62010CC0338
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
YVES BOT
föredraget den 6 oktober 2011 (
1
)
Mål C-338/10
Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)
mot
Hauptzollamt Hamburg-Stadt
(begäran om förhandsavgörande från Finanzgericht Hamburg (Tyskland))
”Förordning om införande av en antidumpningstull på import av vissa beredda eller konserverade citrusfrukter med ursprung i Kina — Giltighet — Fastställande av normalvärdet — Exportland utan marknadsekonomi — Kommissionens skyldighet att visa omsorg när den fastställer normalvärdet på grundval av en likadan produkt i ett tredjeland med marknadsekonomi”
1.
Finanzgericht Hamburg (Tyskland) har begärt att domstolen ska uttala sig om giltigheten av två förordningar (
2
) med stöd av vilka ett tyskt bolag som importerar konserverade mandariner och andra citrusfrukter med ursprung i Kina till Europeiska gemenskapen har påförts först preliminär och sedan slutgiltig antidumpningstull.
2.
Den hänskjutande domstolen tvivlar på att dessa förordningar är lagenliga med motiveringen att gemenskapsinstitutionerna fastställde ifrågavarande produkts normalvärde på grundval av de priser som betalas för en likadan produkt i gemenskapen utan att iaktta kraven i rådets förordning (EG) nr 384/96 (
3
).
3.
Enligt grundförordningen kan således normalvärdet för en produkt med ursprung i ett land som saknar marknadsekonomi fastställas på grundval av de priser som tillämpas i gemenskapen, endast om det inte är möjligt att jämföra med en likadan produkts värde på marknaden i ett annat tredjeland som har marknadsekonomi eller vid import från ett sådant land till en annan stat.
4.
Den hänskjutande domstolen har således anmodat domstolen att kontrollera huruvida gemenskapsinstitutionerna visade all tillbörlig omsorg innan de grundade sig på de priser som tillämpas i gemenskapen och således använde sig av denna subsidiära beräkningsmetod.
5.
Den hänskjutande domstolen har ställt sig frågande på denna punkt i och med att institutionerna använde nämnda metod efter att enbart ha konstaterat att de båda thailändska företag som tillfrågades under undersökningen inte hade besvarat de frågeformulär som ställts till dem. Institutionerna underlät att bedriva ytterligare utredning i Thailand eller i något annat jämförbart tredjeland, trots att en part hade anmärkt att en likadan produkt tillverkades i Japan.
6.
Förevarande mål om förhandsavgörande borde således göra det möjligt för domstolen att förtydliga Europeiska kommissionens skyldigheter i samband med fastställandet av normalvärdet på en produkt som importeras från ett land som i likhet med Folkrepubliken Kina saknar marknadsekonomi.
7.
I detta förslag till avgörande anger jag inledningsvis att förevarande begäran om förhandsavgörande beträffande giltighet endast kan tas upp till sakprövning vad gäller förordning nr 1355/2008 om införande av en slutgiltig antidumpningstull.
8.
Jag konstaterar därefter att även om kommissionen inom ramen för det antidumpningsförfarande som föreskrivs i denna förordning är skyldig att iaktta frister och parterna anmodas att göra sina synpunkter gällande särskilt på den beräkningsgrund för normalvärdet som denna institution avser att välja, kvarstår dock att den sistnämnda är skyldig att i överensstämmelse med grundförordningen visa omsorg när den söker efter ett tredjeland med marknadsekonomi som kan beaktas vid beräkningen av normalvärdet.
9.
Jag noterar att när de uppgifter från Eurostat som är tillgängliga vid tidpunkten för förfarandets inledande visar att det förekommer import till gemenskapen av produkter som omfattas av samma tullklassificering som den produkt som avses i klagomålet, vilka har sitt ursprung i en eller flera tredjeländer med marknadsekonomi och att importvolymen inte är uppenbart obetydlig, ankommer det på kommissionen att ex officio pröva om ifrågavarande produkts normalvärde kan fastställas på grundval av de priser som tillämpas i det ena eller det andra av dessa länder eller vid import från en av dem. Jag kommer att hävda att kommissionen inte med giltig verkan kan beräkna detta normalvärde på grundval av de priser som betalas för en likadan produkt i gemenskapen, utan att vare sig ha eftersträvat att grunda sig på priserna i ett lämpligt tredjeland eller från ett sådant land eller ha förklarat varför det var omöjligt för den att göra detta.
10.
Härav drar jag slutsatsen att förordning nr 1355/2008 är rättsstridig, såtillvida att det inte framgår av denna förordning att gemenskapsinstitutionerna har gjort allvarligt menade och tillräckliga ansträngningar i syfte att fastställa normalvärdet på konserverade mandariner och andra citrusfrukter på grundval av de priser som tillämpas i eller från ett av de tredjeländer med marknadsekonomi som omnämns i Eurostats statistik som länder från vilka produkter med samma tullklassificering som den berörda produkten har importerats till gemenskapen under år 2006 eller år 2007 i kvantiteter som inte är uppenbart obetydliga.
I – Tillämpliga bestämmelser
A – Grundförordningen
11.
Förordningarna nr 642/2008 och nr 1355/2008 antogs med stöd av grundförordningen. De bestämmelser i den förordningen som förefaller mig relevanta i detta mål reglerar dels hur normalvärdet ska fastställas, dels hur förfarandet ska bedrivas.
12.
Det framgår av skälen 2, 3 och 5 i grundförordningen att den syftar till att i möjligaste mån införliva de skyldigheter som följer av artikel VI i Allmänna tull-och handelsavtalet (GATT) samt avtalet om tillämpning av denna artikel.
1. Fastställandet av normalvärdet
13.
Europeiska unionens råd och kommissionen är enligt grundförordningen behöriga att tillämpa importtull på alla dumpade produkter när dumpningen skadar gemenskapsindustrin. En produkt ska anses vara dumpad om den säljs till ett pris inom gemenskapen som är lägre än normalvärdet.
14.
Grundförordningen innehåller olika beräkningsregler för detta normalvärde beroende på om det tredjeland från vilket ifrågavarande produkt importeras har marknadsekonomi eller ej.
15.
När så är fallet ska nämnda värde i princip grundas på de priser som oberoende kunder i exportlandet betalar eller ska betala för en likadan produkt vid normal handel. Det anges vidare i grundförordningen andra beräkningssätt om denna första metod inte kan tillämpas, vilket är fallet exempelvis om det inte förekommer någon försäljning av den likadana produkten eller försäljningen är otillräcklig för att möjliggöra någon riktig jämförelse, eller om affärstransaktionerna sker inom samma bolagssfär.
