62024CC0129
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
LAILA MEDINA
föredraget den 27 mars 2025 (
1
)
Mål C‑129/24
Coillte Cuideachta Ghníomhaíochta Ainmnithe
mot
Commissioner for Environmental Information,
ytterligare deltagare i rättegången:
Okänd/a person/er även kallad/e John och/eller Jane Doe,
Irland,
Attorney General,
Right to Know CLG
(begäran om förhandsavgörande från High Court (Förvaltningsöverdomstolen, Irland))
”Begäran om förhandsavgörande – Miljö – Århuskonventionen – Direktiv 2003/4/EG – Allmänhetens tillgång till miljöinformation – Tillgång till miljöinformation på begäran – Begreppen sökande och begäran – Anonym eller pseudonym begäran – Krav att sökande lämnar uppgift om sitt faktiska namn och en aktuell fysisk adress – Ogiltigheten av en begäran – Avslag av en begäran när den är uppenbart orimlig”
I. Inledning
1.
Rätten till tillgång till information i miljöfrågor är den första av de tre pelare som ligger till grund för Århuskonventionen (
2
) tillsammans med rätten till allmänhetens deltagande och tillgång till rättslig prövning. (
3
) Dessa rättigheters yttersta mål är att göra det möjligt för var och en att ha ”rätt att leva i en miljö som är förenlig med hälsa och välbefinnande och att var och en har skyldighet att, både ensam och tillsammans med andra, skydda och förbättra miljön för nuvarande och kommande generationer”. (
4
) Århuskonventionen har en ”dubbel identitet” (
5
) som sammankopplar rättigheter i miljöfrågor och mänskliga rättigheter. (
6
) Dess ”pelare” är ”ömsesidigt stödjande”, (
7
) rätten till tillgång till information i miljöfrågor är en förutsättning för att de övriga rättigheterna ska vara verksamma. (
8
)
2.
Skäl 1 i direktiv 2003/4 (
9
) återspeglar vikten av rätten till information och uttrycker målsättningen att ”ökad tillgång för allmänheten till miljöinformation och spridning av sådan information bidrar till en ökad medvetenhet om miljöfrågor, … och slutligen till en bättre miljö”.
3.
Förevarande mål rör frågan huruvida tillgång till miljöinformation i allmänhet kan villkoras av kravet att en sökande ska lämna uppgift om sitt namn och fysiska adress. Förevarande mål föranleder också frågan om det skydd som myndigheter har när de behandlar en begäran som de bedömer vara av okynneskaraktär eller förargelseväckande.
II. Tillämpliga bestämmelser
A.
Internationell rätt
4.
Artikel 4.1 a i Århuskonventionen anger följande:
”1.   Om inte annat följer av övriga punkter i denna artikel skall varje part se till att myndigheter på begäran ger allmänheten tillgång till miljöinformation inom ramen för den nationella lagstiftningen, inbegripet, om inte annat följer av b, begärda kopior av de handlingar som innehåller informationen,
a)
utan att skälen för begäran behöver anges,”
B.
Unionsrätt
5.
Enligt artikel 2.5 i direktiv 2003/4 betyder ”sökande: fysisk eller juridisk person som begär att få tillgång till miljöinformation”.
6.
Artikel 3.1 i direktiv 2003/4, med rubriken ”Tillgång till miljöinformation på begäran”, anger följande:
”Medlemsstaterna skall säkerställa att offentliga myndigheter i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv åläggs att tillhandahålla den sökande sådan miljöinformation som innehas av eller förvaras för dem utan att denne behöver ange skälen för sin begäran.”
C.
Irländsk rätt
7.
Artikel 6 i European Communities (Access to Information on the Environment) Regulations 2007 to 2014 (2007 till 2014 års gemenskapsrättsliga förordningar (tillgång till miljöinformation) (nedan kallade AIE-förordningarna) anger följande:
”6. 1. En begäran om miljöinformation ska
…
c)
innehålla uppgift om sökandens namn, adress och andra relevanta kontaktuppgifter …
…
2. En sökande är inte skyldig att ange skälen för sin begäran.”
III. Kortfattad redogörelse för tvisten i det nationella målet och tolkningsfrågorna
8.
Mellan den 13 mars och den 30 maj 2022 ägnade sig en sökande eller flera sökande (förmodligen en men eventuellt fler än en) åt att oavbrutet skriva till Coillte (Irlands halvstatliga skogsbruksbolag) i form av ett mycket stort antal förmodligen anonyma eller pseudonyma begäranden, med identisk eller nästan identisk utformning, om tillgång till miljöinformation. Inga fysiska adresser tillhandahölls. Namnen anspelade på roller i filmer.
9.
Tidigare begäranden som använde några av de namn som använts av sökandena i detta mål hade behandlats på det normala sättet av Coillte då de vid denna tid föreföll vara av engångskaraktär. När emellertid anonyma begäranden med liknande stil och av liknade slag och med liknande språklig utformning började inkomma från den 20 mars 2022 blev Coillte medvetet om vad som föreföll vara en del i en organiserad kampanj och vidtog åtgärder för att kontrollera sökandenas identitet.
10.
Coillte intog den, enligt den hänskjutande domstolen rimliga, uppfattningen att dessa begäranden inte var utformade för att få fram miljöinformation och föreföll utgöra ett led i en mer omfattande kampanj som bedrevs av okända personer med tvivelaktiga motiv. Kampanjen fick mycket betydande verkningar för Coilltes verksamhet och avledde tid och resurser från verkliga begäranden om miljöinformation med åtföljande förseningar och irritation för verkliga sökande av miljöinformation.
11.
Coillte besvarade dessa begäranden genom att efterfråga uppgift om (aktuell) adress från sökandena och bekräftelse att namnen var sökandenas faktiska (juridiska) namn. Den hänskjutande domstolen anser att Coillte intog uppfattningen, som var rimlig under dessa omständigheter, att det förelåg en prima facie-fråga beträffande äktheten av den information om identitet som lämnats av sökandena. Den hänskjutande domstolen finner vidare att mot bakgrund av det antal begäranden som framställts agerade den berörda offentliga myndigheten på ett rimligt sätt i syfte att avgöra huruvida dessa begäranden var uppenbart orimliga med hänsyn till omfattningen, arten och mängden av andra begäranden som framställts av samma sökande.
12.
Den hänskjutande domstolen anser att i avsaknad av bevisning om motsatsen var syftet med den bekräftelse som begärdes av Coillte av sökandens faktiska namn och/eller aktuella fysiska adress att kontrollera sökandens identitet och inte att bestämma sökandens skäl.
13.
Eftersom den information som begärts av Coillte inte tillhandahölls tillbakavisade Coillte dessa begäranden enligt artikel 6.1 c i AIE-förordningarna.
14.
Sökandena framställde då en begäran om att Coillte skulle genomföra en intern omprövning. Coillte begärde att sökandena skulle bekräfta sina faktiska juridiska namn och ange sina aktuella adresser. Då denna begäran om bekräftelse återigen inte hörsammades förklarades deras begäran om intern omprövning vara ogiltig och avslogs.
15.
Flera beslut om avslag på begäran om information överklagades till Commissioner for Environmental Information (myndigheten för miljöinformation, Irland) (nedan kallad Commissioner). Commissioner meddelade ett beslut den 29 augusti 2022 (nedan kallat det omtvistade beslutet) i vilket han förklarade att han var behörig att pröva överklagandena och att Coillte inte hade rätt att behandlad anonyma eller pseudonyma begäranden som ogiltiga enligt artikel 6.1 c i AIE-förordningarna.
16.
Coillte överklagade det omtvistade beslutet till den hänskjutande domstolen.
17.
Irland och Attorney General har inträtt i det rättsliga förfarandet och Right to Know CLG (nedan kallat Right to Know) har inträtt som amicus curiae.
18.
Den hänskjutande domstolen vill få klarhet beträffande tolkningen av termen begäran i artikel 6.1 i direktiv 2003/4 och av termen sökande i artikel 2.5 i detta direktiv.
19.
Beträffande termen begäran påpekar den hänskjutande domstolen att enligt artikel 6 i AIE-förordningarna ska en begäran om miljöinformation uppfylla vissa formella krav, däribland uppgift om namn och adress. En begäran som inte iakttar dessa formaliteter ska anses vara ogiltig. Den hänskjutande domstolen intar således ståndpunkten att termen begäran endast kan betyda en giltig begäran som är förenlig med direktiv 2003/4 och nationell införlivande lagstiftning.
20.
Beträffande termen sökande anser den hänskjutande domstolen att den betyder en fysisk eller juridisk person som identifieras med denna persons aktuella juridiska namn och fysiska adress till skillnad från en anonym eller pseudonym person. Den anför att förhållandet att direktiv 2003/4 medför rättigheter för fysiska och juridiska personer innebär att sökanden måste tillhandahålla ett aktuellt namn och en fysisk adress för att åstadkomma en rätt att behandlas som sökande. Avsaknad av denna information kan också leda till ett otillfredsställande resultat när en tvist kommer till en domstol, vilket har inträffat beträffande de berörda parterna, vilka inte kan identifieras genom den minimiinformation som krävs för deltagande i en rättegång.
21.
