62022CC0701
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
ATHANASIA RANTOSE
přednesené dne 7. března 2024 (
1
)
Věc C‑701/22
SC AA SRL
proti
MFE
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Cluj (odvolací soud v Kluži, Rumunsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Hospodářská, sociální a územní soudržnost – Strukturální fondy – Evropský fond pro regionální rozvoj (EFRR) – Nařízení (ES) č. 1083/2006 – Článek 60 – Úkoly řídícího orgánu – Zásada řádného finančního řízení – Povinnost náhrady způsobilých výdajů – Výpověď smlouvy o financování z EFRR z důvodu nesrovnalostí v jejím plnění – Zrušení výpovědi – Pozdní úhrada – Úroky z prodlení – Zásada rovnocennosti a efektivity – Nesrovnalosti v plnění smlouvy o financování – Důsledky“
Úvod
1.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla podána v řízení mezi SC AA SRL, společností s ručením omezeným podle rumunského práva (dále jen „AA“), a Ministerul Fondurilor Europene (ministerstvo pro evropské fondy, Rumunsko, dále jen „MFE“) ve věci zaplacení úroků z prodlení za pozdní náhrady způsobilých výdajů ze strany MFE na základě smlouvy o financování, kterou MFE uzavřelo se společností AA v rámci provádění programu spolufinancovaného z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR).
2.
Toto stanovisko se v podstatě zaměřuje na dvě otázky. Zaprvé si klade otázku, zda zásada řádného finančního řízení uvedená v článku 60 nařízení (ES) č. 1083/2006 (
2
), ve spojení se zásadou rovnocennosti, vyžaduje nebo vylučuje, aby právnická osoba získala od příslušného vnitrostátního orgánu úroky z prodlení za pozdní úhradu způsobilých výdajů z evropských fondů za období, kdy byl v platnosti správní akt, kterým byla vypovězena smlouva o financování a který následně zrušil příslušný vnitrostátní soud. Dále – pokud je možnost náhrady takových úroků připuštěna – otázku, zda může předkládající soud omezit výši těchto úroků z důvodu nesrovnalostí, kterých se příjemce dopustil při plnění smlouvy o financování, pokud příslušný vnitrostátní orgán neprovedl finanční opravy.
Právní rámec
Unijní právo
Nařízení (ES) č. 1080/2006
3.
V článku 7 nařízení č. 1080/2006 (
3
), nadepsaném „Způsobilost výdajů“, je v odst. 1 písm. a) stanoveno:
„Příspěvek z Evropského fondu pro regionální rozvoj nelze poskytnout na tyto výdaje:
a)
úroky z úvěrů.“
Nařízení č. 1083/2006
4.
Článek 14 nařízení č. 1083/2006, nadepsaný „Sdílené řízení“, v odstavci 1 stanoví:
„Rozpočet Evropské unie přidělený fondům je plněn v rámci sdíleného řízení, na němž se podílejí členské státy a Komise v souladu s čl. 53 [písm.] b) nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (
4
) […], s výjimkou nástroje podle článku 36a tohoto nařízení a technické pomoci podle článku 45 tohoto nařízení.
V souladu s čl. 48 odst. 2 [nařízení č. 1605/2002] se uplatňuje zásada řádného finančního řízení.“
5.
Článek 60 uvedeného nařízení, nadepsaný „Úkoly řídícího orgánu“, stanoví:
„Řídící orgán odpovídá za řízení a provádění operačního programu v souladu se zásadou řádného finančního řízení, a zejména
a)
zajišťuje, aby operace pro financování byly vybírány na základě kritérií pro daný operační program a po celou dobu provádění zůstávaly v souladu s platnými předpisy Společenství a vnitrostátními předpisy;
b)
ověřuje, zda byly spolufinancované produkty dodány a služby poskytnuty a zda byly výdaje na operace vykázané příjemci skutečně vynaloženy a zda jsou v souladu s předpisy Společenství a vnitrostátními předpisy; ověřování na místě týkající se jednotlivých operací mohou být prováděna na základě vzorku v souladu s prováděcími pravidly přijatými Komisí postupem podle čl. 103 odst. 3;
[…]“
6.
Článek 70 tohoto nařízení, nadepsaný „Řízení a kontrola“, stanoví:
„1.   Členské státy odpovídají za řízení a kontrolu operačních programů, zejména pomocí těchto opatření:
a)
zajišťují, aby řídicí a kontrolní systémy operačních programů byly zavedeny v souladu s články 58 až 62 a aby účinně fungovaly;
b)
předcházejí nesrovnalostem, odhalují je a napravují a získávají zpět neoprávněně vyplacené částky, případně spolu s úroky z prodlení. Oznamují tyto nesrovnalosti a částky Komisi a informují ji o postupu správních a soudních řízení.
2.   Nelze-li částky neoprávněně vyplacené příjemci získat zpět, odpovídá za uhrazení nevymožených částek zpět do souhrnného rozpočtu Evropských společenství členský stát, pokud se prokáže, že ztráta byla způsobena jeho pochybením nebo nedbalostí.
3.   Prováděcí pravidla k odstavcům 1 a 2 přijme Komise postupem podle čl. 103 odst. 3.“
7.
Článek 80 téhož nařízení, nadepsaný „Úplnost platby příjemcům“, zní takto:
„Členské státy se přesvědčí, že subjekty odpovědné za provádění plateb zajišťují, aby příjemci obdrželi celkovou částku příspěvku z veřejných zdrojů co nejrychleji a v plné výši. Žádná částka se neodečítá ani nezadržuje a nejsou vymáhány žádné zvláštní poplatky či jiné poplatky s rovnocenným účinkem, které by snížily tyto částky určené příjemcům.“
8.
Článek 98 nařízení č. 1083/2006, nadepsaný „Finanční opravy prováděné členskými státy“, v odstavcích 1 a 2 stanoví:
„1.   Členské státy odpovídají především za vyšetřování nesrovnalostí, přičemž jednají na základě důkazů o jakékoli významné změně ovlivňující povahu nebo podmínky provádění nebo kontroly operací nebo operačních programů, a za provádění požadovaných finančních oprav.
2.   Členský stát provádí finanční opravy požadované v souvislosti s jednotlivými nebo systémovými nesrovnalostmi zjištěnými u operací nebo operačních programů. Opravy prováděné členským státem spočívají ve zrušení celého příspěvku na operační program z veřejných zdrojů nebo jeho části. Členské státy berou v úvahu povahu a závažnost nesrovnalostí a finanční ztrátu, která fondu vznikla.
[…]“
Rumunské právo
Zákon č. 554/2004
9.