16.
När exportlandet inte har marknadsekonomi ska de beräkningsmetoder som föreskrivs i artikel 2.7 a i grundförordningen tillämpas. Denna bestämmelse har följande lydelse:
”I fråga om import från länder utan marknadsekonomi … skall normalvärdet bestämmas på grundval av priset eller det konstruerade värdet i ett tredjeland med marknadsekonomi eller priset från ett sådant tredjeland till andra länder, inbegripet gemenskapen, eller om detta inte är möjligt, på någon annan skälig grund, exempelvis det pris som faktiskt betalas eller skall betalas i gemenskapen för den likadana produkten, vid behov vederbörligen justerat för att inbegripa en skälig vinstmarginal.
Ett lämpligt tredjeland med marknadsekonomi skall väljas ut på ett sätt som inte är oskäligt, varvid hänsyn skall tas till alla tillförlitliga uppgifter som är tillgängliga när valet görs. Hänsyn skall även tas till tidsfrister. När det är lämpligt skall ett tredjeland med marknadsekonomi, som är föremål för samma undersökning, användas.
Parterna i undersökningen skall snarast efter det att undersökningen inletts underrättas om vilket tredjeland med marknadsekonomi som kommer att användas och skall ges en frist om tio dagar för att framställa sina kommentarer.”
17.
Vidare ska enligt artikel 18.5 i grundförordningen, om någon berörd part inte samarbetar, fastställandena inbegripet de som rör normalvärdet, grundas på de uppgifter som lämnas i klagomålet. Uppgifterna ska, om det är praktiskt möjligt och med beaktande av tidsfristerna för undersökningen, kontrolleras genom hänvisning till uppgifter från andra oberoende källor som kan finnas tillgängliga, exempelvis offentliggjorda prislistor, officiell importstatistik och uppgifter om tullintäkter.
18.
Slutligen avses enligt artikel 1.4 i grundförordningen med begreppet ”likadan produkt” en produkt som är identisk med, dvs. i alla avseenden likadan som produkten i fråga eller om en sådan produkt inte finns, en annan produkt som har egenskaper som nära påminner om den berörda produktens egenskaper, även om den inte i alla avseenden är likadan.
2. Förfarandereglerna
19.
En undersökning enligt artikel 5.1–4 ska inledas på grundval av ett skriftligt klagomål som för att kunna prövas måste innehålla olika upplysningar och härröra från gemenskapsproducenter som företräder en betydande del av gemenskapsindustrin.
20.
Enligt artikel 5.9 i grundförordningen förfogar kommissionen över en frist på 45 dagar efter det att klagomålet ingavs för att besluta om den ska inleda en undersökning eller ej. Om förfarandet inleds ska kommissionen offentliggöra ett tillkännagivande om detta i Europeiska unionens officiella tidning i vilket den ska ange den produkt och de länder som berörs samt de tidsfrister inom vilka berörda parter kan ge sig till känna, lämna sina uppgifter och begära att bli hörda.
21.
I artikel 6.1 och 6.2 i grundförordningen föreskrivs att undersökningen samtidigt ska omfatta såväl förekomsten av dumpning som skada. Kommissionen ska fastställa en undersökningsperiod om minst sex månader omedelbart innan förfarandet inleds. Parter som får frågeformulär ska ges minst 30 dagar för att besvara dem. Fristen kan förlängas.
22.
Enligt artikel 6.3 och 6.4 i grundförordningen kan kommissionen begära att medlemsstaterna lämnar uppgifter och utför alla nödvändiga kontroller och inspektioner.
23.
Enligt artikel 6.5 i grundförordningen ska de parter som har gett sig till känna efter tillkännagivandet om inledande av en undersökning höras inom den angivna tidsfristen om de har visat att de verkligen är berörda parter och det finns särskilda skäl att höra dem.
24.
Det föreskrivs vidare i artikel 6.6 i grundförordningen att importörer, exportörer, företrädare för exportlandets regering och klagande parter med motstridiga intressen ska ges tillfälle att mötas, men att underlåtenhet att närvara inte skadar den berörda partens sak. Enligt artikel 6.6 sista meningen i grundförordningen ska uppgifter som lämnas enligt denna punkt beaktas i den mån de därefter bekräftas skriftligen.
25.
Det anges i artikel 6.8 i grundförordningen att riktigheten i görligaste mån ska undersökas i de uppgifter som lämnas av berörda parter och som läggs till grund för de avgöranden som träffas.
26.
Enligt artikel 6.9 i grundförordningen ska en undersökning om möjligt avslutas inom ett år och under alla omständigheter inom 15 månader efter det att den inleddes.
27.
Det föreskrivs i artikel 7 i grundförordningen att provisoriska tullar kan införas på de villkor som fastställs i artikeln tidigast sextio dagar och senast nio månader från den dag förfarandet inleddes. Tullarnas giltighet är begränsad till högst nio månader.
28.
I artikel 9.4 i grundförordningen föreskrivs att om det av de faktiska omständigheter som slutligen konstateras framgår att dumpning och därav följande skada föreligger och att gemenskapens intresse kräver ett ingripande, ska rådet införa en slutgiltig antidumpningstull på förslag av kommissionen efter samråd med rådgivande kommittén. Det anges även i bestämmelsen att storleken på antidumpningstullen inte får överstiga den fastställda dumpningsmarginalen, men bör vara lägre än marginalen om en sådan lägre tull är tillräcklig för att undanröja den skada som vållats gemenskapsindustrin.
B – Förordning nr 642/2008 och förordning nr 1355/2008
29.
Till följd av ett klagomål som ingavs den 6 september 2007 av den spanska frukt- och grönsaksindustrifederationen beslutade kommissionen, efter det att tillkännagivandet om inledande av en undersökning offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning den 20 oktober 2007 (
4
), att inleda ett antidumpningsförfarande beträffande import av vissa beredda eller konserverade citrusfrukter (mandariner osv.) med ursprung i Kina.
30.
I punkt 5.1 d i detta tillkännagivande meddelade kommissionen att eftersom den berörda produkten inte producerades någon annanstans än i gemenskapen och Kina skulle normalvärdet, i enlighet med artikel 2.7 a i grundförordningen, baseras på någon annan skälig grund, dvs. det pris som faktiskt betalades eller skulle betalas i gemenskapen för samma vara. Kommissionen uppmanade berörda parter att kommentera huruvida detta val av grund var adekvat inom tio dagar från offentliggörandet av nämnda yttrande i Europeiska unionens officiella tidning.
31.
Det fastställdes att undersökningsperioden skulle pågå från den 1 oktober 2006 till den 30 september 2007.
