null
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
21. května 2026(*)
„ Řízení o předběžné otázce – Sociální zabezpečení – Nařízení (ES) č. 883/2004 – Koordinace systémů sociálního zabezpečení – Starobní důchody – Článek 51 odst. 1 – Doby pojištění získané u zvláštních činností vykonávaných zaměstnancem nebo osobou samostatně výdělečně činnou nebo v povolání, na které se vztahuje zvláštní systém – Pojem ‚zvláštní systém‘ – Pravidla pro sčítání dob pojištění – Vnitrostátní právní úprava, která počítá s příznivějším zacházením s pracovníky spadajícími do určitých pracovních kategorií – Články 45 a 48 SFEU – Volný pohyb pracovníků“
Ve věci C‑717/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Nejvyššího správního soudu Slovenské republiky (Najvyšší správny súd Slovenskej republiky) ze dne 15. srpna 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 21. října 2024, v řízení
BD
proti
Sociálnej poisťovni, ústrediu
SOUDNÍ DVŮR (první senát),
ve složení: F. Biltgen, předseda senátu, I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni (zpravodaj) a M. Bošnjak, soudci,
generální advokát: D. Spielmann,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–        za italskou vládu: S. Fiorentino, jako zmocněnec, ve spolupráci s: P. Garofoli, avvocato dello Stato,
–        za polskou vládu: B. Majczyna a D. Lutostańska, jako zmocněnci,
–        za Evropskou komisi: B.-R. Killmann a A. Tokár, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 18. prosince 2025,
vydává tento
Rozsudek
1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 51 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. 2004, L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72) (dále jen „nařízení č. 883/2004“).
2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi BD a Sociální pojišťovnou, ústředím (Sociálna poisťovňa, ústredie, Slovensko) ohledně rozhodnutí této pojišťovny, kterým byla zamítnuta žádost BD o přiznání starobního důchodu ve věku 55 let na základě toho, že vykonával činnost horníka v hlubinném dole.
Právní rámec
Unijní právo
Nařízení č. 1408/71
3        Článek 45 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996 (Úř. věst. 1997, L 28, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 35) (dále jen „nařízení č. 1408/71“), stanovil:
„Pokud právní předpisy členského státu podmiňují poskytování některých dávek získáním dob pojištění výhradně v povolání podléhajícímu [podléhajícím] zvláštnímu systému pro zaměstnané osoby nebo případně v určitém zaměstnání, berou se doby získané podle právních předpisů jiných členských států v úvahu pro poskytování těchto dávek jen tehdy, pokud byly získány v rámci odpovídajících systémů, nebo není-li takový systém, ve stejném povolání nebo případně ve stejném zaměstnání. Nesplňuje-li po přihlédnutí k takto získaným dobám dotyčná osoba podmínky pro pobírání těchto dávek, vezmou se tyto doby v úvahu pro poskytování dávek podle obecného systému, nebo není-li takový systém, podle systému uplatňovaného na dělníky nebo ostatní zaměstnance, podle okolností, za podmínky, že osoba byla pojištěna v rámci jednoho z těchto systémů.“
Nařízení č. 883/2004
4        V bodech 1, 4 a 13 odůvodnění nařízení č. 883/2004 je uvedeno:
„(1)      Pravidla pro koordinaci vnitrostátních systémů sociálního zabezpečení spadají do rámce volného pohybu osob a měla by přispívat ke zvýšení životní úrovně a zlepšení podmínek zaměstnání.
[...]
(4)      Je nezbytné respektovat zvláštnosti vnitrostátních právních předpisů v oblasti sociálního zabezpečení a vypracovat pouze systém koordinace.
[...]
(13)      Pravidla pro koordinaci musí zaručit, aby osobám pohybujícím se ve Společenství a osobám na nich závislým nebo pozůstalým osobám byla zachována práva a výhody, které získaly nebo právě získávají.“
5        Článek 5 tohoto nařízení, nadepsaný „Rovné nakládání s dávkami, příjmy, skutečnostmi nebo událostmi“, zní:
„Nestanoví-li toto nařízení jinak a s ohledem na zvláštní prováděcí předpisy, použije se toto:
a)      jsou-li podle právních předpisů příslušného členského státu pobírání dávek sociálního zabezpečení a jiného příjmu přiznávány určité právní účinky, příslušná ustanovení těchto právních předpisů se použijí také na pobírání rovnocenných dávek získaných podle právních předpisů jiného členského státu a na příjem získaný v jiném členském státě;
b)      jsou-li podle právních předpisů příslušného členského státu právní účinky připisovány existenci některých skutečností nebo událostí, přihlíží tento členský stát k podobným skutečnostem nebo událostem, které nastaly v kterémkoli členském státě tak, jako by k nim došlo na jeho území.“
6        Článek 6 uvedeného nařízení, nadepsaný „Sčítání dob“, zní:
„Nestanoví-li toto nařízení [jinak], příslušné [příslušná] instituce členského státu, jehož právní předpisy podmiňují:
– získání, zachování, trvání nebo opětné nabytí nároku na dávky,
[...]