Den hänskjutande domstolen frågar, för det fall EU-domstolen skulle finna att en ”sökande” i den mening som avses i direktiv 2003/4 inte behöver vara identifierad, huruvida detta direktiv utgör hinder för nationell lagstiftning som kräver att en sökande lämnar uppgift om sitt namn och/eller en fysisk adress för att framställa en begäran. Den hänskjutande domstolen har uppfattningen att en medlemsstat i enlighet med principen om nationell processuell autonomi kan välja att införliva direktiv 2003/4 på ett sätt som kräver att sökande identifierar sig så att den offentliga myndigheten kan kontrollera att de är de fysiska och juridiska personer som tilldelats rättigheter som tillkommer sökande.
22.
Den hänskjutande domstolen vill få klarhet i huruvida en offentlig myndighet, även om EU-domstolen skulle finna att nationell lagstiftning som kräver att sökande identifieras strider mot direktiv 2003/4, ändå kan begära bekräftelse av sökandens namn och/eller aktuella adress när den har rimliga skäl att misstänka att den information som lämnats är falsk eller ofullständig. Omständigheten att sådan information kan tänkas medföra spekulation beträffande sökandens skäl saknar betydelse.
23.
Slutligen hyser den hänskjutande domstolen tvivel om huruvida myndigheten kan begära information om sökandens identitet i syfte att avgöra huruvida en viss begäran är uppenbart orimlig med hänsyn till omfattningen, arten och mängden av andra begäranden som framställts av samma sökande.
24.
Under dessa omständigheter beslutade High Court (Förvaltningsöverdomstolen, Irland) att vilandeförklara målet och att hänskjuta följande frågor till EU-domstolen för förhandsavgörande:
”1)
Avser ordet ’begäran’ i artikel 6.1 i direktiv 2003/4, jämförd med artikel 4.1 i konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor, utfärdad i Århus den 25 juni 1998, endast en begäran som är giltig genom hänvisning till direktivet och genom hänvisning till den berörda medlemsstatens nationella införlivandelagstiftning?
2)
Avser ordet ’sökande’ i artikel 2.5 i direktiv 2003/4, jämförd med bland annat artikel 4.1 b och/eller artikel 6.1 och/eller 6.2 och/eller artiklarna 2.5 och 4.1 och 4.3 b i konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor, utfärdad i Århus den 25 juni 1998, en fysisk eller juridisk person som identifieras genom sitt verkliga namn och/eller en aktuell fysisk adress, till skillnad från en anonym eller pseudonym person och/eller en sökande vars enda kontaktuppgift är en e‑postadress?
3)
Om svaret på den andra frågan är nekande, utgör artikel 3.1 och/eller 3.5 c i direktiv 2003/4, jämförd med artikel 4.1 i konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor, utfärdad i Århus den 25 juni 1998, då hinder för en nationell lagstiftning som kräver att en sökande lämnar sitt verkliga namn och/eller sin aktuella fysiska adress för att ställa en begäran?
4)
Om svaret på den andra frågan är nekande, och svaret på den tredje frågan i allmänhet är jakande, innebär direktiv 2003/4, jämfört med artikel 4 i konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor, utfärdad i Århus den 25 juni 1998, då att om en offentlig myndighet bildar sig den rimliga uppfattningen att det finns betänkligheter avseende korrektheten hos den information som en sökande har lämnat om sin identitet, är den offentliga myndigheten hindrad från att begära en bekräftelse av sökandens verkliga namn och/eller aktuella fysiska adress, i syfte att kontrollera sökandens identitet, och inte i syfte att fastställa skälen för sökandens begäran, även om tillhandahållandet av den sökandes verkliga namn och/eller aktuella fysiska adress indirekt skulle kunna möjliggöra slutledning eller spekulation från den offentliga myndighetens sida eller på annat sätt när det gäller sökandens eventuella skäl för sin begäran i enlighet med artikel 3.1 i direktivet?
5)
Om svaret på den andra frågan är nekande, och svaret på den tredje frågan i allmänhet är jakande, innebär artikel 4.1 b i direktivet, jämförd med artikel 4.3 b i konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor, utfärdad i Århus den 25 juni 1998, att en offentlig myndighet då är hindrad från att begära en bekräftelse av sökandens verkliga namn och/eller aktuella fysiska adress, i syfte att avgöra om en viss begäran uppenbarligen är orimlig med hänvisning till omfattning, art och mängd vad gäller andra begäranden som ställts av samma sökande, och inte i syfte att fastställa skälen för sökandens begäran, även om tillhandahållandet av den sökandes verkliga namn och/eller aktuella fysiska adress indirekt skulle kunna möjliggöra slutledning eller spekulation från den offentliga myndighetens sida eller på annat sätt när det gäller sökandens eventuella skäl för sin begäran i enlighet med artikel 3.1 i direktivet?”
25.
Coillte, Commissioner, den tjeckiska regeringen, den italienska regeringen och Europeiska kommissionen har gett in skriftliga yttranden.
IV. Bedömning
A.
Inledande synpunkter
26.
Det ska inledningsvis påpekas att Europeiska unionen, genom att bli part i Århuskonventionen, har förbundit sig att inom unionsrättens tillämpningsområde säkerställa principiell tillgång till miljöinformation som förvaras av offentliga myndigheter. (
10
)
27.
Såsom bekräftas i skäl 5 i direktiv 2003/4 var unionslagstiftarens syfte med direktivet att se till att unionsrätten blev förenlig med Århuskonventionen, så att gemenskapen kunde bli part i denna konvention. Därför införde unionslagstiftaren en allmängiltig ordning som skulle säkerställa att varje fysisk och juridisk person i en medlemsstat gavs rätt att få tillgång till miljöinformation som innehas av eller förvaras för offentliga myndigheter, utan att behöva ange skälen för sin begäran. (
11
)
28.
Av detta följer att Århuskonventionens lydelse och syfte ska beaktas vid tolkningen av direktiv 2003/4, vilket är avsett att införliva konventionen med unionsrätten. (
12
)
29.
Dessutom kan Vägledningen för tillämpning av Århuskonventionen enligt domstolens fasta praxis anses utgöra ett förklarande dokument som i förekommande fall kan beaktas tillsammans med andra relevanta omständigheter vid tolkningen av konventionen, även om de bedömningar som finns i vägledningen inte har någon bindande verkan och inte den normativa räckvidd som bestämmelserna i konventionen har. (
13
)
B.
Den första frågan
30.
Genom sin första fråga vill den hänskjutande domstolen i huvudsak få klarhet i huruvida termen begäran i artikel 6.1 i direktiv 2003/4, jämförd med artikel 4.1 i Århuskonventionen, ska tolkas på det sättet att därmed avses endast en begäran som är giltig enligt detta direktiv och enligt den införlivande nationella lagstiftningen i den berörda medlemsstaten.
31.
Enligt artikel 6.1 i direktiv 2003/4 ska medlemsstaterna se till att ”sökande som anser att deras begäran om information har lämnats utan avseende, felaktigt avslagits (helt eller delvis), besvarats otillräckligt eller på annat sätt inte behandlats i enlighet med bestämmelserna i artiklarna 3, 4 eller 5, kan få detta prövat i ett förfarande genom vilket den berörda offentliga myndighetens handlande eller försummelse kan granskas av denna eller en annan offentlig myndighet eller prövas administrativt av ett genom lag fastställt oberoende och opartiskt organ”.
32.
Det framgår klart av ordningen i direktiv 2003/4, vilket kommissionen i huvudsak konstaterat, att uttrycket ”begäran om information” i artikel 6.1 i detta direktiv avser en ”begäran” som framställts enligt artikel 3 i detta direktiv.
33.
I enlighet med artikel 3.1 i direktiv 2003/4 ska miljöinformation som innehas av offentliga myndigheter på begäran tillhandahållas ”den sökande … utan att denne behöver ange skälen för sin begäran”.
34.
Direktiv 2003/4 varken definierar ordet begäran eller föreskriver specifika giltighetskrav i artikel 3 för en sökandes framställande av en begäran.
35.
Enligt fast rättspraxis kan emellertid rätten till tillgång som garanteras av direktiv 2003/4 endast göras gällande om den information som begärs omfattas av de föreskrifter om allmänhetens tillgång till information som finns i detta direktiv, vilket förutsätter bland annat att informationen utgör ”miljöinformation” i den mening som avses i artikel 2.1 i direktivet. (
14
)
36.
Begäran ska därför uppfylla de allmänna kraven som fastläggs i artikel 3 för att rätten till tillgång ska vara tillämplig, vilket förutsätter att begäran ska framställas av en ”sökande”, till en ”offentlig myndighet” och avse erhållande av ”miljöinformation” som ”innehas av eller förvaras för” den offentliga myndigheten. Betydelsen av dessa termer definieras i artikel 2 i direktiv 2003/4.
37.
Varken artikel 2.5 eller artikel 3.1 i direktiv 2003/4 föreskriver i andra avseenden villkor avseende form eller giltighet för att framställa en begäran. Termen begäran ska ges en vid tolkning som omfattar varje begäran som framställs enligt artikel 3.1 i detta direktiv.
38.
Behovet att tolka termen begäran bekräftas av artikel 4.1 i Århuskonventionen som ålägger parterna att se till att myndigheter på begäran ger allmänheten tillgång till miljöinformation inom ramen för den nationella lagstiftningen. Enligt Vägledningen för tillämpning av Århuskonventionen kan en ”begäran” vara varje meddelande från en medlem av allmänheten till en offentlig myndighet som efterfrågar miljöinformation. (
15
) Denna vägledning konstaterar också att ”konventionen specificerar inte utformningen av begäran och antyder således att varje begäran som uppfyller kraven i artikel 4, oavsett om den är muntlig eller skriftlig, anses vara en sådan begäran enligt konventionen”. (
16
)
39.
