Věc C‑797/23
Meta Platforms Ireland Ltd
v.
Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni,
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce_kterou podal Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie)]
Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. května 2026
„ Řízení o předběžné otázce – Duševní vlastnictví – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice (EU) 2019/790 – Článek 15 – Ochrana tiskových publikací v souvislosti s užitím on-line – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví právo vydavatelů těchto publikací na ‚spravedlivou odměnu‘ – Povinnosti uložené poskytovatelům služeb informační společnosti – Pravomoci svěřené nezávislému správnímu orgánu – Listina základních práv Evropské unie – Článek 16 – Svoboda podnikání – Omezení výkonu této svobody – Článek 52 odst. 1 – Odůvodnění – Vyvažování uvedené svobody s jinými základními právy – Článek 11 odst. 2 – Svoboda a pluralita sdělovacích prostředků – Článek 17 odst. 2 – Ochrana duševního vlastnictví“
1.        Akty orgánů – Směrnice – Provedení členskými státy – Prostor pro uvážení členských států při úpravě věcného obsahu výlučných práv na rozmnožování a zpřístupnění veřejnosti – Neexistence – Podmínky uplatňování těchto práv – Prostor pro uvážení členských států – Meze – Zachování věcného obsahu uvedených práv a cílů stanovených směrnicí
(článek 288 třetí pododstavec SFEU; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29, článek 2 a čl. 3 odst. 2, a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2019/790, čl. 15 odst. 1)
(viz body 49–53)
2.        Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2019/790 – Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti – Práva na rozmnožování a zpřístupnění veřejnosti – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví právo vydavatelů tiskových publikací na spravedlivou odměnu – Povinnosti uložené poskytovatelům služeb informační společnosti – Pravomoci svěřené orgánu veřejné moci – Přípustnost – Podmínky – Nezbytnost předchozího souhlasu vydavatelů s užitím jejich publikací – Možnost těchto vydavatelů odmítnout nebo bezplatně udělit svolení k užívání uvedených publikací – Neexistence povinnosti platby poskytovatelů služeb v případě neužití publikací – Dodržení zásady proporcionality
(Listina základních práv Evropské unie, články 16 a 52; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2019/790, článek 15)
(viz body 60–66, 78, 81–83 a výrok)
3.        Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2019/790 – Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti – Vnitrostátní právní úprava, která poskytovatelům služeb informační společnosti ukládá povinnost sdělit určité údaje pod hrozbou správní peněžité sankce a povinnost neomezovat viditelnost publikací – Omezení svobody podnikání – Přípustnost – Podmínky – Omezení stanovené zákonem – Respektování podstaty dovolávaného práva – Sledování cíle obecného zájmu, který jako takový uznává Unie – Dodržení zásady proporcionality – Splněné podmínky
(Listina základních práv Evropské unie, články 16 a 52; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2019/790, článek 15)
(viz body 90–101)
Shrnutí
Velký senát Soudního dvora, jemuž
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionální správní soud pro Lazio, Itálie) předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, se poprvé vyjádřil k rozsahu prostoru pro uvážení, který mají členské státy při provádění článku 15 směrnice 2019/790(1).
Italský zákonodárce provedl toto ustanovení článkem 43a zákona o autorském právu(2), který stanoví ve prospěch vydavatelů tiskových publikací právo na spravedlivou odměnu za užití jejich publikací on-line, jakož i režim, který má tuto odměnu zajistit. Italský zákon ukládá poskytovatelům služeb informační společnosti povinnost vést vyjednávání o takové odměně s vydavateli, aniž by byla během těchto vyjednání omezována viditelnost obsahu ve výsledcích vyhledávání a poskytnout údaje nezbytné pro její výpočet. Kromě toho svěřil Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (Úřad pro dohled nad komunikacemi, Itálie) (dále jen „AGCOM“) pravomoc stanovit kritéria jejího určení v případě nedosažení shody a zajistit splnění informační povinnosti uložené poskytovatelům, a to i prostřednictvím sankcí.
Dne 19. ledna 2023 přijal AGCOM na základě tohoto zákona rozhodnutí č. 3/23/CONS. Toto rozhodnutí stanoví kritéria pro určení spravedlivé odměny, kterou musí poskytovatelé služeb informační společnosti platit vydavatelům za užití tiskových publikací on-line. Společnost Meta Platforms Ireland Ltd, která je takovým poskytovatelem služeb, podala k předkládajícímu soudu žalobu znějící na zrušení uvedeného rozhodnutí AGCOM.
