62013CC0684_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Má zemědělec, který pěstuje a seče travní porost v letištní bezpečnostní zóně, právo na poskytnutí zemědělské podpory pro tuto půdu? Tento problém, na jehož základě byly Soudnímu dvoru položeny předběžné otázky v projednávané věci, je předmětem sporu mezi zemědělcem a dánskými orgány.
2. Rozhodnutí o předběžných otázkách položených Vestre Landsret (krajský soud pro Region západ) (Dánsko) přitom závisí na správném výkladu pojmu „hektar, na který lze poskytnout podporu“, a konkrétně na parametrech posouzení, co může a naopak nemůže být považováno za plochy, na které lze poskytnout zemědělskou podporu podle relevantních právních předpisů Evropské unie. V této souvislosti si předkládající soud rovněž není jist dosahem povinnosti vrátit částku neoprávněně přiznané podpory: podle jakých kritérií mají být určeny případy, kdy lze příjemce podpory zprostit povinnost vrátit takovou částku?
3. V následujícím textu uvedu důvody, které mě vedou k závěru, že takové plochy, jaké jsou dotčeny ve věci projednávané předkládajícím soudem, je třeba v zásadě považovat za oblasti spadající pod pojem „hektar, na který lze poskytnout podporu“. Jak vysvětluji dále, skutečnost, že pozemky, které se nacházejí v blízkosti letišť, nejsou a priori
vyloučeny z oblasti působnosti uvedeného pojmu, má rovněž význam pro určení, zda mohl profesionální zemědělec přiměřeným způsobem zjistit chybu, jež vedla k neoprávněnému přiznání platebních nároků a následnému vyplacení podpory.
I – Právní rámec
A – Unijní právo
1. Základní nařízení
4. Nařízení (ES) č. 1782/2003(2) stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky (SZP). Podle článku 1 zavádí uvedené nařízení novou formu podpory příjmů zemědělců.
5. Podle čl. 2 písm. b) uvedeného nařízení se „zemědělským podnikem“ rozumí „soubor produkčních jednotek spravovaných zemědělcem, které se nacházejí na území stejného členského státu“, a podle čl. 2 písm. c) se „zemědělskou činností“ rozumí „produkce, chov nebo pěstování zemědělských produktů včetně sklizně, dojení, plemenářské činnosti a chovu zvířat pro zemědělské účely nebo udržování půdy v dobrém zemědělském a ekologickém stavu podle článku 5“.
6. Článek 44 odst. 1 nařízení 1782/2003 stanoví, že každý platební nárok vázaný na hektar, na který lze poskytnout podporu, uděluje [zakládá] právo na výplatu částky, která je stanovena platebním nárokem. Článek 44 odst. 2 stanoví, že „[h]ektarem, na který lze poskytnout podporu,“ se rozumí jakákoli zemědělská plocha zemědělského podniku, která se využívá jako orná půda nebo stálá pastvina, kromě ploch, na nichž jsou trvalé kultury a lesy nebo které jsou vyčleněny pro nezemědělskou činnost.
7. S účinností ode dne 1. ledna 2009 bylo nařízení č. 1782/2003 nahrazeno nařízením (ES) č. 73/2009(3) (dále společně jen „základní nařízení“).
8. V druhém bodu odůvodnění nařízení č. 73/2009 je uvedeno, že jedním z důvodů ke zrušení nařízení č. 1782/2003 byla skutečnost, že posledně jmenované nařízení bylo několikrát podstatně pozměněno. Nařízení č. 73/2009 tedy bylo přijato v zájmu zpřehlednění. Jeho účelem je mimo jiné zjednodušit fungování režimu jednotné platby.
9. V článku 2 písm. b) a c) nařízení č. 73/2009 jsou pojmy „zemědělský podnik“ a „zemědělská činnost“ vymezeny stejně jako v nařízení č. 1782/2003.
10. Podle čl. 34 odst. 1 nařízení č. 73/2009 se podpora v rámci režimu jednotné platby poskytne zemědělcům po aktivaci platebních nároků na hektar, na který lze poskytnout podporu. Článek 34 odst. 2 písm. a) stanoví, že „hektarem, na který lze poskytnout podporu“ se rozumí jakákoli zemědělská plocha zemědělského podniku, „která je využívána k zemědělské činnosti, nebo pokud je plocha využívána rovněž k nezemědělské činnosti, která je převážně využívána k zemědělské činnosti“.
11. Článek 137 nařízení č. 73/2009 upravuje povinnost k vrácení neoprávněně přiznaných platebních nároků. Článek 137 odst. 1 stanoví, že platební nároky přiznané zemědělcům před 1. lednem 2009 se považují za zákonné a řádné od 1. ledna 2010. Podle čl. 137 odst. 2 to však neplatí, pokud byly platební nároky přiznány zemědělcům na základě věcně nesprávných žádostí. Tato výjimka se však použije pouze, pokud „chyba nemohla být zemědělcem přiměřeným způsobem zjištěna“.
2. Prováděcí nařízení
12. V rozhodné době (od roku 2005 do roku 2009) byla nařízení č. 1782/2003 a č. 73/2009 provedena, mimo jiné, nařízeními Komise (ES) č. 795/2004(4) a (ES) č. 796/2004(5) (dále společně jen „prováděcí nařízení“).
13. Podle čl. 2 písm. a) nařízení č. 795/2004 se „zemědělskou půdou“ – podmínka, jež musí být splněna, aby dotčená plocha představovala „hektar, na který lze poskytnout podporu“ – rozumí jakákoli plocha sestávající z orné půdy, stálých pastvin nebo trvalých kultur.
14. Nařízení č. 795/2004 bylo s účinností ode dne 1. ledna 2009 pozměněno mimo jiné nařízením Komise (ES) č. 370/2009(6) . Posledně jmenovaným nařízením byl do nařízení č. 795/2004 vložen článek 3c s následujícím zněním:
„Pro účely použití čl. 34 odst. 2 písm. a) [nařízení č. 73/2009], pokud je zemědělská plocha zemědělského podniku využívána rovněž k nezemědělské činnosti, je tato plocha považována za plochu využívanou převážně k zemědělské činnosti, jestliže může být zemědělská činnost uskutečňována, aniž by ji [významně] ztěžovala intenzita, povaha, doba trvání a načasování nezemědělské činnosti.
Členské státy stanoví kritéria pro provádění prvního pododstavce [na] svém území.“
15. Podle čl. 2 odst. 1 nařízení č. 796/2004 se „ornou půdou“ rozumí půda obdělávaná mimo jiné za účelem produkce plodin nebo udržovaná v dobrých zemědělských a environmentálních podmínkách. Podle čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení se „stálou pastvinou“ rozumí půda využívaná k pěstování trav nebo jiných zelených pícnin, které nejsou zahrnuty do střídání plodin v hospodářství po dobu pěti let nebo déle(7) .
16. V projednávané věci je relevantní i článek 12 nařízení č. 796/2004(8) . Podle čl. 12 odst. 1 písm. f) je zemědělec žádající o podporu na základě relevantního režimu podpor povinen učinit prohlášení, že se seznámil s podmínkami pro poskytnutí dotyčné podpory. Článek 12 odst. 4 dále stanoví, že při podávání formuláře žádosti opraví zemědělec předtištěný formulář, pokud je jakýkoli údaj obsažený v předtištěném formuláři nesprávný.
17. Článek 73 odst. 1 nařízení č. 796/2004 stanoví, že v případě neoprávněně provedené platby je zemědělec povinen vrátit příslušnou částku včetně úroků.