De frågor som tas upp i den första frågan är huruvida medlemsstaterna kan föreskriva krav på giltighet för framställandet av en begäran och huruvida de kan göra rätten till tillgång till rättslig prövning enligt artikel 6 i direktiv 2003/4 beroende av uppfyllelse av dessa krav.
40.
För det första ska det framhållas att enligt artikel 3.5 c i direktiv 2003/4 ska medlemsstaterna för utövandet av rätten att på begäran få tillgång till miljöinformation se till att ”förfaranden fastställs” som garanterar att rätten till tillgång till miljöinformation kan tillämpas i praktiken. Exempel på sådant ”förfarande” innefattar utnämnande av informationsansvariga, inrättande och underhåll av anordningar för undersökning av begärd information, register eller förteckningar över den miljöinformation som innehas av offentliga myndigheter eller informationskontor, med tydliga uppgifter om var sådan information finns att tillgå. Skäl 15 i detta direktiv anger att ”förfarandena skall garantera att information i praktiken blir lätt åtkomlig och successivt blir tillgänglig för allmänheten”. Artikel 3.5 a och b föreskriver skyldighet för medlemsstaterna att se till att tjänstemän bistår allmänheten vid informationssökning och att förteckningar över offentliga myndigheter är tillgängliga för allmänheten. Dessutom ska medlemsstaterna enligt artikel 3.5 sista stycket se till att offentliga myndigheter på ett adekvat sätt upplyser allmänheten om dess rättigheter enligt direktivet samt i lämplig utsträckning ger upplysningar, vägledning och råd för detta ändamål.
41.
Inom ramen för artikel 3.5 i direktiv 2003/4 utgör skyldigheten att säkerställa ”förfaranden” för ett effektivt utövande i praktiken av rätten till tillgång till miljöinformation, en del av de offentliga myndigheternas uppgift att underlätta allmänhetens användning av dess rättigheter. (
17
)
42.
Följaktligen skiljer sig skyldigheten som anges i artikel 3.5 i direktiv 2003/4 att inrätta ”förfaranden” för utövande av rätten att begära information från fastställande av krav på giltighet. Medan ”förfaranden” är avsedda att underlätta tillgång till information är krav på giltighet formaliteter eller förutsättningar som sökanden ska uppfylla för att få tillgång till den relevanta informationen.
43.
Även om nationell lagstiftning kan lägga fast ramen för framställande och behandling av en begäran får de relevanta reglerna inte gå längre än vad som är nödvändigt för att nå syftet med artikel 3.5 i direktiv 2003/4, det vill säga att garantera enkel och effektiv tillgång till miljöinformation.
44.
För det andra följer det av artikel 6 i direktiv 2003/4 att den offentliga myndighetens handlande eller försummelse ska kunna prövas administrativt och rättsligt om ”begäran om information har lämnats utan avseende, felaktigt avslagits (helt eller delvis), besvarats otillräckligt eller på annat sätt inte behandlats i enlighet med bestämmelserna i artiklarna 3, 4 eller 5”.
45.
Utövande av rätten till tillgång till rättslig prövning beror således inte på huruvida den offentliga myndigheten anser att begäran är giltig eller att villkoren för genomförandet av rätten till miljöinformation i nationell rätt har uppfyllts. Huruvida det föreligger en ”begäran” enligt direktiv 2003/4 är – vilket gäller alla andra materiella villkor för att en rätt till tillgång till miljöinformation ska föreligga – en fråga som ska kunna prövas administrativt eller rättsligt enligt artikel 6 i detta direktiv. Det är en uppgift för det organ som ansvarar för att fastställa huruvida en begäran om miljöinformation uppfyller de villkor som fastläggs i artikel 3.1 i detta direktiv.
46.
Vore detta inte fallet skulle rätten till tillgång till rättslig prövning och den behörighet som genom artikel 6 i direktiv 2003/4 tilldelas de genom lag inrättade oberoende och opartiska organen och domstolarna bero på tolkningen av villkoren för tillgång till miljöinformation som tillämpas av de nationella myndigheterna. Som Commissioner har påstått kan den mekanism för att säkerställa tillgång till rättslig prövning undergrävas genom en enkel åtgärd av en offentlig myndighet som bedömer att en begäran är ogiltig.
47.
Mot bakgrund av föregående överväganden anser jag att termen begäran i artikel 6.1 i direktiv 2003/4, jämförd med artikel 4.1 i Århuskonventionen, ska tolkas på det sättet att den avser en begäran som framställs enligt artikel 3.1 i detta direktiv. Frågan huruvida en begäran omfattas av den sistnämnda bestämmelsen ska kunna prövas administrativt och rättsligt enligt artikel 6 i direktiv 2003/4.
C.
Den andra frågan
48.
Genom sin andra fråga vill den hänskjutande domstolen i huvudsak få klarhet i huruvida ordet sökande i artikel 2.5 i direktiv 2003/4, jämförd med artiklarna 2 och 4 i Århuskonventionen, avser en fysisk eller juridisk person som identifieras med denna persons faktiska namn och/eller aktuella fysiska adress till skillnad från en anonym eller pseudonym person och/eller en sökande vars kontaktuppgifter endast består av e‑post.
49.
Enligt artikel 2.5 är en sökande en ”fysisk eller juridisk person som begär att få tillgång till miljöinformation”.
50.
Enligt artikel 3.1 i direktiv 2003/4, ska offentliga myndigheter åläggas att tillhandahålla ”den sökande sådan miljöinformation som innehas av eller förvaras för dem utan att denne behöver ange skälen för sin begäran”.
51.
Frågan uppkommer huruvida begreppet sökande omfattar identifiering av de fysiska eller juridiska personerna med deras faktiska namn eller huruvida det också kan omfatta anonyma eller pseudonyma sökande.
52.
Det erinras om att enligt fast rättspraxis följer det såväl av kravet på en enhetlig tillämpning av unionsrätten som av likhetsprincipen, att ordalydelsen i en unionsbestämmelse som inte innehåller någon uttrycklig hänvisning till medlemsstaternas rättsordningar för fastställandet av bestämmelsens innebörd och tillämpningsområde, i regel ska ges en självständig och enhetlig tolkning inom hela unionen. (
18
)
53.
Vid tolkningen av en unionsbestämmelse ska inte bara lydelsen beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i. (
19
)
54.
Beträffande ordalydelsen av artikel 2.5 klassificerar denna bestämmelse en sökande som ”fysisk eller juridisk person”. Den specificerar inte att sådana fysiska eller juridiska personer ska identifieras med deras faktiska juridiska namn och/eller aktuell fysisk adress.
55.
Den hänskjutande domstolen anser att tilldelningen av rättigheter till fysiska och juridiska personer innebär att sökanden måste tillhandahålla ett faktiskt namn och/eller en fysisk adress för att bli berättigad att behandlas som en sökande.
56.
Coillte, den tjeckiska regeringen, den italienska regeringen och Irland stöder denna uppfattning. De har påstått att endast en person som identifieras med denna persons namn och adress kan framställa en begäran om miljöinformation. Detta beror på att de offentliga myndigheterna måste kunna bekräfta ställningen för den person som framställer begäran, för vilket syfte den enklaste och mest uppenbara mekanismen är ett krav att tillhandahålla ett faktiskt namn och/eller en aktuell fysisk adress.
57.
Däremot har Commissioner och Right to Know hävdat att ordet sökande i avsaknad av omnämnande av sökandens identitet inte innebär ett krav på identifiering.
58.
Kommissionen har påstått att hänvisningen till en ”person” i artikel 2.5 i direktiv 2003/4 förutsätter att en sådan person verkligen existerar och utesluter att en fiktiv person framställer en begäran enligt detta direktiv och drar fördel av dess bestämmelser. Kommissionen föreslår också beaktande av de sätt på vilka miljöinformation kan tillhandahållas, vilket inte alltid kräver identifiering av sökanden.
59.
Enligt min uppfattning är kravet på identifiering av sökanden inte inbyggt i begreppet sökande. Som kommissionen i huvudsak har konstaterat betyder inte omständigheten att en person är identifierbar enligt artikel 2.5 att identifiering krävs enligt denna bestämmelse. Det är en sak att godta att sökanden måste existera i verkligheten till skillnad från att vara en automatiserad robot eller en fiktiv person. Det är en helt annan sak att hävda att sökanden i normalfallet ska inkomma med identitetsuppgifter för att utöva rätten som beviljas genom artikel 3.1 och vara underkastade systematisk kontroll av sin identitet.
60.
Som uttryckts av kommissionen såvitt gäller definitionen av ”sökande” i den mening som avses i artikel 2.5 i direktiv 2003/4 är redan förekomsten av en fysisk eller juridisk person tillräcklig för att denna person ska åtnjuta rättigheterna enligt direktivet.
61.
Vad nu anförts påverkar inte medlemsstaternas utrymme för egen bedömning i situationer i vilka det är nödvändigt att identifiera sökanden, vilket kommer att diskuteras vidare i detalj nedan i samband med den tredje, fjärde och femte frågan.
62.