Vzhledem k tomu, že tento soud měl pochybnosti o slučitelnosti vnitrostátní právní úpravy s unijním právem, rozhodl se položit Soudnímu dvoru otázku týkající se výkladu článku 15 směrnice 2019/790, jakož i článků 16 a 52 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
Závěry Soudního dvora
Zaprvé, pokud jde o článek 15 směrnice 2019/790, Soudní dvůr připomněl, že toto ustanovení(3) ukládá členským státům povinnost zaručit vydavatelům tiskových publikací výlučná práva na rozmnožování a zpřístupnění těchto publikací veřejnosti. I když tyto státy nemají žádný prostor pro uvážení při úpravě věcného obsahu těchto práv, mají však prostor pro uvážení při provádění těchto práv, pokud jde o způsoby jejich uplatňování.
Soudní dvůr upřesnil, že tyto podmínky uplatňování práv nemohou mít nicméně za následek změnu věcného obsahu uvedených práv, zejména jejich povahy a rozsahu, a musí být plně v souladu jak s obecným cílem této směrnice, tak se zvláštním cílem jejího článku 15.
V tomto ohledu Soudní dvůr uvedl, že obecným cílem uvedené směrnice je další harmonizace právních předpisů členských států týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při současném zachování vysoké úrovně ochrany těchto práv a přispění k dosažení řádně fungujícího a spravedlivého tržního prostředí pro autorské právo. Pokud jde o cíl článku 15 směrnice 2019/790, Soudní dvůr uvedl, že cílem zavedení práv zakotvených v tomto článku do unijního práva je zejména řešit problémy, kterým vydavatelé čelí v souvislosti s poskytováním licencí na užití jejich publikací on-line poskytovateli služeb informační společnosti a zaručit možnost návratnosti investic nezbytných k výrobě těchto publikací.
Dále Soudní dvůr uvedl, že výlučná práva zakotvená v tomto článku 15 mají preventivní povahu v tom smyslu, že každé užití tiskových publikací spadajících do působnosti uvedeného článku vyžaduje předchozí svolení vydavatelů takových publikací. I když tito vydavatelé mají díky této povaze možnost podmínit svolení k užití svých publikací odměnou, kterou považují za vhodnou, Soudní dvůr také zdůraznil, že vydavatelé si musí zachovat možnost povolit užití svých tiskových publikací on-line bezplatně, jakož i možnost užití zakázat. Poskytovatelé služeb informační společnosti si zároveň musí zachovat svobodu rozhodování o takovém užití. Na základě článku 15 směrnice 2019/790 jim tedy nelze uložit žádnou povinnost platby, pokud uvedené tiskové publikace neužívají ani nemají v úmyslu je užít.
V projednávané věci Soudní dvůr nejprve uvedl, že je na předkládajícím soudu, aby posoudil, zda dotčená vnitrostátní právní úprava, která stanoví právo vydavatelů na spravedlivou odměnu, splňuje tyto požadavky.
Soudní dvůr dále upřesnil, že povinnosti uložené poskytovatelům služeb touto právní úpravou, a sice povinnost sdělit údaje nezbytné k určení výše odměny a povinnost zdržet se omezování viditelnosti tiskových publikací ve výsledcích vyhledávání během vyjednávání, přispívají k dosažení cílů směrnice 2019/790 a jejího článku 15 tím, že posilují úroveň ochrany stanovenou touto směrnicí, a zejména tímto článkem 15. V tomto ohledu Soudní dvůr vysvětlil, že pouze tito poskytovatelé mají k dispozici relevantní informace pro účely posouzení hospodářské hodnoty on-line užití tiskových publikací, což staví vydavatele těchto publikací, pokud jde o určení jejich odměny, do slabé vyjednávací pozice.
Tyto povinnosti tedy umožňují zajistit, aby vyjednání mezi poskytovateli a vydavateli byla spravedlivá a aby se vydavatelé mohli svobodně a na základě všech relevantních informací rozhodnout, zda a případně za jakou odměnu chtějí udělit poskytovatelům svolení k rozmnožování nebo zpřístupnění tiskových publikací veřejnosti.
