázka nejsou vzneseny z hlediska dotčených reklamních tvrzení. Naproti tomu jsou spojeny s pochybnostmi, které má předkládající soud ohledně obchodování údajně nesprávně označenými výrobky.
45.
Přesněji řečeno podstatou druhé až čtvrté otázky předkládajícího soudu, které navrhuji posoudit společně, je, zda má být čl. 2 písm. h) směrnice 2000/31 vykládán v tom smyslu, že koordinovaná oblast ve smyslu tohoto ustanovení zahrnuje zákaz on-line propagace a on-line prodeje výrobku, který je údajně označen v rozporu s požadavky, které jsou platné pro výrobek jako takový v členském státě, na jehož území se nacházejí spotřebitelé, na něž jsou tato opatření v oblasti on-line obchodování zaměřena, a které jsou stanoveny tímto členským státem v souladu s čl. 8 odst. 2 směrnice 75/324 a čl. 19 odst. 5 nařízení č. 1223/2009.
46.
Formulace druhé předběžné otázky sice může naznačovat, že předkládající soud se snaží zjistit, zda on-line propagace a on-line prodej spadají do koordinované oblasti i v případě, že se týkají výrobku údajně označeného v rozporu s požadavky platnými pro výrobek jako takový.
47.
V tomto ohledu bych rád upozornil, že technicky vzato se koordinovaná oblast nevztahuje na činnosti prováděné on-line, ale na požadavky, které se na tyto činnosti vztahují. Jak vyplývá z čl. 2 písm. h) směrnice 2000/31, tato oblast totiž zahrnuje požadavky vztahující se na poskytovatele služeb informační společnosti a na tyto služby.
48.
Za těchto okolností – a pro připomenutí toho, co je zřejmé – „koordinovaná oblast“ ve smyslu čl. 2 písm. h) směrnice 2000/31 zahrnuje zejména požadavky týkající se „výkonu činnosti služby informační společnosti, např. požadavky na chování poskytovatele služby, kvalitu nebo obsah služby včetně požadavků na reklamu a smlouvy nebo na odpovědnost poskytovatele služby“. Toto ustanovení však z této koordinované oblasti vylučuje zejména „požadavky na zboží jako takové, […] požadavky na doručování zboží [a] požadavky na služby, které nejsou poskytovány elektronickou cestou“.
49.
Povrchní posouzení předběžných otázek by tedy vedlo k odpovědi, že požadavky týkající se on-line propagace a on-line prodeje dotčených výrobků spadají do koordinované oblasti, zatímco požadavky týkající se těchto výrobků jako takových a jejich dodávek jsou z koordinované oblasti vyloučeny. Předkládající soud si je vědom toho, že tento závěr je intuitivní, nicméně vyzývá Soudní dvůr, aby tento závěr přezkoumal s ohledem na zvláštní povahu projednávané věci.
50.
V žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předkládající soud totiž vysvětluje, že druhá otázka se týká toho, „zda koordinovaná oblast ve smyslu směrnice 2000/31 zahrnuje požadavky týkající se on-line propagace a on-line prodeje výrobku, který údajně nesplňuje požadavky platné pro výrobek jako takový“. Jak však vyplývá z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, třetí otázka se týká případu, kdy by podle odpovědi na druhou otázku „koordinovaná oblast [zahrnovala] požadavky platné pro on-line propagaci a on-line prodej“, takže by bylo „legální propagovat a prodávat výrobek spotřebiteli on-line“.
51.
Nicméně je pravdou, že „požadavky týkající se on-line propagace a on-line prodeje výrobku“, o jejichž použitelnost na poskytovatele služeb informační společnosti se v projednávané věci jedná, nejsou v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce jasně vymezeny. Je proto nutné zjistit, jak předkládající soud tyto požadavky chápe.
52.
Z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce nevyplývá, že by se výtka vznesená vůči společnosti Parfümerie Akzente omezovala na skutečnost, že tato společnost neuvedla na svých internetových stránkách všechny informace a údaje, které mají být podle směrnice 75/324 a nařízení č. 1223/2009 obvykle uvedeny na štítku výrobku.
53.
Proto budu v zájmu užitečného výkladu zkoumat, zda směrnice 75/324 a nařízení č. 1223/2009 vyžadují, aby se informace a údaje, které stanoví, používaly také v souvislosti s propagací a prodejem dotčených výrobků on-line. Zatímco totiž v případě tradičního prodeje, kdy mají spotřebitelé zpravidla přístup ke kupovanému výrobku, tato otázka nevyvstává, v případě on-line aktivit je tomu jinak.