Århuskonventionen specificerar inte heller att sökande av miljöinformation ska vara identifierade för att utöva sin rätt till tillgång till denna information. Århuskonventionen innehåller inte någon definition av termen sökande. Enligt artikel 4.1 i denna konvention ger offentliga myndigheter på begäran allmänheten tillgång till miljöinformation. Enligt artikel 2.4 betyder ”allmänheten””en eller flera fysiska eller juridiska personer och, i enlighet med nationell lagstiftning eller praxis, föreningar, organisationer eller grupper bestående av fysiska eller juridiska personer”. Denna vida definition av ”allmänheten” tolkas i vägledningen för tillämpning av Århuskonventionen som att den tillämpar principen om ”varje person”. (
20
)
63.
Som framhållits i den juridiska doktrinen (
21
) innebär avsaknaden av krav i Århuskonventionen på att tillhandahålla identitetsuppgifter vid framställandet av en begäran och avsaknad av krav att ange ett intresse att offentliga myndigheter ska tillämpa ett sökande-neutralt tillvägagångssätt. Enligt detta tillvägagångssätt ”behöver ingen – enskilda, privata organisationer eller andra identifiera sig eller motivera sin begäran när de begär miljöinformation”. (
22
)
64.
Ett av de skäl till att den hänskjutande domstolen anser att identifiering kan vara nödvändig är att det tillåter en kontroll av att sökandena är de fysiska eller juridiska personer som tilldelats de rättigheter som tillkommer sökande till skillnad närmare bestämt från oregistrerade organ. Coillte delar denna uppfattning och även ett antal av de andra berörda parterna, däribland den tjeckiska regeringen som har påstått att direktiv 2003/4 och Århuskonventionen kopplar rätten till miljöinformation till sökandens egenskap av juridisk person.
65.
I detta avseende måste det framhållas att det följer av skäl 2 i direktiv 2003/4 att det ”utvidgar den befintliga tillgången enligt direktiv 90/313/EEG”. (
23
) Det betonades i den juridiska doktrinen att den personkrets som har rätt till miljöinformation enligt direktiv 90/313 är vid och att den ska uppfattas inbegripa ”praktiskt sett alla” utan krav på specifik rättslig form. (
24
) En vid tolkning av den personkrets som har rätt till miljöinformation stöds av de mål som eftersträvas genom allmänhetens tillgång till miljöinformation, vilka enligt skäl 1 i direktiv 2003/4 är att ”[bidra] till en ökad medvetenhet om miljöfrågor, ett fritt meningsutbyte, ett aktivare deltagande från allmänhetens sida i beslut som rör miljön och slutligen till en bättre miljö”. Kommentatorer har påpekat att direktiv 2003/4 innebar att ”tillgång till information placerades inom ramen för en mänsklig rättighet”, vilket medförde att ”rätten inte bara gavs till unionsmedborgare utan … till alla, inbegripet sammanslutningar”. (
25
)
66.
Enligt artikel 3.5 a i direktiv 2003/4 är tjänstemän dessutom skyldiga att bistå ”allmänheten vid informationssökning”. Artikel 2.6 i detta direktiv definierar ”allmänheten” som ”en eller flera fysiska eller juridiska personer och, i enlighet med nationell lagstiftning eller praxis, föreningar, organisationer eller grupper bestående av fysiska eller juridiska personer”. Det följer av den kombinerade tolkningen av dessa två bestämmelser att fysiska eller juridiska personer och, i enlighet med nationell lagstiftning eller praxis, föreningar, organisationer eller grupper bestående av fysiska eller juridiska personer måste kunna begära tillgång till miljöinformation.
67.
Kravet enligt artikel 3.5 a i direktiv 2003/4 att tjänstemän ska bistå ”allmänheten” vid informationssökning skulle vara meningslöst om vissa kategorier av ”allmänheten” och i synnerhet föreningar som inte är en juridisk person nekades rätt att söka tillgång till miljöinformation på begäran enligt artikel 3.1 i detta direktiv.
68.
Som angetts i de inledande kommentarerna ovan ska dessutom vid tolkningen av direktiv 2003/4 ordalydelsen i och syftet med Århuskonventionen, vilken detta direktiv avser införliva med unionsrätten, tas i beaktande. (
26
) I detta avseende erinras det om att Århuskonventionen följer principen om ”varje person” med avseende på rätten till tillgång till miljöinformation. (
27
)”Allmänheten” enligt Århuskonventionen omfattar specifikt ”föreningar, organisationer eller grupper” bestående av fysiska eller juridiska personer ”i enlighet med nationell lagstiftning eller praxis”. Varje krav som fastställs i nationell rätt ska uppfylla Århuskonventionens syfte att säkerställa ”omfattande tillgång” till de rättigheter som den inför. (
28
) En tolkning som tillåter att myndigheterna vägrar rätten till miljöinformation enbart på grundval av att sökanden inte har ställning som juridisk person skulle riskera att undergräva denna princip.
69.
I vart fall har enskilda fysiska personer som är medlemmar i en förening som (ännu) inte har erhållit ställning som juridisk person uppenbarligen rätten att begära tillgång till information. (
29
)
70.
I den omfattning som varje person innehar rätten till tillgång till miljöinformation kan följaktligen kontroll av sökandens rättsliga ställning inte ensamt utgöra skäl för att kräva identifiering av sökanden.
71.
Beträffande sammanhanget för termen sökande ska det erinras om att enligt artikel 3.1 i direktiv 2003/4 är de offentliga myndigheterna enligt detta direktiv skyldiga att tillhandahålla ”den sökande … miljöinformation … utan att denne behöver ange skälen för sin begäran”. Det framgår av skäl 8 i detta direktiv att varje fysisk och juridisk person har en rätt till tillgång till miljöinformation utan att behöva ange ett skäl.
72.
Rätten för ”varje” sökande att begära miljöinformation och den motsvarande skyldigheten för myndigheterna att tillhandahålla information kompletterar myndigheternas proaktiva skyldighet att tillhandahålla information som följer av artikel 7 i direktiv 2003/4. Enligt artikel 1 b i detta direktiv är den proaktiva skyldigheten avsedd att ”såsom en självklarhet [se till att] miljöinformation successivt görs tillgänglig för, eller sprids till, allmänheten för att säkerställa största möjliga systematiska tillgång till och spridning av miljöinformation till allmänheten”. Enligt skäl 9 i detta direktiv ska dessutom offentliga myndigheter ”i så hög utsträckning som möjligt” göra miljöinformation tillgänglig för, och sprida denna till, allmänheten, ”i synnerhet genom informations- och kommunikationsteknik”.
73.
Det framgår av artikel 7 i direktiv 2003/4, tolkad i förening med artikel 1 b och mot bakgrund av dess skäl 9, att miljöinformation ”görs tillgänglig””som en självklarhet” för allmänheten och ”i så hög utsträckning som möjligt” med det resultatet att allmänheten inte ens behöver begära denna information. Uttrycket ”görs tillgänglig” är tillräckligt omfattande för att omfatta en rad olika metoder för att göra informationen tillgänglig. Som Right to Know har gjort gällande kan miljöinformation göras tillgänglig för en sökande i en offentlig myndighets lokaler (antingen på plats eller för avhämtning), via en webbplats eller genom att göra den tillgänglig för att hämtas av ett ombud. Inte i något av dessa fall föreligger något uppenbart skäl för att fysiska eller juridiska personer som avser utöva sin rätt till tillgång till miljöinformation först ska identifiera sig. Dessutom specificerar inte direktiv 2003/4 på vilket sätt informationen ska ”göras tillgänglig”. Informationen kan därför sändas exempelvis till sökandens e‑postadress om sökanden har kontaktat myndigheten på detta sätt.
74.
De offentliga myndigheternas allmänna skyldighet att proaktivt sprida information till allmänheten stöder tolkningen enligt vilken det inte finns något specifikt krav att tillhandahålla information om identiteten när en medlem av allmänheten begär tillgång till miljöinformation.
75.
Coillte, Irland och den tjeckiska regeringen har påstått att artikel 6 i direktiv 2003/4 stöder slutsatsen att termen sökande kräver identifiering av sökanden. I den omfattning som en sökande kan begära administrativ prövning av ett beslut som avslår en begäran om information enligt artikel 6.1 eller en prövning av en domstol enligt artikel 6.2 ska sökanden enligt deras uppfattning identifieras när denne begär miljöinformation.
76.
Jag är inte övertygad av den parallell som dras mellan kraven för utövande av rätten till miljöinformation och förfarandet för överklagande till en administrativ myndighet eller domstolsprövning. Kraven som fastställs för utövande av var och en av dessa rättigheter ska bedömas för sig. Bekräftelse av möjligheten att framställa en anonym begäran enligt artikel 3.1 i direktiv 2003/4 skulle emellertid inte påverka de regler som en medlemsstat kan fastställa för utövande av rätten till administrativ prövning eller domstolsprövning. De regler som införs av medlemsstaterna för genomförande av rätten till tillgång till miljöinformation omfattas av principen om processuell autonomi med iakttagande av likvärdighetsprincipen och effektivitetsprincipen och rätten till ett effektivt rättsmedel inför en opartisk domstol i enlighet med artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. (
30
)
77.