získáním dob pojištění, zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo bydlení, přihlíží v nezbytném rozsahu k získaným dobám pojištění, zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo bydlení získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, jako by byly získány podle právních předpisů, které tato instituce uplatňuje.“
7        Článek 51 tohoto nařízení, nadepsaný „Zvláštní ustanovení o sčítání dob“, v odstavci 1 stanoví:
„Podmiňují-li právní předpisy členského státu poskytování některých dávek získáním dob pojištění pouze u zvláštních činností vykonávaných zaměstnancem nebo osobou samostatně výdělečně činnou nebo v povolání, na které se vztahuje zvláštní systém pro zaměstnance nebo osoby samostatně výdělečně činné, přihlíží příslušná instituce tohoto členského státu k dobám získaným podle právních předpisů jiných členských států pouze v případě, že byly získány v rámci odpovídajícího systému, nebo pokud tomu tak není, ve stejném povolání, případně ve stejné činnosti vykonávané zaměstnancem nebo osobou samostatně výdělečně činnou.
Nesplňuje-li po přihlédnutí k takto získaným dobám dotyčná osoba podmínky pro pobírání dávek zvláštního systému, berou se tyto doby v úvahu pro účely poskytování dávek podle obecného systému nebo, neexistuje-li, dávek systému vztahujícího se buď na manuální, nebo nemanuální pracovníky za předpokladu, že dotyčná osoba byla pojištěna v rámci jednoho z těchto systémů.“
8        Článek 87 nařízení č. 883/2004, nadepsaný „Přechodná ustanovení“, v odstavci 2 stanoví:
„Pro stanovení nároků získaných podle tohoto nařízení se berou v úvahu doby pojištění a případné doby zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo bydlení získané podle právních předpisů členského státu přede dnem použitelnosti tohoto nařízení v dotyčném členském státě.“
Československé právo
9        V ustanovení § 1 zákona č. 100/1988 Sb. o sociálním zabezpečení ze dne 16. června 1988, nadepsaného „Základní zásady“, ve znění použitelném od 1. října 1988 do 31. května 1992, bylo uvedeno:
„[...]
2)      Právo na sociální zabezpečení podle tohoto zákona se zaručuje všem občanům. Dávky a služby sociálního zabezpečení poskytuje stát.
[...]
4)      Výše dávek důchodového zabezpečení závisí především na […] délce doby zaměstnání[...] a na pracovní kategorii.“
10      V ustanovení § 14 zákona č. 100/1988 ve znění použitelném od 1. října 1988 do 31. května 1992 bylo uvedeno:
„1)      Zaměstnání se zařazují pro účely důchodového zabezpečení podle druhů vykonávaných prací do tří pracovních kategorií.
2)      Do I. pracovní kategorie se zařazují zaměstnání, v nichž se vykonávají soustavně a v průběhu kalendářního měsíce převážně práce rizikové, při kterých dochází k častým a trvalým poruchám zdraví pracujících působením škodlivých fyzikálních a chemických vlivů, a to
a)      zaměstnání v hornictví se stálým pracovištěm pod zemí v hlubinných dolech,
b)      ostatní zaměstnání v hornictví vykonávaná pod zemí v hlubinných dolech,
[...]
