62021CJ0767
DOMSTOLENS DOM (tredje avdelningen)
den 14 december 2023 (
*1
)
”Överklagande – Institutionell rätt – Europaparlamentets ledamöter – Europaparlamentets arbetsordning – Uppföranderegler – Artikel 10.3 – Förbud att visa upp banderoller under parlamentssammanträden – Muntligt beslut av parlamentets ordförande om att förbjuda ledamöterna att sätta upp nationella flaggor på sina pulpeter – Talan om ogiltigförklaring – Artikel 263 FEUF – Begreppet akt mot vilken talan kan väckas”
I mål C‑767/21 P,
angående ett överklagande enligt artikel 56 i stadgan för Europeiska unionens domstol, som ingavs den 8 december 2021,
Jérôme Rivière, Nice (Frankrike),
Dominique Bilde, Lagarde (Frankrike),
Joëlle Mélin, Aubagne (Frankrike),
Aurélia Beigneux, Hénin-Beaumont (Frankrike),
Thierry Mariani, Paris (Frankrike),
Jordan Bardella, Montmorency (Frankrike),
Jean-Paul Garraud, Libourne (Frankrike),
Jean-François Jalkh, Gretz-Armainvilliers (Frankrike),
Gilbert Collard, Marseille (Frankrike),
Gilles Lebreton, Montivilliers (Frankrike),
Nicolaus Fest, Berlin (Tyskland),
Gunnar Beck, Neuss (Tyskland),
Philippe Olivier, Draveil (Frankrike),
företrädda av F. Wagner, avocat,
klagande,
i vilket den andra parten är:
Europaparlamentet, företrätt av N. Lorenz och T. Lukácsi, båda i egenskap av ombud,
svarande i första instans
meddelar
DOMSTOLEN (tredje avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden K. Jürimäe, samt domarna N. Piçarra (referent), M. Safjan, N. Jääskinen och M. Gavalec,
generaladvokat: T. Ćapeta,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
och efter att den 16 februari 2023 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
1
Jérôme Rivière, Dominique Bilde, Joëlle Mélin, Aurélia Beigneux, Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean Paul Garraud, Jean-François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck och Philippe Olivier, ledamöter i Europaparlamentet (nedan gemensamt kallade klagandena) har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 6 oktober 2021, Rivière m.fl./Parlamentet (T‑88/20, EU:T:2021:664) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom avvisade tribunalen dessa ledamöters talan om ogiltigförklaring av ett muntligt beslut av den 13 januari 2020, fattat av parlamentets ordförande, om att förbjuda parlamentsledamöterna att sätta upp en nationell flagga på sina pulpeter (nedan kallad den omtvistade åtgärden).
Tillämpliga bestämmelser
2
Artikel 10 i Europaparlamentets arbetsordning (9:e valperioden, 2019–2024) (nedan kallad arbetsordningen) har rubriken ”Uppföranderegler” och lyder som följer:
”1.   Ledamöternas uppträdande ska präglas av ömsesidig respekt och baseras på de värderingar och principer som fastställs i fördragen, och särskilt i stadgan om de grundläggande rättigheterna. …
2.   Ledamöterna ska uppträda på ett sätt som inte stör parlamentets arbete, undergräver säkerheten och ordningen i någon av parlamentets byggnader eller hindrar parlamentets utrustning från att fungera.
3.   Ledamöterna ska uppträda på ett sätt som inte stör ordningen i kammaren och även i övrigt avhålla sig från att uppträda på ett olämpligt sätt. De får inte använda sig av banderoller.
…”
3
Artikel 171 i arbetsordningen har rubriken ”Fördelning av talartid samt talarlista”. I punkt 4 i den artikeln föreskrivs följande:
”Talartiden för [den första delen] av debatten ska fördelas i enlighet med följande kriterier:
(a)
En första del av talartiden ska fördelas lika mellan alla politiska grupper.
(b)
En andra del ska fördelas mellan de politiska grupperna i proportion till deras sammanlagda antal ledamöter.
