62005CC0010_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Projednávaný případ je příležitostí k tomu, aby bylo upřesněno právní postavení státních příslušníků třetích států, kteří jsou rodinnými příslušníky občanů Společenství, pokud jde o jejich přístup na pracovní trh uvnitř Společenství.
2. V projednávaném případu se jedná o státního příslušníka třetího státu, který je ženatý s lucemburskou státní příslušnicí a společně s ní bydlí v Belgii v blízkosti belgicko-lucemburských hranic. Zatímco jeho manželka absolvovala v Belgii odborné vzdělání a odbornou praxi, dotyčný chtěl v Lucembursku vykonávat zaměstnání dělníka, pro něž mu však místní orgány odmítli poskytnout pracovní povolení.
3. Za těchto okolností se lucemburský Cour administrative(2) (dále také „předkládající soud“) táže Soudního dvora na výklad práva Společenství, kdy podstatou jeho otázky je to, zda je dotčený státní příslušník třetího státu na základě ustanovení týkajících se volného pohybu pracovníků osvobozen od povinnosti žádat o pracovní povolení.
II – Právní rámec
A – Právo Společenství
4. Rámec práva Společenství je v tomto případě určen článkem 11 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (dále jen „nařízení č. 1612/68“)(3), který zní následovně:
„Manžel nebo manželka a děti mladší 21 let nebo závislé na státním příslušníkovi členského státu, který vykonává na území jiného členského státu zaměstnání nebo samostatně výdělečnou činnost, jsou oprávněni k přístupu k jakémukoli zaměstnání na celém území stejného státu, a to i pokud nejsou státními občany žádného členského státu.“
5. Preambule nařízení č. 1612/68 dále uvádí:
„Vzhledem k tomu, že volný pohyb představuje základní právo pracovníků a jejich rodin; že mobilita pracovníků uvnitř Společenství musí být jedním z prostředků, které pracovníkům zajišťují možnost zlepšení pracovních a životních podmínek a usnadnění jejich společenského postavení, a současně přispívat k uspokojování potřeb hospodářství členských států; že je třeba potvrdit právo všech pracovníků v členských státech vykonávat uvnitř Společenství činnost podle vlastní volby“ (třetí bod odůvodnění).
„Vzhledem k tomu, že za tím účelem, aby právo volného pohybu mohlo být vykonáváno za objektivních podmínek svobody a důstojnosti, musí být fakticky i právně zajištěna rovnost zacházení ve všech věcech, které se týkají vlastního výkonu zaměstnání a přístupu k bydlení, a rovněž odstraněny překážky mobility pracovníků, zejména pokud jde o právo pracovníka, aby jej doprovázela jeho rodina, a podmínky začlenění této rodiny do prostředí hostitelské země“ (pátý bod odůvodnění).
6. Navíc je třeba zmínit směrnici Rady 93/96/EHS ze dne 29. října 1993 o právu pobytu pro studenty(4) (dále jen „směrnice o studentech“). Její čl. 2 odst. 2 druhý pododstavec stanoví:
„Manželka nebo manžel a nezaopatřené děti státního příslušníka členského státu oprávněného k pobytu na území členského státu jsou oprávněni kdekoli na území tohoto členského státu vykonávat zaměstnání nebo samostatně výdělečnou činnost, i když nejsou státními příslušníky žádného členského státu.“
B – Vnitrostátní právo
7. Předkládající soud neupřesňuje, která ustanovení lucemburského práva se použijí na spor v původním řízení. Nicméně z předkládacího usnesení vyplývá, že osoby, jako je H. Cikotic, které nejsou státními příslušníky členského státu Evropského hospodářského prostoru, potřebují v Lucembursku pracovní povolení, jehož udělení může být zamítnuto, mimo jiné z důvodů souvisejících s politikou zaměstnanosti(5) .
III – Skutkový stav a spor v původním řízení
8. Cynthia Mattern je lucemburská státní příslušnice. Je manželkou Hajrudina Cikotice, který je podle údajů předkládajícího soudu „jugoslávským státním příslušníkem“.
9. Na jaře roku 2003 bydleli manželé společně v obci Athus (Aubagne) v Belgii. Zde se C. Mattern zúčastnila odborné přípravy rodinných pomocnic a pomocného zdravotnického personálu(6) a odborné praxe(7) . Ze spisu vyplývá, že C. Mattern obdržela dne 30. června 2003 od svého belgického středního odborného učiliště osvědčení o absolvování studia(8) . Pro období od 15. července 2003 měla pracovní smlouvu na dobu neurčitou u společnosti z Pétange v Lucemburském velkovévodství, přičemž ovšem není jasné, kdy přesně byla tato pracovní smlouva uzavřena.
10. Rovněž na jaře roku 2003 usiloval z Belgie H. Cikotic o zaměstnání jako dělník v Lucembursku. Dne 18. března 2003(9) vydala společnost z Ernster v Lucemburském velkovévodství pro H. Cikotice prohlášení o zaměstnání a zároveň pro něj zažádala o pracovní povolení(10) .
