62023CJ0811
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
z 29. januára 2026 (
*1
)
„Odvolanie – Obchodná politika – Opatrenia obchodnej politiky týkajúce sa určitých výrobkov s pôvodom v Spojených štátoch amerických – Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2020/502 – Opatrenia prijaté Spojenými štátmi americkými na dovoz určitých výrobkov z hliníka a ocele – Rozhodnutie Európskej únie o pozastavení obchodných koncesií a iných rovnocenných záväzkov – Dodatočné clá na dovoz výrobkov zo Spojených štátov – Článok 41 ods. 2 písm. a) Charty základných práv Európskej únie – Zásada riadnej správy vecí verejných – Právo byť vypočutý – Zásada ne ultra petita“
Vo veci C‑811/23 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 26. decembra 2023,
Európska komisia, v zastúpení: G.‑D. Balan a M. Mataija, splnomocnení zástupcovia,
odvolateľka,
ďalšie účastníčky konania:
Zippo Manufacturing Co., so sídlom v Bradforde (Spojené štáty),
Zippo GmbH, so sídlom v Emmerich am Rhein (Nemecko),
v zastúpení: R. MacLean, advokát, a D. Sevilla Pascual, abogado,
žalobkyne v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (druhá komora),
v zložení: predsedníčka druhej komory K. Jürimäe (spravodajkyňa), predseda Súdneho dvora K. Lenaerts, vykonávajúci funkciu sudcu druhej komory, sudcovia F. Schalin, M. Gavalec a N. Fenger,
generálna advokátka: T. Ćapeta,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní z 5. júna 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Európska komisia sa svojím odvolaním domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 18. októbra 2023, Zippo Manufacturing a i./Komisia (T‑402/20, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2023:640), ktorým Všeobecný súd zrušil vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2020/502 zo 6. apríla 2020 o určitých opatreniach obchodnej politiky týkajúcich sa určitých výrobkov s pôvodom v Spojených štátoch amerických (Ú. v. EÚ L 109, 2020, s. 10, ďalej len „sporné nariadenie“) v rozsahu, v akom sa týka výrobkov patriacich do podpoložky 96138000 kombinovanej nomenklatúry zavedenej nariadením Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (Ú. v. ES L 256, 1987, s. 1; Mim. vyd. 02/002, s. 382) (ďalej len „číselný znak KN 96138000“).
Právny rámec
Medzinárodné právo
2
Dohoda o ochranných opatreniach je uvedená v prílohe 1A k Dohode o založení Svetovej obchodnej organizácie (WTO), podpísanej v Marrákeši 15. apríla 1994 a schválenej rozhodnutím Rady 94/800/ES z 22. decembra 1994 týkajúcim sa uzavretia dohôd v mene Európskeho spoločenstva, pokiaľ ide o záležitosti v rámci jeho kompetencie, ku ktorým sa dospelo na Uruguajskom kole multilaterálnych rokovaní (1986 – 1994) (Ú. v. ES L 336, 1994, s. 1; Mim. vyd. 11/021, s. 80) (ďalej len „Dohoda WTO o ochranných opatreniach“).
3
Článok 8 Dohody WTO o ochranných opatreniach, nazvaný „Úroveň koncesií a iných záväzkov“, v odseku 2 stanovuje:
„Ak sa v konzultáciách podľa článku 12 ods. 3 nedosiahne do 30 dní žiadna dohoda, potom môžu dotknutí vyvážajúci členovia najneskôr do 90 dní po uplatnení opatrenia po uplynutí 30 dní odo dňa, keď Rada pre obchod s tovarom prijala písomné oznámenie o pozastavení, pozastaviť uplatňovanie v podstate rovnocenných koncesií alebo iných záväzkov podľa [Všeobecnej dohody o clách a obchode (GATT) z roku 1994] na obchod člena uplatňujúceho ochranné opatrenie, ak s týmto pozastavením Rada pre obchod s tovarom nevysloví nesúhlas.“
4
Článok 12 Dohody WTO o ochranných opatreniach, nazvaný „Oznámenia a konzultácie“, vo svojom odseku 3 stanovuje:
„Člen navrhujúci uplatniť alebo predĺžiť ochranné opatrenie poskytne primeranú príležitosť na konzultácie s tými členmi, ktorí majú podstatný záujem ako vývozcovia daného výrobku, s cieľom okrem iného preskúmať informácie poskytnuté podľa odseku 2, vymeniť si názory na opatrenie a dosiahnuť dohody o spôsoboch dosiahnutia cieľa vytýčeného v článku 8 ods. 1.“
Právo Únie
5
Článok 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 654/2014 z 15. mája 2014 o výkone práv Únie na účely uplatňovania a presadzovania pravidiel medzinárodného obchodu, ktorým sa mení nariadenie Rady (ES) č. 3286/94 stanovujúce postupy Spoločenstva v oblasti spoločnej obchodnej politiky s cieľom zaistenia uplatňovania práv Spoločenstva podľa pravidiel medzinárodného obchodu, najmä tých, ktoré boli vytvorené pod záštitou Svetovej obchodnej organizácie (Ú. v. EÚ L 189, 2014, s. 50), nazvaný „Predmet úpravy“, stanovuje:
„V tomto nariadení sa stanovujú pravidlá a postupy na zabezpečenie účinného a včasného vykonávania práv [Európskej ú]nie týkajúcich sa pozastavenia alebo odvolania koncesií či iných záväzkov podľa dohôd o medzinárodnom obchode s cieľom:
a)
reagovať na prípady porušenia pravidiel medzinárodného obchodu tretími krajinami, ktorými sú dotknuté záujmy Únie, s cieľom dosiahnuť uspokojivé riešenie, ktorým sa obnovia prínosy pre hospodárske subjekty z Únie;
b)
vyrovnávať koncesie alebo iné záväzky v rámci obchodných vzťahov s tretími krajinami, keď dôjde k zmene zaobchádzania s tovarom z Únie spôsobom, ktorý sa dotýka záujmov Únie.“
6
Článok 3 nariadenia č. 654/2014, nazvaný „Rozsah pôsobnosti“, v písmene c) stanovuje:
„Toto nariadenie sa uplatňuje:
…
c)
na účely vyrovnávania koncesií alebo iných záväzkov, na ktoré môže vyplynúť právo z uplatnenia ochranného opatrenia tretej krajiny v zmysle článku 8 [Dohody WTO o ochranných opatreniach] alebo na základe ustanovení týkajúcich sa ochranných opatrení, ktoré sú zahrnuté v iných dohodách o medzinárodnom obchode, vrátane regionálnych alebo dvojstranných dohôd“.
