61999TO0210_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål T-210/99,
Johan Henk Gankema,
Veendam (Nederländerna), företrädd av advokaten E. Maas, med delgivningsadress i Luxemburg,
sökande,
med stöd av
Konungariket Nederländerna,
inledningsvis företrätt av M. Fierstra och L. Cuelenaere, därefter av L. Cuelenaere och V. Koningsberger, och slutligen av H.G. Sevenster, samtliga i egenskap av ombud,
intervenient,
mot
Europeiska gemenskapernas kommission,
inledningsvis företrädd av G. Rozet och H. Speyart, därefter av G. Rozet och H. van Vliet, samtliga i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 1999/705/EG av den 20 juli 1999 om statligt stöd från Nederländerna till förmån för 633 bensinstationer utefter den tyska gränsen (EGT L 280, s. 87),
meddelar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen i utökad sammansättning)
sammansatt av ordföranden J. Pirrung samt domarna V. Tiili, A.W.H. Meij, M. Vilaras och N.J. Forwood,
justitiesekreterare: H. Jung,
följande
Beslut
Domskäl
1. Kommissionen har, genom beslut 1999/705/EG av den 20 juli 1999 om statligt stöd från Nederländerna till förmån för 633 bensinstationer utefter den tyska gränsen (EGT L 280, s. 87) (nedan kallat beslutet), förklarat att det stöd som Nederländerna har beviljat 450 bensinstationer är oförenligt med den gemensamma marknaden och Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet av den 2 maj 1992 (EGT L 1, 1994, s. 3), samt ålagt Nederländerna att kräva tillbaka det stöd som redan beviljats. Sökanden förestår en av de bensinstationer som namnges i detta beslut.
2. Sökanden har, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 20 september 1999, väckt förevarande talan.
3. Kommissionen har, genom särskild handling som inkom till förstainstansrättens kansli den 8 december 1999, med stöd av artikel 114 i förstainstansrättens rättegångsregler, gjort en invändning om rättegångshinder.
4. Sökanden yttrade sig inte över kommissionens invändning inom den föreskrivna fristen.
5. I en skrivelse från förstainstansrättens kansli av den 17 februari 2000 anmodades parterna att ta ställning till en eventuell vilandeförklaring av målet till dess att dom avkunnats i mål C-382/99, Nederländerna mot kommissionen, som även det avsåg en talan om ogiltigförklaring av beslutet.
6. Sökanden yttrade sig inte till följd av denna anmodan inom den föreskrivna fristen.
7. Den 9 mars 2000 beslutade ordföranden på förstainstansrättens första avdelning i utökad sammansättning att vilandeförklara målet till dess att domstolen avkunnat dom i mål C-382/99.
8. Genom dom av den 13 juni 2002 i mål C-382/99, Nederländerna mot kommissionen (REG 2002, s. I-5163), ogillade domstolen Nederländernas talan. Förfarandet i förevarande mål återupptogs därmed.
9. I en skrivelse från förstainstansrättens kansli av den 21 juni 2002 anmodades sökanden att ta ställning till de eventuella konsekvenserna av domstolens dom för förevarande mål, att i förekommande fall uppge om han avsåg att vidhålla grunderna för ogiltigförklaring, som i huvudsak överensstämmer med dem som domstolen underkände i nämnda dom, och att ta ställning till en eventuell tillämpning av artikel 99 i förstainstansrättens rättegångsregler.
10. Sökanden yttrade sig inte till följd av denna anmodan inom den föreskrivna fristen.
11. I en skrivelse från förstainstansrättens kansli av den 30 juli 2003 anmodades sökanden att i förekommande fall yttra sig över det fortsatta förfarandet i förstainstansrätten.
12. Sökanden yttrade sig inte till följd av denna anmodan inom den föreskrivna fristen.
13. Sammansättningen av förstainstansrättens avdelningar ändrades från och med det nya rättegångsåret. Referenten i målet förordnades i samband härmed att tjänstgöra på andra avdelningen i utökad sammansättning, och målet tilldelades följaktligen denna avdelning.
14. Den 25 september 2003 beslutade ordföranden på förstainstansrättens andra avdelning i utökad sammansättning att tillåta Konungariket Nederländerna att intervenera till stöd för sökandens yrkanden.
15. Parterna upplystes, genom en skrivelse av den 13 november 2003 från förstainstansrättens kansli, om att förstainstansrätten, med hänsyn till utvecklingen av förevarande mål, domen i det ovannämnda målet Nederländerna mot kommissionen och sökandens underlåtenhet att besvara kansliets skrivelser av den 21 juni 2002 respektive den 30 juli 2003, avsåg att besluta att det saknas anledning att döma i saken såvida parterna inte inkom med en formell invändning mot ett sådant beslut före den 27 november 2003.
16. Varken sökanden eller intervenienten har besvarat denna skrivelse inom den föreskrivna fristen. Kommissionen har, genom skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 27 november 2003, angett att den inte har något att invända mot ett beslut om att anledning saknas att döma i saken.
17. Förstainstansrätten fastställer därför enligt artikel 113 i rättegångsreglerna på eget initiativ att talan har mist sitt föremål och att det följaktligen saknas anledning att döma i saken (se analogt domstolens beslut av den 23 september 1987 i mål 43/83, De Naeyer mot kommissionen, REG 1987, s. 3569, och förstainstansrättens beslut av den 6 december 1999 i mål T-81/98, Boyes mot kommissionen, REG 1999, s. II‑3501).
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
18. I mål där det saknas anledning att döma i saken skall förstainstansrätten enligt artikel 87.6 i rättegångsreglerna besluta om kostnader enligt vad den finner skäligt. Enligt artikel 87.4 i dessa rättegångsregler skall emellertid medlemsstater som har intervenerat i ett mål bära sina rättegångskostnader.
19. I förevarande mål finns det anledning att med tillämpning av dessa bestämmelser besluta att sökanden skall bära sin rättegångskostnad och ersätta kommissionens rättegångskostnad, medan Konungariket Nederländerna skall bära sin rättegångskostnad.
Domslut
På dessa grunder fattar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen i utökad sammansättning)
följande beslut:
1) Anledning saknas att döma i saken.
2) Sökanden skall bära sin rättegångskostnad och ersätta kommissionens rättegångskostnad. Konungariket Nederländerna skall bära sin rättegångskostnad.