62003CC0372_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Genom förevarande talan har Europeiska gemenskapernas kommission yrkat att domstolen skall fastställa att Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort.(2)
2. Till stöd för sin talan har kommissionen anfört en rad anmärkningar avseende den lägsta ålder som krävs för att få köra vissa fordon, möjligheten att föra andra fordon än dem för vars förande körkort(3) har erhållits samt förfarandet för registrering och utbyte av körkort som har utfärdats av andra medlemsstater.
I – Tillämpliga bestämmelser
A – De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
3. Utfärdandet och användningen av körkort var föremål för en inledande harmonisering genom antagandet av rådets första direktiv 80/1263/EEG av den 4 december 1980 om införande av ett gemenskapskörkort.(4) Detta avsågs dels bidra till att förbättra trafiksäkerheten, dels underlätta rörligheten för personer som bosätter sig i en annan medlemsstat än den där de genomgått sitt körkortsprov eller som flyttar inom Europeiska ekonomiska gemenskapen.
4. Genom direktiv 80/1263 har i detta syfte vissa nationella bestämmelser harmoniserats, vilka bland annat avser utfärdandet av körkort och villkoren för deras giltighet. Genom direktivet har det fastställts en gemenskapsmall för körkort och slagits fast en princip om ömsesidigt erkännande av dessa körkort samt införts bestämmelser om utbyte av körkort för det fall att körkortsinnehavare byter bosättningsort eller arbetsplats från en medlemsstat till en annan.
5. Direktiv 80/1263 upphävdes genom direktiv 91/439. Det sistnämnda markerar ett nytt skede i harmoniseringen av nationella bestämmelser, särskilt vad gäller villkoren för utfärdande av körkort och räckvidden av den princip om ömsesidigt erkännande som hänför sig till dessa.
6. För utfärdande av körkort gäller bland annat vissa åldersgränser som växlar beroende på klassificeringen enligt direktivet av det fordon som skall köras.
7. Vad avser de fordon som omfattas av kategori A(5) uppställs i artikel 6.1 b första strecksatsen, första meningen, i direktivet principen att åldersgränsen för utfärdande av körkort som motsvarar denna typ av fordon är 18 år. Det tilläggs att ”…[f]ör behörighet att föra motorcyklar med en högre effekt än 25 kW eller ett effekt/viktförhållande som överstiger 0,16 kW/kg (eller motorcyklar med sidvagn med ett effekt/viktförhållande som överstiger 0,16 kW/kg) krävs dock minst två års erfarenhet som förare av motorcyklar med lägre prestanda som innehavare av ett körkort för kategori A”.
8. I artikel 6.1 b första strecksatsen, sista meningen, preciseras att ”[d]etta krav på erfarenhet ... dock [får] åsidosättas om den som ansöker har fyllt 21 år och godkänns i ett särskilt körprov”. I artikel 6.2 i direktivet anges att medlemsstaterna får göra undantag från de ålderskrav som gäller för kategorierna A, B och B + E och utfärda sådana körkort till personer som fyllt 17 år, men inte från de bestämmelser för kategori A som anges i punkt 1.b första strecksatsen, sista meningen.
9. Vad avser de fordon som omfattas av underkategorierna C1(6) och C1 + E (eller C1 E)(7) föreskrivs i artikel 6.1 b tredje strecksatsen i direktivet att lägsta ålder för utfärdande av körkort är 18 år, utan inskränkning i bestämmelserna om förande av sådana fordon i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter.(8)
10. Efter det att ett körkort har utfärdats är dess giltighet inte systematiskt begränsad till förandet av den kategori fordon för vilket det har erhållits. I artikel 5.2 b i direktivet föreskrivs till exempel att ”[k]örkort för kategori C + E (eller CE) [(9) ] ... även [gäller] för kategori D + E (eller DE) [(10) ] om innehavaren har behörighet att föra fordon i kategori D [(11) ]”.
11. Sedan ett körkort utfärdats i en medlemsstat skall det dessutom erkännas i de andra medlemsstaterna. Denna princip om ömsesidigt erkännande uppställs i artikel 1.2 i direktivet i följande allmänna ordalag: ”Körkort som är utfärdade av medlemsstaterna skall erkännas ömsesidigt.”
12. Om innehavaren av ett körkort förlägger sin permanenta hemvist till en annan medlemsstat än den som har utfärdat detta får enligt direktivet värdmedlemsstaten för körkortsinnehavaren i fråga dock tillämpa vissa av sina nationella bestämmelser.