11. Rozhodnutím ze dne 14. července 2003 odmítl lucemburský ministr práce a zaměstnanosti(11) udělit H. Cikoticovi pracovní povolení z důvodu, že u lucemburského úřadu práce je přihlášen dostatek nekvalifikovaných uchazečů o práci a občanům smluvních států Evropského hospodářského prostoru má být zajištěn přednostní přístup k volným pracovním místům. Kromě toho zaměstnavatel nepřihlásil dotyčné pracovní místo jako volné a obsadil ho od 17. března 2003 (H. Cikoticem) v rozporu s právními předpisy.
12. Manželé C. Mattern a H. Cikotic podali proti zamítavému rozhodnutí správní žalobu, přičemž zejména uplatňovali porušení pravidel práva Společenství. Nyní je tento spor ve druhém stupni předložen lucemburskému Cour administrative.
13. Pokud je známo, bydlí C. Mattern a H. Cikotic nadále společně v Athus v Belgii, C. Mattern ovšem mezitím začala pracovat v Lucembursku jako zaměstnankyně soukromé společnosti(12) .
IV – Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce a řízení před Soudním dvorem
14. Dne 11. února 2005 přerušil lucemburský Cour administrative řízení a předložil Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Jsou pravidla Společenství týkající se volného pohybu pracovníků použitelná na situaci státního příslušníka třetího státu, manžele nebo manželky státního příslušníka Společenství, jenž v jiném členském státě než ve svém vlastním absolvoval vzdělání a odbornou praxi, a z tohoto důvodu může být strana, která není příslušníkem Společenství, osvobozena od povinnosti pracovního povolení na základě pravidel zaručujících příslušníkům Společenství a jejich rodinným příslušníkům, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, právo na volný pohyb pracovníků?“
15. Německá vláda, vláda Spojeného království a Komise předložily Soudnímu dvoru svá písemná vyjádření.
V – Posouzení
16. Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda může být státnímu příslušníkovi třetího státu odepřen přístup k zaměstnání a jeho výkon v členském státě, pokud existují následující okolnosti:
– Státní příslušník třetího státu je manželem nebo manželkou státního příslušníka tohoto členského státu.
– Jeho manželka absolvovala odbornou přípravu a odbornou praxi v jiném členském státě.
– Oba manželé společně bydlí v tomto jiném členském státě.
17. Odhlédneme-li od zvláštních práv, která mohou vyplývat z dohody o přidružení(13), nemá státní příslušník třetího státu za současného stavu podle práva Společenství vlastní právo přístupu
na pracovní trh členského státu(14) .
18. Může mu však být přiznáno odvozené právo přístupu k zaměstnání a jeho výkonu v členském státě, pokud je manželem nebo manželkou nebo dítětem migrujícího pracovníka, který v tomto státě vykonává svoji činnost (článek 11 nařízení č. 1612/68). To samé platí i pro manžela nebo manželku nebo dítě občana Evropské unie, který v rámci výkonu svého práva na volný pohyb bydlí v tomto členském státě jako student (čl. 2 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 93/96)(15) .
19. Při přezkumu těchto ustanovení se nebudu blíže zabývat problematikou práva vstupu a pobytu, rovněž tak jako případným zneužitím pravidel práva Společenství. Podle informací, které jsou k dispozici, totiž neexistuje žádný poznatek o protiprávním pobytu H. Cikotice na území Společenství ani náznaky výhodného manželství nebo zdánlivého bydliště manželů H. Cikotice a C. Mattern v Belgii.
A – Odvozené právo přístupu k zaměstnání a jeho výkonu podle článku 11 nařízení č. 1612/68
20. Odvozené právo přístupu na pracovní trh může pro H. Cikotice vyplývat zaprvé z článku 11 nařízení č. 1612/68, na nějž se předkládající soud ve své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce výslovně odvolává. H. Cikotic se může dovolávat tohoto ustanovení, jelikož náleží do jeho osobní a územní působnosti.
1. Osobní působnost: manžel nebo manželka pracovníka
21. Hajrudin Cikotic spadá do osobní působnosti článku 11 nařízení č. 1612/68, může-li být jeho lucemburská manželka C. Mattern, která v Belgii absolvovala odbornou praxi, považována za pracovnici ve smyslu tohoto ustanovení.
22. Pojem „pracovník“ ve smyslu článku 39 ES a nařízení č. 1612/68 má význam na úrovni Společenství, který podle ustálené judikatury nesmí být vykládán restriktivně(16) .
23. Pracovní poměr je charakterizován okolností, že určitá osoba vykonává po určitou dobu ve prospěch jiné osoby a pod jejím vedením činnosti, za které protihodnotou pobírá odměnu(17) .
24. Naopak, právní povaha sui generis pracovního poměru z pohledu vnitrostátního práva, stejně jako vyšší či nižší úroveň produktivity dotčené osoby nebo původ prostředků, z nichž je odměňována, nebo omezená výše této odměny nemohou mít jakýkoli dopad na postavení pracovníka ve smyslu práva Společenství(18) . Za pracovníka musí být spíše považován každý, kdo vykonává skutečnou a efektivní činnost, s výjimkou takových činností, které jsou natolik omezené, že jsou čistě okrajové a vedlejší(19) .
