Vec C‑398/19
BY
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Kammergericht Berlin)
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) zo 17. decembra 2020
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Občianstvo Európskej únie – Články 18 a 21 ZFEÚ – Vydanie občana Únie do tretieho štátu – Osoba, ktorá získala občianstvo Únie po premiestnení centra svojich záujmov do dožiadaného členského štátu – Pôsobnosť práva Únie – Zákaz vydávania osôb vzťahujúci sa iba na vlastných štátnych príslušníkov – Obmedzenie voľného pohybu – Odôvodnenie založené na zabránení beztrestnosti – Proporcionalita – Informovanie členského štátu, ktorého je vyžiadaná osoba štátnym príslušníkom – Povinnosť dožiadaného členského štátu a členského štátu pôvodu požiadať dožadujúci tretí štát o odovzdanie trestného spisu – Neexistencia“
1.        Občianstvo Európskej únie – Právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov – Žiadosť tretieho štátu adresovaná členskému štátu na účely vydania občana Únie, štátneho príslušníka iného členského štátu vykonávajúceho svoje právo na voľný pobyt v prvom členskom štáte – Situácia dotknutého občana patriaca do pôsobnosti práva Únie – Získanie postavenia občana Únie po premiestnení centra svojich záujmov do prvého členského štátu – Neexistencia vplyvu
(Články 18 a 21 ZFEÚ)
(pozri body 29 – 34, bod 1 výroku)
2.        Občianstvo Európskej únie – Právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov – Žiadosť tretieho štátu adresovaná členskému štátu na účely vydania občana Únie, štátneho príslušníka iného členského štátu vykonávajúceho svoje právo na voľný pobyt v prvom členskom štáte – Neexistencia medzinárodnej dohody medzi Úniou a dotknutým tretím štátom v oblasti vydávania osôb – Zákaz vydávania stanovený právom dožiadaného členského štátu, ktorý sa uplatňuje výlučne na jeho vlastných štátnych príslušníkov – Prípustnosť – Podmienky
(Články 18 a 21 ZFEÚ; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584)
(pozri body 39 – 44)
3.        Občianstvo Európskej únie – Právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov – Žiadosť tretieho štátu adresovaná členskému štátu na účely vydania občana Únie, štátneho príslušníka iného členského štátu vykonávajúceho svoje právo na voľný pobyt v prvom členskom štáte – Povinnosť tohto členského štátu informovať členský štát, ktorého je uvedený občan štátnym príslušníkom, a prípadne na jeho žiadosť mu odovzdať tohto občana v súlade s ustanoveniami o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Prípustnosť – Rozsah informačnej povinnosti dožiadaného členského štátu
(Článok 4 ods. 3 prvý pododsek ZEÚ; články 18 a 21 ZFEÚ; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584)
(pozri body 43, 47 – 51, 56, bod 2 výroku)
4.        Občianstvo Európskej únie – Právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov – Žiadosť tretieho štátu adresovaná členskému štátu na účely vydania občana Únie, štátneho príslušníka iného členského štátu vykonávajúceho svoje právo na voľný pobyt v prvom členskom štáte – Právo dožiadaného členského štátu pristúpiť k vydaniu v prípade, že štát, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, nevydal európsky zatykač – Podmienka – Povinnosť overiť záruky stanovené v článku 19 Charty základných práv Európskej únie
(Články 18 a 21 ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 19)
(pozri bod 45)
5.        Občianstvo Európskej únie – Právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov – Žiadosť tretieho štátu adresovaná členskému štátu na účely vydania občana Únie, štátneho príslušníka iného členského štátu vykonávajúceho svoje právo na voľný pobyt v prvom členskom štáte – Právo dožiadaného členského štátu pristúpiť k vydaniu v prípade, že štát, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, nevydal európsky zatykač – Podmienka – Povinnosť uviesť primeranú lehotu na to, aby členský štát, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, posúdil možnosť vydať európsky zatykač – Kritéria posúdenia
(Články 18 a 21 ZFEÚ)
(pozri body 53 – 56, bod 2 výroku)