Článek 28 odst. 1 zákona č. 554/2004 (
5
) stanoví:
„Ustanovení tohoto zákona se doplňují ustanoveními občanského soudního řádu, pokud nejsou v rozporu se zvláštní povahou kompetenčního vztahu mezi orgány veřejné moci, na straně jedné, a osobami, jejichž práva nebo oprávněné zájmy byly dotčeny, na straně druhé, jakož i s postupem upraveným tímto zákonem. Slučitelnost použití pravidel občanského soudního řádu musí určit soud při rozhodování o výjimkách.“
Codul civil
10.
Článek 1535 Codul civil (občanský zákoník) (
6
), nazvaný „Úroky z prodlení u peněžitých závazků“, stanoví:
„1)
Není-li peněžitá částka zaplacena ve lhůtě splatnosti, má věřitel nárok na úroky z prodlení od data splatnosti až do okamžiku zaplacení, a to ve výši dohodnuté stranami, nebo, není-li výše takto stanovena, ve výši stanovené zákonem, aniž musí prokazovat vznik jakékoli škody. V tomto případě není dlužník oprávněn prokázat, že by škoda, kterou věřitel utrpěl v důsledku opožděné platby, byla nižší.
2)
Pokud dlužník před datem splatnosti dluží úrok vyšší než v zákonem stanovené výši, je úrok z prodlení splatný ve výši platné před datem splatnosti.
3)
Není-li výše úroků z prodlení vyšší než zákonem stanovená výše, má věřitel vedle úroků v zákonné výši nárok na náhradu škody v plné výši.“
OG č. 13/2011
11.
Článek 1 OG č. 13/2011 (
7
) zní takto:
„1)
Strany si mohou ve smlouvě svobodně stanovit úrokovou sazbu jak pro vrácení půjčené peněžní částky, tak pro pozdní zaplacení peněžitého závazku.
2)
Úrok, který má dlužník zaplatit ze závazku poskytnout peněžní částku v pevně stanovené lhůtě a který se počítá za období před splatností závazku, se nazývá úrokem z peněžitých závazků.
3)
Úrok, který má dlužník peněžitého závazku zaplatit za nesplnění daného závazku v den splatnosti, se označuje jako sankční úrok.
[…]“
12.
Článek 3 tohoto nařízení ve znění pozdějších předpisů stanoví:
„1)   Výše zákonných úroků z peněžitých závazků se stanoví na úrovni referenční úrokové sazby Rumunské národní banky, což je základní sazba stanovená rozhodnutím bankovní rady Rumunské národní banky.
2)   Výše zákonných sankčních úroků je stanovena ve výši referenční úrokové sazby zvýšené o čtyři procentní body.
2a)   Ve vztazích mezi profesionály a mezi profesionály a veřejnými zadavateli se výše zákonných sankčních úroků stanoví ve výši referenční úrokové sazby zvýšené o osm procentních bodů.
3)   V právních vztazích, které nevznikají z provozování výdělečné činnosti ve smyslu čl. 3 odst. 3 [občanského zákoníku] […], se zákonné úroky stanoví podle ustanovení odstavce 1, resp. odstavce 2, přičemž jejich výše se sníží o 20 %.
[…]“
13.
Podle článku 10 uvedeného nařízení se na sankční úroky použijí ustanovení článku 1535 a článků 1538 až 1543 [občanského zákoníku] […].“
OUG č. 66/2011
14.
Článek 42 odst. 1 a 2 OUG č. 66/2011 (
8
), ve znění použitelném na spor v původním řízení, stanovil:
„1)   Rozpočtové pohledávky vzniklé v důsledku nesrovnalostí jsou splatné uplynutím lhůty splatnosti stanovené v dluhovém nástroji nebo do 30 dnů ode dne sdělení dluhového nástroje.
2)   Pokud dlužník nesplní své povinnosti vyplývající z dluhového nástroje ve stanovené lhůtě, dluží úroky vypočtené za použití úrokové sazby připadající na nesplacený zůstatek částky rozpočtové pohledávky vyjádřené v [rumunských lei (RON)], a to od prvního dne následujícího po uplynutí lhůty pro platbu stanovené v souladu s odstavcem 1 do dne zániku pohledávky, pokud pravidla Evropské unie nebo mezinárodního veřejného dárce nestanoví jinak.“
Spor v původním řízení, předběžné otázky a řízení před Soudním dvorem
15.
Dne 22. dubna 2015 uzavřely MFE, řídící orgán odvětvového operačního programu EFRR s názvem „Posilování hospodářské konkurenceschopnosti 2007–2013“, a AA, společnost s ručením omezeným podle rumunského práva, v rámci tohoto programu smlouvu o financování (dále jen „smlouva o financování“) na realizaci projektu s názvem „Nákup zařízení pro zvýšení výrobní kapacity společnosti AA“ (dále jen „dotčený projekt“). Podle podmínek smlouvy se společnost MFE zavázala poskytnout společnosti AA nevratný grant ve výši 3334257,20 rumunského lei (RON) (přibližně 753000 eur) na realizaci dotčeného projektu (
9
).
16.
Za účelem zahájení postupu nákupu zařízení pro tento projekt si společnost AA vzala u banky úvěr na částku financování, která pokryje výdaje způsobilé k náhradě.
17.
Plnění smlouvy o financování bylo předmětem dvou žalob, z nichž první vedla k podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, která je předmětem projednávané věci.
18.
První žaloba byla podána proto, že po dokončení dotčeného projektu předložila společnost AA žádost o náhradu způsobilých výdajů, která nebyla uspokojena (
10
), v důsledku čehož vznikly dodatečné výdaje spojené s prodloužením úvěru (
11
). Společnost AA proto podala dne 18. dubna 2016 žalobu u předkládajícího soudu, Curtea de Appel Cluj (odvolací soud v Kluži, Rumunsko), v níž se domáhala, aby zaprvé MFE přijalo rozhodnutí, kterým by uznalo žádost o náhradu, zadruhé nahradilo způsobilé výdaje až do výše odpovídající nevratné finanční pomoci podle smlouvy o financování, zatřetí zaplatilo zákonné úroky z této částky ode dne podání žaloby a začtvrté – podpůrně – zaplatilo náhradu utrpěné majetkové újmy.
19.
Druhá žaloba vychází ze skutečnosti, že mezitím dne 29. srpna 2016 vypovědělo MFE smlouvu o financování z důvodu určitých nesrovnalostí (
12
). V důsledku toho podala společnost AA dne 27. dubna 2017 žalobu proti MFE u Curtea de Appel Cluj (odvolací soud v Kluži), tentokrát s návrhem na zrušení výpovědi smlouvy o financování. V rozsudku, který nabyl právní moci dne 10. března 2021 (
13
), tento soud žalobě vyhověl s odůvodněním, že bez ohledu na určité nesrovnalosti, jichž se společnost AA dopustila při plnění smlouvy o financování, byla výpověď smlouvy nepřiměřená s ohledem na menší význam nesrovnalostí. Předkládající soud se domnívá, že MFE mohlo uplatnit mírnější opatření, a to finanční opravy (
14
).