25. V souladu s tím je také třeba osobu, která absolvovala v rámci svého odborného vzdělávání odbornou praxi, považovat za pracovníka, je-li praxe vykonávána za podmínek skutečné a efektivní závislé činnosti(20) .
26. Podle dostupných informací není možno s konečnou platností určit, zda C. Mattern splňuje tyto podmínky. V každém případě, Soudní dvůr není příslušný posuzovat v rámci řízení o předběžné otázce podle článku 234 ES skutkový stav věci ve sporu v původním řízení ani uplatňovat pravidla Společenství, jejichž výklad provedl, na vnitrostátní opatření nebo situace(21) . Učinit patřičné závěry je naopak úkolem předkládajícího soudu.
27. Jelikož je odborná praxe absolvovaná v rámci odborného vzdělávání určena především k nabytí odborné způsobilosti, je předkládající soud při posuzovaní otázky, zda se jedná o skutečnou a efektivní činnost, oprávněn mj. také přezkoumat, zda dotčená osoba odpracovala dostatečný počet hodin, aby se seznámila s touto prací(22) .
28. Kromě toho se předkládající soud musí přesvědčit, zda C. Mattern obdržela za svoji odbornou praxi mzdu, i když jen nepatrnou. Jen tak může být považována za pracovnici.
29. Na závěrech, které musí učinit předkládající soud, tedy závisí, zda H. Cikotic, manžel C. Mattern, spadá do osobní působnosti článku 11 nařízení č. 1612/68.
2. Územní působnost: místo výkonu zaměstnání
30. Hajrudin Cikotic spadá do územní působnosti článku 11 nařízení č. 1612/68, pokud jeho manželka, C. Mattern, vykonává „na území členského státu“(23) zaměstnání(24) a on sám se chce na území „stejného členského státu“ o zaměstnání ucházet.
31. Projednávaný případ se vyznačuje tím, že manželé H. Cikotic a C. Mattern bydlí společně v Belgii a C. Mattern tam také v relevantním časovém období na jaře roku 2003(25) absolvovala odbornou přípravu a odbornou praxi, zatímco H. Cikotic ve stejném období usiloval o přístup na pracovní trh nikoliv ve stejném, ale v jiném členském státě, a sice v Lucembursku.
32. Na takovou situaci se nepoužije článek 11 nařízení č. 1612/68, protože jeho znění vyžaduje, aby se místa výkonu zaměstnání pracovníka pocházejícího ze Společenství a jeho manžela nebo manželky, který je státním příslušníkem třetího státu, nacházela ve stejném členském státě (na území „stejného státu“). Na tuto skutečnost správně odkazují také vlády účastnící se řízení a Komise.
33. Právo vykonávat zaměstnání na základě článku 11 nařízení č. 1612/68 neposkytuje rodinným příslušníkům migrujících pracovníků žádná vlastní práva spojená s volným pohybem. Stejně jako z ostatních ustanovení článků 10 až 12 nařízení č. 1612/68 má z tohoto ustanovení prospěch spíše migrující pracovník, do jehož rodiny přísluší státní příslušník třetího státu, manžel nebo manželka nebo dítě na něm závislé. Uvedená ustanovení jsou součástí systému pravidel, pomocí kterého mají být odstraněny všechny překážky mobility migrujících pracovníků, zejména pokud jde o jejich právo, aby za nimi přijela jejich rodina, a podmínky integrace jejich rodiny v hostitelské zemi (26) .
34. V tomto smyslu je účelem článku 11 nařízení č. 1612/68 pouze uskutečnění volného pohybu migrujících pracovníků na základě článku 39 ES a současná ochrana jejich práva a práva jejich rodinných příslušníků na rodinný život, jak je stanoveno mimo jiné v článku 8 EÚLP(27) a nyní i v článku 7 Listiny základních práv Evropské unie(28) . Na tomto pozadí je třeba chápat třetí bod odůvodnění nařízení č. 1612/68, když označuje volný pohyb za „základní právo pracovníků a jejich rodin“. Zlepšení životních podmínek a usnadnění jejich společenského postavení, které jsou zmíněny v tomtéž bodě odůvodnění, může být rovněž často dosaženo lépe, pokud kromě migrujícího pracovníka přispívá také jeho manžel nebo manželka na místě svým příjmem do rodinného rozpočtu.
35. Vzhledem k tomuto cíli integrace neplatí právo rodinných příslušníků migrujících pracovníků vykonávat zaměstnání v rámci celého Společenství, nýbrž je omezeno na členský stát, ve kterém je migrující pracovník zaměstnán.
36. Nepochybně při tom vždy nemůže nastat ideální případ, při kterém jak migrující pracovník, tak i jeho rodinní příslušníci naleznou bydlení, práci a vzdělání na stejném místě. Aby byla jejich integrace v hostitelské zemi přesto zajištěna nejlepším možným způsobem, může být případně nezbytné, aby rodinní příslušníci migrujícího pracovníka hledali vhodné zaměstnání v blízkém okolí společného bydliště.
