62021CJ0382_RES
Mål C‑382/21 P
Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO)
mot
The KaiKai Company Jaeger Wichmann GbR
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 27 februari 2024
”Överklagande – Immateriella rättigheter – Gemenskapsformgivningar – Konventionen om patentsamarbete (PCT) – Avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter – Pariskonventionen för skydd av den industriella äganderätten – Artikel 4 – Förordning (EG) nr 6/2002 – Artikel 41 – Ansökan om ett formskydd – Rätt till prioritet – Åberopande av prioritet som grundar sig på en internationell ansökan som lämnats in enligt PCT – Frist – Tolkning i överensstämmelse med artikel 4 i Pariskonventionen – Gränser”
Internationella avtal – Pariskonventionen för skydd av den industriella äganderätten – Avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIPs) – Direkt effekt – Föreligger inte – Konform tolkning – Gränser
(TRIPs-avtalet, artikel 2.1)
(se punkterna 59–64, 68, 70 och 74)
Gemenskapsformgivningar – Ansökan om registrering – Rätt till prioritet – Det är omöjligt för en aktör att direkt åberopa Pariskonventionen
(Rådets förordning nr 6/2002, artikel 41.1)
(se punkt 69)
Gemenskapsformgivningar – Ansökan om registrering – Rätt till prioritet – Den klara ordalydelsen i och den uttömmande karaktären av den bestämmelse i unionens sekundärrätt som avser rätten till prioritet
(Rådets förordning nr 6/2002, artikel 41.1)
(se punkterna 74–77)
Gemenskapsformgivningar – Ansökan om registrering – Rätt till prioritet – Åberopande av prioritet som grundar sig på en ansökan som lämnats in enligt konventionen om patentsamarbete – Prioritetstid – Möjlighet att åberopa prioritet för en tidigare internationell patentansökan när en senare ansökan om registrering av en formgivning lämnas in inom en frist på tolv månader – Saknas
(Konventionen om patentsamarbete, artikel 2 i, ii och vii; rådets förordning nr 6/2002, artikel 41.1)
(se punkterna 78–85)
Resumé
EU-domstolen (stora avdelningen) klargör, genom att bifalla det överklagande av tribunalens dom i målet The KaiKai Company Jaeger Wichmann/EUIPO (Gymnastik- och sportartiklar) (
1
) som ingetts av Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO), avgränsningen mellan de internationella avtalens direkta effekt och tolkningen av sekundärrättsakter i överensstämmelse med dessa avtal och uttalar sig om gränserna för en sådan konform tolkning.
Den 24 oktober 2018 ansökte klaganden i första instans, The KaiKai Company Jaeger Wichmann GbR, vid EUIPO om registrering av tolv gemenskapsformgivningar och gjorde därvid gällande en rätt till prioritet som grundade sig på en internationell patentansökan som hade lämnats in den 26 oktober 2017 i enlighet med konventionen om patentsamarbete (PCT). (
2
)
EUIPO beviljade registreringsansökan men vägrade att bevilja rätten till prioritet, eftersom den tidigare internationella ansökan hade lämnats in mer än sex månader före registreringsansökan. I artikel 41.1 i förordning nr 6/2002 (
3
) föreskrivs nämligen följande: Den som i vederbörlig ordning tidigare har lämnat in en ansökan om ett formskydd eller en nyttighetsmodell skall vid inlämningen av en senare ansökan om registrering av gemenskapsformgivning åtnjuta prioritet under sex månader från den dag då den första ansökningen lämnades in. EUIPO ansåg således att även om en internationell ansökan som lämnats in enligt PCT i princip kunde utgöra grund för en prioritet enligt artikel 41.1, eftersom den breda definitionen av begreppet ”patent” i artikel 2 i PCT även omfattade de nyttighetsmodeller som avses i artikel 41.1, så gällde en frist på sex månader även för åberopandet av en sådan prioritet, vilken i det aktuella fallet inte hade iakttagits.
