62024CJ0016
DOMSTOLENS DOM (åttonde avdelningen)
den 27 februari 2025 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Artikel 19.1 andra stycket FEU – Effektivt rättsligt skydd – Nationella regler om hur mål ska fördelas mellan domare vid en domstol – Målen tilldelas av domstolens administrativa direktör – Den utsedda domarens befogenhet att kontrollera att tilldelningen är korrekt”
I mål C‑16/24 [Sinalov] (
i
),
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av sextonde avdelningen vid brottmålsavdelningen vid Sofiyski gradski sad (Stadsdomstolen i Sofia, Bulgarien) genom beslut av den 11 januari 2024, som inkom till domstolen den 11 januari 2024, i brottmålet mot
YR m.fl.
ytterligare deltagare i rättegången:
Sofiyska gradska prokuratura,
meddelar
DOMSTOLEN (åttonde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden S. Rodin samt domarna O. Spineanu-Matei (referent) och N. Fenger,
generaladvokat T. Ćapeta,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av Europeiska kommissionen, genom K. Herrmann, E. Rousseva och P.J.O. Van Nuffel, samtliga i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 19.1 andra stycket FEU och artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan).
2
Begäran har framställts i ett brottmål mot YR m.fl. Målet rör de tilltalades deltagande i en organiserad brottslig sammanslutning vars syfte var att begå skattebrott.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Fördraget om Europeiska unionen
3
I artikel 19.1 andra stycket FEU föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna ska fastställa de möjligheter till överklagande som behövs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd inom de områden som omfattas av unionsrätten.”
Stadgan
4
Enligt artikel 47 första och andra styckena i stadgan gäller följande:
”Var och en vars unionsrättsligt garanterade fri- och rättigheter har kränkts har rätt till ett effektivt rättsmedel inför en domstol, med beaktande av de villkor som föreskrivs i denna artikel.
Var och en har rätt att inom skälig tid få sin sak prövad i en rättvis och offentlig rättegång och inför en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag. …”
Bulgarisk rätt
Lagen om domstolsväsendet
5
I artikel 9.1 i Zakon za sadebnata vlast (lagen om domstolsväsendet) föreskrivs följande:
”Mål och ärenden ska handläggas av domstolarna på grundval av principen om slumpmässigt urval, genom en enhetlig elektronisk fördelning enligt ankomstordning, med iakttagande av kraven i artikel 360b.”
6
I artikel 86 i lagen föreskrivs följande:
”1.   Ordföranden för regiondomstolen ska vara ansvarig för regiondomstolens organisation och administration, …
…
2) genom att organisera domarnas och lekmannadomarnas arbete,
…
2.   Ordförandens anvisningar och de regler om organisationen av domstolens arbete som han eller hon har godkänt är bindande för alla domare och domstolens personal.”
7
Artikel 360 b i nämnda lag har följande lydelse:
”1.   De rättsliga myndigheterna ska använda de informationssystem som godkänts av plenarförsamlingen för [Visshia sadeben savet (Högsta rättsrådet, Bulgarien)] i samförstånd med justitieministern och ministern för digital förvaltning.
…
6.   De rättsliga myndigheterna ska använda ett enda slumpmässigt fördelningssystem enligt artikel 9 och artikel 112.6 och det ska vara möjligt att offentligt visa att tilldelningen sker slumpmässigt med hjälp av kryptografiska metoder som fastställts genom beslut av justitieministern i samförstånd med ministern för digital förvaltning.”
Den enhetliga metoden
8
Högsta rättsrådet har inrättat Edinna metodika po prilozhenieto na printsipa za sluchayno razpredelenie na delata v rayonnite, okrazhnite, administrativnite, voennite, apelativnite i spetsializiranite sadilishta (enhetlig metod för tillämpning av principen om slumpmässig tilldelning av mål i distriktsdomstolar, regiondomstolar, förvaltningsdomstolar, militärdomstolar, appellationsdomstolar och specialdomstolar) (nedan kallad den enhetliga metoden).
9
Punkt 1 b i den enhetliga metoden, som reglerar slumpmässig tilldelning, har följande lydelse:
”Fördelningen av mål vid alla domstolar ska ske i enlighet med principen om slumpmässigt urval genom elektronisk fördelning, i den ordning de anländer, med hänsyn till saken och typen av mål, och med iakttagande av de förfarandefrister som gäller för mål som kräver skyndsam handläggning.”
