DOMSTOLENS DOM (sjätte avdelningen)
den 30 april 2026 (*)
” Begäran om förhandsavgörande – Oskäliga avtalsvillkor i konsumentavtal – Direktiv 93/13/EEG – Verkan av att ett villkor förklaras oskäligt – Tillägg till ett avtal om hypotekslån – Följder av att tilläggsavtalet är ogiltigt för huvudavtalets giltighet – Effektivitets- och proportionalitetsprinciperna – Avskräckande effekt – Villkor för att avtalet ska kunna bestå – De nationella domstolarnas skyldigheter ”
I mål C‑246/25 [Hańczynek](i),
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Sąd Okręgowy w Warszawie (Regionala domstolen i Warszawa, Polen) genom beslut av den 31 mars 2025, som inkom till domstolen den 1 april 2025, i målet
AS
mot
BNP Paribas Bank Polska SA,
meddelar
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden I. Ziemele (referent), samt domarna S. Gervasoni och M. Bošnjak,
generaladvokat: T. Ćapeta,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–        AS, genom K. Pilawska och A. Zorski, adwokaci,
–        BNP Paribas Bank Polska SA, genom T. Spyra, P. Węc, radcowie prawni, och D. Wróbel, adwokat,
–        Polens regering, genom B. Majczyna, i egenskap av ombud,
–        Europeiska kommissionen, genom P. Kienapfel och A. Szmytkowska, båda i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
1        Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 6.1 och 7.1 i rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (EGT L 95, 1993, s. 29; svensk specialutgåva, område 15, volym 12, s. 169) samt effektivitetsprincipen och proportionalitetsprincipen.
2        Begäran har framställts i ett mål mellan AS och BNP Paribas Bank Polska SA (nedan kallad BNP Parisbas) gällande följderna av att vissa avtalsvillkor förklarats oskäliga i ett tillägg till ett avtal om hypotekslån som ingåtts mellan AS och den rättsliga föregångaren till BNP Parisbas.
Tillämpliga bestämmelser
Direktiv 93/13
3        I tjugofjärde skälet i direktiv 93/13 anges följande:
”Medlemsstaternas domstolar eller förvaltningsmyndigheter måste förfoga över lämpliga och effektiva medel för att förhindra fortsatt tillämpning av oskäliga villkor i konsumentavtal.”
4        I artikel 6.1 i nämnda direktiv föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna skall föreskriva att oskäliga villkor som används i avtal som en näringsidkare sluter med en konsument inte är, på sätt som närmare stadgas i deras nationella rätt, bindande för konsumenten och att avtalet skall förbli bindande för parterna på samma grunder, om det kan bestå utan de oskäliga villkoren.”
5        I artikel 7.1 i direktivet föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna skall se till att det i konsumenternas och konkurrenternas intresse finns lämpliga och effektiva medel för att hindra fortsatt användning av oskäliga villkor i avtal som näringsidkare sluter med konsumenter.”
Polsk rätt
6        I artikel 58.1 i ustawa – Kodeks cywilny (civillagen), av den 23 april 1964 (Dz. U., nr 16, position 93), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet, föreskrivs följande:
”En rättshandling som strider mot lagen eller som har till syfte att kringgå lagen är ogiltig om inte annat föreskrivs i en relevant bestämmelse, bland annat att de bestämmelser i rättshandlingen som är ogiltiga ersätts av relevanta bestämmelser i lagen.”
7        I artikel 3851 i civillagen föreskrivs följande:
”1.      Villkor i ett konsumentavtal som inte har varit föremål för individuell förhandling är inte bindande för konsumenten om dennes rättigheter och skyldigheter enligt nämnda avtalsvillkor är utformade på ett sätt som strider mot god sed och allvarligt åsidosätter konsumentens intressen (oskäliga avtalsvillkor). Detta gäller inte för avtalsvillkor som avser parternas huvudsakliga prestationer, särskilt med avseende på pris eller vederlag, om de är tydligt formulerade.
2.      Om ett avtalsvillkor inte är bindande för konsumenten enligt artikel 1 ska avtalet förbli bindande i övrigt för parterna.”