Konečně, pokud jde o pravomoci svěřené AGCOM dotčenou vnitrostátní právní úpravou, Soudní dvůr konstatoval, že vedle úlohy tohoto orgánu při určování výše odměny mají poskytovatelé a vydavatelé i nadále možnost smlouvu neuzavřít. K tomu dodal, že pravomoc tohoto orgánu kontrolovat plnění informační povinnosti uložené poskytovatelům a postihovat případná porušení nemůže být považována za v rozporu s tímto článkem 15, s výhradou dodržení zásady proporcionality.
Zadruhé, pokud jde o články 16 a 52 Listiny, Soudní dvůr má za to, že vnitrostátní právní úpravu, jež stanoví, že „spravedlivou odměnou“ se rozumí hospodářské protiplnění, o kterém strany svobodně rozhodly, nelze považovat za právní úpravu obsahující omezení výkonu svobody podnikání poskytovatelů. Naproti tomu povinnosti sdělit určité údaje a neomezovat viditelnost publikací, které jsou uloženy poskytovatelům, jakož i pravomoci svěřené v tomto ohledu AGCOM mohou výkon této svobody omezit.
Soudní dvůr poté, co konstatoval, že dotčená vnitrostátní právní úprava tím, že omezuje pouze možnost poskytovatelů služeb uplatňovat své zájmy ve smluvním vztahu, nemůže narušit svobodu podnikání, zkoumal dodržení zásady proporcionality.
V tomto ohledu nejprve uvedl, že tato právní úprava je způsobilá k dosažení cíle, který sleduje. Dále není zjevné, že existují méně omezující opatření, která umožňují dosáhnout tohoto cíle stejně účinným způsobem. Konečně, pokud jde konkrétně o povinnost sdělit určité údaje uloženou poskytovatelům služeb, Soudní dvůr poznamenal, že údaje, které mají být sděleny, jsou podle všeho omezeny na informace nezbytné k určení případné odměny, kterou tito poskytovatelé budou muset vydavatelům zaplatit, přičemž tito vydavatelé musí zachovávat důvěrnost informací obchodní, průmyslové a finanční povahy. Dále sankce, kterou lze uložit za nesplnění této povinnosti, zohledňuje finanční možnosti poskytovatele a nepředstavuje pro něj zjevně nepřiměřenou zátěž. Uložení takové povinnosti je tedy podle všeho s ohledem na sledovaný cíl přiměřené, neboť může nastolit spravedlivou rovnováhu mezi dotčenými základními právy a svobodami: svobodou podnikání zaručenou v článku 16 Listiny na jedné straně a právem duševního vlastnictví zakotveným v čl. 17 odst. 2 Listiny, jakož i právem na svobodu a pluralitu sdělovacích prostředků zaručeným v čl. 11 odst. 2 Listiny na straně druhé.
Soudní dvůr proto rozhodl, že článek 15 směrnice 2019/790, jakož i články 16 a 52 Listiny nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví pro vydavatele právo na spravedlivou odměnu jako protiplnění za svolení k užití jejich publikací, udělené poskytovatelům služeb informační společnosti, jež ukládá těmto poskytovatelům určité povinnosti a zmocňuje orgán veřejné moci, aby stanovil referenční kritéria pro určení této odměny, jakož i kontroloval plnění některé z povinností a postihoval nesplnění, za podmínky, že tato právní úprava nezbavuje vydavatele možnosti odmítnout udělení takového svolení ani možnosti udělit jej bezplatně a neukládá poskytovatelům žádnou povinnost platby bez souvislosti s užitím takových publikací a dále že povinnosti a případné sankce uložené poskytovatelům jsou v souladu se zásadou proporcionality.
1      Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/790 ze dne 17. dubna 2019 o autorském právu a právech s ním souvisejících na jednotném digitálním trhu a o změně směrnic 96/9/ES a 2001/29/ES (Úř. věst. 2019, L 130, s. 92).
2      Articolo 43-bis della legge n.
633 – Protezione del diritto d’autore e di altri diritti connessi al suo esercizio (zákon č. 633 o ochraně autorského práva a dalších práv souvisejících s jeho výkonem) ze dne 22. dubna 1941 (GURI č. 166 ze dne 16. července 1941) ve znění použitelném ve sporu v původním řízení (dále jen „článek 43a“).
3      Vykládané ve spojení s články 2 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).