4)      Do III. pracovní kategorie patří zaměstnání, která nejsou zařazena do I. nebo II. pracovní kategorie.“
11      Ustanovení § 21 zákona č. 100/1988, ve znění použitelném od 1. října 1988 do 31. května 1992, nadepsaného „Podmínky nároku na starobní důchod“, v odstavci 1 stanovilo:
„Občan má nárok na starobní důchod, jestliže byl zaměstnán nejméně 25 roků a dosáhl věku aspoň
a)      55 let, byl-li zaměstnán nejméně 15 roků v zaměstnání uvedeném v § 14 odst. 2 písm. a) [...],
c)      55 let, byl-li zaměstnán nejméně 20 roků v zaměstnání uvedeném v § 14 odst. 2 písm. b) až h),
d)      58 let, byl-li zaměstnán nejméně 20 roků v zaměstnání uvedeném v § 14 odst. 2 písm. i) až l), nebo
d)      60 let.“
12      Zákon č. 100/1988 byl pozměněn zákonem č. 235/1992 Sb. o zrušení pracovních kategorií ze dne 28. dubna 1992, který nabyl účinnosti dne 1. června 1992.
13      Ustanovení § 14 odst. 1 zákona č. 100/1988, ve znění zákona č. 235/1992, znělo:
„Zaměstnání jsou pro účely důchodového zabezpečení zařazena do 31. prosince 1992 podle druhu vykonávaných prací do tří pracovních kategorií. Zaměstnání I. a II. pracovní kategorie jsou uvedena v resortních seznamech zaměstnání zařazených do I. a II. pracovní kategorie vydaných před 1. červnem 1992; do III. pracovní kategorie patří zaměstnání, která nejsou zařazena do I. nebo II. pracovní kategorie.“
14      V ustanovení § 15 zákona č. 100/1988, ve znění zákona č. 235/1992, bylo uvedeno:
„Zaměstnání vykonávané po 31. prosinci 1992 se pro účely důchodového zabezpečení považuje za zaměstnání III. pracovní kategorie.“
15      Ustanovení § 175 zákona č. 100/1988, ve znění zákona č. 235/1992, znělo:
„Nároky vyplývající ze zařazení zaměstnání do I. a II. pracovní kategorie nebo služby do I. a II. kategorie funkcí se přiznávají do 31. prosince 2016.“
Slovenské právo
16      Zákon č. 100/1988 byl zrušen zákonem č. 461/2003 o sociálním pojištění (zákon č. 461/2003 Z. z. o sociálnom poistení) ze dne 30. října 2003, který ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „zákon č. 461/2003“) v § 1, nadepsaném „Předmět a působnost zákona“, stanoví:
„1)      Tento zákon vymezuje sociální pojištění [a] upravuje rozsah sociálního pojištění [...].
[...]
3)      Tento zákon se nevztahuje na příslušníky Policejního sboru, Slovenské informační služby, Národního bezpečnostního úřadu, Sboru vězeňské a justiční stráže, Hasičského a záchranného sboru, Horské záchranné služby, ozbrojené příslušníky finanční správy [...], profesionální vojáky ozbrojených sil, vojáky mimořádné služby [...], jejichž sociální zabezpečení je upraveno zvláštním předpisem [...]“
17      Ustanovení § 65 zákona č. 461/2003, nadepsaného „Podmínky nároku na starobní důchod“, zní:
„1)      Pojištěnec má nárok na starobní důchod, jestliže byl důchodově pojištěn alespoň 15 let a dosáhl důchodového věku.
2)      Důchodový věk pojištěnce se určí podle přílohy č. 3a, pokud tento zákon v § 274 nestanoví jinak [...]“
18      Ustanovení § 112 zákona č. 461/2003, nadepsaného „Změny v nároku na dávku, změny v nároku na výplatu dávky a změny výše dávky“, zní:
„1)       Dávka se přizná [...] ode dne, od něhož dávka [...] náleží, nejvýše [...] tři roky zpětně ode dne uplatnění nároku na dávku [...], pokud se dodatečně zjistí, že dávka [...]
d)      byla přiznána od pozdějšího data, než od kterého náleží.“
19      V ustanovení § 274 tohoto zákona je uvedeno:
„1)       Nároky vyplývající ze zařazení zaměstnání do I. a II. pracovní kategorie zůstávají zachovány.
[...]“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
20      Žalobce v původním řízení pracoval v období od 1. července 1976 do 31. srpna 1995 jako horník v hlubinném dole v Karviné na území současné České republiky. Následně vykonával různá jiná zaměstnání v České republice a poté na Slovensku.
21      Podle právních předpisů Československé federativní republiky se zaměstnání zařazovala do tří pracovních kategorií podle míry jejich rizikovosti a náročnosti. Zaměstnání horníka spadalo v rámci tohoto systému do I. pracovní kategorie, která zakládala nárok na starobní důchod od věku 55 let, pokud dotyčná osoba pracovala po dobu 25 let a z toho 15 let v podzemí v hlubinném dole.
