Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
16. tammikuuta 2025 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin kansalaisuus – Asetuksen 21 artiklan 1 kohta, TFUE – Vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskeva oikeus – Verolainsäädäntö – Tulovero – Erasmus+-ohjelman mukaista oppimiseen liittyvään liikkuvuuteen tarkoitettua tukea saaneen huollettavana olevan lapsen perusteella tehtävän henkilökohtaisen perusvähennyksen määrän laskeminen – Asetus (EU) N:o 1288/2013 – Kyseisessä asetuksessa tarkoitettujen luonnollisten henkilöiden liikkuvuutta helpottavien apurahojen verotus – Vapaan liikkuvuuden rajoitus – Oikeasuhteisuus
Asiassa C‑277/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Ustavni sud Republike Hrvatske (perustuslakituomioistuin, Kroatia) on esittänyt 18.4.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 28.4.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
E. P.
vastaan
Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: neljännen jaoston puheenjohtaja I. Jarukaitis, joka hoitaa viidennen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit D. Gratsias ja Z. Csehi (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: M. Szpunar,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Kroatian hallitus, asiamiehenään G. Vidović Mesarek,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään B.-R. Killmann, M. Mataija, W. Roels ja H. van Vliet,
kuultuaan julkisasiamiehen 4.7.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEUT 18, SEUT 20, SEUT 21 artiklan ja SEUT 165 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan ja sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (EUVL 2004, L 166, s. 1) 67 artiklan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat E. P. ja Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak (Kroatian tasavallan valtiovarainministeriö, toisen asteen hallintomenettelystä vastaava riippumaton osasto) (jäljempänä toisen asteen hallintomenettelystä vastaava riippumaton osasto) ja joka koskee sitä, että verohallinto on laskiessaan E. P:n tuloveroon sovellettavaa vähennystä ottanut huomioon Erasmus+-ohjelman mukaisen oppimiseen liittyvään liikkuvuuteen tarkoitetun tuen, jota hänen huollettavanaan oleva lapsensa on saanut.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus N:o 883/2004
3        Asetuksen N:o 883/2004 1 artiklan z alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
– –
z)      ’perhe-etuudella’ luontois- tai rahaetuuksia, jotka on tarkoitettu korvaamaan perheestä aiheutuvia kustannuksia, lukuun ottamatta liitteessä I mainittuja elatustukia sekä erityisiä synnytys- ja adoptioavustuksia.”
4        Kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan kaikkeen seuraavia sosiaaliturvan aloja koskevaan lainsäädäntöön:
– –
j)      perhe-etuudet.”
5        Kyseisen asetuksen 67 artiklassa, jonka otsikko on ”Toisessa jäsenvaltiossa asuvat perheenjäsenet”, säädetään seuraavaa:
”Henkilöllä on oikeus perhe-etuuksiin toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, myös toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta, ikään kuin he asuisivat ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa. Eläkkeensaajalla on kuitenkin oikeus perhe-etuuksiin hänen eläkkeensä osalta toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.”
Asetus (EU) N:o 1288/2013
6        Unionin koulutus-, nuoriso- ja urheiluohjelman ”Erasmus+” perustamisesta ja päätösten N:o 1719/2006/EY, 1720/2006/EY ja 1298/2008/EY kumoamisesta 11.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1288/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 50), joka oli voimassa pääasian tosiseikkojen tapahtuessa, sisälsi 40 perustelukappaleen, jonka sanamuoto oli seuraava:
”Ohjelman saavutettavuuden parantamiseksi henkilöiden liikkuvuuden tukemiseen tarkoitettujen tukien suuruus pitäisi määrittää isäntämaan oleskelu- ja elinkustannusten perusteella. Jäsenvaltioita olisi myös rohkaistava vapauttamaan kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti tällaiset tuet veroista ja sosiaaliturvamaksuista. Samaa vapautusta olisi sovellettava julkisiin tai yksityisiin tahoihin, jotka myöntävät tällaista rahoitustukea kyseisille henkilöille.”
7        Kyseisen asetuksen 6 artiklan, jonka otsikko oli ”Ohjelmasta tuettavat toimet”, 1 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Ohjelman tavoitteet koulutusalalla pyritään saavuttamaan seuraavien kolmen toimityypin avulla:
a)      oppimiseen liittyvä henkilöiden liikkuvuus;
– –.”
8        Mainitun asetuksen 18 artiklan, jonka otsikkona oli ”Talousarvio”, 7 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Edellä 6 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 12 artiklan a alakohdassa tarkoitetut oppimiseen liittyvään henkilöiden liikkuvuuteen osoitetut määrärahat, joita yksi tai useampi kansallinen toimisto, jäljempänä ’kansallinen toimisto’, hallinnoi, jaetaan jäsenvaltion väestömäärän ja elinkustannusten, jäsenvaltioiden pääkaupunkien välisten välimatkojen ja tuloksellisuuden perusteella. Tuloksellisuutta mittaava parametri kattaa 25 prosenttia kokonaismäärärahoista 8 ja 9 kohdassa tarkoitettujen kriteerien mukaisesti. Edellä 8 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 14 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin strategisiin kumppanuuksiin osoitetut määrärahat, jotka kansalliset toimistot valitsevat ja joita ne hallinnoivat, jaetaan komission 36 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen määrittämien kriteerien perusteella. Näiden kriteerien on oltava mahdollisimman neutraaleja suhteessa jäsenvaltioiden erilaisiin koulutusjärjestelmiin. Järjestelyissä on myös vältettävä sitä, että jäsenvaltioille myönnetyissä vuotuisissa talousarvioissa tapahtuisi kahden eri vuoden välillä merkittäviä vähennyksiä, ja myönnettyjen tukien tasossa esiintyvä liiallinen epätasapaino on minimoitava.”