8        Artikel 3852 i civillagen har följande lydelse:
”Bedömningen av om ett avtalsvillkor är förenligt med god sed ska ske med utgångspunkt i situationen vid tidpunkten för ingåendet av avtalet med beaktande av dess innehåll, omständigheterna vid avtalets ingående och med hänsyn tagen till avtal som har samband med det avtal som innehåller det villkor som är föremål för bedömning.”
9        Om gäldenären, för att uppnå att åtagandet upphör, med borgenärens samtycke åtar sig att tillhandahålla en annan prestation eller till och med samma prestation men på en annan rättslig grund, upphör det hittillsvarande åtagandet enligt artikel 506.1 i civillagen.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
10      Den 3 januari 2007 ingick AS ett avtal om hypotekslån på 415 144,09 polska zloty (PLN) (cirka 97 000 euro) med den rättsliga föregångaren till BNP Paribas. Lånet var avsett att finansiera uppförandet av en fastighet och löpte under en period fram till den 20 december 2021. Räntesatsen fastställdes i detta avtal till 4,7 procent på grundval av referensräntan WIBOR 3M (Warsaw Interbank Offered Rate 3-month, den 3-månaders interbankränta som erbjöds i Warszawa), med tillägg av den berörda bankens marginal.
11      Den 20 februari 2008 undertecknade avtalsparterna ett tillägg till avtalet, enligt vilket det lånebelopp som skulle återbetalas höjdes till ett belopp om 465 144,09 PLN (cirka 108 700 euro).
12      Den 20 mars 2008 undertecknade dessa parter ett andra tillägg till samma avtal (nedan kallat det andra tillägget alternativt tilläggsavtalet). I enlighet med artikel 1.1 i det andra tilläggsavtalet omvandlades det lånebelopp som skulle återbetalas till schweiziska franc (CHF). I artikel 2 i det andra tilläggsavtalet angavs att räntesatsen för detta lån fastställdes på grundval av referensindexet Libor 6M (London Interbank Offered Rate 6-month, den 6-månaders interbankränta som erbjöds i London), med tillägg av den berörda bankens marginal. Enligt artikel 3.1 i det andra tilläggsavtalet skulle lånet återbetalas i PLN, varvid de månatliga avbetalningarna skulle beräknas med tillämpning av den säljkurs för denna valuta som gällde i denna bank vid tidpunkten då den aktuella månatliga avbetalningen erlades. I artikel 3.2 i det andra  tillägget angavs vidare att ränta, avgifter och provisioner skulle beräknas i lånevalutan och återbetalas i PLN med tillämpning av den säljkurs för denna valuta som gällde i denna bank vid tidpunkten för återbetalningen. I artikel 3.5 i det andra tilläggsavtalet angavs att låntagaren hade informerats om att han stod för valutarisken. Slutligen fastställdes i artikel 5 i det andra tilläggsavtalet en ny löptid för samma lån till den 20 december 2026.
13      Parterna i det aktuella avtalet om hypotekslån ingick den 13 februari 2015 ett tredje tilläggsavtal, enligt vilket AS beviljades rätt att betala de månatliga avbetalningarna direkt i schweiziska francs.
14      Efter att ha återbetalat 350 088,07 PLN och 83 920,95 CHF (totalt cirka 171 800 euro) väckte AS talan den 25 november 2022 vid Sąd Okręgowy w Warszawie (Regionala domstolen i Warszawa, Polen), som är hänskjutande domstol. AS yrkade i första hand att indexeringsvillkoren i det andra tilläggsavtalet skulle förklaras ogiltiga och, i andra hand, att det aktuella hypotekslåneavtalet skulle förklaras ogiltigt i sin helhet.
15      Den hänskjutande domstolen anser att villkoren i artiklarna 1 och 3 i det andra tilläggsavtalet är oskäliga i den mening som avses i artikel 3.1 i direktiv 93/13, eftersom de medför att valutarisken helt och hållet åligger låntagaren. Samma domstol har för övrigt angett att det andra tilläggsavtalet inte kan bestå utan dessa avtalsvillkor.
16      Den hänskjutande domstolen har påpekat att enligt praxis från Sąd Najwyższy (Högsta domstolen, Polen) får den omständigheten att ett tillägg till ett avtal om hypotekslån är ogiltigt till följd att de ursprungliga villkoren i avtalet, vilka har ändrats genom detta tillägg, åter blir tillämpliga, utan att avtalets giltighet påverkas.