2. Požadavky v oblasti označování stanovené v unijním právu
54.
V první řadě mohou podle čl. 8 odst. 2 směrnice 75/324 členské státy podmínit „uvádění aerosolových rozprašovačů na trh na svém území“ uvedením textu na štítku ve svém vnitrostátním jazyce.
55.
V tomto ohledu je ze znění čl. 8 odst. 1 směrnice 75/324 zřejmé, že se toto ustanovení týká informací a údajů, které musí být uvedeny na výrobku, případně na štítku, který je k němu připevněn. Kromě toho je účelem této směrnice harmonizovat požadavky týkající se technických vlastností aerosolových rozprašovačů, aby se usnadnil obchod v rámci Unie (
8
), a – jak lze vyvodit z obsahu informací požadovaných v článku 8 ve světle bodu 2.2 přílohy uvedené směrnice (
9
) – zajistit bezpečnost uživatelů dotčených výrobků. Naproti tomu nic nenasvědčuje tomu, že by tyto informace a údaje byly vyžadovány proto, aby spotřebitelé mohli učinit informovaný výběr, protože propagační aspekt obchodování aerosolovými rozprašovači není touto směrnicí upraven.
56.
Podle mého názoru tedy směrnice 75/324 nevyžaduje, aby se požadované údaje používaly také v obchodních praktikách týkajících se propagace a prodeje aerosolových rozprašovačů on-line.
57.
Ve druhé řadě, podle čl. 19 odst. 1 a 5 nařízení č. 1223/2009 „[j]azyk, v němž jsou uváděny [určité] informace [požadované tímto nařízením k tomu, aby mohl být kosmetický přípravek dodáván na trh], stanoví právní předpisy členských států, ve kterých je přípravek dodáván konečnému uživateli“.
58.
V tomto ohledu je pojem „dodání na trh“ definován v čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1223/2009 jako „dodání kosmetického přípravku k distribuci, spotřebě nebo použití na trhu Společenství při obchodní činnosti, ať už za úplatu nebo zdarma“ (
10
).
59.
Je pravda, že tento pojem je dostatečně široký, aby se vztahoval i na obchodní praktiky spojené s prodejem těchto výrobků (
11
). Záměrem unijního normotvůrce však nebylo, aby nařízení č. 1223/2009 poskytlo podrobný a úplný rámec pro stanovení informací požadovaných v souvislosti s on-line obchodováním kosmetickými výrobky.
60.
Cílem nařízení č. 1223/2009 je totiž komplexně harmonizovat pravidla platná v Evropské unii s cílem dosáhnout vnitřního trhu s kosmetickými přípravky a současně zajistit vysokou úroveň ochrany lidského zdraví (
12
). V tomto ohledu musí být informace požadované podle čl. 19 odst. 5 tohoto nařízení uvedeny v jazyce určeném členským státem, v němž je výrobek dodáván konečnému uživateli, tj. spotřebiteli nebo obchodníkovi, který kosmetický výrobek používá (
13
). Jediným účelem těchto informací a údajů je zajistit bezpečnost kosmetických výrobků během jejich používání. Tyto informace a údaje však jsou vyžadovány proto, aby spotřebitelům umožnily informovaný výběr výrobku. Konečným spotřebitelem totiž nemusí být nutně stejná osoba jako ta, která si kosmetické výrobky koupila (
14
).
61.
V tomto smyslu je nutno nezaměňovat požadavky na označování stanovené v článku 19 nařízení č. 1223/2009 s požadavky na tvrzení o kosmetických přípravcích uvedenými v článku 20 tohoto nařízení (
15
), neboť tyto posléze uvedené požadavky se vztahují na jakékoli textové sdělení týkající se těchto výrobků (
16
), včetně sdělení, které umožňuje spotřebitelům informovaný výběr výrobku (
17
).
62.
Požadavky na označování stanovené ve směrnici 75/324 a nařízení č. 1223/2009 jsou tedy určeny k ochraně uživatelů dotčených výrobků a jako takové plní svou funkci v souvislosti s používáním těchto výrobků. Tyto požadavky se tedy týkají především bezpečnosti dotčených výrobků. Naproti tomu se informace a údaje vyžadované těmito dvěma unijními právními předpisy netýkají propagace těchto výrobků a jejich cílem není umožnit, aby spotřebitel mohl učinit informované rozhodnutí o koupi konkrétního výrobku. Nemusí být proto nutně používány v rámci propagace a prodeje dotčených výrobků on-line.
3. Zákaz obchodování výrobky, které nesplňují bezpečnostní požadavky
63.