Jag är inte heller övertygad av den parallell som dras av kommissionen mellan ordningen i fråga och den som är tillämplig på allmänhetens tillgång till handlingar enligt förordning (EG) nr 1049/2001. (
31
) För det första är omfattningen av den personkrets som åtnjuter rätten till tillgång till handlingar enligt förordning nr 1049/2001 mer inskränkt än den personkrets som åtnjuter rätten till miljöinformation som anges i direktiv 2003/4. Enligt artikel 2.1 i förordning nr 1049/2001 är rätten till tillgång till handlingar tillämplig på ”varje unionsmedborgare och varje fysisk eller juridisk person som är bosatt eller har sitt säte i en medlemsstat”. Det föreligger inte någon sådan kvalificering av den personkrets som har rätt till tillgång till miljöinformation. För det andra regleras allmänhetens tillgång till miljöinformation som innehas av unionens institutioner genom förordning (EG) nr 1367/2006. (
32
) Denna förordning, som konstaterats i den akademiska doktrinen, (
33
)”utsträcker den personkretsen som åtnjuter rätten till tillgång” enligt artikel 2 i förordning nr 1049/2001, genom att bekräfta att en sökande har rätt till tillgång till miljöinformation ”utan att sökanden diskrimineras på grund av medborgarskap, nationalitet eller hemvist eller, när sökanden är en juridisk person, utan att diskrimineras på grund av var sökanden har sitt registrerade säte eller sin huvudsakliga verksamhet”. (
34
)
78.
Med hänsyn till skillnaderna i omfattningen av den berättigade personkretsen är det därför olämpligt att föreskriva ett krav på att sökande enligt direktiv 2003/4 ska identifieras på grundval av kraven som anges i förordning nr 1049/2001.
79.
Beträffande syftena med direktiv 2003/4 anges i artikel 1 a i detta direktiv att det syftar till att garantera rätten till tillgång till sådan miljöinformation som innehas av eller förvaras för offentliga myndigheter. Denna rätt bidrar, såsom anges i skäl 1 i detta direktiv och som redan har påpekats i punkt 65 ovan, till ett ”aktivare deltagande från allmänhetens sida i beslut som rör miljön och slutligen till en bättre miljö”. Det följer dessutom av skäl 2 i direktivet att rätten till miljöinformation utgör en del av ”en förändringsprocess” vad gäller ”öppenhet och insyn”. (
35
) Det följer även av skäl 16 i det direktivet att utlämnande av information tjänar allmänintresset. Den rätt till information som möjliggör ett utlämnande tjänar således ett syfte av allmänintresse och beror inte på intresset hos den enskilda person som begär uppgifterna. Av detta skäl och såsom uttryckligen föreskrivs i artikel 3.1 i direktiv 2003/4 behöver sökande inte ange något skäl för sin begäran.
80.
Förhållandet att sökande kan begära miljöinformation utan att behöva identifiera sig stöder syftet med en vid tillgång till miljöinformation och insyn. Bevarandet av anonymitet kan vara särskilt viktigt, som Commissioner och Right to Know i huvudsak har påstått, för vissa sökande där införandet av deras juridiska namn och adress indirekt kan röja deras skäl för att framställa begäran. (
36
) Avsaknaden av ett identifieringskrav är även förenligt med det mål av allmänintresse som eftersträvas med rätten till information. (
37
)
81.
Coillte och ett antal berörda parter har varnat för risken att begäranden om tillgång skapas och skickas automatiskt genom artificiell intelligens. En sådan risk fastän den kan vara allvarlig förefaller inte vara inneboende i anonyma begäranden. Den hänger snarare samman med användning av informationssamhällets medel för kommunikation med de offentliga myndigheterna (till skillnad från begäranden som framställs fysiskt). I syfte att förhindra denna risk åligger det medlemsstaterna att genomföra nödvändigt lämpligt tekniskt skydd för att se till att myndigheterna endast behandlar begäranden som härrör från en person snarare än från en automatiserad robot. (
38
)
82.
De regeringar som har gett in skriftliga yttranden och Irland har också varnat för risken för missbruk som en följd av anonyma eller pseudonyma begäranden. Det bör erinras om att enligt artikel 4.1 b i direktiv 2003/4 kan medlemsstaterna avslå en ”uppenbart orimlig” begäran om miljöinformation. Denna grund för avslag är tillräckligt omfattande för att tillåta att den offentliga myndigheten avslår en begäran som är förargelseväckande eller utformad för att orsaka trakasserier eller störningar. Som jag kommer att diskutera nedan i samband med den femte frågan kan de offentliga myndigheterna när de tillämpar detta undantag begära identifiering.
83.
Missbruk av rätten till information kan således leda till att en begäran avslås men det motiverar inte en restriktiv tolkning av termen sökande.
84.
Jag drar slutsatsen att det såvitt gäller artikel 2.5 i direktiv 2003/4 framgår av dess ordalydelse, sammanhang och syfte att begreppet sökande inte kräver identifiering av den fysiska eller juridiska person som begär miljöinformation enligt artikel 3.1 i detta direktiv.
85.
Mot bakgrund av föregående överväganden anser jag att ordet sökande i artikel 2.5 i direktiv 2003/4, jämförd med artiklarna 2 och 4 i Århuskonventionen, ska tolkas på det sättet att det inte är begränsat till en fysisk eller juridisk person som identifieras genom denna persons verkliga namn och/eller aktuella fysiska adress utan det innefattar även en anonym eller pseudonym person och/eller en sökande vars enda kontaktuppgift är en e‑postadress.
D.
Den tredje och fjärde frågan
86.
Genom sin tredje och fjärde fråga, vilka måste behandlas tillsammans, vill den hänskjutande domstolen i huvudsak få klarhet i huruvida artikel 3.1 i direktiv 2003/4, jämförd med artikel 4.1 i Århuskonventionen, ska tolkas på det sättet att den utgör hinder för nationell lagstiftning som kräver att sökande tillhandahåller sitt namn och fysiska adress för att framställa en begäran om miljöinformation och för att den offentliga myndigheten kontrollerar sökandens identitet, även för det fall det föreligger tvivel beträffande äktheten av de identitetsuppgifter som lämnats av sökanden.
87.
Det blir nödvändigt att besvara denna fråga om domstolen följer det svar som jag föreslår på den andra frågan.
88.
Artikel 3.1 i direktiv 2003/4, som ovan framhållits fastställer de offentliga myndigheternas skyldighet att ”tillhandahålla den sökande sådan miljöinformation som innehas av eller förvaras för dem utan att denne behöver ange skälen för sin begäran”, motsvarar artikel 4.1 i Århuskonventionen. Den sistnämnda bestämmelsen ålägger de offentliga myndigheterna att tillhandahålla allmänheten miljöinformation som svar på en begäran om sådan information.
89.
Som framhållits ovan i svaret på den andra frågan medför artikel 3.1 i direktiv 2003/4 inte ett inneboende krav på sökanden att lämna identitetsuppgifter.
90.
Den fråga som tas upp är huruvida medlemsstaterna kan fastställa ett sådant krav på identifiering i sin nationella lagstiftning.
91.
Av artikel 288 FEUF framgår att medlemsstaterna vid införlivandet av ett direktiv förfogar över ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller valet av tillvägagångssätt för att säkerställa direktivets genomförande, men att den friheten inte inverkar på skyldigheten för varje medlemsstat till vilken direktivet är riktat att vidta alla de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att direktivet får full verkan i överensstämmelse med det syfte som det eftersträvar. (
39
)
92.
Beträffande genomförande av rätten till tillgång till miljöinformation anger artikel 3.5 i direktiv 2003/4 specifikt att medlemsstaterna fastställer ”förfaranden” som garanterar att rätten till tillgång till miljöinformation ”kan tillämpas i praktiken”. Som framhållits ovan (
40
) är syftet med dessa praktiska förfaranden att underlätta utövandet av rättigheten.
93.
Århuskonventionen föreskriver i artikel 4.1 att myndigheter på begäran ska ge allmänheten tillgång till miljöinformation ”inom ramen för den nationella lagstiftningen”. Enligt Vägledningen för tillämpning av Århuskonventionen betyder detta att ”nationell lagstiftning ska fastställa ett ramverk för besvarandet av begäranden om information i enlighet med [Århus] konventionen”. (
41
) För genomförandet av rätten till miljöinformation anses EU-rätten, och närmare bestämt direktiv 2003/4, utgöra en del av den nationella rätten i medlemsstaterna. (
42
)
94.
Det följer av artikel 3.5 i direktiv 2003/4 och artikel 4.1 i Århuskonventionen att medlemsstaterna i samband med fastställande av förfaranden för utövande i praktiken av rätten till miljöinformation har ett utrymme för skönsmässig bedömning att bestämma ramverket för framställandet och besvarandet av begäranden om information.
95.
I detta sammanhang kan för det första identifiering av sökanden vara nödvändig för att myndigheterna ska kunna besvara begäran. Offentliga myndigheter kan exempelvis behöva sökandens namn och postadress om sökanden inte lämnar andra kontaktuppgifter.
96.
Sökandens identitetsuppgifter kan också vara nödvändiga när information lämnas mot en (skälig) avgift enligt artikel 5.2 i direktiv 2003/4. (
43
)
97.
För det andra kan identitetsuppgifter krävas när begäran om information omfattas av något av undantagen enligt artikel 4 i direktiv 2003/4.
98.
Artikel 4 i detta direktiv anger specifikt de undantag som medlemsstaterna kan införa från rätten till tillgång till miljöinformation. I den omfattning som sådana undantag faktiskt har införlivats med nationell rätt kan de offentliga myndigheterna tillämpa dem för att avslå begäranden om information som de mottar. (
44
)
99.