(c)
De grupplösa ledamöterna ska tilldelas en sammanlagd talartid som baseras på de delar som respektive politisk grupp tilldelas enligt a och b.
(d)
Vid fördelningen av talartid i kammaren ska det beaktas att ledamöter med funktionshinder kan behöva längre tid.”
4
Artikel 175.1 och 175.3 i samma arbetsordning har rubriken ”Omedelbara åtgärder” och lyder som följer:
”1.   Varje ledamot som överträder de uppföranderegler som fastställs i artikel 10.3 eller 10.4 ska kallas till ordningen av talmannen.
2.   Om överträdelsen upprepas ska talmannen en andra gång kalla ledamoten till ordningen, och saken ska föras till sammanträdesprotokollet.
3.   Vid fortsatt överträdelse eller om ytterligare överträdelser begås får talmannen förbjuda ledamoten att ta till orda eller uppmana ledamoten att lämna plenisalen för återstoden av sammanträdet. …”
Bakgrund till tvisten
5
Bakgrunden till tvisten, så som den framgår av punkterna 1–3 i den överklagade domen, kan sammanfattas enligt följande.
6
Vid plenarsammanträdet den 13 januari 2020 underrättade Europaparlamentets talman muntligen parlamentsledamöterna om åtgärder som vidtagits med stöd av artikel 10.3 i arbetsordningen i syfte att upprätthålla ordningen i plenisalen, däribland den omtvistade åtgärden.
7
I samband med plenarsammanträdena den 29 och 30 januari 2020 informerade de vice talmän som lett dessa sammanträden ånyo om den omtvistade åtgärden.
Talan vid tribunalen och den överklagade domen
8
Genom ansökan av den 13 februari 2020 väckte klagandena talan vid tribunalen med yrkande om ogiltigförklaring av den omtvistade åtgärden.
9
Klagandena åberopade fyra grunder till stöd för sin talan. Den första grunden bestod av två delar; genom den första delgrunden gjorde klagandena gällande åsidosättande och missuppfattning av artikel 10.3 i parlamentets arbetsordning och genom den andra delgrunden ett åsidosättande av artikel 4.2 FEU. Den andra grunden avsåg åsidosättande av rättssäkerheten, medan den tredje grunden avsåg maktmissbruk. I den fjärde grunden gjorde klagandena gällande ett åsidosättande av principen om likabehandling, legalitetsprincipen och principen om god förvaltningssed samt att åtgärden vidtagits i avsikt att skada ledamöternas politiska verksamhet (fumus persecutionis) och att parlamentsledamöternas yttrandefrihet hade kränkts.
10
Parlamentet framställde i första hand en invändning om att talan inte kunde tas upp till prövning. Invändningen grundades på, för det första, avsaknaden av en akt mot vilken talan kan väckas i den mening som avses i artikel 263 FEUF, för det andra, att klagandena saknade talerätt och, för det tredje, att de saknade ett berättigat intresse av att väcka talan. I andra hand gjorde parlamentet gällande att talan var ogrundad.
11
Tribunalen biföll invändningen om rättegångshinder gällande att det inte fanns någon akt mot vilken talan kan väckas i den mening som avses i artikel 263 FEUF.
12
I punkt 38 i den överklagade domen konstaterade tribunalen att det framgick av parternas inlagor att den omtvistade åtgärden utgjordes av ett förbud riktat till ledamöterna, med stöd av artikel 10.3 i arbetsordningen, mot att sätta upp nationella flaggor på sina pulpeter. Tribunalen preciserade härvid att klagandena förvisso också gjort gällande att de ledamöter som inte iakttog förbudet samtidigt förbjöds att ta till orda men att det inte fanns något som visade att denna sistnämnda åtgärd gick utöver förbudet att ställa upp nationella flaggor.
