62002TO0381_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci T‑381/02,
Confédération générale des producteurs de lait de brebis et des industriels de roquefort, se sídlem v Millau (Francie), zastoupená  M. Jacquotem a O. Prostem, advokáty,
žalobkyně,
podporovaná
Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska,
zastoupeným původně P. Ormond a R. Caudwell, dále C. Jackson, jako zmocněnkyněmi, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
vedlejším účastníkem,
proti
Komisi Evropských společenství,
zastoupené J. Iglesias Buhiguesem a A.‑M. Rouchaud-Joët, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalované,
podporované
Řeckou republikou,
zastoupenou  V. Kontolaimosem, I. Chalkiasem a M. Tassopoulou, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
vedlejším účastníkem,
jejímž předmětem je návrh na zrušení nařízení Komise (ES) č. 1829/2002 ze dne 14. října 2002, kterým se mění příloha nařízení (ES) č. 1107/96, pokud jde o název „Feta“ (Úř. věst. L 277, s. 10; Zvl. vyd. 03/37, s. 195),
SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (třetí senát),
ve složení M. Jaeger, předseda, J. Azizi a E. Cremona, soudci,
vedoucí soudní kanceláře : E. Coulon,
vydává toto
Usnesení
Odůvodnění rozsudku
Právní rámec
1. Nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 208, s. 1; Zvl. vyd. 03/13, s. 4, dále jen „základní nařízení“) stanoví podle svého článku 1 pravidla týkající se ochrany označení původu a zeměpisných označení ve Společenství, kterou mohou požívat určité zemědělské produkty a určité potraviny.
2. Podle čl. 2 odst. 2 písm. a) základního nařízení je „označením původu“ název regionu, určitého místa nebo ve výjimečných případech země, který se používá k označení zemědělského produktu nebo potraviny:
– které pocházejí z tohoto regionu, určitého místa nebo země
a
– jejichž jakost nebo vlastnosti jsou převážně nebo výlučně dány zvláštním zeměpisným prostředím zahrnujícím přírodní a lidské činitele a jejichž produkce, zpracování a příprava probíhá ve vymezené zeměpisné oblasti“.
3. Článek 2 odst. 3 základního nařízení stanoví:
„Za označení původu se rovněž považují určitá tradiční zeměpisná nebo nezeměpisná označení pro zemědělský produkt nebo potravinu pocházející z regionu nebo z určitého místa, které splňují podmínky uvedené v odst. 2 písm. a) druhé odrážce.“
4. Podle článku 3 základního nařízení nemohou být zapsány názvy, které zdruhověly.
5. Zápis názvu zemědělských produktů a potravin jako chráněného označení původu musí přitom splňovat podmínky stanovené základním nařízením a zvláště vyhovovat specifikaci vymezené v čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení. Tento zápis přiznává uvedenému názvu ochranu v rámci Společenství.
6. Články 5 až 7 základního nařízení zavádějí řízení o zápisu názvu, zvané běžný postup, které umožňuje každé skupině definované jako sdružení producentů nebo zpracovatelů stejných zemědělských produktů nebo potravin bez ohledu na jeho právní formu nebo složení nebo za určitých podmínek veškerým fyzickým nebo právnickým osobám podat žádost o zápis v členském státě, ve kterém leží dotyčná zeměpisná oblast. Členský stát ověří, zda je žádost oprávněná, a postoupí ji Komisi. Pokud tato dojde k závěru, že název splňuje podmínky ochrany, zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství
specifické údaje, které jsou uvedeny v čl. 6 odst. 2 základního nařízení.
7. Článek 7 základního nařízení stanoví:
„1. Do šesti měsíců ode dne zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství
podle čl. 6 odst. 2 může každý členský stát podat proti zápisu námitky.
2. Příslušné orgány členských států zajistí, aby všechny osoby, které mohou prokázat oprávněný hospodářský zájem, mohly nahlédnout do přihlášky. Navíc mohou členské státy podle stávající situace v členských státech umožnit přístup i dalším stranám s oprávněným zájmem.
3. Každá právnická nebo fyzická osoba s oprávněným zájmem může vznést proti navrhovanému zápisu námitky, a to zasláním řádně odůvodněného prohlášení příslušnému orgánu členského státu, v němž má bydliště či sídlo nebo je usazena. Příslušný orgán přijme nezbytná opatření, aby bylo k těmto připomínkám nebo námitkám ve stanovených lhůtách přihlédnuto.
[…]“
8. Pokud žádný členský stát nepodá Komisi námitky proti zamýšlenému zápisu, zapíše se název do rejstříku vedeného Komisí, nazvaného „Rejstřík chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení“.