22      V roce 1992 přijala Československá federativní republika nové právní předpisy, podle kterých byly jednotlivé pracovní kategorie od 31. prosince 1992 zrušeny a na všechna zaměstnání se měla od tohoto data vztahovat pravidla použitelná na III. pracovní kategorii. Nároky vyplývající z výkonu zaměstnání zařazeného do 31. prosince 1992 do I. nebo II. pracovní kategorie zůstaly zachovány do 31. prosince 2016.
23      Dne 31. prosince 1992 Československá federativní republika zanikla a na jejím místě vznikly dva samostatné státy. V České republice byly k tomuto dni jednotlivé pracovní kategorie zrušeny.
Na Slovensku bylo naproti tomu toto zrušení odloženo až na 31. prosince 1999.
24      Poté, co orgány sociálního zabezpečení v České republice přiznaly žalobci v původním řízení nárok na starobní důchod podle právních předpisů tohoto členského státu, podal žalobce v původním řízení v roce 2013, když mu bylo 55
let, žádost o přiznání starobního důchodu na Slovensku. Žalovaná v původním řízení ovšem tuto žádost zamítla s odůvodněním, že žalobce nedosáhl věku požadovaného pro přiznání takového důchodu.
25      Žalobci v původním řízení byl nakonec nárok na starobní důchod přiznán od 2. října 2020, kdy dosáhl věku 62 let a 8 měsíců.
Žalovaná v původním řízení nicméně setrvala na svém stanovisku, že žalobce v původním řízení nemůže získat nárok na starobní důchod za výhodnějších podmínek než osoby, které pracovaly jako horníci v hlubinném dole po dobu 15 let. V tomto ohledu se domnívala, že jelikož žalobce v původním řízení vykonával tuto práci na území současné České republiky, mohl by mu vzniknout nárok na starobní důchod od 55 let věku pouze tehdy, kdyby prokázal, že po dobu 15 let vykonával zaměstnání spadající do I. pracovní kategorie podle právních předpisů tohoto členského státu. Podle názoru žalované v původním řízení měl však žalobce v původním řízení ke dni 31. prosince 1992, kdy byly v České republice pracovní kategorie zrušeny, odpracováno jako horník v hlubinném dole pouze něco málo přes 14 let.
26      Následně byl zahájen soudní spor, v jehož rámci žalobce v původním řízení tvrdil, že za účelem určení toho, zda byla splněna podmínka týkající se výkonu činnosti po dobu 15 let, je žalovaná v původním řízení povinna zohlednit jako dobu zaměstnání spadajícího do I. pracovní kategorie období od 1. ledna 1993 do 31. srpna 1995, během něhož nadále pracoval jako horník v hlubinném dole v České republice, a to i přesto, že pracovní kategorie byly v tomto členském státě od 31. prosince 1992 zrušeny.
27      Nejvyšší správní soud Slovenské republiky (Najvyšší správny súd Slovenskej republiky), u kterého podal žalobce v původním řízení kasační stížnost a který je předkládajícím soudem, si klade otázku ohledně výkladu čl. 51 odst. 1 nařízení č. 883/2004, který se týká sčítání dob pro účely výpočtu starobního důchodu v případě, že členský stát příslušný k přiznání starobního důchodu zavedl zvláštní systém sociálního zabezpečení, nebo v případě, že tento členský stát takový zvláštní systém nezavedl, ale uplatňuje na určité činnosti zvláštní pravidla.
28      Předkládající soud má pochybnosti zejména kvůli rozdílným formulacím v jednotlivých jazykových zněních tohoto ustanovení. Do úvahy podle něj připadají dva doslovné výklady tohoto ustanovení. Podle prvního výkladu, který vyplývá zejména ze slovenského, anglického, francouzského a polského znění uvedeného ustanovení, se toto ustanovení použije nejen v případě, že právní předpisy členského státu příslušného k přiznání starobního důchodu zavádějí zvláštní systém sociálního zabezpečení, ale obecněji i v případě, který odpovídá právnímu stavu na Slovensku, kdy tyto právní předpisy spojují s výkonem určité činnosti určité specifické výhody. Druhý výklad, který odpovídá českému a německému znění tohoto ustanovení, naopak spočívá v tom, že se toto ustanovení použije pouze v případě, že v členském státě příslušném k přiznání starobního důchodu existuje zvláštní systém oddělený od obecného systému.
