62003CC0177_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Komissio vaatii esillä olevassa, EA 141 artiklan nojalla vireille panemassaan oikeudenkäynnissä yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut säteilyvaaratilanteessa tarvittavia suojelutoimenpiteitä ja noudatettavia ohjeita koskevien tietojen antamisesta väestölle 27 päivänä marraskuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/618/Euratom(2) (jäljempänä direktiivi) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut tämän direktiivin 2, 3, 5, 6, 7 ja 8 artiklan noudattamisen edellyttämiä toimia.
II Direktiivi
2. Direktiivin tarkoituksena on taata, että säteilyvaaratilanteen yhteydessä mahdollisesti altistuville tai jo altistuneille väestöryhmille tiedotetaan direktiivin liitteissä säädetyllä tavalla. Nämä tiedot on toimitettava säteilyvaaratilanteessa mahdollisesti altistuvalle väestölle ilman eri pyyntöä (5 artikla). Säteilyvaaratilanteen yhteydessä tosiasiallisesti altistuneelle väestölle on tiedotettava viipymättä vaaratilannetta koskevista tiedoista (6 artikla). Henkilöille, jotka mahdollisesti osallistuvat pelastustoimiin säteilyvaaratilanteessa, on annettava tietoa osallistumisen terveydelle aiheuttamista vaaroista (7 artikla). Kaikkien näiden tapausten osalta on ilmoitettava toimenpiteiden soveltamisesta vastaavat viranomaiset (8 artikla). Näiden tiedottamista koskevien velvoitteiden soveltamisala määräytyy säteilyvaaratilannetta koskevan, direktiivin 2 ja 3 artiklassa määritetyn termin avulla. Selostan asian kannalta merkitykselliset direktiivin säännökset jäljempänä komission kanneperusteita koskevassa yhteenvedossa. Direktiivin täytäntöönpanolle varattu määräaika päättyi 27.11.1991.
III Menettely
3. Komission ja Ranskan hallituksen käytyä kirjeenvaihtoa kyseisen jäsenvaltion toteuttamista täytäntöönpanotoimista, ja tutkittuaan useita hallituksen esityksiä, jotka Ranskan tasavalta oli antanut komissiolle tiedoksi EA 33 artiklan kolmannen kohdan mukaisesti, komissio tuli siihen lopputulokseen, ettei direktiiviä ollut täysin saatettu osaksi Ranskan oikeutta. Näin ollen se osoitti 27.7.2000 Ranskan hallitukselle perustellun lausunnon, jossa se kehotti tätä toteuttamaan direktiivin täysimääräisen täytäntöönpanemisen edellyttävät toimet kahden kuukauden määräajassa lausunnon tiedoksiantamisesta. Ranskan hallituksen pyynnöstä tätä määräaikaa jatkettiin yhdellä kuukaudella 27.10.2000 asti. Katsottuaan, että Ranskan hallituksen toteuttamat toimet olivat tuolloin yhä puutteellisia, komissio nosti nyt esillä olevan kanteen 16.4.2003.
IV Komission kanneperusteet
4. Komission ensimmäinen kanneperuste koskee direktiivin 2 artiklaan sisältyvän säteilyvaaratilanteen käsitteen puutteellista täytäntöönpanoa. Kyseisessä artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovellettaessa säteilyvaaratilanteella tarkoitetaan kaikkia tilanteita:
1. jotka johtuvat:
a) jonkin jäsenvaltion alueella 2 kohdassa tarkoitetuissa laitoksissa tai siinä tarkoitettujen toimintojen yhteydessä tapahtuneesta onnettomuudesta, josta aiheutuu tai saattaa aiheutua merkittävä radioaktiivisten aineiden päästö
tai
b) jäsenvaltion omalla alueella tai sen ulkopuolella sellaisesta epätavallisen korkeasta radioaktiivisuustasosta, jolla voi olla haittavaikutuksia väestön terveyteen kyseisessä jäsenvaltiossa
tai
c) muista kuin a kohdassa tarkoitetuista onnettomuuksista, jotka sattuvat 2 kohdassa tarkoitetuissa laitoksissa tai siinä tarkoitettujen toimintojen yhteydessä, jotka aiheuttavat tai saattavat aiheuttaa merkittävän radioaktiivisten aineiden päästön tai
d) muista onnettomuuksista, jotka aiheuttavat tai saattavat aiheuttaa merkittävän radioaktiivisten aineiden päästön;
2. joiden syy on 1 kohdan a ja c kohdassa tarkoitetuissa seuraavissa laitoksissa ja toiminnoissa:
a) ydinreaktori, sijainnista riippumatta;
b) ydinpolttoainekiertoon liittyvä laitos;
c) radioaktiivisen jätteen käsittelylaitos;
d) ydinpolttoaineiden tai radioaktiivisen jätteen kuljetus ja varastointi;
e) radioisotooppien tuotanto, käyttö, varastointi, hävittäminen ja kuljetus maatalouden, teollisuuden ja lääketieteen sekä vastaaviin tieteen ja tutkimuksen tarkoituksiin
ja
f) radioisotooppien käyttö avaruuslaitteiden voimanlähteenä.”