Kansallinen lainsäädäntö
9        Kroatian 3.12.2004 annetun tuloverolain (NN 177/04) (Zakon o porezu na dohodak), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä ZPD), 6 §:ssä säädetään, että tuloveron laskentaperustaa pienennetään siitä tehtävällä henkilökohtaisella vähennyksellä.
10      ZPD:n 10 §:n 13, 18 ja 20 kohdan mukaan tuloverosta vapautetaan:
”13.      apurahat, joita opiskelijoille myönnetään täysipäiväisiin opintoihin korkeakouluissa ja yliopistoissa sekä tohtorintutkintoon johtaviin ja tohtorintutkinnon jälkeisiin opintoihin ja joihin tarvittavat varat sisältyvät Kroatian valtion talousarvioon, ja apurahat, jotka korkeakouluopiskelijoille maksetaan tai myönnetään täysipäiväisiä opintoja varten Euroopan unionin talousarviosta ja joita säännellään kansainvälisillä sopimuksilla
– –
18.      apurahat, jotka sellaisissa julkisissa kilpailuissa valituille opiskelijoille, joihin kaikki opiskelijat voivat yhtäläisin ehdoin osallistua, on maksettu tai myönnetty täysipäiväisiä korkeakouluopintoja varten ja jotka Kroatiassa rekisteröidyt säätiöt, rahastot, laitokset tai muut instituutiot, jotka toimivat apurahojen myöntämistä varten laadittujen erityismääräysten mukaisesti, maksavat tai myöntävät koulutusta tai tieteellistä tutkimusta varten
– –
20.      säädettyyn määrään asti tulot, jotka Euroopan komission varainhoitoasetuksen mukaisesti maksetaan tukena Euroopan unionin rahastoista ja ohjelmista Euroopan unionin lainsäädännön mukaisesti Kroatiassa akkreditoitujen elinten kautta Euroopan unionin ohjelmien ja rahastojen liikkuvuustoimien toteuttamiseksi koulutusta ja ammatillista täydennyskoulutusta varten.”
11      ZPD:n 36 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)      Kroatiassa asuvan henkilön kokonaistuloista, jotka hän saa tämän lain 5 §:n mukaisesti, vähennetään 2 200 [Kroatian kunan (HRK) (n. 292 euron)] suuruinen henkilökohtainen perusvähennys verokauden kultakin kuukaudelta. – –
(2)      Kroatiassa asuva henkilö voi korottaa 1 momentissa tarkoitettua vähennystä seuraavilla määrillä:
– –
2.      huollettavina olevista lapsista: ensimmäisen lapsen osalta 0,5:llä henkilökohtaisesta perusvähennyksestä, toisen lapsen osalta 0,7:llä, kolmannen lapsen osalta 1,0:lla, neljännen lapsen osalta 1,4:llä ja viidennen lapsen osalta 1,9:llä, ja jokaisen seuraavan lapsen osalta henkilökohtaisen perusvähennyksen kerrointa korotetaan asteittain siten, että se on 0,6, 0,7, 0,8, 0,9, 1,0 jne. suurempi kuin henkilökohtaisen perusvähennyksen kerroin edellisen lapsen osalta
– –
(4)      Huollettavina olevilla ydinperheen jäsenillä ja huollettavina olevilla lapsilla tarkoitetaan luonnollisia henkilöitä, jotka saavat veronalaisia tuloja, verosta vapautettuja tuloja ja muita ansioita, joita ei pidetä tässä laissa tarkoitettuina tuloina, määrän, joka ei vuodessa ylitä viisinkertaisesti tämän pykälän 1 momentin mukaisen henkilökohtaisen perusvähennyksen määrää.
(5)      Tämän pykälän 4 momentista poiketen määritettäessä oikeutta ydinperheen jäsenen ja huollettavana olevan lapsen perusteella suoritettavaan henkilökohtaiseen vähennykseen huomioon ei oteta tuloja, joita saadaan sosiaaliavustuksia koskevien erityisten säännösten mukaisesti, lapsilisiä, vastasyntyneen lapsen perusteella maksettavaa tukea tai vastasyntyneen lapsen perusteella maksettavaa tarvikeavustusta ja vanhemman kuoleman jälkeen maksettavaa perhe-eläkettä. – –”
12      ZPD:n 54 §:ssä säädetään tiettyjen tukialueilla ja Vukovarin (Kroatia) kaupungissa asuvien verovelvollisten, kuten pääasian valittajan, ZPD:n 36 §:n 1 momentissa säädettyä henkilökohtaista perusvähennystä, joka pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan oli 3 000 HRK, suuremmasta henkilökohtaisen perusvähennyksen määrästä, minkä seurauksena on ZPD:n 36 §:n 2 momentin 1 kohdan nojalla siinä säädetyn huollettavina olevien lasten perusteella myönnettävän vähennyksen määrän korottaminen.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
13      Pääasian valittaja on Kroatian kansalainen ja tuloverovelvollinen ja velvollinen maksamaan lisätuloveroa, joka on paikallisen itsehallintoyksikön erityistä verotuloa. Kotipaikkansa sijainnin vuoksi hänellä on oikeus tiettyihin ZPD:ssä säädettyihin veroetuihin.