7
Článok 4 tohto nariadenia, nazvaný „Výkon práv Únie“, v odseku 1 stanovuje:
„Ak je v prípadoch uvedených v článku 3 potrebné prijať opatrenie na ochranu záujmov Únie, Komisia prijme vykonávacie akty stanovujúce vhodné opatrenia obchodnej politiky. Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 8 ods. 2.“
8
Článok 9 uvedeného nariadenia, nazvaný „Zhromažďovanie informácií“, v odseku 1 stanovuje:
„Komisia pri uplatňovaní tohto nariadenia vyžaduje informácie a stanoviská týkajúce sa hospodárskych záujmov Únie, pokiaľ ide o konkrétny tovar alebo služby alebo konkrétne sektory, a to prostredníctvom oznámenia uverejneného v Úradnom vestníku Európskej únie alebo prostredníctvom iných vhodných verejných komunikačných prostriedkov, v ktorých sa uvedie lehota na predloženie informácií. Komisia tieto informácie zohľadní.“
Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné nariadenie
9
Okolnosti predchádzajúce sporu sú opísané v bodoch 2 až 13 napadnutého rozsudku a možno ich v rozsahu, v akom sa týkajú odvolania, zhrnúť takto.
10
Zippo Manufacturing Co. (ďalej len „ZMC“), Zippo GmbH a Zippo SAS, ktorá prestala existovať ako právnická osoba založená podľa francúzskeho práva (ďalej spoločne len „žalobkyne v prvostupňovom konaní“), patria do tej istej skupiny spoločností. Pôsobia v oblasti výroby, distribúcie a predaja mechanických kovových zapaľovačov značky Zippo, ako aj popredajného servisu týchto výrobkov. Uvedené výrobky vyrába spoločnosť ZMC, ktorá vystupuje ako jediný známy výrobca tohto typu výrobkov v Spojených štátoch.
11
ZMC vyváža časť svojich výrobkov do Únie. Predáva ich svojim dcérskym spoločnostiam Zippo GmbH a Zippo SAS a nezávislým autorizovaným distribútorom s cieľom uvádzať ich na trh na území Únie. Výrobky patria pod číselný znak KN 96138000, ktorý sa vzťahuje na „ostatné zapaľovače“, ktoré patria medzi „zapaľovače cigariet a ostatné zapaľovače [s výnimkou zapaľovačov podľa č. 3603], tiež mechanické alebo elektrické, a ich časti a súčasti iné ako kamienky a knôty“. Pri vstupe na colné územie Únie podliehajú clu podľa tohto číselného znaku.
12
Spojené štáty americké 24. januára 2020 prijali ochranné opatrenia vo forme zvýšenia ciel na dovoz určitých výrobkov z hliníka a určitých výrobkov z ocele s účinnosťou od 8. februára 2020 na dobu neurčitú.
13
Tieto opatrenia, ktoré Spojené štáty americké kvalifikovali ako bezpečnostné opatrenia, boli podľa Komisie ochrannými opatreniami prijatými na účely obmedzenia dovozov s cieľom chrániť domáce výrobné odvetvie pred zahraničnou konkurenciou a zabezpečiť tak jeho obchodný rozvoj. Komisia následne dospela k záveru, že je potrebné prijať opatrenia na vykonanie nariadenia č. 654/2014.
14
Dňa 6. marca 2020 Komisia na základe článku 9 ods. 1 tohto nariadenia požiadala zúčastnené strany o ich stanovisko prostredníctvom formulára sprístupneného na internetovej stránke jej Generálneho riaditeľstva (GR) pre obchod. Zhromažďovanie informácií sa skončilo 13. marca 2020. Medzi opatreniami plánovanými po ukončení tohto zhromažďovania informácií Komisia uviedla možnosť uplatniť dodatočné clá na určité výrobky s pôvodom v Spojených štátoch, a najmä počas prvej fázy, na výrobky patriace pod číselný znak KN 96138000. Žalobkyne v prvostupňovom konaní sa na uvedenom zhromažďovaní informácií nezúčastnili.
15
Komisia 6. apríla 2020 prijala sporné nariadenie.
16
Článok 1 tohto nariadenia stanovoval:
„1.   Komisia okamžite a v každom prípade najneskôr 7. apríla 2020 písomne oznámi Rade WTO pre obchod s tovarom, že ak k tomu Rada pre obchod s tovarom nezaujme negatívne stanovisko, Únia od 8. mája 2020 pozastavuje uplatňovanie koncesií týkajúcich sa dovozných ciel podľa GATT 1994 na obchod so Spojenými štátmi americkými, pokiaľ ide o výrobky uvedené v odseku 2.
2.   V dôsledku toho Únia uplatňuje dodatočné clá na dovoz výrobkov uvedených ďalej a s pôvodom v Spojených štátoch amerických do Únie, a to takto:
a)
V prvej fáze sa dodatočné valorické clá vo výške 20 % a 7 % uplatňujú od 8. mája 2020 na dovoz takto špecifikovaných výrobkov:
Číselný znak KN …
Dodatočné valorické clo
9613 80 00
20 %,
3926 30 00
7 %
…“
17
Článok 2 uvedeného nariadenia stanovoval:
„Únia uplatňuje dodatočné clá stanovené v článku 1 tak dlho a v takom rozsahu, v akom Spojené štáty americké uplatňujú alebo opätovne uplatňujú svoje ochranné opatrenia spôsobom, ktorý by ovplyvnil výrobky z Únie. Komisia uverejní v Úradnom vestníku Európskej únie oznámenie, v ktorom sa uvedie dátum, ku ktorému Spojené štáty americké prestali uplatňovať svoje ochranné opatrenia.“
Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
18
Návrhom predloženým do kancelárie Všeobecného súdu 30. júna 2020 podali žalobkyne v prvostupňovom konaní žalobu, ktorou sa domáhali zrušenia sporného nariadenia v rozsahu, v akom sa ich týka.
19
Na podporu tejto žaloby uviedli tieto žalobkyne päť žalobných dôvodov. Piaty žalobný dôvod, ktorý jediný preskúmal Všeobecný súd, bol založený na porušení zásady riadnej správy vecí verejných.
20
Samostatným podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 18. septembra 2020 Komisia vzniesla námietku neprípustnosti uvedenej žaloby. Uznesením zo 6. mája 2021 bolo konanie o tejto námietke spojené s konaním vo veci samej.
21
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd v prvom rade zamietol námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou, pričom konštatoval aktívnu legitimáciu ZMC z dôvodu jej osobnej a priamej dotknutosti sporným nariadením, ako aj záujem žalobkýň v prvostupňovom konaní na konaní. V dôsledku toho vyhlásil tú istú žalobu za prípustnú.