13. Så är enligt artikel 1.3 i direktivet fallet med nämnda bestämmelser om skatter, körkortets giltighetstid och hälsokontroller. Värdmedlemsstaten får i samband med tillämpningen av dessa bestämmelser på det körkort som utfärdats av en annan medlemsstat föra in all information som är nödvändig för administrativa syften. I bilaga I punkt 4 till direktivet anges att sådana upplysningar som exempelvis upplysningar om allvarliga överträdelser som har begåtts på värdmedlemsstatens territorium får anges av den sistnämnda staten på körkortet, om den även inför denna typ av information på de körkort den utfärdar och om det finns ett utrymme för detta ändamål.(12)
14. På samma sätt föreskrivs i artikel 8.2 i direktivet att ”[o]m inte annat följer av tillämpningen av territorialprincipen i straffrätt och ordningsbestämmelser får den medlemsstat där innehavaren av ett körkort … har sin permanenta bosättningsort tillämpa sina nationella bestämmelser om begränsning, återkallande, indragning och annullering i fråga om körkort och, om det behövs, byta ut körkortet i detta syfte”.
B – De nationella bestämmelserna
15. De tyska bestämmelser som är tillämpliga i samband med detta förfarande finns i förordningen om personers tillträde till vägtrafik (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Strassenverkehr) av den 18 augusti 1998, även kallad Fahrerlaubnis-Verordnung.(13)
16. I 6 § andra stycket andra meningen FeV föreskrivs en lägsta ålder om 25 år för direkt behörighet att föra tunga motorcyklar i kategori A. När det gäller fordon som hör till underkategorierna C1 eller C1 E kan enligt 10 § andra punkten första meningen FeV behörighet att föra dessa ges redan från 17 års ålder, om förandet ingår i yrkesutbildningen för långtradarchaufförer (och begränsas till körning i samband därmed).
17. För övrigt ges innehavarna av körkort för underkategori C1 E och för kategori D, med stöd av 6 § tredje stycket punkt 6 FeV, behörighet att föra fordon i kategori DE. På samma sätt föreskrivs i fjärde stycket i samma paragraf att innehavarna av körkort för underkategorierna C1 och C1 E, samt för kategorierna C eller CE har behörighet att föra bussar (det vill säga fordon i kategori D) utan passagerare inom landet, enbart för att kontrollera fordonens tekniska tillstånd eller för att säkerställa deras förflyttning till en annan plats.
18. Dessutom måste innehavarna av ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat än Förbundsrepubliken Tyskland, enligt 29 § första och andra styckena FeV, vid vite, registrera sitt körkort hos de tyska administrativa myndigheterna, när de har förlagt sin permanenta bosättningsort till Tyskland och inte har innehaft sitt körkort längre än två år.
19. Slutligen åläggs enligt 29 § tredje stycket och 47 § andra stycket FeV innehavarna av ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat, vilka har förlagt sin permanenta bosättningsort till Tyskland, skyldighet att byta ut sitt körkort mot ett tyskt körkort för att detta skall påföras vissa uppgifter avseende bland annat körkortets giltighet i denna stat, när denna giltighet är kortare än den som gäller i den utfärdande medlemsstaten.
II – Det administrativa förfarandet
20. Till följd av en skriftväxling mellan Förbundsrepubliken Tyskland och kommissionen sände kommissionen, som anser att denna medlemsstat underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktiv 91/439, den 18 juli 2001 en formell underrättelse till Förbundsrepubliken Tyskland och uppmanade denna stat att inkomma med ett yttrande.
21. Kommissionen övertygades inte av Förbundsrepubliken Tysklands yttrande och riktade därför, genom skrivelse av den 21 mars 2002, ett motiverat yttrande till Förbundsrepubliken Tyskland, i vilket den anmodades att vidta nödvändiga åtgärder för att inom två månader från delgivningen av det motiverade yttrandet uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet.
22. Eftersom antagandet av förslaget till bestämmelser, som förmodades sätta delvis stopp för det påstådda fördragsbrottet, hade fördröjts, beslutade kommissionen att genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 2 september 2003 väcka förevarande talan.
III – Talan
23. Till stöd för sin talan har kommissionen åberopat sex anmärkningar, varav endast två har bestritts av den tyska regeringen. Jag skall först pröva dessa två anmärkningar som avser den lägsta ålder som krävs för behörighet att föra vissa fordon. Jag skall därefter i korthet pröva de andra anmärkningarna, som inte har bestritts, avseende möjligheten att föra andra fordon än dem för vars förande körkort har erhållits samt avseende förfarandet för registrering och utbyte av körkort som har utfärdats av andra medlemsstater.
A – Anmärkningarna avseende den lägsta ålder som krävs för behörighet att föra vissa fordon
24. Dessa anmärkningar avser dels tunga motorcyklar i kategori A,(14) dels fordon i underkategorierna C1 och C1 E. Jag kommer att i tur och ordning pröva var och en av dessa två anmärkningar.
