62022TJ0245_RES
Vec T‑245/22
PGTEX Morocco
proti
Európskej komisii
Rozsudok Všeobecného súdu (desiata rozšírená komora) zo 4. decembra 2024
„Dumping – Rozšírenie konečného antidumpingového cla uloženého na dovoz určitých tkaných alebo šitých tkanín zo sklenených vlákien s pôvodom v Číne na dovoz týchto výrobkov zasielaných z Maroka –Prešetrovanie obchádzania opatrení – Obchádzanie – Euro‑stredomorská dohoda o pridružení medzi ES a Marokom – Článok 22 písm. a) nariadenia (EÚ) 2016/1036 – Zneužitie právomoci – Podmienky na preukázanie obchádzania – Článok 13 nariadenia 2016/1036 – Zmena vychádzajúca z praxe, postupu alebo činnosti, pre ktoré neexistovala iná dostatočne náležitá príčina alebo iné ekonomické opodstatnenie okrem uloženia cla – Montážna činnosť – Kompletizačné postupy – Pojem ‚pridaná hodnota‘ – Podobný dovážaný výrobok alebo jeho diely, ktoré sú stále zvýhodňované subvenciou – Nesprávne právne posúdenie – Zjavne nesprávne posúdenie – Zásada zákazu diskriminácie – Rovnosť zaobchádzania – Zásada riadnej správy vecí verejných – Článok 18 ods. 1 a 3 nariadenia 2016/1036 – Využitie dostupných skutočností“
Spoločná obchodná politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Obchádzanie – Rozšírenie antidumpingového cla – Konečné antidumpingové clo rozšírené na dovoz odosielaný z krajiny, ktorá uzavrela dohodu o pridružení s Úniou – Prípustnosť – Podmienky
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1036, odôvodnenie 20 a článok 13, nariadenie Komisie 2022/302)
(pozri body 40 – 43, 45 – 53)
Spoločná obchodná politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Obchádzanie – Pojem – Zmena v obchodnom toku medzi tretími krajinami a Úniou – Zmena vyplývajúca z praxe, postupov alebo činností, pre ktoré neexistuje dostatočne náležitá príčina alebo ekonomické opodstatnenie – Zriadenie podniku na výrobu výrobku podobného výrobkom, na ktoré sa vzťahujú antidumpingové clá v inej krajine, než je krajina pôvodu uvedeného výrobku – Časová zhoda medzi začatím antidumpingového prešetrovania, ktoré viedlo k uloženiu ciel, a zriadením uvedeného podniku – Domnienka o úmysle vyhnúť sa uplatňovaniu platných antidumpingových ciel – Dôkazné bremeno
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1036, článok 13 ods. 1; nariadenie Komisie 2022/302, odôvodnenie 67)
(pozri body 78 – 89)
Spoločná obchodná politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Obchádzanie – Zostavenie rôznych súčiastok – Pojem – Kompletizačné postupy – Zahrnutie
[Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1036, článok 13 ods. 1 tretí pododsek, článok 13 ods. 1 štvrtý pododsek písm. d) a článok 13 ods. 2 písm. b); nariadenie Komisie 2022/302, odôvodnenia 73, 74 a 76]
(pozri body 109 – 117)
Spoločná obchodná politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Obchádzanie – Zostavenie rôznych súčiastok – Pojem – Kritériá posúdenia
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1036, článok 13 ods. 1 tretí pododsek a článok 13 ods. 2; nariadenie Komisie 2022/302, odôvodnenia 73, 74 a 76)
(pozri body 120, 121)
Spoločná obchodná politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Obchádzanie – Zostavenie rôznych súčiastok – Diely tvoriace 60 % alebo viac z celkovej hodnoty zmontovaného výrobku s pôvodom v krajine, na ktorú sa vzťahujú opatrenia – Námietka – Pridaná hodnota privezených dielov presahujúca 25 % výrobných nákladov – Pojem pridaná hodnota – Dosah – Výpočet – Výrobné náklady – Úprava – Kritériá – Zohľadnenie miery využitia skutočnej výrobnej kapacity
[Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1036, článok 2 ods. 5 a článok 13 ods. 2 písm. b); nariadenie Komisie 2022/302, odôvodnenia 77 až 80, 82, 83, 88, 90 až 91]
(pozri body 150 – 172)
Spoločná obchodná politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Obchádzanie – Zostavenie rôznych súčiastok – Určenie pridanej hodnoty privezených dielov – Úpravy výrobných nákladov – Prípustnosť – Neexistencia úpravy výrobných nákladov pri určení rozpätia ujmy v antidumpingovom prešetrovaní – Porušenie zásady rovnosti zaobchádzania – Neexistencia
[Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1036, článok 2 ods. 5 a článok 13 ods. 2 písm. b); nariadenie Komisie 2022/302, odôvodnenia 77 až 80, 82, 83, 88, 90 až 91]
(pozri bod 179)
Spoločná obchodná politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Obchádzanie – Priebeh prešetrovania – Použitie údajov dostupných v prípade odmietnutia spolupráce podniku – Podmienky – Odmietnutie prístupu k potrebným informáciám
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1036, článok 13 ods. 1 a článok 18 ods. 1, 4 a 5; nariadenie Komisie 2022/302, odôvodnenia 36, 37 a 39 až 41)
(pozri body 198 – 208, 210)
Zhrnutie
Všeobecný súd, na ktorý sa obrátila marocká spoločnosť patriaca do čínskej skupiny PGTEX, zamietol žalobu o neplatnosť vykonávacieho nariadenia 2022/302 (
1
), ktorým sa konečné antidumpingové clo na dovoz určitých tkaných a/alebo stehovaných textílií zo sklenených vlákien (ďalej len „TSV“) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike rozširuje na dovoz TSV odosielaných z Maroka. Pri tejto príležitosti Všeobecný súd spresnil možnosť Európskej komisie rozšíriť antidumpingové clá uložené voči Čínskej ľudovej republike na dovoz podobných výrobkov z inej tretej krajiny na krajinu, s ktorou Európska únia podpísala dohodu o pridružení v prípade, že dochádza k obchádzaniu platných opatrení.
V roku 2020 Komisia v nadväznosti na antidumpingové prešetrovanie, ktoré uskutočnili jej útvary, prijala vykonávacie nariadenie 2020/492 (
2
), ktorým sa ukladá konečné anidumpingové clo na dovoz určitých TSV s pôvodom v Čínskej ľudovej republike a Egypte.
V roku 2021 Komisia na základe žiadosti, ktorú podalo združenie výrobcov TSV z Únie Tech‑Fab Europe eV, začala prešetrovanie týkajúce sa možného obchádzania týchto antidumpingových opatrení dovozom rovnakého výrobku odosielaného z Maroka bez ohľadu na to, či má alebo nemá deklarovaný pôvod v Maroku. Po ukončení prešetrovania Komisia prijala napadnuté vykonávacie nariadenie.
Svojou žalobou sa žalobkyňa PGTEX Morocco, marocká spoločnosť vyrábajúca a vyvážajúca TSV do Únie, domáhala zrušenia napadnutého vykonávacieho nariadenia v rozsahu, v akom sa jej týka. Odvolávala sa najmä na porušenie dohody o pridružení podpísanej medzi Európskou úniou a Marockým kráľovstvom (
3
). Žalobkyňa tiež spochybňuje zistenia týkajúce sa neexistencie iného ekonomického opodstatnenia na zriadenie výrobného podniku žalobcu v Maroku, než je uloženie antidumpingových ciel a klasifikácia výrobného procesu vykonávaného žalobcom v Maroku ako „montážna činnosť“.
Posúdenie Všeobecným súdom
O dohode o pridružení a možnosti uplatniť pravidlá proti obchádzaniu stanovené v článku 13 nariadenia 2016/1036 (
4
)
Všeobecný súd v prvom rade skúmal, či Komisia mohla použiť pravidlá proti obchádzaniu stanovené v článku 13 základného antidumingového nariadenia na rozšírenie antidumpingových ciel uložených na dovoz TSV z Číny na dovoz podobných výrobkov z Maroka, pričom nezohľadnila skutočnosť, že Únia s Marokom podpísala dohodu o pridružení.