22
V druhom rade Všeobecný súd pri rozhodovaní o dôvodnosti žaloby v prvostupňovom konaní najprv preskúmal piaty žalobný dôvod. Keďže dospel k záveru, že Komisia porušila právo žalobkýň v prvostupňovom konaní byť vypočuté, vyhovel tomuto žalobnému dôvodu. V dôsledku toho zrušil sporné nariadenie v rozsahu, v akom sa týka výrobkov patriacich pod číselný znak KN 96138000, bez toho, aby preskúmal ostatné žalobné dôvody uvedené žalobkyňami v prvostupňovom konaní.
Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníčok odvolacieho konania
23
Komisia vo svojom odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
zamietol piaty žalobný dôvod uvedený vo veci T‑402/20 a
–
uložil žalobkyniam v prvostupňovom konaní povinnosť nahradiť trovy odvolacieho a prvostupňového konania.
24
ZMC a Zippo GmbH navrhujú, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie,
–
subsidiárne vrátil vec Všeobecnému súdu, aby v prvostupňovom konaní rozhodol o „nepreskúmaných“ žalobných dôvodoch, a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy odvolacieho aj prvostupňového konania.
O odvolaní
25
Na podporu svojho odvolania Komisia uvádza dva odvolacie dôvody.
O prvom odvolacom dôvode
26
Prvým odvolacím dôvodom Komisia tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že bolo porušené právo žalobkýň v prvostupňovom konaní byť vypočuté podľa článku 41 ods. 2 písm. a) Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“). Tento odvolací dôvod sa ďalej delí na tri časti.
27
Súdny dvor považuje za vhodné preskúmať spoločne prvú a druhú časť uvedeného odvolacieho dôvodu.
O prvej a druhej časti
– Argumentácia účastníčok konania
28
V prvej časti prvého odvolacieho dôvodu, ktorej cieľom je spochybniť body 63, 65, 69, 71 až 73, 91 a 92 napadnutého rozsudku, Komisia tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď nezohľadnil požiadavku článku 41 ods. 2 písm. a) Charty, podľa ktorej sa právo byť vypočutý vzťahuje iba na „individuálne opatrenia“, a uplatnil ho na sporné nariadenie. To je totiž všeobecne záväzným aktom, ako to vyplýva tak z posúdení Všeobecného súdu týkajúcich sa osobnej dotknutosti žalobkýň v prvostupňovom konaní, ako aj z bodov 69 a 72 tohto rozsudku.
29
V prvom rade Komisia tvrdí, že z článku 41 ods. 2 písm. a) Charty vyplýva, že právo byť vypočutý sa uplatňuje iba na individuálne opatrenia, teda na opatrenia prijaté voči dotknutej osobe, ktoré sa jej nepriaznivo dotýkajú. Individuálna povaha dotknutého opatrenia a jeho nepriaznivý účinok na záujmy dotknutej osoby predstavujú dve kumulatívne podmienky.
30
Tieto podmienky tiež vyplývajú z judikatúry súdov Únie. Podľa tejto judikatúry je právo byť vypočutý spojené s výkonom voľnej úvahy inštitúcií Únie v jednotlivých prípadoch. Toto právo sa uplatňuje na každé konanie začaté proti určitej osobe, ktoré môže viesť k aktu spôsobujúceho tejto osobe ujmu, ako aj na každé opatrenie prijaté voči určitej osobe. Uplatňuje sa najmä na osoby, ktorým sú určené rozhodnutia, ktoré významným spôsobom ovplyvňujú ich záujmy, ako sú rozhodnutia ukladajúce sankcie. Hoci v niektorých veciach súdy Únie neposudzovali osobitne a podrobne požiadavku „individuálneho opatrenia“ nad rámec existencie nepriaznivého účinku na záujmy dotknutej osoby, možno to vysvetliť tým, že tieto veci sa týkali práve individuálnych opatrení prijatých voči konkrétnym osobám a adresovaných týmto osobám.
31
V druhom rade Komisia trvá na tom, že uvedená judikatúra vylučuje existenciu práva byť vypočutý tak na základe článku 41 ods. 2 písm. a) Charty, ako aj na základe všeobecnej právnej zásady pred prijatím všeobecne záväzných aktov. Podľa tej istej judikatúry ani postup ich vypracovania, ani tieto samotné akty nevyžadujú na základe práva byť vypočutý účasť dotknutých osôb. Inak by to bolo len v prípade, ak by výslovné ustanovenie právneho rámca upravujúceho prijatie všeobecne záväzného aktu takéto procesné právo priznávalo.
32
V treťom rade Komisia vytýka Všeobecnému súdu, že v prejednávanej veci nesprávne posúdil požiadavku „individuálneho opatrenia“ stanovenú v článku 41 ods. 2 písm. a) Charty a v judikatúre súdov Únie. S rôznymi formuláciami v bodoch 63, 65 a 71 až 73 napadnutého rozsudku považoval za jediné kritérium pôsobnosti práva byť vypočutý nepriaznivý účinok vyvolaný dotknutým opatrením. Nesprávne právne posúdenie je o to zjavnejšie, že z bodov 69 a 72 tohto rozsudku vyplýva, že sporné nariadenie nie je „individuálnym opatrením“.
33
Výklad práva byť vypočutý, ktorý takto prijal Všeobecný súd, by mal škodlivé dôsledky, keďže veľké množstvo všeobecne záväzných aktov môže spôsobiť ujmu hospodárskym subjektom a spotrebiteľom. Znamenalo by to, že všetky tieto akty by zakladali individuálne právo byť vypočutý. To by viedlo k praktickým ťažkostiam, právnej neistote a prípadným porušeniam zásady rovnosti zaobchádzania. Bolo by totiž nemožné spravodlivo prijať všeobecne záväzné opatrenia, ak by inštitúcie Únie museli zohľadniť osobnú situáciu každej osoby, ktorá by mohla byť nepriaznivo dotknutá.
34
V dôsledku toho podľa názoru Komisie všeobecne záväzné akty zvyčajne podliehajú odlišnému postupu prijímania, akým je postup stanovený v článku 9 nariadenia č. 654/2014, v rámci ktorého sú všetky zainteresované strany vyzvané, aby oznámili svoje stanoviská bez toho, aby boli niektoré z nich individuálne identifikované a konzultované.
35
V druhej časti prvého odvolacieho dôvodu, ktorej cieľom je spochybniť body 73 až 77, 91 a 92 napadnutého rozsudku, Komisia tvrdí, že aj za predpokladu, že by Všeobecný súd preskúmal, či sporné nariadenie predstavuje „individuálny akt“, a dospel k záveru, že to tak je, išlo by o nesprávny výklad a nesprávne uplatnenie článku 41 ods. 2 písm. a) Charty.
36
V prvom rade konštatovania uvedené v bodoch 74 až 77, 91 a 92 napadnutého rozsudku nepreukazujú, že postup prijímania sporného nariadenia bol začatý proti žalobkyniam v prvostupňovom konaní, ani že tieto žalobkyne boli adresátkami tohto nariadenia. Všeobecný súd totiž v bodoch 69 a 72 tohto rozsudku výslovne pripustil, že uvedené nariadenie je všeobecne záväzným aktom.
