62021TJ0039_RES
Mål T‑39/21
PP m.fl.
mot
Europaparlamentet
Tribunalens dom (sjunde avdelningen i utökad sammansättning) av den 19 april 2023
”Personalmål – Tjänstemän – Hälsokrisen med anledning av covid-19-pandemin – Beslut att tillåta arbete på deltid för omvårdnad av anhöriga utanför anställningsorten – Avsaknad av möjlighet till distansarbete utanför anställningsorten på heltid – Brister i det administrativa förfarandet – Beslut om beviljande av en ansökan om deltidsarbete – Berättigat intresse av att få saken prövad saknas – Avvisning – Lön – Indragning av utlandstillägget – Artiklarna 62 och 69 i tjänsteföreskrifterna – Åsidosättande av artikel 4 i bilaga VII i tjänsteföreskrifterna”
Domstolsförfarande – Ansökan genom vilken talan väckts – Formkrav – Fastställelse av föremålet för tvisten – Identifiering av de åberopade grunderna utifrån deras innehåll och inte utifrån hur de framställts
(Stadgan för domstolen, artikel 21, tribunalens rättegångsregler, artikel 76 d)
(se punkterna 57 och 58)
Talan som väckts av tjänstemän – Invändning om rättsstridighet – Underförstådd invändning – Upptagande till prövning – Villkor
(Artikel 277 FEUF, tjänsteföreskrifterna, artikel 91)
(se punkt 58)
Talan som väckts av tjänstemän – Berättigat intresse av att få saken prövad – Talan som kan medföra en fördel för sökanden – Talan mot en akt genom vilken sökandens ansökan beviljats – Avvisning – Ansökan som lämnats in till följd av psykisk press – Institutionens agerande som inte utgör beslut – Skadeståndstalan – Upptagande till prövning – Villkor
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 90.1)
(se punkterna 67–71)
Europaparlamentet – Befogenheter – Arbetsorganisation – Europarlamentets generalsekreterares befogenhet att styra sekretariatet – Räckvidd – Befogenhet att anta interna direktiv som avviker från bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna – Uteslutet
(Tjänsteföreskrifterna, bilaga VII, artikel 4.1, Europaparlamentets arbetsordning, artikel 234.2)
(se punkt 93)
Tjänstemän – Lön – Utlandstillägg – Föremål – Varaktigt bosatt under referensperioden i den medlemsstat inom vars territorium anställningsorten ligger – Möjlighet för administrationen att dra in utlandstillägget vid tillfällig period av distansarbete utanför anställningsorten i samband med en hälsokris – Uteslutet
(Tjänsteföreskrifterna, artiklarna 20 och 69 samt bilaga VII, artikel 4.1)
(se punkterna 94–108)
Resumé
I mars 2020 antog Europaparlamentets generalsekreterare (nedan kallad generalsekreteraren), mot bakgrund av den snabba spridningen av covid-19-pandemin, flera interna beslut avseende arbetsförhållandena för dess tjänstemän och tillfälligt anställda. De medarbetare vars fysiska närvaro i lokalerna inte var absolut oundviklig underställdes ett system med distansarbete under 70 procent av arbetstiden, vilket senare gick över till 100 procent.
Mot denna bakgrund antog generalsekreteraren, den 31 mars 2020, ett beslut om tillfälligt deltidsarbete utanför anställningsorten av familjeskäl till följd av covid-19-pandemin (nedan kallat generalsekreterarens beslut). Av detta beslut framgick att en medarbetare vid Europaparlamentet som berördes av beslutet inte skulle erhålla det utlandstillägg, som föreskrivs i artikel 4 i bilaga VII i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (nedan kallade tjänsteföreskrifterna), vilket vederbörande normalt hade rätt till.
Flera tjänstemän vid Europaparlamentet, som hade ansökt om och beviljats tillstånd att arbeta deltid utanför sin anställningsort på grundval av generalsekreterarens beslut, men som ansåg att de hade tvingats till detta, har väckt talan om i huvudsak ogiltigförklaring av de beslut genom vilka de beviljades detta tillstånd och de beslut genom vilka utbetalningen av deras utlandstillägg drogs in under den berörda perioden.
Tribunalen, i utökad sammansättning, bifaller delvis talan och ogiltigförklarar besluten om indragning av utlandstillägget med motiveringen att de saknar rättslig grund. Tribunalen uttalar sig i sin dom för första gången om möjligheten att dra in utlandstillägget för tjänstemän och tillfälligt anställda som tillfälligt inte längre är bosatta på sin anställningsort under exceptionella omständigheter i samband med covid-19-pandemin och tolkar för första gången, i samband med detta, artikel 20 i tjänsteföreskrifterna, i vilken föreskrivs ett sådant bosättningskrav.
Tribunalens bedömning
För det första undersöker tribunalen, beträffande upptagande till prövning av yrkandena om ogiltigförklaring av besluten att tillåta arbete på deltid, huruvida sökandena har ett berättigat intresse av att få saken prövad mot bakgrund av sin praxis enligt vilken en ogiltigförklaring av rättsakten förutsätter att den kan medföra en fördel för sökanden.