1. Anmärkningen avseende den lägsta ålder som krävs för behörighet att föra tunga motorcyklar i kategori A
a) Parternas argument
25. Genom denna anmärkning har kommissionen kritiserat Förbundsrepubliken Tyskland för att ha åsidosatt artikel 6.1 b första strecksatsen, sista meningen, i direktivet genom att fastställa den lägsta ålder som krävs för direkt behörighet att föra tunga mo torcyklar i kategori A till 25 år, det vill säga utan att tidigare ha fått erfarenhet av att föra motorcyklar i lägre kategori. Enligt kommissionen kan enligt dessa bestämmelser i direktivet endast en lägsta ålder om 21 år föreskrivas i en medlemsstats bestämmelser. Till stöd för denna anmärkning har kommissionen gjort gällande att syftet med de nämnda bestämmelserna är att fullständigt harmonisera den direkta behörigheten att föra tunga motorcyklar i kategori A genom att för det ändamålet fastställa en enhetlig lägsta ålder, så att medlemsstaterna inte skall ha rätt att ensidigt föreskriva en annan lägsta ålder, oavsett om den är lägre eller högre.
26. Den tyska regeringen har bestritt denna tolkning av artikel 6.1 b första strecksatsen, sista meningen, i direktivet. Enligt den tyska regeringen innebär dessa bestämmelser inte en fullständig harmonisering när det gäller direkt behörighet för att föra ifrågavarande typ av fordon. Genom dessa bestämmelser lämnas medlemsstaterna inte endast möjlighet att vägra eller att godkänna en sådan direkt behörighet, utan de förbehålls även möjligheten när de godkänner denna att föreskriva en lägsta ålder som överstiger 21 år, i enlighet med det syfte för trafiksäkerhet som eftersträvas med direktivet. Härvidlag har den tyska regeringen påpekat att kommissionen nyligen i samband med en omarbetning av direktivet har föreslagit att höja den ifrågavarande lägsta åldern till 24 år, i stället för 21 år, för att bättre uppfylla kraven på trafiksäkerhet.
b) Bedömning
27. Jag anser att denna anmärkning saknar grund.
28. När den lägsta ålder som krävs för att eventuellt få behörighet för att föra tunga motorcyklar i kategori A i artikel 6.1 b första strecksatsen, sista meningen, i direktivet fastställts till 21 år, innebär det endast att det utesluts att personer under 21 års ålder skall ha rätt att föra denna typ av fordon. Dessa bestämmelser utgör inte hinder för att tillämpa nationella bestämmelser i vilka det föreskrivs en lägsta ålder som är högre än den som fastställts i direktivet, såsom en lägsta ålder om 25 år. Flera omständigheter talar för detta.
29. När det för det första medges att medlemsstaterna kan göra undantag från de krav på lägsta ålder som fastställts för vissa kategorier fordon (andra än de tunga motorcyklarna i kategori A) och följaktligen utfärda körkort till personer som har uppnått 17 års ålder, det vill säga en lägre ålder än den som fastställts i direktivet för dessa kategorier fordon, tyder artikel 6.2 i direktivet på att samtliga krav på lägsta ålder som har fastställts i detta syftar till att uppställa en ”golvgräns” (och inte en ”takgräns”), utöver vilken det i princip är förbjudet att utfärda körkort, utom i de i denna artikel uttryckligen föreskrivna undantagsfallen.
30. Om de undantag som föreskrivs i denna artikel uteslutande hänför sig till en lägsta ålder som är lägre än den som fastställts i direktivet för de berörda fordonskategorierna, och inte till en högre lägsta ålder, innebär detta enligt min mening inte att det systematiskt är förbjudet för medlemsstaterna att föreskriva högre krav på lägsta ålder. Tvärtom förklaras den omständigheten att det i artikel 6.2 i direktivet saknas bestämmelser om sådana krav på högre lägsta ålder utan tvekan av att bestämmelserna i direktivet i fråga om kraven på lägsta ålder inte skall utgöra hinder för medlemsstaterna att anta mer restriktiva bestämmelser på området, så att det inte var nödvändigt att föreskriva undantag härvidlag för att ge medlemsstaterna möjlighet att vidta åtgärder i detta avseende.
31. Det syfte som eftersträvas med direktivet, genom fastställandet av krav på lägsta ålder, bekräftar denna analys.
32. Såsom påpekas i fjärde skälet i direktivet svarar fastställandet av minimikrav för utfärdande av körkort mot kraven på trafiksäkerhet. Jag tillägger att de krav på lägsta ålder som uppställs i artikel 6.1 i direktivet ingår bland de minimikrav som avses säkerställa att detta syfte uppnås.
