62023CJ0157_RES
Věc C‑157/23
Ford Italia SpA
v.
ZP a další
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Corte suprema di cassazione)
Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 19. prosince 2024
„Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Odpovědnost za vadné výrobky – Směrnice 85/374/EHS – Článek 3 odst. 1 – Pojem ‚výrobce‘ – Pojem ‚osoba, která vystupuje jako výrobce‘ – Podmínky – Dodavatel, jehož název se částečně shoduje s názvem výrobce a s ochrannou známkou, kterou výrobce umístil na výrobku“
Sbližování právních předpisů – Odpovědnost za vadné výrobky – Směrnice 85/374 – Pojem „výrobce“ – Osoba vystupující jako výrobce – Dodavatel vadného výrobku, jenž neuvedl svůj název, ochrannou známku nebo jiný rozlišovací znak na tomto výrobku – Název dodavatele nebo rozlišovací prvek tohoto dodavatele, jenž se shoduje s názvem výrobce a s ochrannou známkou, kterou výrobce umístil na výrobku – Zahrnutí
(Směrnice Rady 85/374, článek 1 a čl. 3 odst. 1)
(viz body 31–37, 39–48, výrok)
Shrnutí
Soudní dvůr, kterému Corte suprema di Cassazione (Nejvyšší kasační soud, Itálie) předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, se vyjádřil k výkladu pojmu „výrobce“, a konkrétně k výkladu pojmu „osoba, která vystupuje jako výrobce“ ve smyslu směrnice 85/374 (
1
). Má tak za to, že se posledně uvedený pojem vztahuje na dodavatele vozidla, pokud tento dodavatel na výrobku fyzicky neuvedl svůj název, ochrannou známku nebo jiný rozlišovací znak, ale ochranná známka, kterou na tomto výrobku uvedl výrobce, se shoduje jednak s názvem uvedeného dodavatele nebo s jeho rozlišovacím znakem a jednak s názvem výrobce. Nese tudíž odpovědnost za vady vozidla.
Dne 4. července 2001 zakoupil ZP motorové vozidlo značky Ford (dále jen „dotčené vozidlo“) od společnosti Stracciari SpA, která je prodejcem této značky se sídlem v Itálii. Dotčené vozidlo vyrobené společností Ford WAG se sídlem v Německu bylo dodáno společnosti Stracciari prostřednictvím společnosti Ford Italia, která v Itálii distribuuje vozidla vyráběná společností Ford WAG.
Dne 27. prosince 2001 byl ZP účastníkem dopravní nehody, při níž nefungoval airbag, jímž bylo dotčené vozidlo vybaveno.
Dne 8. ledna 2004 podal ZP proti společnostem Stracciari a Ford Italia žalobu k Tribunale di Bologna (soud v Boloni, Itálie), kterou se domáhal, aby byla společnostem Stracciari a Ford Italia uložena náhrada škody, kterou údajně utrpěl z důvodu vady dotčeného vozidla. Tento soud konstatoval mimosmluvní odpovědnost společnosti Ford Italia z důvodu výrobní vady airbagu, kterým bylo dotčené vozidlo vybaveno.
Odvolání podané společností Ford Italia proti tomuto rozhodnutí bylo zamítnuto Corte d’appello di Bologna (odvolací soud v Boloni), který potvrdil, že společnosti Ford Italia má stejnou odpovědnost jako výrobce.
Společnost Ford Italia podala proti tomuto rozsudku kasační opravný prostředek k předkládajícímu soudu, v němž kritizovala řešení přijaté tímto soudem ve srovnatelné věci, v jejímž rámci byla odpovědnost společnosti Ford WAG jakožto výrobce rozšířena na společnost Ford Italia.
Soud má pochybnosti ohledně přesného dosahu výrazu „uvedením svého názvu“, který se nachází v čl. 3 odst. 1 směrnice 85/374. V podstatě se táže, zda je rozšíření odpovědnosti výrobce na dodavatele omezeno na případ, kdy dodavatel fyzicky uvede svůj název, ochrannou známku nebo jiný rozlišovací znak na výrobek v úmyslu využívat shody mezi jeho totožností a totožností výrobce, nebo zda toto rozšíření platí rovněž v případě, kdy existuje pouhá shoda identifikačních údajů, jako je tomu v projednávané věci.
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr zaprvé připomněl, že směrnice 85/374 v plném rozsahu harmonizuje oblast odpovědnosti za vadné výrobky. Z tohoto důvodu musí být výčet osob, proti nimž má spotřebitel právo podat žalobu na základě režimu odpovědnosti za vadné výrobky (
2
), považován za taxativní.