9. Jestliže se nepodaří dotčeným členským státům dosáhnout v případě přípustných námitek vzájemné dohody podle čl. 7 odst. 5 základního nařízení, rozhodne Komise za použití postupu podle článku 15 tohoto nařízení (řízení výborové). Článek 7 odst. 5 písm. b) základního nařízení stanoví, že Komise přihlédne při svém rozhodování „k tradičně a poctivě uplatňovaným zvyklostem a skutečnému nebezpečí záměny“.
10. Článek 14 odst. 1 a 2 základního nařízení upravuje kolizi mezi ochrannou známkou a označením původu nebo zeměpisným označením. V tomto ohledu stanoví:
„1. Pokud je zapsáno označení původu nebo zeměpisné označení podle tohoto nařízení, zamítne se přihláška ochranné známky odpovídající některé ze situací uvedených v článku 13 a týkající se téhož druhu produktu, pokud tato přihláška ochranné známky byla podána po dni zveřejnění podle čl. 6 odst. 2.
Ochranné známky zapsané v rozporu s pododstavcem 1 se prohlásí za neplatné.
Tento odstavec se vztahuje také na případy, kdy byla přihláška k ochranné známce podána přede dnem zveřejnění žádosti o zápis podle čl. 6 odst. 2, pokud k tomuto zveřejnění došlo dříve, než byla ochranná známka zapsána.
2. S přihlédnutím k právu Společenství může užívání ochranné známky zapsané v dobré víře přede dnem podání žádosti o zápis označení původu nebo zeměpisného označení […] pokračovat bez ohledu na zápis označení původu nebo zeměpisného označení, pokud tu nejsou důvody k prohlášení ochranné známky za neplatnou nebo k jejímu zrušení, uvedené v čl. 3 odst. 1 [písm.] c) a g) a čl. 12 odst. 2 [písm.] b) směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách.
[…]“
11. Článek 17 základního nařízení zavádí řízení o zápisu, zvané „zjednodušený postup“, které se liší od běžného postupu. Podle tohoto postupu sdělí členské státy Komisi, která jsou u nich právně chráněná označení nebo která ze vžitých označení chtějí zapsat podle základního nařízení. Postup podle článku 15 základního nařízení se použije obdobně. Článek 17 odst. 2 věta druhá tohoto nařízení upřesňuje, že námitkové řízení podle článku 7 nelze použít v rámci zjednodušeného postupu.
Skutkový základ sporu
12. Dopisem ze dne 21. ledna 1994 požádala řecká vláda Komisi o zápis názvu „Feta“ jako chráněného označení původu v souladu s článkem 17 základního nařízení.
13. Dne 19. ledna 1996 předložila Komise výboru zřízenému článkem 15 základního nařízení návrh nařízení obsahujícího seznam názvů způsobilých být zapsány jako chráněná zeměpisná označení nebo jako chráněná označení původu podle článku 17 základního nařízení. Tento seznam obsahoval výraz „Feta“. Jelikož výbor nezaujal stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, která mu byla stanovena, předložila ho Komise dne 6. března 1996 Radě v souladu s čl. 15 čtvrtým pododstavcem základního nařízení. Rada nerozhodla ve lhůtě tří měsíců stanovené čl. 15 pátým pododstavcem základního nařízení.
14. V důsledku toho přijala Komise podle čl. 15 pátého pododstavce základního nařízení dne 12. června 1996 nařízení (ES) č. 1107/96 o zápisu zeměpisných označení a označení původu podle postupu stanoveného v článku 17 [základního] nařízení (Úř. věst. L 148, s. 1; Zvl. vyd. 03/19, s. 176). V souladu s článkem 1 nařízení č. 1107/96 byl název „Feta“ obsažený v příloze tohoto nařízení v části A v položce „Sýry“ a pod názvem země „Řecko“ zapsán jakožto chráněné označení původu.
15. Rozsudkem ze dne 16. března 1999, Dánsko a další v. Komise (C‑289/96, C‑293/96 a C‑299/96, Recueil, s. I‑1541) zrušil Soudní dvůr nařízení č. 1107/96 v rozsahu, v němž provedlo zápis názvu „Feta“ jakožto chráněného označení původu. Soudní dvůr ve svém rozsudku uvedl, že Komise při přezkoumávání otázky, zda je „Feta“ druhovým označením, nezohlednila řádně veškeré činitele, které měla podle čl. 3 odst. 1 třetího pododstavce základního nařízení vzít v úvahu.