Komissio toteaa, että Ranskan tasavallan toteuttamien täytäntöönpanotoimien soveltamisala on direktiivissä säädettyä suppeampi. Ensinnäkään ne eivät kata kaikkia direktiivin 2 artiklan 2 kohdan d, e ja f alakohdassa säädettyjä tilanteita. Toiseksi niitä sovelletaan vain ydinreaktoreihin, joiden lämpöteho on yli 10 Mw, vaikka direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa selvästi sovelletaan kaikkiin ydinreaktoreihin. Kolmanneksi, toisin kuin direktiivin 2 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa on säädetty, niitä sovelletaan vain Ranskassa sijaitsevia laitoksia ja toimintoja koskeviin säteilyvaaratilanteisiin.
5. Toinen kanneperuste koskee sitä, että direktiivin 3 artiklaa ei ole täytäntöönpantu. Tuossa artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovellettaessa ilmaisuilla ’merkittävä radioaktiivisten aineiden päästö’ ja ’epätavallisen korkeat radioaktiivisuusarvot, jotka saattavat vaikuttaa haitallisesti väestön terveyteen’ tarkoitetaan tilanteita, joiden seurauksena väestön altistus voi ylittää yhteisön säteilysuojelun perusnormien vahvistamisesta annetuissa direktiiveissä säädetyt säteilyannoksien raja-arvot.”
Komissio toteaa, että termejä ”merkittävä radioaktiivisten aineiden päästö” ja ”epätavallisen korkeat radioaktiivisuusarvot, jotka saattavat vaikuttaa haitallisesti väestön terveyteen” ei ole määritelty Ranskan lainsäädännössä. Yhdessä ”säteilyvaaratilannetta” koskevan termin kanssa nämä termit määrittävät, missä tilanteissa tiedottamisvelvollisuutta sovelletaan. Tästä syystä on välttämätöntä sisällyttää ne kansallisiin täytäntöönpanotoimiin.
6. Kolmas kanneperuste liittyy kahteen aiempaan kanneperusteeseen, ja se koskee 5 artiklan täytäntöönpanoa. Siinä säädetään seuraavaa:
”1. Jäsenvaltioiden on valvottava, että säteilyvaaratilanteessa mahdollisesti altistuvalle väestölle tiedotetaan tilanteessa tarvittavista suojelutoimenpiteistä sekä toimintatavoista, joita on noudatettava säteilyhätätilanteessa.
2. Annettavaan tietoon on sisällyttävä vähintään liitteessä I esitetyt asiat.
3. Tämä tieto toimitetaan 1 kohdassa tarkoitetulle väestölle ilman eri pyyntöä.
4. Jäsenvaltioiden on saatettava tiedot ajan tasalle, tiedotettava niistä säännöllisesti ja aina kun niissä tapahtuu merkittäviä muutoksia. Tämän tiedon on oltava jatkuvasti väestön saatavilla.”
Koska direktiivin 2 ja 3 artiklaa ei ole komission mukaan täytäntöönpantu asianmukaisesti, tästä seuraa, että 5 artiklan täytäntöönpanemiseksi toteutettuja toimia ei sovelleta kaikkiin 2 artiklassa lueteltuihin laitoksiin ja toimintoihin. Tämä tarkoittaa, että kansalliset täytäntöönpanotoimet eivät kata tiettyjä säteilyvaaratilanteen yhteydessä mahdollisesti altistuvia väestöryhmiä.