20.
V návaznosti na tento rozsudek a následnou platbu částky způsobilých výdajů ze strany MFE (
15
) se předkládající soud v rámci první žaloby nadále zabýval výlučně žalobními body týkajícími se jednak zaplacení úroků z prodlení z částky zaplacené ze strany MFE v rámci výkonu tohoto rozsudku a jednak zaplacení náhrady majetkové újmy (
16
).
21.
V tomto ohledu se tento soud konkrétně ptá, zda unijní právo, a zejména zásada řádného finančního řízení a ochrany finančních zájmů Unie, brání tomu, aby vnitrostátní právo ukládalo příjemci ze smlouvy o financování povinnost zaplatit úroky z prodlení ze způsobilých výdajů hrazených z EFRR, které řídící orgán uhradil opožděně po zrušení výpovědi dotčené smlouvy o financování, a to za dobu, po kterou byla v platnosti tato výpověď, jež byla následně zrušena soudem.
22.
Vzhledem k neexistenci konkrétních ustanovení v unijním a vnitrostátním právu a vzhledem k rozporné vnitrostátní judikatuře v této oblasti měl předkládající soud za to, že vnitrostátní práv musí v souladu se zásadou procesní autonomie stanovit podmínky použitelné na úroky (
17
). Tento soud si však klade otázku, zda je v takovém případě zaplacení úroků z prodlení podle vnitrostátních pravidel a v souladu se zásadou rovnocennosti slučitelná s ochranou finančních zájmů Unie, a zejména se zásadou řádného finančního řízení, nebo zda tato zásada naopak nevyžaduje, aby místo toho obdobně použil ustanovení vnitrostátního práva, která upravují odnětí finanční výhody v případě nesrovnalostí a jež zaplacení úroků nestanoví (
18
). Kromě toho se tento soud ptá, zda může vnitrostátní soud omezit výši případných úroků z prodlení, aby zohlednil nesrovnalosti, jichž se příjemce dopustil při plnění smlouvy o financování, pokud tento orgán – jako v projednávané věci – v tomto ohledu neuplatnil žádnou finanční opravu.
23.
V této souvislosti se Curtea de Appel Cluj (odvolací soud v Kluži) rozhodl přerušit řízení a předložit Soudnímu dvoru čtyři předběžné otázky, z nichž tři jsou předmětem tohoto stanoviska:
„1)
Musí být zásada řádného finančního řízení vykládána v tom smyslu, že ve spojení se zásadou rovnocennosti brání tomu, aby právnická osoba, která podniká za účelem zisku a je příjemcem nevratného grantu z EFRR, získala od orgánu veřejné moci členského státu úroky z prodlení (sankční úroky) za pozdní úhradu způsobilých výdajů za období, kdy platil správní akt, který bránil jejich úhradě a byl následně zrušen soudním rozhodnutím?
2)
V případě záporné odpovědi na první otázku, je pro vyčíslení výše úroků z prodlení relevantní zavinění příjemce financování stanovené tímto rozhodnutím, a to s ohledem na skutečnost, že tentýž orgán veřejné moci pověřený správou evropských fondů nakonec po vydání tohoto rozhodnutí prohlásil všechny výdaje za způsobilé?
3)
Je při výkladu zásady rovnocennosti, pokud jde o okamžik, kdy jsou příjemci nevratného grantu z EFRR přiznány úroky z prodlení, relevantní pravidlo vnitrostátního práva, které stanoví, že v případě zjištění nesrovnalosti je jediným důsledkem neposkytnutí příslušné finanční výhody, případně její odnětí (vrácení neoprávněně vyplacených částek), ve výši, v jaké byly poskytnuty, bez úroků, přestože příjemce těchto částek měl prospěch z jejich užívání až do doby vrácení, a pouze v případě, že k tomuto vrácení nedojde v zákonné lhůtě, tedy do 30 dnů od oznámení rozhodnutí o dluhu, ustanovení čl. 42 odst. 1 a 2 [mimořádné nařízení vlády č. 66/2011] umožňují přiznat úroky po uplynutí výše uvedené lhůty?“ (
19
)
24.
Písemná vyjádření Soudnímu dvoru předložili MFE, rumunská a portugalská vláda, jakož i Evropská komise.
Analýza
25.
Svou první až třetí předběžnou otázkou, které jsou předmětem tohoto stanoviska, se předkládající soud v podstatě ptá, zda má společnost AA v projednávané věci nárok na zaplacení úroků z prodlení (první a třetí otázka) a zda může být výše těchto úroků omezena z důvodu nesrovnalostí, kterých se tato společnost dopustila (druhá otázka).
26.
Budu se tedy nejprve zabývat společně první a třetí otázkou a následně druhou předběžnou otázkou.
K první a třetí otázce
27.
Pokud jde o první a třetí otázku, předkládající soud se v podstatě ptá, zda má právnická osoba v souladu s unijními zásadami, a zejména se zásadou řádného finančního řízení a zásadou rovnocennosti, nárok na zaplacení úroků z prodlení za pozdní úhradu způsobilých výdajů z unijních fondů za období, během něhož platil akt, kterým byla tato výhoda odňata a který byl následně zrušen příslušným vnitrostátním soudem.
28.
Vzhledem k neexistenci výslovných ustanovení v unijním a vnitrostátním právu zvažuje tento soud dvě možná řešení:
–
na jedné straně (první předběžná otázka) by platba úroků z prodlení mohla být odůvodněna podle pravidel obecného práva (
20
), pokud jsou tato pravidla slučitelná se zásadami ochrany finančních zájmů Unie a řádného finančního řízení;
–
zadruhé (třetí položená otázka), platba těchto úroků by mohla být vyloučena na základě analogického použití zvláštních ustanovení vnitrostátního práva, která upravují odnětí finanční výhody v případě nesrovnalostí (
21
) a jež stanoví platbu úroků z prodlení až od uplynutí lhůty pro vrácení neoprávněně zaplacených částek (
22
).
29.