16. V návaznosti na tento rozsudek Komise přijala dne 25. května 1999 nařízení (ES) č. 1070/99, kterým se mění příloha nařízení č. 1107/96 (Úř. věst. L 130, s. 18; Zvl. vyd. 03/25, s. 274), kterým byl název „Feta“ vymazán z Rejstříku chráněných zeměpisných označení a označení původu, jakož i z přílohy nařízení č. 1107/96.
17. Po pozdějším opětovném přezkumu žádosti o zápis řecké vlády předložila Komise výboru podle čl. 15 druhého pododstavce základního nařízení návrh nařízení a navrhla zapsat název „Feta“ na základě článku 17 základního nařízení jako chráněné označení původu do Rejstříku chráněných zeměpisných označení a označení původu. Jelikož se výbor k tomuto návrhu v rámci stanovené lhůty nevyjádřil, předložila ho Komise podle čl. 15 čtvrtého pododstavce základního nařízení Radě.
18. Jelikož Rada nepřijala rozhodnutí o návrhu ve lhůtě stanovené v čl. 15 pátém pododstavci základního nařízení, přijala Komise dne 14. října 2002 nařízení (ES) č. 1829/2002, kterým se mění příloha nařízení č. 1107/96, pokud jde o název „Feta“ (Úř. věst. L 277, s. 10; Zvl. vyd. 03/37, s. 195, dále jen „napadené nařízení“). Na základě tohoto nařízení byl název „Feta“ znovu zapsán jako chráněné označení původu a byl připojen do přílohy nařízení č. 1107/96, části A pod položky „Sýry“ a „Řecko“.
Řízení
19. Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 18. prosince 2002 podala žalobkyně projednávanou žalobu.
20. Dopisem ze dne 30. ledna 2003 navrhla Komise přerušení řízení do doby vydání rozsudku ve věcech C‑465/02 a C‑466/02.
21. Dopisem ze dne 24. února 2003 sdělila žalobkyně, že nemá námitky proti návrhu na přerušení řízení.
22. Rozhodnutím ze dne 19. března 2003 zamítl Soud návrh na přerušení řízení a nařídil pokračovat v řízení.
23. Samostatným podáním, došlým kanceláři Soudu dne 26. května 2003, vznesla Komise námitku nepřípustnosti podle článku 114 jednacího řádu Soudu. Dne 7. července 2003 předložila žalobkyně k této námitce svá písemná vyjádření.
24. Podáními došlými kanceláři Soudu dne 16. dubna a 2. května 2003 podaly Řecká republika a Syndesmos Ellinikon Viomachanion Galaktokomikon Proïonton (SEV-GAP) (Sdružení řeckých producentů mléčných produktů) návrh na vstoupení do řízení jako vedlejší účastníci na podporu návrhových žádání Komise.
25. Podáním došlým kanceláři Soudu dne 28. dubna 2003 podalo Spojené království Velké Británie a Severního Irska návrh na vstoupení do řízení jako vedlejší účastník na podporu návrhových žádání žalobkyně.
26. Podáním došlým kanceláři Soudu dne 30. dubna 2003 podal region Languedoc-Roussillon návrh na vstoupení do řízení jako vedlejší účastník na podporu návrhových žádání žalobkyně.
27. Usnesením ze dne 26. srpna 2003 bylo Řecké republice a Spojenému království Velké Británie a Severního Irska povoleno vstoupit do řízení jako vedlejší účastníci.
28. Dopisem ze dne 19. září 2003 sdělilo Spojené království Velké Británie a Severního Irska, že se vzdává předložení spisu vedlejšího účastníka.
29. Dne 6. října 2003 předložila Řecká republika svůj spis vedlejšího účastníka na podporu návrhových žádání Komise.
30. Dopisem ze dne 17. srpna 2004 informoval region Languedoc-Roussillon Soud o svém záměru vzít zpět svůj návrh na vstoupení do řízení jako vedlejší účastník.
31. Usnesením ze dne 19. října 2004 byl region Languedoc-Roussillon vyškrtnut z věci jako osoba podávající návrh na vstoupení do řízení jako vedlejší účastník.
Návrhová žádání účastníků řízení
32. Žalobkyně ve své žalobě navrhuje, aby Soud:
– zrušil napadené nařízení v rozsahu, v němž provedlo zápis názvu „Feta“;
– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
33. Komise ve své námitce nepřípustnosti navrhuje, aby Soud:
– odmítl žalobu jako nepřípustnou;
– uložil žalobkyni náhradu nákladů řízen í.