V tejto súvislosti Všeobecný súd uviedol, že dohoda o pridružení a článok 13 základného antidumpingového nariadenia sú teda dva nástroje obchodnej politiky Únie, ktoré zodpovedajú odlišným cieľom a logike. Prvý je totiž nástrojom spolupráce na podporu voľného pohybu tovaru pochádzajúceho z Maroka v Únii najmä odstránením ciel a poplatkov s rovnakým účinkom. Druhý je nástrojom na ochranu obchodu, ktorého cieľom je sankcionovať nekalé obchodné praktiky, ktoré môžu ohroziť účinnosť antidumpingových opatrení, ktoré sú už účinné voči tretím krajinám tým, že umožňujú inštitúciám za určitých podmienok rozšíriť tieto antidumpingové opatrenia na dovoz podobných výrobkov pochádzajúcich najmä z inej krajiny, aby sa zabránilo obchádzaniu antidumpingových opatrení.
Keďže sa v prejednávanej veci Komisia domnievala, že skupina PGTEX sa odvolávala na územie Maroka, aby obišla antidumpingové clo uložené na čínsky dovoz TSV, napadnutým vykonávacím nariadením rozšírila vyrovnávacie clo na TSV odoslané z Maroka. Okrem toho takto rozšírené clo, ktorého jediným cieľom je zabezpečiť účinnosť antidumpingového cla uloženého Čínskej ľudovej republike, nemožno odlíšiť od tohto uvedeného cla, ku ktorému má doplnkovú povahu. Napadnutým vykonávacím nariadením sa teda Komisia zamerala na čínske podniky skupiny PGTEX, aby im zabránila využívať územie Maroka, ktoré s Úniou uzavrelo dohodu o pridružení, aby sa vyhli antidumpingovému clu uloženému na čínsky dovoz TSV.
V tejto súvislosti Všeobecný súd poznamenal, že dohoda o pridružení podpísaná medzi Marokom a Úniou nebráni Únii v tom, aby použila opatrenia proti obchádzaniu s cieľom zabrániť takým konaniam, aké sú opísané vyššie, pokiaľ sú splnené všetky podmienky na uplatnenie článku 13 základného antidumpingového nariadenia. Odlišný výklad by mohol zbaviť Úniu nástroja na ochranu obchodu, ktorý má zásadný význam na zabezpečenie účinnej ochrany výrobného odvetvia Únie, a premeniť Maroko na „zónu voľného obchodu“, v ktorom by sa obchodné subjekty mohli dopustiť akéhokoľvek druhu obchádzania antidumpingových opatrení, čo by v prejednávanej veci bolo v rozpore so vzájomnými záväzkami, ktoré Marocké kráľovstvo a Únia prijali v rámci dohody o pridružení.
Podľa Všeobecného súdu sa teda Komisia nedopustila nesprávneho posúdenia, keď uplatnila pravidlá proti obchádzaniu stanovené v článku 13 základného antidumpingového nariadenia.
O posúdení podmienok uplatnenia článku 13 základného antidumpingového nariadenia v prejednávanej veci
Všeobecný súd v druhom rade pripomenul, že článok 13 ods. 1 základného antidumpingového nariadenia medzi podmienkami potrebnými na určenie existencie obchádzania po prvé vyžaduje jednak zmenu v štruktúre obchodu medzi treťou krajinou a Úniou alebo medzi spoločnosťami v krajine, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, a Úniou, a jednak to, aby táto zmena vyplývala z praxe, postupov alebo činností, pre ktoré neexistuje iná dostatočne náležitá príčina alebo iné ekonomické opodstatnenie okrem uloženia cla. (
5
) Po druhé podľa štvrtého odseku toho istého ustanovenia sú montážne činnosti v Únii alebo v tretej krajine zahrnuté medzi prax, postupy alebo činnosti, ktoré môžu predstavovať obchádzanie.
V prejednávanej veci Komisia po tom, čo konštatovala, že nárast vývozu TSV z Maroka do Únie predstavuje zmenu v štruktúre obchodu medzi nimi, analyzovala druhú podmienku nevyhnutnú na preukázanie existencie obchádzania, pokiaľ ide o zriadenie výrobného podniku žalobkyne v Maroku.