29      S odkazem na body 1 a 13 odůvodnění nařízení č. 883/2004 předkládající soud zdůrazňuje, že kdyby byl akceptován tento druhý výklad, mohlo by to vést k omezení volného pohybu pracovníků, jelikož by nebyla zaručena práva a výhody, které pracovníci získali nebo právě získávají. Pracovník, který v jednom členském státě vykonává určitou zvláštní činnost a na základě právních předpisů tohoto státu požívá v rámci obecného systému specifických výhod spojených s touto činností, avšak nepodléhá žádnému oddělenému systému, by totiž mohl být odrazován od výkonu uvedené činnosti v jiném členském státě, jelikož by doby pojištění získané při výkonu takové činnosti nebyly v tomto jiném členském státě zohledňovány stejně výhodně.
30      I kdyby musel být čl. 51 odst. 1 nařízení č. 883/2004 vykládán v tom smyslu, že se použije pouze v případě existence zvláštního systému sociálního zabezpečení odděleného od obecného systému, na základě tohoto nařízení nelze dle názoru předkládajícího soudu jednoznačně určit, jakými vlastnostmi lze takový systém charakterizovat. Je proto nejisté, zda lze coby „zvláštní systém“ ve smyslu tohoto ustanovení kvalifikovat normy použitelné v oblasti starobních důchodů na určité zvláštní činnosti, jako jsou normy obsažené ve slovenských právních předpisech.
31      V tomto ohledu předkládající soud uvádí, že v projednávané věci dotčená vnitrostátní právní úprava nezavedla oddělený systém, který by se vztahoval pouze na horníky v hlubinných dolech, ale naopak stanovila systém sociálního zabezpečení vztahující se na všechny pracovníky. Předkládající soud nicméně uvedl, že bez ohledu na tento jednotný systém se na zaměstnání horníků v hlubinných dolech i na ostatní zaměstnání spadající do I. pracovní kategorie vztahuje nižší důchodový věk.
32      Za těchto okolností se Nejvyšší správní soud Slovenské republiky (Najvyšší správny súd Slovenskej republiky) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Musí být čl. 51 odst. 1 nařízení [...] č. 883/2004 [...] vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na starobní důchod, o němž rozhoduje příslušná instituce členského státu, [...] pouze za předpokladu, že podle právních předpisů tohoto členského státu je zaveden ‚zvláštní systém pro zaměstnance nebo osoby samostatně výdělečně činné‘?
Je-li odpověď na předchozí otázku kladná, co charakterizuje takový ‚zvláštní systém‘ (například to, že je provozován samostatnou institucí, že je samostatně financovaný, nebo že je určený pouze pro určitou skupinu zaměstnanců nebo osob samostatně výdělečně činných)?
2)      Nebo musí být čl. 51 odst. 1 tohoto nařízení vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na takový starobní důchod i v případě, že právní předpisy tohoto členského státu takový ‚zvláštní systém‘ neupravují, ale pouze stanoví, že určitá skupina osob, která získala doby pojištění pouze výkonem zvláštní činnosti (například horníci v hlubinných dolech), může na základě těchto dob získat starobní důchod za výhodnějších podmínek než jiné osoby vykonávající odlišné činnosti zaměstnance nebo osoby samostatně výdělečně činné?“
K předběžným otázkám
33      Podstatou otázek předkládajícího soudu, které je třeba posoudit společně, je, zda musí být čl. 51 odst. 1 nařízení č. 883/2004 vykládán v tom smyslu, že zvláštní mechanismus sčítání dob, který je v něm upraven, se použije jak v případě, kdy členský stát příslušný k přiznání starobního důchodu zavedl zvláštní systém sociálního zabezpečení, který je formálně oddělen od obecného systému a je určen pro určitá povolání nebo činnosti, tak v případě, kdy tento členský stát takový zvláštní systém nezavedl, ale vyhrazuje v rámci přiznávání takového důchodu určité výhody určité skupině osob, která získala doby pojištění výkonem povolání nebo zvláštní činnosti. V případě kladné odpovědi se předkládající soud táže, jaké okolnosti mohou charakterizovat existenci takového zvláštního systému ve smyslu tohoto ustanovení.