I förevarande mål har de aktuella besluten antagits efter det att sökandena lämnat in sina ansökningar i syfte att kunna förenas med sina anhöriga utanför sin anställningsort. Eftersom Europaparlamentet har beviljat de berörda sökandenas ansökningar, hade de inte något berättigat intresse av att yrka ogiltigförklaring av besluten att tillåta arbete på deltid, varför deras yrkanden i detta hänseende ska avvisas.
Det fanns visserligen inget beslut av Europaparlamentets generalsekreterare som gav tjänstemännen någon möjlighet att lämna in en ansökan i syfte att kunna arbeta heltid utanför deras anställningsort. Sökandena förfogade emellertid över en möjlighet att lämna in en uttrycklig ansökan i detta avseende till tillsättningsmyndigheten, på grundval av artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna och därvid ange de specifika skälen till sin ansökan.
Sökandena klandrar visserligen Europaparlamentet för att ha utövat psykisk press på dem för att de ska ansöka om tillämpning av generalsekreterarens beslut av den 31 mars 2020. En sådan press utgör emellertid ett agerande av Europarlamentet som inte utgör beslut och som det står sökandena fritt att bestrida inom ramen för en skadeståndstalan, med iakttagande av det administrativa förfarande som föreskrivs i artikel 90 i tjänsteföreskrifterna.
För det andra, vad gäller yrkandena om ogiltigförklaring av besluten om indragning av utlandstillägget, fastställer tribunalen att den indragning av detta tillägg som anges i generalsekreterarens beslut strider mot artikel 4.1. i bilaga VII i tjänsteföreskrifterna.
Det utlandstillägg som föreskrivs i artikel 69 i tjänsteföreskrifterna, beträffande vilket villkoren för beviljande anges i artikel 4.1 i bilaga VII i dessa tjänsteföreskrifter, har till syfte att kompensera för de särskilda kostnader och nackdelar som följer av tillträdet av tjänsten vid unionen för de tjänstemän som därmed är tvungna att flytta från deras bosättningsstat och bosätta sig i deras anställningsstat och anpassa sig till en ny miljö. Utlandstillägget tilldelas som kompensation för ekonomiska kostnader och icke-ekonomiska olägenheter till följd av att tjänstemannen befinner sig långt från sin ursprungsort och att vederbörande i allmänhet upprätthåller familjerelationer med sin ursprungsregion. Utbetalningen av utlandstillägget förlorar således inte på något sätt sitt existensberättigande när tjänstemannen, under de exceptionella omständigheterna i samband med covid-19-pandemin, arbetar utanför sin anställningsort under en kort period, under vilken han eller hon fortsätter att betala de kostnader som är knutna till sin bostad på denna anställningsort, såsom hyra eller avbetalning på ett lån samt räkningar för energi, vatten och underhåll av samägda delar av byggnaden. Under sådana omständigheter behåller tjänstemannen dessa kostnader på grund av att tillståndet att undantagsvis arbeta utanför anställningsorten under en tid som ingen kan förutsäga hur lång den kommer att bli.
Beviljandet av utlandstillägget enligt artikel 4.1 i bilaga VII i tjänsteföreskrifterna är visserligen nära knutet till det bosättningskrav som åligger unionens tjänstemän, enligt artikel 20 i tjänsteföreskrifterna, enligt vilket en tjänsteman dels ska vara bosatt antingen på anställningsorten eller på ett sådant avstånd från den att han inte hindras i tjänsteutövningen, dels ska meddela tillsättningsmyndigheten sin adress och omedelbart meddela eventuell adressändring.
Artikel 20 i tjänsteföreskrifterna ska emellertid tolkas i jämförelse med artikel 55.1 i tjänsteföreskrifterna, enligt vilken tjänstemän i aktiv tjänst alltid ska stå till sin institutions förfogande. Av detta följer att en tjänsteman som inte är bosatt på sin anställningsort ändå måste kunna infinna sig på sin arbetsplats när som helst, i enlighet med de för vederbörande gällande bestämmelserna om arbetets organisation, i syfte att kunna utföra sina arbetsuppgifter i tjänstens intresse. Under de exceptionella omständigheterna i samband med covid-19-pandemin, då de interna bestämmelserna om distansarbete och medarbetarnas fysiska närvaro i Europaparlamentets lokaler tillfälligt inte längre var tillämpliga och samtliga medarbetare vars närvaro inte betraktades som oundviklig var tvungna att arbeta på distans på heltid, kan emellertid inte den omständigheten att kravet att vara bosatt på anställningsorten inte var uppfyllt anses berättiga en indragning av utlandstillägget.
Vidare innehåller inte tjänsteföreskrifterna någon bestämmelse som föreskriver en möjlighet för en institution, ett organ eller en organisation inom unionen att dra in utbetalningen av utlandstillägget, ens under sådana exceptionella omständigheter som dem som är knutna till covid-19-pandemin. Mot denna bakgrund fastställer tribunalen att en sådan indragning, som anges i generalsekreterarens beslut, är rättsstridig.