32.
Den 4 juli 2008 antog kommissionen förordning nr 642/2008. Skälen 40–42 i förordningen har följande lydelse:
”(40)
Enligt uppgifter i klagomålet tillverkas den berörda produkten inte i några betydande mängder utanför gemenskapen och det berörda landet. I tillkännagivandet om inledande föreslogs därför att normalvärdet skulle baseras på någon annan skälig grund, dvs. det pris som faktiskt betalas eller ska betalas i gemenskapen för samma vara. Berörda parter uppmanades att lämna synpunkter på detta. Kommissionen fortsatte dock sökandet efter ett möjligt analogt land efter offentliggörandet av tillkännagivandet. Kommissionen bad två företag i Thailand att samarbeta i undersökningen. Ett av dem samtyckte först, men besvarade inte frågeformuläret efteråt. Det andra företaget reagerade inte alls.
(41)
Två exporterande tillverkare från det berörda landet och en intresseorganisation för importörer och grossister protesterade mot att normalvärdet skulle baseras på det pris som faktiskt betalas eller ska betalas i gemenskapen, men de föreslog ingen annan lösning som överensstämde med grundförordningen.
(42)
Därför beslutades det preliminärt att normalvärdet för alla exporterande tillverkare som ingick i urvalet för stickprovsförfarandet i enlighet med artikel 2.7 a i grundförordningen skulle baseras på någon annan skälig grund, dvs. det pris som faktiskt betalas eller ska betalas i gemenskapen för samma vara.”
33.
Den 18 december 2008 antog rådet förordning nr 1355/2008. Skäl 17 i förordningen har följande lydelse:
”Sedan provisoriska åtgärder införts ifrågasatte alla de tre kinesiska samarbetsvilliga exporterande tillverkare som ingick i stickprovet och två icke-närstående importörer i gemenskapen användningen av gemenskapsindustrins priser för beräkning av normalvärdet. Det framfördes att normalvärdet borde ha beräknats på grundval av produktionskostnaderna i Kina med beaktande av lämpliga justeringar för skillnaderna mellan gemenskapsmarknaden och den kinesiska marknaden. Det ska i detta sammanhang påpekas att användningen av uppgifter från ett land som inte är en marknadsekonomi – i synnerhet från företag som inte beviljats marknadsekonomisk status – skulle strida mot artikel 2.7 a i grundförordningen Detta argument avvisas därför. Det hävdades också att prisuppgifter från övriga importländer eller andra relevanta offentliggjorda uppgifter kunde ha använts som en rimlig lösning eftersom man inte hade något jämförbart land att samarbeta med. Sådana allmänna uppgifter skulle dock, i motsats till de uppgifter kommissionen använde, inte kunna verifieras och dubbelkontrolleras enligt artikel 6.8 i grundförordningen. Argumentet avvisas därför. Det lades inte fram några andra argument som kunde väcka tvivel om huruvida den metod som kommissionen använt är förenlig med bestämmelserna i artikel 2.7 a i grundförordningen, och särskilt den omständigheten att den i det aktuella ärendet är den enda rimliga grundval som återstår för beräkning av normalvärdet.”
34.
I artikel 1.1 i förordning nr 1355/2008 anges det att en slutgiltig antidumpningstull ska införas på import av beredda eller konserverade mandariner (inbegripet tangeriner och satsumas), klementiner, wilkings och andra liknande citrushybrider utan tillsats av alkohol, med eller utan tillsats av socker eller annat sötningsmedel, enligt definitionen i kombinerade nomenklaturen (nedan kallad KN) nummer 2008, med ursprung i Kina, som omfattas av KN-nummer 20083055, 20083075 och ex 20083090.
35.
I artikel 1.2 i denna förordning fastställs det belopp, i euro per ton produkt, som varje angett företag är skyldigt att erlägga i tull. De övriga bolagen ska erlägga 531,20 euro i tull per ton produkt.
36.
I artikel 3.1 föreskrivs det att belopp för vilka säkerhet ställts i form av preliminära antidumpningstullar enligt förordning (EG) nr 642/2008 ska tas ut slutgiltigt på en nivå som motsvarar den preliminära tullsatsen.
II – Bakgrunden, giltighetsfrågan och förfarandet vid domstolen
37.
Bolaget Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) (
5
) har importerat konserverade mandariner och andra citrusfrukter med ursprung i Kina, vilka omfattas av KN-nummer 20083055, till gemenskapen. För dessa har bolaget erlagt preliminär tull i form av en säkerhet uppgående till 5311,92 euro. Den preliminära tullen togs därefter ut som definitiv tull.
38.
Eftersom GLS klagomål på den tull som påförts hade ogillats överklagade bolaget beslutet till Finanzgericht Hamburg-Stadt.
39.
Till stöd för sitt överklagande gjorde GLS gällande att förordning nr 1355/2008 var rättsstridig med motiveringen att kommissionen inte hade gjort tillräckliga ansträngningar för att erhålla de uppgifter från Konungariket Thailand som behövdes för att fastställa normalvärdet och att den inte över huvud taget hade brytt sig om att hitta ett annat jämförbart land i överensstämmelse med artikel 2.7 a i grundförordningen, trots att en av parterna hade upplyst kommissionen om att en likadan produkt tillverkades i Japan.
40.
Den hänskjutande domstolen har angett att lösningen på den tvist som anhängiggjorts vid den beror av huruvida förordning nr 642/2008 och förordning nr 1355/2008 var giltiga. Denna domstol har angett att den mot bakgrund av tidigare resonemang hyser påtagliga tvivel om att de ansträngningar som kommissionen gjort för att finna ett lämpligt tredjeland överensstämmer med grundförordningens krav.
41.
Finanzgericht Hamburg förklarade målet vilande och ställde följande tolkningsfråga till domstolen:
”Är en antidumpningsbestämmelse som har antagits av … kommissionen i ett förfarande enligt [grundförordningen] ogiltig på grund av att kommissionen vid antagandet av bestämmelsen använde sig av ett normalvärde som baserade sig på en ’annan skälig grund’ (i det aktuella fallet de priser som faktiskt betalas eller ska betalas i gemenskapen för en likadan vara), utan att någon ytterligare utredning gjordes beträffande normalvärdet, efter det att två företag utan framgång hade kontaktats (varvid det ena företaget inte alls hörde av sig, och det andra företaget meddelade att det samtyckte till att samarbeta, men inte hörde av sig igen när frågeformuläret hade skickats ut) i ett land, som av kommissionen ansågs vara jämförbart, och berörda parter hade upplyst kommissionen om ytterligare ett möjligt jämförbart land?”