34      Pokud jde nejprve o použitelnost nařízení č. 883/2004 na spor v původním řízení, je třeba připomenout, že čl. 87 odst. 2 tohoto nařízení stanoví, že pro stanovení nároků na dávky se musí přihlédnout ke všem dobám pojištění, zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo bydlení získaným přede dnem použitelnosti uvedeného nařízení na území tohoto členského státu. Okolnost, že doby přispívání dotčené ve věci v původním řízení předcházely vstupu nařízení č. 883/2004 v platnost i přistoupení dotčených členských států – v projednávané věci Slovenské republiky a České republiky – k Evropské unii, proto nebrání použití tohoto nařízení na takovou situaci, jako je situace, která nastala ve věci v původním řízení (v tomto smyslu a obdobně viz rozsudky ze dne 18. dubna 2002, Duchon, C‑290/00, EU:C:2002:234, body 32 až 34, jakož i ze dne 22. ledna 2015, Balazs, C‑401/13, EU:C:2015:26, body 31 a 32).
35      Pokud jde o odpověď na položené otázky, je třeba uvést, že francouzské znění čl. 51 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 883/2004, ve kterém se poukazuje na „la condition que les périodes d’assurance aient été accomplies uniquement dans une activité salariée ou non salariée spécifique ou dans une occupation soumise à un régime spécial“, naznačuje – vzhledem k tomu, že ve slovním spojení „soumise à un régime spécial“ je použito jednotné číslo – že pravidlo sčítání, které je v něm stanoveno, se použije buď v případě povolání, na které se v příslušném členském státě vztahuje zvláštní systém sociálního zabezpečení, nebo v případě, že právní předpisy tohoto členského státu podmiňují nárok na určité dávky získáním dob pojištění u zvláštních činností vykonávaných zaměstnancem nebo osobou samostatně výdělečně činnou, aniž tato činnost musí nutně
podléhat zvláštnímu systému.
Toto znění odpovídá zejména slovenskému, anglickému, italskému, lotyšskému, polskému a slovinskému znění tohoto ustanovení.
36      Naproti tomu jiná jazyková znění uvedeného ustanovení – zejména španělské (sujetas a un régimen especial), německé (für die ein Sondersystem […] gilt) a řecké (για τα οποία ισχύει ειδικό σύστημα που εφαρμόζεται) – vzhledem k použití množného čísla podle všeho naznačují, že předpokladem uplatnění tohoto ustanovení je v každém případě to, že se zvláštní systém vztahuje v příslušném členském státě na dotčená povolání i činnosti.
37      Podle ustálené judikatury nemůže formulace použitá v jednom z jazykových znění ustanovení unijního práva sloužit jako jediný základ pro výklad tohoto ustanovení ani jí nemůže být přiznána přednost před jinými jazykovými znění.
Takový přístup by byl neslučitelný s požadavkem jednotného použití unijního práva. V případě rozdílu mezi jazykovými zněními musí být dotčené ustanovení vykládáno podle celkové systematiky a účelu právní úpravy, jejíž je součástí (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 27. března 1990, Cricket St Thomas, C‑372/88, EU:C:1990:140, body 18 a 19, a ze dne 20. listopadu 2025, Lolach, C‑327/24, EU:C:2025:901, bod 29).
38      Vzhledem k rozdílům mezi jednotlivými jazykovými zněními čl. 51 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 883/2004, které jsou uvedeny v bodech 35 a 36 tohoto rozsudku, je třeba při výkladu tohoto ustanovení v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora provést analýzu kontextu a cílů sledovaných právní úpravou, jejíž je součástí (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 17. listopadu 1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, bod 12, a ze dne 25. února 2025, BSH Hausgeräte, C‑339/22, EU:C:2025:108, bod 27).
39      Pokud jde o celkovou systematiku právní úpravy, jejíž je toto ustanovení součástí, je třeba uvést, že článek 6 tohoto nařízení, který je obsažen v jeho hlavě I, nadepsané „Obecná ustanovení“, stanoví obecné pravidlo sčítání dob. Není-li stanoveno jinak, podle tohoto pravidla platí, že příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy podmiňují získání nároku na dávky získáním dob pojištění, zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo bydlení, je povinna přihlédnout k odpovídajícím dobám získaným podle právních předpisů jiného členského státu, jako by byly získány podle právních předpisů, které uplatňuje tato instituce.