Vzhledem k tomu, že jsem vyloučil výklad, podle kterého musí být informace a údaje vyžadované směrnicí 75/324 a nařízením č. 1223/2009 použity i v rámci on-line propagace a on-line prodeje, je zapotřebí odkaz předkládajícího soudu na „požadavky týkající se on-line propagace a on-line prodeje výrobku, který údajně nesplňuje požadavky platné pro výrobek jako takový“, chápat tak, že předkládající soud má pochybnosti o tom, zda lze společnosti Parfümerie Akzente zakázat on-line propagaci a on-line prodej výrobků, které nejsou označeny ve švédštině.
64.
Na jedné straně soud prvního stupně vyhověl návrhovým žádáním společnosti KTF směřujícím k zákazu obchodování údajně nesprávně označenými výrobky, které podle této společnosti nelze ve Švédsku legálně propagovat ani prodávat konečným uživatelům. Na druhé straně společnost Parfümerie Akzente uznala, že propagovala a prodávala dotčené výrobky, že tyto výrobky měly být označeny způsobem, jak tvrdí společnost KTF, a že jejich štítky nebyly napsány ve švédštině. Společnost Parfümerie Akzente svým opravným prostředkem k předkládajícímu soudu zřejmě zpochybňuje použitelnost švédských norem zejména na on-line propagaci a on-line prodej uvedených výrobků v tomto členském státě.
65.
Požadavky vztahující se na on-line propagaci a on-line prodej, na které odkazuje předkládající soud, lze tedy shrnout jako zákaz propagovat a prodávat výrobky označené v rozporu s bezpečnostními pravidly platnými pro výrobky uváděné na trh na území Švédska nebo dodávané konečným spotřebitelům ve Švédsku.
4. Dotčený zákaz a koordinovaná oblast
66.
Ustanovení čl. 8 odst. 2 směrnice 75/324 umožňuje členskému státu, v němž je výrobek obchodován, požadovat, aby byl celý štítek aerosolového rozprašovače napsán ve vnitrostátním jazyce nebo jazycích tohoto členského státu. Stejně tak musí být informace uvedené v čl. 19 odst. 5 nařízení č. 1223/2009 dostupné v jazyce, který určí členský stát, v němž je kosmetický přípravek dodán konečnému uživateli.
67.
Článek 4 směrnice 75/324 a článek 9 nařízení č. 1223/2009 téměř shodnými slovy stanoví, že členské státy nemohou z důvodů souvisejících s požadavky obsaženými v těchto aktech unijního práva odmítnout, zakázat nebo omezit uvedení výrobku, který splňuje požadavky těchto aktů, na trh na svém území. V projednávané věci se však jedná o výrobky, které nesplňují jazykové požadavky stanovené Švédským královstvím v souladu s čl. 8 odst. 2 této směrnice a čl. 19 odst. 5 tohoto nařízení. Otázkou je, zda tento členský stát může zakázat on-line propagaci a on-line prodej takových výrobků spotřebitelům v uvedeném členském státě.
68.
Takový zákaz on-line propagace a on-line prodeje členským státem určení by byl a priori v rozporu s mechanismem stanoveným v článku 3 směrnice 2000/31. Podle jejího čl. 1 odst. 3 se tato směrnice vztahuje na služby informační společnosti, aniž je dotčena úroveň ochrany, zejména v oblasti veřejného zdraví a zájmů spotřebitelů, jak vyplývá z právních nástrojů unijního práva a vnitrostátních právních předpisů, které je provádějí, nebude-li tím omezen volný pohyb těchto služeb. Mechanismus stanovený v článku 3 uvedené směrnice má proto přednost před ochrannými pravidly, jež omezují volný pohyb služeb on-line.
69.
Volný pohyb služeb informační společnosti se řídí čl. 3 odst. 2 směrnice 2000/31. Podle tohoto ustanovení členské státy nemohou z důvodů spadajících do koordinované oblasti omezovat volný pohyb těchto služeb z jiného členského státu. Dotčený zákaz se týká on-line propagace a on-line prodeje takových výrobků, které nesplňují požadavky na zboží jako takové. Tento zákaz je par excellence způsoben důvody, které nespadají do koordinované oblasti, a má zajistit účinnost těchto požadavků.
70.
V návaznosti na toto odůvodnění – jak vyplývá z čl. 2 písm. h) bodu i) směrnice 2000/31 – zahrnuje koordinovaná oblast požadavky, které musí poskytovatelé služby informační společnosti splňovat, aby bylo poskytování takové služby z hlediska dotčeného členského státu bezvadné. Protiprávnost dotčeného obchodování nespočívá ve způsobu obchodování nebo ve specifickém aspektu tohoto obchodování, ale vyplývá přímo a výlučně z toho, že obchodované výrobky nesplňují bezpečnostní pravidla platná pro výrobky podle právních předpisů členského státu určení.