10
I enlighet med punkt 3 i den enhetliga metoden ska domstolens administrativa direktör eller avdelningsordföranden utföra tilldelningen.
11
I punkt 4.1.1 i den enhetliga metoden, som reglerar ”urval av en särskild domare” i brottmål och förvaltningsmål av straffrättslig karaktär, anges följande:
”a)
När det rättsliga förfarandet avslutas och ärendet återförvisas till en åklagare för vidare utredning och därefter återgår till domstolen, ska det mål som inletts under ett nytt nummer tilldelas den ursprungliga referenten.
b)
Efter det att ett domstolsavgörande som avslutar förfarandet har upphävts av behörighetsskäl, ska det nya målet tilldelas den ursprungliga referenten.
c)
Om ett mål återförvisas till domstolen i första instans på grund av administrativa missförhållanden och därefter återgår till samma domstol, så ska målet tilldelas den ursprungliga referenten.”
Straffprocesslagen
12
I artikel 6.1 i Nakazatelno-protsesualen kodeks (straffprocesslagen) föreskrivs följande:
”Rättskipningen i brottmål säkerställs uteslutande av de domstolar som har inrättats av [Konstitutsia na Republika Bulgaria (Republiken Bulgariens konstitution)].”
13
Artikel 10 i lagen har följande lydelse:
”Domare, lekmannadomare, åklagare och utredningsorgan ska i sin tjänsteutövning vara oavhängiga och endast underkastade lagen.”
14
I artikel 42.2 i nämnda lag föreskrivs följande:
”Om domstolen finner att målet faller inom behörigheten för en annan domstol av samma rang, så ska den avsluta förfarandet och överföra målet till den domstolen. …”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
15
Den 30 oktober 2014 väckte Spetsialisiran prokuratura (Särskilda åklagarmyndigheten, Bulgarien) åtal mot YR m.fl. för deltagande i en organiserad brottslig sammanslutning vars syfte var att begå skattebrott, i förevarande fall utebliven betalning av mervärdesskatt på 6364428 bulgariska leva (BGN) (cirka 3254080 euro), från januari 2008 till mars 2012, vid Spetsializiran nakazatelen sad (Särskilda brottmålsdomstolen, Bulgarien).
16
I beslutet om hänskjutande anges att i händelse av en fällande dom mot YR m.fl. ska påföljden fastställas enligt rådets rambeslut 2004/757/RIF av den 25 oktober 2004 om minimibestämmelser för brottsrekvisit och påföljder för olaglig narkotikahandel (EUT L 335, 2004, s. 8) och rådets rambeslut 2008/841/RIF av den 24 oktober 2008 om kampen mot organiserad brottslighet (EUT L 300, 2008, s. 42).
17
Målet tilldelades domaren I.H.
18
Det mellanliggande avgörande som hade meddelats av den dömande sammansättningen bestående av domaren I.H. och två lekmannadomare för prövning av målet i sak upphävdes efter överklagande på grund av förfarandefel den 21 juli 2022 och målet återförvisades till samma dömande sammansättning.
19
Genom beslut av den 26 juli 2022 avslutade domaren I.H. förfarandet mot YR m.fl. vid den berörda avdelningen vid Spetsializiran nakazatelen sad (Särskilda brottmålsdomstolen). Sistnämnda domstol upplöstes följande dag, och de mål som var anhängiga vid den överfördes till Sofiyski gradski sad (Stadsdomstolen i Sofia, Bulgarien), till vilken domaren I.H. överförde målet.
20
Den 28 juli 2022 utnämndes I.H. till domare vid Sofiyski gradski sad (Stadsdomstolen i Sofia).
21
Den 4 augusti 2022 tilldelade den administrativa direktören för brottmålsavdelningen vid denna domstol domaren H.K brottmålet mot YR m.fl. genom att använda sig av systemet med slumpmässig tilldelning.