33. Om fastställandet av krav på lägsta ålder uppenbarligen svarar mot kraven på trafiksäkerhet i den mån som det därigenom är förbjudet att utfärda körkort till personer som ännu inte har uppnått ifrågavarande lägsta ålder, kan detsamma inte sägas i det fall där de krav på lägsta ålder som uppställs i direktivet även innebär ett förbud för medlemsstaterna att vägra utfärda körkort till personer som redan har uppnått denna lägsta ålder. Det är tvärtom just omsorgen att stärka skyddet av trafiksäkerheten som i allmänhet ligger till grund för medlemsstaternas fastställande av krav på lägsta ålder som är högre än dem som uppställs i direktivet. Såsom den tyska regeringen har angett har kommissionen dessutom nyligen uttalat sin avsikt att för direkt behörighet att föra tunga motorcyklar höja den lägsta åldersgränsen till 24 år, i stället för 21 år, för att bidra till en förbättrad trafiksäkerhet.(15)
34. Det framgår enligt min mening av dessa olika omständigheter att artikel 6.1 b första strecksatsen, sista meningen, i direktivet inte utgör hinder för att tillämpa nationella bestämmelser om en lägsta ålder som är högre än den som fastställs i denna artikel, såsom den som föreskrivs i de tyska bestämmelserna i fråga. Jag anser följaktligen att anmärkningen, som avser den lägsta ålder som krävs för direkt behörighet att föra tunga motorcyklar i kategori A och det påstådda åsidosättandet av denna artikel i direktivet, saknar grund.
2. Anmärkningen avseende den lägsta ålder som krävs för behörigheten att föra fordon i underkategorierna C1 och C1 E
a) Parternas argument
35. Genom denna anmärkning har kommissionen kritiserat Förbundsrepubliken Tyskland för att ha åsidosatt artikel 6.1 b tredje strecksatsen i direktivet, jämförd med artikel 5.1 b andra strecksatsen i förordning nr 3820/85, genom att tillåta personer redan då de har fyllt 17 år att föra fordon i underkategorierna C1 eller C1 E, när detta förande sker i samband med yrkesutbildning av långtradarchaufförer. Enligt kommissionen utgör dessa bestämmelser i direktivet, samt bestämmelserna i den förordning som de hänvisar till, hinder för att personer under 18 års ålder skall ha rätt att föra fordon av denna typ.
36. Denna anmärkning har bestritts av den tyska regeringen. Denna har angett att villkoret för att erhålla körkort för underkategori C1 enligt nationell rätt är att körkort erhålls för kategori B.
37. Enligt den tyska regeringen innebär dessutom förvärvet av ett bevis på yrkeskompetens till följd av en godkänd utbildning av förare för godstransporter på väg, som enligt artikel 5.1 b andra strecksatsen i förordning nr 3820/85 kan motivera att innehavare av ett sådant bevis ges rätt att föra fordon för godstransporter med en högsta vikt av 7,5 ton – så snart de är 18 år fyllda –, att utbildningen i fråga kan börja innan de berörda har uppnått 18 års ålder och att denna omfattar en viss förarerfarenhet. Härav följer att de ifrågavarande nationella bestämmelserna, genom att förbehålla personer som är 17 år fyllda rätten att föra fordon i underkategorierna C1 eller C1 E för deras yrkesutbildnings skull, ligger i linje med nämnda artikel 5.1 b andra strecksatsen, till vilken det hänvisas i artikel 6.1 b tredje strecksatsen i direktivet. Att förneka detta påstående skulle enligt den tyska regeringen innebära att yrkesutbildningen av långtradarchaufförer, vilken är tillräckligt lång för att vara fullständig, straffades till skada för de intressen som avser trafiksäkerheten.
38. Den tyska regeringen har slutligen relativiserat omfattningen av rätten att föra fordon i underkategorierna C1 och C1 E tidigare, som på detta sätt föreskrivs i de nationella bestämmelserna. Denna rätt ges endast personer som följer en yrkesutbildning för långtradarchaufförer och som dessförinnan har genomgått psykomedicinska undersökningar. Dessutom gäller tillståndet att föra dessa typer av fordon endast i samband med den ovannämnda yrkesutbildningen och endast på det nationella territoriet.
b) Bedömning
39. Denna anmärkning är enligt min mening grundad, både vad gäller fordon i underkategori C1 och fordon i underkategori C1 E.
40. När det gäller fordon i underkategori C1 föreskrivs i artikel 6.1 b tredje strecksatsen i direktivet samt i artikel 5.1 a i förordning nr 3820/85 (till vilken det hänvisas i den ovannämnda artikeln i direktivet) att förandet av dessa fordon förbehålls personer som har uppnått en lägsta ålder om 18 år. Genom att de nationella bestämmelserna i fråga tillåter att dessa fordon får föras av personer redan då de har fyllt 17 år har dessa bestämmelser i direktivet, som sammanfaller med de ovan angivna bestämmelserna i nämnda förordning, åsidosatts. Denna slutsats gäller även om, såsom den tyska regeringen har hävdat, omfattningen av denna rätt att föra fordonen tidigare är begränsad.