14      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että yksi pääasian valittajan huollettavana olevista lapsista sai yliopiston lukuvuoden 2014/2015 osalta Erasmus+-ohjelman mukaista oppimiseen liittyvään liikkuvuuteen tarkoitettua tukea opiskellakseen Suomessa sijaitsevassa yliopistossa ja että ennen hänen lähtöään kyseiseen maahan vuoden 2014 lopussa hänelle maksettiin 1 840 euron suuruinen tukiennakko.
15      Pääasian valittaja sai vuotta 2014 edeltäviltä verokausilta ZPD:n 36 §:n 2 momentin 2 kohdan ja 54 §:n 1 momentin 2 kohdan nojalla henkilökohtaisen perusvähennyksen korotuksen huollettavanaan olevan lapsen osalta.
16      Porezna uprava Ministarstva financija Republike Hrvatske (Kroatian tasavallan valtiovarainministeriön verohallinto) ilmoitti 27.7.2015 tekemällään verotuspäätöksellä pääasian valittajalle, että hänen oli maksettava kyseessä oleva vero sillä perusteella, että hänen huollettavanaan olevan lapsen osalta tehtävä henkilökohtaisen perusvähennyksen korotus oli poistettu ajanjaksolta 1.1.–31.12.2014, koska hän oli saanut kyseisenä ajanjaksona määriä, jotka ylittivät ZPD:n 36 §:n 4 momentissa tarkoitetun kynnysarvon, joka ylittyi sen vuoksi, että kyseinen lapsi sai Erasmus+-ohjelman mukaista liikkuvuuteen tarkoitettua tukea.
17      Pääasian valittaja teki kyseisestä verotuspäätöksestä oikaisuvaatimuksen toisen asteen hallintomenettelystä vastaavalle riippumattomalle osastolle ja väitti, että häneltä oli virheellisesti evätty vuoden 2014 osalta mahdollisuus saada henkilökohtaisen perusvähennyksen korotusta huollettavanaan olevan lapsen osalta. Hänen mukaansa Erasmus+-ohjelman mukaista oppimiseen liittyvään liikkuvuuteen tarkoitettua opiskelijoille maksettua tukea oli pidettävä ”sosiaaliavustuksena”, eikä sitä näin ollen pitänyt ZPD:n 36 §:n 5 momentin nojalla ottaa huomioon määritettäessä oikeutta henkilökohtaisen perusvähennyksen korotukseen huollettavana olevien lasten osalta.
18      Toisen asteen hallintomenettelystä vastaava riippumaton osasto hylkäsi kyseisen oikaisuvaatimuksen perusteettomana 17.7.2019 tekemällään päätöksellä.
19      Pääasian valittaja nosti tästä päätöksestä Upravni sud Osijekissa (Osijekin hallintotuomioistuin, Kroatia) kanteen, jonka tämä hylkäsi perusteettomana 30.1.2020 antamallaan tuomiolla.
20      Pääasian valittaja valitti tästä tuomiosta Visoki upravni sudiin (ylempi hallintotuomioistuin, Kroatia), joka hylkäsi valituksen 20.1.2021 antamallaan tuomiolla.
21      Pääasian valittaja valitti tästä tuomiosta Ustavni sud Republike Hrvatskeen (perustuslakituomioistuin, Kroatia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Valituksensa tueksi hän vetoaa muun muassa siihen, että Kroatian tasavallan perustuslain mukaista velvollisuutta suojella hänen unionin oikeudesta johtuvia subjektiivisia oikeuksiaan on laiminlyöty. Hän väittää erityisesti, että häntä syrjitään SEUT 18 artiklan vastaisesti ja häntä kohdellaan epäedullisesti SEUT 20 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja SEUT 21 artiklan 1 kohdan vastaisesti sen vuoksi, että hänen huollettavanaan oleva lapsi käyttää oikeuttaan liikkua ja oleskella muussa jäsenvaltiossa kuin lähtöjäsenvaltiossaan opiskelua varten.
22      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, voidaanko pääasian valittajan tilanteeseen soveltaa unionin oikeutta ja, tarkemmin sanottuna, onko pääasiassa kyseessä oleva kansallinen verolainsäädäntö yhteensopiva SEUT 18, SEUT 20 ja SEUT 21 artiklan ja SEUT 165 artiklan 2 kohdan sekä asetuksen N:o 883/2004
67 artiklan kanssa.
23      Se huomauttaa lisäksi, että Kroatian tasavallan oikeusasiamiehen vuoden 2017 kertomuksesta ilmenee, että Kroatian tasavalta on saanut kroatialaisilta yliopistoilta tietoja, joiden mukaan opiskelijat, jotka ovat kiinnostuneita käyttämään Erasmus+-ohjelman mukaisia toimia, ovat luopuneet tästä saatuaan tietää, että Kroatian tasavallan valtiovarainministeriön omaksuman tulkinnan mukaan Erasmus+-ohjelman mukaisen
liikkuvuuteen tarkoitetun tuen saamisesta seurasi, että heidän vanhempansa menettivät oikeutensa henkilökohtaisen perusvähennyksen korotukseen huollettavanaan olevien lasten osalta, mikä on johtanut tällaisista toimenpiteistä kiinnostuneiden opiskelijoiden hakemusten määrän vähenemiseen.