34. Žalobkyně ve svém vyjádření k námitce nepřípustnosti navrhuje, aby Soud:
– námitku nepřípustnosti zamítl;
– prohlásil žalobu za přípustnou;
– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
35. Řecká republika ve svém spise vedlejšího účastníka navrhuje, aby Soud odmítl žalobu jako nepřípustnou.
Právní otázky
36. Projednávanou žalobou se žalobkyně, mezioborová organizace tvořená Fédération régionale des syndicats des éleveurs de brebis (Regionální federace svazů chovatelů ovcí) a Fédération des syndicats des industriels de roquefort (Federace svazů producentů sýru rokfór), domáhá zrušení napadeného nařízení. Dovolává se především porušení článků 2, 3 a 17 základního nařízení, jakož i porušení zásad proporcionality a legitimního očekávání.
37. Komise a Řecká republika, která vstoupila do řízení na její podporu jako vedlejší účastník, mají za to, že žaloba je nepřípustná z toho důvodu, že žalobkyně není aktivně legitimována ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES. Řecká republika krom toho tvrdí, že žaloba byla podána opožděně.
38. Na základě čl. 114 odst. 1 jednacího řádu požaduje-li to některý účastník řízení, může Soud vydat rozhodnutí o nepřípustnosti bez projednání věci samé. Podle odst. 3 stejného článku následuje dále ústní část řízení, pokud Soud nerozhodne jinak. V projednávaném případě má Soud věc na základě přezkumu spisu za dostatečně objasněnou, aby mohl rozhodnout o námitce Komise, aniž by zahájil ústní část řízení.
K námitce nepřípustnosti vznesené Řeckou republikou, týkající se opožděného podání žaloby
39. Řecká vláda tvrdí, že žaloba je nepřípustná z toho důvodu, že byla podána opožděně. Jelikož bylo napadené nařízení zveřejněno dne 15. října 2002 a žaloba byla podána až dne 18. prosince 2002, lhůta dvou měsíců stanovená v čl. 230 pátém pododstavci ES nebyla dodržena.
40. Je třeba konstatovat, že tato námitka nepřípustnosti je zjevně neopodstatněná. Lhůta pro podání žaloby totiž podle čl. 102 odst. 1 jednacího řádu začíná běžet až od konce čtrnáctého dne po zveřejnění dotčeného aktu. K tomu se přidává lhůta z důvodu vzdálenosti stanovená v čl. 102 odst. 2 jednacího řádu, tedy deset dodatečných dnů. Projednávaná žaloba byla tudíž podána ve lhůtě.
K námitce nepřípustnosti vycházející z nedostatku aktivní legitimace žalobkyně
Argumenty účastníků řízení
41. Komise tvrdí, že žaloba se týká nařízení s obecnou působností ve smyslu čl. 249 druhého pododstavce ES a že žalobkyně není napadeným nařízením osobně dotčena.
42. Žalobkyně má za to, že žaloba je přípustná.
43. Tvrdí zaprvé, že je aktivně legitimována, jelikož je oprávněna chránit zájmy svých členů v rámci probíhajícího řízení. Domnívá se, že z jejích stanov vyplývá, že jejím předmětem činnosti je především „ochrana hospodářských zájmů, které jsou společné pro chovatele ovcí a producenty rokfóru“. Podle žalobkyně jsou cíl těchto stanov a prostředky, které jí byly svěřeny k jeho naplňování, dostatečně široké k tomu, aby zahrnuly projednávanou žalobu. Mimoto je žalobkyně mezioborovou organizací, která je jako taková uznána francouzským nařízením, jejíž předmětem činnosti je především regulace trhu s ovčím mlékem ve  výrobní oblasti Roquefort, a z toho důvodu chrání zájmy všech chovatelů a všech průmyslových zpracovatelů tohoto mléka. Žalobkyně dodává, že mandát svěřený ad hoc
jejímu předsedovi jí přiznává pravomoc jednat před soudy svým vlastním jménem v rámci projednávané žaloby.
44. Žalobkyně zadruhé tvrdí, že její členové jsou osobně dotčeni nařízením č. 1829/2002. Podle žalobkyně jsou totiž, kromě řeckých producentů sýru feta z ovčího mléka, kteří mohou i nadále užívat název „Feta“, francouzští producenti v ní seskupení jediní, kteří skutečně významně produkují a uvádějí na trh sýr feta vyráběný z ovčího mléka. Členové žalobkyně tak vzhledem k této specifičnosti tvoří „uzavřený okruh“ subjektů ve smyslu judikatury.