40      Toto obecné pravidlo sčítání dob je v oblasti starobních důchodů v článku 51 nařízení č. 883/2004 konkretizováno a doplněno – v jeho odstavci 1 je konkrétně zaručeno, že osoby, které vykonávaly činnost zakládající nárok na zvláštní výhody v oblasti starobního důchodu, nepozbývají nároku na tyto výhody pouze z toho důvodu, že využily svobody pohybu a přenesly tuto činnost do jiného členského státu.
41      Toto ustanovení odpovídá čl. 45 odst. 2 nařízení č. 1408/71, které bylo nařízením č. 883/2004 zrušeno a nahrazeno ve snaze jej aktualizovat a zjednodušit a zároveň zachovat stejný cíl
(v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. března 2018, Klein Schiphorst, C‑551/16, EU:C:2018:200, bod 31).
42      Článek 45 odst. 2 nařízení č. 1408/71 přitom mechanismus sčítání dob, který v něm byl upraven, nepodmiňoval tím, že by v příslušném členském státě musel existovat zvláštní systém sociálního zabezpečení formálně oddělený od obecného systému. V tomto ustanovení totiž bylo uvedeno, že pokud právní předpisy tohoto členského státu podmiňují poskytování některých dávek získáním dob pojištění v povolání podléhajícím zvláštnímu systému nebo případně v určitém zaměstnání, berou se doby získané podle právních předpisů jiných členských států v úvahu pro poskytování těchto dávek, pokud byly získány v rámci odpovídajících systémů, nebo není-li takový systém, ve stejném povolání nebo případně ve stejném zaměstnání.
43      Vzhledem k tomu, že unijní normotvůrce – jak uvedl generální advokát v bodě 54 svého stanoviska – nezamýšlel přijetím čl. 51 odst. 1 nařízení č. 883/2004 stanovit přísnější způsob sčítání, je třeba mít za to, že se toto ustanovení použije vždy, když jsou stanovena zvláštní pravidla přiznání starobního důchodu pro určitá povolání nebo činnosti v členském státě příslušném k přiznání dávky, a to i v případě neexistence zvláštního systému sociálního zabezpečení formálně odděleného od obecného systému.
44      Takový výklad nemůže být zpochybněn tím, že čl. 51 odst. 1 druhý pododstavec tohoto nařízení odkazuje na situaci, kdy po přihlédnutí k dobám takto získaným v jiném členském státě nesplňuje dotyčná osoba podmínky pro pobírání dávek „zvláštního systému“, jelikož toto ustanovení rovněž uvádí, že neexistuje-li takový systém, mohou být tyto doby zohledněny pro účely poskytování dávek podle jiných systémů.
45      Co se kromě toho týče cíle sledovaného uvedeným nařízením, je třeba připomenout, že jeho cílem – jak vyplývá z bodu 4 jeho odůvodnění – není zavést společný systém sociálního zabezpečení, ale pouze zajistit koordinaci systémů sociálního zabezpečení členských států; členským státům je přitom ponechána pravomoc organizovat své systémy sociálního zabezpečení za předpokladu, že tuto pravomoc vykonávají v souladu s unijním právem, a zejména se svobodou pohybu a pobytu na území členských států, která je přiznána každému občanu Unie (v tomto smyslu a obdobně viz rozsudky ze dne 21. února 2013, Salgado González, C‑282/11, EU:C:2013:86, body 35 až 37, a ze dne 7. prosince 2017, Zaniewicz-Dybeck, C‑189/16, EU:C:2017:946, body 38 až 40).
46      Z judikatury Soudního dvora v tomto ohledu vyplývá, že i když unijní právo nevyžaduje, aby byl výkon svobody pohybu pracovníka z hlediska sociálního zabezpečení neutrální, je nutné – má-li se postupovat v souladu s články 45 a 48 SFEU – aby pracovníci z jiných členských států nebyli znevýhodňováni oproti pracovníkům, kteří vykonávají nebo vykonávali veškeré své činnosti v dotčeném členském státě (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. března 2019, Vester, C‑134/18, EU:C:2019:212, body 32 a 33).
47      Z tohoto hlediska není rozhodující, zda členský stát příslušný k přiznání starobního důchodu zavedl zvláštní systém sociálního zabezpečení, který je formálně oddělen od obecného systému, nebo zda se rozhodl přijmout soubor pravidel specifických pro určité činnosti nebo povolání v rámci obecného systému. Takové rozdíly jsou totiž pouhým odrazem organizačních a finančních rozhodnutí v rámci systémů sociálního zabezpečení, které se mohou v jednotlivých členských státech značně lišit.