22
Den 27 september 2023 hänsköt den avdelning som leddes av denna domare målet till domaren I.H., med hänsyn till att den sistnämnde redan var insatt i målet. Den sextonde avdelningen vid brottmålsavdelningen vid Sofiyski gradski sad (Stadsdomstolen i Sofia), för vilken domaren I.H. är ordförande, och som, såsom framgår av ett tillägg till begäran om förhandsavgörande som inkom till EU‑domstolen den 17 januari 2024, ska anses vara den hänskjutande domstolen, beaktade denna begäran och ansåg att lagenligheten av tilldelningen av ett mål är en rättsfråga som ska avgöras av den hänskjutande domstolen och inte av den administrativa chefen för brottmålsavdelningen vid samma domstol, eftersom metoderna för tilldelning av mål omfattas av principerna om domstolsväsendets organisation, varvid det ankommer på varje dömande sammansättning att pröva sin egen behörighet. Efter en förhandling under vilken de tilltalade gavs möjlighet att yttra sig gick domaren I.H. med på att handlägga det aktuella målet.
23
På grund av återförvisningen och godtagandet inledde den administrativa direktören för Sofiyski gradski sad (Stadsdomstolen i Sofia) disciplinära förfaranden mot domaren H.K. Som skäl angavs huvudsakligen att H.K. inte hade vidarebefordrat det aktuella målet till den administrativa direktören för omfördelning. Domaren I.H. kritiserades för att ha accepterat att handlägga målet trots att det inte hade tilldelats honom i vederbörlig ordning.
24
Enligt den hänskjutande domstolen motsvarar situationen i förfarandet mot YR m.fl. inte exakt ett av de fall av val av en domare som nämns i punkt 4.1.1 i den enhetliga metoden, utan liknar ett av dessa fall, nämligen det fall där en appellationsdomstol, efter det att ett avgörande från en domstol i första instans har upphävts av en appellationsdomstol, återförvisar det aktuella målet till den första domstolen för att förfarandet ska återupptas.
25
Det framgår dessutom av beslutet om hänskjutande att två andra mål som domaren I.H. hade handlagt när han tjänstgjorde vid Spetsializiran nakazatelen sad (Särskilda brottmålsdomstolen) också först hade tilldelats av den administrativa direktören för Sofiyski gradski sad (Stadsdomstolen i Sofia) enligt systemet med slumpmässig tilldelning. De sålunda utsedda domarna ansåg emellertid att dessa mål borde ha tilldelats domaren I.H. och återlämnade dem därför till den administrativa direktören, som omfördelade dem till domaren I.H., genom att använda sig av systemet för urval av en särskild domare.
26
Den hänskjutande domstolen har även påpekat att varken den enhetliga metoden eller Vatreshni pravila za sluchayno Razpredelenie na delata i za zamestvane na sadii v Nakazatelno otdelenie na Sofiyski gradski sad (arbetsordningen för slumpmässig tilldelning av mål och utnämning av ersättare för domare vid brottmålsavdelningen vid Sofiyski gradski sad (Stadsdomstolen i Sofia)) reglerar kontrollen av den administrativa direktörens metod för tilldelning av ett mål, slumpmässig tilldelning eller urval av en särskild domare.
27
Den hänskjutande domstolen anser att denna prövning ska anses vara av rättskipningskaraktär och att den följaktligen ska utövas på ett oberoende sätt av den domare som tilldelats målet av den administrativa direktören, efter att ha hört parterna, varvid detta avgörande kan överklagas till högre instans. Den hänskjutande domstolen har i detta avseende hänvisat till artikel 6.1 och artikel 10 i straffprocesslagen och, analogt, till artikel 42.2 i samma lag, som avser överföring av ett mål från en domstol till en annan.
28
Den hänskjutande domstolen har emellertid påpekat att andra instanser anser att om det råder tvivel om huruvida tilldelningen av ett mål enligt det slumpmässiga tilldelningssystemet är lagenligt, så ska den utsedde domaren informera den administrativa direktören, varvid denne direktör är ensam behörig att bedöma huruvida en tilldelning är lagenlig, varefter denne, i förekommande fall, ska besluta om att tillämpa den andra tilldelningsmetoden, det vill säga att en särskild domare väljs ut.
29
I detta sammanhang har den hänskjutande domstolen i två avseenden fastställt ett samband mellan sin situation och begreppet ”oavhängig domstol”, i den mening som avses i artikel 47 i stadgan. Det rör sig nämligen om att få klarhet i huruvida principen att var och en har rätt att få sin sak prövad av en sådan domstol kan anses ha iakttagits i en situation där en domstol inte kan avgöra sin egen behörighet utan måste förlita sig på en administrativ direktörs bedömning, varvid det ska understrykas att denne i denna egenskap inte utövar dömande makt. Detta är en uppgift som ligger utanför uppgiften att bestämma sammansättningen av domstolen vid vilken ett mål har anhängiggjorts eller som ska pröva målet. Vidare ska det prövas huruvida den omständigheten att en domare vid denna domstol har fattat ett beslut i en sådan fråga kan anses utgöra en disciplinär förseelse.
