62024TO0392_RES
Věc T‑392/24
Raf VerbekeaElias Vlerick
v.
Evropský parlamentaRada Evropské unie
Usnesení Tribunálu (šestého senátu) ze dne 26. listopadu 2024
„Žaloba na neplatnost – Nařízení (EU) 2024/1263 – Nařízení (EU) 2024/1264 – Směrnice (EU) 2024/1265 – Legislativní akt – Akt vyžadující přijetí prováděcích opatření – Absence bezprostředního dotčení – Zjevná nepřípustnost – Žádost o ‚ústavní dialog‘ s belgickým ústavním soudem – Zjevný nedostatek pravomoci“
Žaloba na neplatnost – Fyzické nebo právnické osoby – Pojem nařizovací akt ve smyslu čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU – Všechny akty s obecnou působností s výjimkou legislativních aktů – Nařízení 2024/1263 a 2024/1264 – Nařízení přijatá podle řádného legislativního postupu a zvláštního legislativního postupu – Vyloučení
(Článek 263 čtvrtý pododstavec a čl. 289 odst. 1 až 3 SFEU; nařízení Evropského parlamentu a Rady 2024/1263; nařízení Rady 2024/1264)
(viz body 8–12)
Žaloba na neplatnost – Fyzické nebo právnické osoby – Akty, které se jich bezprostředně a osobně dotýkají – Bezprostřední dotčení – Kritéria – Bezprostřední vyvolání závazných právních účinků na právní postavení žalobce – Absence – Zjevná nepřípustnost
(Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU; nařízení Evropského parlamentu a Rady 2024/1263, čl. 1 odst. 1 a 2; nařízení Rady 2024/1264; směrnice Rady 2024/1265, bod 8 odůvodnění)
(viz body 17–25, 27–29)
Shrnutí
Tribunál, jemuž byla předložena žaloba na neplatnost, kterou odmítl jako zjevně nepřípustnou, poskytl upřesnění týkající se aktivní legitimace běžných žalobců k podání takové žaloby na základě čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU proti právním aktům Evropské unie, které jim nejsou určeny, a konkrétně k podmínce bezprostředního dotčení.
Tato žaloba směřovala proti nařízení 2024/1263 (
1
) a nařízení 2024/1264 (
2
), jakož i proti směrnici 2024/1265 (
3
) (dále jen společně „napadené akty“), jejichž cílem je reforma rámce správy ekonomických záležitostí Unie s ohledem na cíle rozpočtové kázně a udržitelnosti dluhu členských států.
Podpůrně žalobci podali k Tribunálu žádost, aby byl s belgickým ústavním soudem veden „ústavní dialog“ o provádění napadených aktů belgickými orgány, kterou Tribunál odmítl z důvodu zjevného nedostatku pravomoci ji projednat.
Závěry Tribunálu
Úvodem Tribunál připomněl, že čl. 263 čtvrtý pododstavec SFEU rozlišuje tři předpoklady, kdy může být žaloba na neplatnost podaná fyzickou nebo právnickou osobou prohlášena za přípustnou, a sice žaloba proti aktu, který je jí určen nebo se jí bezprostředně a osobně dotýká, nebo pokud jde o nařizovací akt, pokud se jí bezprostředně dotýká a nevyžaduje přijetí prováděcích opatření.
Tribunál nejprve konstatoval, že vzhledem k tomu, že napadené akty nejsou určeny žalobcům, nemají právo podat žalobu na základě prvního uvedeného předpokladu.
Pokud jde dále o třetí předpoklad, který Tribunál přezkoumal nejdříve, upřesňuje, že výraz „právní akt s obecnou působností [nařizovací akt]“ nezahrnuje legislativní akty, a sice akty, které jsou přijaty postupem nazvaným „řádný legislativní postup“ a „zvláštní legislativní postup“ (
4
).
V tomto ohledu uvedl jednak, že nařízení 2024/1263 bylo přijato řádným legislativním postupem a nařízení 2024/1264 bylo přijato zvláštním legislativním postupem, a nejde tedy o nařizovací akty, a jednak že konkretizace právních účinků směrnice 2024/1265 ve vztahu k žalobcům vyžaduje přijetí prováděcích opatření ve smyslu čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU, a sice vnitrostátních prováděcích opatření, která mohou být předmětem soudního přezkumu před vnitrostátními soudy.
