61994CJ0273_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-273/94,
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent H. van Lier, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoeger,
mod
Kongeriget Nederlandene ved assistent-juridisch adviseurs J.W. de Zwaan og J.S. van den Oosterkamp, begge Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg paa Den Nederlandske Ambassade, 5, rue C.M. Spoo,
sagsoegt,
angaaende en paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8 i Raadets direktiv 83/189/EOEF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (EFT L 109, s. 8), som aendret ved Raadets direktiv 88/182/EOEF af 22. marts 1988 (EFT L 81, s. 75), ved den 19. september 1990 at have vedtaget en ordning om dispensation fra bekendtgoerelsen om margarine uden at have tilsendt Kommissionen udkastet hertil,
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
sammensat af G. Hirsch, som fungerende afdelingsformand, og dommerne G.F. Mancini, F.A. Schockweiler, J.L. Murray og H. Ragnemalm (refererende dommer),
generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer D. Louterman-Hubeau,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at parterne har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 28. september 1995,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 26. oktober 1995,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 30. september 1994 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i henhold til EF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8 i Raadets direktiv 83/189/EOEF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (EFT L 109, s. 8, herefter "direktivet"), som aendret ved Raadets direktiv 88/182/EOEF af 22. marts 1988 (EFT L 81, s. 75), ved den 19. september 1990 at have vedtaget en ordning om dispensation fra bekendtgoerelsen om margarine uden at have tilsendt Kommissionen udkastet hertil.
2 I "Vrijstellingsregeling Margarinebesluit" (ordning om dispensation fra bekendtgoerelsen om margarine, herefter "den omtvistede ordning") fastsaettes der undtagelser fra visse bestemmelser i bekendtgoerelsen om margarine (Stb. 1961, 398), som senest aendret ved kongelig anordning af 13. juni 1985 (Stb. 1985, 386). Undtagelserne er foelgende:
° Der kan anvendes et erstatningslevnedsmiddel med lavt natriumindhold i stedet for natriumklorid [artikel 1, stk. 1, litra a)].
° Emulgatoren E 472 c (citronsyreestere) kan anvendes i margarine paa betingelse af, at maengden heraf i levnedsmidlet ikke overskrider 1 g pr. 100 g [artikel 1, stk. 1, litra b)].
° Anvendelse af vitamin D2 (ergocalciferol) i stedet for vitamin D3 (cholecalciferol) er tilladt. Da vitamin D2 fremstilles af et raastof, som ikke er af animalsk oprindelse, er det herefter muligt at fremstille helt vegetabilsk margarine (artikel 1, stk. 2 og 4, og artikel 2).
° Vandindholdet i margarine kan nu overskride 16% (artikel 1, stk. 3).
° Paaskriften "natriumfattigt levnedsmiddel" eller "til natriumfattig diaet" er tilladt i stedet for "til saltfattig diaet" eller "saltfattigt levnedsmiddel" (artikel 1, stk. 5).
° Det maksimale natriumindhold i usaltet margarine haeves fra 40 mg til 50 mg pr. 100 g (artikel 1, stk. 6).
3 Kommissionen er af den opfattelse, at den omtvistede ordning skulle have vaeret meddelt i udkast i henhold til direktivets artikel 8, stk. 1, foerste afsnit, som bestemmer foelgende:
"1. Medlemsstaterne sender straks Kommissionen ethvert udkast til teknisk forskrift, medmindre der blot er tale om gengivelse af en international eller europaeisk standard i dens helhed, i hvilket tilfaelde det vil vaere tilstraekkeligt at oplyse herom; de giver tillige kort Kommissionen underretning om grundene til, at det er noedvendigt at indfoere en saadan teknisk forskrift, medmindre disse grunde allerede fremgaar af udkastet. Medlemsstaterne giver i givet fald samtidig underretning om teksten til de tilgrundliggende vaesentligste og direkte beroerte love og administrative bestemmelser, hvis kendskab hertil er noedvendig med henblik paa at vurdere raekkevidden af udkastet til teknisk forskrift."