Dessa undantag avser bland annat en uppenbart orimlig begäran, en begäran rörande material som inte färdigställts, interna meddelanden och situationer där ett utlämnande av information skulle ha negativa följder för sekretessen i förfaranden vid offentliga myndigheter, internationella förbindelser, allmän säkerhet eller det nationella försvaret, sekretess som omfattar kommersiell eller industriell information eller sekretess för personuppgifter.
100.
Artikel 4.2 andra stycket i direktiv 2003/4 anger att i varje enskilt fall ska allmänhetens intresse av att informationen lämnas ut vägas mot det intresse som betjänas av att begäran avslås. Nekande av tillgång till miljöinformation av de skäl som anges i artikel 4 ska alltid grundas på en avvägning av berörda intressen.
101.
Det framgår av domstolens praxis att denna avvägning ska göras genom en faktisk och särskild bedömning av varje enskilt fall som de behöriga myndigheterna har att pröva i samband med en begäran om tillgång till miljöinformation som framställs med stöd av direktiv 2003/4. (
45
)
102.
Eftersom prövningen av en begäran om tillgång till miljöinformation ska ske med beaktande av de specifika intressen som föreligger i varje enskilt fall, är myndigheten även skyldig att pröva de uppgifter som sökanden eventuellt har lämnat med avseende på de skäl som kan motivera att den begärda informationen lämnas ut. (
46
)
103.
Enligt artikel 4.5 i direktiv 2003/4 ska dessutom en vägran att lämna ut information ”delges” sökanden skriftligt eller elektroniskt, om begäran gjordes skriftligt eller om sökanden begär detta. Meddelandet ska innehålla en motivering till avslaget. När ett avslag är delgivet håller den offentliga myndigheten inte längre informationen tillgänglig. Den antar i stället ett administrativt beslut för vilket sökandens identitetsuppgifter kan krävas. (
47
)
104.
Det är uppenbart att vid tillämpning av ett undantag från rätten till information måste myndigheten ägna sig åt sökanden på ett sätt som skiljer sig från att endast lämna ut informationen. I dessa situationer kan medlemsstaterna anse det vara nödvändigt att kräva identifiering av sökanden. (
48
)
105.
När en sökande emellertid begär miljöinformation och lämnar kontaktuppgifter och myndigheten kan lämna ut informationen utan någon särskild kontakt med sökanden och utan att tillämpa ett undantag förefaller identifiering av sökanden inte vara ett nödvändigt krav för utövande av rätten till tillgång. Det föreligger inte något uppenbart skäl till varför en person som vill få tillgång till register eller förteckningar över miljöinformation som fastställts och förts enligt artikel 3.5 i direktiv 2003/4 eller som befinner sig på en plats för granskning av miljöinformation, först ska identifiera sig. Detsamma gäller till exempel en person som sänder ett e‑post-meddelande med en begäran om miljöinformation och som använder en pseudonym. (
49
)
106.
Som Commissioner och Right to Know i huvudsak har påstått kan ett systematiskt krav att samtliga sökande av miljöinformation ska identifiera sig avhålla vissa personer från att begära information. Som påpekats ovan i svaret på den första frågan kan för vissa sökande deras namn utgöra ett uttryck för deras intresse och ett krav på att avslöja det kan innebära ett krav på att ange deras skäl, i strid med direktiv 2003/4 och Århuskonventionen. Dessa berörda parter framhöll specifikt risken för trakasserier av personer som utövar sin rätt till miljöinformation, vilken inte är teoretisk eller abstrakt, särskilt inte när ekonomiska intressen är i fråga. Det ”sökande-neutrala” tillvägagångssättet och det ”motiv-neutrala” tillvägagångssättet kan förhindra risken för repressalier som nämns i artikel 3.8 i Århuskonventionen. (
50
)
107.
Eftersom en identifiering av sökanden inte kan uppställas som ett allmänt krav för utövandet av rätten att få tillgång till miljöinformation, är tvivel om äktheten av de identitetsuppgifter som lämnats av sökanden inte ett lämpligt skäl som myndigheten kan stödja sig på för att få sökandens identitet bekräftad. Detta påverkar emellertid inte, vilket kommer att behandlas under den femte frågan nedan, den situation där bekräftelse begärs för att det ska kunna fastställas huruvida en begäran i enlighet med artikel 4.1 b i direktiv 2003/4 uppenbarligen är orimlig.
108.
Mot bakgrund av föregående överväganden är det min uppfattning att artikel 3.1 i direktiv 2003/4, jämförd med artikel 4.1 i Århuskonventionen, ska tolkas på det sättet att den utgör hinder för nationell lagstiftning, vilken som en allmän regel kräver att sökande lämnar uppgift om sitt namn och sin fysiska adress för att framställa en begäran om miljöinformation, även för det fall det föreligger tvivel beträffande äktheten av de identitetsuppgifter som lämnats av sökanden. Detta gäller under förutsättning att identifiering inte är nödvändig för att besvara begäran och att ett undantag inte är tillämpligt enligt artikel 4 i detta direktiv.
E.
Den femte frågan
109.
Genom sin femte fråga vill den hänskjutande domstolen i huvudsak få klarhet i huruvida artikel 4.1 b i direktiv 2003/4, jämförd med artikel 4.3 b i Århuskonventionen, ska tolkas på det sättet att den utgör hinder för att en offentlig myndighet begär bekräftelse av sökandens faktiska namn och/eller en aktuell fysisk adress i syfte att avgöra huruvida en viss begäran uppenbarligen är orimlig med hänvisning till omfattningen, arten och mängden av andra begäranden som framställts av samma sökande.
110.
Enligt fast rättspraxis innebär den rätt till tillgång till miljöinformation som föreskrivs i direktiv 2003/4 att den allmänna regeln bör vara att informationen lämnas ut och att offentliga myndigheter bör ha rätt att avslå en begäran om miljöinformation endast i specifika och klart definierade fall. Undantagen från rätten till tillgång till information bör följaktligen tolkas restriktivt, varvid allmänhetens intresse av att informationen lämnas ut bör vägas mot det intresse som betjänas av att begäran avslås. (
51
)
111.
I artikel 4 i direktivet anges närmare, såsom påpekats ovan (
52
), vilka undantag medlemsstaterna får införa från rätten till tillgång till miljöinformation. I den mån sådana undantag faktiskt har införlivats med nationell rätt, har offentliga myndigheter rätt att åberopa dem för att avslå en begäran om information som inkommer till dem. (
53
)
112.
Medlemsstaterna får således enligt artikel 4.1 b i direktiv 2003/4 föreskriva att en begäran om miljöinformation kan avslås om begäran är ”uppenbart orimlig”.
113.
Den hänskjutande domstolen frågar specifikt huruvida de offentliga myndigheterna i samband med att de tillämpar detta undantag kan begära bekräftelse av sökandens identitet och huruvida de när de bedömer rimligheten av en begäran kan beakta omfattning, art och mängd vad gäller andra begäranden som framställts av samma sökande.
114.
Det ska inledningsvis nämnas att vissa språkversioner av nämnda bestämmelse använder termen orimlig (
54
) för att beskriva en begäran medan andra språkversioner använder termen missbrukande. (
55
) Ingen av språkversionerna anger emellertid specifika kriterier för bedömning av en begärans uppenbara orimlighet eller missbrukskaraktär.
115.
Artikel 4.3 i direktiv 2003/4 fastställer att när en medlemsstat föreskriver undantag kan den upprätta en allmänt tillgänglig förteckning över kriterier på grund av vilka den berörda myndigheten kan besluta hur den ska hantera en begäran. (
56
)
116.
Medlemsstaterna har därför ett utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att bestämma de faktorer som ska tillämpas beträffande denna grund för avslag.
117.
Eftersom det är fråga om ett undantag från den generella regeln att information ska tillhandahållas, ska avslag på grunden uppenbart orimlig begäran förbli ett undantag.
118.
I detta syfte måste kraven på klassificering av en begäran som uppenbart orimlig vara höga.
119.
Med avseende i synnerhet på omfattningen av den begärda informationen motiverar denna omständighet enligt artikel 3.2 b i direktiv 2003/4 (samt den begärda informationens komplicerade karaktär) en förlängning av fristen på en månad inom vilken myndigheten ska avge ett svar. Det framgår av en jämförande tolkning av artikel 3.2 b i direktiv och artikel 4.2 b i detta direktiv att enbart omfattningen av den begärda informationen inte medför att en begäran är uppenbart orimlig. (
57
)
120.
Beträffande mängden av begäranden bör det erinras om att rätten till tillgång till miljöinformation tjänar det generella syftet att bidra till ökad medvetenhet i miljöfrågor. En sökande har rätt att begära miljöinformation från olika myndigheter eller från samma myndighet utan begränsning av antalet begäranden. Fastställandet av en absolut nivå för antalet över vilken en ansökan kan klassificeras som uppenbart orimlig skulle undergräva rätten till miljöinformation. (
58
)
121.
Enligt fast rättspraxis finns det en allmän unionsrättslig princip som innebär att enskilda inte får åberopa unionsrättsliga bestämmelser på ett sätt som är bedrägligt eller utgör missbruk. (
59
) Enskilda måste iaktta denna allmänna princip (
60
) inbegripet sökande som utövar sin rätt till miljöinformation.
122.
Det undantag som anges i artikel 4.1 b i direktiv 2003/4 återspeglar domstolens nämnda praxis och bekräftar, som Irland har framfört, vikten av att undvika missbruk av de rättigheter som ges genom detta direktiv.