V tomto ohledu MFE zdůrazňuje, že zásada rovnocennosti nemůže v projednávané věci odůvodnit povinnost platit úroky z prodlení, a to v podstatě kvůli situaci, která se vyznačuje nerovným postavením stran (
23
), a tím spíše že společnost AA nesplnila své povinnosti (
24
) ani že zásada řádného finančního řízení nemůže odůvodnit takovou povinnost, která by bez jakéhokoli smluvního nebo právního základu způsobila značnou újmu rozpočtu dotčeného členského státu ve prospěch příjemců finančních prostředků. MFE se proto přimlouvá za uplatnění ustanovení vnitrostátního práva, jímž se řídí odnětí finanční výhody v případě nesrovnalostí (
25
). Podobně rumunská a portugalská vláda v projednávané věci vylučují přiznání úroků z prodlení v souladu se zásadou řádného finančního řízení (
26
), jakož i se zásadou rovnocennosti, pokud neexistují vnitrostátní předpisy upravující podobné situace (
27
), a zdůrazňují existenci širokého prostoru pro uvážení, který je v takové situaci členským státům přiznán.
30.
Komise se domnívá, že pokud neexistují zvláštní ustanovení (
28
), právní řád dotyčného členského státu musí tuto otázku vyřešit na základě zásady procesní autonomie a v souladu se zásadami rovnocennosti a efektivity, přičemž zaplacení těchto úroků neporušuje zásadu řádného finančního řízení (
29
). Pokud jde konkrétně o uplatnění zásady rovnocennosti, Komise se domnívá, že předkládajícímu soudu přísluší určit srovnatelné postupy podle vnitrostátního práva, přičemž zdůrazňuje, že ustanovení vnitrostátního práva, které upravuje odnětí finanční výhody v případě nesrovnalostí (
30
), není v tomto ohledu relevantní, pokud jde o kategorii žalob, která je rovněž založena na unijním právu.
31.
Na úvod bych rád zdůraznil, že plnění rozpočtu EU podle nařízení č. 1083/2006 (
31
) podléhá sdílenému řízení, v jehož rámci je na jedné straně Komise odpovědná zejména za plánování a schvalování programů a na druhé straně členské státy prostřednictvím svých řídících orgánů odpovídají za řízení a provádění operačních programů (
32
), zejména s ohledem na příjemce, kteří mají nárok na co nejrychlejší získání plné výše příspěvku z veřejných zdrojů (
33
). Dotčený členský stát je proto odpovědný za řízení a kontrolu operačního programu, a zejména za prevenci, odhalování a nápravu nesrovnalostí a za vymáhání neoprávněně vyplacených částek, případně navýšených o úroky z prodlení (
34
).
32.
Řídící orgán zejména odpovídá za řízení a provádění operačního programu v souladu se zásadou řádného finančního řízení (
35
). Podle této zásady musí být plnění rozpočtu prováděno v souladu se zásadami hospodárnosti, efektivnosti a účinnosti (
36
), což znamená, že členské státy využívají evropské strukturální a investiční fondy v souladu se zásadami a právními požadavky, z nichž vycházejí odvětvové právní předpisy Unie (
37
).
33.
Odvětvové právní předpisy Unie, vykládané s ohledem na zásadu řádného finančního řízení, však neobsahují žádnou zásadu, která by stanovila, že úroky z prodlení týkající se vrácených nebo zpětně vymožených částek mezi členskými státy a příjemci by měly nebo neměly být vypláceny navíc k vráceným nebo zpětně vymoženým neoprávněným platbám (
38
). Tato nařízení a zásada řádného finančního řízení pouze přiznávají členským státům právo požadovat úroky z částek zpětně získaných v souladu s vnitrostátním právem, aniž definují povahu a způsob získání těchto úroků (
39
).
34.
Za těchto okolností je na vnitrostátním právním řádu každého členského státu, aby na základě zásady procesní autonomie taková pravidla stanovil, avšak za podmínky, že nejsou méně příznivá než pravidla upravující podobné situace podléhající vnitrostátnímu právu (zásada rovnocennosti) a v praxi neznemožňují nebo nadměrně neztěžují výkon práv přiznaných unijním právem (zásada efektivity) (
40
).
35.
Pokud jde zaprvé o zásadu rovnocennosti v projednávané věci, nebrání podle mého názoru v unijním právu nic tomu, aby předkládající soud přijal jedno ze dvou řešení uvedených v bodě 28 tohoto stanoviska, přičemž předkládající soud musí ověřit, které ustanovení by bylo použitelné podle vnitrostátního práva na obdobnou situaci. Konkrétně v tomto kontextu přísluší předkládajícímu soudu posoudit relevantnost pravidla vnitrostátního práva, na které se tento soud odvolává ve své třetí předběžné otázce (
41
), podle něhož jsou úroky splatné pouze v případě, že neoprávněná finanční výhoda není vrácena v zákonem stanovené lhůtě.
36.
Vzhledem k výše uvedenému – aniž je dotčeno ověření, které přísluší provést předkládajícímu soudu – připomínám, že podle práva členských států jsou úroky z prodlení obvykle určeny k nápravě prodlení s plněním závazku, aniž by měly striktně „kompenzační“ funkci (
42
), a obvykle následují po výzvě dlužníka ze strany věřitele (
43
). Existují však případy, kdy se úroky z prodlení uplatní i v případě, že nedošlo ke skutečnému prodlení s platbou, a jejich účelem je v podstatě kompenzace za pouhé znemožnění užívání neoprávněně zaplacené částky (
44
).
37.
Pokud jde za druhé o zásadu efektivity, domnívám se vzhledem k neexistenci společného přístupu v unijních právních předpisech a v judikatuře Unie a členských států, že v zásadě platí, že úhrada úroků z prodlení ze strany řídícího orgánu v případě pozdní náhrady způsobilých výdajů z fondů Unie – ačkoli to není v právních předpisech EU výslovně stanoveno – nebrání cílům platné právní úpravy a není v rozporu se zásadami a právními požadavky, z nichž vycházejí odvětvová nařízení Unie, a zejména se zásadou řádného finančního řízení (
45
).
38.
Kromě toho by přiznání úroků z prodlení v projednávané věci nemohlo mít vliv na finanční zájmy Unie, jelikož tyto výdaje nejsou způsobilé k úhradě členskému státu ze strany Komise (
46
).
39.
S ohledem na výše uvedené skutečnosti navrhuji odpovědět na první a třetí předběžnou otázku tak, že zásada řádného finančního řízení ve spojení se zásadou rovnocennosti musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle níž může příjemce nevratného grantu z EFRR získat od řídícího orgánu členského státu úroky z prodlení za pozdní úhradu způsobilých výdajů za období, během něhož byl v platnosti správní akt, který vylučuje úhradu těchto výdajů a který byl následně zrušen soudním rozhodnutím, a že v tomto ohledu přísluší předkládajícímu soudu, aby v souladu se zásadou rovnocennosti posoudil relevantnost takového pravidla vnitrostátního práva, podle něhož jsou úroky splatné pouze v případě, že neoprávněná finanční výhoda není vrácena v zákonem stanovené lhůtě.