24      Ustavni sud Republike Hrvatske
(perustuslakituomioistuin) päätti näin ollen lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”(1)      Onko SEUT 18, SEUT 20 ja SEUT 21 artiklan ja SEUT 165 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan määräyksiä tulkittava siten, että niiden vastaisia ovat jäsenvaltion säännökset, joiden mukaan vanhempi menettää oikeuden tuloveron vuotuisen perusvähennyksen korotukseen huollettavanaan olevan lapsen osalta sen vuoksi, että kyseiselle lapselle on huollettavana olevana opiskelijana, joka on käyttänyt oikeutta vapaasti liikkua ja oleskella toisessa jäsenvaltiossa koulutusta varten siten, että hän on kansallisten täytäntöönpanotoimien perusteella hyödyntänyt toimenpiteitä, joista säädetään [asetuksen N:o 1288/2013] 6 artiklan 1 kohdan a alakohdassa, toteuttaakseen opiskelijoiden vapaata liikkuvuutta jäsenvaltiosta, jossa keskimääräiset elinkustannukset ovat alhaiset tai keskimääräiset, jäsenvaltioon, jossa keskimääräiset elinkustannukset ovat korkeat – siten kuin kyseiset jäsenvaltiot on määritetty kyseisen asetuksen 18 artiklan 7 kohdassa tarkoitetuilla komission vahvistamilla kriteereillä – maksettu opiskelijoiden liikkuvuuteen tarkoitettua tukea, jonka määrä ylittää säädetyn kiinteän enimmäismäärän?
(2)      Onko [asetuksen N:o 883/2004] 67 artiklaa tulkittava siten, että sen vastaisia ovat jäsenvaltion säännökset, joiden mukaan vanhempi menettää oikeuden tuloveron vuotuisen perusvähennyksen korotukseen sellaisen huollettavanaan olevan opiskelijan osalta, joka on toisessa jäsenvaltiossa viettämänsä opintojakson aikana saanut [asetuksen N:o 1288/2013] 6 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaista opiskelijoiden liikkuvuuteen tarkoitettua tukea?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
25      Kroatian hallituksen mukaan ennakkoratkaisukysymyksiä ei voida ottaa tutkittavaksi. Se väittää tältä osin, että vaikka opiskelijat kuuluvat unionin oikeuden soveltamisalaan, kun he käyttävät oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen opiskelua varten muussa jäsenvaltiossa kuin kotijäsenvaltiossaan Erasmus+-ohjelmaan osallistumisen yhteydessä, tästä ei voida päätellä, että tätä oikeutta sovellettaisiin myös heidän perheenjäseniinsä, erityisesti heidän vanhempiinsa. Sen mukaan pääasian valittajan verotuksellista tilannetta ja erityisesti hänen tuloveronsa laskemista ja hänen henkilökohtaisen perusvähennyksensä määrittämistä säännellään kansallisessa oikeudessa, eivätkä ne kuulu unionin oikeuden soveltamisalaan siten kuin hän väittää. Sen mukaan näin on sitäkin suuremmalla syyllä, koska pääasian valittajan tilanne on täysin jäsenvaltion sisäinen, kun otetaan huomioon hänen kansalaisuutensa sekä se, että hän työskentelee Kroatiassa, saa sieltä tuloja eikä ole henkilökohtaisesti käyttänyt liikkumisvapauttaan eikä saanut Erasmus+-ohjelman mukaista oppimiseen liittyvään liikkuvuuteen tarkoitettua tukea.
26      Tältä osin on muistutettava, että yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa pääasia on vireillä ja joka vastaa annettavasta oikeudellisesta ratkaisusta, tehtävänä on kyseisen asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Tästä seuraa, että kansallisten tuomioistuinten esittämillä kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisemisen kannalta ja että unionin tuomioistuin voi kieltäytyä ratkaisemasta näitä kysymyksiä ainoastaan silloin, jos on ilmeistä, että pyydetyllä tulkinnalla ei ole mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (ks. mm. tuomio 21.12.2023, Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää täsmällisesti syyt, joiden vuoksi se on katsonut, että unionin oikeuden tulkinta on tarpeen asian ratkaisemiseksi ja että ennakkoratkaisukysymyksiin annettavat vastaukset voivat vaikuttaa pääasian ratkaisuun. Se katsoo, että kun otetaan huomioon sen käsiteltäväksi saatetun valituksen kohde ja se, ettei Erasmus+-ohjelmaan kuuluvien opiskelijoiden liikkuvuutta koskevien kansallisten verotoimenpiteiden syrjivyydestä tai suhteettomuudesta ole unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, sen on asian ratkaisemiseksi muun muassa määritettävä, ovatko sen käsiteltävänä olevan valituksen kohteena olevat yksittäistapausta koskevat toimet SEUT 18, SEUT 20 ja SEUT 21 artiklan sekä SEUT 165 artiklan 2 kohdan vastaisia.
28      Lisäksi tilannetta, jossa on kyse siitä, vaikuttaako osallistuminen Erasmus+-ohjelman kaltaiseen unionin oikeuden soveltamisalaan kuuluvaan ohjelmaan verojärjestelmään, jota sovelletaan kyseiseen ohjelmaan osallistuneen lapsen huoltajana olevaan verovelvolliseen vanhempaan, ja jos vaikuttaa, niin missä määrin, ei voida pitää täysin jäsenvaltion sisäisenä tilanteena riippumatta siitä, sovelletaanko tähän tilanteeseen muutoin unionin oikeutta vai ei. Tämän mahdollisen vaikutuksen laajuuden ja yksityiskohtien arviointi ei koske esitettyjen kysymysten tutkittavaksi ottamista vaan asiakysymystä.
29      Näin ollen ennakkoratkaisukysymykset on otettava tutkittavaksi.
Asiakysymys
30      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa ennakkoratkaisukysymyksissään useisiin unionin oikeussääntöihin, joiden osalta se pyrkii selvittämään, ovatko ne esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle.