18. V článku 73 odst. 4 a 5 uvedeného nařízení je však stanovena následující výjimka z tohoto pravidla:
„4. Povinnost vrátit částku uvedená v odstavci 1 se neuplatní, pokud byla platba provedena omylem příslušného orgánu nebo jiného orgánu a pokud zemědělec nemohl chybu prokazatelně objevit [přiměřeným způsobem chybu zjistit].
Pokud se však chyba týká skutečností rozhodných pro výpočet dotyčné platby, použije se první pododstavec pouze v případě, že rozhodnutí o vrácení nebylo sděleno do 12 měsíců od provedení platby.
5. Povinnost vrátit částku uvedená v [čl. 73 odst. 1] se neuplatní, pokud je doba, která uplynula mezi dnem výplaty podpory a dnem, ve kterém příslušný orgán poprvé oznámil příjemci, že platba byla provedena neoprávněně, delší než deset let.
Doba uvedená v prvním pododstavci se však zkrátí na čtyři roky, pokud příjemce jednal v dobré víře.“
19. Článek 73a odst. 1 nařízení č. 796/2004(9) stanoví, že jestliže se zjistí, že některé platební nároky byly přiznány neoprávněně, vzdá se dotčený zemědělec neoprávněně přiznaných nároků a má se za to, že nebyly přiznány od počátku.
B – Dánské právo
20. Podle dánského práva stanoví požadavky spojené s letištními bezpečnostními zónami Trafikstyrelsen (dříve Statens Luftfartsvæsen, dopravní úřad) prostřednictvím „Civilních leteckých předpisů“ (Bestemmelser for Civil Luftfart, dále jen „BL“).
21. Obdělávání bezpečnostních zón se řídí BL 3-16 ze dne 31. ledna 2005 o opatřeních k omezení rizika střetu letadla s ptáky/savci na letištích. Podle uvedených předpisů:
„5.2.2 	Pozemky bez zpevněných ploch, které se nacházejí v oblasti letiště podél vzletové a přistávací dráhy/drah a do vzdálenosti 150 m od jejích okrajů:
a. Půda je osévána travinami
[...]
5.2.3 	Pozemky bez zpevněných ploch, které se nacházejí v oblasti letiště ve vzdálenosti 150 až 300 m od okrajů vzletové a přistávací dráhy/drah:
a. Půda se využívá k pěstování travního porostu [...]
b. Půda se smí využívat pro pěstování obilovin pouze po konzultaci s odborníkem. Pěstování celoročního osiva není povoleno.
5.2.4 	Pozemky bez zpevněných ploch, které se nacházejí v oblasti letiště ve vzdálenosti větší než 300 m od okrajů vzletové a přistávací dráhy/drah lze využívat pro zemědělství pouze po konzultaci s odborníkem.
[...]
6.4.1 	V souvislosti s obděláváním půdy se použijí následující pravidla:
a. Travní porost se trvale udržuje ve výšce nejvýše 20 cm na vzletových, přistávacích a pojezdových drahách bez štěrku či zpevněné plochy [...]
b. Mimo oblastí vymezených v písmenu a), ale v oblastech spadajících pod bod 5.2.2 bude vyvinuta trvalá snaha udržovat travní porost trvale ve výšce mezi 20 a nejvýše 40 cm [...]“
II – Skutkový stav, původní řízení a předběžné otázk y
22. Dne 21. prosince 1999 a 10. května 2000 uzavřel J. Demmer smlouvy s Letištěm Aalborg (Aalborg Lufthavn) a s Leteckou základnou Skrydstrup (Flyvestation Skrydstrup) o nájmu bezpečnostních zón nacházejících se v okolí vzletových a přistávacích drah, pojezdových drah a dojezdových drah uvedených letišť. Dotčená půda je využívána pro pěstování travního porostu k výrobě krmných granulí.
23. Podle uvedených smluv a na základě sjednaných smluvních podmínek vzniklo J. Demmerovi jako nájemci právo sekat a využívat trávu z letištního pozemku za úhradu nájemného. Johannes Demmer měl trávu žít třikrát až čtyřikrát do roka.
24. Uvedené smlouvy obsahovaly několik podmínek týkajících se údržby dotčené půdy, včetně určení doby a způsobu sečení trávy, používání hnojiv, a v případě smlouvy s Leteckou základnou Skrydstrup, zákazu používání pesticidů(10) .
25. Podle bodu 8 smlouvy uzavřené s Leteckou základnou Skrydstrup byl J. Demmer povinen provádět své práce tak, aby nebyl dotčen letový provoz, a v souladu s případnými pokyny a zákazy vydanými Kontrolní službou letového provozu nebo vedením Letecké základny Skrydstrup.
26. Podle bodu 6 nájemní smlouvy mezi J. Demmerem a Letištěm Aalborg byl prvně jmenovaný povinen informovat pronajímatele, kdykoli bude chtít vstoupit na pronajatou půdu. V témže bodě byla rovněž ozbrojeným silám přiznána neomezená práva využívat nebo dovolit ostatním využívat pronajatou půdu pro vojenská cvičení jakéhokoli druhu.
27. V rámci obou uvedených smluv se J. Demmer zavázal od roku 2005 využívat půdu tak, aby mu vzniklo právo na přiznání platebních nároků, a podat příslušné žádosti. Na základě jeho žádosti mu následně FødevareErhverv (nyní NaturEhrverv styrelsen, agentura pro potravinářský průmysl) rozhodnutím ze dne 29. května 2006 přiznala platební nároky ve vztahu k předmětné půdě, a to s účinností od podporového roku 2005.
28. Dne 1. února 2006 převedl J. Demmer platební nároky spojené s letištní půdou na Letišti Aalborg na ozbrojené síly. V podporových letech 2006 až 2009 si tedy J. Demmer pouze pronajímal letištní pozemky Letecké základny Skrydstrup a byla mu vyplácena podpora pouze ve vztahu k těmto pozemkům.
29. V roce 2008 provedla FødevareErhverv šetření a audit rejstříku produkčních bloků. Na základě výsledku uvedeného auditu byly některé produkční bloky, ve vztahu k nimž učinil J. Demmer prohlášení podle režimu jednotné platby, buď omezeny, nebo z rejstříku zcela vyškrtnuty. FødevareErhverv měla totiž za to, že bezpečnostní zóny letišť nelze považovat za zemědělskou plochu, na kterou lze poskytnout podporu. V této souvislosti byl J. Demmer upozorněn, že žádosti za minulé roky budou znovu posouzeny a platební nároky přepočítány.
30. Dne 2. května 2011 rozhodla FødevareErhverv o omezení platebních nároků J. Demmera a o vrácení podpory neoprávněně vyplacené na pozemky Letiště Aalborg v roce 2005 a na pozemky Letecké základny Skrydstrup mezi lety 2005 až 2009.
31. Johannes Demmer napadl uvedené rozhodnutí u Fødevareministeriets Klagecenter (odbor stížností ministerstva pro potravinářství, zemědělství a rybolov). Fødevareministeriets Klagecenter v květnu 2012 rozhodnutí FødevareErhverv potvrdil.