17      Ogiltigförklaring av enbart tilläggsavtalet på grund av att det innehåller oskäliga villkor är således tillräckligt för att uppnå målet att skydda konsumenten, såsom detta framgår av artikel 6.1 i direktiv 93/13, eftersom den berörda konsumenten då inte längre är bunden av dessa villkor. Att avtalet i dess helhet blir ogiltigt som en följd av detta konstaterande skulle under alla omständigheter vara en oproportionerlig rättsföljd i förhållande till förverkligandet av detta mål.
18      Den hänskjutande domstolen har emellertid påpekat de risker som är förknippade med att villkoren i det ursprungliga avtalet åter blir tillämpliga såvitt gäller den avskräckande verkan som avskaffandet av oskäliga villkor bör ha på näringsidkares beteende. För det första bestraffas en näringsidkare inte för användningen av oskäliga villkor, eftersom denne under vissa omständigheter till och med kan dra fördel av att de oskäliga villkoren ersätts av villkoren i det ursprungliga avtalet. För det andra skulle en ogiltigförklaring av avtalet i dess helhet få gynnsamma ekonomiska konsekvenser för den berörda konsumenten, bland annat när kreditgivarens fordran är preskriberad.
19      Den hänskjutande domstolen vill få klarhet i huruvida det kan vara motiverat att ogiltigförklara avtalet när detta endast grundar sig på en kvantitativ ekonomisk bedömning av de fördelar som den berörda konsumenten får av denna ogiltighet.
20      Mot denna bakgrund beslutade Sąd Okręgowy w Warszawie (Regionala domstolen i Warszawa) att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till EU-domstolen:
”Ska artiklarna 6.1 och 7.1 i [direktiv 93/13] samt principerna om effektivitet och proportionalitet tolkas så, att de utgör hinder för en domstolstolkning av nationella bestämmelser, enligt vilken det, när det har fasttälts att ett tillägg till ett avtal innehåller oskäliga villkor som medför att tillägget blir ogiltigt, ska anses att detta tillägg aldrig har ingåtts och att avtalet ska anses som giltigt från början i oförändrad lydelse?”
Prövning av tolkningsfrågan
21      Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artikel 6.1 och artikel 7.1 i direktiv 93/13 samt effektivitets- och proportionalitetsprinciperna ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell rättspraxis som innebär att fastställande av att ett tillägg till ett avtal om hypotekslån, som ingåtts mellan en konsument och en näringsidkare, är ogiltigt på grund av att det innehåller oskäliga avtalsvillkor medför att avtalets ursprungliga villkor – som tilläggsavtalet syftade till att ersätta – åter blir tillämpliga.
Huruvida tolkningsfrågan kan tas upp till prövning
22      BNP Paribas har gjort gällande att tolkningsfrågan inte kan tas upp till sakprövning, eftersom utgången i det nationella målet uteslutande beror på tillämpningen av bestämmelserna i polsk rätt.
23      Det ankommer inte på domstolen att, i ett förfarande enligt artikel 267 FEUF, tolka och tillämpa nationell rätt. Denna uppgift ankommer uteslutande på den hänskjutande domstolen (dom av den 26 oktober 2023, EDP – Energias de Portugal m.fl., C‑331/21, EU:C:2023:812, punkt 40 och där angiven rättspraxis).
24      Det förfarande som har införts genom artikel 267 FEUF utgör emellertid ett medel för samarbete mellan EU-domstolen och de nationella domstolarna, genom vilket EU-domstolen tillhandahåller de nationella domstolarna de uppgifter om unionsrättens tolkning som de behöver för att kunna avgöra de mål som de ska pröva (dom av den 26 mars 2020, Miasto Łowicz och Prokurator Generalny, C‑558/18 och C‑563/18, EU:C:2020:234, punkt 44 och där angiven rättspraxis).
25      Enligt artikel 6.1 första meningsledet i direktiv 93/13 ska medlemsstaterna föreskriva att oskäliga villkor inte är bindande för konsumenten ”på sätt som närmare stadgas i deras nationella rätt”. Regleringen i nationell rätt av det konsumentskydd som följer av detta direktiv kan emellertid inte påverka omfattningen och således innehållet i detta skydd (dom av den 30 april 2025, AxFina Hungary (Avtalets bestående), C‑630/23, EU:C:2025:302, punkt 47 och där angiven rättspraxis).