71.
Kromě toho výklad, podle kterého do této oblasti nespadá zákaz on-line obchodování výrobky, které nejsou v souladu s pravidly v oblasti bezpečnosti výrobků, podporují i poznatky z rozsudku ve věci Ker-Optika (
18
), v němž Soudní dvůr zkoumal on-line obchodování kontaktními čočkami ve světle směrnice 2000/31/ES.
72.
V uvedeném rozsudku totiž Soudní dvůr uvedl, že v rámci takového obchodování lze rozlišit několik prvků, a to mimo jiné zaprvé prodej jako takový, který se vyznačuje nabídkou uzavření smlouvy on-line a uzavřením smlouvy elektronickou cestou, zadruhé dodání prodaného výrobku a zatřetí – nepovinně – prvek předcházející prodeji nebo dodání, jako je konzultace lékaře ze strany zákazníka (
19
).
73.
Na základě tohoto rozlišení Soudní dvůr na jedné straně rozhodl, že koordinovaná oblast zahrnuje vnitrostátní ustanovení, která zakazují on-line nabídku a uzavření smlouvy elektronickou cestou (
20
). Na straně druhé Soudní dvůr bez jakékoli výhrady rozhodl, že „v souladu se zněním čl. 2 písm. h) bodu ii) směrnice 2000/31 nezahrnuje koordinovaná oblast požadavky na doručování zboží, k němuž byla smlouva uzavřena elektronickou cestou“, a proto vnitrostátní pravidla, která se týkají podmínek, za nichž lze zboží prodané přes internet doručovat na území členského státu, do působnosti uvedené směrnice nespadají (
21
). Dále Soudní dvůr rozhodl, že pokud se vnitrostátní právní úprava zakazující „[obchodování] kontaktními čočkami prostřednictvím internetu […] v daném případě [týkala] způsobu prodeje vyznačujícího se dodáním takových čoček do místa bydliště spotřebitele“, musí být tato právní úprava zkoumána nikoli z hlediska uvedené směrnice, ale z hlediska Smlouvy (
22
).
74.
Na jedné straně tedy nelze mít za to, že zákaz on-line obchodování výrobky, které nesplňují požadavky platné pro zboží jako takové, spadá do koordinované oblasti. Na druhé straně čl. 3 odst. 2 směrnice 2000/31 nebrání členskému státu určení v zákazu on-line propagace a on-line prodeje takových výrobků.
75.
Za těchto okolností zbývá posoudit, zda tento závěr, jak jej předpokládá třetí předběžná otázka formulovaná předkládajícím soudem, není zpochybněn poznatky vyplývající z rozsudku A (Reklama a prodej léčivých přípravků on-line) (
23
), neboť z tohoto rozsudku vyplývá, že určité činnosti, které jsou neoddělitelné od činností on-line a jsou jejich doplňkem, spadají do koordinované oblasti.
5. Označování jako neoddělitelný a doplňkový aspekt on-line propagace a on-line prodeje
76.
Předkládající soud se domnívá, že v případě on-line prodeje, kdy jsou prodávané služby určeny výlučně spotřebitelům v jiném členském státě, v němž tento poskytovatel služby není usazen, je dodání výrobku nutně součástí služby, a mohlo by tedy představovat její neoddělitelný a doplňkový aspekt. V takovém případě by dodání výrobku jako takového bylo nezbytnou podmínkou prodeje on-line. Tato myšlenková linie, inspirovaná rozsudkem A (Reklama a prodej léčivých přípravků on-line), by znamenala, že požadavky týkající se dodání nebo výrobku jako takového spadají stejně jako požadavky týkající se on-line činnosti do koordinované oblasti. V praxi by tedy společnost Parfümerie Akzente byla oprávněna dodávat spotřebitelům ve Švédsku kosmetické výrobky označené v souladu s právními předpisy členského státu, v němž je usazena.
77.
Tyto úvahy nejsou přesvědčivé. Vycházet z logiky, na níž je založena třetí otázka, by totiž znamenalo mít za to, že z hlediska směrnice 2000/31 je dodání jakéhokoli výrobku prodávaného on-line rovněž nezbytným a neoddělitelným prvkem služby informační společnosti.
78.