32. Dne 13. listopadu 2012 napadl J. Demmer rozhodnutí Fødevareministeriets Klagecenter žalobou k předkládajícímu soudu. Předkládající soud nyní pokládá Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Je třeba vykládat podmínku, aby zemědělská plocha nebyla využívána k ‚nezemědělské činnosti‘ ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 a podmínku, aby zemědělská plocha byla využívána k ‚zemědělské činnosti‘ nebo ‚[...] převážně využívána k zemědělské činnosti‘ ve smyslu čl. 34 odst. 2 písm. a) nařízení č. 73/2009 v tom smyslu, že podmínkou pro podporu je, aby primární účel využití plochy byl zemědělský?
a) V případě kladné odpovědi je Soudní dvůr žádán, aby specifikoval, jaké parametry musí být zohledněny při rozhodování o tom, jaký účel využití je ‚primárním‘ využitím, pokud je plocha využívána pro několik různých účelů současně.
b) V případě kladné odpovědi je Soudní dvůr dále žádán, aby určil, zda toto případně znamená, že na bezpečnostní zóny obklopující vzletové, přistávací, pojezdové a dojezdové dráhy na letištích, které jsou stejně jako v projednávaném případě součástí letiště a podléhají zvláštním pravidlům a omezením spojeným s využitím pozemku, které jsou však současně také využívány k sečení trávy za účelem výroby krmných granulí, lze vzhledem k jejich povaze a využití poskytnout podporu podle výše uvedených ustanovení.
2) Je třeba vykládat podmínku, aby zemědělská půda tvořila část zemědělcova ‚zemědělského podniku‘ ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 a čl. 34 odst. 2 písm. a) nařízení č. 73/2009 v tom smyslu, že na bezpečnostní zóny obklopující vzletové, přistávací, pojezdové a dojezdové dráhy na letištích, které jsou stejně jako v projednávaném případě součástí letiště a podléhají zvláštním pravidlům a omezením, spojeným s využitím půdy, které jsou ale současně také využívány k sečení trávy za účelem výroby krmných granulí, lze poskytnout podporu podle výše uvedených ustanovení?
3) V případě záporné odpovědi na první otázku písm. b) nebo na druhou otázku, došlo potom z důvodu, že pozemky jsou, kromě využití k obdělávání stálých pastvin za účelem výroby krmných granulí, též bezpečnostními zónami okolo vzletových, přistávacích, pojezdových a dojezdových drah,
a) k chybě, která mohla být zemědělcem přiměřeným způsobem zjištěna ve smyslu článku 137 nařízení č. 73/2009, v případě, že platební nároky na plochy byly přesto přiznány?
b) k chybě, [která mohla být zemědělcem přiměřeným způsobem zjištěna] ve smyslu čl. 73 odst. 4 [nařízení č. 796/2004], v případě, že podpora na plochy byla přesto vyplacena?
c) k neoprávněné platbě, v souvislosti se kterou se nelze domnívat, že příjemce jednal v dobré víře ve smyslu čl. 73 odst. 5 [nařízení č. 796/2004], v případě, že podpora na plochy byla přesto vyplacena?
4) Který okamžik je relevantní v hodnocení, zda
a) došlo k chybě, která mohla být zemědělcem přiměřeným způsobem zjištěna ve smyslu článku 137 nařízení č. 73/2009,
b) došlo k chybě, [která mohla být zemědělcem přiměřeným způsobem zjištěna] ve smyslu čl. 73 odst. 4 [nařízení č. 796/2004],
c) se lze domnívat, že příjemce jednal v dobré víře ve smyslu čl. 73 odst. 5 prováděcího [nařízení č. 796/2004]?
5) Je třeba, aby posouzení zmiňované ve čtvrté otázce písm. a) až c) bylo provedeno s ohledem na každý jednotlivý podporový rok nebo za platby jako celek?“
33. Písemná vyjádření předložili v tomto řízení J. Demmer, dánská, řecká a polská vláda a Komise. Soud se rozhodl věc projednat bez ústního jednání.
III – Analýza
A – Úvodní poznámky
34. Předkládající soud pokládá Soudnímu dvoru více otázek. Všechny problémy vyvstávající v původním řízení však závisejí na třech úzce souvisejících otázkách: i) zda jsou plochy nacházející se v letištních bezpečnostních zónách plochami, na které lze poskytnout podporu (první a druhá otázka); ii) na základě jakých parametrů má být určeno, zda bude příjemce zproštěn povinnosti vrátit neoprávněně přiznanou a vyplacenou podporu (třetí otázka), a iii) jaký je správný časový rámec takového posouzení (čtvrtá a pátá otázka). Než však přistoupím k podrobnějšímu posouzení uvedených otázek, je třeba vyřešit tři problémy, které mají dopad na další analýzu.
35. Zaprvé při jakémkoli výkladu pravidel upravujících přiznávání podpory v rámci režimu jednotné platby je nutné přihlížet k důvodům přiznání zemědělské podpory. Pokud jde zejména o režim jednotné platby, tento režim byl stanoven nařízením č. 1782/2003 v rámci reformy zemědělské politiky Evropské unie. Z článku 1 uvedeného nařízení vyplývá, že hlavním cílem nařízení č. 1782/2003 bylo zavést novou formu podpory příjmů zemědělců. V tomto smyslu režim jednotné platby nepochybně přispívá k dosažení společensko-politického cíle zemědělské politiky Evropské unie, kterým je zajistit odpovídající životní úroveň zemědělského obyvatelstva(11) . Uvedený cíl má své důsledky i pro výklad základních nařízení.
36. Zadruhé, jak upozorňuje předkládající soud, mezi nařízením č. 1782/2003 a nařízením č. 73/2009 existují určité odchylky, pokud jde o vymezení pojmu „hektar, na který lze poskytnout podporu,“ pro účely daných nařízení. Zatímco se podle čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 za „hektar, na který lze poskytnout podporu,“ považuje jakákoli zemědělská plocha zemědělského podniku, která se využívá jako orná půda nebo stálá pastvina, kromě ploch, které jsou vyčleněny pro nezemědělskou činnost, obsahuje nařízení č. 73/2009 poněkud jiné vymezení. Článek 34 odst. 2 písm. a) nařízení č. 73/2009 stanoví, že za hektar, na který lze poskytnout podporu, se považuje jakákoli zemědělská plocha zemědělského podniku, která je využívána k zemědělské činnosti, nebo pokud je plocha využívána rovněž k nezemědělské činnosti, která je převážně využívána k zemědělské činnosti .
37. Uvedené změny nejsou v žádném případě nepodstatné. Při čistě doslovném výkladu by totiž bylo možno tvrdit, že podle nařízení č. 1782/2003 je z možnosti poskytnutí podpory v rámci režimu jednotné platby automaticky vyloučena jakákoli zemědělská plocha, která je využívána k nezemědělské činnosti. Zúčastněné strany se však patrně shodují, že rozdílu v terminologii obou uvedených nástrojů nelze přikládat žádný zvláštní význam. Z přípravných prací nařízení č. 73/2009 totiž patrně nijak nevyplývá, že by měl zákonodárce v úmyslu změnit pravidla upravující hektary, na které lze poskytnout podporu, jež jsou nepochybně jedním ze základních kamenů režimu jednotné platby.