45. Zatřetí žalobkyně uplatňuje, že francouzští producenti sýru feta z ovčího mléka podali přihlášku a skutečně užívají ochranné známky obsahující pojem „Feta“. Žalobkyně tak tvrdí, že stejně, jak bylo rozhodnuto ve věci Codorníu (rozsudek Soudního dvora ze dne 18. května 1994, Codorníu v. Rada, C‑309/89, Recueil, s. I‑1853), zápis těchto ochranných známek vede k individualizaci jejích členů.
46. Začtvrté se žalobkyně domnívá, že jelikož byl producent sýru feta předmětem financování Společenství na základě nařízení Rady (EHS) č. 355/77 ze dne 15. února 1977 o společném postupu pro zlepšování podmínek zpracovávání a uvádění na trh zemědělských produktů (Úř. věst. L 51, s. 1), Komise musela přihlédnout k zvláštní situaci tohoto producenta, jehož situace je vymezena vzhledem k všem ostatním subjektům.
47. Konečně žalobkyně uplatňuje, že ji Komise tím, že použila zjednodušený postup podle článku 17 základního nařízení, zbavila procesních záruk stanovených běžným postupem, který v souladu s článkem 7 základního nařízení přiznává všem osobám, jejichž oprávněné zájmy byly dotčeny, možnost vznést námitky proti zamýšlenému zápisu.
Závěry Soudu
48. Článek 230 čtvrtý pododstavec ES stanoví, že každá fyzická nebo právnická osoba může podat žalobu proti rozhodnutím, která, byť vydána ve formě nařízení, se jí bezprostředně a osobně dotýkají.
49. Podle ustálené judikatury musí být kritériem rozlišení mezi nařízením a rozhodnutím posuzováno na základě toho, zda se jedná o akt s obecnou působností, či nikoliv (usnesení Soudního dvora ze dne 23. listopadu 1995, Asocarne v. Rada, C‑10/95 P, Recueil, s. I‑4149, bod 28, a ze dne 24. dubna 1996, CNPAAP v. Rada, C‑87/95 P, Recueil, s. I‑2003, bod 33). Akt má obecnou působnost, když se použije na objektivně určené situace a způsobuje právní účinky vůči abstraktně vymezeným kategoriím osob (viz rozsudek Soudu ze dne 10. července 1996, Weber v. Komise, T‑482/93, Recueil, s. II‑609, bod 55 a uvedená judikatura).
50. V projednávaném případě zajišťuje napadené nařízení názvu „Feta“ ochranu označení původu upravenou základním nařízením.
51. Tato ochrana spočívá v tom, že užívání názvu „Feta“ je vyhrazeno producentům usazeným v popsané zeměpisné oblasti, jejichž produkty splňují zeměpisné a kvalitativní požadavky stanovené pro zpracování fety ve specifikaci stanovující podmínky užívání příslušného označení. Jak Komise správně zdůraznila, není napadené nařízení určeno takovým určitým subjektům, jako je žalobkyně, nýbrž přiznává všem podnikům, jejichž produkty splňují předepsané zeměpisné a kvalitativní požadavky, právo uvádět na trh produkty pod uvedeným označením, přičemž upírá toto právo všem podnikům, jejichž produkty tyto podmínky, které jsou pro veškeré podniky stejné, nesplňují. Napadené nařízení platí jak pro všechny současné a budoucí producenty sýru feta, kteří jsou oprávněni užívat tento název, tak i pro producenty, kterým je po uplynutí přechodné lhůty zakázáno název užívat. Týká se nejen producentů z členských států, ale způsobuje právní účinky i vůči neznámému počtu producentů ze třetích zemí, kteří chtějí v současné době nebo v budoucnosti do Společenství dovážet sýr feta (usnesení Soudu ze dne 6. července 2004, Alpenhain-Camembert-Werk a další v. Komise, T‑370/02, Sb. rozh. s. II‑2097, bod 54).
52. Napadené nařízení tak představuje opatření s obecnou působností ve smyslu čl. 249 druhého pododstavce ES. Použije se na objektivně určené situace a způsobuje právní účinky vůči abstraktně vymezeným kategoriím osob (viz v tomto smyslu usnesení Soudu ze dne 15. září 1998, Molkerei Großbraunshein a Bene Nahrungsmittel v. Komise, T‑109/97, Recueil, s. II‑3533; ze dne 26. března 1999, Biscuiterie-confiserie LOR a Confiserie du Tech v. Komise, T‑114/96, Recueil, s. II‑913, body 27 až 29, a ze dne 9. listopadu 1999, CSR Pampryl v. Komise, T‑114/99, Recueil, s. II‑3331, body 42 a 43, a Alpenhain-Camembert-Werk a další v. Komise, bod 51 výše, bod 55). Tato obecná působnost vyplývá ostatně z účelu dotčené právní úpravy, a sice ochrany platně zapsaných zeměpisných označení a označení původu erga omnes
v celém Evropském společenství.
