62020TJ0752
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (sedmého senátu)
28. června 2023 (
*1
)
„Mimosmluvní odpovědnost – Vyšetřování úřadu OLAF – Únik informací do tisku – Majetková a nemajetková újma – Příčinná souvislost – Přičitatelnost úniků informací – Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům – Důvěrnost právních stanovisek“
Ve věci T‑752/20,
International Management Group (IMG), se sídlem v Bruselu (Belgie), zástupci: L. Levi a J.-Y. de Cara, avocats,
žalobkyně,
proti
Evropské komisi, zástupci: J. Baquero Cruz, J.-F. Brakeland a S. Delaude, jako zmocněnci,
žalované,
TRIBUNÁL (sedmý senát),
během porad ve složení: R. da Silva Passos, předseda, L. Truchot (zpravodaj) a M. Sampol Pucurull, soudci,
za soudní kancelář: L. Ramette, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení, zejména:
– k žalobě došlé kanceláři Tribunálu dne 21. prosince 2020,
– k námitce nepřípustnosti vznesené Komisí na základě článku 130 jednacího řádu Tribunálu v samostatném dokumentu podaném kanceláři Tribunálu dne 12. března 2021,
– k usnesení o spojení námitky s věcí samou ze dne 2. července 2021,
po jednání konaném dne 20. června 2022,
vydává tento
Rozsudek (
1
)
1
Žalobou podanou na základě článku 268 SFEU se žalobkyně, International Management Group (IMG), domáhá náhrady majetkové a nemajetkové újmy, kterou údajně utrpěla z důvodu protiprávnosti jednání Evropské komise a Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) v návaznosti na zprávu vypracovanou tímto úřadem, která se jí týká.
[omissis]
Návrhová žádání účastnic řízení
19
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
–
uložil Komisi, aby jí zaplatila částku 10000 eur za měsíc za období od poloviny prosince 2015 do vyhlášení rozsudku, který má být vynesen v projednávané věci z titulu náhrady utrpěné nemajetkové újmy;
–
uložil Komisi, aby jí zaplatila částku 2,1 milionu eur, spolu s úroky z prodlení z titulu náhrady utrpěné majetkové újmy;
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
20
Komise navrhuje, aby Tribunál:
–
odmítl žalobu jako nepřípustnou;
–
podpůrně, žalobu zamítl jako zjevně neopodstatněnou nebo jako neopodstatněnou;
–
vyjmul ze soudního spisu projednávané věci stanovisko její právní služby ze dne 16. ledna 2015 (dále jen „stanovisko právní služby“), které je přílohou žaloby;
–
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
K návrhu na náhradu újmy
[omissis]
K protiprávnosti jednání Komise a úřadu OLAF
[omissis]
– K porušení povinnosti řádné péče vůči veřejnosti a povinnosti jednat s náležitou péčí vůči úředníkům a zaměstnancům
70
Žalobkyně tvrdí, že Komise nesplnila svou povinnost řádné péče vůči veřejnosti a povinnost jednat s náležitou péčí vůči úředníkům a zaměstnancům tím, že veřejně neodsoudila únik zprávy úřadu OLAF ani neukončila šíření nepravdivých informací vyvolané uvedeným únikem informací, a to zveřejněním sdělení shrnujícího základní informace obsažené v dopise ze dne 8. května 2015, ve kterém rozhodla, že se nebude v plném rozsahu řídit doporučeními obsaženými ve zprávě úřadu OLAF.
71
Úvodem je třeba připomenout, že Soudní dvůr definoval povinnost jednat s náležitou péčí jako pojem odrážející rovnováhu vzájemných práv a povinností, kterou služební řád úředníků Evropské unie zavedl ve vztazích mezi administrativou a zaměstnanci veřejné služby, přičemž je třeba upřesnit, že tato rovnováha zejména znamená, že pokud administrativa rozhoduje o situaci úředníka, vezme v úvahu veškeré skutečnosti, které by mohly ovlivnit její rozhodnutí, a že přitom zohlední nejen zájem služby, ale také zájem dotyčného úředníka (viz rozsudek ze dne 12. listopadu 2020, Fleig v. ESVČ, C‑446/19 P, nezveřejněný, EU:C:2020:918, bod 67 a citovaná judikatura).
72
Povinnost jednat s náležitou péčí se tak týká konkrétně povinností unijních orgánů vůči jejich úředníkům a zaměstnancům, zejména v rozsahu, v němž zahrnuje zohlednění jejich individuálních zájmů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. prosince 2008, Nardone v. Komise, T‑57/99, EU:C:2008:555, bod 167).
73
Vzhledem k tomu, že se projednávaná žaloba netýká vztahů mezi administrativou Unie a jedním z jejích úředníků nebo zaměstnanců, povinnost jednat s náležitou péčí vůči úředníkům a zaměstnancům se v projednávané věci neuplatní, a žalobkyně se jí tedy nemůže dovolávat na podporu svých návrhových žádání.