13
I punkterna 42–44 i samma dom påpekade tribunalen att det framgår av parlamentets arbetsordning, vilken grundar sig på medlemsstaternas gemensamma parlamentariska traditioner, att parlamentsledamöterna ”uttrycker sig genom att tala i parlamentet”. Utöver den möjlighet som föreskrivs i arbetsordningen att en gång per session framställa en skriftlig reservation på högst 200 ord finns enligt samma ordning ”inte något annat sätt för deltagarna i debatten att uttrycka sig på”. Enligt tribunalen syftar begränsningarna av parlamentsledamöternas uttryckssätt således till att säkerställa att de behandlas lika och att parlamentets arbete genomförs på ett korrekt sätt Detta dubbla syfte eftersträvas även med artikel 171.4 i arbetsordningen, vari det föreskrivs exakta kriterier för fördelning av talartid mellan ledamöterna.
14
Tribunalen slog vidare fast i punkterna 45 och 48 i den överklagade domen, att ”en bild eller ett föremål, genom den symbol som återges eller det budskap som sänds, utan tvekan kan användas som ett uttrycksmedel och på så sätt ge den ledamot som använder sig av bilden eller föremålet möjlighet att hävda och försvara sina politiska övertygelser utanför sin talartid” i samband med parlamentets plenarsammanträden. Tribunalen fann att i förevarande fall hade den flagga som klagandena ställt på sina pulpeter blivit ”en sorts fana för en politisk gruppering och en symbol för de frågor som denna gruppering driver”. I punkt 49 i den överklagade domen fann tribunalen vidare att ”uppställande av en medlemsstats flagga, i synnerhet på en parlamentsledamots pulpet, står i bjärt kontrast till [nämnde] ledamots uppdrag som företrädare för medborgarna”, såsom uppdraget definieras i artikel 14.2 FEU och artikel 22.2 FEUF.
15
I punkt 50 i nämnda dom fann tribunalen att de nationella flaggorna som satts upp på pulpeterna, med hänsyn till den innebörd som klagandena anser att de har, endast ska anses som ”ett sätt att uttrycka eller kommunicera sin uppfattning” som inte skiljer sig från föremålet för termen banderoller i artikel 10.3 i arbetsordningen eller motsvarande termer i bestämmelsens olika språkversioner.
16
Mot bakgrund av samtliga dessa skäl fann tribunalen, i punkterna 51 och 52 i den överklagade domen, att klagandenas uppförande kunde störa parlamentets verksamhet och därför omfattades av tillämpningsområdet för artikel 10.3 i parlamentets arbetsordning. Den omtvistade åtgärden hörde följaktligen till den interna organisationen av parlamentets arbete och medförde inte några rättsverkningar som, genom att klart förändra ledamöternas rättsliga ställning, påverkar villkoren för utövande av klagandenas mandat som parlamentsledamöter. Tribunalen fann således att den omtvistade åtgärden inte utgjorde en akt mot vilken talan kan väckas i den mening som avses i artikel 263 FEUF.
17
Tribunalen avvisade därför talan.
Parternas yrkanden
18
Klagandena har yrkat att domstolen ska
–
upphäva den överklagade domen,
–
förklara att talan kan tas upp till sakprövning,
–
ogiltigförklara den omtvistade åtgärden, och
–
förplikta parlamentet att ersätta rättegångskostnaderna.
19
Parlamentet har yrkat att överklagandet ska ogillas och att klagandena ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Prövning av överklagandet
Huruvida överklagandet kan tas upp till prövning
20
Parlamentet har gjort gällande att överklagandet inte uppfyller de villkor för att upptas till sakprövning som föreskrivs i artikel 168 i domstolens rättegångsregler. I överklagandet anges nämligen inte på ett klart och tydligt sätt de rättsliga argument som åberopas till stöd för de anförda grunderna vilka inte innehåller någon som helst juridisk argumentation.
21
Det framgår härvid av artikel 256.1 andra stycket FEUF, artikel 58 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol, och artiklarna 168.1 d och 169.2 i rättegångsreglerna att det i ett överklagande klart ska anges på vilka punkter den överklagade domen ifrågasätts, samt de rättsliga grunder som särskilt åberopas till stöd för detta yrkande, vid äventyr av att överklagandet eller den aktuella grunden avvisas (dom av den 23 november 2021, rådet/Hamas, C‑833/19 P, EU:C:2021:950, punkt 50 och där angiven rättspraxis).