53. Není však vyloučeno, že ustanovení, které má svou povahou a svou působností normativní charakter, se může osobně dotýkat fyzické nebo právnické osoby.
54. V tomto ohledu je třeba připomenout, že profesní sdružení založené k ochraně a zastupování zájmů svých členů může podat žalobu na neplatnost ve třech druzích situací, a sice zaprvé, jestliže mu právní předpis výslovně přiznává řadu oprávnění procesního charakteru, zadruhé, jestliže zastupuje zájmy podniků, které jsou samy aktivně legitimovány, a zatřetí, jestliže je samo sdružení individualizováno z důvodu dotčení jeho vlastních zájmů jako sdružení zejména proto, že jeho postavení vyjednavače bylo dotčeno aktem, jehož zrušení se domáhá (viz usnesení Soudu ze dne 8. září 2005, ASAJA v. Rada, T‑295/04 až T‑297/04, Sb. rozh. s. II‑3151, bod 50).
55. V projednávaném případě žalobkyně netvrdí, že je aktivně legitimována z důvodu dotčení svých vlastních zájmů, ale pouze tvrdí, že žaloba je přípustná z důvodu prvních dvou situací.
56. Pokud jde o první uvedenou situaci, a sice existenci právního ustanovení, které výslovně přiznává profesním sdružením řadu oprávnění procesního charakteru, žalobkyně uplatňuje, že jí přísluší právo procesní povahy přiznané právní úpravou Společenství, zejména článkem 7 základního nařízení. Domnívá se krom toho, že, pokud by Komise postupovala podle běžného postupu zápisu označení „Feta“, příslušelo by jí právo podat námitky.
57. Tato argumentace nemůže obstát. Je totiž nutné konstatovat, že základní nařízení nepřiznává žádné právo procesní povahy takovým profesním sdružením, jako je žalobkyně.
58. Krom toho je třeba připomenout, že Soud již rozhodl, že základní nařízení nestanoví zvláštní procesní záruky na úrovni Společenství ve prospěch jednotlivců (usnesení Molkerei Großbraunshain a Bene Nahrungsmittel v. Komise, bod 52 výše, bod 67, a Alpenhain-Camembert-Werk a další v. Komise, bod 51 výše, bod 67).
59. Soudní dvůr potvrdil tuto judikaturu ve svém usnesení ze dne 26. října 2000, Molkerei Großbraunshain a Bene Nahrungsmittel v. Komise (C‑447/98 P, Recueil, s. I‑9097, body 71 až 73; viz v tomto smyslu též usnesení ze dne 30. ledna 2002, La Conqueste v. Komise, C‑151/01 P, Recueil, s. 1179, body 43 a 44).
60. Z toho vyplývá, že argument vycházející z existence procesních práv, ať již u sdružení samotného, nebo u jeho členů, nemůže žalobkyni individualizovat.
61. Pokud jde o druhý případ, kdy sdružení může podat žalobu na neplatnost, je třeba ověřit jednak, zda žalobkyně zastupuje v souladu se svými stanovami v rámci této žaloby zájmy svých členů, a jednak, zda jsou tito členové aktivně legitimováni.
62. V tomto ohledu je třeba úvodem uvést, že členy Confédération générale des producteurs de lait de brebis et des industriels de roquefort (Všeobecná konfederace producentů ovčího mléka a producentů sýru rokfór) jsou v  souladu s článkem 1 jejích stanov jednak Fédération régionale des syndicats des éleveurs de brebis a jednak Fédération des syndicats des industriels de roquefort. První člen je tvořen sdružením místních a mezimístních svazů chovatelů ovcí a druhý člen sdružuje Syndicat aveyronnais des fabricants de fromage de roquefort (Svaz aveyronských producentů sýru rokfór) a Chambre syndicale des industriels de roquefort (Komoru producentů sýru rokfór).
63. V důsledku toho jsou členy žalobkyně federace svazů, a nikoliv producenti sýra. Avšak jelikož se argumenty, které žalobkyně předložila, aby prokázala, že členové, které zastupuje, jsou aktivně legitimováni, netýkají pouze jejích členů, kterými jsou federace svazů, ale rovněž jednotlivých producentům sýra, kteří jsou členy uvedených federací, přípustnost žaloby bude přezkoumána pro oba dva případy.
64. Pokud jde o federaci svazů, je nutno konstatovat, že žalobkyně nepředložila žádný důkaz, který by umožňoval prokázat, že federace svazů jsou aktivně legitimovány pro účely projednávané žaloby.