7. Neljäs kanneperuste koskee 6 artiklan täytäntöönpanoa. Tuossa artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jäsenvaltioiden on valvottava, että säteilyvaaratilanteen yhteydessä tosiasiallisesti altistuneelle väestölle tiedotetaan viipymättä vaaratilannetta koskevista tiedoista, noudatettavista toimintatavoista ja tilanteessa tarvittavista suojelutoimenpiteistä.
2. Välitettävään tietoon on sisällyttävä ne liitteessä II esitetyt asiat, jotka liittyvät kyseiseen säteilyvaaratilanteeseen.”
Komissio toteaa, että direktiivin 6 artiklaa ei ole asianmukaisesti täytäntöönpantu, koska Ranskan tasavallan toteuttamilla toimilla ei taata sitä, että säteilyvaaratilanteen yhteydessä tosiasiallisesti altistuneelle väestölle tiedotetaan asiasta ”viipymättä”. Kansallisen, pelastustoimesta annetun asetuksen nro 90‑394 asiaa koskevissa säännöksissä säädetään, että väestölle tiedotetaan asiasta ministerin tai prefektin vahvistamassa määräajassa.
8. Viides kanneperuste koskee 7 artiklan täytäntöönpanoa. Tuossa artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jäsenvaltioiden on valvottava, että 2 artiklan 2 kohdassa määriteltyjen laitosten henkilöstöön kuulumattomat ja/tai siinä tarkoitettuihin toimintoihin osallistumattomat henkilöt, jotka kuitenkin mahdollisesti osallistuvat pelastustoimiin säteilyvaaratilanteessa, saavat riittävää ja säännöllisesti ajan tasalle saatettua tietoa osallistumisen terveydelle aiheuttamista vaaroista ja tällaisissa tapauksissa tarvittavista varotoimenpiteistä; tätä tietoa annettaessa on otettava huomioon erilaiset mahdolliset säteilyvaaratilanteet.
2. Edellä tarkoitettuja tietoja on säteilyvaaratilanteessa täydennettävä aiheellisilla tiedoilla ottaen huomioon erityiset olosuhteet.”
Komission mukaan direktiivin 7 artiklaa ei ole täysin saatettu osaksi Ranskan oikeutta. Vuodelta 1987 peräisin oleva hallinnollinen ohje ei ole riittävä tämän säännöksen tavoitteiden saavuttamiseksi, koska se ei täytä yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä vahvistettua edellytystä oikeusvarmuudesta.
9. Kuudes ja viimeinen kanneperuste koskee 8 artiklan täytäntöönpanoa. Tuossa artiklassa säädetään seuraavaa:
”Edellä 5, 6 ja 7 artiklassa tarkoitettuihin tietoihin on sisällyttävä myös maininta näissä artikloissa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltamisesta vastaavista viranomaisista”.
Komissio myöntää, että 8 artikla on ollut asianmukaisesti täytäntöönpantu vuodesta 2002 lähtien 5 artiklan osalta, mutta että näin ei ole vielä 6 ja 7 artiklan osalta. Ranskassa noudatettua käytäntöä nimetä vastuussa olevat viranomaiset joukkotiedotusvälineissä, joiden kautta tiedotusta annetaan (esim. esitteet), ei voida pitää riittävänä tämän osalta.
V Ranskan tasavallan väitteet
10. Ranskan hallitus vetoaa puolustuksekseen useisiin toimiin, jotka on toteutettu direktiivin saattamiseksi osaksi Ranskan oikeutta. Kaikki nämä toimet on toteutettu 27.10.2000 jälkeen, eli 27.7.2000 annetussa komission perustellussa lausunnossa asetetun, jatketun määräajan päättymisen jälkeen. Ranskan hallitus ei kiistä viidettä kanneperustetta, ja toteaa, että se aikoo muuttaa Code de la santé publique -nimisen, kansanterveydestä annetun lain R.1333‑85 §:ää noudattaakseen täysin direktiivin 7 artiklaa.