22
Överklagandeskrivelsen gör det emellertid möjligt att utan tvivel identifiera två grunder varmed klagandena kritiserar tribunalen för att dels ha missförstått de faktiska omständigheterna och ha gjort en felaktig rättslig kvalificering av desamma i punkt 38 i den överklagade domen, dels ha gjort en felaktig rättstillämpning i punkterna 41–50 i samma dom såvitt gäller tolkningen av artikel 10.3 i arbetsordningen. Det framgår för övrigt av parlamentets svarsskrivelse att nämnda institution kunnat förstå innehållet i grunderna och ta ställning till dem i sak.
23
Under dessa omständigheter finner domstolen att det i överklagandet, med tillräcklig precision och i var och en av grunderna, anges de punkter i den överklagade domen som kritiseras och att det redogörs för skälen till att dessa punkter enligt klagandena är behäftade med en felaktig rättstillämpning. Domstolen kan således utöva sin lagenlighetskontroll.
24
Förevarande överklagande ska följaktligen tas upp till sakprövning.
Huruvida överklagandet är välgrundat
Den första grunden
– Parternas argument
25
Genom den första grunden har klagandena gjort gällande att tribunalen missuppfattade de faktiska omständigheterna och gjorde en felaktig rättslig kvalificering av dessa omständigheter i punkt 38 i den överklagade domen. Tribunalen underlät nämligen att slå fast att den omtvistade åtgärden i praktiken innebar att parlamentsledamöterna berövades möjligheten att ta till orda och följaktligen, för de parlamentsledamöter som vägrade ta bort sina nationella flaggor från sina pulpeter vid plenarsammanträdena den 29 och 30 januari 2020, klart förändrade villkoren för att utöva deras mandat.
26
Parlamentet anser att det är uppenbart att det saknas stöd för den första grunden.
– Domstolens bedömning
27
Det framgår av artikel 256.1 FEUF och artikel 58 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol att ett överklagande ska vara begränsat till rättsfrågor och att tribunalen således är ensam behörig att fastställa och bedöma de relevanta faktiska omständigheterna och bevisningen. Denna bedömning utgör, med undantag för då dessa omständigheter har missuppfattats, inte en rättsfråga som ska prövas av domstolen i ett mål om överklagande (dom av den 10 juli 2019, VG/kommissionen, C‑19/18 P, EU:C:2019:578, punkt 47 och där angiven rättspraxis).
28
En sådan missuppfattning föreligger när bedömningen av den befintliga bevisningen framstår som uppenbart felaktig utan att någon ny bevisning har beaktats. Det ska utifrån handlingarna i målet vara uppenbart att tribunalen missuppfattat bevisningen eller de faktiska omständigheterna, utan att domstolen ska behöva göra en ny bedömning därav. När en klagande har gjort gällande att tribunalen har missuppfattat bevisningen har vederbörande en skyldighet att exakt ange vilka omständigheter som tribunalen har missuppfattat och visa de bedömningsfel som klaganden anser har föranlett denna missuppfattning hos tribunalen (dom av den 3 december 2015, Italien/kommissionen, C‑280/14 P, EU:C:2015:792, punkt 52 och där angiven rättspraxis).
29
Det framgår emellertid tvivelsutan av stämningsansökan i första instans att klagandena, inför tribunalen, endast yrkat ogiltigförklaring av den omtvistade åtgärden vilken uteslutande består i ett muntligt förbud för ledamöterna att ställa nationella flaggor på sina pulpeter. De har inte inför tribunalen bestridit de påföljande åtgärderna att beröva dem talartid vid plenarsammanträdena den 29 och 30 januari 2020. Under dessa omständigheter kan tribunalen inte klandras för att den överklagade domen skulle vara behäftad med en missuppfattning eller felaktig rättslig kvalificering av de faktiska omständigheterna.