65. Krom toho tyto federace pouze chrání obecné zájmy svých členů působících v odvětví sýru, a to producentů ovčího mléka v rámci Fédération régionale des syndicats des éleveurs de brebis a zpracovatelů v rámci Fédération des syndicats des industriels de roquefort. Vlastní zájmy těchto federací nejsou zpochybněny napadeným nařízením, které je nezasahuje z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ně zvláštní, nebo faktické situace, která je vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám.
66. Členské federace svazů žalobkyně tedy nejsou osobně dotčeny napadeným nařízením, které se použije na objektivně určené situace a způsobuje právní účinky vůči abstraktně vymezeným kategoriím osob.
67. V důsledku toho není ani jedna z členských federací sdružení žalobkyně aktivně legitimována.
68. Pokud jde o jednotlivé producenty sýra, kteří jsou členy federací, které jsou členy žalobkyně, je třeba nejprve přezkoumat, zda je žalobkyně platně zastupuje pro účely projednávané žaloby.
69. V tomto ohledu je namístě uvést, že žalobkyně se ve svých písemnostech několikrát dovolává zastupování obecných zájmů, odlišných od individuálních zájmů některých svých členů. Žalobkyně se tak ve své žalobě omezuje na uplatňování, že jejím úkolem je organizování sběru a kontroly kvality ovčího mléka, regulace trhu s mlékem, kolektivní reklama a zajišťování systému vyrovnávání ceny mléka mezi jednotlivými uživateli. Rovněž ve svém vyjádření k námitce nepřípustnosti tvrdí, že „nechrání […] zájmy některého z podniků nebo některého z chovatelů“. Tvrdí krom toho, že její činnost „směřuje především k zajištění odbytu producentům ovčího mléka a producentům oblasti Roquefort“.
70. Krom toho předmět činnosti žalobkyně, definovaný v článku 4 jejích stanov, uvádí obecné cíle směřující k průzkumu a ochraně hospodářských zájmů, které jsou společné chovatelům ovcí a producentům rokfóru.
71. Vyplývá z toho jednak, že není zjevné, že by žalobkyně měla za cíl ochranu zájmů určitých producentů fety před soudy, a jednak, že žalobkyně s ohledem jak na své stanovy, tak na své písemnosti není oprávněna k ochraně zvláštních zájmů určitých producentů sýru feta, kteří jsou členové federací, které jsou členy žalobkyně, ale výlučně k ochraně obecných a kolektivních zájmů v odvětví trhu s ovčím mlékem v oblasti Roquefort a označení „Roquefort“.
72. Za těchto podmínek nelze žalobkyni považovat za platně zastupující zájmy určitých producentů fety pro účely projednávané žaloby.
73. Pro úplnost, i za předpokladu, že by žalobkyně mohla platně zastupovat v souladu se svými stanovami jednotlivé producenty sýrů, je třeba dále ověřit, zda jsou tito producenti aktivně legitimováni k podání žaloby na neplatnost proti napadenému nařízení a zejména zda mají legitimní zájem na podání žaloby a zda jsou napadeným nařízením osobně dotčeni.
74. V tomto ohledu, pokud jde zaprvé o tvrzení žalobkyně, podle kterých mají pouze francouzští producenti v ní seskupení skutečně významnou produkci sýru feta vyráběného z ovčího mléka, a proto tito producenti tvoří uzavřený okruh a jsou individualizováni, je třeba poznamenat, že argumentace sdružení žalobkyně postrádá relevanci.
75. Podle ustálené judikatury nejsou obecná působnost a na základě toho normativní povaha aktu zpochybněny možností určit více či méně přesně počet nebo dokonce totožnost právních subjektů, na které se tento akt v určitém okamžiku použije, pokud je nepochybné, že toto použití se uskutečňuje na základě objektivní právní nebo faktické situace vymezené aktem v souvislosti se stanovením jeho účelu (rozsudek Soudního dvora ze dne 11. července 1968, Zuckerfabrik Watenstedt v. Rada, 6/68, Recueil, s. 595, 605 a 606, a usnesení Soudu ze dne 29. června 1995, Cantina cooperativa fra produttori vitivinicoli di Torre di Mosto a další v. Komise, T‑183/94, Recueil, s. II‑1941, bod 48).
76. Tak je tomu v projednávaném případě, neboť napadené nařízení se dotýká bez rozdílu všech producentů, kteří uvádějí v současné době nebo chtějí v budoucnosti uvádět ve Společenství na trh sýr pod názvem „Feta“. Producenti sýra z ovčího mléka nebo sýru rokfór jsou tedy dotčeni stejným způsobem jako všechny ostatní podniky, jejichž produkty rovněž nejsou v souladu s požadavky ustanovení napadeného nařízení.