11. Ensimmäisen kanneperusteen osalta Ranskan hallitus toteaa, että säteilyvaaratilanteen määritelmä on nyt sisällytetty Code de la santé publique -nimiseen lakiin 31.3.2003 annetulla asetuksella nro 2003‑295, ja että laitokset ja toiminnot, joita se koskee, vastaavat direktiivissä mainittuja, kuten käy ilmi 20.3.2002 annetusta asetuksesta nro 2002‑367, jolla muutetaan pelastustoimesta annettua asetusta nro 88‑622 direktiivin täysimääräiseksi täytäntöönpanemiseksi. Tässä asetuksessa (6 §) säädetään erityisistä toimintasuunnitelmista (plans particuliers d’intervention; PPI), joita laaditaan tietyille laitoksille, ja tätä täydennetään 12 §:ssä, jossa säädetään erityisistä pelastussuunnitelmista (plans de secours specialisées; PSS) sellaisten teknologisten vaarojen osalta, joita erityiset toimintasuunnitelmat eivät kata. Se viittaa tämän osalta lisäksi uusiin määräyksiin, jotka on annettu 2.6.2003 tehdyllä päätöksellä.
12. Toisen kanneperusteen osalta Ranskan hallitus viittaa Code de la santé publiquen R.43‑71 §:ään (nykyisin R.1333‑76 §), joka annettiin 31.3.2003 annetulla asetuksella, ja 2.6.2003 annetun päätöksen 16 §:ään. Näissä säännöksissä mainitaan, hieman eri tavoin ilmaistuina, termit ”merkittävä radioaktiivisten aineiden päästö” ja ”epätavallisen korkeat radioaktiivisuusarvot, jotka saattavat vaikuttaa haitallisesti väestön terveyteen”.
13. Ranskan hallitus toteaa kolmannen kanneperusteen osalta, että pelastustoimesta annetun asetuksen nro 88‑622, sellaisena kuin se on vuonna 2002 muutettuna, 9 ja 12 §:n mukaan se kattaa nyt kaikki laitokset, mikä mahdollistaa sen, että väestölle voidaan tiedottaa asiasta ja toimia voidaan toteuttaa direktiivin mukaisesti. Lisäksi Code de l’environnement -nimisen ympäristölain L 125‑2 §:ssä vahvistetaan kansalaisten oikeus saada tietoa suurimmista teknologisista vaaroista, joille he ovat altistuneita tietyillä alueilla, sekä heihin sovellettavista turvatoimista.
14. Vastauksena neljänteen kanneperusteeseen Ranskan hallitus toteaa, että 30.11.2001 tehdyn päätöksen nojalla niiden ydinlaitosten, joihin sovelletaan erityisiä toimintasuunnitelmia (PPI), ympäristöön on asennettava hälyttimiä. Se katsoo, että koska hälytinäänet vaaratilanteessa laukaisevat erityisten toimintasuunnitelmien soveltamisen, se on kokonaisuutena arvioituna noudattanut velvollisuuttaan tiedottaa asiasta ”viipymättä” säteilyvaaratilanteen yhteydessä tosiasiallisesti altistuneelle väestölle. Se viittaa myös 25.4.2001 annettuun asetukseen nro 2001‑368, jolla muutetaan kansallista pelastustoimesta annettua asetusta nro 90‑394 (Code de l’alerte national), jolla täytäntöönpannaan direktiivin 6 artikla siten, että siinä nimetään kolme tapaa, joilla väestöä on tiedotettava vaaratilanteessa.
15. Kuudennen kanneperusteen osalta Ranskan hallitus toteaa lopuksi, että direktiivin 8 artikla on täytäntöönpantu 21.2.2002 tehdyllä päätöksellä.