42.
Efter det att justitiesekreteraren vid Europeiska unionens domstol delgett beslutet i enlighet med artikel 23 i domstolens stadga, inkom skriftliga yttranden från GLS, rådet och kommissionen.
43.
Mot bakgrund av de uppgifter som den hänskjutande domstolen tillhandahållit och de skriftliga yttrandena anmodade domstolen kommissionen, genom beslut av den 15 juni 2011, att förebringa följande handlingar inom tre veckor från och med nämnda besluts delgivande:
—
Protokollet från den förhandling som ägde rum i kommissionen den 19 december 2007 och alla yttranden som ingetts efter denna förhandling och som inte redan har översänts till domstolen.
—
Statistik från Eurostat för åren 2005–2008 som var tillgänglig den 18 december 2008, angående importen till gemenskapen av produkter som omfattas av KN-nummer 20083055, 20083075 och ex 20083090, av vilken exportländerna framgår.
44.
Handlingarna ingavs inom den angivna fristen. Det framgår av den statistik från Eurostat som var tillgänglig i slutet av åren 2006 och 2007 att produkter som omfattas av KN-nummer 20083055, 20083075 och ex 20083090 har importerats till gemenskapen från flera tredjeländer med marknadsekonomi i följande kvantiteter uttryckta i ton:
Perioden januari–december 2006
Importland
Kvantitet (ton)
Israel
3 590,30
Marocko
252,90
Filippinerna
149,30
Swaziland
3 241,00
Thailand
576,80
Turkiet
2 176,50
Perioden januari–december 2007
Importland
Kvantitet (ton)
Israel
4 319,20
Marocko
234,80
Filippinerna
117,90
Swaziland
3 230,90
Thailand
735,70
Turkiet
2 387,30
III – Min bedömning
45.
Den hänskjutande domstolen har begärt att domstolen ska uttala sig om giltigheten av förordning nr 642/2008 och förordning nr 1355/2008. Innan målet prövas i sak är det angeläget att göra följande anmärkningar beträffande möjligheten att ta upp denna begäran om förhandsavgörande till sakprövning.
A – Huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning
46.
Jag anser i likhet med vad rådet och kommissionen har hävdat att detta förfarande kan tas upp till sakprövning endast såvitt gäller förordning nr 1355/2008.
47.
Det är nämligen vedertaget att, när preliminära tullavgifter har tagits ut i ett antidumpningsförfarande i enlighet med förordningen om införande av en slutgiltig tull, har de ekonomiska aktörerna inte längre intresse av att bestrida lagenligheten av förordningen om införande av en preliminär tull därför att den har ersatts av förordningen om införande av en slutgiltig tull (
6
).
48.
Det framgår i förevarande mål av upplysningar som den hänskjutande domstolen har tillhandahållit att den preliminära antidumpningstull på 5311,92 euro som påförts GLS har tagits ut i sin helhet av de nationella tullmyndigheterna som slutgiltig tull. Härav följer även att GLS väckt talan vid den hänskjutande domstolen avseende ogiltigförklaring av dessa myndigheters beslut som resulterade i att bolaget skulle betala denna slutgiltiga antidumpningstull som den påförts med tillämpning av förordning nr 1355/2008.
49.
I enlighet med ovannämnda rättspraxis har GLS inte längre något intresse av att bestrida lagenligheten av förordning nr 642/2008.
50.
Det har däremot inte ifrågasatts och det verkar inte vara möjligt att ifrågasätta att GLS kan bestrida lagenligheten av förordning nr 1355/2008 vid den nationella domstolen.
51.
Det framgår nämligen inte av handlingarna i målet att GLS borde anses som direkt och personligen berört av denna förordning och följaktligen skulle ha haft rätt att begära ogiltigförklaring av den vid Europeiska unionens tribunal. I synnerhet framgår det inte av handlingarna i målet, och det har inte gjorts gällande, att GLS skulle vara en importör som är knuten till ett av de bolag som omnämns i förordning nr 1355/2008 vars återförsäljningspriser på ifrågavarande produkt har legat till grund för det konstruerade exportpris som enligt förordningen ska utgöra utgångspunkten vid fastställandet av detta bolags dumpningsmarginaler (
7
).
52.
Det följer av rättspraxis att en förordning om införande av antidumpningstull rör en sådan importör som GLS, inte på grund av vissa egenskaper som är utmärkande för bolaget eller på grund av en faktisk situation som särskiljer det från alla andra personer, utan endast på grund av bolagets objektiva egenskap av importör av de aktuella produkterna, i likhet med varje annan aktör som faktiskt eller potentiellt befinner sig i en motsvarande situation (
8
).
53.
Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen prövar denna begäran om förhandsavgörande beträffande ogiltighet enbart såvitt gäller förordning nr 1355/2008.
B – Prövning i sak
54.
Såsom rådet och kommissionen har hävdat i sina skriftliga yttranden förtjänar den hänskjutande domstolens fråga att omformuleras. Institutionerna har emellertid skiljaktiga meningar om formuleringen vilket avspeglar deras olika tolkningar av beslutet om hänskjutande vad gäller skälen till att lagenligheten av förordning nr 1355/2008 ifrågasätts.
55.
Kommissionen anser således att den hänskjutande domstolen endast har angett följande två skäl till ogiltigförklaring. Skälen är dels att denna institution inte vidtog några andra åtgärder beträffande de båda thailändska tillverkare som den hade vänt sig till, dels att den inte undersökte huruvida Japan kunde utgöra ett lämpligt tredjeland.
56.
I likhet med GLS och rådet delar jag inte denna restriktiva tolkning av beslutet om hänskjutande. Enligt min mening förklarar den hänskjutande domstolen på ett tydligt sätt i beslutet att dess tvivel i vidare mening grundar sig på GLS påstående om att gemenskapsinstitutionerna inte hade gjort tillräckliga ansträngningar för att finna ett lämpligt tredjeland.
57.
Jag föreslår således att domstolen tolkar giltighetsfrågan så, att den hänskjutande domstolen ställt denna fråga för att få klarhet i huruvida förordning nr 1355/2008 är ogiltig därför att kommissionen fastställde ifrågavarande produkts normalvärde på grundval av det pris som betalas eller ska betalas i gemenskapen för en likadan produkt utan att ha gjort allvarligt menade och tillräckliga ansträngningar för att fastställa detta värde med utgångspunkt i det pris som tillämpas i ett lämpligt tredjeland och därvid åsidosatte kraven i artikel 2.7 a i grundförordningen.
1. Parternas yttranden
58.