37. Tento požadavek je vyjádřen ve znění článku 11 nařízení č. 1612/68: manžel nebo manželka a děti migrujícího pracovníka mají právo vykonávat jakékoli zaměstnání „na celém území“ hostitelského členského státu, tj. také na jiných místech, než je společné bydliště nebo místo výkonu zaměstnání migrujícího pracovníka.
38. V oblastech v blízkosti hranic se zajisté může často stát, že je jednodušší hledat vhodné zaměstnání v sousedním členském státě než „na celém území“ hostitelského členského státu. Tak například, jsme-li v Salcburku, může být náročnější orientovat se na Vídeň než na bezprostředně sousedící Horní Bavorsko (Německo) a vzdálenost z Thionville (Francie) do Lucemburska je zřetelně menší než vzdálenost do Paříže nebo Marseille. Právě v pohraniční oblasti mezi Belgií, Lucemburskem, Francií a Německem jsou příhraniční pracovníci (29) velmi rozšířeným jevem. Také belgická obec Athus, kde H. Cikotic a C. Mattern společně bydlí, leží v bezprostřední blízkosti lucemburských hranic. Odtud je to jen zhruba 47 km k sídlu případného zaměstnavatele H. Cikotice v lucemburské obci Ernster(30) . Jistě by tedy bylo pro integraci a společný rodinný život rodiny manželů C. Mattern a H. Cikotice v Belgii výhodné, kdyby H. Cikotic mohl pracovat v Lucemburském velkovévodství místo toho, aby musel dojíždět do vzdálených belgických měst, jako je například Brusel nebo Namur.
39. Za současného stavu práva Společenství nepřiznává článek 11 nařízení č. 1612/68 příslušníkům třetích států takové možnosti zaměstnání přes hranice uvnitř Společenství. Zákonodárce Společenství sice neomezil možnost zaměstnání pro dotčenou skupinu osob přísně na místo výkonu zaměstnání migrujících pracovníků, nýbrž ji, v rámci podpory integrace a zvýšení šancí na nalezení vhodného zaměstnání, rozšířil na celé území příslušného hostitelského členského státu. Zákonodárce Společenství se však zjevně ještě nerozhodl k tomu, rozšířit oprávnění rodinných příslušníků vykonávat zaměstnání také mimo hranice dotčeného hostitelského členského státu, i kdyby se jednalo jen o příhraniční oblasti v blízkém okolí bydliště rodiny migrujícího pracovníka.
40. Za současného stavu práva Společenství tedy platí:
Z článku 11 nařízení č. 1612/68 nevyplývá státnímu příslušníkovi třetího státu právo vykonávat zaměstnání v jiném členském státě, než ve kterém je jeho manžel nebo manželka, občan Společenství, který využil svého práva na volný pohyb, zaměstnán.
3. Mezitímní změna okolností projednávaného případu po zamítnutí udělení pracovního povolení
41. Umožňuje-li použitelné vnitrostátní procesní právo předkládajícímu soudu vzít v úvahu rovněž změny okolností projednávaného případu, které nastaly teprve po vydání zamítavého rozhodnutí lucemburského ministra práce a zaměstnanosti(31), tedy po 14. červenci 2003, je třeba doplnit následující:
42. Jak vyplývá ze spisu, měla C. Mattern pro období od 15. července 2003 pracovní smlouvu na dobu neurčitou uzavřenou se společností z Pétange v Lucemburském velkovévodství a je od té doby v Lucembursku zaměstnankyní soukromé společnosti.
43. V současné době H. Cikotic usiluje o přístup na pracovní trh ve stejném členském státě, ve kterém vykonává zaměstnání také jeho manželka, a proto nyní spadá do územní působnosti článku 11 nařízení č. 1612/68 (výkon zaměstnání na celém území „stejného státu“).
44. V tomto ohledu není důležité, že tento členský stát je rovněž státem původu C. Mattern.
45. Je zajisté nesporné, že pravidla práva Společenství neplatí pro čistě vnitrostátní situace(32) . Jestliže ale v projednávaném případě existuje spojitost s právem Společenství, zejména protože osoba využila svého práva na volný pohyb, potom se právo Společenství použije také vůči členskému státu, jehož státním příslušníkem tato osoba je(33) . To se zakládá na úvaze, že by bylo pro státního příslušníka členského státu méně přitažlivé využívat svého práva na volný pohyb, kdyby se v důsledku toho nemohl dovolávat vůči svému státu původu práva Společenství stejným způsobem jako příslušníci jiných členských států.
46. Pokud tedy předkládající soud dojde k závěru, že C. Mattern splňuje kritéria migrující pracovnice(34), nachází se C. Mattern v postavení osoby, která využila svého práva na volný pohyb na základě článku 39 ES, a spadá tedy do oblasti působnosti práva Společenství.
47. Stejnou úvahu je možno použít i na odvozená práva rodinných příslušníků migrujících pracovníků, jak jsou stanovena v článcích 10 až 12 nařízení č. 1612/68(35) . Jak již totiž bylo uvedeno(36), slouží také tato odvozená práva v konečném důsledku k podpoře mobility migrujících pracovníků a ochraně jejich rodinného života.