38. Mám za to, že zákonodárce spíše zamýšlel vyjasnit pravidla režimů podpory zemědělcům. Je navíc běžné, že je určitý pozemek využíván zároveň k zemědělské i nezemědělské činnosti. Je tedy patrně logické, aby možnost poskytnutí podpory na takový pozemek byla vždy určena na základě činnosti, která převažuje. Tento problém do určité míry vyjasňuje nařízení č. 73/2009 ve spojení s článkem 3c nařízení č. 795/2004 v platném znění. Z uvedených ustanovení totiž jasně vyplývá, že smíšené využívání určitého pozemku není automaticky na překážku možnosti poskytnutí podpory na takový pozemek. Klíčovým požadavkem naopak je, aby byla daná plocha používána převážně
k zemědělské činnosti(12) . Podle mého názoru je tedy namístě zodpovědět otázky položené předkládajícím soudem (zejména první a druhou otázku) ve světle znění nařízení č. 73/2009, pokud jde o celou rozhodnou dobu, tedy od roku 2005 do roku 2009.
39. Zatřetí bych chtěl podotknout, že předkládající soud vychází z předpokladu, že v projednávané věci jde o plochy používané k zemědělské i nezemědělské činnosti ve smyslu základních nařízení. V tomto ohledu z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že se J. Demmer zavázal využívat dotčené plochy na letecké základně Skrydstrup s řádným ohledem na letový provoz a v souladu s případnými pokyny a zákazy. V rámci nájemní smlouvy pro letiště Aalborg si ozbrojené síly vyhradily neomezené právo půdu využívat nebo dovolit ostatním ji využívat pro vojenská cvičení jakéhokoli druhu. J. Demmer byl navíc povinen informovat pronajímatele, kdykoli bude chtít vstoupit na pronajatou půdu.
40. Ze spisu však nevyplývá, zda byla na dotčené půdě skutečně vykonávána nezemědělská činnost ani zda pronajímatel skutečně uplatnil svá smluvní práva k této půdě.
41. Je proto třeba uvést následující výhradu. Mám za to, že ze samotné existence takových ustanovení, jaká jsou uvedena výše, ani ze skutečnosti, že se dotčené pozemky nacházejí v letištní bezpečnostní zóně, nelze usuzovat na výkon nezemědělské činnosti. V této souvislosti je podle mého názoru rozhodující, zda skutečně dochází k nezemědělským činnostem (například vojenským cvičením či letovému provozu), či nikoli.
42. Mám za to, že samotnou smluvní podmínku ve smyslu, že dotčená půda musí být využívána s řádným ohledem na letový provoz a v souladu s případnými pokyny a zákazy, nelze považovat za „činnost“. Totéž platí i pro ustanovení vymezující účel letištní bezpečnostní zóny či stanovení určitých omezení pro její využití. Je totiž běžné, že si pronajímatel vyhradí určitá práva k půdě, kterou pronajímá, nebo určí zemědělci, jak má s pronajatou půdou nakládat (například, pokud jde o použití pesticidů, přípustné kultury nebo ekologickou údržbu půdy). Pravidla a omezení vyplývající z právních předpisů a smluvních ustanovení bych maximálně popsal tak, že umožňují
výkon nezemědělské činnosti.
43. Je však třeba mít na paměti, že možnost poskytnutí podpory na určité plochy je v každém případě podmíněna tím, že taková půda tvoří část zemědělského podniku. Jak vysvětluji v bodě 60 a následujících tohoto stanoviska, konkrétní pravidla a omezení pro využití dotčené plochy mají význam právě pro posouzení posledně jmenované podmínky (a nikoli při rozhodování, zda je půda využívána převážně pro zemědělskou činnost v protikladu k činnosti nezemědělské).
44. Ať je tomu jakkoli, je na předkládajícím soudu, aby určil, zda byla dotčená půda využívána pro vojenská cvičení nebo jinou nezemědělskou činnost, či nikoli. I přes uvedené výhrady a vzhledem k tomu, že se předkládající soud ani zúčastněné strany tímto problémem nijak podrobněji nezabývají, přistoupím nyní ke zkoumání předběžných otázek, přičemž budu vycházet z předpokladu, že dotčené pozemky jsou skutečně předmětem smíšeného využití (pro zemědělskou i nezemědělskou činnost).
B – „Hektar, na který lze poskytnout podporu“
1. Primární účel a převažující využití v případech smíšeného využití půdy
45. V rámci první a druhé otázky se předkládající soud mimo jiné táže, zda je pro možnost poskytnutí podpory na zemědělskou plochu rozhodující to, jestli je primárním účelem
využití takové plochy zemědělská činnost.
46. Než přistoupím k řešení uvedeného problému, konstatuji nejprve, že je patrně nepochybné, že plochy dotčené v původním řízení tvoří zemědělské plochy ve smyslu nařízení č. 1782/2003 a č. 73/2009: dotčené plochy jsou totiž využívány k pěstování travního porostu za účelem výroby krmných granulí. Uvedené plochy lze tedy relativně snadno kvalifikovat jako zemědělské, neboť jsou využívány jako orná půda nebo stálá pastvina ve smyslu čl. 2 odst. 1 a 2 nařízení č. 796/2004(13) . Je patrně rovněž nesporné, že činnost J. Demmera, která spočívá v pěstování travního porostu na uvedené půdě, představuje „zemědělskou činnost“ ve smyslu základních nařízení.
47. Pokud jde konkrétně o účel dotčených ploch, lze patrně s jistotou předpokládat, že jejich původním účelem (či důvodem jejich existence) bylo zajišťování bezpečnosti letiště a letového provozu. Uvedené plochy nemusely být původně zamýšleny k využití jako zemědělská půda. Tuto skutečnost je však třeba jasně odlišit od účelu, k němuž jsou tyto plochy skutečně využívány v současné době. I když jde možná o těžko uchopitelné pojmy, je patrně obtížné odlišit primární účel, k němuž jsou dotčené plochy využívány – tedy pojem, který zmiňuje předkládající soud ve svých otázkách – od převažujícího využití takových ploch ve smyslu čl. 34 odst. 2 nařízení č. 73/2009. Jak totiž již uvedl generální advokát Mazák, rozhodující (pro účely pojmu „hektar, na který lze poskytnout podporu“) je skutečné využití dané plochy nebo případně to, jaké plodiny jsou na takové ploše skutečně vysazeny, a nikoli cíle či (převažující) účely, k nimž se daná plocha využívá(14) . Z tohoto důvodu mám za to, že vyvstává-li otázka možnosti poskytnutí podpory na určitý pozemek, je v tomto směru rozhodujícím kritériem převažující (a skutečné) využití takového pozemku.
48. Užitečné vodítko ke kritériím pro určení toho, co je převažujícím využitím určitého konkrétního pozemku, poskytuje nařízení č. 370/2009 (kterým byl do nařízení č. 7 95/2004 vložen článek 3c), a to i přesto, že toto nařízení není použitelné ratione temporis
na celé období od roku 2005 do roku 2009. Článek 3c nařízení č. 795/2004 ve skutečnosti stanoví, že plochu, která je využívána k zemědělské i nezemědělské činnosti je třeba považovat za plochu využívanou převážně k zemědělské činnosti, jestliže může být zemědělská činnost uskutečňována, aniž by ji [významně] ztěžovala intenzita, povaha, doba trvání či načasování nezemědělské činnosti.
49. Vzniká tak otázka, co se v tomto smyslu rozumí výrazem „[významně] ztěžovala“, a právě touto otázkou se budu nyní zabývat.
2. Převažující využití plochy
50. Bylo by jistě lákavé přenechat tuto otázku předkládajícímu soudu, který má jako jediný pravomoc zabývat se skutkovými okolnostmi věci. Nicméně ve snaze přispět k co možná nejjednotnějšímu používání pravidel pro určení ploch, na které lze poskytnout podporu, v celé Evropské unii (i přes prostor pro uvážení, jež mají členské státy při provádění těchto pravidel podle druhého pododstavce článku 3c nařízení č. 795/2004) se pokusím načrtnout některé užitečné parametry pro určení převažujícího zemědělského využití určitého pozemku(15) .