Poznatky vyplývající z rozsudku A (Reklama a prodej léčivých přípravků on-line) nevyznívají ve prospěch uvedeného odůvodnění. V tomto rozsudku měl totiž Soudní dvůr určit, zda vícekanálová reklamní kampaň, která probíhala jak prostřednictvím elektronických, tak fyzických nosičů, spadá zcela do koordinované oblasti.
79.
V tomto ohledu Soudní dvůr nejprve konstatoval, že „cílem takové reklamy jako celku je bez ohledu na konkrétní způsob jejího provádění přilákat na internetové stránky lékárny potenciální spotřebitele a propagovat on-line prodej jejích výrobků“ (
24
), z čehož plyne veškerý její hospodářský smysl (
25
). Následně Soudní dvůr uvedl, že by bylo nepřirozené mít za to, že část reklamy prováděná on-line do „koordinované oblasti“ spadá, a zároveň z této oblasti vyloučit část reklamy uskutečňovanou prostřednictvím fyzických nosičů (
26
). Nakonec Soudní dvůr odkázal na znění čl. 2 písm. h) bodu i) směrnice 2000/31, který stanoví, že mimo jiné požadavky na reklamu spadají do koordinované oblasti (
27
).
80.
S ohledem na tyto úvahy Soudní dvůr rozhodl, že dotčená reklama je doplňkovým a neoddělitelným aspektem služby on-line prodeje, a proto v plném rozsahu spadá do „koordinované oblasti“ ve smyslu směrnice 2000/31 (
28
).
81.
Tato judikatura tak není na projednávanou věc přenositelná.
82.
Označování výrobků zaprvé není ve smyslu rozsudku A (Reklama a prodej léčivých přípravků on-line) doplňkové k on-line propagaci a on-line prodeji těchto výrobků, neboť neslouží k propagaci těchto výrobků u spotřebitelů, ale k tomu, aby jim poskytlo informace týkající se účelu výrobku a způsobu jeho použití, a to za účelem zajištění cíle zaručit vysokou úroveň ochrany lidského zdraví (
29
).
83.
Zadruhé, zatímco čl. 2 písm. h) bod i) směrnice 2000/31 ponechává určitý prostor pro úvahu, že požadavky týkající se reklamních činností spadají do koordinované oblasti, čl. 2 písm. h) bod ii) této směrnice z této oblasti s konečnou platností vylučuje požadavky vztahující se na zboží jako takové. Tento výklad potvrzuje bod 21 odůvodnění směrnice, který uvádí, že koordinovaná oblast se netýká právních požadavků členských států týkajících se zboží jako takového, jako jsou mimo jiné bezpečnostní normy nebo povinnosti označování.
84.
Zatřetí – jak jsem již poznamenal (
30
), – je výklad v tom smyslu, že povinnosti označování jsou vyloučeny z koordinované oblasti navzdory jejich spojení s on-line činností, podpořen poznatky vyplývajícími z rozsudku Ker-Optika (
31
). Je pravda, že v tomto rozsudku se Soudní dvůr zaměřil na požadavky vztahující se na dodání zboží prodávaného on-line, zatímco projednávaná věc se týká požadavků vztahujících se na zboží jako takové. Směrnice 2000/31 však s těmito dvěma typy požadavků zachází stejně.
85.
V tomto ohledu však lze identifikovat rys požadavků na zboží jako takové, který tyto požadavky odlišuje z hlediska jejich souvislosti s on-line propagací a on-line prodejem od požadavků na dodání. V souvislosti s on-line propagací a on-line prodejem totiž není přímo patrný žádný prvek dodání, zatímco v souvislosti s on-line obchodováním mohou být reprodukovány některé prvky štítku dotčených výrobků. Argumenty italské a francouzské vlády se také týkají tohoto rysu požadavků na označování.
86.
Jak jsem však již uvedl, nic nenasvědčuje tomu, že by se výtka vznesená vůči společnosti Parfümerie Akzente omezovala na skutečnost, že tato společnost neuvedla na svých internetových stránkách všechny informace a údaje, které by podle směrnice 75/324 a nařízení č. 1223/2009 měly být obvykle uvedeny na štítku výrobku (
32
). V každém případě informace požadované těmito dvěma akty unijního práva nemusí být nutně použity v rámci on-line propagace a on-line prodeje dotčených výrobků (
33
).
87.