48. Aby tedy byla co nejlépe zaručena mobilita migrujícího pracovníka, včetně jeho možného návratu na pracovní trh v členském státě jeho původu, a bylo mu přitom umožněno zejména zachování jeho rodinného života, je nezbytné zaručit manželovi nebo manželce nebo dětem migrujícího pracovníka nejen právo vstupu a pobytu(37), nýbrž i právo na přístup k zaměstnání v tom členském státě, ve kterém je migrující pracovník právě zaměstnán. V případě návratu migrujícího pracovníka na pracovní trh členského státu původu musí být proto také tam jeho rodinným příslušníkům přiznáno právo na přístup k zaměstnání podle článku 11 nařízení č. 1612/68.
49. Skutečnost, že si manželé C. Mattern a H. Cikotic mohou navzdory případnému zaměs tnání v Lucembursku nadále zachovat společné bydliště v Belgii, vyplývá mimoto pro C. Mattern z práva na volný pohyb, kterého jako občanka Společenství požívá na základě článku 18 ES(38) . Pro H. Cikotice vyplývá odvozené právo pobytu z čl. 1 odst. 1 ve spojení s odst. 2 písm. a) směrnice 90/364.
50. Shrneme-li, platí:
Pokud se pracovník, který využil svého práva na volný pohyb, vrátí zpět do členského státu, jehož je státním příslušníkem, potom má jeho manžel nebo manželka, který pochází z třetího státu, na základě článku 11 nařízení č. 1612/68 právo na přístup k jakémukoli zaměstnání na celém území téhož státu.
B – Odvozené právo na přístup k zaměstnání a jeho výkonu na základě čl. 2 odst. 2 směrnice 93/96
51. Dojde-li předkládající soud k závěru, že odborná praxe, kterou C. Mattern absolvovala v Belgii, nesplňuje požadavky skutečné a efektivní činnosti, nýbrž je natolik omezená, že je čistě okrajová a vedlejší, pak C. Mattern nemůže být považována za pracovnici. To samé by platilo, kdyby C. Mattern za odbornou práci nepobírala mzdu, i když jen omezenou(39) .
52. To ovšem v žádném případě neznamená, že by pak manželé C. Mattern a H. Cikotic nespadali do oblasti působnosti práva Společenství. V úvahu by totiž v každém případě přicházelo použití směrnice o studentech, kterou se budu následně stručně zabývat.
53. Na rozdíl od toho, co bychom se mohli domnívat na základě jejího názvu, neplatí směrnice o studentech pouze pro osoby, které studují na vysokých školách nebo vyšších odborných školách. Směrnice se z věcného hlediska použije již tehdy, pokud státní příslušník členského státu pobývá v jiném členském státě, než je jeho stát původu, a je tam zapsán do uznaného vzdělávacího zařízení, aby v něm jako hlavní činnost získal odborné vzdělání (čl. 1 poslední pododstavec směrnice 93/96). Odborné vzdělávání, jaké absolvovala C. Mattern v Belgii, je tedy touto směrnicí zahrnuto. To také ostatně odpovídá cíli směrnice o studentech, kterým je obecně zajistit státním příslušníkům členského státu přístup k odbornému vzdělání v jiných členských státech(40) .
54. Z čl. 2 odst. 2 druhého pododstavce směrnice o studentech vyplývá, že H. Cikotic jako manžel občanky Unie, která pobývá za účelem odborného vzdělávání legálně(41) v jiném členském státě, je nezávisle na své vlastní státní příslušnosti oprávněn vykonávat na celém území tohoto členského státu jakékoli zaměstnání.
55. Územní působnost tohoto ustanovení se shoduje s působností článku 11 nařízení č. 1612/68 („na celém území stejného státu“). Rovněž směrnice o studentech je založena, pokud jde o právní postavení rodinných příslušníků studentů, na stejných úvahách jako nařízení č. 1612/68 a sleduje srovnatelné cíle. Konkrétněji, podle osmého bodu odůvodnění této směrnice může být právo pobytu studenta skutečně vykonáváno pouze tehdy, je-li přiznáno rovněž jeho rodinným příslušníkům. Podpora rodinného života a integrace rodiny v hostitelské zemi jsou tedy významné i v rámci směrnice o studentech. Za těchto okolností se dá to, co bylo uvedeno výše k nařízení č. 1612/68, vztáhnout i na směrnici o studentech(42) .
56. Vzhledem ke skutečnosti, že se C. Mattern odebrala do ciziny, se v projednávaném případě rovněž nejedná o čistě vnitrostátní situaci. Od zavedení obecného práva na volný pohyb (čl. 18 odst. 1 ES) může občan Unie již pouhým přemístěním svého bydliště do zahraničí uplatňovat právo zaručené právem Společenství(43) .