30
Det ska vidare under alla förhållanden tilläggas att tribunalen i punkt 38 i den överklagade domen med fog slog fast att klagandena visserligen också gjort gällande att de parlamentsledamöter som inte iakttog den omtvistade åtgärden samtidigt förbjöds att ta till orda, men att det inte fanns något som visade att denna åtgärd ”gick utöver ett förbud, riktat till parlamentets ledamöter med stöd av artikel 10.3 i arbetsordningen, att ställa upp nationella flaggor på sina pulpeter”.
31
Tribunalen missuppfattade således inte de faktiska omständigheterna och gjorde inte heller någon felaktig rättslig kvalificering av desamma när den slog fast att den omtvistade åtgärden endast syftade till att få ett slut på förekomsten av nationella flaggor på ledamöternas pulpeter, utan att åtgärden därmed ska anses ha lett till att berörda ledamöter förbjöds att ta till orda vid plenarsammanträdena den 29 och 30 januari 2020.
32
Av det ovanstående följer att det saknas stöd för den första grunden varför överklagandet inte kan vinna bifall på denna grund.
Den andra grunden
– Parternas argument
33
Genom den andra grunden har klagandena gjort gällande att tribunalen, i punkterna 41 och 50 i den överklagade domen, gjort sig skyldig till ”ett åsidosättande och en missuppfattning i såväl rättsligt som faktiskt hänseende” av artikel 10.3 i arbetsordningen liksom en ”uppenbart oriktig bedömning”. Detta i sin tur föranledde tribunalen att, i punkt 52 i den överklagade domen, slå fast att den omtvistade åtgärden hörde till den interna organisationen av parlamentets arbete och inte medförde några rättsverkningar som påverkade villkoren för utövande av klagandenas mandat som parlamentsledamöter och att denna åtgärd följaktligen inte utgjorde en akt mot vilken talan kan väckas enligt artikel 263 FEUF.
34
För det första har klagandena i detta avseende anfört att nationella ”flaggor” inte omfattas av tillämpningsområdet för artikel 10.3 i arbetsordningen då denna endast avser ”banderoller”. Tribunalen borde ha fastställt att en nationell flagga är en ”banderoll” i den mening som avses i denna bestämmelse innan den avgjorde huruvida ledamöternas användning av en sådan flagga störde ordningen i kammaren eller utgjorde ett olämpligt uppträdande från ledamöternas sida som kunde störa parlamentets arbete.
35
Klagandena menar att uttrycket ”banderoller” ska definieras i enlighet med uttryckets gängse betydelse i det franska språket, såsom denna betydelse preciseras i den ståndpunkt som antagits av ordboksavdelningen vid Académie française i skrivelse av den 20 februari 2020 som svar på en fråga som två av klagandena tillställt denna avdelning.
36
Klagandena har vidare anfört att tribunalen i punkt 50 i den överklagade domen borde ha tagit hänsyn till de olika språkversionerna av artikel 10.3 i arbetsordningen för att fastställa huruvida de aktuella ”nationella flaggorna” kunde betraktas som ”banderoller” i den mening som avses i denna bestämmelse. Genom sitt avgörande åsidosatte tribunalen artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 1 av den 15 april 1958 om vilka språk som skall användas i Europeiska ekonomiska gemenskapen (EGT 17, 1958, s. 385; svensk specialutgåva, område 1, volym 1, s. 14), i dess lydelse enligt rådets förordning (EU) nr 517/2013 av den 13 maj 2013 (EUT L 158, 2013, s. 1), i vilken det föreskrivs att franska ska vara ett officiellt språk och arbetsspråk för Europeiska unionens institutioner. Uttrycket borde således, i förhållande till franska ledamöter, ha tolkats enbart med hänsyn till uttryckets betydelse i franska språket.
37
För det andra har klagandena hävdat att tribunalen gjorde en felaktig tolkning av artikel 10.3 andra meningen i arbetsordningen. Nämnda bestämmelse förbjuder användning av endast ”banderoller” men inte av ”flaggor”. Tribunalen jämställde därför felaktigt en ”liten flagga som ställts” på ledamöternas pulpeter med användning av ”banderoller” trots att klagandena inte på något sätt använt flaggor ”i tid och otid”.