30
Den hänskjutande domstolen anser även att det är möjligt att dra en parallell mellan dess situation och EU-domstolens praxis, enligt vilken de garantier för oavhängighet och opartiskhet som erfordras enligt unionsrätten förutsätter att det finns regler om utnämning av domare, och att domarna, när de väl har utnämnts, inte utsätts för påtryckningar och inte erhåller några instruktioner för deras ämbetsutövning. Den administrativa direktörens tilldelning av ett mål till en domare liknar nämligen en utnämning.
31
Den hänskjutande domstolen har dessutom påpekat att de disciplinära förfaranden som har inletts mot domarna H.K. och I.H. avser innehållet i dessa domares beslut eller åtgärder inom ramen för deras dömande verksamhet. Enligt EU-domstolens praxis kan disciplinära åtgärder vidtas i sådana fall endast i helt exceptionella situationer där domare har gjort sig skyldiga till allvarliga och helt oursäktliga handlingar, exempelvis genom att avsiktligt och i ond tro, eller till följd av särskilt grov och uppenbar oaktsamhet, åsidosätta de nationella och unionsrättsliga regler som de ska säkerställa efterlevnaden av, eller godtyckliga avgöranden eller rättsvägran.
32
De disciplinära förfaranden som inletts mot domarna H.K. och I.H. avser dessutom situationer där dessa på ett påstått felaktigt sätt har utövat en befogenhet som domstolarna har, nämligen befogenheten att själva pröva sin egen behörighet, det vill säga situationer där det enligt EU-domstolens praxis inte är möjligt att inleda sådana förfaranden.
33
Mot denna bakgrund beslutade sextonde avdelningen vid brottmålsavdelningen vid Sofiyski gradski sad (Stadsdomstolen i Sofia) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU‑domstolen:
”[1])
Är det förenligt med artikel 19.1 andra stycket [FEU] och artikel 47 i [stadgan] att tolka en nationell lagstiftning, enligt vilken en av principerna för domstolsväsendet är att det ska ske ett slumpmässigt urval bland domarna för att fastställa vem som ska handlägga och avgöra ett brottmål, på så sätt att om det råder tvivel om huruvida denna princip har iakttagits i ett mål som redan har tilldelats av en administrativ direktör vid en domstol, så ska denna fråga avgöras som en rättsfråga … av den domstol vid vilken målet har anhängiggjorts, … efter det att parterna har hörts, eller inom ramen för ett överklagande …, eller ska detta anses utgöra en förvaltningsrättslig fråga, varvid det endast är domstolens administrativa direktör som är behörig att göra denna bedömning?
[2])
När [samma nationella lag] tolkas så, att om den domare som har tilldelats målet anser att en annan domare, i enlighet med principen [i nationell rätt om slumpmässigt urval bland domarna för att fastställa vem som ska handlägga och avgöra ett brottmål], ska handlägga målet och detta mål ska hänvisas denna domare, varvid den andra domaren, som har övertagit målet, beslutar att först höra parterna inom ramen för ett kontradiktoriskt förfarande och därefter självständigt fattar ett beslut om sin egen behörighet, innebär detta att båda domarna ska anses ha begått en disciplinär förseelse, då de genom sitt handlande skadar rättsväsendets anseende och åsidosätter sina tjänsteåligganden?”
34
Genom ett tillägg till begäran om förhandsavgörande, som inkom till EU‑domstolen den 29 april 2024, översände den hänskjutande domstolen en kopia av ett beslut från ordföranden för Sofiyski gradski sad (Stadsdomstolen i Sofia) av den 25 april 2024 inom ramen för det disciplinära förfarandet mot domarna H.K. och I.H., i vilket det slogs fast att domarna H.K. och I.H. skulle åläggas disciplinpåföljd för de gärningar som nämns i punkt 23 ovan.
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan
35
Den första tolkningsfrågan avser tolkningen av artikel 19.1 andra stycket FEU och artikel 47 i stadgan.