GLS har hävdat att domstolen ska besvara frågan jakande av flera skäl som kan sammanfattas på följande sätt.
59.
Kommissionen åsidosatte artikel 2.7 a i grundförordningen när den fastställde normalvärdet på grundval av det pris som betalas i gemenskapen trots att denna beräkningsmetod är subsidiär och det fanns flera tredjeländer, exempelvis Japan, som kunde användas som jämförbart land.
60.
I beaktande av den skyldighet som uttalas i artikel 2.7 a i grundförordningen och rättspraxis (
9
), borde kommissionen ex officio ha undersökt om det fanns ett lämpligt tredjeland och använt sig av alla tillgängliga källor till information, såsom Eurostats uppgifter om import.
61.
I förevarande mål visar Eurostats uppgifter att en likadan produkt tillverkades i Israel, Filippinerna och Turkiet. Institutionen skulle således ha varit skyldig att undersöka om ett av dessa länder utgjorde ett lämpligt land, i synnerhet som en part vid förhandlingen den 19 december 2007 hade angett att det fanns sådan tillverkning i Japan.
62.
Likaledes borde kommissionen, innan den tog fasta på det pris som tillämpas i gemenskapen, ha undersökt om en produkt som nära påminner om den berörda produkten, i överensstämmelse med definitionen av begreppet ”likadan produkt” i artikel 1.4 i grundförordningen, tillverkades i några tredjeländer med marknadsekonomi.
63.
Denna institution har i förordning nr 642/2008 angett att produkter som omfattas av KN-nummer 20083090, nämligen beredda eller konserverade citrusfrukter utan tillsats av alkohol eller socker eller annat sötningsmedel kan betraktas som likadana produkter. Av denna orsak och eftersom dessa produkter bland annat tillverkas i Israel, Marocko, Swaziland, Turkiet och Förenta staterna, borde kommissionen ha undersökt om företag i dessa länder kunde tänka sig att samarbeta.
64.
Slutligen borde inte kommissionen ha nöjt sig med att endast skicka ett frågeformulär till de båda thailändska företagen och att av deras uteblivna svar dra slutsatsen att det var omöjligt att fastställa normalvärdet med utgångspunkt i det pris som tillämpades i Thailand.
65.
I andra hand har GLS hävdat att normalvärdet på grundval av priserna i gemenskapen fastställts på ett felaktigt sätt, eftersom kommissionen inte hade företagit nödvändiga justeringar med avseende på de fördelar som kinesiska tillverkare och exportörer har i jämförelse med spanska tillverkare, särskilt vad beträffar tillgången till råvaror och tillverkningsprocessen. GLS har påpekat att kommissionen har gjort sådana justeringar i andra ärenden.
66.
Bolaget har gjort gällande att i detta ärende borde institutionen ha beaktat den omständigheten att råvarukostnaderna är 45 procent högre i gemenskapen än i Kina och att produktionskostnaderna är mycket högre i Spanien beroende på att kostsamma maskiner används där som står outnyttjade under en stor del av året.
67.
Rådet och kommissionen har bestritt att den undersökta förordningen skulle vara ogiltig och deras ståndpunkt bygger på följande argument.
68.
Kommissionen har anfört att det uppgavs i klagomålet att endast Konungariket Spanien och Folkrepubliken Kina tillverkade konserverade mandariner och att det var därför som kommissionen i tillkännagivandet om inledande av en undersökning meddelade att den avsåg att fastställa normalvärdet med utgångspunkt i det pris som tillämpas i gemenskapen.
69.
Kommissionen har även uppgett att den förfogade över information enligt vilken det även fanns två tillverkare av mandarinkonserver i Thailand.
70.
Vad gäller dessa åtgärder avseende dessa båda tillverkare har kommissionen gjort gällande att den tillskrev dem den 29 oktober 2007 att en av dem inte svarade och att den andra lät ett europeiskt bolag svara, vilket genom skrivelse av den 5 december 2007 begärde att frågeformuläret skulle översändas elektroniskt och att svarsfristen skulle förlängas. Kommissionen har gjort gällande att den svarade omgående att fristen hade förlängts till den 17 december 2007 och att detta bolag genom skrivelse av den 14 december 2007 meddelade att det inte kunde fylla i formuläret inom tidsfristen.
71.
Kommissionen ansåg härmed att den hade gjort mer än tillräckliga ansträngningar vad gäller de thailändska tillverkarna.
72.
Vad beträffar frågan huruvida kommissionen borde ha undersökt möjligheten att använda Japan som lämpligt tredjeland, har den inledningsvis erinrat om omfattningen av de skyldigheter som åligger den enligt grundförordningen.
73.
Kommissionen har anfört att ett kontradiktoriskt förfarande vilket i allmänhet inleds genom ett klagomål, föreskrivs i grundförordningen. Kommissionen har vidare anfört att den enligt artikel 2.7 a andra stycket i nämnda förordning ska fatta sina beslut inom de angivna tidsfristerna på grundval av alla tillförlitliga uppgifter som finns tillgängliga.
74.
Kommissionen har även erinrat om att parterna ska få kännedom om vilket tredjeland den avser att använda som jämförbart land vid fastställandet av normalvärdet och att dessa har en frist på tio dagar för att inkomma med synpunkter.
75.
Kommissionen har slutligen betonat att den enligt rättspraxis (
10
) har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vid fastställandet av normalvärdet. Kommissionen har erinrat om att det slagits fast att den inte kan klandras för att den inte ägnat sig åt en mer ingående undersökning av andra potentiella jämförbara länder när parterna inte har föreslagit några sådana.
76.
Kommissionen har härav dragit slutsatsen att den i detta ärende inte hade någon som helst anledning att undersöka huruvida Japan kunde utgöra ett lämpligt jämförbart land. Det finns nämligen inte något som tyder på att det vid förhandlingen den 19 december 2007 hade förklarats att det vid denna tid bedrevs tillverkning av konserverade mandariner i detta land. Även om det hade gjorts en sådan förklaring anser inte kommissionen att den skulle ha varit skyldig att göra några efterforskningar angående detta land.
77.
Enligt kommissionen hade den inte erhållit några upplysningar om att Japan skulle kunna vara ett lämpligt jämförbart land inom tiodagarsfristen efter offentliggörandet av tillkännagivandet om inledande av en undersökning och enligt artikel 6.6 i grundförordningen ska muntliga uppgifter som lämnas under en förhandling beaktas endast om de bekräftas skriftligen.
78.