74
Protiprávnost namítaná žalobkyní tak musí být zamítnuta v rozsahu, v němž vychází z porušení povinnosti jednat s náležitou péčí vůči úředníkům a zaměstnancům.
75
Uvedenou protiprávnost je tedy třeba přezkoumat v rozsahu, v němž vychází z porušení povinnosti řádné péče vůči veřejnosti.
76
Z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že k tomu, aby mimosmluvní odpovědnost Unie mohla být v daném případě založena, je nezbytné, aby osoba, která se domáhá náhrady újmy, kterou údajně utrpěla v důsledku jednání nebo aktu Unie, prokázala existenci porušení právní normy, jejímž cílem je přiznat práva jednotlivcům (rozsudky ze dne 4. července 2000, Bergaderm a Goupil v. Komise, C‑352/98 P, EU:C:2000:361, body 41 a 42, jakož i ze dne 4. dubna 2017, Evropský veřejný ochránce práv v. Staelen, C‑337/15 P, EU:C:2017:256, bod 31).
77
Kromě toho musí být toto porušení dostatečně závažné, což je požadavek, který závisí na posuzovací pravomoci orgánu, instituce nebo jiného subjektu Unie, které údajně porušily toto pravidlo, a na otázce, zda posledně uvedení zjevně a závažným způsobem překročili meze, kterými je ohraničena tato pravomoc, s ohledem zejména na stupeň jasnosti a přesnosti uvedeného pravidla, obtížnost výkladu a použití, která z toho může vyplývat, a ke složitosti upravované situace (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 4. července 2000, Bergaderm a Goupil v. Komise, C‑352/98 P, EU:C:2000:361, body 40, 43 a 44, a ze dne 30. května 2017, Safa Nicu Sepahan v. Rada, C‑45/15 P, EU:C:2017:402, bod 30).
78
Z bodu 70 výše vyplývá, že žalobkyně Komisi vytýká, že nezaujala stanovisko, které by veřejně odsoudilo únik zprávy úřadu OLAF a ukončilo šíření nepravdivých informací vyvolané uvedeným únikem informací, zveřejněním sdělení. Žalobkyně tímto Komisi vytýká nečinnost.
79
Podle judikatury opomenutí unijních orgánů může vést k založení odpovědnosti Unie pouze tehdy, pokud uvedené orgány porušily právní povinnost vyplývající z ustanovení unijního práva (viz usnesení ze dne 12. července 2018, Acquafarm v. Komise, C‑40/18 P, nezveřejněné, EU:C:2018:566, bod 42 a citovaná judikatura).
80
Z bodů 77 a 79 výše vyplývá, že přezkum otázky, zda se orgán dopustil dostatečně závažného porušení právní normy, jejímž účelem je přiznání práv jednotlivcům, z důvodu opomenutí, vyžaduje určení, zda jsou splněny tři podmínky, a sice zaprvé existence právní povinnosti jednat, zadruhé existence posuzovací pravomoci dotčeného orgánu, instituce nebo jiného subjektu Unie a zatřetí zjevné a závažné překročení mezí této pravomoci tímto orgánem.
81
Je třeba přezkoumat, zda jsou v projednávaném případě tyto tři podmínky splněny.
82
Povinnost řádné péče, která je inherentní právu na řádnou správu zakotvenému v článku 41 Listiny základních práv a která se obecně vztahuje na činnost správy Unie v jejích vztazích s veřejností, vyžaduje, aby správa jednala s péčí a opatrností (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. června 2022, SGL Carbon a další v. Komise, C‑65/21 P a C‑73/21 P až C‑75/21 P, EU:C:2022:470, bod 30 a citovaná judikatura).
83
V první řadě z judikatury Soudního dvora vyplývá, že povinnost řádné péče představuje právní normu, jejímž účelem je přiznat práva jednotlivcům, a jejíž porušení může za určitých okolností založit mimosmluvní odpovědnost Unie, a sice v případě, že je v daném případě prokázáno, že je toto porušení dostatečně závažné, v souladu s judikaturou připomenutou v bodě 77 výše [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 27. března 1990, Grifoni v. Komise, C‑308/87, EU:C:1990:134, body 6, 7 a 14; ze dne 16. prosince 2008, Masdar (UK) v. Komise, C‑47/07 P, EU:C:2008:726, bod 91, a ze dne 4. dubna 2017, Veřejných ochránce práv v. Staelen, C‑337/15 P, EU:C:2017:256, body 38 a 41].