31      Asetuksen N:o 883/2004
67 artiklasta on aluksi todettava, että kyseisen artiklan tarkoituksena on määrittää se, minkä jäsenvaltion lainsäädännöllä säännellään oikeutta perhe-etuuksiin. Kuten Kroatian hallitus ja komissio ovat väittäneet, on niin, että koska pääasiassa kyseessä oleva verovähennys ei ole rahaetuus, jonka tarkoituksena on korvata perheen kuluja, vaan veroetu, joka tietyin edellytyksin pienentäisi tuloveron määrää, tämä vähennys ei ole asetuksen N:o 883/2004
1 artiklan z alakohdassa tarkoitettu perhe-etuus. Tästä seuraa, että kyseisen asetuksen 67 artiklaa ei voida soveltaa pääasiassa.
32      Siltä osin kuin on kyse SEUT 18 artiklasta ja erityisesti siinä tarkoitetusta kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellosta, ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo
muun muassa asetuksen N:o 1288/2013 tavoitteiden valossa, että pääasian valittajan tilanne ei ole yleisesti rinnastettavissa sellaisten tuloverovelvollisten tilanteeseen, joiden lapset eivät ole käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, eikä erityisesti sellaisten verovelvollisten tilanteeseen, joiden lapset ovat saaneet Erasmus+-ohjelman mukaista liikkuvuuteen tarkoitettua tukea yliopisto-opintoihin jäsenvaltioissa, joissa elinkustannukset ovat samankaltaiset tai alhaisemmat. Kun sitä vastoin otetaan huomioon se, että pääasian valittajan lapsi on siirtynyt yliopisto-opintoja varten jäsenvaltioon, jossa elinkustannukset ovat korkeammat kuin Kroatiassa, kyseinen tuomioistuin pohtii, onko ZPD:n 36 §:n 5 momentissa säädetyn poikkeuksen soveltamatta jättämistä pääasian kantajaan pidettävä SEUT 20 ja SEUT 21 artiklaan perustuvan opiskelijoiden vapaan liikkuvuuden rajoituksena, jota ei voida oikeuttaa.
33      Näin ollen on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, jotka on tutkittava yhdessä, lähinnä sitä, onko SEUT 20 ja SEUT 21 artiklaa, luettuina SEUT 165 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan valossa, tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan sen henkilökohtaisen perusvähennyksen määrän määrittämiseksi, johon verovelvollinen vanhempi on oikeutettu huollettavanaan olevan lapsensa perusteella, otetaan huomioon kyseiselle lapselle myönnetty Erasmus+-ohjelman mukainen oppimiseen liittyvään liikkuvuuteen tarkoitettu tuki, minkä seurauksena tuloveroa laskettaessa mahdollisesti menetetään oikeus kyseisen vähennyksen korotukseen.
34      Aluksi on muistutettava, että vaikka vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan välitön verotus kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan ja vaikka tämä oikeus ei lähtökohtaisesti ole esteenä sille, että jäsenvaltiot verottavat unionin varoista rahoitettuja tuloja (ks. vastaavasti tuomio 14.2.1995, Schumacker, C‑279/93, EU:C:1995:31, 21 kohta; tuomio 7.9.2023, Finanzamt G (Kehitysapuhankkeet), C‑15/22, EU:C:2023:636, 64 kohta ja tuomio 23.11.2023, Ministarstvo financija,
C‑682/22, EU:C:2023:920, 33 kohta), tällaisessa verotuksessa on noudatettava unionin oikeutta ja erityisesti EUT-sopimuksen määräyksiä, jotka koskevat jokaiselle unionin kansalaiselle tunnustettua vapautta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella (ks. analogisesti tuomio 12.7.2005, Schempp, C‑403/03, EU:C:2005:446, 19 kohta).
35      Näitä toteamuksia sovelletaan myös nyt käsiteltävän asian kaltaisessa tapauksessa, jossa kyse ei ole varsinaisesti unionin varoista rahoitettujen tulojen verotuksesta vaan niiden huomioon ottamisesta tällaisia tuloja saaneen lapsen huoltajana olevan verovelvollisen tuloveroa laskettaessa.
36      Tältä osin on ensinnäkin muistutettava, että SEUT 20 artiklan mukaan jokaisella, jolla on jonkin jäsenvaltion kansalaisuus, on unionin kansalaisen asema, jonka tarkoituksena on olla jäsenvaltioiden kansalaisten perustavanlaatuinen asema (tuomio 20.9.2001, Grzelczyk, C‑184/99, EU:C:2001:458, 31 kohta ja tuomio 5.9.2023, Udlændinge- og Integrationsministeriet (Tanskan kansalaisuuden menettäminen), C‑689/21, EU:C:2023:626, 29 kohta).
37      Kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, jäsenvaltion kansalainen, joka on unionin kansalaisen ominaisuudessaan käyttänyt vapauttaan liikkua ja oleskella toisessa jäsenvaltiossa kuin alkuperäjäsenvaltiossaan, voi vedota tähän ominaisuuteen liittyviin oikeuksiin, erityisesti niihin, joista määrätään SEUT 21 artiklan 1 kohdassa, myös tarvittaessa alkuperäjäsenvaltioonsa nähden (tuomio 22.2.2024, Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, C‑491/21, EU:C:2024:143, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38      Toiseksi on todettava, että kansallinen lainsäädäntö, jolla tietyt oman maan kansalaiset asetetaan huonompaan asemaan pelkästään sen vuoksi, että he ovat käyttäneet vapauttaan liikkua ja oleskella toisessa jäsenvaltiossa, on SEUT 21 artiklan 1 kohdassa jokaiselle unionin kansalaiselle tunnustettuja vapauksia koskeva rajoitus (tuomio 18.7.2006, De Cuyper, C‑406/04, EU:C:2006:491, 39 kohta ja tuomio 25.7.2018, A (Vammaiselle tarkoitettu apu), C‑679/16, EU:C:2018:601, 60 kohta).