Rådet har baserat sin ståndpunkt på samma argument som kommissionen och har tillagt att det inte hade något som helst skäl att på eget initiativ söka efter andra lämpliga tredjeländer eftersom kommissionen kunde utgå från principen att de berörda parterna kände till marknaden och skulle upplysa den om möjliga jämförbara länder.
2. Min bedömning
79.
Jag anser i likhet med GLS att förordning nr 1355/2008 har antagits i strid med artikel 2.7 a i grundförordningen såtillvida att gemenskapsinstitutionerna, och närmare bestämt kommissionen, inte har gjort allvarligt menade och tillräckliga ansträngningar för att kunna fastställa ifrågavarande produkts normalvärde med utgångspunkt i det pris som tillämpas i ett tredjeland med marknadsekonomi.
80.
Innan jag redogör för skälen till att jag anser att kommissionen har underlåtit att fullgöra sina skyldigheter i detta mål, finner jag det lämpligt att kortfattat erinra om syftet med normalvärdet i ett antidumpningsförfarande och om beräkningsmetoderna.
a) Syftet med normalvärdet i ett antidumpningsförfarande och beräkningsmetoderna
81.
För det första måste det understrykas att normalvärdet har en mycket viktig funktion i ett antidumpningsförfarande.
82.
Normalvärdet gör det nämligen möjligt att avgöra huruvida en produkt som importeras till gemenskapen är föremål för dumpning eller ej eftersom en produkt enligt artikel 1.2 i grundförordningen ska anses vara dumpad om exportpriset till gemenskapen är lägre än produktens normalvärde.
83.
Normalvärdet gör det också möjligt att beräkna den högsta möjliga antidumpningstull som kommissionen kan påföra ett företag, eftersom storleken på antidumpningstullen enligt artikel 9.4 i grundförordningen inte får överstiga den fastställda dumpningsmarginalen vilken schematiskt motsvarar skillnaden mellan normalvärdet och exportpriset efter det att dessa båda uppgifter blivit föremål för nödvändiga justeringar för att kunna jämföras.
84.
Härav följer att ju större antidumpningsmarginalen är vid ett konstant exportpris, desto högre är normalvärdet och följaktligen blir beloppet på den högsta antidumpningstull som kan påföras de företag som exporterar den berörda produkten betydande.
85.
För det andra är normalvärdet ett objektivt värde. Det ska i princip, såsom följer av artikel 2.1 i grundförordningen, grundas på de priser som oberoende kunder i exportlandet betalar för den berörda produkten vid normal handel, det vill säga under idealiska konkurrensförhållanden.
86.
Svårigheten består i att detta pris i realiteten inte alltid existerar eller inte alltid är användbart. Det beskrivs således detaljerat i grundförordningen vilka olika beräkningsmetoder som kan användas för att rekonstruera priset på skäligast möjliga sätt med utgångspunkt i de priser som tillämpas i exportlandet av försäljare av en likadan produkt, på grundval av produktionskostnaderna i detta land eller slutligen på grundval av exportpriserna i ett lämpligt tredjeland.
87.
I möjligaste mån ska detta emellertid göras på grundval av de priser som oberoende kunder betalar för den berörda produkten i exportlandet. Att det kriteriet ges företräde framför de övriga beräkningsmetoder som anges i artikel 2 i grundförordningen bottnar enligt min mening i uppfattningen att det bästa tillvägagångssättet när normalvärdet ska fastställas är att konstatera objektiva fakta.
88.
Jag anser att det är samma uppfattning som ligger bakom den prioritering som uttrycks i artikel 2.7 a i grundförordningen vid fall av import från länder utan marknadsekonomi.
89.
I det typfallet är det omöjligt att ta hänsyn till de priser och kostnader som gäller i ett exportland som inte tillämpar marknadsekonomi, eftersom dessa parametrar i sådana länder inte utgör det normala resultatet av marknadskrafterna (
11
). Gemenskapslagstiftaren var således tvungen att välja andra parametrar. Således har denne föreskrivit att normalvärdet företrädesvis ska fastställas på grundval av priser som tillämpas i ett tredjeland med marknadsekonomi som valts ut på ett sätt som inte är oskäligt och – endast om detta inte är möjligt – på någon annan skälig grund, exempelvis de priser som betalas eller ska betalas i gemenskapen.
90.
Det företräde som tillerkänns priset på en likadan produkt i ett tredjeland som väljs ut på ett skäligt sätt förklaras också enligt min uppfattning av viljan att i första hand konstatera objektiva fakta, som i detta fall ligger så nära som möjligt vad som råder i exportlandet. Gemenskapslagstiftaren har velat att kommissionen varje gång det låter sig göras fastställer normalvärdet utifrån priset i ett tredjeland som i största möjliga utsträckning överensstämmer med exportlandet, särskilt i fråga om produktegenskaper, försäljningsvolym, tillgång till råvaror och energi samt tillverkningsprocess och vilket på grund av dessa likheter kan betraktas som ett jämförbart land.
91.
Det föreskrivs således att priset på en likadan produkt i gemenskapen endast ska användas subsidiärt därför att det kan påverkas av sådana faktorer som kostnaderna för arbetskraft och råvaror, vilka i regel är högre än i ett tredjeland utan marknadsekonomi.
92.
Såsom GLS har anfört i sitt andrahandsyrkande om ogiltigförklaring, kan och ska kommissionen visserligen göra vissa justeringar i syfte att kompensera dessa skillnader. Justeringarna utförs emellertid mot bakgrund av antaganden som uppenbarligen är mer diskutabla än ett konstaterande av vilket pris som verkligen tillämpas i ett tredjeland som är jämförbart med det land som exporterar den berörda produkten.
93.
Det uttryckliga företräde som i artikel 2.7 a i grundförordningen ges priset på en likadan produkt i ett jämförbart tredjeland med marknadsekonomi syftar således, enligt min åsikt, till att säkerställa att antidumpningstullens belopp inte överstiger dumpningsmarginalen i överensstämmelse med kravet i artikel 9.4 i grundförordningen och principen i artikel VI.2 i GATT samt artikel 9 i avtalet om tillämpning av denna artikel VI.
94.
Det är mot bakgrund av det ovan anförda som jag ska redogöra för skälen till att jag anser att kommissionen har åsidosatt sina skyldigheter i detta mål.
b) Skälen till att kommissionen ska anses ha åsidosatt sina skyldigheter
95.
Det framgår av artikel 2.7 a i grundförordningen att kommissionen lagenligt kan fastställa normalvärdet på grundval av det pris som betalas i gemenskapen endast om det inte är möjligt för den att välja ett tredjeland med marknadsekonomi som förefaller lämpligt, med hänsyn till tillförlitliga uppgifter som är tillgängliga och med beaktande av de föreskrivna fristerna.