57. Cynthia Mattern se mimoto jako studentka za účelem odborného vzdělávání přestěhovala do jiného členského státu. Takový pobyt v zahraničí může být v neposlední řadě také prospěšný pro pozdější profesní kariéru studenta v jeho členském státě původu(44) . Po návratu do členského státu původu se tak může student například dále vzdělávat nebo hned začít vykonávat zaměstnání. Práva, která pro C. Mattern a jejího manžela vyplývají ze směrnice o studentech, tedy mohou být uplatněna rovněž vůči státu původu, Lucembursku(45) .
VI – Závěry
58. Na základě předchozích úvah navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžné otázky lucemburského Cour administrative odpověděl takto:
„1) Státnímu příslušníkovi třetího státu nevyplývá z článku 11 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství právo vykonávat zaměstnání v jiném členském státě, než ve kterém je zaměstnán jeho manžel nebo manželka, státní příslušník členského státu, který využil svého práva na volný pohyb.
2) Pokud se pracovník poté, co využil svého práva na volný pohyb, vrátí zpět do členského státu, jehož je státním příslušníkem, má manžel nebo manželka pocházející ze třetího státu na základě článku 11 nařízení č. 1612/68 právo na přístup k jakémukoli zaměstnání na celém území stejného členského státu.“
(1) .
(2)
– 	Správní soud.
(3)
–	Úř. věst. L 257, s. 2. Článek 11 nařízení č. 1612/68 byl zrušen a nahrazen směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46, v opraveném znění v Úř. věst. L 229, s. 35, dále jen „směrnice 2004/38“). Tato změna právních předpisů ovšem vstoupila v platnost teprve 30. dubna 2006, a není tedy pro věc v původním řízení relevantní.
(4)
–	Úř. věst. L 317, s. 59; Zvl. vyd. 06/02, s. 250. Směrnice 93/96 byla zrušena a nahrazena směrnicí 2004/38. Tato změna právních předpisů však vstoupila v platnost teprve 30. dubna 2006, a není tedy pro věc v původním řízení relevantní.
(5)
–	Ze spisu navíc vyplývá, že lucemburské orgány použily v projednávaném případě zejména následující předpisy vnitrostátního práva: článek 27 zákona ze dne 28. března 1972 v pozměněném znění [Loi modifiée du 28 mars 1972 concernant 1) l´entrée et le séjour des étrangers; 2) le contrôle médical des étrangers; 3) l´emploi de la main-d´oeuvre étrangère] a článek 10 velkovévodského nařízení ze dne 12. května 1972 v pozměněném znění [Règlement grand-ducal modifié du 12 mai 1972 déterminant les mesures applicables pour l´emploi des travailleurs étrangers sur le territoire du Grand-Duché de Luxembourg].
(6)
–	„Formation d´auxiliaire familiale et sanitaire à l´enseignement secondaire professionel“.
(7)
–	Ze spisu vyplývá, že se jednalo o odbornou praxi ošetřovatelky („aide soignante“) vykonanou v období od března do června 2003.
(8)
–	„Certificat de qualification de sixième année de l´enseignement secondaire professionnel“, předběžně vystavený Athénée Royal Athus dne 30. června 2003 v Aubagne (Athus).
(9)
–	Datum doručení lucemburskému úřadu práce („Administration de l´Emploi“).
(10)
–	„Déclaration d´Engagement tenant lieu de demande en obtention du permis de travail“.
(11)
–	Ministre du Travail et de l´Emploi.
(12)
–	Viz nezpochybňovaná vyjádření žalobců v obou stupních sporu v původním řízení.
(13)
–	Článek 28 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (Úř. věst. 1994, L 1, s. 3) například stanovil úplné rozšíření volného pohybu pracovníků na oblast EHP: Pro švýcarské státní příslušníky platí bilaterální dohoda mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně jedné a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob (Úř. věst. 2002, L 114, s. 6). Ne tak dalekosáhlá je Dohoda zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem (Úř. věst. 1964, č. 217, s. 3685) spolu s příslušnými prováděcími ustanoveními stanovenými v rozhodnutí rady přidružení č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení (viz zejména článek 12 dohody o přidružení a článek 6 rozhodnutí č. 1/80).
(14)
–	K nejnovějšímu vývoji v této oblasti viz např. návrh Komise směrnice Rady o vstupu a pobytu státních příslušníků třetích států za účelem výkonu samostatné nebo závislé výdělečné činnosti, KOM(2001) 386 konečné (Úř. věst. 2001, C 332 E, s. 248); viz do budoucna rovněž směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty (Úř. věst. 2004, L 16, s. 44; Zvl. vyd. 19/06, s. 272) a zejména články 11 a 14.
(15)
–	S účinností od 30. dubna 2006 je pro rodinné příslušníky občanů Unie platná příslušná horizontální právní úprava podle článku 23 směrnice 2004/38. Tato právní úprava nahrazuje jak článek 11 nařízení č. 1612/68, tak i čl. 2 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 93/96.