VI Arviointi asiasta
16. Kuten edellä on todettu, Ranskan hallituksen mainitsemat pääasialliset toimet, joiden tarkoituksena on saada päätökseen direktiivin saattaminen osaksi Ranskan oikeutta, on kaikki annettu 27.7.2000 päivätyssä komission perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättymisen jälkeen. Ranskan hallitus toteaa vastineessaan, että näillä toimilla taataan nyt direktiivin täysimääräinen täytäntöönpano, ja katsoo tämän nojalla, että komission olisi peruutettava kanne. Se ei kuitenkaan vaadi, että yhteisöjen tuomioistuimen olisi hylättävä komission nostama kanne. Tämä näyttäisi tarkoittavan sitä, että Ranskan hallitus ei kiistä komission väitteitä. Sitä vastoin se toteaa vastauksessaan, että yksittäiset kanneperusteet (viidettä kanneperustetta lukuun ottamatta) on hylättävä, mutta toteaa pääasiallisena lopputuloksenaan, että se toistaa vastineessa esittämänsä toteamukset kokonaisuudessaan eli vaatii, että komission on peruutettava kanteensa.
17. Komissio toteaa, että Ranskan hallituksen mainitsemat toimet toteutettiin perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päätyttyä. Vaikka tämä riittää osoittamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut velvoitettaan täytäntöönpanna direktiivi täysimääräisesti, komissio huomauttaa lisäksi, että liian myöhään toteutetut toimet eivät ole vieläkään riittäviä. Se esittää näin ollen vastineessaan huomautuksia näistä toimista saadakseen Ranskan hallituksen noudattamaan direktiivin säännöksiä kokonaisuudessaan ja asianmukaisesti.
18. Yhteisöjen tuomioistuimelle toimitettujen säädösten ja asiakirjojen perusteella on selvää, että perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättymistä seuraavien kolmen vuoden aikana on tapahtunut kehitystä, ja myös komissio on myöntänyt tämän. Ottamatta kantaa siihen, onko tämä kehitys ollut riittävää sen varmistamiseksi, että direktiiviä noudatetaan täysimääräisesti, näyttää siltä, että Ranskan tasavallan ja komission välinen erimielisyys on huomattavasti lieventynyt. Näin ollen direktiivin täytäntöönpanemisen laiminlyönti on toisin sanoen jäämässä taka-alalle. Vaikka komissiolla on harkintavaltaa päättää, aloittaako se jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn ja jatkaako se tätä menettelyä jäsenvaltiota vastaan, katson, että tätä harkintavaltaa tulisi käyttää tavalla, jolla on merkitystä esillä olevan asian kannalta. Esillä olevassa asiassa en ole täysin vakuuttunut siitä, että yhteisöjen tuomioistuimen virallisesta toteamuksesta, jonka mukaan direktiiviä ei ole noudatettu 27.10.2000 mennessä, olisi varsinaista hyötyä, paitsi EY 228 artiklan 2 kohdan nojalla mahdollisesti aloitettavan oikeudenkäynnin perustana.
19. Joka tapauksessa vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan arvioitaessa sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan, on otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se on perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä, eikä yhteisöjen tuomioistuin voi ottaa huomioon tämän jälkeen tapahtuneita muutoksia.(3) Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin ei voi ottaa osaa Ranskan tasavallan ja komission väliseen keskusteluun siitä, ovatko 27.10.2000 jälkeen toteutetut toimet riittäviä. Näillä toimilla ei ole merkitystä esillä olevan asian ratkaisun kannalta.
20. Koska on selvää, että Ranskan lainsäädännössä ei taattu perustellussa lausunnossa asetetun ja tämän jälkeen yhdellä kuukaudella jatketun määräajan päättyessä, että direktiivissä asetettua tiedottamisvelvoitetta olisi täysin noudatettu Ranskan tasavallassa, on todettava, että komission vaatimus on hyväksyttävä.
VII Ratkaisuehdotus
21. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
– toteaa, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut säteilyvaaratilanteessa tarvittavia suojelutoimenpiteitä ja noudatettavia ohjeita koskevien tietojen antamisesta väestölle 27 päivänä marraskuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/618/Euratom mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut tämän direktiivin 2, 3, 5, 6, 7 ja 8 artiklan noudattamisen edellyttämiä toimia
– velvoittaa Ranskan tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2)
–	EYVL 1989 L 357, s. 31.
(3)
–	Ks. erityisesti asia C-348/99, komissio v. Belgia, tuomio 30.11.2000 (Kok. 2000, s. I‑10633, 16 kohta).