123.
För att finna att en begäran är uppenbart orimlig ska myndigheten i fråga ta alla relevanta omständigheter i beaktande i varje fall, inbegripet beskaffenheten av begäran och dess källa. Detta är särskilt fallet, som den tjeckiska regeringen i huvudsak framhållit, när omständigheterna i fallet visar att begäran är förargelseväckande eller av okynneskaraktär, när den kan innebär trakasserier eller störningar eller när den visar en avsikt hos sökanden eller sökandena att hindra den offentliga myndighetens verksamhet genom att översvämma den med begäranden. (
61
)
124.
I detta sammanhang kan bekräftelse av sökandens namn och adress bli nödvändig så att myndigheterna kan delge sökanden skälen till varför ett utlämnande av all eller delar av den begärda informationen har vägrats, såsom föreskrivs i artikel 4.5 i direktiv 2003/4.
125.
Det följer härav att bestämmandet av huruvida en begäran är uppenbart orimlig inte endast beror på antalet, arten eller mängden av begäranden för sig utan av samtliga omständigheter i varje fall. Dessa omständigheter kan innefatta användningen av en pseudonym som uppenbart är av okynneskaraktär eller uppenbart är förargelseväckande.
126.
Mot bakgrund av ovanstående överväganden anser jag att artikel 4.1 b i direktiv 2003/4, jämförd med artikel 4.3 b i Århuskonventionen, ska tolkas på det sättet att en offentlig myndighet inte är förhindrad att begära bekräftelse av sökandens verkliga namn och/eller aktuella fysiska adress i syfte att avgöra huruvida en viss begäran uppenbarligen är orimlig med hänvisning till omfattningen, arten och mängden av andra begäranden som framställts av samma sökande, i den omfattning som dessa kriterier inte tas i beaktande för sig utan i samband med en övergripande bedömning av omständigheterna i varje fall. Detta är särskilt fallet när de specifika omständigheterna i fallet visar att begäran är förargelseväckande eller av okynneskaraktär, när den kan innebära trakasserier eller störningar eller när den visar en avsikt hos sökanden eller sökandena att hindra den offentliga myndighetens verksamhet.
V. Förslag till avgörande
127.
Mot bakgrund av föregående överväganden föreslår jag att EU-domstolen ska besvara de frågor som hänskjutits av High Court (Förvaltningsöverdomstolen, Irland) på följande sätt:
1)
Termen begäran i artikel 6.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/4/EG av den 28 januari 2003 om allmänhetens tillgång till miljöinformation och om upphävande av rådets direktiv 90/313/EEG, jämförd med artikel 4.1 i konvention om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor undertecknad i Århus den 25 juni 1998 och godkänd på gemenskapens vägnar genom rådets beslut 2005/370/EG av den 17 februari 2005 (Århuskonventionen),
ska tolkas på det sättet att den avser en begäran som framställs enligt artikel 3.1 i detta direktiv. Frågan huruvida en begäran omfattas av den sistnämnda bestämmelsen ska kunna prövas administrativt och rättsligt enligt artikel 6 i direktiv 2003/4.
2)
Ordet sökande i artikel 2.5 i direktiv 2003/4, jämförd med artiklarna 2 och 4 i Århuskonventionen,
ska tolkas på det sättet att det inte är begränsat till en fysisk eller juridisk person som identifieras genom denna persons verkliga namn och/eller aktuella fysiska adress utan det innefattar även en anonym eller pseudonym person och/eller en sökande vars enda kontaktuppgift är en e‑postadress.
3)
Artikel 3.1 i direktiv 2003/4, jämförd med artikel 4.1 i Århuskonventionen,
ska tolkas på det sättet att den utgör hinder för nationell lagstiftning, vilken som en allmän regel kräver att sökande lämnar uppgift om sitt namn och sin fysiska adress för att framställa en begäran om miljöinformation, även för det fall det föreligger tvivel beträffande äktheten av de identitetsuppgifter som lämnats av sökanden. Detta gäller under förutsättning att identifiering inte är nödvändig för att besvara begäran och att ett undantag inte är tillämpligt enligt artikel 4 i detta direktiv.
4)
Artikel 4.1 b i direktiv 2003/4, jämförd med artikel 4.3 b i Århuskonventionen,
ska tolkas på det sättet att en offentlig myndighet inte är förhindrad att begära bekräftelse av sökandens verkliga namn och/eller aktuella fysiska adress i syfte att avgöra huruvida en viss begäran uppenbarligen är orimlig med hänvisning till omfattningen, arten och mängden av andra begäranden som framställts av samma sökande, i den omfattning som dessa kriterier inte tas i beaktande för sig utan i samband med en övergripande bedömning av omständigheterna i varje fall. Detta är särskilt fallet när de specifika omständigheterna i fallet visar att begäran är förargelseväckande eller av okynneskaraktär, när den kan innebära trakasserier eller störningar eller när den visar en avsikt hos sökanden eller sökandena att hindra den offentliga myndighetens verksamhet.
(
1
)	Originalspråk: engelska.
(
2
)	Konvention om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor undertecknad i Århus den 25 juni 1998 och godkänd på gemenskapens vägnar genom rådets beslut 2005/370/EG av den 17 februari 2005 (EUT L 124, 2005, s. 1) (nedan kallad Århuskonventionen).
(
3
)	Se Ebbesson J., m.fl., The Aarhus Convention: An Implementation Guide, 2a uppl. United Nations, Geneva, 2014, s. 19 (nedan kallad Vägledning för tillämpning av Århuskonventionen).
(
4
)	Århuskonventionen, ingressen, sjunde och åttonde stycket.
(
5
)	Barritt, E., The Foundations of the Aarhus Convention, London, Hart Publishing, 2020, s. 5.
(
6
)	Vägledning för tillämpning av Århuskonventionen, s. 15.
(
7
)	Whittaker, S., Reid, C.T. och Mendel, J., Freedom of Environmental Information: Aspirations and Practice, Intersentia, Cambridge, 2023, s. 38.
(
8
)	Tillgång till och tillhandahållande av miljöinformation kan även motiveras av sådana skäl som behovet av att stödja hållbar utveckling och förbättra tillämpningen av miljörätten. Se Bell, S. m.fl., Environmental Law, 9e uppl., Oxford University Press, Oxford, 2024, s. 248.
(
9
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/4/EG av den 28 januari 2003 om allmänhetens tillgång till miljöinformation och om upphävande av rådets direktiv 90/313/EEG (EUT L 41, 2003, s. 26).
(
10
)	Dom av den 15 april 2021, Friends of the Irish Environment (C‑470/19, EU:C:2021:271, punkt 26 och där angiven rättspraxis).
(
11
)	Dom av den 19 december 2013, Fish Legal och Shirley (C‑279/12, EU:C:2013:853, punkt 36 och där angiven rättspraxis).
(
12
)	Dom av den 19 december 2013, Fish Legal och Shirley (C‑279/12, EU:C:2013:853, punkt 37 och där angiven rättspraxis).
(
13
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 november 2022, Deutsche Umwelthilfe (Typgodkännande av motorfordon) (C‑873/19, EU:C:2022:857, punkt 55 och där angiven rättspraxis).
(
14
)	Dom av den 15 april 2021, Friends of the Irish Environment (C‑470/19, EU:C:2021:271, punkt 28 och där angiven rättspraxis).
(
15
)	Vägledning för tillämpning av Århuskonventionen, s. 79 (min kursivering).
(
16
)	Vägledning för tillämpning av Århuskonventionen, s. 79.
(
17
)	Se Vägledning för tillämpning av Århuskonventionen, s. 62.
(
18
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 april 2021, Friends of the Irish Environment (C‑470/19, EU:C:2021:271, punkt 29 och där angiven rättspraxis).
(
19
)	Dom av den 16 januari 2025, Banco de Santander (Företrädare för enskilda konsumenter) (C‑346/23, EU:C:2025:13, punkt 43 och där angiven rättspraxis).
(
20
)	Vägledning för tillämpning av Århuskonventionen, s. 55 (min kursivering).
(
21
)	Whittaker, S. m.fl., fotnot 7, a.a., s. 49.
(
22
)	Ibidem.
(
23
)	Rådets direktiv av den 7 juni 1990 (EGT L 158, 1990, s. 56; svensk specialutgåva, område 15, volym 9, s. 233).
(
24
)	Se Krämer, L., ”La Directive 90/313/CEE sur l’accès à l’information en matière d’environement: genèse et perspectives d’application” i Pallemaerts, M., (red.), Het recht op informatie inzake leefmilieu – Le droit à l’information en matière d’environnement – The right to environmental information, E. Story-Scientia, Brussels, 1991, s. 17–39, på s. 32 (min kursivering); Klein, D.R., ”Kapitel 3 Reaktive Umweltinformationspflichten”, Umweltinformation im Völker- und Europarecht: Aktive Umweltaufklärung des Staates und Informationszugangsrechte des Bürgers, Mohr Siebeck, Tübingen, 2011, s. 320, med ytterligare hänvisning till juridisk doktrin.
(
25
)	Krämer, L. och Badger, C., Krämer’s EU Environmental Law, 9e uppl., Hart Publishing, Oxford, 2024, s. 139 (Min kursivering). Se, generellt, Boer, B. (uppl.), Environmental Law Dimensions of Human Rights, Oxford University Press, Oxford, 2015.