(16)
–	Rozsudky ze dne 23. březn a 2004, Collins (C‑138/02, Recueil, s. I‑2703, bod 26), ze dne 7. září 2004, Trojani (C‑456/02, Sb. rozh. s. I‑7573, bod 15), a ze dne 17. března 2005, Kranemann (C‑109/04, Sb. rozh. s. I‑2421, bod 12). Viz rovněž rozsudky ze dne 19. března 1964, Unger (75/63, Recueil, s. 381, 396 a násl.), ze dne 23. března 1982, Levin (53/81, Recueil, s. 1035, body 11 a 13), ze dne 3. července 1986, Lawrie-Blum (66/85, Recueil, s. 2121, bod 16), ze dne 31. května 1989, Bettray (344/87, Recueil, s. 1621, bod 11), ze dne 26. února 1992, Bernini (C‑3/90, Recueil, s. I‑1071, bod 14), ze dne 8. června 1999, Meeusen (C‑337/97, Recueil, s. I‑3289, bod 13), a ze dne 19. listopadu 2002, Kurz (C‑188/00, Recueil, s. 10691, bod 32).
(17)
–	Výše uvedené rozsudky Lawrie-Blum (bod 17), Bettray (bod 12), Bernini (bod 14), Meeusen (bod 13), Kurz (bod 32), Collins (bod 26), Trojani (bod 15) a Kranemann (bod 12).
(18)
–	Rozsudky Levin (bod 16), Lawrie-Blum (body 20 a 21), Bettray (body 15 a 16), Kurz (bod 32), Trojani (bod 16) a Kranemann (bod 17) uvedené výše v poznámce pod čarou 16.
(19)
–	Rozsudky Bettray (bod 13), Bernini (bod 14), Meeusen (bod 13), Collins (bod 26), Trojani (bod 15) a Kranemann (bod 12) uvedené výše v poznámce pod čarou 16.
(20)
–	Rozsudky Bernini (bod 15) a podobně rozsudky Lawrie-Blum (body 19 až 21) a Kranemann (bod 13) uvedené výše v poznámce pod čarou 16.
(21)
–	Ustálená judikatura; viz z poslední doby rozsudek ze dne 9. června 2005, HLH Warenvertriebs GmbH a Orthica (C‑211/03, C-299/03 a C-316/03 až C‑318/03, Sb. rozh. s. I‑5141__ bod 96).
(22)
–	Rozsudek Bernini (uvedený v poznámce pod čarou 16, bod 16).
(23)
–	Stejně tak rovněž francouzské, italské, portugalské a nizozemské znění tohoto ustanovení. Naopak v dánském, anglickém, finském, švédském a španělském znění článku 11 nařízení č. 1612/68 se mluví o výkonu činnosti na území jiného členského státu.
(24)
–	Možnost výkonu samostatné výdělečné činnosti, která je v článku 11 nařízení č. 1612/68 také zmíněna, nehraje v projednávaném případě žádnou roli.
(25)
–	Je třeba připomenout, že H. Cikotic hledal na jaře roku 2003 z Belgie práci v Lucembursku a že dne 18. března 2003 pro něj lucemburská společnost zažádala u místních orgánů o pracovní povolení. Zamítavé rozhodnutí lucemburského ministra práce a zaměstnanosti je datováno 14. července 2003.
(26)
–	Pátý bod odůvodnění nařízení č. 1612/68. K významu rodinného života v rámci ustanovení o volném pohybu viz také rozsudky ze dne 14. dubna 2005, Komise v.  Španělsko (C‑157/03, Sb. rozh., s. I‑2911, bod 26), ze dne 25. července 2002, MRAX (C‑459/99, Recueil, s. I‑6591, bod 53), ze dne 11. července 2002, Carpenter (C‑60/00, Recueil, s. I‑6279, body 38, 39 a 42), ze dne 11. dubna 2000, Kaba (C‑356/98, Recueil, s. I‑2623, bod 20), a ze dne 13. listopadu 1990, Di Leo (C‑308/89, Recueil, s. I‑4185, bod 13).
(27)
–	Evropská úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsaná v Římě dne 4. listopadu 1950.
(28)
–	Úř. věst. 2000, C 364, s. 1. Listina základních práv sice ještě sama o sobě nemá závazné právní účinky srovnatelné s primárním právem, přesto ale poskytuje jako pramen poznání práva výčet základních práv zaručených právním řádem Společenství. Viz k tomuto tématu moje stanoviska ze dne 8. září 2005, Parlament v. Rada (C‑540/03, Sb. rozh. s. I‑5769, bod 108), a ze dne 14. října 2004, Berlusconi a další ( C‑387/02, C‑391/02 a  C‑403/02, Sb. rozh. s. I‑3565, poznámka pod čarou 83); ve stejném smyslu stanoviska generálního advokáta Poiarese Madura ze dne 29. června 2004, Nardone (C‑181/03 P, Sb. rozh. s. I‑199, bod 51), generálního advokáta Mischa ze dne 20. září 2001, Booker Aquaculture a Hydro Seafood (C‑20/00 a  C‑64/00, Recueil, s. I‑7411, bod 126), generálního advokáta Tizzana ze dne 8. února 2001, BECTU (C‑173/99, Recueil, s. I‑4881, bod 28), a rovněž generálního advokáta Légera ze dne 10. července 2001, Rada v. Hautala (C‑353/99 P, Recueil, s. I‑9565, body 82 a 83); generální advokát Alber je ve svém stanovisku ze dne 24. října 2002, Evans (C‑63/01, Recueil, s. I‑14447, bod 80), zdrženlivější.