37
Okrem toho z cieľov nariadenia č. 654/2014 jasne vyplýva, že všetky opatrenia, ktoré možno prijať na základe tohto nariadenia, ako je sporné nariadenie, sú všeobecne záväznými opatreniami upravujúcimi obchod s určitými výrobkami. Vzhľadom na článok 1 nariadenia č. 654/2014 sa tieto ciele týkajú všeobecnej ochrany záujmov Únie vo vzťahu k tretím krajinám. Ani uvedené ciele, ani žiadne iné ustanovenie tohto nariadenia nevyžadujú, aby sa zohľadnila osobná situácia alebo správanie zahraničných hospodárskych subjektov.
38
Okrem toho opatrenie nemožno kvalifikovať ako „individuálne“ len z dôvodu, že jeho autor môže identifikovať alebo poznať osobu, ktorej záujmy môžu byť prijatím tohto opatrenia nepriaznivo dotknuté. V praxi Komisia pri príprave prijatia opatrenia, akým je sporné nariadenie, nevyhnutne pozná kontext trhu, predmetné výrobky a prinajmenšom niektorých z hlavných dotknutých vývozcov a výrobcov. Neexistuje však predvídateľný spôsob rozlišovania medzi dotknutými subjektmi, ktoré si zaslúžia individuálne právo byť vypočutý, a tými, ktoré si ho nezaslúžia. Prístup Všeobecného súdu tak prakticky znemožňuje Komisii, aby zároveň splnila požiadavky práva byť vypočutý a zásady rovnosti zaobchádzania.
39
V druhom rade Komisia tvrdí, že ak by sa napadnutý rozsudok mal vykladať v tom zmysle, že Všeobecný súd vytvoril výnimku zo zásady, podľa ktorej sa právo byť vypočutý neuplatňuje na všeobecne záväzné opatrenia, išlo by tiež o nesprávne právne posúdenie. Judikatúra súdov Únie totiž nepripúšťa žiadnu výnimku z tejto zásady. V tejto súvislosti okolnosť, že v prípade osobnej a priamej dotknutosti hospodárskeho subjektu má tento subjekt aktívnu legitimáciu na podanie žaloby proti všeobecne záväznému aktu, mu takisto nepriznáva právo byť vypočutý pred prijatím tohto aktu. Ide totiž o odlišné právne otázky.
40
ZMC a Zippo GmbH odpovedajú, že prvá a druhá časť prvého odvolacieho dôvodu sú „neúčinné, bez účinku a/alebo nedôvodné“.
41
Pokiaľ ide o prvú časť prvého odvolacieho dôvodu, ZMC a Zippo GmbH sa v prvom rade v podstate domnievajú, že Komisia nemôže na jednej strane tvrdiť, že analýza osobnej dotknutosti v štádiu prípustnosti potvrdzuje všeobecnú záväznosť sporného nariadenia, keď na druhej strane tvrdí, že konštatovanie takejto dotknutosti a konštatovanie, že dotknuté opatrenie je individuálne podľa článku 41 ods. 2 písm. a) Charty, sú dve odlišné právne otázky.
42
V druhom rade ZMC a Zippo GmbH odmietajú tvrdenie Komisie, podľa ktorého sporné nariadenie predstavuje všeobecne záväzné opatrenie. Toto tvrdenie je založené na čisto formálnom a nesprávnom kritériu. Existencia individuálneho opatrenia by sa pritom mala posudzovať od prípadu k prípadu s prihliadnutím na predmetné skutkové a právne okolnosti. Zatiaľ čo všeobecne záväzné opatrenie je založené na objektívnych dôvodoch bez toho, aby sa zvažovali vývozcovia, Komisia v prejednávanej veci identifikovala a zamerala sa na výrobky značky Zippo.
43
V treťom rade, hoci Všeobecný súd systematicky nepoužíval prídavné meno „individuálny“ alebo výraz „individuálne opatrenie“, v bode 61 napadnutého rozsudku pripomenul, že článok 41 ods. 2 písm. a) Charty sa uplatňuje na „individuálne opatrenia“. Rovnako napríklad v bode 74 tohto rozsudku uznal a uplatnil dve odlišné podmienky tohto ustanovenia týkajúce sa existencie individuálneho opatrenia a jeho nepriaznivého účinku na záujmy dotknutej osoby. Keďže v prejednávanej veci sa sporné nariadenie zameriavalo na výrobky ZMC, predstavovalo individuálne opatrenie.
44
V štvrtom rade ZMC a Zippo GmbH tvrdia, že judikatúra citovaná Komisiou neumožňuje vyvodiť závery v prejednávanej veci. Žiadny z citovaných judikátov, ktoré sa týkajú aktov prijatých na konci konania, ktoré nebolo začaté proti osobe alebo proti legislatívnym aktom, sa netýka situácie, v ktorej inštitúcia Únie identifikovala jediný hospodársky subjekt a jeho výrobky ako predmet osobitného opatrenia a konkrétneho individuálneho opatrenia.
45
V poslednom rade Komisia nemôže argumentovať praktickými ťažkosťami a škodlivými dôsledkami výkladu, ktorý podal Všeobecný súd, aby poprela porušenia základných práv. Okrem toho by sa mohla ľahko vyhnúť týmto dôsledkom, ak by sa pri prijímaní nariadenia neriadila „úmyselným zameraním“.
46
Pokiaľ ide o druhú časť prvého odvolacieho dôvodu, ZMC a Zippo GmbH v prvom rade tvrdia, že Všeobecný súd konštatoval existenciu individuálneho opatrenia, keďže Komisia nielenže vedela o existencii žalobkýň v prvostupňovom konaní, ale z vlastnej iniciatívy vybrala a zamerala sa na výrobky značky Zippo ako predmet vyrovnávacích opatrení.
47
V druhom rade tvrdenie, podľa ktorého sporné nariadenie nebolo prijaté na základe individuálneho konania proti žalobkyniam v prvostupňovom konaní, sa zakladá na nesprávnom výklade napadnutého rozsudku. Z výrazu „aj keď“ použitého v bode 72 tohto rozsudku vyplýva, že Všeobecný súd zastával názor, že táto procesná okolnosť nebola významná.
48
V treťom rade, hoci všeobecné ciele nariadenia č. 654/2014 nevyžadovali zohľadnenie individuálnych okolností, nič to nemení na tom, že Všeobecný súd konštatoval, že Komisia zohľadnila individuálnu situáciu žalobkýň v prvostupňovom konaní.