38
För det tredje undersökte inte tribunalen, genom att göra en kontextuell analys av artikel 10.2 och 10.3 i arbetsordningen, huruvida den omtvistade åtgärden var avsedd att avhjälpa en eventuell störning som de nämnda flaggornas närvaro orsakat för parlamentets arbete eller för säkerheten och ordningen vid sammanträdena. Tribunalen har inte angett skälen till varför det utgjorde ett olämpligt uppträdande att ställa en nationell flagga på en ledamots pulpet.
39
För det fjärde har klagandena hävdat att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning då den, i punkterna 43–45 i den överklagade domen, fann att den omtvistade åtgärden syftade till att säkerställa likabehandling av ledamöterna och kunde grundas på artikel 10.3 i arbetsordningen trots att detta syfte eftersträvas med artikel 171 i arbetsordningen.
40
För det femte har klagandena påtalat att ”[parlamentets] ledamöter först och främst väljs av medborgarna i sitt land, på grundval av nationella listor inom de ramar som varje [medlems]stat fastställer”. Det förhållandet att medborgarna i andra medlemsstater kan komma in på dessa listor och rösta i denna medlemsstat fråntar inte ”rösten dess nationella karaktär”. Påståendet om ”nationell tillhörighet” följer för övrigt av artikel 4.2 FEU. Till skillnad från vad tribunalen slog fast i punkt 49 i den överklagade domen står förekomsten av en nationell flagga på en parlamentsledamots pulpet inte i bjärt kontrast till nämnde ledamots uppdrag som företrädare för medborgarna, såsom detta uppdrag definieras i fördragen, eller av sådan art att det kan störa parlamentets arbete.
41
Parlamentet anser det uppenbart att uppenbart att det saknas stöd för den andra grunden.
– Domstolens bedömning
42
Genom den andra grunden har klagandena i huvudsak gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig tolkning av artikel 10.3 i arbetsordningen i punkterna 41–50 i den överklagade domen. Enligt klagandena kan denna bestämmelse inte utgöra grund för den omtvistade åtgärden då nationella flaggor inte omfattas av dess tillämpningsområde. Under dessa omständigheter kan en dylik åtgärd enligt klagandena påverka villkoren för att utöva mandatet som parlamentsledamöter genom att klart förändra ledamöternas rättsliga ställning och utgör därmed en akt mot vilken talan kan väckas enligt artikel 263 FEUF.
43
Domstolen erinrar om att alla bestämmelser – oavsett form – som antas av unionens institutioner, organ och byråer och som är avsedda att ha bindande rättsverkningar anses utgöra akter mot vilka talan kan väckas i den mening som avses i artikel 263 FEUF (dom av den 20 februari 2018, Belgien/kommissionen, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, punkt 31, och dom av den 9 juli 2020, Republiken Tjeckien/kommissionen, C‑575/18 P, EU:C:2020:530, punkt 46 och där angiven rättspraxis).
44
För att avgöra huruvida den omtvistade åtgärden har bindande rättsverkningar är det nödvändigt att se till rättsaktens innebörd och att bedöma dessa verkningar mot bakgrund av objektiva kriterier, såsom rättsaktens innehåll, i förekommande fall med beaktande av det sammanhang i vilket den antogs och den antagande institutionens befogenheter (se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 februari 2018, Belgien/kommissionen, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, punkt 32, och dom av den 9 juli 2020, Republiken Tjeckien/kommissionen, C‑575/18 P, EU:C:2020:530, punkt 47).
45
Domstolen erinrar härvid om följande. Den omtvistade åtgärden utgörs av ett muntligt förbud att sätta upp nationella flaggor på ledamöternas pulpeter vilket antogs med stöd av artikel 10.3 andra meningen i arbetsordningen. Däri föreskrivs att ”[ledamöterna inte får] använda sig av banderoller” vid parlamentets sammanträden. Denna bestämmelse är, såsom generaladvokaten påpekade i punkt 71 i förslaget till avgörande, direkt tillämplig och kräver inga ytterligare verkställighetsåtgärder.