36
Det ska inledningsvis påpekas att artikel 19.1 andra stycket FEU är tillämplig i det nationella målet. Denna bestämmelse är nämligen tillämplig på varje nationellt organ som, i egenskap av domstol, kan komma att pröva frågor om tillämpning eller tolkning av unionsrätten och som således ingår i de områden som omfattas av unionsrätten (dom av den 26 mars 2020, Miasto Łowicz och Prokurator Generalny, C‑558/18 och C‑563/18, EU:C:2020:234, punkt 34 och där angiven rättspraxis). Eftersom den hänskjutande domstolen utgör en sådan instans, måste förfarandet vid den domstolen uppfylla de krav som följer av rätten till ett effektivt domstolsskydd enligt denna bestämmelse.
37
Vidare ska det, i den mån den första frågan avser tolkningen av artikel 47 i stadgan, erinras om att stadgans tillämpningsområde, när det gäller åtgärder som vidtas av medlemsstaterna, definieras i artikel 51.1 i samma stadga, enligt vilken stadgans bestämmelser riktar sig till medlemsstaterna när dessa tillämpar unionsrätten. Härav följer att de grundläggande rättigheter som garanteras i unionens rättsordning är tillämpliga i samtliga fall som regleras av unionsrätten, men inte i andra fall (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 november 2019, A.K. m.fl. (Oavhängigheten hos avdelningen för disciplinära mål vid Högsta domstolen) (C‑585/18, C‑624/18 och C‑625/18, EU:C:2019:982, punkt 78 och där angiven rättspraxis).
38
Vad gäller det straffrättsliga förfarandet mot YR m.fl. har den hänskjutande domstolen begränsat sig till att nämna att de tilltalade lagförs för deltagande i en organiserad brottslig sammanslutning vars syfte var att begå skattebrott avseende utebliven betalning av mervärdesskatt och att deras påföljd, i händelse av en fällande dom, ska fastställas enligt rambesluten 2004/757 och 2008/841. Beslutet om hänskjutande innehåller emellertid inte någon uppgift om den faktiska bakgrunden till detta förfarande som förklarar dessa påståenden och som gör det möjligt för EU-domstolen att kontrollera att nämnda förfarande faktiskt innebär en tillämpning av unionsrätten.
39
Enligt artikel 94 c i domstolens rättegångsregler ska en begäran om förhandsavgörande innehålla en redogörelse för de skäl som fått den hänskjutande domstolen att undra över tolkningen eller giltigheten av de aktuella unionsrättsliga bestämmelserna, och för det samband som den hänskjutande domstolen har funnit föreligga mellan de unionsrättsliga bestämmelserna och den nationella lagstiftning som är tillämplig i det nationella målet. Det ska i detta hänseende erinras om att denna redogörelse ska – på samma sätt som redogörelsen för de relevanta omständigheterna, vilken krävs enligt artikel 94 a i nämnda rättegångsregler – göra det möjligt för domstolen att fastställa, utöver huruvida begäran om förhandsavgörande uppfyller villkoren för att tas upp till prövning, domstolens behörighet att besvara den ställda frågan (beslut av den 9 september 2014, Parva Investitsionna Banka m.fl., C‑488/13, EU:C:2014:2191, punkt 25 och där angiven rättspraxis).
40
Så är inte fallet i förevarande mål.
41
Artikel 47 i stadgan ska emellertid beaktas vid tolkningen av artikel 19.1 andra stycket FEU. Eftersom medlemsstaterna enligt sistnämnda bestämmelse ska fastställa de möjligheter till överklagande som behövs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd, i den mening som avses i bland annat artikel 47 i stadgan, inom de områden som omfattas av unionsrätten, måste denna artikel, även om den inte är tillämplig i det nationella målet, likväl beaktas i vederbörlig ordning vid tolkningen av artikel 19.1 andra stycket FEU (se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 april 2021, Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, punkt 45 och där angiven rättspraxis).
42
Den hänskjutande domstolen ska följaktligen anses ha ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i stadgan, ska tolkas så, att när en medlemsstat har infört ett system för tilldelning av mål vid domstolarna som grundar sig på principen om slumpmässigt urval av den dömande sammansättningen, med vissa undantag, utgör ovannämnda bestämmelse hinder för att, när en domare som har tilldelats ett mål hyser tvivel om huruvida tilldelningen av målet är lagenlig, denne domare ska anses vara förhindrad att själv avgöra frågan och, i förekommande fall, vara skyldig att överföra målet till en annan domare vid samma domstol av det skälet att målet borde ha tilldelats den förstnämnda domaren, så att den förstnämnda domaren kan vidarebefordra det aktuella målet till den administrativa direktören vid denna domstol, så att den sistnämnde kan kontrollera huruvida den ursprungliga tilldelningen av målet är lagenlig och eventuellt omfördela målet.