(29)
–	V čl. 1 písm. f) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, s. 1 v opraveném znění Úř. věst. L 200, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72) se nachází následující definice pojmu příhraničního pracovníka : „každá osoba zaměstnaná nebo samostatně výdělečně činná v určitém členském státě, která má bydliště v jiném členském státě, do něhož se zpravidla vrací denně nebo alespoň jednou týdně“; ve stejném smyslu čl. 1 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).
(30)
–	Tuto vzdálenost je možné autem urazit zhruba za 36 minut, z toho 21 minut (35 km) po rychlostních silnicích (podle informací www.viamichelin.de a www.map24.de, obě internetové stránky naposledy navštívené dne 9. listopadu 2005).
(31)
–	V tomto smyslu lze rozumět odkazu v předposledním bodu odůvodnění předkládacího usnesení na rozsudek ze dne 31. března 1993, Kraus (C‑19/92, Recueil, s. I‑1663), kde je odkazováno na profesní kariéru C. Mattern „v [její] zemi“, a tedy na její možný návrat na lucemburský pracovní trh.
(32)
–	Rozsudky ze dne 27. října 1982, Morson a Jhanjan (35/82 a 36/82, Recueil, s. 3723, body 16 a 17), ze dne 18. října 1990, Dzodzi (C‑297/88 a  C‑197/89, Recueil, s. I‑3763, body 23 a 24) a ze dne 5. června 1997, Uecker a Jacquet (C‑64/96 a C‑65/96, Recueil, s. I‑3171, body 16 a 21).
(33)
– 	Rozsudky ze dne 31. března 1993, Kraus (uvedený výše, body 15 a 16), ze dne 11. července 2002, D´Hoop (C‑224/98, Recueil, s. I‑6191, bod 30), a ze dne 29. dubna 2004, Pusa (C‑224/02, Recueil, s. I‑5763, zejména bod 17).
(34)
–	Viz v tomto ohledu body 22 až 28 tohoto stanoviska.
(35)
–	V tomto ohledu již Soudní dvůr rozhodl, že dovolávání se práva Společenství, pokud jde o právo vstupu a pobytu státního příslušníka třetího státu, je přípustné, pokud je tento státní příslušník třetího státu manžel nebo manželka občana Společenství, který se vrací do své země původu: viz rozsudky ze dne 7. července 1992, Singh (C‑370/90, Recueil, s. I‑4265, body 19 až 23), a ze dne 23. září 2003, Akrich (C‑109/01, Recueil, s. I‑9607, bod 54).
(36)
–	Viz bod 33 a násl. tohoto stanoviska.
(37)
–	Rozsudky uvedené v poznámce pod čarou 34 Singh (body 19 až 23) a Akrich (bod 54).
(38)
–	Omezení tohoto práva pobytu mohou vyplývat z článku 1 směrnice Rady 90/364/EHS ze dne 28. června 1990 o právu pobytu (Úř. věst. L 180, s. 26; Zvl. vyd. 20/01, s. 3, dále jen „směrnice 90/364“). Tato směrnice byla zrušena a nahrazena směrnicí 2004/38; změna právních předpisů ovšem vstoupila v platnost teprve 30. dubna 2006, a není tedy pro skutkový stav sporu v původním řízení relevantní.
(39)
–	Viz body 23 až 28 tohoto stanoviska.
(40)
–	Třetí a čtvrtý bod odůvodnění a rovněž čl. 1 první věta směrnice 93/96.
(41)
–	Studentovi a jeho rodinným příslušníkům může být pobyt na základě článku 1 směrnice 93/96 odepřen, pokud student nemůže prokázat, že má dostatečné prostředky k tomu, aby se on a jeho rodina nestali během svého pobytu zatížením pro systém sociálního zabezpečení hostitelského členského státu.
(42)
–	Body 30 až 39 tohoto stanoviska.
(43)
– 	V tomto smyslu také rozsudky D´Hoop (uvedený v poznámce pod čarou 33, zejména body 8 a 29) a Pusa (zejména body 12, 17 a 21) a rovněž rozsudek ze dne 12. července 2005, Schempp (C‑403/03, Sb. rozh. s. I‑6421, body 40 a násl.). V jiném smyslu rozsudek ze dne 26. ledna 1993, Werner (C‑112/91, Recueil, s. I‑429, body 16 a 17), v jehož kontextu ovšem právo na volný pohyb občanů Evropské unie, stejně jako směrnice 90/364 a 93/96 nebyly ještě použitelné: viz k tomuto také stanovisko generálního advokáta Légera ze dne 1. března 2005, Ritter-Coulais (C‑152/03, Sb. rozh. s. I‑1711, body 51 až 62).
(44)
–	Ve stejném smyslu viz rozsudek Kraus uvedený v poznámce pod čarou 33, body 18 a násl., pokud jde o akademické vzdělání získané v zahraničí.
(45)
–	Viz v tomto ohledu podrobně body 44 až 48 tohoto stanoviska.