39      Mahdollisuudet, jotka EUT-sopimuksessa annetaan unionin kansalaisten liikkumisen osalta, eivät nimittäin saisi täyttä vaikutustaan, jos niiden käyttäminen saataisiin tehdä jäsenvaltion kansalaiselle vähemmän houkuttelevaksi sillä tavalla, että hänen oleskelulleen jossain toisessa jäsenvaltiossa asetetaan esteitä hänen alkuperävaltionsa lainsäädännössä, joka on hänelle epäedullinen pelkästään sen vuoksi, että hän on käyttänyt näitä mahdollisuuksiaan (ks. vastaavasti tuomio 29.4.2004, Pusa, C‑224/02, EU:C:2004:273, 19 kohta ja tuomio 25.7.2018, A (Vammaiselle tarkoitettu apu), C‑679/16, EU:C:2018:601, 61 kohta).
40      Tämä näkökohta on erityisen tärkeä koulutuksen alalla, kun otetaan huomioon SEUT 6 artiklan e alakohdan ja SEUT 165 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan tavoitteet eli muun muassa opiskelijoiden ja opettajien liikkuvuuden edistäminen (tuomio 11.7.2002, D’Hoop, C‑224/98, EU:C:2002:432, 32 kohta ja tuomio 24.10.2013, Thiele Meneses, C‑220/12, EU:C:2013:683, 24 kohta).
41      Lisäksi Erasmus+-ohjelma perustuu muiden unionin koulutusalan toimintaohjelmien tavoin SEUT 165 ja SEUT 166 artiklaan, ja sen tarkoituksena on muun muassa edistää opiskelijoiden liikkuvuutta unionissa ja antaa heille mahdollisuus opiskella eri jäsenvaltioissa heidän lähtöpaikastaan riippumatta ja vahvistaa siten koulutuksen eurooppalaista ulottuvuutta. Kun otetaan huomioon opiskelijoiden ja heidän vanhempiensa käytettävissä olevat taloudelliset mahdollisuudet, tämän tavoitteen täytäntöönpanolle voi aiheutua lisäkustannuksia, joita tästä liikkuvuudesta aiheutuu. Rahoitustuki, jota myönnetään muun muassa apurahoilla, joiden tarkoituksena on helpottaa ohjelman edunsaajien liikkuvuutta, osoittaa, että unioni on halukas auttamaan näiden esteiden konkreettisessa ja tehokkaassa poistamisessa.
42      Tässä yhteydessä on huomautettava, että unionin lainsäätäjä kehotti asetuksen N:o 1288/2013 johdanto-osan 40 perustelukappaleessa jäsenvaltioita vapauttamaan kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti apurahat, joiden tarkoituksena on helpottaa tässä asetuksessa tarkoitettujen luonnollisten henkilöiden liikkuvuutta, kaikista veroista ja sosiaalimaksuista asettamatta kuitenkaan jäsenvaltioille erityisiä velvoitteita muun muassa verovelvollisten vanhempien tuloveron laskemisen osalta, koska välitön verotus kuuluu lähtökohtaisesti jäsenvaltioiden toimivaltaan, kuten tämän tuomion 34 kohdassa muistutetaan.
43      Unionin oikeudessa ei tosin taata unionin kansalaiselle, että hänen liikkumisvapautensa käyttö olisi verotuksen kannalta neutraalia. Kun otetaan huomioon alaa koskevien jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen erot, tällainen toiminta voi tapauskohtaisesti olla enemmän tai vähemmän edullista tai jopa epäedullista. Sama periaate soveltuu eritoten tapaukseen, jossa asianomainen henkilö ei itse ole käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen vaan väittää tulleensa kohdelluksi epäedullisesti hänen perheenjäsenensä käytettyä oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen (ks. vastaavasti tuomio 12.7.2005, Schempp, C‑403/03, EU:C:2005:446, 45 ja 46 kohta).
44      Kun jäsenvaltio osallistuu Erasmus+-ohjelmaan, sen on kuitenkin varmistettava, että ohjelman edunsaajien liikkuvuutta helpottavien apurahojen myöntämistä ja verotusta koskevat yksityiskohtaiset säännöt eivät rajoita perusteettomasti oikeutta liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella (ks. analogisesti tuomio 23.10.2007, Morgan ja Bucher, C‑11/06 ja C‑12/06, EU:C:2007:626, 28 kohta ja tuomio 26.2.2015, Martens, C‑359/13, EU:C:2015:118, 24 kohta).
45      Nyt käsiteltävässä asiassa on riidatonta yhtäältä, että Erasmus+-ohjelman mukaista oppimiseen liittyvään liikkuvuuteen tarkoitettua tukea ei sellaisenaan verotettu Kroatiassa pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, vaan tuki otettiin huomioon pääasian valittajan tuloveroa laskettaessa. Toisaalta hän on joutunut epäedulliseen asemaan, koska häneen on sovellettu pääasiassa kyseessä olevia kansallisia säännöksiä sen vuoksi, että hänen huollettavanaan oleva lapsensa on saanut tällaista tukea.
46      Tällaiset säännökset ovat siten omiaan saamaan unionin kansalaiset luopumaan käyttämästä vapauttaan liikkua ja oleskella muussa jäsenvaltiossa kuin alkuperäjäsenvaltiossaan, kun otetaan huomioon se vaikutus, joka tämän vapauden käyttämisellä voi olla verovelvollisten vanhempien tuloveron laskentaan, ja ne voivat haitata opiskelijoiden liikkuvuutta unionissa Erasmus+-ohjelman puitteissa.