43
Det ska i detta hänseende erinras om att unionsrätten på dess nuvarande stadium inte reglerar domstolsväsendets organisation i medlemsstaterna, bland annat vad gäller de nationella domstolarnas inrättande, sammansättning, behörighet och funktionssätt. Reglerna på detta område omfattas därför i princip av medlemsstaternas behörighet. Medlemsstaterna är emellertid, vid utövandet av denna befogenhet, skyldiga att iaktta de skyldigheter som de har enligt unionsrätten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 december 2021, Euro Box Promotion m.fl., C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 och C‑840/19, EU:C:2021:1034, punkterna 133 och 180 och där angiven rättspraxis).
44
Detta gäller särskilt de skyldigheter som följer av artikel 19.1 andra stycket FEU (dom av den 26 mars 2020, Miasto Łowicz och Prokurator Generalny, C‑558/18 och C‑563/18, EU:C:2020:234, punkt 36 och där angiven rättspraxis, och dom av den 11 juli 2024, Hann-Invest m.fl., C‑554/21, C‑622/21 och C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 44 och där angiven rättspraxis). Enligt denna bestämmelse ska medlemsstaterna tillhandahålla sådana möjligheter till överklagande som behövs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd inom de områden som omfattas av unionsrätten.
45
Bestämmelserna om fördelning av mål inom en domstol har emellertid ett samband med begreppet ”effektivt domstolsskydd”, i den mening som avses i denna bestämmelse.
46
De skyldigheter som följer av artikel 19.1 andra stycket FEU omfattar nämligen även en skyldighet att se till att det finns en domstol som har inrättats enligt lag, mot bakgrund av att tillgången till en sådan domstol och garantierna för domarnas oavhängighet och opartiskhet är oupplösligt förenade (se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 juli 2024, Hann-Invest m.fl., C‑554/21, C‑622/21 och C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 55 och där angiven rättspraxis), vilket är ett annat krav som uppställs i samma bestämmelse.
47
Denna skyldighet att i förväg fastställa vilka domstolar som omfattas av rättsmedelssystemet inom de områden som omfattas av unionsrätten, vilken även nämns i artikel 47 andra stycket i stadgan, avser inte bara den rättsliga grunden för den berörda domstolens själva existens, utan även dess sammansättning i varje enskilt mål samt varje annan bestämmelse i nationell rätt vars åsidosättande innebär att en eller flera domares deltagande i prövningen av målet är rättsstridigt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 mars 2022, Getin Noble Bank, C‑132/20, EU:C:2022:235, punkt 121 och där angiven rättspraxis).
48
Vidare avser det krav på domstolarnas oavhängighet som följer av unionsrätten inte endast otillbörlig påverkan som kan utövas av den lagstiftande och den verkställande makten, utan även sådan påverkan som kan komma inifrån den berörda domstolen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 juli 2024, Hann-Invest m.fl., C‑554/21, C‑622/21 och C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 54).
49
Utövandet av domarämbetet måste skyddas inte bara mot all direkt påverkan i form av instruktioner, utan även mot mer indirekt påverkan som kan inverka på domstolsavgörandena (dom av den 14 november 2024, S. (Ändring av den dömande sammansättningen), C‑197/23, EU:C:2024:956, punkt 62 och där angiven rättspraxis).
50
Ett åsidosättande av reglerna om utseende av den domare som ska döma i ett visst mål kan ha en sådan verkan (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 november 2024, S. (Ändring av den dömande sammansättningen), C‑197/23, EU:C:2024:956, punkt 55).
51
I förevarande fall har det i nationell rätt, såsom framgår av beslutet om hänskjutande, inrättats ett system för fördelning av mål vid domstolarna som grundar sig på principen om slumpmässigt urval av den dömande sammansättningen, med vissa undantag, och som är föremål för medverkan av de administrativa direktörerna vid dessa domstolar, vilka själva är ledamöter i dessa domstolar. Ett sådant system för tilldelning framstår inte i sig som ägnat att utsätta de dömande sammansättningarna för otillbörlig påverkan. I synnerhet innebär ett fel vid tillämpningen av reglerna om tilldelning inte nödvändigtvis att det föreligger ett sådant inflytande. Det kan emellertid inte uteslutas att den omständigheten att ett mål inte tilldelas en domare som har fattat beslut i detta mål i ett tidigare skede av förfarandet, i en situation där en sådan fördelning föreskrivs i nationell rätt, kan ha till syfte att förhindra att den domaren fortsätter att handlägga målet.