A konečně začtvrté, výklad, podle něhož jsou požadavky týkající se zboží jako takového vyloučeny z koordinované oblasti, přestože souvisejí s on-line činností (což znamená, že poskytovatel služby informační společnosti se nemůže dovolávat zásady země původu, aby se vyhnul povinnosti dodržovat tyto požadavky), nemůže být zpochybněn skutečností, že švédský spotřebitel může při neznalosti těchto požadavků platných v jeho členském státě vycestovat do jiného členského státu a zakoupit tam výrobky označené v jazyce, kterému nerozumí. Tato velmi specifická situace neodpovídá případu, kdy výrobky ve Švédsku prodává poskytovatel služeb usazený v jiném členském státě (
34
). Skutečnost, že spotřebitel může v rámci EU cestovat, aby získal výrobek, který splňuje místní požadavky, proto v rámci Unie nezpochybňuje distributivní uplatňování požadavků stanovených dotčenými členskými státy a vztahujících se na výrobky jako takové, což vytváří jakousi předpisovou mozaiku. Podle logiky mechanismu stanoveného v článku 3 směrnice 2000/31 totiž může každý členský stát uložit takové požadavky na svém území.
88.
S ohledem na všechny tyto úvahy je třeba na druhou, třetí a čtvrtou předběžnou otázku odpovědět tak, že čl. 2 písm. h) směrnice 2000/31 musí být vykládán v tom smyslu, že koordinovaná oblast ve smyslu tohoto ustanovení nezahrnuje zákaz on-line propagace a on-line prodeje takového výrobku, který je označen v rozporu s požadavky, které jsou platné pro výrobek jako takový v členském státě, na jehož území se nacházejí spotřebitelé, na něž jsou tato opatření on-line obchodování zaměřena, a které jsou stanoveny tímto členským státem v souladu s čl. 8 odst. 2 směrnice 75/324 a čl. 19 odst. 5 nařízení č. 1223/2009.
89.
Pro úplnost podotýkám, že ačkoli tento zákaz nespadá do koordinované oblasti ve smyslu směrnice 2000/31, musí být v souladu s ostatními příslušnými ustanoveními unijního práva. Otázky položené předkládajícím soudem se však omezují na to, zda uvedený zákaz spadá do koordinované oblasti. Není proto důvodné posuzovat jeho soulad s unijním právem.
C.
K první předběžné otázce
90.
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 3 odst. 2 směrnice 2000/31 brání tomu, aby členský stát při provádění tohoto ustanovení do vnitrostátního práva stanovil zásadu, podle níž se s výhradou výjimek stanovených v čl. 3 odst. 4 této směrnice vnitrostátní normy, které spadají do koordinované oblasti ve smyslu čl. 2 písm. h) uvedené směrnice, nepoužijí ani na poskytovatele služeb informační společnosti usazeného v jiném členském státě, ani na službu, kterou tento poskytovatel poskytuje.
91.
Tato otázka byla zřejmě položena pro případ, že by Soudní dvůr odpověděl na druhou, třetí a čtvrtou předběžnou otázku v tom smyslu, že zákaz on-line propagace a on-line prodeje výrobků, které jsou údajně nesprávně označeny, spadá do koordinované oblasti.
92.
V tomto ohledu – jak vyplývá z mé analýzy těchto tří otázek – ani požadavky na označování výrobků dotčených ve věci v původním řízení, ani zákaz on-line propagace a on-line prodeje takového výrobku, který je označen v rozporu s těmito požadavky, nespadají do koordinované oblasti ve smyslu směrnice 2000/31. Moje odpověď na uvedené otázky by tedy měla být dostatečná k rozptýlení pochybností předkládajícího soudu. Na první předběžnou otázku tedy není důvodné odpovídat.
93.
Kromě toho je na místě zdůraznit, že tuto otázku lze chápat v tom smyslu, že nemá původ ve vyjádřeních KTF týkajících se obchodování údajně nesprávně označenými výrobky, ale v jejích vyjádřeních, podle nichž společnost Parfümerie Akzente údajně používala na svých internetových stránkách určitá obecná propagační tvrzení (
35
).
94.
V tomto ohledu zdůrazňuji, že soud prvního stupně podrobně nezkoumal, zda se na obchodování údajně nesprávně označenými výrobky vztahují švédská pravidla v oblasti nekalých obchodních praktik. Uvedený soud si však položil otázku, zda se tato pravidla vztahují na obecná propagační tvrzení, a v podstatě dospěl k názoru, že tomu tak je (
36
).
95.
Za těchto okolností nelze vyloučit, že se předkládající soud domnívá, že švédské ustanovení, kterým se provádí čl. 3 odst. 2 směrnice 2000/31, brání použití švédských pravidel v oblasti nekalých obchodních praktik na tato propagační tvrzení, a z tohoto důvodu zpochybňuje slučitelnost tohoto prováděcího ustanovení s unijním právem.