K druhé otázce
40.
Pokud jde o druhou předběžnou otázku, předkládající soud se v podstatě ptá, zda lze omezit výši úroků z prodlení z důvodu nesrovnalostí, kterých se příjemce dopustil při plnění smlouvy o financování, pokud příslušný orgán v tomto ohledu neprovedl žádné finanční opravy.
41.
MFE a rumunská vláda v podstatě tvrdí, že vzhledem k tomu, že soudní rozhodnutí, kterým byla zrušena výpověď smlouvy o financování, rovněž konstatovalo, že se společnost AA dopustila nesrovnalostí při plnění smlouvy o financování, tyto nesrovnalosti přinejmenším částečně brání zaplacení úroků z prodlení. Podle názoru Komise přísluší vnitrostátnímu soudu, aby v souladu s obecnými zásadami unijního práva, zejména se zásadou proporcionality, určil, zda lze tyto nesrovnalosti zohlednit při výpočtu výše úroků z prodlení podle vnitrostátního práva použitelného na podobné vnitrostátní spory.
42.
Domnívám se, že vzhledem k neexistenci takovéto unijní právní úpravy v projednávané věci přísluší i zde vnitrostátnímu právnímu řádu každého členského státu, aby upravil procesní podmínky soudních řízení určených k zajištění ochrany práv přiznaných jednotlivcům na základě zásady procesní autonomie v souladu se zásadami rovnocennosti a efektivity (
47
). Vzhledem k tomu, že řízení dotčené ve věci v původním řízení, které se týká poskytnutí finančních prostředků z rozpočtu Unie, je prováděcím opatřením k unijnímu právu, podléhá obecným zásadám unijního práva, mezi něž patří zejména zásada proporcionality (
48
).
43.
V souladu se zásadou rovnocennosti proto předkládajícímu soudu nejprve přísluší posoudit, zda nesrovnalosti, jichž se dopustil příjemce, musí být zohledněny v rámci obdobných vnitrostátních řízení a zda jsou pravidla stanovená vnitrostátním právem v souladu s unijním právem.
44.
V tomto ohledu, aniž chci zasahovat do posouzení, které má provést předkládající soud, se domnívám, že je třeba rozlišovat na jedné straně mezi otázkou možného uložení finančních oprav s ohledem na porušení smluvních povinností příjemcem, posuzovanou s ohledem na unijní a vnitrostátní právní úpravu poskytování finančních prostředků Unie, a na druhé straně otázkou placení úroků z prodlení za prodlení s poskytnutím finančních prostředků, posuzovanou s ohledem na vnitrostátní právní úpravu placení úroků z prodlení v obdobných situacích. Tento soud proto bude muset ověřit, do jaké míry mu vnitrostátní právo umožňuje zohlednit nesrovnalosti při realizaci projektu, aby odůvodnil zamítnutí nebo snížení samotných úroků z prodlení (
49
).
45.
Pokud jde dále o zásadu efektivity, je třeba připomenout, že je odpovědností dotčeného členského státu zohlednit dodržování pravidel Unie, a tedy odhalit a napravit případné nesrovnalosti zrušením celého příspěvku z veřejných zdrojů na operační program nebo jeho části, a to s ohledem na povahu a závažnost nesrovnalostí a z toho vyplývající finanční ztrátu, která fondu vznikla (
50
).
46.
V projednávané věci MFE proplatilo způsobilé výdaje v plné výši, aniž provedlo jakékoli opravy (
51
). Za těchto konkrétních okolností přísluší předkládajícímu soudu ověřit, zda a do jaké míry mu vnitrostátní právo umožňuje zohlednit ve věci v původním řízení týkající se nároku na úroky z prodlení – případně z úřední povinnosti (
52
) – nesrovnalosti zjištěné v rozsudku v rámci řízení o druhé žalobě, a to i s ohledem na skutečnost, že MFE provedlo náhradu v souladu s pravomocným rozsudkem vydaným v řízení o druhé žalobě (
53
). Nejeví se totiž jako jasné, zda a v jakém rozsahu měl vnitrostátní orgán možnost uložit finanční opravy v případě vyplacení částky způsobilých výdajů, jelikož původně neúspěšně uložil přísnější opatření, jako je výpověď smlouvy o financování (
54
). Unijní právo tedy nebrání tomu, aby předkládající soud z důvodu zjištěných nesrovnalostí zpochybnil výši případných úroků z prodlení, pokud to vnitrostátní právní úprava umožňuje. V opačném případě by tyto nesrovnalosti neměly žádné důsledky, z čehož by měl prospěch příjemce.
47.
Pokud jde konečně o zásadu proporcionality, vzhledem k tomu, že ve spisech předložených Soudnímu dvoru chybí jakékoli informace o nesrovnalostech při plnění smlouvy o financování, které lze přičíst společnosti AA, je třeba konstatovat, že předkládajícímu soudu přísluší, aby poté, co uzná svou příslušnost posoudit s ohledem na výše uvedené úvahy, zda v projednávané věci takové nesrovnalosti – pokud existují – odůvodňují zrušení nebo snížení jakýchkoli úroků, přičemž je třeba mít na paměti, že pokud se nabízí volba mezi několika stejně vhodnými opatřeními, je na základě zásady proporcionality třeba zvolit opatření nejméně omezující (
55
).
48.
Za těchto okolností navrhuji odpovědět na druhou předběžnou otázku tak, že pokud příjemce nevratného grantu z EFRR musí od orgánu veřejné moci členského státu získat úroky z prodlení z důvodu pozdní úhrady způsobilých výdajů za období, kdy platil správní akt bránící úhradě, který byl následně zrušen soudním rozhodnutím, přísluší vnitrostátnímu soudu posoudit – v souladu se zásadou procesní autonomie – zda mohou být při výpočtu výše úroků z prodlení podle vnitrostátního práva použitelného na obdobné vnitrostátní spory zohledněny nesrovnalosti, jichž se dopustil příjemce financování, s výhradou dodržení zásad rovnocennosti a efektivity, jakož i obecných zásad unijního práva, zejména zásady proporcionality.
Závěry
49.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na první až třetí předběžnou otázku položenou Curtea de Apel Cluj (odvolací soud v Kluži, Rumunsko) odpověděl následovně:
„1)
Zásada řádného finančního řízení ve spojení se zásadou rovnocennosti musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle níž může příjemce nevratného grantu z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) získat od řídícího orgánu členského státu úroky z prodlení z důvodu pozdní úhrady způsobilých výdajů za období, během něhož byl v platnosti správní akt, který vylučuje úhradu těchto výdajů a který byl následně zrušen soudním rozhodnutím, a že v tomto ohledu přísluší předkládajícímu soudu, aby v souladu se zásadou rovnocennosti posoudil relevantnost takového pravidla vnitrostátního práva, podle něhož jsou úroky splatné pouze v případě, že neoprávněná finanční výhoda není vrácena v zákonem stanovené lhůtě.