I když se unijní normotvůrce na základě článku 1 směrnice 85/374 rozhodl přičíst odpovědnost za škody způsobené jeho vadnými výrobky v zásadě výrobci, článek 3 této směrnice určuje mezi podnikateli, kteří se účastní procesu výroby a prodeje dotčeného výrobku, osoby, které mohou být rovněž povinny nést tuto odpovědnost. Mezi těmito podnikateli se zmiňuje osoba, která je alespoň částečně zapojena do procesu výroby daného výrobku a dále osoba, která vystupuje jako výrobce tím, že na výrobku uvede svůj název, ochrannou známku nebo jiný rozlišovací znak (
3
). Z toho lze dovodit, že účast osoby, která vystupuje jako výrobce, v procesu výroby daného výrobku, není nezbytná k tomu, aby tato osoba byla kvalifikována jako „výrobce“. Na společnost Ford Italia, která nevyrábí vozidla, ale omezuje se na jejich nákup od výrobce těchto vozidel za účelem jejich distribuce v jiném členském státě, se může vztahovat tato kvalifikace, pokud vystupovala jako „výrobce“ tím, že na vozidle uvedla svůj název, ochrannou známku nebo jiný rozlišovací znak. Osoba, která vystupuje jako výrobce, totiž tímto uvedením vyvolává dojem, že je zapojena do výrobního procesu nebo za něj nese odpovědnost.
Zadruhé Soudní dvůr především zdůraznil, že společnost Ford Italia jakožto distributor vadného výrobku na tomto výrobku fyzicky neuvedla svůj název, ochrannou známku nebo jiný rozlišovací znak. S ohledem na toto upřesnění zkoumá otázku, zda skutečnost, že ochranná známka „Ford“ vyznačená během výrobního procesu dotčeného vozidla a odpovídající názvu výrobce tohoto vozidla, odpovídá rovněž rozlišovacímu znaku názvu tohoto distributora, stačí k tomu, aby mohl být tento distributor kvalifikován jako „osoba, která vystupuje jako výrobce“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 85/374
Soudní dvůr upřesnil, že pokud osoba dodává výrobek, není podstatné, zda sama fyzicky uvedla svůj název, ochrannou známku nebo jiný rozlišovací znak na daném výrobku nebo zda je její název obsažen v údaji, který na něm uvedl výrobce, a odpovídá názvu posledně uvedeného. V obou těchto případech totiž dodavatel využívá shody mezi dotčeným údajem a vlastní obchodní firmou, aby se spotřebiteli představil jako osoba odpovědná za jakost výrobku a vyvolal u tohoto spotřebitele očekávání srovnatelné s očekáváním, které by měl, kdyby byl výrobek prodáván přímo jeho výrobcem. V obou případech tedy musí být tato osoba považována za osobu, která „vystupuje jako výrobce“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 85/374.
Soudní dvůr dále zdůraznil, že s ohledem na kontext čl. 3 odst. 1 směrnice 85/374 a cíl sledovaný touto směrnicí se pojem „osoba, která vystupuje jako výrobce“, nemůže vztahovat výlučně na osobu, která na výrobku fyzicky uvedla svůj název, ochrannou známku nebo jakýkoli jiný rozlišovací znak. Pokud by bylo rozhodnuto jinak, vedlo by to k omezení rozsahu pojmu „výrobce“, který se unijní normotvůrce rozhodl vykládat široce, a tím k ohrožení ochrany spotřebitele, který musí mít možnost uplatňovat nárok na plnou náhradu škody, jíž utrpěl, od výrobce nebo od osoby, která jako výrobce vystupuje. Zvláště dodavatel výrobku „vystupuje jako výrobce“, pokud se název tohoto dodavatele nebo jeho rozlišovací znak shoduje jednak s názvem výrobce a jednak s názvem, ochrannou známkou nebo jiným rozlišovacím znakem uvedeným na výrobku tímto výrobcem.
Soudní dvůr tudíž dospěl k závěru, že podle čl. 3 odst. 1 směrnice 85/374 musí být dodavatel vadného výrobku považován za „osobu, která vystupuje jako výrobce“ tohoto výrobku, pokud tento dodavatel na uvedeném výrobku fyzicky neuvedl svůj název, ochrannou známku nebo jiný rozlišovací znak, ale ochranná známka, kterou na tomto výrobku uvedl výrobce, se shoduje jednak s názvem uvedeného dodavatele nebo s jeho rozlišovacím znakem a jednak s názvem výrobce.
(
1
) – Článek 3 odst. 1 směrnice Rady 85/374/EHS ze dne 25. července 1985 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se odpovědnosti za vadné výrobky (Úř. věst. 1985, L 210, s. 29; Zvl. vyd. 15/01, s. 257). Podle tohoto ustanovení se „ ‚výrobcem‘ rozumí výrobce konečného výrobku, výrobce každé suroviny nebo výrobce součásti a každá osoba, která uvedením svého názvu, ochranné známky nebo jiného rozlišovacího znaku na výrobku vystupuje jako jeho výrobce“.
(
2
) – Články 1 a 3 směrnice 85/374.
(
3
) – Článek 3 odst. 1 směrnice 85/374.