96.
Enligt vad förstainstansrätten fann i dom av den 23 oktober 2003 i mål T-255/01, Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures och Zhejiang Yankon mot rådet (
12
), kan rådet och kommissionen underlåta att tillämpa den i artikel 2.7 a i grundförordningen uppställda huvudregeln för fastställande av normalvärdet för produkter från länder utan marknadsekonomi genom att välja en annan skälig grund, endast i fall när denna huvudregel inte kan tillämpas. Detta kan endast ske när de uppgifter som behövs för att fastställa normalvärdet inte är tillgängliga eller inte är tillförlitliga (
13
).
97.
Av denna dom kan dras följande lärdomar. För det första förhåller det sig på det sättet, i motsats till vad kommissionen har låtit förstå i sitt skriftliga yttrande, att en användning av den subsidiära beräkningsmetoden, snarare än det pris som tillämpas i eller från ett lämpligt tredjeland, inte utgör ett val vid vilket kommissionen förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning. Av kommissionen åberopad rättspraxis enligt vilken den förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vid fastställandet av normalvärdet är inte tillämplig i detta typfall. Frågan om huruvida det faktiskt var omöjligt för kommissionen att med hjälp av tillgängliga uppgifter grunda sig på priset i eller från ett lämpligt tredjeland kräver inte att det görs en bedömning av en komplex ekonomisk situation och kan således bli föremål för en fullständig domstolsprövning.
98.
Begreppet tillgängliga uppgifter, i den mening som avses i artikel 2.7 a i grundförordningen, kan för det andra inte enbart avse de uppgifter som företaget lämnat i klagomålet eller de upplysningar som delgetts senare av parterna inom ramen för undersökningen.
99.
Såsom rådet och kommissionen har erinrat om, är visserligen den undersökning som föreskrivs i grundförordningen kontradiktorisk, vilket betyder att de berörda parterna har rätt att lägga fram sina synpunkter, särskilt på kommissionens val av beräkningsmetod. Det är likaledes riktigt att undersökningen i regel inleds till följd av ett klagomål och att kommissionen måste beakta de upplysningar som klagomålet innehåller, särskilt vad beträffar tillverkningen av den berörda produkten i världen.
100.
Kommissionen kan emellertid inte begränsa sig till dessa uppgifter. Någon sådan begränsning föreskrivs nämligen inte i artikel 2.7 a i grundförordningen.
101.
Kommissionen är skyldig att ex officio undersöka alla relevanta uppgifter som den själv kan få tillgång till. Institutionens roll när den bedriver en antidumpningsundersökning är nämligen inte en skiljedomares, vars behörighet inskränker sig till att fatta ett avgörande uteslutande på grundval av upplysningar och bevis som parterna har tillhandahållit.
102.
Enligt bland annat artikel 6.3 och 6.4 i grundförordningen, som bekräftar den bedömningen, kan kommissionen anmoda medlemsstaterna att förse den med upplysningar och att utföra alla nödvändiga inspektioner och kontroller.
103.
Med hänsyn till vad som står på spel för de berörda parterna i ett antidumpningsförfarande har kommissionen en skyldighet att ex officio efterforska i de handlingar som är tillgängliga och garanterat tillförlitliga om det finns tredjeländer med marknadsekonomi som kan betraktas som jämförbara länder i förhållande till exportlandet därför att det i dessa länder tillverkas likadana produkter eller produkter som kan jämföras med den berörda produkten.
104.
I detta avseende förtjänar otvivelaktigt statistiken från Europeiska unionens statistikbyrå Eurostat att betraktas som en informationskälla som denna institution borde studera systematiskt. Eurostat är nämligen ett generaldirektorat inom kommissionen som har till uppgift att tillhandahålla informationsstatistik av hög kvalitet.
105.
När den statistik från Eurostat som finns tillgänglig vid undersökningens inledande eller under undersökningens gång gör det möjligt att anta att produkter som kan jämföras med den berörda produkten tillverkas i olika tredjeländer med marknadsekonomi i kvantiteter som inte är uppenbart obetydliga, ankommer det följaktligen på kommissionen att ex officio undersöka om ett av dessa länder kan utgöra ett jämförbart land i den mening som avses i artikel 2.7 a i grundförordningen.
106.
Det ankommer även på kommissionen att i enlighet med artikel 2.7 a tredje stycket i grundförordningen snarast underrätta de parter som den bedömer vara berörda av undersökningen om vilket tredjeland med marknadsekonomi som den kommer att använda så att de inom tio dagar kan framställa sina kommentarer på denna punkt.
107.
Det måste emellertid slås fast i detta mål att kommissionen har åsidosatt sina skyldigheter.
108.
Det följer nämligen av den statistik från Eurostat som fanns att tillgå när kommissionen skulle pröva det klagomål som är ursprunget till detta mål att produkter med samma KN-nummer som den berörda produkten importerades till gemenskapen från Israel, Marocko, Filippinerna, Swaziland, Thailand och Turkiet. Den omständigheten att dessa produkter har samma klassificering i gemensamma tulltaxan som den berörda produkten tillåter presumtionen att de kan betraktas som likadana produkter i den mening som avses i grundförordningen.
109.
Ett studium av dessa uppgifter visar också att även om denna import rör mindre kvantiteter än importen från Kina, förefaller den inte vara uppenbart obetydlig. Nämnda uppgifter kunde således göra det möjligt att anse att produkter som kunde jämföras med den berörda produkten tillverkades i dessa länder i tillräckliga kvantiteter för att deras priser skulle kunna betraktas som representativa för den berörda marknaden.
110.
Kommissionen förklarade vid förhandlingen att det av uppgifterna från Eurostat, för varje tredjeland, framgår vilka kvantiteter av de tre produkterna sammantaget som insorterats på så sätt att det inte är möjligt att särskilja en särskild kvantitet för jämförbara produkter. Dessa uppgifter utgör emellertid ett objektivt indicium för att det finns andra tredjeländer i vilka det kan antas att sådana produkter tillverkas.
111.
Jag konstaterar likaledes att i skäl 17 i förordning nr 1355/2008 anger rådet att den beräkning av normalvärdet som kommissionen gjorde på grundval av priserna i gemenskapen utgjorde den enda skäliga beräkningsgrunden utan att det förklarar varför inte något av de ovannämnda tredjeländerna med marknadsekonomi kunde betraktas som jämförbara länder.
112.
Det framgår slutligen av handlingarna i målet, särskilt av tillkännagivandet om inledande av en undersökning, att kommissionen med hänsyn till uppgifter i klagomålet har utgått från att det inte förekom någon tillverkning av den berörda produkten utanför gemenskapen och Kina.