51. Nejprve je třeba konstatovat, že samotný pojem „převažující využití“ je poněkud zavádějící. Pokud by nebyl řádně zohledněn článek 3c nařízení č. 795/2004, bylo by možné mít rozumně za to, že podporu lze poskytnout jen tehdy, pokud je na dotčeném pozemku uskutečňována nezemědělská činnost jen jako čistě vedlejší či náhodná činnost. Článek 3c však danou hranici výslovně snižuje: mám za to, že jelikož k tomu, aby mohla být zemědělská činnost považována za převažující, postačuje, aby nebyla taková činnost [významně] ztěžována, je třeba se při posouzení soustředit na konkrétní podmínky výkonu takové zemědělské činnosti, a konkrétněji pak na skutečné možnosti výkonu takové činnosti(16) . V tomto ohledu není nijak vyloučen výkon dvou (či více) činností na témže pozemku, pokud nezemědělská činnost významně neztěžuje výkon činnosti zemědělské.
52. Jelikož je nemožné – a rovněž ne úplně žádoucí – stanovit taxativní výčet situací, kdy má být zemědělská činnost považována za převažující, je obzvláště důležité, aby předkládající soud vzal při svém posouzení v úvahu všechny skutkové okolnosti různých způsobů využití. Dochází-li do určité míry k narušení výkonu zemědělské činnosti, je v dalším kroku třeba určit, zda takové narušení dosahuje úrovně, kterou by bylo možno označit jako „významnou“. Mám za to, že takové hranice bude dosaženo jen tehdy, pokud bude dotčený zemědělec nucen při výkonu zemědělské činnosti překonávat skutečné – a nikoli jen nevýznamné – obtíže či překážky.
53. Konkrétně si představme, že zemědělec uzavře smlouvu s lyžařským střediskem. Podle takové smlouvy pěstuje dotyčný zemědělec travní porost a také nechává na dotčených pozemcích, které v zimě tvoří součást lyžařské oblasti, pást dobytek. Jinými slovy, stejné pozemky jsou používány pro různé činnosti. Pokud však nezemědělská činnost neztěžuje zemědělci pěstování a sklízení plodin během relevantních ročních období, lze jen těžko takovou nezemědělskou činnost považovat za překážku, která by mohla významně ztěžovat zemědělské činnosti daného zemědělce. Lze zde vystopovat zjevné paralely s pořádáním vojenských cvičení, a to jednoduše proto, že pořádání vojenských cvičení (tedy skutečnost, kterou musí ověřit předkládající soud) na dotčené půdě neznamená, že taková půda již nespadá pod pojem „hektar, na který lze poskytnout podporu“ – a to za podmínky, že taková cvičení nenarušují významně výkon dotčené zemědělské činnosti.
54. Existence smluvních výhrad a omezení souvisejících s výkonem nezemědělské činnosti (v tomto případě pořádání vojenských cvičení či nerušené fungování letového provozu) může samozřejmě určitým způsobem zemědělce omezovat. Z toho však automaticky nevyplývá, že dochází k významnému ztížení zemědělské činnosti.
55. Mám za to, že možnost poskytnutí podpory na určitý pozemek je dotčena pouze v případech, kdy nezemědělská činnost narušuje i zemědělské využití území z časového či prostorového hlediska(17) . V tomto smyslu je rozhodující, zda je zemědělec schopen vykonávat zemědělskou činnost dle své volby i přes souběžný výkon nezemědělské činnosti a případné uplatnění zvláštních pravidel a omezení, pokud jde o využití dotčené půdy. Domnívám se, že zemědělská činnost není významným způsobem ztížena, je-li zemědělec ve skutečnosti schopen využívat dotčenou půdu pro zemědělskou činnost dle své volby(18) .
56. Je nepochybné, jak uvádějí Komise a dánská vláda, že v případě letištních ploch je volba možné zemědělské činnosti významným způsobem omezena. Je rovněž pravda, že sečení trávy v blízkosti vzletových, přistávacích a dojezdových drah slouží jiným (nezemědělským) účelům, jako je bezpečnost letového provozu – trávu je třeba sekat v každém případě pro účely dodržení předpisů o bezpečnosti letového provozu. V rámci režimu jednotné platby jsou však tyto skutečnosti bez významu. Co je naproti tomu důležité – jak ilustruje zejména čl. 34 odst. 2 nařízení č. 73/2009 a článek 3c nařízení č. 795/2004 – je, že dotčený zemědělec může na dotčené půdě vykonávat zemědělskou činnost dle své volby.
57. Například J. Demmer se rozhodl na dotyčné půdě pěstovat travní porost pro účely výroby krmných granulí. Jedná se o zemědělskou činnost, kterou lze na uvedené půdě vykonávat bez větších obtíží(19) . Není mi jasné, proč by J. Demmer měl být nějak postižen za svou volbu zemědělské činnosti, kterou lze vykonávat i přes existující omezení a „konkurující“ nezemědělskou činnost.
58. S ohledem na obavy vyjádřené dánskou vládou je třeba vyjasnit ještě jeden problém. Nejsem toho názoru, že za takových okolností, jaké jsou dotčeny v řízení před předkládajícím soudem, by závěr, že zemědělská činnost není významně ztížena činností nezemědělskou, šel nad rámec omezení možnosti poskytnutí podpory. Je totiž třeba mít na paměti, že se jedná o provinční (vojenská) letiště. Přesněji řečeno, nebylo by namístě tvrdit, že by kritérium uvedené v bodě 55 tohoto stanoviska splňoval také jakýkoli velký dopravní uzel či zeleň v okolí rušné dálnice. Vzhledem k intenzitě
(ale možná i povaze, trvání a načasování) nezemědělské činnosti v takových oblastech by zemědělec určitě nemohl vykonávat zemědělskou činnost dle své volby v období růstu či sklizně plodin.
59. Po tomto upřesnění mám za to, že bezpečnostní zóny v okolí vzletových, přistávacích, pojezdových a dojezdových drah, pro něž platí zvláštní pravidla a omezení, mohou být plochami, „na které lze poskytnout podporu,“ ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 a čl. 34 odst. 2 nařízení č. 73/2009, za předpokladu, že výkon zemědělské činnosti na těchto plochách není významně ztížen výkonem činnosti nezemědělské. To však nepostačuje k tomu, aby byla dotyčná plocha plně kvalifikována pro poskytnutí podpory. Dotčené pozemky musí rovněž v souladu s čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 a čl. 34 odst. 2 nařízení č. 73/2009 tvořit část zemědělského podniku. Touto otázkou se budu nyní zabývat.
3. Podmínka, že plocha musí tvořit část zemědělského podniku
60. Nejprve je třeba poznamenat, že podle čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 a čl. 34 odst. 2 nařízení č. 73/2009 lze poskytnout podporu na jakoukoli zemědělskou plochu zemědělského podniku. Podle čl. 2 písm. b) nařízení č. 1782/2003 (a nařízení č. 73/2009) se „zemědělským podnikem“ rozumí „soubor produkčních jednotek spravovaných zemědělcem, které se nacházejí na území stejného členského státu“.