V tejto súvislosti Všeobecný súd po prvé uviedol, že Komisia sa nedopustila nesprávneho posúdenia, keď dospela k záveru, že na zriadenie podniku na výrobu TSV v Maroku neexistuje iná dostatočne náležitá príčina, než je vôľa obísť platné antidumpingové clá.
Rozhodnutie o zriadení tohto výrobného podniku bolo totiž prijaté v marci 2019, teda tesne po začatí antidumpingového prešetrovania, ktoré viedlo k uloženiu antidumpingových ciel na čínsky dovoz TSV, a bolo dokončené v októbri 2019, teda sedem mesiacov po začatí tohto prešetrovania.
Existencia takejto časovej zhody medzi začatím antidumpingového prešetrovania a zriadením podniku žalobkyne v Maroku môže podľa judikatúry odôvodniť domnienku, podľa ktorej zriadenie výrobného podniku v krajine, z ktorej sa tovar vyváža, má za cieľ vyhnúť sa uplatneniu opatrení obchodnej politiky.
V prípade takejto časovej zhody prináleží dotknutému hospodárskemu subjektu, aby predložil dôkaz o inom rozumnom dôvode na odôvodnenie zriadenia výrobného podniku v krajine, z ktorej sa tovar vyváža, než je dôvod vyhnúť sa dôsledkom vyplývajúcim zo sporných opatrení. Žalobkyni teda prináležalo predložiť dôkaz o tom, že zriadenie jej výrobného podniku v Maroku malo náležitú príčinu a bolo ekonomicky opodstatnené inými dôvodmi, než sú dôvody na to, aby sa vyhla predmetným antidumpingovým opatreniam, čo v prejednávanej veci neurobila.
Okrem toho sa žalobkyňa nesprávne odvolávala na nesplnenie povinnosti Komisie starostlivo a nestranne preskúmať všetky relevantné skutočnosti prejednávanej veci, pretože Komisia vykonala správnu analýzu dôkazov predložených žalobkyňou a oprávnene dospela k záveru, že sa nimi nepodarilo spochybniť jej záver.
Po druhé Komisia sa nedopustila nesprávneho posúdenia ani neporušila článok 13 základného antidumpingového nariadenia, keď dospela k záveru, že proces výroby TSV uskutočnený v Maroku je kompletizačnou činnosťou, ktorá spadá pod pojem „montážna činnosť“ v zmysle tohto ustanovenia.
V prejednávanej Všeobecný súd vykonal doslovnú, teleologickú a systematickú analýzu dotknutého ustanovenia, aby určil, či sa má pojem „montážna činnosť“, ako to navrhovala Komisia a vedľajší účastník konania na jej podporu, vykladať naširoko a môže zahŕňať „kompletizačné činnosti“, alebo, ako navrhla žalobkyňa, má byť predmetom reštriktívneho výkladu, podľa ktorého tieto posledné uvedené činnosti nespadajú pod pojem „montážna činnosť“.
V tejto súvislosti Všeobecný súd uviedol, že základné antidumpingové nariadenie neobsahuje definíciu pojmu „montážna činnosť“, ani pojmu „kompletizačná činnosť“. Nespresňuje ani, či tieto posledné uvedené činnosti spadajú pod pojem „montážna činnosť“.
Pokiaľ ide o kontext, kompletizačné činnosti nepatria medzi prax, postupy alebo činnosti, ktoré by mohli predstavovať obchádzanie v zmysle článku 13 ods. 1 základného antidumpingového nariadenia. Odsek 2 písm. b) tohto ustanovenia, (
6
) ktorý spresňuje podmienky, za ktorých sa montážna činnosť považuje za obchádzanie platných opatrení, však odkazuje na „kompletizáciu“. Takýto odkaz pritom totiž vedie k domnienke, že kompletizačné činnosti možno vykladať tak, že sú odvodené od montážnych činností.
Takýto výklad je na jednej strane v súlade s cieľom, ktorý sleduje právna úprava Únie v oblasti obchádzania, a to zabezpečiť účinnosť antidumpingových opatrení prijatých Úniou a zabrániť tomu, aby sa tieto opatrenia obchádzali, a na druhej strane je podporený okolnosťou, podľa ktorej normotvorca ponechal inštitúciám Únie širokú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o vymedzenie obchádzania.