41. På samma sätt har det föga betydelse att villkoret för att erhålla ett körkort för underkategori C1 (som tillåter förande av fordon i underkategori C1) är att ett körkort B (som tillåter förandet av fordon i kategori B) erhålls, såsom den tyska regeringen har påstått. Det skall konstateras att även om artikel 6.2 i direktivet tillåter medlemsstaterna att göra undantag från de krav på lägsta ålder som fastställts i direktivet för vissa kategorier av fordon, såsom fordonen i kategori B, och att på så sätt utfärda körkort för denna typ av fordon till personer redan då de har uppnått 17 års ålder, gäller detta inte för fordon i underkategori C1. Eftersom nämnda artikel 6.2 är uttömmande, motiverar inte det förhållandet att ett körkort för kategori B med stöd av denna artikel kan erhållas redan från 17 års ålder att ett körkort för underkategori C1 kan erhållas enligt samma ålderskrav.
42. Vad gäller fordon i underkategori C1 E erinrar jag om att det i förordning nr 3820/85 (till vilken det hänvisas i artikel 6.1 b första strecksatsen i direktivet), i artikel 5.1 b första strecksatsen i denna, uppställts en princip enligt vilken den lägsta ålder som krävs för behörighet att föra dessa fordon fastställs till 21 år. Det är endast genom undantag från denna princip som denna lägsta ålder, enligt artikel 5.1 b andra strecksatsen i den ovannämnda förordningen, sänkts till 18 år under förutsättning, vilket jag erinrar om, att ”föraren har ett sådant bevis på sin yrkeskompetens, som är godkänt av en medlemsstat och som bestyrker fullgjord utbildning till förare av fordon för godstransporter på väg, i enlighet med gemenskapsreglerna om en lägsta utbildningsnivå för förare vid vägtransporter”.
43. Det följer av dessa bestämmelser i förordning nr 3820/85 att villkoret för att redan från 18 års ålder få behörighet att föra fordon i underkategori C1 E är att viss yrkesutbildning för långtradarchaufförer skall ha fullföljts samt att ett bevis på kompetens har utfärdats efter utgången av denna utbildning.
44. Om denna yrkesutbildning kan börja innan den berörda personen har uppnått 18 års ålder och enligt samma ålderskrav omfatta en erfarenhet av körning med handledare, under ständig övervakning av en lärare, kan denna person följaktligen inte ges någon rätt att föra fordon i underkategori C1 E, då han ännu inte fyllt 18 år och fortfarande är i färd med sin yrkesutbildning utan att på så sätt kunna bevisa detta med ett bevis på kompetens som inte utfärdas förrän i slutet av denna utbildning.
45. Dock är det detta som föreskrivs i de ifrågavarande tyska bestämmelserna, eftersom de tillåter personer som endast har fyllt 17 år att i samband med en yrkesutbildning av långtradarchaufförer föra fordon i underkategori C1 E på det nationella allmänna vägnätet, utan att detta förande åtföljs av ständig övervakning av en lärare. Vad avser denna typ av fordon innebär de nationella bestämmelserna således att artikel 5.1 b i förordning nr 3820/85 åsidosätts. Genom dessa bestämmelser åsidosätts även artikel 6.1 b tredje strecksatsen i direktivet, i den mån som det i denna artikel hänvisas till tillämpningen av den ovannämnda förordningen, däri inbegripet artikel 5.1 b i denna.
46. Jag drar härav slutsatsen att anmärkningen, som avser den lägsta ålder som krävs för behörighet att föra fordon i underkategorierna C1 och C1 E och åsidosättandet av artikel 6.1 b tredje strecksatsen i direktivet, är grundad.
B – Anmärkningarna avseende möjligheten att föra andra fordon än dem för vilkas förande körkort har erhållits
47. Två anmärkningar avser möjligheten att föra andra fordon än dem för vilkas förande körkort har erhållits. Den ena anmärkningen avser behörigheten att föra fordon i kategori DE, den andra anmärkningen avser behörigheten att föra fordon i kategori D. Jag skall i korthet pröva var och en av dessa två anmärkningar, som den tyska regeringen inte har bestritt.
1. Anmärkningen avseende behörigheten att föra fordon i kategori DE
48. Genom denna anmärkning har kommissionen kritiserat Förbundsrepubliken Tyskland för att ha åsidosatt artikel 5.2 b i direktivet genom att föreskriva att innehavarna av körkort för underkategori C1 E och för kategori D tillåts föra fordon i kategori DE. Jag anser att denna anmärkning är grundad.