61. Soudní dvůr již poskytl vodítko k výkladu pojmu „zemědělský podnik“ v rozsudku Landkreis Bad Dürkheim(20) . Stejně jako v projednávané věci neměl zemědělec v uvedené věci úplnou volnost při využívání dotyčných ploch. Naopak byl vázán určitými pokyny vnitrostátních orgánů v zájmu dosažení cílů ochrany přírody a krajiny na dotyčném území. Ve svém rozsudku Landkreis Bad Dürkheim Soudní dvůr uvedl, že rozhodujícím kritériem pro určení, zda určitá plocha tvoří část zemědělcova zemědělského podniku, je skutečnost, že zemědělec musí být s to využívat dotčenou půdu s určitou autonomií a vykonávat dostatečnou rozhodovací moc k tomu, aby mohl provádět dotčené zemědělské činnosti. Soudní dvůr však pečlivě vysvětlil, že uvedené kritérium autonomie neznamená existenci neomezeného oprávnění zemědělce nakládat s dotčenou plochou v rámci jejího využívání pro zemědělské účely(21) .
62. Věc Landkreis Bad Dürkheim se nepochybně týkala určitého kontextu ochrany přírody, který Soudní dvůr považoval za slučitelný s obecnými cíli nařízení č. 73/2009. Nehledě na tuto skutečnost mám za to, že výše uvedený závěr ohledně kritéria autonomie je relevantní i ve vztahu k plochám využívaným pro účely, které nemají bezprostřední souvislost s cíli režimu jednotné platby. Z daného závěru vyplývá, že posouzení, zda určitá plocha tvoří část zemědělského podniku, je úzce spojeno s otázkou převažujícího využití takové konkrétní plochy. Relevantní kritéria se totiž v tomto směru do určité míry překrývají(22) .
63. V projednávané věci se jedná o bezpečnostní zóny v okolí vzletových, přistávacích, pojezdových a dojezdových drah na letištích. Použitelná pravidla a omezení vyplývají jednak z vnitrostátních a mezinárodních ustanovení určených k zajištění bezpečnosti letového provozu a jednak ze smluvních podmínek. Týkají se mimo jiné udržování půdy v určitém stavu, plodin, které zde mohou být pěstovány a sklízeny (v praxi trávy) a přípustné výšky travního porostu. Lze tedy těžko popřít, že zemědělec v postavení J. Demmera nemá úplnou autonomii, pokud jde o využití dotčených ploch.
64. Pokud je však zemědělec schopen využívat půdu pro zemědělskou činnost dle své volby, aniž je tato činnost významně ztížena nezemědělskou činností vykonávanou na této půdě (nebo v případech, kdy není uskutečňována žádná nezemědělská činnost, pouze platnými pravidly a omezeními), neexistuje důvod domnívat se, že plochy dotčené ve věci projednávané před předkládajícím soudem netvoří rovněž část zemědělcova zemědělského podniku ve smyslu nařízení č. 1782/2003 a nařízení č. 73/2009. Při splnění uvedeného kritéria nevidím důvod, proč by takový zemědělec, jako je J. Demmer, neměl dostatečnou autonomii a rozhodovací moc k tomu, aby mohl vykonávat dotčené zemědělské činnosti, jak vyžaduje judikatura Soudního dvora.
65. Upozorňuji konečně, že režim jednotné platby je formou podpory příjmů, která může být motivem k výkonu zemědělské činnosti na plochách, které by jinak nebyly takto využívány. Tak je tomu i ve věci projednávané před předkládajícím soudem. Nemohu však v použitelných právních předpisech ani jinde nalézt žádný důvod, proč by pouhá skutečnost, že je zemědělská činnost vykonávána na pozemcích letiště, automaticky vylučovala možnost poskytnutí podpory na tyto plochy. Při splnění kritéria uvedeného v bodě 55 tohoto stanoviska je poloha dotčené půdy bez významu.
66. Mám tedy za to, že zemědělskou půdu, která se nalézá v bezpečnostních zónách v okolí vzletových, přistávacích, pojezdových a dojezdových drah letišť, je třeba považovat za součást „zemědělského podniku“, a tedy za plochy, na které lze poskytnout podpora ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 a čl. 34 odst. 2 nařízení č. 73/2009 za podmínky, že i přes použitelná pravidla a omezení má zemědělec dostatečnou autonomii a rozhodovací moc k tomu, aby mohl na uvedené půdě vykonávat zemědělskou činnost dle své volby.
67. Dojde-li předkládající soud po posouzení všech relevantních skutkových okolností projednávané věci k závěru, že na dotčené plochy nelze poskytnout podporu z důvodu, že platná pravidla a omezení významně ztěžují výkon zemědělské činnosti J. Demmera, vyvstává otázka, zda mohl J. Demmer přiměřeným způsobem zjistit chybu, která vedla k neoprávněnému přiznání platebních nároků a vyplacení podpory (třetí otázka). V tomto ohledu je rovněž nutné určit relevantní časový rámec, který bude sloužit jako referenční rámec pro posouzení této otázky (čtvrtá a pátá otázka). Všemi těmito otázkami se budu zabývat v následujícím textu společně.
C – Chyby, které mohl zemědělec přiměřeným způsobem zjistit, a dobrá víra
68. V projednávané věci vyvstávají tři otázky: i) zda došlo k chybě, kterou mohl zemědělec přiměřeným způsobem zjistit, pokud jde o přiznání platebních nároků pro dotyčné plochy, ii) zda došlo k chybě, kterou mohl zemědělec přiměřeným způsobem zjistit v okamžiku, kdy byla podpora pro dotyčné plochy vyplacena, a konečně iii) zda lze mít za to, že takový příjemce, jako je J. Demmer, jednal v dobré víře. Předkládající soud si rovněž není jist rozhodnou dobou pro takové posouzení.
69. Neoprávněně přiznané platební nároky je v zásadě třeba zrušit a neoprávněně vyplacenou podporu vrátit. Cílem vrácení neoprávněně vyplacených plateb je nesporně zajistit ochranu finančních zájmů Evropská unie a předejít bezdůvodnému obohacení(23) . Tato myšlenka je jasně vyjádřena v čl. 73 odst. 1 a článku 73a nařízení č. 796/2004. Z uvedeného pravidla však existují výjimky.
70. Tyto výjimky jsou vyjádřeny v čl. 137 odst. 2 nařízení č. 73/2009 (neoprávněné přiznání platebních nároků) a v čl. 73 odst. 4 a 5 nařízení č. 796/2004 (neoprávněně vyplacená podpora). Jak však uvádí dánská vláda, je nepochybné, že účelem uvedených ustanovení je zajistit respektování zásady ochrany legitimního očekávání(24) . Zůstává však otázkou, zda jsou tyto výjimky použitelné za okolností projednávané věci, či nikoli.
71. Než přistoupím k řešení této otázky, je třeba uvést, že na základě výše uvedeného přístupu závisí možnost poskytnutí podpory na plochy, které jsou součástí letiště, na individuální analýze konkrétního případu. Takovou možnost totiž nelze předem vyloučit. Možnost poskytnutí podpory se může rovněž lišit v jednotlivých podporových letech. Bezpečnostní zóny v okolí vzletových, přistávacích, pojezdových a dojezdových drah mohou být plochami, na které lze poskytnout podporu, za podmínky, že zemědělec může skutečně vykonávat na dotčené půdě zemědělskou činnost dle své volby. Dále je třeba mít na paměti, že zemědělská činnost je profesní činností. Mám za to, že této skutečnosti je třeba přikládat zvláštní význam, pokud jde o určení pečlivosti, kterou je zemědělec povinen vynaložit při podávání žádosti o podporu v rámci režimu jednotné platby.