96.
Nicméně i za předpokladu, že výklad první otázky, který jsem právě podal, odpovídá pochybnostem předkládajícího soudu, taková otázka z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce jasně nevyplývá a v každém případě zůstává do značné míry hypotetická a abstraktní.
97.
Ačkoli se předběžná otázka týká čl. 3 odst. 2 směrnice 2000/31, předkládající soud neshledává žádné potenciální omezení volného pohybu služeb informační společnosti, který má toto ustanovení unijního práva zaručit.
98.
V této souvislosti se podle tohoto výkladu první otázky ve věci v původním řízení jedná o to, zda je pro účely uložení sankce poskytovateli služby informační společnosti pocházejícího z jiného členského státu nezbytné, aby se na tuto službu vztahovala pravidla v oblasti nekalých obchodních praktik, jež stanoví členský stát určení. Článek 3 odst. 2 směrnice 2000/31 přitom určuje spíše případy, ve kterých nelze na takovou službu pravidla tohoto jiného členského státu použít.
99.
Nakonec předkládající soud naznačuje, že pokud se švédské normy nepoužijí, nelze v řízení před švédskými soudy postihovat jednání představující nekalou obchodní praktiku. Švédské soudy by totiž nemohly uplatňovat ani pravidla členského státu původu týkající se nekalých obchodních praktik (
37
). Předkládající soud však nevznáší žádnou otázku týkající se územní působnosti směrnice 2005/29 a ustanovení, kterými byla tato směrnice provedena, a proto nedává Soudnímu dvoru možnost posoudit předpoklad, který by mohl být základem pochybností, jež je třeba rozptýlit, aby tento soud mohl rozhodnout spor, který mu byl předložen.
V. Závěry
100.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na předběžné otázky položené Svea Hovrätt Patent- och marknadsöverdomstolen (odvolací soud se sídlem ve Stockholmu jako odvolací soud pro duševní vlastnictví a hospodářské záležitosti, Švédsko) následovně:
„Článek 2 písm. h) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (‚směrnice o elektronickém obchodu‘)
musí být vykládán v tom smyslu, že:
koordinovaná oblast ve smyslu tohoto ustanovení nezahrnuje zákaz on-line propagace a on-line prodeje výrobku, který je označen v rozporu s požadavky, které jsou platné pro výrobek jako takový v členském státě, na jehož území se nacházejí spotřebitelé, na něž jsou tato opatření on-line obchodování zaměřena, a které jsou stanoveny tímto členským státem v souladu s čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 75/324/EHS ze dne 20. května 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aerosolových rozprašovačů a čl. 19 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1223/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o kosmetických přípravcích.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Směrnice Evropského Parlamentu a Rady ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) (Úř. věst. 2000, L 178, s. 1; Zvl. vyd. 025/13, s. 339).
(
3
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („směrnice o nekalých obchodních praktikách“) (Úř. věst. 2005, L 149, s. 22).
(
4
) – Směrnice Rady ze dne 20. května 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aerosolových rozprašovačů (Úř. věst. 1975, L 147, s. 40, Zvl. vyd.13/02 s. 192).
(
5
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 30. listopadu 2009 o kosmetických přípravcích (Úř. věst 2009, L 342, s. 59).
(
6
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 16. prosince 2008 o klasifikaci, označování a balení látek a směsí, o změně a zrušení směrnic 67/548/EHS a 1999/45/ES a o změně nařízení (ES) č. 1907/2006 (Úř. věst. 2008, L 353, s. 1).
(
7
) – Reklamní tvrzení, na která se zaměřuje žaloba KTF, jsou uvedena ve vyjádřeních společnosti Parfümerie Akzente a Komise. Z těchto vyjádření vyplývá, že se netýkají konkrétních výrobků, ale například toho, že společnost Parfümerie Akzente je „schválený internetový prodejce“, který prodává „bezvadné a bezpečné originální výrobky“ nebo „výrobky vyrobené členy německého profesního sdružení distributorů kosmetiky“.
(
8
) – Viz bod 1 odůvodnění směrnice 75/324.
(
9
) – Podle bodu 2.2 této přílohy musí být každý aerosolový rozprašovač nebo jeho obal viditelně a čitelně označen informacemi o hořlavosti aerosolového rozprašovače.