49
V štvrtom rade, pokiaľ ide o argumentáciu Komisie založenú na všeobecnej povahe nariadenia č. 654/2014, ZMC a Zippo GmbH poznamenávajú, že toto nariadenie sa týka výlučne uplatnenia vyrovnávacích opatrení na dovážané výrobky. Komisia naopak pripustila, že na rozdiel od pôvodných opatrení prijatých v roku 2018 bolo sporné nariadenie prijaté s cieľom zohľadniť relatívne malé rozšírenie vymedzenia výrobkov, na ktoré sa vzťahujú americké clá. Tým by sa znížila miera voľnej úvahy Komisie. Táto miera voľnej úvahy jej však neumožňuje vybrať si zo subjektívnych dôvodov výrobok, ktorý nemá žiadnu súvislosť s výrobkami Únie nepriaznivo dotknutými opatreniami prijatými Spojenými štátmi americkými.
50
V piatom rade ZMC a Zippo GmbH dodávajú, že tvrdenie Komisie, podľa ktorého neexistuje žiadny predvídateľný spôsob, ako odlíšiť dotknuté subjekty, ktoré si zaslúžia individuálne právo byť vypočuté, od subjektov, ktoré si toto právo nezaslúžia, predstavuje len „teoretický argument“, keďže v prejednávanej veci skutočne došlo k identifikácii.
– Posúdenie Súdnym dvorom
51
V prvej a druhej časti prvého odvolacieho dôvodu Komisia v podstate vytýka Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade a uplatnení článku 41 ods. 2 písm. a) Charty. Na jednej strane táto inštitúcia tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že právo byť vypočutý stanovené v tomto ustanovení sa uplatňuje na všeobecne záväzné opatrenia, akým je sporné nariadenie, ak majú nepriaznivý účinok na záujmy dotknutej osoby. Na druhej strane uvedená inštitúcia tvrdí, že aj keby Všeobecný súd kvalifikoval toto nariadenie ako individuálne opatrenie, tento záver je nesprávny.
52
Na účely rozhodnutia o týchto častiach treba v prvom rade určiť rozsah pôsobnosti práva byť vypočutý.
53
Podľa článku 41 ods. 2 písm. a) Charty právo na riadnu správu vecí verejných zahŕňa najmä právo každého byť vypočutý pred prijatím akéhokoľvek individuálneho opatrenia, ktoré by sa ho mohlo nepriaznivo dotýkať.
54
Vzhľadom na znenie tohto ustanovenia sa právo každého byť vypočutý zakotvené v tomto ustanovení uplatňuje počas každého konania o prijatí individuálneho opatrenia voči určitej osobe, ktoré sa jej nepriaznivo dotýka.
55
Naopak, uvedené ustanovenie sa netýka postupu vypracovania všeobecne záväzných aktov. Nemá sa teda uplatňovať v prípade, ak sa osoba považuje za dotknutú všeobecne záväzným aktom (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. marca 2011, AJD Tuna, C‑221/09, EU:C:2011:153, bod 49, a z 22. júna 2023, Arysta LifeScience Great Britain/Komisia, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, bod 50), pričom treba pripomenúť, že akt je všeobecne záväzný, ak sa uplatňuje na objektívne určené situácie a vyvoláva právne účinky vo vzťahu ku kategóriám osôb vymedzeným všeobecným a abstraktným spôsobom (rozsudky zo 6. októbra 1982, Alusuisse Italia/Rada a Komisia, 307/81, EU:C:1982:337, bod 9, ako aj zo 17. marca 2011, AJD Tuna, C‑221/09, EU:C:2011:153, bod 51).
56
Tento výklad článku 41 ods. 2 písm. a) Charty potvrdzujú vysvetlivky k článku 41 Charty, ktoré sa podľa článku 6 ods. 1 tretieho pododseku ZEÚ a článku 52 ods. 7 Charty musia zohľadniť pri jeho výklade (pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. februára 2013, Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, bod 20 a citovanú judikatúru). Pokiaľ totiž ide o právo byť vypočutý, tieto vysvetlivky spresňujú, že znenie tohto práva vyplýva z judikatúry súdov Únie.
57
Podľa ustálenej judikatúry pritom zásada dodržiavania práva na obranu v každom konaní začatom proti určitej osobe, ktoré môže viesť k prijatiu aktu spôsobujúceho ujmu, predstavuje všeobecnú zásadou práva Únie, ktorá sa uplatní aj v prípade neexistencie osobitnej právnej úpravy v tejto oblasti. Táto zásada vyžaduje, aby osoby, ktorým sú určené rozhodnutia, ktoré významným spôsobom ovplyvňujú ich záujmy, mohli užitočne vyjadriť svoje stanovisko k skutočnostiam uplatneným v ich neprospech s cieľom odôvodniť tieto rozhodnutia (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. februára 1992, Holandsko a i./Komisia, C‑48/90 a C‑66/90, EU:C:1992:63, bod 44; z 24. októbra 1996, Komisia/Lisrestal a i., C‑32/95 P, EU:C:1996:402, bod 21; zo 14. júna 2016, Marchiani/Parlament, C‑566/14 P, EU:C:2016:437, bod 51, ako aj z 22. júna 2023, Arysta LifeScience Great Britain/Komisia, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, bod 47).
58
Okrem toho právo byť vypočutý sleduje dvojaký cieľ. Na jednej strane slúži na čo najpresnejšie a najsprávnejšie preverenie veci a zistenie skutkového stavu a na druhej strane umožňuje zabezpečiť účinnú ochranu dotknutej osoby. Právo byť vypočutý má predovšetkým zabezpečiť, aby každé rozhodnutie spôsobujúce ujmu bolo prijaté s plnou znalosťou veci a jeho cieľom je predovšetkým umožniť príslušnému orgánu opraviť chybu alebo umožniť dotknutej osobe uviesť také skutočnosti týkajúce sa jej osobnej situácie, ktoré môžu ovplyvniť, či bude alebo nebude prijaté rozhodnutie, alebo aký bude jeho obsah (rozsudok zo 4. júna 2020, SEAE/De Loecker, C‑187/19 P, EU:C:2020:444, bod 69, ako aj citovaná judikatúra).
59
Všeobecná zásada práva byť vypočutý sa teda neuplatňuje na všeobecne záväzné akty (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. októbra 1999, Atlanta/Európske spoločenstvo, C‑104/97 P, EU:C:1999:498, body 35 až 37).
60
Treba však dodať, že inak je to v prípade, ak výslovné ustanovenie právneho rámca, ktorým sa riadi prijatie predmetného aktu, priznáva dotknutej osobe takéto procesné právo. Hoci totiž ani článok 41 ods. 2 písm. a) Charty, ani všeobecná zásada dodržiavania práva byť vypočutý to od normotvorcu Únie nevyžadujú, normotvorca Únie môže stanoviť právo osôb považovaných za dotknuté všeobecne záväzným aktom, aby boli vypočuté, konzultované alebo informované, a vymedzil rámec pre výkon tohto aktu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. júna 2023, Arysta LifeScience Great Britain/Komisia, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, bod 51).