26      I förevarande fall vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida tillämpningen av nationell rättspraxis i ett mål som den ska pröva kan utgöra hinder för att uppnå det avskräckande syfte som föreskrivs i direktiv 93/13 och för att säkerställa ett effektivt konsumentskydd enligt detta direktiv.
27      Utgången i det mål som den hänskjutande domstolen ska pröva beror följaktligen på EU-domstolens tolkning av bestämmelserna i nämnda direktiv och av effektivitetsprincipen, vilket innebär att tolkningsfrågan kan tas upp till sakprövning.
Prövning i sak
28      Enligt artikel 6.1 första ledet i meningen i direktiv 93/13 ska medlemsstaterna föreskriva att oskäliga villkor som används i avtal som en näringsidkare sluter med en konsument inte är, på sätt som närmare stadgas i deras nationella rätt, bindande för konsumenten.
29      Regleringen i nationell rätt av det konsumentskydd som följer av samma direktiv kan inte påverka omfattningen och således innehållet i detta skydd (se, för ett liknande resonemang, dom av den 30 april 2025, AxFina Hungary (Avtalets bestående), C‑630/23, EU:C:2025:302, punkt 47 och där angiven rättspraxis).
30      I detta sammanhang ankommer det på medlemsstaterna att föreskriva lämpliga och effektiva medel ”för att hindra fortsatt användning av oskäliga villkor i avtal som näringsidkare sluter med konsumenter” såsom föreskrivs i artikel 7.1 i direktivet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 30 april 2025, AxFina Hungary (Avtalets bestående), C‑630/23, EU:C:2025:302, punkt 43 och där angiven rättspraxis).
31      Även om det åligger medlemsstaterna att genom sin nationella rätt definiera kriterierna för när det kan anses fastställt att det föreligger ett oskäligt villkor i ett avtal och när de konkreta rättsverkningarna av en sådan fastställelse uppkommer, måste en sådan fastställelse göra det möjligt att återställa den rättsliga och faktiska situation som konsumenten hade befunnit sig i om detta oskäliga avtalsvillkor inte hade förelegat, i synnerhet genom att det finns en rätt till återbördande av de prestationer som näringsidkaren felaktigt erhållit, till konsumentens nackdel, på grundval av det oskäliga villkoret (se, för ett liknande resonemang, dom av den 30 april 2025, AxFina Hungary (Avtalets bestående), C‑630/23, EU:C:2025:302, punkt 48 och där angiven rättspraxis).
32      De nationella domstolarna ska härvid underlåta att tillämpa oskäliga avtalsvillkor så att villkoren inte får några bindande verkningar för konsumenten, såvida inte konsumenten motsätter sig detta (se, för ett liknande resonemang, dom av den 30 april 2025, AxFina Hungary (Avtalets bestående), C‑630/23, EU:C:2025:302, punkt 44 och där angiven rättspraxis).
33      Av detta följer att ett avtalsvillkor som förklarats vara oskäligt således i princip ska anses inte ha existerat, vilket innebär att det inte kan ha någon verkan gentemot konsumenten. En domstols fastställelse av att ett sådant avtalsvillkor är oskäligt ska följaktligen i princip innebära att konsumentens rättsliga och faktiska situation ska återställas till den situation som konsumenten hade befunnit sig i om avtalsvillkoret inte hade förelegat (dom av den 30 april 2025, AxFina Hungary (Avtalets bestående), C‑630/23, EU:C:2025:302, punkt 45 och där angiven rättspraxis)
34      Det framgår av beslutet om hänskjutande att enligt praxis från Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) innebär den omständigheten att det andra tilläggsavtalet är ogiltigt att de ursprungliga villkoren i det avtal om hypotekslån som är aktuellt i det nationella målet – vilka ersattes genom tilläggsavtalet – åter blir tillämpliga. Detta återställande skulle göra det möjligt att låta avtalet bestå, trots att det, enligt den hänskjutande domstolen, vore en oproportionerlig rättsföljd i förhållande till förverkligandet av målet att skydda konsumenterna om avtalet blev ogiltigt i sin helhet.