84
V druhé řadě je třeba připomenout, že s ohledem na povahu povinnosti řádné péče, která je vnitřně spjata s rámcem, v němž správa Unie v daném případě jedná, může prokázání existence dostatečně závažného porušení této povinnosti vyplývat pouze z přezkumu všech relevantních skutkových a právních okolností v konkrétním případě, s přihlédnutím k dané oblasti, podmínkám a kontextu, v nichž dotčený orgán, instituce nebo jiný subjekt nesou povinnost řádné péče, jakož i ke konkrétním okolnostem umožňujícím prokázat její nedodržení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. dubna 2017, Veřejný ochránce práv v. Staelen, C‑337/15 P, EU:C:2017:256, body 40 a 41).
85
Jak bylo připomenuto v bodě 70 výše, žalobkyně tvrdí, že Komise porušila povinnost řádné péče vůči veřejnosti tím, že veřejně neodsoudila únik zprávy úřadu OLAF ani neukončila šíření nepravdivých informací vyvolané uvedeným únikem informací tak, že by zveřejnila sdělení shrnující základní informace obsažené v dopise ze dne 8. května 2015.
86
Je tedy třeba zkoumat, zda lze povinnost řádné péče vykládat v tom smyslu, že Komise měla právní povinnost jednat, která spočívá v povinnosti veřejně odsoudit únik informací a ukončit šíření nepravdivých informací vyvolané tímto únikem tak, že by zveřejnila sdělení.
87
Je třeba uvést, že se žalobkyně ve svých písemnostech nedovolává žádné konkrétní právní normy, z níž by pro Komisi vyplývala právní povinnost jednat spočívající v zaujetí stanoviska, které by veřejně odsoudilo únik vyšetřovací zprávy úřadu OLAF a kterým by bylo ukončeno šíření nepravdivých informací vyvolané takovým únikem informací v návaznosti na předání zprávy úřadu OLAF. Porušení povinnosti řádné péče, kterého se dovolává žalobkyně, je však vnitřně spjato s nařízením č. 883/2013, které představuje právní rámec, v němž Komise jednala při přípravě dopisu ze dne 8. května 2015, takže je třeba určit, zda taková povinnost vyplývá z ustanovení uvedeného nařízení.
88
Podle čl. 11 odst. 3 nařízení č. 883/2013 „[z]právy a doporučení vypracované po skončení vnějšího vyšetřování a veškeré důležité související dokumenty se podle předpisů o vnějších vyšetřováních předají příslušným orgánům dotčených členských států a v případě potřeby příslušným útvarům Komise“. Je třeba uvést, že toto ustanovení nestanoví právní povinnost Komise jednat. Nelze tedy mít za to, že žalobkyně prokázala, že povinnost řádné péče zakládá právní povinnost Komise v tomto ohledu jednat.
89
Dále podle čl. 10 odst. 1 nařízení č. 883/2013, „[i]nformace předané nebo získané v rámci vnějšího vyšetřování v jakékoli formě jsou chráněny podle předpisů, které se na tato vyšetřování vztahují“. Podle čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení, který se podle nadpisu uvedeného článku týká „vnějších vyšetřování“, ve znění použitelném na skutkové okolnosti projednávaného případu, „má úřad [OLAF] v souladu s ustanoveními a postupy uvedenými v nařízení (Euratom, ES) č. 2185/96 oprávnění provádět kontroly a inspekce na místě u hospodářských subjektů“. Článek 8 odst. 1 nařízení Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 ze dne 11. listopadu 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí za účelem ochrany finančních zájmů Evropských společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem (Úř. věst. 1996, L 292, s. 2; Zvl. vyd. 09/01, s. 303) stanoví, že „[i]nformace sdělené nebo získané v jakékoli formě podle tohoto nařízení podléhají profesnímu tajemství“.
90
Kromě toho podle čl. 10 odst. 3 nařízení č. 883/2013 „[d]otčené orgány, instituce a jiné subjekty zajišťují dodržování důvěrnosti vyšetřování prováděných úřadem [OLAF]“. V projednávaném případě není zpochybňováno, že Komise je dotčeným orgánem ve smyslu tohoto ustanovení.
91
Z těchto ustanovení vyplývá, že Komise má v rámci vnějších vyšetřování úřadu OLAF povinnost dodržování důvěrnosti a profesního tajemství.
92
Navzdory povinnosti Komise zajišťovat dodržování důvěrnosti vyšetřování úřadu OLAF jí však povinnost řádné péče, které podléhá, nemůže uložit, pokud tuto povinnost dodržování důvěrnosti neporušila a pokud jí nelze přičítat odpovědnost za únik zprávy úřadu OLAF do tisku (viz bod 67 výše), takovou povinnost jednat, jako je povinnost, které se žalobkyně v projednávané věci dovolává spočívající v odsouzení úniku informací ohledně takového vyšetřování do tisku a distancování se od zveřejněných informací.