61
Z týchto pripomenutí vyplýva, ako správne tvrdí Komisia, že právo byť vypočutý v zmysle článku 41 ods. 2 písm. a) Charty sa v zásade neuplatňuje v prípade, ak by osoba bola nepriaznivo dotknutá všeobecne záväzným aktom.
62
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba v druhom rade preskúmať dôvodnosť posúdení vykonaných Všeobecným súdom v bodoch 63, 65, 69, 71 až 77, 91 a 92 napadnutého rozsudku.
63
V tomto rozsudku Všeobecný súd po prvé v bodoch 66 a 67 tohto rozsudku, ktoré nie sú spochybnené v štádiu odvolania, v podstate konštatoval, že nariadenie č. 654/2014, na základe ktorého bolo prijaté sporné nariadenie, nepriznáva právo byť vypočutý podnikom, ktorých výrobky podliehajú vyrovnávacím opatreniam.
64
Po druhé v bodoch 68 a 69 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uviedol, že podniky vyvážajúce výrobky, na ktoré sa vzťahujú vyrovnávacie opatrenia stanovené nariadením prijatým na základe článku 4 ods. 1 nariadenia č. 654/2014, nie sú adresátmi týchto opatrení, ktorých cieľom je obnovenie rovnováhy koncesií v obchodných vzťahoch so Spojenými štátmi americkými. V bodoch 70 a 71 tohto rozsudku však konštatoval, že v prejednávanej veci boli vyrovnávacie opatrenia zavedené sporným nariadením určené na to, aby vyvolali nepriaznivý hospodársky vplyv na činnosť týchto podnikov.
65
Všeobecný súd z toho v bodoch 72 a 73 napadnutého rozsudku vyvodil, že aj keď vyrovnávacie opatrenie stanovené vykonávacím aktom prijatým na základe článku 4 ods. 1 nariadenia č. 654/2014 nie je prijaté v individuálnom konaní proti uvedeným podnikom, môže predstavovať opatrenie, ktoré môže nepriaznivo ovplyvniť ich záujmy, takže nemožno vylúčiť, že tie isté podniky sa môžu dovolávať práva byť vypočuté podľa článku 41 ods. 2 písm. a) Charty.
66
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 74 napadnutého rozsudku konštatoval, že ak uskutočňovanie postupu prijatia vykonávacieho aktu na základe článku 4 ods. 1 nariadenia č. 654/2014 vedie Komisiu k identifikácii fyzickej alebo právnickej osoby, ktorej záujmy môžu byť nepriaznivo dotknuté opatreniami stanovenými v tomto akte, táto osoba musí mať možnosť uviesť skutočnosti týkajúce sa jej osobnej situácie, ktoré môžu ovplyvniť prijatie alebo neprijatie uvedeného aktu alebo jeho konkrétny obsah.
67
Po tretie v prejednávanej veci Všeobecný súd v bodoch 75 a 76 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia identifikovala výrobky žalobkýň v prvostupňovom konaní ako výrobky, ktoré sú predmetom opatrení zamýšľaných v spornom nariadení, a vedela, že tieto opatrenia sa ich budú z veľkej časti týkať. V bode 77 tohto rozsudku z toho vyvodil, že za týchto okolností mali tieto žalobkyne právo byť vypočuté v priebehu postupu prijímania tohto nariadenia.
68
Tieto úvahy Všeobecného súdu sa zakladajú na dvoch nesprávnych právnych posúdeniach.
69
Po prvé Všeobecný súd použil nesprávne právne kritérium a nesprávne vyložil pôsobnosť práva byť vypočutý stanoveného v článku 41 ods. 2 písm. a) Charty, keď najmä v bodoch 71 až 74 napadnutého rozsudku rozhodol, že pokiaľ sa všeobecne záväzný akt nepriaznivo dotýka záujmov osôb, ktorých sa týkajú opatrenia, ktoré zavádza, tieto osoby sa môžu dovolávať práva byť vypočuté. Ako totiž vyplýva z tohto ustanovenia a z judikatúry pripomenutej v bodoch 53 až 62 tohto rozsudku, toto právo sa nemá uplatňovať na všeobecne záväzné akty, a to ani vtedy, ak tieto akty nepriaznivo ovplyvňujú záujmy určitých osôb.
70
Po druhé Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia aj tým, že na prejednávanú vec uplatnil toto nesprávne právne kritérium. V tejto súvislosti je pravda, že Všeobecný súd výslovne nekvalifikoval sporné nariadenie ako všeobecne záväzný akt alebo ako individuálne opatrenie. Nič to však nemení na tom, že z posúdení vykonaných Všeobecným súdom v bodoch 68, 69 a 72 tohto rozsudku dostatočne jasne vyplýva, že toto nariadenie chápal ako všeobecne záväzný akt. Za týchto podmienok nemohol bez toho, aby sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, v bodoch 75 až 77 uvedeného rozsudku rozhodnúť, že žalobkyne v prvostupňovom konaní mali právo byť vypočuté v priebehu postupu prijímania sporného nariadenia v podstate z dôvodu, že Komisia v priebehu tohto postupu identifikovala ich výrobky ako výrobky, ktoré sú predmetom vyrovnávacích opatrení zamýšľaných v tomto nariadení.
71
Tento záver nespochybňujú tvrdenia predložené ZMC a Zippo GmbH.
72
Po prvé ZMC a Zippo GmbH sa domnievajú, že sporné nariadenie nemožno kvalifikovať ako všeobecne záväzný akt, keďže Komisia identifikovala a zamerala sa na ich výrobky počas postupu, ktorý viedol k jeho prijatiu, a takáto kvalifikácia by bola v rozpore s posúdeniami Všeobecného súdu týkajúcimi sa ich osobnej a priamej dotknutosti.
73
V tejto súvislosti treba na jednej strane konštatovať, že sporné nariadenie vo svojom článku 1 ods. 2 všeobecným a abstraktným spôsobom v zmysle judikatúry citovanej v bode 55 tohto rozsudku vymedzuje výrobky, na ktoré sa uplatňuje dodatočné valorické clo vo výške 20 %, ktoré zavádza, teda výrobky patriace pod číselný znak KN 96138000. Okrem toho treba uviesť, že cieľom tohto nariadenia je v súlade s článkom 3 písm. c) a článkom 4 ods. 1 nariadenia č. 654/2014, na základe ktorého bolo prijaté, vyvažovať koncesie v obchodných vzťahoch so Spojenými štátmi americkými a že sporné nariadenie nebolo prijaté v rámci konania začatého proti žalobkyniam v prvostupňovom konaní, ktoré nie sú jeho adresátkami. Za týchto podmienok treba konštatovať, podobne ako to urobila generálna advokátka v bodoch 71 a 72 svojich návrhov, že samotná okolnosť, že Komisia identifikovala určité právnické osoby, na ktoré sa toto valorické clo z veľkej časti uplatňuje, nemôže spôsobiť, že by sa sporné nariadenie stalo individuálnym opatrením v zmysle článku 41 ods. 2 písm. a) Charty.