48      Výklad čl. 51 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 883/2004, podle kterého by se toto ustanovení použilo pouze na povolání a činnosti, na které se vztahuje zvláštní systém sociálního zabezpečení, jenž musí být v členském státě příslušném k přiznání starobního důchodu oddělen od obecného systému, by kromě toho byl v rozporu s cílem volného pohybu pracovníků, neboť by znevýhodňoval pracovníky, kteří využili svobody pohybu výkonem povolání nebo činnosti zakládající v tomto členském státě nárok na starobní důchod za výhodnějších podmínek, než jsou podmínky vztahující se na ostatní pracovníky, oproti pracovníkům, kteří vykonávali stejnou činnost výlučně v posledně uvedeném členském státě.
49      Z toho vyplývá, že čl. 51 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 883/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že se použije ve všech případech, kdy právní předpisy členského státu příslušného k přiznání starobního důchodu stanoví v oblasti starobních důchodů pravidla
specifická pro určitá povolání nebo činnosti, a to i tehdy, pokud tato pravidla netvoří zvláštní systém sociálního zabezpečení formálně oddělený od obecného systému nebo nejsou jeho součástí.
50      Na rozdíl od toho, co tvrdí Evropská komise, je ještě třeba uvést, že získání dob přispívání v jiném členském státě při výkonu povolání nebo zvláštní činnosti nelze zohlednit na základě čl. 5 písm. b) tohoto nařízení, který stanoví, že jsou-li podle právních předpisů příslušného členského státu právní účinky připisovány existenci některých skutečností nebo událostí, přihlíží tento členský stát k podobným skutečnostem nebo událostem, které nastaly v kterémkoli členském státě tak, jako by k nim došlo na jeho území. Ze znění tohoto ustanovení totiž vyplývá, že se týká situace, kdy se v příslušném členském státě zohlední určité skutečnosti nebo události, k nimž došlo v jiném členském státě, jako je například narození, smrt nebo úraz, a neupravuje sčítání dob přispívání získaných v jiném členském státě.
51      V projednávané věci ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že si předkládající soud klade otázku, zda musí být doby, které žalobce v původním řízení získal jakožto horník v hlubinném dole v České republice v období od 1. ledna 1993 do 31. srpna 1995, zohledněny ve Slovenské republice na základě čl. 51 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 883/2004 za účelem posouzení, zda je splněna podmínka týkající se dosažení 15 let přispívání jako horník v hlubinném dole, která zakládá nárok na určité výhody v oblasti starobních důchodů v tomto členském státě. V tomto směru je třeba s ohledem na informace uvedené v předkládacím rozhodnutí uvést, že slovenská právní úprava ve vztahu k dotčenému období obsahovala v oblasti starobních důchodů pravidla specifická pro činnost horníka v hlubinném dole a že doby, které žalobce v původním řízení získal v České republice, byly získány v rámci této činnosti, takže s výhradou ověření, které musí provést předkládající soud, nasvědčuje vše tomu, že tyto doby je nutné zohlednit.
52      S ohledem na všechny výše uvedené důvody je třeba na položené otázky odpovědět tak, že čl. 51 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 883/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že zvláštní mechanismus sčítání dob, který je v něm upraven, se použije jak v případě, kdy členský stát příslušný k přiznání starobního důchodu zavedl zvláštní systém sociálního zabezpečení, který je formálně oddělen od obecného systému a je určen pro určitá povolání nebo činnosti, tak v případě, kdy tento členský stát takový zvláštní systém nezavedl, ale vyhrazuje v rámci přiznávání takového důchodu určité výhody určité skupině osob, která získala doby pojištění výkonem povolání nebo zvláštní činnosti.
K nákladům řízení
53      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
Článek 51 odst. 1 první pododstavec nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení
musí být vykládán v tom smyslu, že
zvláštní mechanismus sčítání dob, který je v něm upraven, se použije jak v případě, kdy členský stát příslušný k přiznání starobního důchodu zavedl zvláštní systém sociálního zabezpečení, který je formálně oddělen od obecného systému a je určen pro určitá povolání nebo činnosti, tak v případě, kdy tento členský stát takový zvláštní systém nezavedl, ale vyhrazuje v rámci přiznávání takového důchodu určité výhody určité skupině osob, která získala doby pojištění výkonem povolání nebo zvláštní činnosti.
Podpisy
*      Jednací jazyk: slovenština.