2)
Pokud příjemce nevratného grantu z EFRR musí od orgánu veřejné moci členského státu získat úroky z prodlení z důvodu pozdní úhrady způsobilých výdajů za období, kdy platil správní akt bránící úhradě, který byl následně zrušen soudním rozhodnutím, přísluší vnitrostátnímu soudu posoudit – v souladu se zásadou procesní autonomie – zda mohou být při výpočtu výše úroků z prodlení podle vnitrostátního práva použitelného na obdobné vnitrostátní spory zohledněny nesrovnalosti, jichž se dopustil příjemce financování, s výhradou dodržení zásad rovnocennosti a efektivity, jakož i obecných zásad unijního práva, zejména zásady proporcionality.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Nařízení Rady ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 (Úř. věst. 2006, L 210, s. 25), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 423/2012 ze dne 22. května 2012 (Úř. věst. 2012, L 133, s. 1, dále jen „nařízení č. 1083/2006“).
(
3
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 5. července 2006 o Evropském fondu pro regionální rozvoj a o zrušení nařízení (ES) č. 1783/1999 (Úř. věst. 2006, L 210, s. 1).
(
4
) – Nařízení Rady ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2002, L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04 s. 74).
(
5
) – Legea nr. 554/2004 a contenciosului administrat (zákon č. 554/2004 o správním soudnictví) ze dne 2. prosince 2004(Monitorul Oficial al României, č. 1154 ze dne 7. prosince 2004, dále jen „zákon č. 554/2004“).
(
6
) – Legea nr. 287/2009 privind Codul civil al României (zákon č. 287/2009 o rumunském občanském zákoníku) ze dne 17. července 2009 (opětovně zveřejněn v Monitorul Oficial al României, část I, č. 505 ze dne 15. července 2011, dále jen „občanský zákoník“).
(
7
) – Ordonanța Guvernului nr. 13 privind dobânda legală remuneratorie și penalizatoare pentru obligații bănești, precum și pentru reglementarea unor măsuri financiar fiscale în domeniul bancar (nařízení vlády č. 13 o zákonných úrocích a sankčních úrocích z peněžitých závazků a o úpravě některých finančních a daňových opatření v bankovním sektoru) ze dne 24. srpna 2011(Monitorul Oficial al României, část I, č. 607 ze dne 29. srpna 2011, dále jen „OG č. 13/2011“).
(
8
) – Ordonanță de urgență a Guvernului nr. 66/2011 privind prevenirea, constatarea și sancționarea neregulilor apărute în obținerea și utilizarea fondurilor europene și/sau a fondurilor publice naționale aferente acestora (mimořádné nařízení vlády č. 66/2011 o předcházení, odhalování a postihování nesrovnalostí při získávání a používání prostředků z evropských fondů nebo s nimi souvisejících národních fondů), ze dne 29. června 2011 (Monitorul Oficial al României, část I, č. 461, ze dne 30. června 2011, dále jen „OUG č. 66/2011“).
(
9
) – Kromě toho se společnost AA zavázala spolufinancovat tento projekt příspěvkem na způsobilé výdaje a nezpůsobilými výdaji.
(
10
) – Na základě příslušných smluvních a právních ustanovení skončila povinnost MFE nahradit náklady 20 dní po podání žádosti o náhradu. Dopisem ze dne 22. září 2015 společnost AA požádala o úhradu způsobilých výdajů. Tato žádost o úhradu byla doplněna dopisy ze dne 2. a 22. října 2015, a to protože v době podání uvedené žádosti nebyla provedena úplná úhrada za určité zakoupené vybavení.
(
11
) – Tento úvěr měl být splacen z prostředků poskytnutých ze strany MFE.
(
12
) – Zejména v důsledku toho, že společnost AA nesplnila povinnost zveřejnit výzvu k podávání nabídek nebo oznámení o zahájení zadávacího řízení a dalších nesrovnalostech při provádění smlouvy o financování.
(
13
) – Konkrétně se jedná o datum zamítnutí odvolání ze strany Înalta Curte de Casație și Justiție (Nejvyšší kasační a soudní dvůr, Rumunsko).
(
14
) – Vnitrostátní soud zejména uvedl, že i když společnost AA nedodržela ustanovení smlouvy o financování týkající se zveřejnění výzvy k podávání nabídek nebo oznámení o zahájení zadávacího řízení na zařízení, byly nákupy přesto provedeny v souladu s postupem stanoveným ve vyhlášce přijaté MFE, byly vypracovány poznámky týkající se stanovení odhadovaných částek a byla vymezena kritéria, podle nichž by byl zvolen postup.
(
15
) – V této souvislosti MFE provedlo platbu v plné výši, aniž by byla uplatněna jakákoli finanční oprava, a to navzdory nesrovnalostem zjištěným v rozsudku Curtea de Appel Cluj (odvolací soud v Kluži).
(
16
) – V projednávané věci ztrátu tvoří dodatečné náklady ve výši 28983,65 RON (přibližně 6500 eur) jakožto úroky a provize vyplývající z prodloužení smlouvy o úvěru.
(
17
) – Předkládající soud rovněž připomíná, že členské státy mají prostor pro uvážení, pokud jde o úpravu podmínek v oblasti dohledu, jejichž cílem je zajistit ochranu finančních zájmů Unie.
(
18
) – V projednávané věci by se jednalo o článek 42 OUG č. 66/2011, podle kterého, pokud dlužník nesplní v zákonem stanovené 30denní lhůtě povinnost vrátit částky, které mu byly neoprávněně zaplaceny, musí úroky z prodlení zaplatit až od prvního dne následujícího po uplynutí této lhůty.
(
19
) – Předkládající soud se čtvrtou předběžnou otázkou rovněž ptá, zda taková smlouva o financování, jako je smlouva dotčená ve věci v původním řízení, spadá do působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/7/EU ze dne 16. února 2011 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích (Úř. věst. 2011, L 48, s. 1; Zvl. vyd. 05/04, s. 3) pro účely stanovení úrokové sazby použitelné na opožděné platby.
(
20
) – Podle předkládajícího soudu se jedná o článek 1535 občanského zákoníku a články 1 a 3 OG č. 13/2011, jelikož článek 28 zákona č. 554/2004 umožňuje doplnit ustanovení tohoto zákona ustanoveními obecného práva stanovenými v občanském zákoníku. Podotýkám však, že posledně uvedené ustanovení, jak je uvedeno v předkládacím usnesení, odkazuje na občanský soudní řád.