(
10
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
11
) – Obdobně viz rozsudek ze dne 19. ledna 2023, CIHEF a další (C‑147/21, EU:C:2023:31), který se týká jiné právní úpravy unijního práva, jež definuje téměř totožnými výrazy jako nařízení č. 1223/2009 dodání na trh jako jakékoliv dodání biocidního přípravku nebo ošetřeného předmětu k distribuci nebo použití v rámci obchodní činnosti, a to buď za úplatu, nebo bezplatně. Tento rozsudek se týkal vnitrostátních ustanovení zakazujících určité obchodní praktiky, jako jsou slevy, rabaty, vrácení části kupní ceny, diferenciace mezi obecnými a zvláštními prodejními podmínkami, jakož i poskytování výrobků zdarma a veškeré rovnocenné praktiky.
(
12
) – Viz rozsudek ze dne 15. září 2022, Fédération des entreprises de la beauté (C‑4/21, EU:C:2022:681, bod 33).
(
13
) – Viz čl. 2 odst. 1 písm. f) nařízení č. 1223/2009.
(
14
) – V tomto smyslu viz v souvislosti s potravinami rozsudek ze dne 12. října 1995, Piageme a další (C‑85/94, EU:C:1995:312, body 23 až 25).
(
15
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 17. prosince 2020, A. M. (Označování kosmetických přípravků) (C‑667/19, EU:C:2020:1039, bod 33).
(
16
) – Článek 20 odst. 1 nařízení č. 1223/2009 zní takto: „Při označování, dodávání na trh a propagaci kosmetických přípravků nesmějí být používány texty, názvy, ochranné známky, vyobrazení ani názorné nebo jiné znaky, které by přisuzovaly těmto přípravkům vlastnosti nebo funkce, jež nemají.“
(
17
) – Viz bod 6 přílohy nařízení Komise (EU) č. 655/2013 ze dne 10. července 2013, kterým se stanoví společná kritéria pro odůvodnění tvrzení používaných v souvislosti s kosmetickými přípravky (Úř. věst. 2013, L 190, s. 31). Ačkoli v rozsudku ze dne 17. prosince 2020, A. M. (Označování kosmetických přípravků) (C‑667/19, EU:C:2020:1039, bod 32) Soudní dvůr rozhodl, že údaje uvedené v čl. 19 odst. 1 písm. f) nařízení č. 1223/2009 musí spotřebiteli poskytnout podrobnější informace týkající se jeho účelu a způsobu použití, a tedy „vybra[t] si přípravek se znalostí věci“. Soudní dvůr však následně tyto informace týkající se použití výrobku spojil s tím, aby nedošlo ke klamání spotřebitele a výrobek byl vhodně používán, a byl tak zajištěn cíl zaručit vysokou úroveň ochrany lidského zdraví.
(
18
) – Rozsudek ze dne 2. prosince 2010, Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725).
(
19
) – Rozsudek ze dne 2. prosince 2010, Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, bod 22).
(
20
) – Rozsudek ze dne 2. prosince 2010, Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, bod 28).
(
21
) – Rozsudek ze dne 2. prosince 2010, Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, body 29 až 31).
(
22
) – Rozsudek ze dne 2. prosince 2010, Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, bod 45 a 46).
(
23
) – Rozsudek ze dne 1. října 2020 [C‑649/18, dále jen A (Reklama a prodej léčivých přípravků on-line), EU:C:2020:764).
(
24
) – Rozsudek A (Reklama a prodej léčivých přípravků on-line) (bod 55).
(
25
) – Rozsudek A (Reklama a prodej léčivých přípravků on-line) (bod 56).
(
26
) – Rozsudek A (Reklama a prodej léčivých přípravků on-line) (bod 57).
(
27
) – Rozsudek A (Reklama a prodej léčivých přípravků on-line) (bod 58).
(
28
) – Rozsudek A (Reklama a prodej léčivých přípravků on-line) (bod 59).
(
29
) – Viz bod 62 tohoto stanoviska.
(
30
) – Viz body 71 až 73 tohoto stanoviska.
(
31
) – Rozsudek ze dne 2. prosince 2010, Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725).
(
32
) – Viz bod 52 tohoto stanoviska.
(
33
) – Viz bod 62 tohoto stanoviska.
(
34
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. července 2021, Pharma Expressz (C‑178/20, EU:C:2021:551, bod 49).
(
35
) – Pokud jde o tyto dvě skupiny tvrzení dotčených v původním řízení, viz bod 44 tohoto stanoviska.
(
36
) – Viz body 33 až 35 tohoto stanoviska.
(
37
) – Vnitrostátní soud uvádí, že z prováděcího ustanovení dotčeného ve věci v původním řízení vyplývá, že osoby, které se domnívají, že byly poškozeny určitými obchodními praktikami on-line, jsou nuceny obrátit se na soudy a jiné orgány členského státu původu.