74
Na druhej strane, pokiaľ ide o argumentáciu založenú na osobnej a priamej dotknutosti žalobkýň v prvostupňovom konaní sporným nariadením, treba pripomenúť, že skutočnosť, že osoba je osobne a priamo dotknutá všeobecne záväzným aktom, jej nemôže priznávať právo byť vypočutá pred prijatím takéhoto aktu (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. októbra 1999, Atlanta/Európske spoločenstvo, C‑104/97 P, EU:C:1999:498, body 34 a 35). Aktívna legitimácia na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ a právo byť vypočutý podľa článku 41 ods. 2 písm. a) Charty sú totiž dve odlišné právne otázky, ktoré sledujú, ako vyplýva z bodu 78 návrhov generálnej advokátky, odlišné ciele.
75
Po druhé tvrdenie ZMC a Zippo GmbH, podľa ktorého Všeobecný súd konštatoval existenciu individuálneho opatrenia prijatého voči nim, je založené na nesprávnom výklade napadnutého rozsudku, ako vyplýva z bodu 70 tohto rozsudku.
76
Po tretie argumentácia založená na miere voľnej úvahy Komisie pri výbere výrobkov, na ktoré sa vzťahujú opatrenia stanovené sporným nariadením, sa týka posúdenia dôvodnosti týchto opatrení. Naopak, nie je relevantná, pokiaľ ide o existenciu práva ZMC a Zippo GmbH byť vypočuté.
77
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené dôvody treba vyhovieť prvej a druhej časti prvého odvolacieho dôvodu.
O tretej časti
– Argumentácia účastníčok konania
78
V tretej časti prvého odvolacieho dôvodu Komisia tvrdí, že za predpokladu, že by žalobkyne v prvostupňovom konaní mali právo byť vypočuté počas postupu prijímania sporného nariadenia, Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že toto právo im nebolo priznané prostredníctvom verejnej konzultácie uskutočnenej podľa článku 9 ods. 1 nariadenia č. 654/2014.
79
ZMC a Zippo GmbH odpovedajú, že táto časť je neprípustná a v každom prípade nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
80
Tretia časť prvého odvolacieho dôvodu je formulovaná subsidiárne pre prípad, že by Súdny dvor rozhodol, že Všeobecný súd správne konštatoval, že žalobkyne v prvostupňovom konaní mali právo byť vypočuté počas postupu prijímania sporného nariadenia. Z analýzy prvej a druhej časti tohto odvolacieho dôvodu však vyplýva, že to tak nie je.
81
Tretiu časť prvého odvolacieho dôvodu preto treba zamietnuť ako irelevantnú bez toho, aby bolo potrebné posúdiť jej prípustnosť.
82
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené dôvody treba vyvodiť záver, že prvému odvolaciemu dôvodu treba vyhovieť v prvých dvoch častiach a v zostávajúcej časti zamietnuť. V tejto súvislosti nesprávne právne posúdenia zistené v rámci preskúmania týchto častí postačujú na zrušenie napadnutého rozsudku.
83
Súdny dvor však považuje za vhodné preskúmať aj druhý odvolací dôvod z dôvodov riadneho výkonu spravodlivosti.
O druhom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníčok konania
84
Druhým odvolacím dôvodom Komisia tvrdí, že Všeobecný súd porušil zásadu ne ultra petita. Poznamenáva, že ako vyplýva z bodu 92 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd zrušil sporné nariadenie „v rozsahu, v akom sa týka výrobkov patriacich pod číselný znak KN 96138000“, zatiaľ čo žaloba smerovala k zrušeniu tohto nariadenia len v rozsahu, v akom sa toto nariadenie uplatňovalo na žalobkyne v prvostupňovom konaní. Všeobecný súd preto rozhodol ultra petita.
85
ZMC a Zippo GmbH sa domnievajú, že druhý odvolací dôvod treba zamietnuť ako „neúčinný alebo bez účinku“.
86
ZMC a Zippo GmbH tvrdia, že zrušenie sporného nariadenia v rozsahu, v akom sa týka výrobkov s pôvodom v Spojených štátoch, ktoré patria pod číselný znak KN 96138000, sa rovná zrušeniu tohto nariadenia v rozsahu, v akom sa týka ich výrobkov, vzhľadom na konštatovania Všeobecného súdu uvedené v bodoch 27 a 29 napadnutého rozsudku. Z tohto bodu 29 konkrétne vyplýva, že ZMC je jediným výrobcom vyvážajúcim výrobky patriace pod tento číselný znak z územia Spojených štátov do Únie. Je preto vysoko nepravdepodobné, ba dokonca vylúčené, že uvedené nariadenie sa týkalo zapaľovačov s pôvodom v Spojených štátoch vyrobených inými americkými podnikmi. V každom prípade išlo len o vedľajšie škody spočívajúce v zameraní sa na výrobky žalobkýň vo veci samej.
Posúdenie Súdnym dvorom
87
Ako už Súdny dvor opakovane rozhodol, keďže súd Únie nemôže rozhodnúť ultra petita, výrok o zrušení nemôže ísť nad rámec zrušenia navrhovaného žalobcom (rozsudky zo 14. septembra 1999, Komisia/AssiDomän Kraft Products a i., C‑310/97 P, EU:C:1999:407, bod 52, ako aj zo 14. novembra 2017, British Airways/Komisia, C‑122/16 P, EU:C:2017:861, bod 81).
88
V prejednávanej veci zo žaloby na prvom stupni jednoznačne vyplýva, že ako Všeobecný súd sám konštatoval v bode 14 napadnutého rozsudku, žalobkyne v prvostupňovom konaní navrhli zrušenie sporného nariadenia a najmä jeho článku 1 ods. 2 písm. a) a článku 2 v rozsahu, v akom sa ich týkajú.
89
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zrušil sporné nariadenie „v rozsahu, v akom sa týka výrobkov patriacich pod číselný znak KN 96138000“.
90
V rozsahu, v akom toto nariadenie identifikuje výrobky patriace pod tento číselný znak, vymedzuje totiž abstraktne a objektívne kategóriu výrobkov podliehajúcich dodatočnému valorickému clu, ktoré ukladá, ako je uvedené v bode 73 tohto rozsudku. V tomto ohľade sa uvedené nariadenie môže uplatňovať na tieto výrobky bez ohľadu na totožnosť dotknutých výrobcov, vývozcov a dovozcov.