52
I detta sammanhang uppkommer frågan om kontrollen av att ett sådant tilldelningssystem har tillämpats på korrekt sätt i ett visst mål.
53
Det ska i detta hänseende påpekas att möjligheten att kontrollera att de garantier som är knutna till begreppet ”domstol som har inrättats enligt lag”, i den mening som preciserats i punkt 47 ovan, har iakttagits är nödvändig för att domstolarna i ett demokratiskt samhälle ska kunna inge medborgarna nödvändigt förtroende. Iakttagandet av kravet att varje domstol ska vara sammansatt så att den utgör en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag utgör en väsentlig formföreskrift, och frågan huruvida den har iakttagits omfattas av tvingande rätt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 juli 2008, Chronopost och La Poste/UFEX m.fl., C‑341/06 P och C‑342/06 P, EU:C:2008:375, punkt 46, och dom av den 8 maj 2024, Asociația Forumul Judecătorilor din România (Sammanslutningar för domare och åklagare), C‑53/23, EU:C:2024:388, punkt 55 och där angiven rättspraxis). Domstolen har slagit fast att en sådan kontroll ska göras ex officio vid prövningen av en talan när det föreligger allvarliga tvivel i detta avseende (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 mars 2020, Omprövning Simpson/rådet och HG/kommissionen, C‑542/18 RX-II och C‑543/18 RX-II, EU:C:2020:232, punkterna 57 och 58).
54
Ett effektivt domstolsskydd skulle nämligen inte kunna säkerställas om iakttagandet av de regler som ger en domstol ställning som ”oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag”, på begäran av en part eller ex officio vid allvarliga tvivel, inte kunde bli föremål för domstolsprövning och en eventuell sanktion om reglerna inte efterlevdes, eftersom de annars skulle kunna åsidosättas utan att det fick några verkningar (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 november 2024, S. (Ändring av den dömande sammansättningen), C‑197/23, EU:C:2024:956, punkt 66).
55
Av detta följer att artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i stadgan, kräver att iakttagandet av nationella bestämmelser om fördelning av mål kan bli föremål för domstolsprövning, i syfte att fastställa huruvida den dömande sammansättning som tilldelats ett visst mål utgör en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag.
56
Med hänsyn till medlemsstaternas behörighet vad gäller organisationen av deras domstolssystem, såsom det erinrats om i punkt 43 ovan, utgör unionsrätten emellertid inte hinder för en ordning som innebär att om en domare, efter att ha tilldelats ett mål av den administrativa direktören för den berörda domstolen, hyser tvivel om huruvida tilldelningen är lagenlig mot bakgrund av tillämpliga bestämmelser i nationell rätt, är skyldig att vidarebefordra målet till den administrativa direktören, med beaktande av dennes rättsliga befogenheter, så att denne kan kontrollera att denna tilldelning är korrekt, och, i förekommande fall, godta att handlägga målet, om den ursprungliga tilldelningen bekräftas. Frågan huruvida administrativa direktörens tilldelning är lagenlig måste emellertid kunna bli föremål för domstolsprövning i enlighet med reglerna i nationell rätt.
57
Mot bakgrund av det ovan anförda ska den första frågan besvaras enligt följande. Artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i stadgan, ska tolkas så, att när en medlemsstat har infört ett system för fördelning av mål vid domstolarna som grundar sig på principen om slumpmässigt urval av den dömande sammansättningen, med vissa undantag, utgör förstnämnda bestämmelse inte hinder för en ordning som innebär att den domare som tilldelats målet, om denne hyser tvivel om huruvida tilldelningen av målet är lagenlig, är förhindrad att själv avgöra frågan och, i förekommande fall, är skyldig att återförvisa målet till en annan domare vid samma domstol av det skälet att målet borde ha tilldelats den förstnämnda domaren, så att den förstnämnda domaren kan vidarebefordra det aktuella målet till den administrativa direktören vid denna domstol, så att den sistnämnde kan kontrollera huruvida den ursprungliga tilldelningen av målet är lagenlig och eventuellt omfördela målet. Frågan huruvida den administrativa direktörens tilldelning är rättsenlig måste emellertid kunna bli föremål för domstolsprövning i enlighet med reglerna i nationell rätt.