49. I denna artikel föreskrivs nämligen att ”[k]örkort för kategori C + E gäller även för kategori D + E om innehavaren har behörighet att föra fordon i kategori D”. Det framgår av dessa bestämmelser att det endast är innehavaren av ett körkort för kategori CE, och inte för underkategori C1 E, som tillåts föra fordon i kategori DE, under förutsättning att han är behörig att föra fordon i kategori D. Innehavaren av ett körkort för underkategori C1 E har således inte rätt att göra gällande ett sådant körkort för att föra ett fordon i kategori DE.
2. Anmärkningen avseende behörigheten att föra fordon i kategori D
50. Genom denna anmärkning har kommissionen kritiserat Förbundsrepubliken Tyskland för att ha åsidosatt artikel 3 i direktivet genom att tillåta innehavarna av körkort för underkategorierna C1 och C1 E, eller för kategorierna C och CE att föra fordon i kategori D för att inom landet och enbart i syfte att kontrollera fordonens tekniska tillstånd eller förflytta dem till en annan plats köra utan passagerare. Jag anser att denna anmärkning är grundad.
51. Det framgår nämligen av artikel 3.1 femte strecksatsen i direktivet att fordon i kategori C skall skiljas från de fordon om omfattas av kategori D, så att ett körkort för kategori C inte kan ge behörighet att föra fordon i kategori D. Detsamma gäller för fordonstyperna i förhållande till dem som omfattas av kategori C, det vill säga fordon i kategori CE och i underkategorierna C1 och C1 E (såsom de definieras i artikel 3.1 sjätte strecksatsen samt i artikel 3.2 tredje och fjärde strecksatserna i direktivet).
52. Såsom kommissionen har påpekat ligger denna skillnad mellan dels fordonen i kategorierna C och CE och i underkategorierna C1 och C1 E (det vill säga lastbilarna), och dels fordonen i kategori D (det vill säga bussarna), samt mellan de motsvarande körkorten, i den omständigheten att förandet av dessa två typer av fordon inte kan jämföras och att det således förutsätts en specifik utbildning för var och en av dem, så att ett körkort för kategorierna C och CE och underkategorierna C1 och C1 E (som erhålls efter en viss utbildning) inte kan ge behörighet att föra fordon i kategori D (vilken kräver deltagande i en annan utbildning).
53. Jag drar härav slutsatsen att anmärkningen som avser behörigheten att föra fordon i kategori D och åsidosättandet av artikel 3 i direktivet är grundad.
C – Anmärkningarna avseende förfarandet för registrering och utbyte av körkort som utfärdats av andra medlemsstater
54. Jag skall i tur och ordning pröva anmärkningen avseende förfarandet för att registrera körkort som utfärdats av andra medlemsstater, och anmärkningen avseende förfarandet för utbyte av dessa körkort. Det skall erinras om att den tyska regeringen inte har bestritt dessa anmärkningar.
1. Anmärkningen om förfarandet för registrering av körkort som utfärdats av andra medlemsstater
55. Genom denna anmärkning har kommissionen kritiserat Förbundsrepubliken Tyskland för att ha åsidosatt den princip om ömsesidigt erkännande av körkort som uppställs i artikel 1.2 i direktivet genom att vid vite kräva obligatorisk och systematisk registrering av körkort utfärdade av de andra medlemsstaterna, när innehavarna av dessa körkort har förlagt sin permanenta bosättningsort till Tyskland och inte har innehaft sitt körkort längre än två år.
56. Jag anser att denna anmärkning är grundad. Det räcker därvid att hänvisa till domen av den 10 juli 2003 i målet kommissionen mot Nederländerna,(16) samt till domen av den 9 september 2004 i målet kommissionen mot Spanien.(17) I dessa domar har domstolen fastställt att den obligatoriska eller systematiska registreringen av körkort är en formalitet som strider mot principen om ömsesidigt erkännande enligt artikel 1.2 i direktivet, som varken kan motiveras på grundval av punkt 3 i samma artikel eller på grundval av artikel 8.2 i direktivet.(18)
2. Anmärkningen avseende förfarandet för att byta ut körkort som utfärdats av andra medlemsstater
57. Genom denna anmärkning har kommissionen kritiserat Förbundsrepubliken Tyskland för att ha åsidosatt flera bestämmelser i direktivet, särskilt artikel 1.2 i detta, genom att ålägga de innehavare av körkort som utfärdats av andra medlemsstater som har förlagt sin permanenta bosättningsort till Tyskland en skyldighet att byta ut sitt körkort mot ett tyskt körkort för att de behöriga nationella myndigheterna på detta körkort skall kunna föra in vissa uppgifter om bland annat giltighetstiden för körkort i den staten, när denna giltighetstid är kortare än den som gäller i den medlemsstat som har utfärdat dem. Jag anser att denna anmärkning är grundad.