35      Om en nationell domstol, med tillämpning av relevanta bestämmelser i nationell rätt, finner att det inte är möjligt att låta ett avtal bestå utan de oskäliga avtalsvillkor som det innehåller så utgör artikel 6.1 i direktiv 93/13 enligt rättspraxis i princip inte hinder för att avtalet ogiltigförklaras, oberoende av vilka konkreta verkningar ogiltigförklaringen av avtalet medför (dom av den 29 april 2021, Bank BPH, C‑19/20, EU:C:2021:341, punkt 85 och där angiven rättspraxis).
36      Det ska i detta hänseende erinras om att möjligheten att det aktuella avtalet kan bestå utan de oskäliga avtalsvillkoren i enlighet med reglerna i nationell rätt ska prövas genom en objektiv bedömning. En av parternas personliga förhållanden kan således inte anses avgörande för avtalets framtida öde (se, för ett liknande resonemang, dom av den 30 april 2025, AxFina Hungary (Avtalets bestående), C‑630/23, EU:C:2025:302, punkt 58 och där angiven rättspraxis).
37      Under dessa omständigheter kan frågan om avtalet kan bestå inte vara beroende av de eventuellt oproportionerliga verkningarna av avtalets ogiltighet i förhållande till det konsumentskyddssyfte som eftersträvas med direktiv 93/13.
38      I enlighet med den rättspraxis som det hänvisas till i punkt 31 ovan ska verkningarna av att ett villkor i ett avtal som ingåtts mellan en näringsidkare och en konsument fastställs vara oskäligt under alla omständigheter göra det möjligt att återställa den rättsliga och faktiska situation som konsumenten skulle ha befunnit sig i om det oskäliga villkoret inte hade förelegat. Genom att det, på grund av att villkoren i ett tilläggsavtal är oskäliga, föreskrivs att de ursprungliga villkoren i avtalet som har ersatts av detta tilläggsavtal åter ska äga tillämpning, leder en nationell rättspraxis, såsom den som avses i beslutet om hänskjutande, i princip till att den rättsliga situation som konsumenten skulle ha befunnit sig i om dessa oskäliga villkor inte hade förelegat återställs.
39      Det ska emellertid erinras om att för det fall en nationell domstol skulle ha möjlighet att ändra innehållet i oskäliga villkor i ett avtal skulle detta kunna äventyra förverkligandet av det långsiktiga syftet med artikel 7 i direktiv 93/13. En sådan möjlighet skulle nämligen motverka den avskräckande effekt det har på näringsidkarna att sådana oskäliga villkor helt enkelt inte kan tillämpas gentemot konsumenterna, eftersom näringsidkarna skulle vara benägna att använda villkoren med vetskap om att även om de ogiltigförklaras så skulle den nationella domstolen kunna utfylla avtalet i nödvändig utsträckning på ett sådant sätt att näringsidkarnas intressen tillvaratogs (dom av den 29 april 2021, Bank BPH, C‑19/20, EU:C:2021:341, punkt 68 och där angiven rättspraxis).
40      Återställandet av de villkor i det aktuella avtalet som parterna hade för avsikt att inte längre vara bundna av, kan inte bara äventyra effektiviteten av det konsumentskydd som garanteras genom direktiv 93/13, utan även äventyra förverkligandet av syftet med artikel 7 i direktiv 93/13, nämligen att avskräcka näringsidkaren från att använda oskäliga villkor, vilket enbart uppnås om dessa oskäliga villkor upphävs.
41      För det första kan ett sådant återställande av de ursprungliga avtalsvillkoren nämligen leda till negativa konsekvenser för konsumenten som en direkt följd av att de oskäliga villkoren upphävs. I förevarande fall har den polska regeringen i sitt skriftliga yttrande angett att återställandet av det index som är tillämpligt på den räntesats som överenskommits i det ursprungliga avtalet skulle innebära att låntagaren måste återbetala de belopp som motsvarar skillnaden mellan tillämpningen av det index som fastställts i det andra tilläggsavtalet och det index som fastställts i det ursprungliga avtalet för perioden efter ingåendet av detta tilläggsavtal. Eftersom parterna i det avtal om hypotekslån som är aktuellt i det nationella målet i det andra tilläggsavtalet har kommit överens om en ändring av låneavtalets löptid till förmån för låntagaren, bland annat i form av en förlängning av återbetalningsfristen, kan även återställandet av den förfallodag som överenskommits i det ursprungliga avtalet visa sig vara till nackdel för konsumenten.