46
För att avgöra om tribunalen, såsom klagandena har påstått, har gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning vid tolkningen av artikel 10.3 andra meningen i arbetsordningen ska – såsom det erinrats om i punkt 40 i den överklagade domen – inte bara lydelsen beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i (dom av den 28 september 2023, Gargždų geležinkelis, C‑671/21, EU:C:2023:709, punkt 50 och där angiven rättspraxis).
47
Den formulering av en unionsbestämmelse som använts i en av språkversionerna kan inte ensam ligga till grund för tolkningen av denna bestämmelse eller ges företräde framför övriga språkversioner. Nödvändigheten av att tolka och tillämpa varje unionsrättslig bestämmelse på ett enhetligt sätt utgör hinder för att en språkversion av texten betraktas för sig och kräver att bestämmelsen tolkas mot bakgrund av den allmänna systematiken i och syftet med den lagstiftning i vilken bestämmelsen ingår (se, för ett liknande resonemang, dom av den 27 oktober 1977, Bouchereau, 30/77, EU:C:1977:172, punkt 14, och dom av den 15 september 2022, Minister for Justice and Equality (Tredjelandsmedborgare som är kusin till en unionsmedborgare), C‑22/21, EU:C:2022:683, punkt 20).
48
Det var således helt korrekt som tribunalen, i punkt 50 i den överklagade domen, beaktade andra språkversioner än den franska versionen av artikel 10.3 andra meningen i arbetsordningen för att avgöra huruvida nationella flaggor utgjorde banderoller enligt denna bestämmelse. I motsats till vad klagandena har påstått har tribunalen härigenom inte alls åsidosatt artikel 1 i rådets förordning nr 1, i dess lydelse enligt förordning nr 517/2013, vilken endast räknar upp de officiella språken och arbetsspråken för unionens institutioner.
49
När det gäller frågan huruvida förbudet att sätta upp banderoller som stadgas i artikel 10.3 andra meningen i arbetsordningen även avser nationella flaggor gjorde tribunalen följande bedömning i punkt 50 i den överklagade domen. De uttryck som används i andra språkversioner av denna bestämmelse motsvarande det franska uttrycket ”banderoller” betecknar i allmänhet föremål som ofta är tillverkade i tyg, ibland fastsatta på trästänger, på vilka det framför allt anges politiska slagord, ett valspråk eller politiska upprop eller målsättningar. Tribunalen kunde således helt korrekt, likaså i denna punkt 50, slå fast att på grund av den funktion som klagandena gav den nationella flaggan i förevarande fall, kunde nämnda flagga anses som ett sätt att uttrycka sig eller kommunicera som är identiskt med banderoller.
50
Denna tolkning finner stöd i kontexten runt och ändamålet med artikel 10.3 andra meningen i arbetsordningen.
51
Precis som tribunalen påpekade i punkterna 42–44 i den överklagade domen återspeglas traditionen med muntliga debatter, som kännetecknar parlamentets arbete, i arbetsordningen. Det följer av arbetsordningens allmänna systematik att ledamöterna uttrycker sig genom att ta till orda och i princip inte förfogar över några andra sätt att uttrycka sig. Genom artikel 10.3 andra meningen i arbetsordningen, jämförd med artikel 175 i samma ordning, begränsas i detta sammanhang ledamöternas möjlighet att uttrycka sig utöver deras talartid för att garantera såväl likabehandling av ledamöterna som ordning i kammaren.
52
I motsats till vad klagandena har hävdat var det således med fog som tribunalen fann att de hade visat upp en banderoll i den mening som avses i artikel 10.3 andra meningen i arbetsordningen när de satte upp en nationell flagga på sina pulpeter. Med hänsyn till den politiska funktion som en sådan flagga därigenom ges ska de berörda ledamöternas agerande nämligen uppfattas som ett uttryck för en politisk åsikt på samma sätt som användning av banderoller enligt artikel 10.3 andra meningen i arbetsordningen.