58. Såsom domstolen har påpekat i domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Nederländerna (punkt 72) framgår det av nionde skälet i direktivet att direktivet uttryckligen har till syfte att avskaffa systemen för byte av körkort. Det har erinrats om denna omständighet i domstolens beslut av den 29 januari 2004 i målet Krüger.(19)
59. Detta argument har i huvudsak legat till grund för domstolen, när denna i beslutet i det ovannämnda målet Krüger fastställt att ”artikel 1.1 och 1.2 i direktiv 91/439 skall tolkas så, att den innebär ett hinder för att en medlemsstat utfärdar bestämmelser i vilka föreskrivs att innehavare av körkort som utfärdats av en annan medlemsstat, i vissa fall är skyldiga att byta ut detta körkort mot ett nationellt när de bosätter sig i den aktuella medlemsstaten, med motiveringen att ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat inte överensstämmer med de bestämmelser om giltighetstid som gäller i värdmedlemsstaten och därför inte kan registreras i körkortsregistret i denna medlemsstat”.(20)
60. Det som gäller beträffande det ifrågavarande förfarandet för utbyte i målet Krüger gäller även beträffande det ifrågavarande förfarandet för utbyte i förevarande mål.
61. Jag drar härav slutsatsen att anmärkningen som avser förfarandet för utbyte av körkort som utfärdats av andra medlemsstater och åsidosättandet av artikel 1.2 i direktivet är grundad.
IV – Förslag till avgörande
62. Sammanfattningsvis föreslår jag att domstolen skall fastställa att
– 1)	Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 6.1 b tredje strecksatsen i rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort, genom att anta bestämmelser enligt vilka behörighet att föra fordon i underkategorierna C1 eller C1 + E (eller C1 E) kan ges till personer redan då de har fyllt 17 år, när detta förande ingår i yrkesutbildningen för långtradarchaufförer,
– Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 5.2 b i direktiv 91/439, genom att anta bestämmelser enligt vilka innehavarna av körkort för underkategori C1 E och för kategori D har behörighet att föra fordon i kategori D + E (eller DE),
– Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 3 i direktiv 91/439 genom att anta bestämmelser enligt vilka innehavarna av körkort för underkategorierna C1 och C1 E, för kategorierna C eller C + E (eller CE) har behörighet att föra fordon i kategori D för att inom landet och enbart i syfte att kontrollera fordonens tekniska tillstånd eller förflytta dem till en annan plats köra utan passagerare,
– Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 1.2 i direktiv 91/439 genom att anta bestämmelser enligt vilka det vid vite krävs obligatorisk och systematisk registrering av körkort utfärdade av de andra medlemsstaterna, när innehavarna av dessa körkort har förlagt sin permanenta bosättningsort till Tyskland och inte har innehaft sitt körkort längre än två år,
– Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 1.2 i direktiv 91/439 genom att anta bestämmelser enligt vilka de innehavare av körkort som utfärdats av andra medlemsstater som har förlagt sin permanenta bosättningsort till Tyskland är skyldiga att byta ut sitt körkort mot ett tyskt körkort för att de behöriga nationella myndigheterna på detta körkort skall kunna föra in vissa uppgifter om bland annat giltighetstiden för nämnda körkort i den staten, när denna giltighetstid är kortare än den som gäller i den medlemsstat som har utfärdat dem,
2. ogilla talan i övrigt, och
3. fastställa att Förbundsrepubliken Tyskland skall bära sin rättegångskostnad och ersätta den rättegångskostnad som har förorsakats Europeiska gemenskapernas kommission.
(1) .
(2)
–	EGT L 237, s. 1; svensk specialutgåva, område 7, volym 4, s. 22 (nedan kallat direktivet om körkort).
(3)  –	Fotnoten saknar relevans för den svenska versionen.
(4)
–	EGT L 375, s. 1; svensk specialutgåva, område 7, volym 2, s. 171.
(5)
–	Enligt artikel 3.1 första strecksatsen i direktivet omfattar kategori A motorcyklar med eller utan sidvagn.
(6)
–	Enligt artikel 3.2 tredje strecksatsen i direktivet omfattar underkategori C1 andra bilar än dem som avses i kategori D (det vill säga andra än bussar), vars tillåtna totalvikt överstiger 3 500 kg (det vill säga 3,5 ton) utan att överskrida 7 500 kg (det vill säga 7,5 ton). Det preciseras att det till en bil i denna underkategori får kopplas en släpvagn vars tillåtna totalvikt inte överstiger 750 kg.
(7)
–	Enligt artikel 3.2 fjärde strecksatsen i direktivet omfattar underkategori C1 + E fordonskombinationer som består av ett dragfordon i underkategori C1 och en släpvagn med en tillåten totalvikt som överstiger 750 kg under förutsättning att kombinationens tillåtna totalvikt inte överstiger 12 000 kg (det vill säga 12 ton) och släpvagnens tillåtna totalvikt inte är högre än dragfordonets tjänstevikt.