Napokon okolnosti uvádzané žalobkyňou, ako je zložitosť výrobného procesu TSV, nemajú vplyv na kvalifikáciu procesu výroby TSV v Maroku ako montážnej alebo kompletizačnej činnosti. Na to, aby montážna činnosť mohla predstavovať obchádzanie, článok 13 ods. 2 základného antidumpingového nariadenia totiž odkazuje na podiel použitých dielov pochádzajúcich z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, a na hodnotu pridanú k týmto dielom predmetnou činnosťou.
Po tretie, pokiaľ ide o určenie pridanej hodnoty montážnych činností v zmysle článku 13 ods. 2 písm. b) základného antidumpingového nariadenia, Komisia sa nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia ani neporušila toto ustanovenie tým, že vykonala úpravy odpisových nákladov vypočítaných žalobkyňou, pričom zohľadnila mieru využitia skutočnej kapacity počas referenčného obdobia a vylúčila ďalšie tri metódy výpočtu pridanej hodnoty navrhované žalobkyňou.
Všeobecný súd v tejto súvislosti uviedol, že tak z kontextu, ako aj cieľa článku 13 základného antidumpingového nariadenia vyplýva, že na určenie pridanej hodnoty montážnych činností je potrebné zohľadniť len náklady spojené so skutočnou výrobou TSV, či dokonca len odpisové náklady a náklady na prenájom spojené s fungovaním strojov skutočne používaných na spracovanie dielov, ktoré boli skutočne privezené počas referenčného obdobia.
V prejednávanej veci žalobkyňa oznámila Komisii odpisové náklady vypočítané na základe maximálnej teoretickej prevádzky všetkých jej strojov. Keďže Komisia usúdila, že tieto odpisové náklady a náklady na prenájom nemohli vierohodne odrážať pridanú hodnotu privezených dielov, uvedené náklady náležite upravila. Na tieto účely uplatnila mieru využitia kapacity, tak ako ju uviedla žalobkyňa, a ktorú žalobkyňa nespochybnila.
Vzhľadom na to, že tak odpisové náklady vypočítané žalobkyňou na základe maximálnej teoretickej kapacity jej strojov, ako aj využitie kapacity boli vypočítané na základe rovnakého počtu strojov na TSV, ako keby boli tieto stroje v prevádzke počas celého referenčného obdobia, uplatnenie jedného na úpravu druhého nie je skutkovým omylom.
Pokiaľ ide o iné metódy výpočtu pridanej hodnoty, ktoré žalobkyňa navrhla Komisii, Komisia správne dospela k záveru, že tieto metódy neumožnili lepšie odzrkadliť pridanú hodnotu privezených dielov.
Po štvrté Komisia neporušila zásady zákazu diskriminácie a rovnosti zaobchádzania tým, že vykonala vyššie uvedené úpravy na určenie pridanej hodnoty, hoci pri výpočte rozpätia ujmy neupravila výrobné náklady výrobného odvetvia Únie napriek zisteniu nízkej miery využitia výrobnej kapacity.
Zohľadnenie výrobných nákladov pri výpočte rozpätia ujmy výrobného odvetvia Únie z dôvodu dumpingového dovozu a zohľadnenie výrobných nákladov na účely výpočtu hodnoty pridanej k privezeným dielom počas montážnej alebo kompletizačnej činnosti, aby sa zistilo, či dochádza k obchádzaniu antidumpingových opatrení, sa totiž uskutočňuje v inom kontexte a na odlišné účely. Žalobkyňa však mala vysvetliť, v čom mohla Komisia tým, že zohľadnila tieto náklady odlišným spôsobom, porušiť zásady zákazu diskriminácie a rovnosti zaobchádzania, čo v prejednávanej veci neurobila.
Keďže Komisia starostlivo a nestranne preskúmala všetky relevantné okolnosti prejednávanej veci a pristúpila k úprave nákladov s prihliadnutím na vysvetlenia, ktoré žalobkyňa poskytla v súvislosti s používaním strojov a nákladmi na prenájom, Všeobecný súd zamietol aj výhradu založenú na porušení práva na riadnu správu vecí verejných.