Genom dom av den 14 april 2021 ogiltigförklarade tribunalen EUIPO:s beslut. Tribunalen fann att artikel 41.1 i förordning nr 6/2002 innehöll en lucka, eftersom den inte fastställde fristen för att åberopa prioritet från en ”internationell patentansökan” i samband med en senare ansökan om formgivning. Tribunalen ansåg att den bestämmelsen syftar till att göra förordningen förenlig med de skyldigheter som följer av artikel 4 i Pariskonventionen, (
4
) och således att artikel 4 ska tillämpas för att fylla nämnda lucka. Tribunalen fann att det enligt artikel 4 är den tidigare rättighetens karaktär som avgör en sådan prioritetstids varaktighet, vilket innebar att den fristen var tolv månader. Tribunalen drog således slutsatsen att EUIPO hade gjort en felaktig rättstillämpning genom att anse att den frist som var tillämplig på åberopandet av den aktuella prioriteten var sex månader.
Den 23 juni 2021 överklagade EUIPO denna dom och åberopade en enda grund, avseende åsidosättande av artikel 41.1 i förordning nr 6/2002. EUIPO har genom den grunden kritiserat tribunalen för att direkt ha tillämpat artikel 4 i Pariskonventionen och därvid underlåtit att tillämpa den klara och uttömmande bestämmelsen i artikel 41.1 och ersätta den med en felaktig tolkning av nämnda artikel 4.
Genom handling som inkom samma dag ansökte EUIPO om att prövningstillstånd skulle meddelas i enlighet med artikel 58a tredje stycket i stadgan. Genom beslut av den 10 december 2021 (
5
) beslutade domstolen att meddela prövningstillstånd.
Domstolens bedömning
För det första, vad gäller Pariskonventionens verkningar i unionens rättsordning, erinrar domstolen om att även om unionen inte har ingått den konventionen, har de regler som föreskrivs i vissa artiklar i den konventionen, däribland artikel 4, införlivats med TRIPs-avtalet, (
6
) vilket unionen har ingått Dessa regler ska således anses ha samma verkningar som dem som följer av TRIPs-avtalet.
Domstolen preciserar vidare att bestämmelserna i TRIPs-avtalet inte har direkt effekt med hänsyn till deras beskaffenhet och systematik. Artikel 4 i Pariskonventionen omfattas dessutom inte heller av de två undantagssituationer där enskilda rättssubjekt direkt kan åberopa bestämmelserna i WTO-avtalen vid unionsdomstolen. Artikel 41 i förordning nr 6/2002 innehåller nämligen inte någon uttrycklig hänvisning till artikel 4. Artikel 41 syftar vidare inte till att i unionens rättsordning genomföra en särskild förpliktelse som unionen åtagit sig inom ramen för WTO-avtalen. Förordningen ger tvärtom uttryck för unionslagstiftarens avsikt att för en av de industriella äganderätter som omfattas av Pariskonventionen anta ett synsätt som är specifikt för unionens rättsordning, genom att inrätta ett särskilt regelverk för enhetligt och odelbart skydd för gemenskapsformgivningar inom unionen, i vilket den rätt till prioritet som föreskrivs i förordningens artikel 41 utgör en integrerad del.
Domstolen drar därav slutsatsen att de regler som föreskrivs i artikel 4 i Pariskonventionen inte har direkt effekt och följaktligen inte är av sådant slag att de för enskilda rättssubjekt medför rättigheter som dessa kan göra gällande direkt enligt unionsrätten. Rätten till prioritet vid ingivande av en ansökan om registrering av gemenskapsformgivning regleras följaktligen av artikel 41 i förordning nr 6/2002, utan att de ekonomiska aktörerna direkt kan åberopa nämnda artikel 4.