Tribunál dospěl k závěru, že žalobci nemají právo podat žalobu proti napadeným aktům na základě třetího předpokladu uvedeného v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU.
Konečně, pokud jde o druhý předpoklad uvedený v tomto článku, Tribunál zdůraznil, že první bod návrhových žádání směřující ke zrušení napadených aktů by mohl být prohlášen za přípustný pouze v rozsahu, v němž by byli žalobci bezprostředně a osobně dotčeni napadenými akty.
V tomto ohledu uvádí, že k tomu, aby byl běžný žalobce bezprostředně dotčen aktem, který je předmětem žaloby, musí být splněny dvě kumulativní podmínky. Zpochybněné opatření musí mít bezprostřední účinky na jeho právní postavení a nesmí ponechávat žádnou posuzovací pravomoc adresátům pověřeným jeho provedením.
Pokud jde o první z těchto podmínek, podle ustálené judikatury platí, že žalobu na neplatnost podle článku 263 SFEU lze podat vůči veškerým ustanovením přijatým orgány v jakékoliv formě, jejichž účelem je vyvolat závazné právní účinky. Za účelem určení, zda má akt takové účinky, a může být tedy předmětem takové žaloby, je třeba vycházet z podstaty tohoto aktu a posoudit jeho účinky podle takových objektivních kritérií, jako je obsah tohoto aktu, případně s přihlédnutím k souvislostem přijetí tohoto aktu, jakož i pravomocem orgánu, jenž je jeho autorem. Způsobilost aktu vyvolávat bezprostřední účinky na právní postavení fyzické nebo právnické osoby tedy nemůže být posuzována pouze s ohledem na skutečnost, že tento akt má formu směrnice.
Tribunál v projednávané věci poznamenal, že vzhledem k tomu, že cílem napadených aktů je reforma rámce správy ekonomických záležitostí Unie s ohledem na cíle rozpočtové kázně a udržitelnosti dluhu členských států, se uvedené akty vztahují na členské státy v rozsahu, v němž stanoví rámec správy ekonomických záležitostí těchto členských států, zejména pravidla týkající se národních fiskálně-strukturálních plánů, postupu při nadměrném schodku členských států, které přijaly jednotnou měnu a rozpočtových rámců členských států za účelem vyvarování se nadměrných schodků veřejných financí.
Napadené akty tudíž nemohou mít bezprostřední závazné účinky na vlastní právní postavení žalobců. Tento závěr je ostatně potvrzen tvrzeními žalobců uvedenými v žalobě, neboť neoznačují žádné konkrétní ustanovení napadených aktů, které by mohlo mít účinky na jejich právní postavení, ani žádný konkrétní právní účinek na uvedené postavení. Případné uváděné účinky napadených aktů na správu a práva takového veřejného subjektu, jako je město Gent (Belgie), konkrétně nemohou představovat bezprostřední účinky na jejich právní postavení.
Tribunál dospěl k závěru, že vzhledem k tomu, že podmínka bezprostředního dotčení není splněna, nemají žalobci na základě druhého předpokladu uvedeného v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU aktivní legitimaci k podání žaloby na neplatnost napadených aktů.
Tribunál proto první bod návrhových žádání odmítl jako zjevně nepřípustný, jelikož žalobci nemohou založit aktivní legitimaci k podání žaloby na neplatnost napadených aktů na žádném z předpokladů uvedených v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU.
(
1
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2024/1263 ze dne 29. dubna 2024 o účinné koordinaci hospodářských politik a mnohostranného rozpočtového dohledu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1466/97 (Úř. věst. L, 2024/1263).
(
2
) – Nařízení Rady (EU) 2024/1264 ze dne 29. dubna 2024, kterým se mění nařízení (ES) č. 1467/97 o urychlení a vyjasnění postupu při nadměrném schodku (Úř. věst. L, 2024/1264).
(
3
) – Směrnice Rady (EU) 2024/1265 ze dne 29. dubna 2024, kterou se mění směrnice 2011/85/EU o požadavcích na rozpočtové rámce členských států (Úř. věst. L, 2024/1265).
(
4
) – Na základě čl. 289 odst. 1 a 3 SFEU.