(
21
) – Podle předkládajícího soudu se jedná o článek 42 OUG č. 66/2011.
(
22
) – Předkládající soud rovněž připomíná, že vnitrostátní judikatura je v tomto ohledu nejednotná. Některé soudy skutečně přiznaly úroky z prodlení v souladu se zásadami právní jistoty, ochrany legitimního očekávání a rovnocennosti, zatímco jiné soudy odmítly tyto úroky přiznat s odůvodněním, že je vnitrostátní právní předpisy výslovně nestanoví.
(
23
) – Podle MFE by příjemce finančních prostředků měl prospěch z bezúplatného poskytnutí částek z rozpočtu EU bez povinnosti vrácení, ale pouze s povinností realizovat projekt v souladu se smlouvou o financování, zatímco řídící orgán by z poskytnuté podpory neměl žádný finanční prospěch.
(
24
) – Na druhou stranu MFE namítá, že je v dobré víře, protože žádost o náhradu podalo bezprostředně po pravomocném rozhodnutí soudu, kterým byla zrušena výpověď smlouvy o financování.
(
25
) – A to článek 42 OUG č. 66/2011. Konkrétně lze podle MFE soulad se zásadou rovnocennosti zajistit pouze tak, že se na veřejného zadavatele použije stejné pravidlo pro sankční úroky jako na sankční úroky, které má uhradit příjemce financování.
(
26
) – Rumunská vláda zdůrazňuje, že takový případ nespadá do působnosti unijního práva, neboť případné platby úroků jsou financovány z rozpočtu členského státu.
(
27
) – Rumunská vláda rovněž odkazuje na článek 42 OUG č. 66/2011, zatímco portugalská vláda zdůrazňuje negativní dopad případného uplatnění úroků z prodlení na citlivý úkol kontroly svěřený vnitrostátním orgánům.
(
28
) – Zejména připomíná, že čl. 70 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1083/2006 se omezuje na to, že dává členským státům možnost požadovat úroky z částek zpětně získaných v souladu s vnitrostátním právem, aniž by definovaly povahu a způsob získání těchto úroků.
(
29
) – Komise připomíná, že v takovém případě nejsou dotčeny finanční zájmy Unie, neboť v souladu s článkem 7 nařízení č. 1080/2006 a čl. 56 odst. 3 prvním pododstavcem nařízení č. 1083/2006 nejsou tyto výdaje způsobilé k náhradě členským státům ze strany Komise.
(
30
) – Konkrétně článek 42 OUG č. 66/2011.
(
31
) – Pro upřesnění připomínám, že ačkoli nařízení č. 1083/2006 bylo zrušeno s účinky k 1. lednu 2014 článkem 153 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 ze dne 17. prosince 2013 o společných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti, Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova a Evropském námořním a rybářském fondu, o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti a Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 320), a to v souladu s článkem 152 nařízení č. 1303/2013, není tímto nařízením dotčeno pokračování nebo změna pomoci schválené Komisí na základě nařízení č. 1083/2006.
(
32
) – Viz článek 14 nařízení č. 1083/2006.
(
33
) – Viz článek 80 nařízení č. 1083/2006.
(
34
) – Viz čl. 70 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1083/2006.
(
35
) – Viz článek 60 nařízení č. 1083/2006. Na tuto zásadu obecně odkazuje také článek 317 SFEU, který stanoví, že pokud jde o plnění rozpočtu Unie, „[č]lenské státy spolupracují s Komisí, aby zajistily využití rozpočtových prostředků v souladu se zásadami řádného finančního řízení“.
(
36
) – Viz zejména definice v článku 30 nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. 2012, L 298, s. 1), jakož i v čl. 2 odst. 59 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046 ze dne 18. července 2018, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie, mění nařízení (EU) č. 1296/2013, (EU) č. 1301/2013, (EU) č. 1303/2013, (EU) č. 1304/2013, (EU) č. 1309/2013, (EU) č. 1316/2013, (EU) č. 223/2014 a (EU) č. 283/2014 a rozhodnutí č. 541/2014/EU a zrušuje nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 (Úř. věst. 2018, L 193, s. 1).
(
37
) – Rozsudek ze dne 14. dubna 2021, Rumunsko v. Komise (T‑543/19, EU:T:2021:193, bod 50), potvrzený v odvolacím řízení rozsudkem ze dne 14. července 2022, Rumunsko v. Komise (C‑401/21 P, EU:C:2022:564).
(
38
) – V jiných oblastech unijního práva tomu tak není. Například čl. 232 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. 1992, L 302, s. 1, Zvl. vyd. 02/04, s. 307), ve znění nařízení Rady (ES) č. 1791/2006 ze dne 20. listopadu 2006 (Úř. věst. 2006, L 363, s. 1), stanoví úroky z prodlení z celních dluhů, jejichž cílem je zmírnit důsledky překročení lhůty splatnosti, a zejména zabránit tomu, aby dlužník cla měl neoprávněný prospěch z toho, že splatnými částkami dluhu bude disponovat i po lhůtě stanovené k jejich zaplacení (viz rozsudek ze dne 31. března 2011, Aurubis Balgaria, C‑546/09, EU:C:2011:199, bod 29). Kromě toho Soudní dvůr v oblasti DPH konstatoval, že pokud dojde k vrácení nadměrného odpočtu DPH osobě povinné k dani po uplynutí přiměřené lhůty, zásada neutrality systému DPH vyžaduje, aby finanční ztráty vzniklé osobě povinné k dani v důsledku nemožnosti disponovat dotčenými peněžitými částkami byly nahrazeny zaplacením úroků z prodlení (viz rozsudek ze dne 24. října 2013, Rafinăria Steaua Română, C‑431/12, EU:C:2013:686, bod 23). Tyto úvahy by mohly vést k závěru, že pokud chtěl unijní normotvůrce uložit přiznání úroků, učinil tak výslovně, zatímco v projednávané věci zřejmě ponechal členským státům plný manévrovací prostor.
(
39
) – Viz zejména čl. 70 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1083/2006. V podobné souvislosti, týkající se Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF), Soudní dvůr rozhodl, že v situaci, kdy unijní právo nestanoví vybírání úroků v členském státě, je s unijním právem slučitelné, aby členský stát vymáhal úroky v souladu s vnitrostátním právem, pokud je mu navrácena výhoda, která byla z unijního rozpočtu získána neoprávněně, i když jsou tyto úroky příjmem vlastního rozpočtu členského státu (viz rozsudek ze dne 29. března 2012, Pfeifer & Langen, C‑564/10, EU:C:2012:190, bod 46 a citovaná judikatura). Totéž platí v případě, kdy jsou úroky, jejichž vybrání není unijním právem požadováno, vráceny v rámci opatření financovaných EZZF do unijního rozpočtu (viz rozsudek ze dne 29. března 2012, Pfeifer & Langen, C‑564/10, EU:C:2012:190, bod 47).