(
26
)	Se punkt 28 ovan. Detta återspeglar, på området för miljörätt, fast rättspraxis enligt vilken unionsbestämmelser så långt det är möjligt ska tolkas på ett sätt som är förenligt med folkrätten, i synnerhet när dessa bestämmelser syftar just till att genomföra ett internationellt avtal som unionen har ingått. Se dom av den 6 juli 2023, EIB och kommissionen/ClientEarth (C‑212/21 P och C‑223/21 P, EU:C:2023:546, punkt 66). Se Krämer, L., ”The Aarhus Convention and the European Union” i Banner, C., (red.), The Aarhus Convention, A Guide for UK Lawyers, Hart Publishing, London, 2015, Bloomsbury, s. 79.
(
27
)	Se punkt 62 ovan.
(
28
)	Se Vägledning för tillämpning av Århuskonventionen, s.55. Se också mitt förslag till avgörande i målet Societatea Civilă Profesională de Avocaţi AB & CD (C‑252/22, EU:C:2023:592, punkterna 37 och 38).
(
29
)	Se Klein, D.R., fotnot 24, a.a., s.321.
(
30
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 oktober 2015, East Sussex County Council (C‑71/14, EU:C:2015:656, punkt 52 och där angiven rättspraxis).
(
31
)	Europaparlamentets och rådets förordning av den 30 maj 2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar (EGT L 145, 2001, s. 43).
(
32
)	Europaparlamentets och rådets förordning av den 6 september 2006 om tillämpning av bestämmelserna i Århuskonventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor på gemenskapens institutioner och organ (EUT L 264, 2006, s. 13).
(
33
)	Etemire, U., ”Access to environmental information under EU Law” i Peeters, M. och Eliantonio, M., (red.), Research Handbook on EU Environmental Law, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2020, s. 117–132, på s. 120.
(
34
)	Artikel 3 i förordning nr 1367/2006.
(
35
)	Vad gäller ett rättighetsbaserat perspektiv på insyn inom miljörätten, se, bland annat, Hunter, B. D., ”The emerging norm of transparency in international environmental governance” i Ala’i, P., och Vaughn, G. R., (red.) Research Handbook on Transparency, Edward Elgar, Cheltenham, Förenade kungariket, 2014.
(
36
)	Commissioner ger exempel på en enskild person som tidigare framfört invändningar till en offentlig myndighet avseende miljöpåverkan av ett projekt eller en enskild person som begär information beträffande en åtgärd eller verksamhet med miljöpåverkan i deras lokala område eller när information begärs av en organisation med vissa miljömål.
(
37
)	Se, Whittaker, S. m.fl., fotnot 7, a.a., s. 49, som påpekar att ”det inte spelar någon roll vem som lämnar in en ansökan (eller ansökningar) om miljöinformation, eftersom de som gör det bör göra detta i syfte att skydda och förbättra miljön för nuvarande och framtida generationer”.
(
38
)	Ett exempel kan vara att en elektronisk begäran ges in i ett formulär när det är nödvändigt att för att ge in formuläret kontrollera att sökanden inte är en robot.
(
39
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 november 2020, kommissionen/Österrike (Myndighet för järnvägssäkerhet) (C‑796/19, EU:C:2020:920, punkt 60 och där angiven rättspraxis).
(
40
)	Se punkt 41 ovan.
(
41
)	Vägledning för tillämpning av Århuskonventionen, s. 79
(
42
)	Se Århuskonventionens efterlevnadskommitté, Meddelande ACCC/C/2006/18, Danmark.
(
43
)	Beträffande betydelsen av ”skäliga” avgifter, se dom av den 9 september 1999, kommissionen/Tyskland (C‑217/97, EU:C:1999:395, punkt 48).
(
44
)	Dom av den 23 november 2023, Right to Know (C‑84/22, EU:C:2023:910, punkt 35).
(
45
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 januari 2021, Land Baden-Württemberg (Interna meddelanden) (C‑619/19, EU:C:2021:35, punkt 59).
(
46
)	Se dom av den 20 januari 2021, Land Baden-Württemberg (Interna meddelanden) (C‑619/19, EU:C:2021:35, punkt 63).
(
47
)	Se, Karg, M., ”Informationszugang auf Antrag – §4 Antrag und Verfahren – B. Antragserfordernis (Abs. UIG § 4 Absatz 1)”, i Gersdorf, H. och Paal, B.P. (red.), BeckOK, Informations- und Medienrecht, 45e uppl., C.H. Beck, München, 2021, punkt 5.
(
48
)	Enligt exempelvis den svenska lagstiftningen som införlivar direktiv 2003/4 (Lag 2005:181 om miljöinformation hos vissa enskilda organ) kan var och en begära tillgång till miljöinformation. Det framgår av 3 § i denna lag att den som begär att få ta del av sådan information inte behöver uppge sitt namn eller ange skälen för sin begäran. Identifiering kan emellertid vara nödvändig om myndigheten behöver pröva om det finns hinder för att informationen lämnas ut. Hindren är i huvudsak samma som anges i artikel 4 i direktiv 2003/4. I Finland är den nationella lagstiftning som införlivar direktiv 2003/4 lag 54/2005 om ändring av 16 § i lagen om vattentjänster av den 28.1.2005. Den nationella lagstiftningen uppfyllde redan kraven i direktiv 2003/4 med hänsyn till de relevanta bestämmelserna i lag 1999/621 om offentlighet i myndigheternas verksamhet av den 21.5.1999. Enligt 13 § i den sistnämnda lagen behöver inte den som begär en handling utreda sin identitet eller motivera sin begäran, om inte detta behövs för att myndigheten skall kunna utöva sin prövningsrätt eller kunna utreda om han eller hon har rätt att ta del av handlingens innehåll. Det är också värt att nämna grekisk lagstiftning som exempel. Det anges inte i den grekiska lagstiftning som införlivar direktiv 2003/4 (Ypourgiki apofasi HP 11764/653, Prosvasi toy koinou stis dimosies arches gia parochi pliroforion sxetika me to perivallon (Ministerbeslut HP 11764/653, allmänhetens tillgång till miljöinformation, FEK B’327/17.03.2006, som kodifierats genom Proedriko Diatagma 28/2015, Kodikopoiisi diataxeon gia tin prosvasi se dimosia eggrafa kai stoixeia (presidentdekret 28/2015, kodifiering av bestämmelserna om tillgång till allmänna handlingar och delar av den allmänna informationen (FEK A’34/23.03.2015)), om begäran kan vara anonym. Det ska emellertid påpekas att Kodikas Dioikitikis Diadikasias (den grekiska lagen om förvaltningsförfarande, lag 2690/1999, FEK A’ 45/9.3.1999), som är tillämplig på samtliga offentliga myndigheter om inte annat är föreskrivet, sedan den 1 januari 2025 uttryckligen tillåter framställande av anonyma begäranden. Myndigheten har emellertid ingen skyldighet att avge ett svar vid avslag av en anonym begäran eller av en begäran som är uppenbart otydlig eller utgör en upprepning.
(
49
)	Om den pseudonym som använts visar tecken på missbruk av sökanden kan begäran omfattas av det undantag som anges i artikel 4.1 b i direktiv 2003/4.
(
50
)	Se Vägledning för tillämpning av Århuskonventionen, som på s.71 anger att ”som i många situationer som rör öppenhet och transparens och där ekonomiska intressen står på spel kan personer som tar risken att kräva att reglerna efterlevs och att rätta förfaranden iakttas, behöva ett skydd mot repressalier”.
(
51
)	Dom av den 23 november 2023, Right to Know (C‑84/22, EU:C:2023:910, punkt 34).
(
52
)	Punkt 98 ovan.
(
53
)	Dom av den 23 november 2023, Right to Know (C‑84/22, EU:C:2023:910, punkt 35).
(
54
)	Detta är fallet med exempelvis den bulgariska (”неоснователно”), den tjeckiska (”nepřiměřená’), den lettiska (”nepamatots”), den spanska (”irrazonable”), den nederländska (”onredelijk”’) och den grekiska (”παράλογη”) språkversionen.
(
55
)	Detta är fallet med exempelvis den franska (”abusive”), den tyska (”missbräuchlich”) och portugisiska (”abusivo”) språkversionen.
(
56
)	I Vägledning för tillämpning av Århuskonventionen, anges på s. 84 att när en part (i Århuskonventionen) beslutar att införa föreskrifter om detta undantag ”behöver den definiera ’uppenbart orimlig’ för att bistå offentliga myndigheter att bedöma när en begäran är så orimlig att den kan avslås enligt detta undantag och att skydda allmänintresset så att prövningen inte blir godtycklig”.
(
57
)	Vägledning för tillämpning av Århuskonventionen bekräftar denna inställning och framhåller på s. 84 att ”fastän konventionen inte ger direkt ledning för hur ’uppenbart orimlig’ ska definieras är det tydligt att den måste [röra] mer än just omfattningen och komplexiteten av den begärda informationen”.
(
58
)	Se, analogt, dom av den 9 januari 2025, Österreichische Datenschutzbehörde (Orimlig begäran) (C‑416/23, EU:C:2025:3, punkt 47).
(
59
)	Dom av den 19 september 2024, Matmut (C‑236/23, EU:C:2024:761, punkt 51).
(
60
)	Ibidem, punkt 52.
(
61
)	Se, analogt, dom av den 9 januari 2025, Österreichische Datenschutzbehörde (Orimlig begäran) (C‑416/23, EU:C:2025:3, punkt 57).