93
Povinnost řádné péče nemá takový význam, jaký jí žalobkyně přikládá. Právě únik této zprávy do tisku, a nikoli opomenutí, které vytýkala žalobkyně Komisi, představuje porušení výše uvedené povinnosti zachovávat důvěrnost, přičemž však nebylo prokázáno, že toto porušení je přičitatelné Komisi (v tomto smyslu a obdobně viz rozsudek ze dne 15. ledna 2015, Ziegler a Ziegler Relocation v. Komise, T‑539/12 a T‑150/13, nezveřejněný, EU:T:2015:15, bod 102).
94
Žalobkyně tedy neprokázala, že Komise byla v projednávaném případě povinna jednat.
95
Podle judikatury citované v bodě 79 výše tak údajné opomenutí nemůže založit odpovědnost Unie.
96
V každém případě i za předpokladu, že by se mělo za to, že v projednávaném případě vyplývá právní povinnost Komise jednat z povinnosti řádné péče, je třeba přezkoumat, zda Komise zjevně a závažně překročila meze, kterými je v tomto případě ohraničena její posuzovací pravomoc.
97
Je třeba uvést, že takový předpoklad by vedl k výkladu povinnosti řádné péče v tom smyslu, že v případě úniku důvěrného dokumentu, u něhož nebylo prokázáno, že je za něj odpovědný dotčený orgán ve smyslu nařízení č. 883/2013, by bylo na tomto orgánu, aby nezhoršoval újmu, která by mohla z tohoto porušení důvěrnosti vyplývat.
98
Jak přitom bylo připomenuto v bodě 77 výše, otázka, zda dotčený unijní orgán zjevně a závažným způsobem překročil meze, kterými je ohraničena jeho posuzovací pravomoc, musí být určena zejména s ohledem na stupeň jasnosti a přesnosti pravidla, jehož dostatečně závažné porušení je namítáno, a obtížnost výkladu a použití, která z toho může vyplývat.
99
V tomto ohledu je třeba uvést, že taková povinnost Komise jednat s cílem nezhoršit újmu způsobenou porušením důvěrnosti, které jí nelze přičíst, nevyplývá z článku 10 nařízení č. 883/2013 ani ji nelze implicitně vyvodit z jeho obsahu. Odstavec 3 tohoto článku totiž tím, že stanoví, že dotčené orgány zajišťují dodržování důvěrnosti vyšetřování prováděných úřadem OLAF, ukládá těmto orgánům povinnost zaručit, aby obsah vyšetřování úřadu OLAF zůstal důvěrný. Naproti tomu, není-li tato důvěrnost dodržena a ke zveřejnění nedošlo v rámci dotčeného orgánu, tak jim neukládá povinnosti odsoudit únik informací, ukončit šíření dotčených informací nebo uvést na pravou míru ty informace, které jsou chybné.
100
Nelze mít za to, že takové povinnosti spadají pod povinnost zajišťovat dodržování důvěrnosti vyšetřování prováděných úřadem OLAF ve smyslu čl. 10 odst. 3 nařízení č. 883/2013. Vzhledem k tomu, že uvedená důvěrnost nebyla dodržena, stala se povinnost Komise zajišťovat její dodržování bezpředmětnou. Dále je třeba uvést, že zaprvé případná potřeba odsoudit únik informací překračuje pouhou povinnost zajistit dodržování důvěrnosti, zadruhé v takovém případě je nemožné, aby Komise ukončila šíření zprávy úřadu OLAF pramenící z uvedeného úniku informací prostřednictvím tisku, a zatřetí i kdyby některé šířené informace byly chybné, jejich uvedení na pravou míru nemůže obnovit jejich důvěrnou povahu, která definitivně zanikla.
101
I za předpokladu, že by Komise v projednávaném případě měla právní povinnost jednat, nelze mít za to, že porušení povinnosti řádné péče tvrzené žalobkyní představuje dostatečně závažné porušení právní normy, jejímž účelem je přiznání práv jednotlivcům.
102
Je tedy třeba mít za to, že protiprávnost uváděná začtvrté není závažná, pokud jde o údajné porušení povinnosti řádné péče vůči veřejnosti a povinnosti jednat s náležitou péčí vůči úředníkům a zaměstnancům ze strany Komise.
103
Proto je třeba mít za to, že první podmínka vzniku odpovědnosti Unie není splněna.
104
S ohledem na výše uvedené skutečnosti je třeba žalobu zamítnout.
[omissis]
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (sedmý senát)
rozhodl takto:
1)
Dokument, který předložila společnost International Management Group (IMG) jako přílohu A.21 žaloby, se vyjímá ze soudního spisu.
2)
Žaloba se zamítá.
3)
IMG se ukládá náhrada nákladů řízení.
da Silva Passos
Truchot
Sampol Pucurull
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 28. června 2023.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.
(
1
) – Jsou uvedeny pouze body tohoto rozsudku, jejichž zveřejnění Tribunál považuje za účelné.