72. Pokud jde o posledně uvedený bod, upozorňuji na článek 12 nařízení č. 796/2004 a zejména čl. 12 odst. 1 písm. f) a čl. 12 odst. 4 uvedeného nařízení. Podle uvedených ustanovení přísluší zemědělci, aby provedl kontrolu správnosti informací na předtištěných formulářích žádosti o podporu v rámci režimu jednotné platby. Z uvedených ustanovení dále vyplývá, že systém podpory příjmů stanovený základními nařízeními vychází z předpokladu, že si zemědělci jsou vědomi podmínek, jimiž se řídí poskytnutí podpory v rámci dotyčného režimu. Uvedená ustanovení vyjadřují myšlenku, že od zemědělců jakožto profesionálů lze očekávat vynaložení zvláštní péče při podávání žádosti o podporu a povědomí o podmínkách souvisejících s přiznáním podpory.
73. Jak navíc upozorňuje Komise, skutečnost, že příslušné orgány přiznaly platební nároky pro konkrétní plochy nebo že pro tyto plochy byla podpora vyplacena, nezprošťuje zemědělce jeho povinností. Ustanovení zmiňovaná předkládajícím soudem v předběžných otázkách a zejména článek 73 nařízení č. 796/2004 se totiž týkají situací, kdy již byla platba neoprávněně vyplacena. Podle článku 73a uvedeného nařízení je navíc zemědělec povinen vzdát se neoprávněně přiznaných nároků a má se za to, že tyto nároky nebyly vůbec přiznány. Samotné přiznání platebních nároků (nebo dokonce vyplacení souvisejících částek) tedy neznamená, že lze neoprávněně obdrženou podporu považovat za podporu řádnou. Existuje naopak nebezpečí – kterého si zemědělec musí být vědom – provedení korekcí i po vyplacení podpory.
74. Takový profesionální zemědělec, jako je J. Demmer, si tedy musí být vědom podmínek souvisejících s pojmem „hektar, na který lze poskytnout podporu“ ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1782/2003 a čl. 34 odst. 2 nařízení č. 73/2009. Požadavek, aby si zemědělec – zejména s ohledem na své profesní zkušenosti(25) – byl vědom existence zvláštních pravidel, která se uplatňují na plochy se smíšeným využitím, se tak nejeví nadměrně přísným(26) . Pokud jde konkrétně o otázku dobré víry a podpory, která již byla vyplacena, lze jednoduše konstatovat, že předchozí vyplacení podpory nemá význam při posouzení, zda lze mít za to, že jednal příjemce v dobré víře. V konkrétním kontextu režimu podpory, jehož účelem je zajistit podporu příjmů skupině profesionálů, musí posouzení existence dobré víry – a výše uvedený test přiměřenosti – záviset na objektivních faktorech.
75. K otázce rozhodné doby pro takové posouzení, uvádím následující.
76. Zaprvé článek 137 nařízení č. 73/2009 stanoví, že platební nároky neoprávněně přiznané přede dnem 1. ledna 2009 se považují za zákonné a řádné ode dne 1. ledna 2010. Uvedené pravidlo se však použije pouze, pokud chyba, která vedla k neoprávněné platbě, nemohla být zemědělcem přiměřeným způsobem zjištěna. V této souvislosti ze spisu vyplývá, že sporné pozemky byly v roce 2008 vyňaty z příslušného rejstříku. Tato informace – jakož i úmysl příslušného orgánu přezkoumat žádosti za předchozí roky a přepočítat platební nároky – byla v té době sdělena i J. Demmerovi. S ohledem na tuto skutečnost mám za to, že čl. 137 odst. 2 nařízení č. 73/2009 není za skutkových okolností věci projednávané před předkládajícím soudem použitelný.
77. Obecně řečeno, uvedené ustanovení se použije jen tehdy, pokud zemědělec nemohl přiměřeným způsobem zjistit chybu přede dnem 1. ledna 2010. Pokud byla zemědělská činnost zemědělce významně ztížena nezemědělskou činností (kdykoli přede dnem 1. ledna 2010), nelze podle mého názoru vážně argumentovat, že takový zemědělec nemohl s ohledem na své profesní postavení zjistit chybu, která vedla k přiznání platebních nároků.
78. Zadruhé článek 73 nařízení č. 796/2004 se týká plateb, které již byly uhrazeny. S přihlédnutím k informacím, které měl J. Demmer k dispozici v roce 2008, je možné, že za konkrétních okolností projednávané věci budou výjimky z povinnosti k vrácení plateb uvedené v čl. 73 odst. 4 a 5 použitelné jen pro období před uvedeným datem.
79. Mám za to, že při posuzování toho, zda mohl zemědělec přiměřeným způsobem zjistit chybu, která vedla k neoprávněné platbě ve smyslu čl. 73 odst. 4 nařízení č. 796/2004, musí být rozhodným okamžikem okamžik provedení platby – jak ostatně také jasně vyplývá z uvedeného ustanovení. Proč by totiž neměl zemědělec mít možnost požádat o podporu za okolností, kdy by dotčené plochy mohly být hektary, na které lze poskytnout podporu?
80. Zejména v případě smíšeného využití půdy je naprosto představitelné, že dopad smluvních a legislativních omezení na využití dotčené půdy může být zjištěn až během dotčeného podporového roku. Před podáním žádosti například nemusí být možné předvídat, zda (a případně v jakém rozsahu) majitel pozemků ve skutečnosti využije svých smluvních výhrad (v projednávané věci pořádání vojenských cvičení) nebo zda zemědělec bude skutečně schopen používat dotčenou půdu pro zemědělskou činnost dle své volby. Je-li podpora vyplácena vždy na jeden rok, je podle mého názoru nutné provést posouzení podle čl. 73 odst. 4 nařízení č. 796/2004 zvlášť pro každý jednotlivý podporový rok. Jak je totiž vysvětleno výše, skutkové okolnosti se mohou postupně měnit.
81. Konečně za třetí podle čl. 73 odst. 5 nařízení č. 796/2004 platí, že existence povinnosti k vrácení omezena na čtyři roky, jednal-li příjemce v dobré víře. Jak je uvedeno výše, nemám za to, že by zemědělec, který skutečně zamýšlí využívat dotčenou půdu pro konkrétní zemědělskou činnost, měl být postižen za podání žádosti o podporu. Dotčený zemědělec totiž nemusel být do skončení relevantního období schopen určit, zda jsou omezení využití dotčené půdy takové povahy, že mu brání využívat dané plochy pro zemědělskou činnost dle své volby.
82. K tomu, aby se mohl dovolávat výjimky stanovené v čl. 73 odst. 5, však musí zemědělec – zejména vzhledem k nutnosti předejít bezdůvodnému obohacení – jednat v dobré víře (musí tedy být opravdu přesvědčen, že na dotčené půdě lze skutečně vykonávat zemědělská činnost dle jeho volby), a to po celou rozhodnou dobu, počínaje okamžikem přiznání platebních nároků a konče okamžikem vyplacení podpory. Posouzení dobré víry pro účely čl. 73 odst. 5 nařízení č. 796/2004 musí být provedeno pro každý podporový rok samostatně a dobrá víra musí trvat až do okamžiku úhrady.