Domstolen betonar emellertid slutligen att eftersom TRIPs-avtalet är bindande för unionen och följaktligen har företräde framför unionens sekundärrättsakter, ska dessa i den mån det är möjligt tolkas i överensstämmelse med bestämmelserna i det avtalet. Härav följer att förordning nr 6/2002 i den mån det är möjligt ska tolkas i överensstämmelse med de regler som föreskrivs i de artiklar i Pariskonventionen, däribland artikel 4 i konventionen, som införlivats med TRIPs-avtalet.
För det andra konstaterar domstolen att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning, eftersom den uppenbart överskred gränserna för en konform tolkning av artikel 41.1 i förordning nr 6/2002 och i själva verket direkt tillämpade artikel 4 i Pariskonventionen, såsom den tolkats av tribunalen, till förfång för den klara ordalydelsen i artikel 41.1 och med åsidosättande av denna bestämmelses uttömmande karaktär.
Det framgår nämligen otvetydigt av den klara ordalydelsen i och den uttömmande karaktären av artikel 41.1 att en internationell ansökan som lämnats in enligt PCT kan utgöra grund för en rätt till prioritet enligt den bestämmelsen endast under förutsättning att den aktuella internationella ansökan avser en nyttighetsmodell. Vidare är fristen för att åberopa rätten till prioritet på grundval av en sådan ansökan sex månader, vilket uttryckligen fastställs i den bestämmelsen.
För det tredje, vad gäller tribunalens tolkning av artikel 4 i Pariskonventionen, nämligen att prioritet kan åberopas enligt denna bestämmelse för en tidigare ”internationell patentansökan” när en senare ansökan om registrering av en formgivning lämnas in inom en frist på tolv månader, konstaterar domstolen att även denna tolkning är behäftad med en felaktig rättstillämpning.
Det följer nämligen av artikel 4 A, jämförd med artikel 4 C och artikel 4 E att ett sådant åberopande av prioritet inte är möjligt med stöd av nämnda artikel. Det föreskrivs således i än mindre grad några regler om vilken frist som gäller för den sökande i denna artikel. Endast en internationell ansökan om en nyttighetsmodell som lämnats in enligt PCT kan således ge rätt till prioritet för en ansökan om registrering av formgivning enligt nämnda artikel 4, och då inom den sexmånadersfrist som föreskrivs i artikel 4 E punkt 1.
Mot bakgrund av det ovan anförda beslutar domstolen följande: Överklagandet ska bifallas såvitt avser den enda grunden. Tribunalens dom ska upphävas. Överklagandet i första instans ska prövas och det överklagandet ska ogillas.
(
1
)	Dom av den 14 april 2021, The KaiKai Company Jaeger Wichmann/EUIPO (Gymnastik- och sportartiklar) (T‑579/19, EU:T:2021:186).
(
2
)	PCT upprättades i Washington den 19 juni 1970 och ändrades senast den 3 oktober 2001 (United Nations Treaty Series, vol. 1160, nr 18336, s. 231).
(
3
)	Rådets förordning (EG) nr 6/2002 av den 12 december 2001 om gemenskapsformgivning (EGT L 3, 2002, s. 1).
(
4
)	Pariskonventionen för skydd av den industriella äganderätten undertecknades den 20 mars 1883, reviderades senast i Stockholm den 14 juli 1967 och ändrades den 28 september 1979 (United Nations Treaty Series, vol. 828, nr 11851, s. 305).
(
5
)	Beslut av den 10 december 2021, EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann (C‑382/21 P, EU:C:2021:1050).
(
6
)	Avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIPs) återfinns i bilaga 1 C till avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen (WTO), vilket undertecknades i Marrakech den 15 april 1994 och godkändes genom rådets beslut 94/800/EG av den 22 december 1994 om ingående, på Europeiska gemenskapens vägnar - vad beträffar frågor som omfattas av dess behörighet - av de avtal som är resultatet av de multilaterala förhandlingarna i Uruguayrundan (1986–1994) (EGT L 336, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 38, s. 3).