113.
Såsom GLS mycket riktigt har angett, gjorde kommissionen således en oriktig bedömning av den berörda produktens tillverkning på global nivå och av vilka jämförbara länder som eventuellt skulle kunna tas med i beräkningen, fastän den själv hade statistik till sitt förfogande från Eurostat som påvisade import i inte uppenbart obetydliga kvantiteter av produkter som kunde utgöra likadana produkter från flera tredjeländer med marknadsekonomi.
114.
Kommissionen har för övrigt medgett sitt misstag eftersom den i skäl 40 i förordning nr 642/2008 angett att Konungariket Thailand kunde utgöra ett jämförbart land och att den förgäves hade ställt frågor till de båda thailändska företagen.
115.
Kommissionen har visserligen genom att agera på detta sätt ansträngt sig för att korrigera sin ursprungliga oriktiga bedömning och den kan enligt min mening inte anklagas för att ha brustit i omsorg vad gäller de båda ifrågavarande företagen.
116.
Det är ostridigt att de förhållanden under vilka kommissionen ställde frågor till företagen och den tidsfrist inom vilken de anmodades att fylla i formuläret skulle ha gjort det möjligt för dem att besvara det och att deras svar således uteblev uteslutande berodde på dem själva. Dessutom måste det konstateras att kommissionen inte förfogar över några andra påtryckningsmedel som kan förmå företag i tredjeländer att samarbeta.
117.
Detta agerande från kommissionens sida kan emellertid inte leda till slutsatsen att den på ett korrekt sätt fullgjorde sina skyldigheter. Efter det att nämnda åtgärd hade misslyckats i december månad 2007 undersökte nämligen inte kommissionen om det medan det ännu fanns tid var möjligt att välja ett annat tredjeland som jämförbart land bland de övriga länder med marknadsekonomi som förekom i statistiken från Eurostat och som i likhet med Konungariket Thailand kunde visa sig vara länder som tillverkade den berörda produkten. Även om kommissionen således inte var skyldig att beakta ett land som Japan, eftersom angivandet av detta land under en förhandling – i strid med vad som föreskrivs i artikel 6.6 sista meningen i grundförordningen – inte bekräftats skriftligen, skulle den ha genomfört nödvändiga kontroller med avseende på övriga tredjeländer på grundval av de uppgifter som framkom i dess egen statistik.
118.
Kommissionen åsidosatte således föreskrifterna i artikel 18.5 i grundförordningen enligt vilken – i de fall då en berörd part inte samarbetar – fastställanden, inbegripet de som rör normalvärdet, som grundas på tillgängliga uppgifter, särskilt de uppgifter som lämnas i klagomålet, om det är praktiskt möjligt och med beaktande av tidsfristerna för undersökningen ska kontrolleras genom hänvisning till uppgifter från andra oberoende källor som kan finnas tillgängliga, exempelvis offentliggjorda prislistor, officiell importstatistik och uppgifter om tullintäkter.
119.
Av dessa skäl anser jag, i likhet med GLS, att kommissionen i detta mål inte har gjort allvarligt menade och tillräckliga ansträngningar vid fastställandet av normalvärdet på ifrågavarande produkt med utgångspunkt i det pris som tillämpas i ett tredjeland med marknadsekonomi. Jag föreslår således att domstolen besvarar den fråga som ställts med att förordning nr 1355/2008 av detta skäl är rättsstridig.
IV – Förslag till avgörande
120.
Med beaktande av det ovan anförda föreslår jag att domstolen besvarar den fråga som ställts av Finanzgericht Hamburg på följande sätt:
Rådets förordning (EG) nr 1355/2008 av den 18 december 2008 om införande av en antidumpningstull och slutgiltigt uttag av den preliminära tullen på import av vissa beredda eller konserverade citrusfrukter (mandariner osv.) med ursprung i Folkrepubliken Kina är ogiltig, eftersom Europeiska kommissionen bestämde normalvärdet för ifrågavarande produkt på grundval av de priser som faktiskt betalas eller ska betalas i Europeiska gemenskapen för en likadan produkt utan att ha ansträngt sig tillräckligt för att fastställa detta värde med utgångspunkt i de priser som tillämpas i ett annat lämpligt tredjeland och därvid åsidosatte kraven i artikel 7 a i rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen, i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 2117/2005 av den 21 december 2005.
(
1
)	Originalspråk: franska.
(
2
)	Kommissionens förordning (EG) nr 642/2008 av den 4 juli 2008 om införande av en provisorisk antidumpningstull på import av vissa beredda eller konserverade citrusfrukter (mandariner osv.) med ursprung i Folkrepubliken Kina (EUT L 178, s. 19) och rådets förordning (EG) nr 1355/2008 av den 18 december 2008 om införande av en antidumpningstull och slutgiltigt uttag av den preliminära tullen på import av vissa beredda eller konserverade citrusfrukter (mandariner osv.) med ursprung i Folkrepubliken Kina (EUT L 350, s. 35).
(
3
)	Rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (EGT L 56, 1996, s. 1), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 2117/2005 av den 21 december 2005 (EUT L 340, 2005, s. 17) (nedan kallad grundförordningen).
(
4
)	EUT C 246, s. 15.
(
5
)	Nedan kallat GLS.
(
6
)	Dom av den 11 juli 1990 i de förenade målen C-305/86 och C-160/87, Neotype Techmashexport mot kommissionen och rådet (REG 1990, s. I-2945), punkt 13 och där angiven rättspraxis.
(
7
)	Se, i detta avseende, dom av den 15 februari 2001 i mål C-239/99, Nachi Europe (REG 2001, s. I-1197), punkt 39.
(
8
)	Dom av den 11 juli 1990 i mål C-157/87, Electroimpex m.fl. mot rådet (REG 1990, s. I-3021), punkterna 10–13.
(
9
)	GLS har främst hänvisat till domen av den 22 oktober 1991 i mål C-16/90, Nölle (REG 1991, s. I-5163).
(
10
)	Kommissionen har även hänvisat till domen i det ovannämnda målet Nölle och till dom av den 29 maj 1997 i mål C-26/96, Rotexchemie (REG 1997, s. I-2817), samt förstainstansrättens dom av den 28 september 1995 i mål T-164/94, Ferchimex mot rådet (REG 1995, s. II-2681).
(
11
)	Domen i det ovannämnda målet Rotexchemie, punkt 9 och där angiven rättspraxis.
(
12
)	REG 2003, s. II-4741.
(
13
)	Punkt 59.