Den andra frågan
58
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan, som ställts inom ramen för samma nationella regelverk som den första frågan, för att få klarhet i huruvida artikel 19.1 andra stycket FEU och artikel 47 i stadgan ska tolkas så, att de utgör hinder för en ordning som innebär att för det fall en domare som har tilldelats ett mål enligt systemet med slumpmässig tilldelning anser att detta mål undantagsvis borde ha tilldelats en annan domare vid samma domstol och följaktligen återförvisar målet till den domaren, varvid sistnämnda domare samtycker till att pröva sin egen behörighet, kan dessa två domare anses ha gjort sig skyldiga till en disciplinär förseelse.
59
Enligt artikel 267 FEUF ska det begärda förhandsavgörandet vara ”nödvändigt” för att den hänskjutande domstolen ska kunna ”döma i saken” i det mål som är anhängigt vid den. Det framgår av ordalydelsen och systematiken i denna artikel dels att ett mål måste vara anhängigt vid den domstol som begär ett förhandsavgörande och att den inom ramen för detta mål ska meddela ett avgörande i samband med vilket förhandsavgörandet kan beaktas (dom av den 22 mars 2022, Prokurator Generalny (Avdelningen för disciplinära mål vid Högsta domstolen – Tillsättning), C‑508/19, EU:C:2022:201, punkt 62 och där angiven rättspraxis), dels att EU-domstolen inte kan pröva en tolkningsfråga då det är uppenbart att den begärda tolkningen av unionsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller saken i det nationella målet (dom av den 21 september 2023, Juan, C‑164/22, EU:C:2023:684, punkt 42 och där angiven rättspraxis).
60
I förevarande fall har det vid den hänskjutande domstolen anhängiggjorts ett brottmål mot YR m.fl., och inte ett disciplinärt förfarande mot domarna I.H. och H.K. Mot bakgrund av beslutet om hänskjutande förefaller emellertid frågan huruvida dessa två domares beslut rörande tilldelningen av detta brottmål kan anses utgöra disciplinära förseelser sakna intresse för det avgörande som ska meddelas inom ramen för nämnda brottmål, eftersom beslutet om hänskjutande inte innehåller några underbyggda uppgifter om en faktisk koppling mellan de båda förfarandena.
61
Den andra frågan kan således endast vara av intresse i samband med det disciplinära förfarande som vid tidpunkten för beslutet om hänskjutande var anhängigt vid en annan instans än den hänskjutande domstolen, inom ramen för vilket den för övrigt hade kunnat tas upp (se, analogt, beslut av den 22 december 2022, Sąd Najwyższy, C‑491/20–C‑496/20, C‑506/20, C‑509/20 och C‑511/20, EU:C:2022:1046, punkterna 84 och 85).
62
Den andra frågan kan således inte tas upp till prövning.
Rättegångskostnader
63
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (åttonde avdelningen) följande:
Artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna,
ska tolkas så,
att när en medlemsstat har infört ett system för fördelning av mål vid domstolarna som grundar sig på principen om slumpmässigt urval av den dömande sammansättningen, med vissa undantag, utgör förstnämnda bestämmelse inte hinder för en ordning som innebär att den domare som tilldelats målet, om denne hyser tvivel om huruvida tilldelningen av målet är lagenlig, är förhindrad att själv avgöra frågan och, i förekommande fall, är skyldig att återförvisa målet till en annan domare vid samma domstol av det skälet att målet borde ha tilldelats den förstnämnda domaren, så att den förstnämnda domaren kan vidarebefordra det aktuella målet till den administrativa direktören vid denna domstol, så att den sistnämnde kan kontrollera huruvida den ursprungliga tilldelningen av målet är lagenlig och eventuellt omfördela målet. Frågan huruvida den administrativa direktörens tilldelning är rättsenlig måste emellertid kunna bli föremål för domstolsprövning i enlighet med reglerna i nationell rätt.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: bulgariska.
(
i
)	Förevarande mål har getts ett fiktivt namn. Detta namn är inte någon av rättegångsdeltagarnas verkliga namn.