42      För det andra finns det en risk för att näringsidkare inte avskräcks från att använda oskäliga villkor, om de ursprungliga villkoren i ett avtal som parterna har avsett att ersätta genom att ingå ett tilläggsavtal – som innehåller villkor som konstaterats vara oskäliga – åter skulle kunna bli tillämpliga i stället för de oskäliga villkoren i tilläggsavtalet. När en näringsidkare drar fördel av ett sådant återställande av de ursprungliga avtalsvillkoren, kan den avskräckande verkan – som bland annat är knuten till att näringsidkaren måste återbörda de fördelar till konsumenten som näringsidkaren otillbörligen, till konsumentens nackdel, har erhållit på grundval av ett oskäligt villkor – delvis neutraliseras.
43      Det ankommer under alla omständigheter på den nationella domstolen att kontrollera vad som var avtalsparternas avsikt när de ändrade innehållet i avtalet genom att ingå ett tilläggsavtal.
44      Det ska slutligen erinras att artikel 6.1 i direktiv 93/13 avser att ersätta den formella jämvikt mellan avtalsparternas rättigheter och skyldigheter som följer av avtalet med en verklig jämvikt så att parterna blir jämbördiga (dom av den 18 december 2025, Soledil, C‑320/24, EU:C:2025:993, punkt 23 och där angiven rättspraxis).
45      Det ankommer således på den nationella domstolen att försäkra sig om att återställandet av de ursprungliga villkoren, som ersatts av ett tilläggsavtal som förklarats ogiltigt på grund av att det innehåller oskäliga villkor, gör det möjligt att fastställa en sådan verklig jämvikt som säkerställer ett effektivt konsumentskydd, utan att uppnåendet av det avskräckande syfte som eftersträvas med artikel 7.1 i direktiv 93/13 äventyras.
46      Mot bakgrund av det ovan anförda ska den ställda frågan besvaras på följande sätt. Artikel 6.1 och artikel 7.1 i direktiv 93/13 samt effektivitets- och proportionalitetsprinciperna ska tolkas så, att de inte utgör hinder för en nationell rättspraxis som innebär att fastställande av att ett tillägg till ett avtal om hypotekslån, som ingåtts mellan en konsument och en näringsidkare, är ogiltigt på grund av att det innehåller oskäliga avtalsvillkor medför att avtalets ursprungliga villkor – som tilläggsavtalet syftade till att ersätta med dessa oskäliga villkor – åter blir tillämpliga. Detta gäller under förutsättning att vederbörlig hänsyn tas till de negativa konsekvenser för konsumenten och de fördelar för näringsidkaren som följer av ett sådant återställande av de ursprungliga villkoren, samt att det säkerställs att återställandet av de ursprungliga villkoren gör det möjligt att uppnå en verklig balans mellan avtalsparternas rättigheter och skyldigheter och således ett effektivt konsumentskydd, utan att det äventyrar uppnåendet av det avskräckande syfte som direktivet eftersträvar.
Rättegångskostnader
47      Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (sjätte avdelningen) följande:
Artiklarna 6.1 och 7.1 i rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal, samt effektivitets-, och proportionalitetsprinciperna,
ska tolkas så,
att de inte utgör hinder för en nationell rättspraxis som innebär att fastställande av att ett tillägg till ett avtal om hypotekslån, som ingåtts mellan en konsument och en näringsidkare, är ogiltigt på grund av att det innehåller oskäliga avtalsvillkor medför att avtalets ursprungliga villkor – som tilläggsavtalet syftade till att ersätta med dessa oskäliga villkor – åter blir tillämpliga. Detta gäller under förutsättning att vederbörlig hänsyn tas till de negativa konsekvenser för konsumenten och de fördelar för näringsidkaren som följer av ett sådant återställande av de ursprungliga villkoren, samt att det säkerställs att återställandet av de ursprungliga villkoren gör det möjligt att uppnå en verklig balans mellan avtalsparternas rättigheter och skyldigheter och således ett effektivt konsumentskydd, utan att det äventyrar uppnåendet av det avskräckande syfte som direktivet eftersträvar.
Underskrifter
*      Rättegångsspråk: polska.
i      Förevarande mål har getts ett fiktivt namn. Detta namn är inte någon av rättegångsdeltagarnas verkliga namn.