91
Z toho vyplýva, že Všeobecný súd tým, že zrušil sporné nariadenie v rozsahu, v akom sa týka výrobkov patriacich pod uvedený číselný znak, prekročil rozsah návrhov žalobkýň v prvostupňovom konaní. V tejto súvislosti je okolnosť, že ZMC je jediným výrobcom vyvážajúcim výrobky patriace pod ten istý číselný znak, aj keby bola preukázaná, v každom prípade irelevantná.
92
Za týchto okolností treba vyhovieť druhému odvolaciemu dôvodu.
93
Vzhľadom na závery uvedené v bodoch 82 a 92 tohto rozsudku treba odvolaniu vyhovieť, a teda zrušiť napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom zrušuje sporné nariadenie v rozsahu, v akom sa týka výrobkov patriacich pod číselný znak KN 96138000, a v rozsahu, v akom rozhoduje o trovách konania.
O žalobe podanej na Všeobecný súd
94
Podľa článku 61 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej Únie môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu sám vydať konečný rozsudok, ak to stav konania dovoľuje.
95
V prejednávanej veci treba na úvod uviesť, že ako vyplýva z bodu 93 tohto rozsudku, napadnutý rozsudok sa v podstate zrušuje len v rozsahu, v akom vyhovel žalobe v prvostupňovom konaní. Naproti tomu rozhodnutie, ktorým Všeobecný súd rozhodol o prekážke konania tým, že zamietol námietku neprípustnosti, ktorú Komisia vzniesla samostatným podaním, nebolo predmetom odvolania. Toto rozhodnutie, ktoré je obsiahnuté v tomto rozsudku (pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. februára 2002, Rada/Boehringer, C‑23/00 P, EU:C:2002:118, bod 50 a citovanú judikatúru), má teda právnu silu rozhodnutej veci napriek čiastočnému zrušeniu uvedeného rozsudku [pozri analogicky rozsudky zo 4. marca 2021, Komisia/Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, body 109 a 110, ako aj z 5. septembra 2024, Komisia/Česká republika (Vreckové zapaľovače), C‑494/22 P, EU:C:2024:684, body 155 a 156].
96
Pokiaľ ide o vec samu, treba poznamenať, že na podporu svojej žaloby o neplatnosť ZMC a Zippo GMBH uvádzajú päť žalobných dôvodov. Prvý žalobný dôvod je založený na porušení zásady proporcionality, druhý na porušení zásad zákazu diskriminácie a rovnosti zaobchádzania, tretí na porušení povinnosti odôvodnenia, štvrtý na porušení povinností, ktoré Únii vyplývajú z práva WTO, a piaty na porušení zásady riadnej správy vecí verejných.
97
Vzhľadom najmä na okolnosť, že tento piaty žalobný dôvod bol predmetom kontradiktórnej diskusie pred Všeobecným súdom a jeho preskúmanie si nevyžaduje prijatie žiadneho ďalšieho opatrenia na zabezpečenie priebehu konania alebo preskúmania spisu, Súdny dvor usudzuje, že o žalobe vo veci T‑402/20 možno rozhodnúť, pokiaľ ide o uvedený piaty žalobný dôvod, a že je potrebné o ňom rozhodnúť s konečnou platnosťou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. septembra 2020, Komisia a Rada/Carreras Sequeros a i., C‑119/19 P a C‑126/19 P, EU:C:2020:676, bod 130).
98
V rámci toho istého piateho žalobného dôvodu ZMC a Zippo GmbH spochybňujú jednak postup zhromažďovania informácií vedený Komisiou podľa článku 9 nariadenia č. 654/2014 a jednak v podstate tvrdia, že bolo porušené ich právo byť vypočuté.
99
Pokiaľ ide o tvrdenia smerujúce k spochybneniu postupu zhromažďovania informácií, Súdny dvor vzhľadom na to, že účastníčky konania v tejto súvislosti nevzniesli žiadne konkrétne spochybnenie, má v úmysle stotožniť sa s posúdeniami, ktoré Všeobecný súd v tomto ohľade vykonal v bodoch 53 až 58 napadnutého rozsudku.
100
Pokiaľ ide o tvrdenia založené v podstate na porušení práva ZMC a Zippo GmbH byť vypočuté, z bodov 53 až 61, 69, 70 a 73 tohto rozsudku vyplýva, že vzhľadom na to, že sporné nariadenie je všeobecne záväzným aktom, tieto spoločnosti sa nemôžu dovolávať práva byť vypočuté, ak neexistuje výslovné ustanovenie nariadenia č. 654/2014, ktoré by im priznávalo takéto procesné právo.
101
Z týchto dôvodov musí byť piaty žalobný dôvod v prvostupňovom konaní v celom rozsahu zamietnutý ako nedôvodný.
102
Naproti tomu stav konania nedovoľuje rozhodnúť o prvom až štvrtom žalobnom dôvode v prvostupňovom konaní.
103
Ako totiž vyplýva z bodu 92 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd dospel k záveru, že vzhľadom na to, že piatemu žalobnému dôvodu tejto žaloby sa vyhovelo, nebolo potrebné preskúmať ostatné žalobné dôvody ani rozhodnúť o prípustnosti niektorých dôkazov predložených žalobkyňami v prvostupňovom konaní. Tieto ostatné žalobné dôvody pritom vyžadujú posúdenie skutkového stavu, ktoré môže byť zložité a ku ktorému Súdny dvor nemá podľa svojho názoru všetky potrebné skutkové okolnosti.
104
V dôsledku toho treba vec vrátiť Všeobecnému súdu, aby rozhodol o prvom až štvrtom žalobnom dôvode, ktoré boli uvedené na podporu žaloby vo veci T‑402/20.
O trovách
105
Keďže sa vec vracia Všeobecnému súdu, o trovách konania sa rozhodne neskôr.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 18. októbra 2023, Zippo Manufacturing a i./Komisia (T‑402/20, EU:T:2023:640), sa zrušuje v rozsahu, v akom zrušuje vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2020/502 zo 6. apríla 2020 o určitých opatreniach obchodnej politiky týkajúcich sa určitých výrobkov s pôvodom v Spojených štátoch amerických v rozsahu, v akom sa týka výrobkov patriacich do podpoložky 96138000 kombinovanej nomenklatúry zavedenej nariadením Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku, a rozhoduje o trovách konania.
2.
Vec sa vracia Všeobecnému súdu Európskej únie, aby rozhodol o prvom až štvrtom žalobnom dôvode, ktoré boli uvedené na podporu žaloby vo veci T‑402/20.
3.
O trovách konania sa rozhodne neskôr.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.