(
40
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. března 2017, Aquino (C‑3/16, EU:C:2017:209, bod 48 a citovaná judikatura).
(
41
) – Konkrétně článek 42 OUG č. 66/2011.
(
42
) – Kromě toho podotýkám, že v projednávané věci by společnost AA měla mít stále možnost prokázat v souladu s platnými vnitrostátními procesními pravidly existenci ekonomické ztráty způsobené prodlením s vrácením peněz, což by vyžadovalo mimo jiné prokázání této škody (jedná se pravděpodobně o část žaloby v původním řízení týkající se náhrady škody).
(
43
) – Viz například v řeckém právu články 340 a 355 αστικός κώδικας/astikós kódikas (občanský zákoník), ve francouzském právu článek 1344-1 code civil (občanský zákoník) a v italském právu článek 1224 codice civile (občanský zákoník). Pod stejným úhlem pohledu ostatně článek 99 nařízení 2018/1046, nadepsaný „Úroky z prodlení“, v podstatě stanoví, že aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení, jež vyplývají z použití zvláštních předpisů, nabíhají z pohledávky, jež není ke dni uplynutí lhůty uvedené ve výzvě k úhradě uhrazena, úroky z prodlení (toto ustanovení, uvedené pro vysvětlení, však není ratione temporis použitelné na spor ve věci v původním řízení).
(
44
) – Jedná se například o případy vrácení nezákonně uložené pokuty. V řeckém právu viz zejména článek 21 zákona διάταγμα της 26.6/10.7.1944„περί κώδικος των νόμων περί δικών του Δημοσίου“ [nařízení ze dne 26. června/10. července 1944, kterým se kodifikují zákony o státním soudnictví (FEK A' 139)] a v italském právu čl. 44 odst. 1, decreto del Presidente della Repubblica no 602 del 1973 [nařízení prezidenta republiky č. 602 ze dne 29. září 1973, kterým se stanoví ustanovení o výběru daně z příjmů ode dne 29. září 1973 (GURI č. 268 ze dne 16. října 1973)]. Podobné řešení bylo zřejmě přijato ve francouzském právu v článku L. 208 livre des procédures fiscales (daňový řád).
(
45
) – Naopak povinnost platit úroky z prodlení by v této situaci mohla usnadnit uplatnění práva příjemců na získání veřejného příspěvku „co nejrychleji“ a v plné výši, pokud jsou splněna kritéria způsobilosti (viz článek 80 nařízení č. 1083/2006).
(
46
) – V souladu s článkem 7 nařízení č. 1080/2006 a čl. 56 odst. 3 prvním pododstavcem nařízení č. 1083/2006 nejsou úroky způsobilé pro příspěvek z EFRR a nepovažují se za výdaje vzniklé při operacích, o nichž bylo rozhodnuto řídícím orgánem. V projednávané věci navíc úroky nespadají ani do časové působnosti způsobilosti podle čl. 56 odst. 1 nařízení č. 1083/2006, který stanoví, že tyto výdaje jsou způsobilé pouze tehdy, pokud byly skutečně uhrazeny před 31. prosincem 2015.
(
47
) – Viz bod 34 tohoto stanoviska.
(
48
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. ledna 2022, Zinātnes parks (C‑347/20, EU:C:2022:59, bod 61 a citovaná judikatura).
(
49
) – Předkládající soud v předkládacím usnesení uvedl, že po vydání rozsudku v rámci řízení o druhé žalobě a následné náhradě všech způsobilých výdajů se návrh na náhradu způsobilých výdajů ve věci v původním řízení stal bezpředmětným.
(
50
) – Viz zejména čl. 98 odst. 1 písm. 2, nařízení č. 1083/2006.
(
51
) – Viz poznámka pod čarou 15 tohoto stanoviska.
(
52
) – Z předkládacího usnesení není zřejmé, zda předkládající soud hodlá vznést otázku „započtení“ případných úroků z prodlení proti finančním opravám z vlastního podnětu, nebo zda tento žalobní důvod vzneslo MFE. V této žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce MFE tvrdilo, že pokud by prohlásilo všechny sporné výdaje za způsobilé, neznamenalo by to uznání nároků společnosti AA se zpětnou účinností, ale pouze by to potvrdilo dobrou víru této společnosti.
(
53
) – Konkrétně se jedná o rozsudek, kterým byla zrušena výpověď smlouvy o financování (viz body 19 a 20 tohoto stanoviska). Uplatnění jakýchkoli finančních oprav proto nemůže zpochybnit náhradu celkových způsobilých výdajů provedenou MFE, a to s rizikem, že následně vyvstane choulostivá otázka možného porušení zásady překážky věci pravomocně rozsouzené. Ačkoli tato otázka není předmětem předběžných otázek položených předkládajícím soudem, připomínám, že vzhledem k významu zásady překážky věci pravomocně rozsouzené jak v právním řádu Unie, tak ve vnitrostátních právních řádech, unijní právo nenutí vnitrostátní soud k tomu, aby nepoužil vnitrostátní procesní pravidla, která s rozhodnutím spojují překážku věci pravomocně rozsouzené, třebaže by jejich nepoužití umožnilo napravit vnitrostátní stav neslučitelný s tímto právem, ledaže použitelná vnitrostátní procesní pravidla dávají za určitých podmínek vnitrostátnímu soudu možnost, aby změnil rozhodnutí zakládající překážku věci pravomocně rozsouzené tak, aby byl určitý stav učiněn slučitelným s vnitrostátním právem, přičemž v takovém případě musí být tato možnost v souladu s požadavky rovnocennosti a efektivity využita, jsou-li tyto podmínky splněny, k tomu, aby byl obnoven soulad stavu dotčeného ve věci v původním řízení s unijním právem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. listopadu 2023, Right to Know, C‑84/22, EU:C:2023:910, body 62, 63 a 78 a citovaná judikatura).
(
54
) – Tímto postupem neměl možnost uplatnit svou pravomoc, pokud jde o případné snížení jistiny z důvodu zjištěných nesrovnalostí.
(
55
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. února 2022, Agenzia delle dogane e dei monopoli a Ministero dell‘Economia e delle Finanze (C‑452/20, EU:C:2022:111, bod 38 a citovaná judikatura).