77. Pokud jde zadruhé o tvrzení žalobkyně, podle kterých někteří z jejích členů, producenti sýru feta, podali přihlášku a užívají ochranné známky obsahující pojem „Feta“, a sice „Salakis-Feta brebis“, „Valbreso feta“ a „Salakis, la Feta au bon lait de brebis“, jejichž užívání napadené nařízení zpochybňuje, je nutné konstatovat, že napadené nařízení nezasahuje zvláštní právo ve smyslu judikatury (viz usnesení Soudu ze dne 30. ledna 2001, La Conqueste v. Komise, T‑215/00, Recueil, s. II‑181, bod 39 a uváděná judikatura), nabyté producenty sýru feta, majiteli ochranné známky obsahující pojem „Feta“.
78. Majitelé těchto ochranných známek totiž nejsou zbaveni z důvodu přijetí napadeného nařízení možnosti užívat své právo k ochranné známce, jelikož v souladu s čl. 14 odst. 2 základního nařízení, pokud byly ochranné známky zapsané v dobré víře přede dnem podání žádosti o zápis označení „Feta“, může užívání ochranné známky pokračovat bez ohledu na zápis tohoto označení původu. Pouze za předpokladu, že jsou ochranné známky dotčeny důvody pro zamítnutí či neplatnost stanovenými směrnicí Rady 89/104/ES ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92), mohou být jejich majitelé zbaveni práva je užívat.
79. Pokud jde o ochranné známky, které obsahují pojem „Feta“, zapsané po žádosti o zápis označení „Feta“, je namístě zaprvé podotknout, že majitelé takových ochranných známek se nemohou dovolávat rozsudku Codorníu v. Rada (bod 45 výše), jelikož na rozdíl od skutečností, ve kterých byl vydán uvedený rozsudek, nebyly dotčené ochranné známky zapsány a užívány během dlouhé doby před přijetím nařízení, kterým se zapisuje označení „Feta“.
80. Napadené nařízení tedy nezasahuje zvláštní právo producentů sýra feta, vzešlé ze zápisu ochranných známek obsahujících pojem „Feta“, které je může individualizovat vzhledem ke všem ostatním subjektům.
81. Pokud jde zatřetí o tvrzení žalobkyně, podle kterého Komise měla přihlédnout k situaci producenta, který měl prospěch z financování Společenství, postačuje konstatovat, že žalobkyně neuvedla, na základě jakých zvláštních ustanovení měla Komise přihlédnout k situaci tohoto zvláštního producenta (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 11. února 1999, Antillean Rice Mills a další v. Komise, C‑390/95 P, Recueil, s. I‑769, bod 25). I kdyby tomu tak bylo, nelze v každém případě vyvodit z pouhého zjištění, že Komise je povinna se seznámit s negativními dopady, které hrozí, že bude dotčený akt mít na určité podniky, že jsou osobně dotčeny ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 10. dubna 2003, Komise v. Nizozemské Antily, C‑142/00 P, Recueil, s. I‑3483, bod 75).
82. Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že žalobkyni jednak nepřísluší vlastní procesní práva a jednak nezastupuje zájmy členů, kteří jsou aktivně legitimováni pro účely projednávané žaloby, jelikož podle jejích stanov není jejím cílem ochrana zájmů producentů fety před soudy a je pověřena ochranou výlučně kolektivních zájmů, a nikoliv zastupováním jednoho z jejích členů jako majitele ochranné známky, a tito producenti nejsou v žádném případě aktivně legitimováni.
83. Projednávaná žaloba musí být proto odmítnuta jako nepřípustná.
84. Není tudíž již namístě rozhodovat o návrhu SEV-GAP na vstoupení do řízení jako vedlejší účastník.
K nákladům řízení
85. Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobkyně neměla ve věci úspěch, je namístě, s přihlédnutím k návrhovým žádání Komise uložit žalobkyni náhradu vlastních nákladů řízení, jakož i nákladů řízení vynaložených Komisí.
86. Podle čl. 87 odst. 4 prvního pododstavce jednacího řádu ponesou členské státy, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci, vlastní náklady řízení. V projednávaném případě je namístě uložit Řecké republice a Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu vlastních nákladů řízení.
Výrok
Z těchto důvodů
SOUD (třetí senát)
rozhodl takto:
1) Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
2) Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Komisí.
3) Řecká republika, jakož i Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.
V Lucemburku dne 13. prosince 2005.