6.        Občianstvo Európskej únie – Právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov – Žiadosť tretieho štátu adresovaná členskému štátu na účely vydania občana Únie, štátneho príslušníka iného členského štátu vykonávajúceho svoje právo na voľný pobyt v prvom členskom štáte – Právo dožiadaného členského štátu, ktoré mu umožňuje stíhať štátneho príslušníka iného členského štátu za trestné činy spáchané mimo jeho územia – Povinnosť dožiadaného členského štátu odmietnuť vydanie, aby sám viedol trestné stíhanie – Neexistencia
(Články 18 a 21 ZFEÚ)
(pozri bod 64 – 67, bod 3 výroku)
Zhrnutie
Občan Únie môže byť vydaný do tretieho štátu len po konzultácii s členským štátom, ktorého je štátnym príslušníkom
V rámci tejto konzultácie musí členský štát, ktorého je tento občan štátnym príslušníkom, získať od dožiadaného členského štátu všetky právne a skutkové okolnosti uvedené v žiadosti o vydanie a musí mu byť poskytnutá primeraná lehota na vydanie prípadného európskeho zatykača voči tomuto občanovi
BY, ukrajinský a rumunský štátny príslušník, sa narodil na Ukrajine a žil tam až do svojho presťahovania sa do Nemecka v roku 2012. Rumunskú štátnu príslušnosť získal na žiadosť v roku 2014 z dôvodu, že je potomok rumunských štátnych príslušníkov, pričom v Rumunsku nikdy nebýval.
V marci 2016 sa Generálna prokuratúra Ukrajiny obrátila na nemecké orgány so žiadosťou o vydanie BY na účely trestného stíhania. V novembri 2016 Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Generálna prokuratúra Berlín, Nemecko) informovala rumunské ministerstvo spravodlivosti o žiadosti o vydanie a položila mu otázku, či rumunské orgány zamýšľajú samy viesť trestné stíhanie voči BY. Ministerstvo na jednej strane odpovedalo, že rumunské orgány môžu rozhodnúť o začatí trestného stíhania len na žiadosť ukrajinských súdnych orgánov, a na druhej strane, že predpokladom vydania vnútroštátneho zatykača ako podmienky vydania európskeho zatykača je existencia dostatočných dôkazov o vine dotknutej osoby. Požiadalo teda nemecké orgány, aby mu predložili dôkazy, ktoré im poskytli ukrajinské orgány.
Nemecké právo zakazuje vydávanie nemeckých štátnych príslušníkov, ale nie vydávanie štátnych príslušníkov iných členských štátov. Kammergericht Berlin (Vyšší krajinský súd Berlín, Nemecko) sa preto domnieva, že vydanie BY na Ukrajinu je zákonné, avšak pýta sa, či toto vydanie nie je v rozpore so zásadami stanovenými Súdnym dvorom v rozsudku Petruhhin(1), keďže rumunské súdne orgány formálne nerozhodli o prípadnom vydaní európskeho zatykača. V už citovanom rozsudku Súdny dvor totiž najmä rozhodol, že ak členskému štátu, do ktorého sa premiestnil štátny príslušník iného členského štátu, bola tretím štátom predložená žiadosť o vydanie, tento členský štát je povinný informovať členský štát, ktorého je vyžiadaná osoba štátnym príslušníkom, a to aby orgánom tohto štátu poskytol príležitosť vydať európsky zatykač s cieľom jej odovzdania na účely trestného stíhania.
Tento súd, ktorý sa pýta na dôsledky tohto rozsudku na rozhodnutie vo veci, ktorú prejednáva, sa obrátil na Súdny dvor s troma prejudiciálnymi otázkami týkajúcimi sa výkladu článkov 18 a 21 ZFEÚ (týkajúcich sa zásady zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti a slobody pohybu a pobytu občanov Únie na území členských štátov), ako aj rozsudku Petruhhin.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor zasadajúci vo veľkej komore skúma v prvom rade to, či sa články 18 a 21 ZFEÚ uplatňujú na situáciu takého občana Únie, akým je osoba, o ktorú ide vo veci samej. V tejto súvislosti uvádza, že podľa jeho judikatúry má štátny príslušník členského štátu, ktorý má z tohto dôvodu postavenie občana Únie a ktorý sa zdržiava na území iného členského štátu, právo odvolávať sa na článok 21 ods. 1 ZFEÚ, pričom sa naň uplatňujú Zmluvy v zmysle článku 18 ZFEÚ. Skutočnosť, že BY získal štátnu príslušnosť členského štátu až v čase, keď sa už zdržiaval v inom členskom štáte, než je členský štát, ktorého štátnu príslušnosť neskôr získal, nemá v tejto súvislosti nijaký vplyv.