Využitie dostupných skutočností
V poslednom rade Všeobecný súd preskúmal žalobný dôvod, ktorým žalobkyňa vytýkala Komisii, že porušila článok 18 základného antidumpingového nariadenia tým, že použila dostupné skutočnosti, hoci žalobkyňa poskytla informácie požadované Komisiou.
V súlade s prvým odsekom tohto ustanovenia môže Komisia počas antidumpingového prešetrovania použiť dostupné skutočnosti na úkor údajov týkajúcich sa jednej alebo viacerých zainteresovaných strán v prípade, že niektorá zainteresovaná strana odmietne prístup k potrebným informáciám alebo ich inak neposkytne alebo by zásadne bránila prešetrovaniu.
V prejednávanej veci z napadnutého vykonávacieho nariadenia vyplýva, že Komisia použila údaje predložené žalobkyňou týkajúce sa predajov a nákladov ako východiskový bod svojej analýzy. Použila tiež štatistické údaje na nápravu nespoľahlivosti informácií poskytnutých žalobkyňou, pokiaľ ide o objemy predaja na vývoz do Únie, a na určenie, či došlo k zmene štruktúry obchodu, čo žalobkyňa nespochybňuje. Naopak, na preukázanie existencie montáže alebo kompletizácie nepoužila dostupné skutočnosti.
V dôsledku toho Všeobecný súd zamietol tento dôvod ako neúčinný.
S prihliadnutím na všetky tieto úvahy Všeobecný súd zamietol žalobu v celom jej rozsahu.
(
1
)	Vykonávacie nariadenia Komisie (EÚ) 2022/302 z 24. februára 2022, ktorým sa rozširuje konečné antidumpingové clo uložené vykonávacím nariadením (EÚ) 2020/492, zmeneným vykonávacím nariadením (EÚ) 2020/776, na dovoz určitých tkaných a/alebo stehovaných textílií zo sklenených vlákien (ďalej len „[TSV]“) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (ďalej len „ČĽR“), na dovoz [TSV] odosielaných z Maroka bez ohľadu na to, či majú alebo nemajú deklarovaný pôvod v Maroku, a ktorým sa ukončuje prešetrovanie týkajúce sa možného obchádzania antidumpingových opatrení uložených vykonávacím nariadením (EÚ) 2020/492 na dovoz [TSV] s pôvodom v Egypte dovozom [TSV] odosielaných z Maroka bez ohľadu na to, či majú alebo nemajú deklarovaný pôvod v Maroku (Ú. v. EÚ L 46, 2022, s. 49, ďalej len „napadnuté vykonávacie nariadenie“).
(
2
)	Vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2020/492 z 1. apríla 2020, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz určitých tkaných a/alebo stehovaných textílií zo sklenených vlákien s pôvodom v Čínskej ľudovej republike a Egypte (Ú. v. EÚ L 108, 2020, s. 1).
(
3
)	Euro‑stredomorská dohoda o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Marockým kráľovstvom na strane druhej (Ú. v. ES L 70, 2000, s. 2), v znení zmien (ďalej len „dohoda o pridružení“).
(
4
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1036 z 8. júna 2016 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie (Ú. v. EÚ L 176, 2016, s. 21, ďalej len „základné antidumpingové nariadenie“).
(
5
)	Ďalšími dvoma podmienkami sú existencia dôkazov o ujme spôsobenej výrobnému odvetviu Únie alebo o oslabovaní nápravných účinkov antidumpingového cla z hľadiska cien alebo množstiev podobného výrobku a existencia dôkazov o dumpingu vo vzťahu k predtým stanoveným normálnym hodnotám pre podobné výrobky.
(
6
)	Montážna činnosť v Únii alebo v tretej krajine sa považuje za obchádzanie platných opatrení, ak: „b) príslušné diely tvoria 60 % alebo viac z celkovej hodnoty zmontovaného výrobku s výnimkou prípadov, keď v žiadnom prípade nemožno uvažovať, že dochádza k obchádzaniu, ak sa hodnota, ktorá je pridaná privezeným dielom počas montážnej alebo kompletizačnej činnosti, je vyššia než 25 % výrobných nákladov“.