(8)
–	EGT L 370, s. 1; svensk specialutgåva, område 7, volym 3, s. 113. I artikel 5.1 i denna förordning föreskrivs att ”[l]ägsta ålder för förare ... vid godstransporter [skall] vara
a)		för fordon som – i förekommande fall inklusive släpvagnar eller påhängsvagnar – har en högsta tillåtna vikt av högst 7,5 ton, 18 år,
b)		för övriga fordon – 21 år, eller – 18 år, om föraren har ett sådant bevis på sin yrkeskompetens, som är godkänt av en medlemsstat och som bestyrker fullgjord utbildning till förare av fordon för godstransporter på väg, i enlighet med gemenskapsreglerna om en lägsta utbildningsnivå för förare vid vägtransporter”.
(9)
–	Enligt artikel 3.1 sjätte strecksatsen i direktivet omfattar kategori C + E fordonskombinationer som består av ett dragfordon i kategori C och en släpvagn med en tillåten totalvikt som överstiger 750 kg. När det gäller kategori C omfattar den, enligt femte strecksatsen, andra bilar än dem som avses i kategori D (det vill säga andra än bussar), vars högsta tillåtna totalvikt överstiger
3 500 kg (det vill säga 3,5 ton). Det preciseras därmed att det till en bil i denna kategori får kopplas en släpvagn med en tillåten totalvikt av högst 750 kg.
(10)
–	Enligt artikel 3.1 åttonde strecksatsen i direktivet motsvarar kategori D + E
fordonskombinationer som består av ett dragfordon i kategori D och en släpvagn med en tillåten totalvikt som överstiger 750 kg.
(11)
–	Såsom jag redan har angett motsvarar kategori D bussar. Närmare bestämt anges det i artikel 3.1 sjunde strecksatsen i direktivet att denna kategori omfattar bilar avsedda för persontransporter och som utöver förarsätet har fler än åtta sittplatser. Det tilläggs därvid att det till en bil i denna kategori får kopplas en släpvagn med en tillåten totalvikt som inte överstiger 750 kg.
(12)
–	Denna precisering har återgetts i bilaga I a, punkt 3 a, till direktivet, i dess lydelse enligt rådets direktiv 96/47/EG av den 23 juli 1996 (EGT L 235, s. 1), som trädde i kraft den 18 september 1996. Enligt denna bilaga ges medlemsstaterna möjlighet att utfärda körkort enligt en modell som skiljer sig från den traditionella modellen på papper enligt bilaga I till direktivet. Denna andra körkortsmodell är utformad som ett kort i polykarbonat av den typ som bland annat används för kreditkort. Upplysningar kan införas på denna typ av körkort på samma sätt som på det traditionella körkortet.
(13)
–	BGBl. 1998 I, s. 2214 (nedan kallad FeV). Denna förordning trädde i kraft den 1 januari 1999.
(14)
–	Detta uttryck betecknar fordon som avses i artikel 6.1 b första strecksatsen i direktivet. Jag erinrar om att det är fråga om motorcyklar med en högre effekt än 25 kW eller ett effekt/viktförhållande som överstiger 0,16 kW/kg (eller motorcyklar med sidvagn med ett effekt/viktförhållande som överstiger 0,16 kW/kg).
(15)
–	Se förslag till omarbetning av direktivet KOM(2003) 621 slutlig av den 21 oktober 2003, punkterna 71 och 77. Kommissionen har konstaterat att de nuvarande gemenskapsrättsliga bestämmelserna tillåter många unga förare utan praktisk erfarenhet att köra tunga motorcyklar. Kommissionen har påpekat att olycksstatistiken visar att olycksrisken för debuterande förare av denna typ av fordon är särskilt hög hos dem som inte fyllt 24 år. Av vägtrafiksäkerhetsskäl har kommissionen således föreslagit att den lägsta åldern för direkt behörighet att föra dessa fordon skall höjas från 21 år till 24 år.
(16)
–	Domstolens dom av den 10 juli 2003 i mål C-246/00, kommissionen mot Nederländerna (REG 2003, s. I-7485).
(17)
–	Domstolens dom av den 9 september 2004 i mål C-195/02, kommissionen mot Spanien (REG 2004, s. I-0000).
(18)
–	Se domen i de ovannämnda målen kommissionen mot Nederländerna, punkterna 60–71, och kommissionen mot Spanien, punkterna 53–65. Se, för ett liknande resonemang, punkterna 34‑58 respektive punkterna 40–56 i mina förslag till avgörande i de mål där dessa domar avkunnades.
(19)
–	Domstolens beslut av den 29 januari 2004 i mål C-253/01, Krüger (REG 2004, s. I‑0000), punkt 31.
(20)  –	Punkt 37.