53
Vad gäller klagandenas argument att tribunalen, felaktigt, underlåtit att ange skälen till att den ansåg att användningen av dessa nationella flaggor störde ordningen i kammaren och utgjorde ett olämpligt uppträdande från ledamöternas sida anser domstolen det tillräckligt att påpeka att förbudet i artikel 10.3 andra meningen i arbetsordningen inte är beroende av att det konkret visas att parlamentets arbete har störts av att flaggorna förevisats.
54
Vad sedan beträffar klagandenas argument att tribunalen gjort en felaktig tolkning av artikel 10.3 andra meningen i arbetsordningen, i så måtto att syftet med bestämmelsen är att upprätthålla likhet mellan ledamöterna såvitt gäller talartiden, finner domstolen att tribunalen med rätta slog fast, i punkt 44 i den överklagade domen, att syftet med denna bestämmelse, jämförd med artikel 175 i arbetsordningen, är att säkerställa likabehandling av ledamöterna såvitt gäller deras möjlighet att ta till orda och följaktligen, mot bakgrund av att ledamöterna i huvudsak uttrycker sig muntligen, såvitt gäller deras talartid.
55
Vad slutligen gäller klagandenas argument att de har rätt att sätta upp en liten nationell flagga på sin pulpet med stöd av rätten till respekt för deras nationella identitet som garanteras i artikel 4.2 FEU, erinrar domstolen om att den nämnda bestämmelsen – i motsats till var klagandena påstår – inte hänvisar till en ”nationell tillhörighet”. Bestämmelsen stadgar däremot att unionen ska respektera medlemsstaternas likhet inför fördragen samt deras nationella identitet, som kommer till uttryck i deras politiska och konstitutionella grundstrukturer, och deras väsentliga statliga funktioner.
56
Europaparlamentets ledamöter företräder för övrigt unionens medborgare, vilket uttryckligen framgår av artikel 10.2 och artikel 14.2 FEU och även artikel 22.2 FEUF även om de väljs utifrån listor som fastställs av medlemsstaterna. Enligt principen om representativ demokrati, som enligt artikel 10.1 FEU utgör grunden för unionens sätt att fungera, ska Europaparlamentets sammansättning på ett troget och fullständigt sätt återge det fria uttrycket för EU-medborgarnas val, genom allmänna direkta val, av de personer som medborgarna önskar ska företräda dem under en viss mandatperiod (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 december 2019, Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, punkt 83).
57
Såsom tribunalen slog fast i punkt 49 i den överklagade domen står förevisandet av medlemsstaternas flaggor på parlamentsledamöternas pulpet i bjärt kontrast till det representativa uppdrag som dessa ledamöter utövar, såsom detta definieras i fördragen, till vilka det uttryckligen hänvisas i artikel 10.1 i arbetsordningen.
58
Mot denna bakgrund finner domstolen att den omtvistade åtgärden inte medför några rättsverkningar som kan påverka villkoren för utövande av klagandenas mandat som parlamentsledamöter genom att klart förändra deras rättsliga ställning, då dessa verkningar inte går utöver verkningarna av det förbud som stadgas i artikel 10.3 andra meningen i arbetsordningen.
59
Tribunalen gjorde således inte någon felaktig rättstillämpning när den i punkt 52 i den överklagade domen slog fast att den omtvistade åtgärden inte utgör en akt mot vilken talan kan väckas.
60
Överklagandet kan följaktligen inte vinna bifall på den andra grunden.
61
Mot bakgrund av samtliga anförda skäl ska överklagandet ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
62
Enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet avvisas eller ogillas. Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i samma regler ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
63
Parlamentet har yrkat att klagandena ska ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom klagandena har tappat målet, ska de bära sina rättegångskostnader och ersätta de rättegångskostnader som uppstått för parlamentet.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tredje avdelningen) följande:
1)
Överklagandet ogillas.
2)
Jérôme Rivière, Dominique Bilde, Joëlle Mélin, Aurélia Beigneux, Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean-Paul Garraud, Jean-François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck och Philippe Olivier ska bära sina egna rättegångskostnader och härutöver ersätta de rättegångskostnader som uppstått för Europaparlamentet.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: franska.