V druhom rade Súdny dvor spresňuje povinnosti členských štátov v rámci uskutočňovania výmeny informácií, ktorej sa týka rozsudok Petruhhin. V tejto súvislosti uvádza, že dožiadaný členský štát musí príslušným orgánom členského štátu, ktorého je vyžiadaná osoba štátnym príslušníkom, umožniť žiadať o odovzdanie tejto osoby v rámci európskeho zatykača. Na tento účel musí tieto orgány informovať nielen o existencii žiadosti o vydanie, ale aj o všetkých právnych a skutkových okolnostiach, ktoré v rámci tejto žiadosti o vydanie oznámil dožadujúci tretí štát. Rovnako musí oznámiť každú zmenu situácie vyžiadanej osoby, ktorá je relevantná na účely prípadného vydania európskeho zatykača voči nej. Naproti tomu ani jeden ani druhý z týchto členských štátov nemôže byť podľa práva Únie povinný požiadať dožadujúci tretí štát o poskytnutie kópie trestného spisu, aby členský štát, ktorého je dotknutá osoba štátnym príslušníkom, mohol posúdiť možnosť viesť sám trestné stíhanie voči tejto osobe.
Súdny dvor zdôrazňuje, že keďže táto informačná povinnosť bola dodržaná, orgány dožiadaného členského štátu môžu pokračovať vo vydávacom konaní a prípadne pristúpiť k vydaniu dotknutej osoby, pokiaľ orgány členského štátu, ktorého je táto osoba štátnym príslušníkom, nevydali v primeranej lehote európsky zatykač. Takúto lehotu musí dožiadaný členský štát oznámiť uvedeným orgánom, pričom musí byť stanovená s prihliadnutím na všetky okolnosti veci, a to najmä prípadné umiestnenie dotknutej osoby do väzby na základe vydávacieho konania a zložitosť veci.
V treťom rade Súdny dvor konštatuje, že články 18 a 21 ZFEÚ nemožno vykladať v tom zmysle, že dožiadaný členský štát je povinný odmietnuť vydanie občana Únie, ktorý je štátnym príslušníkom iného členského štátu, a sám voči nemu začať trestné stíhanie za skutky spáchané v treťom štáte, ak tak ako vo veci samej vnútroštátne právo dožiadaného členského štátu umožňuje, aby tento posledný uvedený štát stíhal tohto občana Únie za určité trestné činy spáchané v treťom štáte.
V takom prípade by totiž povinnosť odmietnuť vydanie osoby a začať sám trestné stíhanie mala za následok, že dožiadaný členský štát by bol zbavený možnosti, aby sám rozhodol o vhodnosti začať trestné stíhanie voči uvedenému občanovi na základe vnútroštátneho práva, a prekračovala by medze, ktoré môže právo Únie stanoviť na výkon voľnej úvahy, ktorú má tento členský štát, pokiaľ ide o vhodnosť trestného stíhania. V takom prípade, o aký ide vo veci samej, vzniká v rámci práva Únie jedine otázka, či dožiadaný členský štát môže voči tomuto občanovi Únie konať spôsobom, ktorým by sa menej zasahovalo do výkonu jeho práva na voľný pohyb a pobyt, a to tak, že by do úvahy prichádzalo skôr jeho odovzdanie členskému štátu, ktorého je štátnym príslušníkom, než jeho vydanie do dožadujúceho tretieho štátu.
1      Rozsudok zo 6. septembra 2016, Petruhhin (C‑182/15, EU:C:2016:630; najmä body 48 a 50).