47      Näin ollen se, että huollettavana olevalle lapselle Erasmus+-ohjelmasta myönnetty liikkuvuuteen tarkoitettu tuki otetaan huomioon sen perusvähennyksen määrän määrittämiseksi, johon verovelvollisella vanhemmalla on oikeus kyseisen lapsen osalta, mistä seuraa, että oikeus tämän vähennyksen korotukseen menetetään tuloveroa laskettaessa, voi merkitä unionin kansalaisille SEUT 21 artiklan nojalla kuuluvan vapaata liikkuvuutta ja oleskelua koskevan oikeuden rajoitusta.
48      Tällaisen rajoituksen olemassaoloa ei voi saattaa kyseenalaiseksi yhtäältä se, että huollettavana oleva lapsi, joka on käyttänyt liikkumisvapauttaan, ei itse ollut verovelvollinen, joka oli tuloveroa laskettaessa menettänyt oikeutensa huollettavanaan olevien lasten perusteella myönnettävään henkilökohtaisen perusvähennyksen korotukseen, eikä toisaalta se, että epäedulliseen asemaan näin joutunut verovelvollinen vanhempi ei ole käyttänyt liikkumisvapauttaan.
49      Epäedulliset verotukselliset seuraukset verovelvolliselle vanhemmalle, jolla on huollettavanaan lapsi, joka on käyttänyt liikkumisvapauttaan, muodostavat nimittäin SEUT 21 artiklassa tarkoitetun vapaan liikkuvuuden rajoituksen, koska ne johtuvat siitä, että kyseinen lapsi on käyttänyt kyseistä vapautta. Sillä, että näitä epäedullisia seurauksia ei aiheutunut oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen käyttäneelle lapselle vaan kyseiselle vanhemmalle riippumatta siitä, onko tämä käyttänyt kyseistä oikeuttaan vai ei, ei siis ole merkitystä SEUT 21 artiklaan perustuvan vapaan liikkuvuuden rajoituksen olemassaolon toteamisen kannalta.
50      Tällaisessa tilanteessa kyseisen rajoituksen vaikutuksiin voivat vedota paitsi unionin kansalainen, joka on käyttänyt liikkumisvapauttaan, myös unionin kansalainen, joka pääasian valittajan tavoin vastaa tällaisen
kansalaisen huollosta ja joka tämän vuoksi joutuu välittömästi epäedulliseen asemaan kyseisen rajoituksen vaikutusten vuoksi.
51      Tältä osin unionin tuomioistuin on jo todennut tietyissä olosuhteissa, että unionin kansalaisilla, jotka eivät ole itse käyttäneet vapauttaan liikkua ja oleskella muussa jäsenvaltiossa kuin alkuperäjäsenvaltiossaan, on mahdollisuus vedota SEUT 21 artiklaan ja sen soveltamisesta annettuihin säännöksiin (ks. vastaavasti tuomio 12.7.2005, Schempp, C‑403/03, EU:C:2005:446, 25 kohta ja tuomio 13.9.2016, Rendón Marín, C‑165/14, EU:C:2016:675, 42 ja 43 kohta).
52      Kun otetaan huomioon lapsen ja hänen vanhempansa väliset taloudelliset siteet, jotka johtuvat nyt käsiteltävässä asiassa paitsi siitä, että lapsi on riippuvainen vanhemmistaan huolehtiakseen elinkustannuksistaan ja ammattikoulutuksesta aiheutuvista kustannuksistaan, myös siitä, että kansallinen lainsäätäjä on päättänyt ottaa huollettavana olevan lapsen tulot huomioon verovelvollisen vanhemman verotuksellista tilannetta määritettäessä, on katsottava, että sekä huollettava lapsi että hänen verovelvollinen vanhempansa voivat pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa vedota SEUT 21 artiklaan ja sen soveltamisesta annettuihin säännöksiin.
53      Kolmanneksi on muistutettava, että tämän tuomion 47 kohdassa mainitun kaltainen vapaata liikkuvuutta ja oleskelua koskevan oikeuden rajoitus voi olla unionin oikeuden perusteella oikeutettu ainoastaan, jos se perustuu objektiivisiin, yleistä etua koskeviin ja kyseessä olevien henkilöiden kansalaisuudesta riippumattomiin syihin ja jos se on oikeassa suhteessa kansallisessa oikeudessa hyväksyttävästi tavoiteltuun päämäärään (tuomio 22.2.2024, Direcia pentru Eviden i Administrarea Bazelor de Date, C‑491/21, EU:C:2024:143, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
54      Siltä osin kuin on ensinnäkin kyse yleistä etua koskevista objektiivisista syistä, joilla pääasiassa kyseessä oleva lainsäädäntö voidaan oikeuttaa, ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että pääasiassa kyseessä olevilla säännöksillä pyritään verojärjestelmän yhdenvertaisuuden ja oikeudenmukaisuuden sekä rajallisten julkisten varojen moitteettoman hoidon periaatteiden mukaisesti tavoitteeseen korjata mediaanitulojen ja keskimääräisten menojen osalta sosiaalista ja aineellista eriarvoisuutta verovelvollisten, joilla on huollettavia lapsia, ja niiden verovelvollisten, joille ei aiheudu lasten elatukseen liittyviä kuluja, välillä.