IV – Závěry
83. Vzhledem k výše uvedeným úvahám Soudnímu dvoru navrhuji, aby na předběžné otázky Vestre Landsret odpověděl následovně:
„1) Bezpečnostní zóny v okolí vzletových, přistávacích, pojezdových a dojezdových drah mohou být plochami, na které lze poskytnout podporu ve smyslu čl. 44 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce, a čl. 34 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce, za podmínky, že i přes použitelná pravidla a omezení má zemědělec možnost dotyčnou půdu skutečně využívat pro zemědělskou činnost dle své volby.
2) Pokud zemědělec požádá o podporu na zemědělskou činnost vykonávanou v bezpečnostních zónách v okolí vzletových, přistávacích, pojezdových a dojezdových drah,
a) a jestliže – v okamžiku vyplacení podpory – si byl zemědělec vědom, že během relevantního podporového roku nemůže skutečně využívat dotčenou půdu pro zemědělskou činnost dle své volby, pak se jedná o chybu, kterou mohl zemědělec přiměřeným způsobem zjistit pro účely čl. 73 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (ve znění pozdějších změn), a
b) nelze mít za to, že příjemce jednal v dobré víře pro účely čl. 73 odst. 5 nařízení č. 796/2004, pokud si – v okamžiku vyplacení podpory – byl vědom, že během relevantního podporového roku nemůže skutečně využívat dotčenou půdu pro zemědělskou činnost dle své volby.
3) Posouzení týkající se druhého bodu písm. a) a b) je třeba provést jednotlivě pro každý podporový rok.“
(1) .
(2)
–	Nařízení Rady ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, s. 1; Zvl. vyd. 03/40, s. 269), ve znění pozdějších změn.
(3)
–	Nařízení ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (Úř. věst. L 30, s. 16), ve znění pozdějších změn.
(4)
–	Nařízení Komise ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu jednotné platby podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 141, s. 1; Zvl. vyd. 03/44, s. 226), ve znění pozdějších změn.
(5)
–	Nařízení Komise ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 141, s. 18; Zvl. vyd. 03/44, s. 243), ve znění pozdějších změn.
(6)
–	Nařízení Komise ze dne 6. května 2009, kterým se mění nařízení (ES) č. 795/2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu jednotné platby podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 (Úř. věst. L 114, s. 3).
(7)
–	Viz také čl. 2 písm. b) a e) nařízení č. 795/2004.
(8) 8
– Ve znění nařízení Komise (ES) č. 2184/2005 ze dne 23. prosince 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 796/2004 a (ES) č. 1973/2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. 2005, L 347. s. 61).
(9) – Nařízení Komise (ES) č. 239/2005 ze dne 11. února 2005, kterým se mění a opravuje nařízení (ES) č. 796/2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. 2005, L 42, s. 3).
(10)
–	Body 4 až 8 smlouvy mezi J. Demmerem a Leteckou základnou Skrydstrup a body 4 a 6 až 8 smlouvy mezi J. Demmerem a Letištěm Aalborg.
(11)
–	Viz čl. 39 odst. 1 písm. b) SFEU. K diskusi v této věci viz Hartig Danielsen, J., EU Agricultural Law, Kluwer Law International, Alphen An den Rijn: 2013, s. 17 a násl.
(12)
– Viz též článek 9 nařízení Komise (ES) č. 1120/2009 ze dne 29. října 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu jednotné platby podle hlavy III nařízení Rady (ES) č. 73/2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 316, s. 1), a čl. 32 odst.2 písm. a) a článek 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (Úř. věst. L 347, s. 608), které nejsou ratione temporis
v projednávané věci použitelné.
(13)
–	Viz rozsudek Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09, EU:C:2010:606, bod 37. Určitá půda nemusí být využívána výlučně pro zemědělské účely, aby mohla být klasifikována jako zemědělská plocha.
(14)
–	V tomto smyslu viz stanovisko generálního advokáta Mazáka ve věci Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09, EU:C:2010:265, bod 26. Soudní dvůr uvedené stanovisko potvrdil rozsudkem Landkreis Bad Dürkheim, EU:C:2010:606, bod 49.
(15)
–	Podle třetího bodu odůvodnění nařízení č. 370/2009 by měl být stanoven rámec kritérií pro všechny členské státy. Uvedenou formulaci chápu tak, že odráží zájem zákonodárce zajistit co možná nejjednotnější použití pravidel upravujících poskytování podpory.
(16)
–	V tomto smyslu viz stanovisko generálního advokáta Jääskinena ve věci Wree, C‑422/13, EU:C:2014:2108, body 38 až 41. Měl za to, že je třeba přikládat zvláštní význam objektivním charakteristikám plochy, jakož i cíli dotčené zemědělské činnosti.
(17)
–	V tomto smyslu viz stanovisko generálního advokáta Jääskinena ve věci Wree, EU:C:2014:2108, bod 38.
(18)
–	Obdobně viz stanovisko generálního advokáta Mazáka ve věci Landkreis Bad Dürkheim, EU:C:2010:265, bod 58, kde jsou rozebírána kritéria, k nimž je třeba přihlížet při určování toho, zda určitá plocha tvoří část zemědělcova zemědělského podniku. Pokud jde o překryv relevantních kritérií, viz bod 62 tohoto stanoviska.
(19)
–	Analýza by takřka jistě vedla k odlišnému závěru, pokud by měl zemědělec v postavení J. Demmera v úmyslu pěstovat takovou plodinu, jakou je oves, který je podle mých informací nutno sklízet za zvláštních podmínek, nebo nechat v dotyčných letištních bezpečnostních zónách pást dobytek.
(20)
–	Viz rozsudek Landkreis Bad Dürkheim, EU:C:2010:606.
(21)
–	Tamtéž, body 59 až 66 a citovaná judikatura. I když to není v projednávané věci přímo relevantní, je namístě uvést, že kromě kritéria autonomie Soudní dvůr rozhodl, že určitá plocha je součástí zemědělského podniku, jen pokud jsou plochy, na které lze poskytnout podpora rovněž danému zemědělci k dispozici po dobu alespoň 10 měsíců. Během této doby navíc nesmí na sporných plochách vykonávat jakoukoli zemědělskou činnost žádná třetí osoba.
(22)
–	Rovněž viz stanovisko generálního advokáta Jääskinena ve věci Wree, EU:C:2014:2108, bod 40. Domnívá se, že kritérium „dostatečné autonomie“ uvedené v rozsudku Landkreis Bad Dürkheim lze použít mutatis mutandis
i při posouzení, zda dochází k významnému ztížení zemědělské činnosti.
(23)
–	Viz rozsudek Strawson a Gagg & Sons, C‑304/00, EU:C:2002:695, bod 41.
(24)
–	V tomto smyslu viz rozsudek Agroferm, C‑568/11, EU:C:2013:407, bod 52. Viz rovněž stanovisko generální advokátky Kokott ve věci Agroferm, C‑568/11, EU:C:2013:35, bod 47 a následující.
(25)
–	Per analogiam
viz judikaturu Soudního dvora týkající se vybírání dovozních cel po proclení, rozsudek Ilumitrónica, C‑251/00, EU:C:2002:655, bod 54 a citovaná judikatura. V této souvislosti Soudní dvůr přikládá zvláštní význam při posuzování toho, zda povinná osoba jednala v dobré víře, nebo jinými slovy, zda došlo k neuhrazení cla v důsledku chyby, kterou dotyčná osoba nemohla přiměřeným způsobem zjistit, profesní zkušenosti daného obchodníka.
(26)
–	Mutatis mutandis
viz rozsudek Schilling a Nehring, C‑63/00, EU:C:2002:296, bod 41.