55      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kyseisissä säännöksissä ei myönnetä oikeutta huollettavana olevasta lapsesta tehtävän perusvähennyksen korotukseen verovelvollisille, joiden huollettavana olevat lapset saavat verovuoden aikana tietyn määrän verovapaita tuloja, joiden avulla lapsi voi lainsäätäjän arvion mukaan osallistua elatukseensa omilla tuloillaan ja pienentää vanhempiensa elatusvelvollisuudesta aiheutuvia menoja, vaan ainoastaan verovelvollisille, joiden lapset eivät saa verovapaita tuloja tai saavat niitä vain vähäisen määrän ja joiden lasten elatus voidaan näin ollen turvata vain vanhempien tuloilla.
56      Pääasiassa kyseessä olevilla kansallisilla säännöksillä pyritään siis ottamaan huomioon tuloverovelvollisten vanhempien todellinen veronmaksukyky, jotta vältettäisiin tämän veronmaksukyvyn aliarvottaminen, mitä on pidettävä yleisen edun mukaisena tavoitteena (ks. analogisesti tuomio 21.12.2021, Finanzamt V (Perintö
–
Osittainen verovähennys ja lakiosien vähentäminen), C‑394/20, EU:C:2021:1044, 52 kohta).
57      Toiseksi suhteellisuusperiaatteen noudattamisesta on todettava, että lainsäädäntö, joka on omiaan rajoittamaan perussopimuksessa taattua perusvapautta, kuten unionin kansalaisten oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen ja oleskeluun, voi olla pätevästi perusteltu vain, jos sillä voidaan taata hyväksyttävästi tavoitellun päämäärän saavuttaminen eikä sillä ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 18.1.2024, JD (Asuinpaikkaedellytys), C‑562/22, EU:C:2024:55, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
58      On myös muistettava, että kansallinen lainsäädäntö on omiaan takaamaan tavoitteen toteutumisen vain, jos sillä tosiasiallisesti pyritään saavuttamaan tavoite johdonmukaisella ja järjestelmällisellä tavalla (ks. vastaavasti tuomio 18.1.2024, JD (Asuinpaikkaedellytys), C‑562/22, EU:C:2024:55, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59      Tältä osin on korostettava, että asetuksen N:o 1288/2013 johdanto-osan 40 perustelukappaleen mukaan kyseisessä asetuksessa tarkoitettujen luonnollisten henkilöiden liikkuvuuden tukemiseen tarkoitettujen tukien suuruus pitäisi määrittää isäntämaan oleskelu- ja elinkustannusten perusteella. Vastaavasti kyseisen asetuksen 18 artiklan 7 kohdassa säädettiin, että mainitun asetuksen 6 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 12 artiklan a alakohdassa tarkoitetut oppimiseen liittyvään henkilöiden liikkuvuuteen osoitetut määrärahat jaetaan jäsenvaltion väestömäärän ja elinkustannusten, jäsenvaltioiden pääkaupunkien välisten välimatkojen ja tuloksellisuuden perusteella.
60      Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 49–52 ja 77 kohdassa, on näin ollen katsottava, että koska Erasmus+-ohjelmalla pyritään edistämään oppimiseen liittyvää opiskelijoiden liikkuvuutta muun muassa korkeakouluopetuksen yhteydessä ja kun otetaan huomioon kyseisen ohjelman puitteissa henkilöiden liikkuvuuden tukemiseen tarkoitettujen tukien suuruus ja isäntämaan todelliset elinkustannukset, näillä tuilla osallistutaan ainoastaan sellaisten lisäkustannusten kattamiseen, joita ei olisi aiheutunut ilman liikkuvuutta.
61      Näin ollen tällaisten tukien saaminen ei johda siihen, että verovelvollisten vanhempien kulut pienenevät heidän huollettavinaan olevien lasten elatukseen liittyvän velvollisuuden yhteydessä, eikä se lisää myöskään näiden vanhempien veronmaksukykyä.
62      Pääasiassa kyseessä olevan Erasmus+-ohjelman mukaisten oppimiseen liittyvään liikkuvuuteen tarkoitettujen tukien verokohtelussa ei siis oteta johdonmukaisesti ja järjestelmällisesti huomioon sellaisten tuloverovelvollisten vanhempien todellista veronmaksukykyä, joiden huollettavana on kyseiseen ohjelmaan osallistuva lapsi. Siltä osin kuin kyseinen kohtelu voi johtaa kyseisten verovelvollisten vanhempien raskaampaan verorasitukseen ilman, että heidän käytettävissään olevia varoja olisi lisätty sen kattamiseksi, pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä voi jopa olla vastakkaisia vaikutuksia.
63      Edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että SEUT 20 ja SEUT 21 artiklaa, luettuina SEUT 165 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan valossa, on tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan sen henkilökohtaisen perusvähennyksen määrän määrittämiseksi, johon verovelvollinen vanhempi on oikeutettu huollettavanaan olevan lapsensa perusteella, otetaan huomioon lapsen Erasmus+-ohjelman mukainen oppimiseen liittyvään liikkuvuuteen tarkoitettu tuki, minkä seurauksena tuloveroa laskettaessa mahdollisesti menetetään oikeus kyseisen vähennyksen korotukseen.
Oikeudenkäyntikulut
64      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
SEUT 20 ja 21 artiklaa, luettuina SEUT 165 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan valossa, on tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan sen henkilökohtaisen perusvähennyksen määrän määrittämiseksi, johon verovelvollinen vanhempi on oikeutettu huollettavanaan olevan lapsensa perusteella, otetaan huomioon lapsen Erasmus+-ohjelman mukainen oppimiseen liittyvään liikkuvuuteen tarkoitettu tuki, minkä seurauksena tuloveroa laskettaessa mahdollisesti menetetään oikeus kyseisen vähennyksen korotukseen.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: kroaatti.