4 Begrebet teknisk forskrift, som naevnes i artikel 8, defineres saaledes i direktivets artikel 1, nr. 5:
"5) 'Teknisk forskrift', tekniske specifikationer, herunder de administrative bestemmelser, der gaelder herfor, som retligt eller faktisk skal overholdes, for at et produkt kan markedsfoeres eller anvendes i en medlemsstat eller i en vaesentlig del af denne stat, bortset fra de specifikationer, som de lokale myndigheder fastsaetter."
5 Da Kommissionen fandt, at den omtvistede ordning var en teknisk forskrift, som skulle have vaeret meddelt i udkast i henhold til direktivets artikel 8, opfordrede den ved aabningsskrivelse af 6. marts 1992 den nederlandske regering til at fremsaette sine bemaerkninger.
6 Ved skrivelse af 2. juni 1992 anfoerte den nederlandske regering, at direktivet ikke fandt anvendelse paa nationale tekniske forskrifter, naar de som her ikke skabte en ny hindring for samhandelen.
7 Trods disse forklaringer har Kommissionen den 15. januar 1993 rettet en begrundet udtalelse til Kongeriget Nederlandene, hvori den henviste til, at den omtvistede ordning ikke blot fastsaetter undtagelser fra bekendtgoerelsen om margarine, men fastsaetter betingelser for anvendelse af erstatningsprodukter. Kommissionen mener saaledes, at den omtvistede ordning indeholder tekniske forskrifter, saaledes at den er omfattet af direktivet. Med hensyn til den nederlandske regerings argument om, at den omtvistede ordning ikke skaber en ny hindring for samhandelen, har Kommissionen henvist til, at et saadant argument kunne vaere blevet bekraeftet eller afkraeftet, hvis de nederlandske myndigheder havde tilsendt Kommissionen udkastet til den omtvistede ordning i henhold til direktivets artikel 8.
8 Ved skrivelse af 3. juni 1993 har den nederlandske regering tilsendt Kommissionen sine bemaerkninger vedroerende den begrundede udtalelse og henvist til to skrivelser, som den havde sendt til den, herunder skrivelsen af 2. juni 1992, som indeholdt svaret paa aabningsskrivelsen.
9 Det er paa denne baggrund, at Kommissionen har anlagt naervaerende sag.
10 Efter Kommissionens opfattelse kan den omstaendighed, at den omtvistede ordning fastsaetter undtagelser fra visse tekniske forskrifter i bekendtgoerelsen om margarine, ikke fritage de nederlandske myndigheder fra forpligtelsen til at tilsende den udkastet til foranstaltningen. Denne ordning hjemler nemlig ikke blot fritagelser, men fastsaetter betingelser for anvendelse af visse erstatningsprodukter, som herefter kan anvendes til fremstilling af margarine. Hvis en producent oensker at goere brug af disse fritagelser, skal han noedvendigvis overholde de betingelser, som nu fastsaettes i den omtvistede ordning.
11 Ifoelge den nederlandske regering er den omtvistede ordning ikke en teknisk forskrift, da den fastsaetter undtagelser fra bestaaende tekniske forskrifter. Selv om det er ubestrideligt, at tekniske forskrifter, som ved at paalaegge de erhvervsdrivende forpligtelser hindrer eller kan hindre samhandelen, er omfattet af direktivet, gaelder der ifoelge regeringen noget andet for bestemmelser, der indeholder undtagelser fra de betingelser, som varerne tidligere skulle opfylde. Denne opfattelse bekraeftes af direktivets artikel 1, nr. 5, hvorefter en teknisk forskrift defineres som "... tekniske specifikationer, herunder de administrative bestemmelser, der gaelder herfor, som retligt eller faktisk skal overholdes ...". Udtrykket "skal overholdes" sigter til de forpligtelser, som medlemsstaterne paalaegger, og ikke til afskaffelse af eller fritagelse for disse forpligtelser. I sidstnaevnte tilfaelde skal de paagaeldende forskrifter efter regeringens opfattelse ikke meddeles, og foelgelig er en ophaevelse eller en fritagelse ikke en teknisk forskrift i direktivets artikel 1, nr. 5' s forstand.
12 Denne argumentation kan ikke laegges til grund.
13 Saafremt der paa en bestemt vare som margarine anvendes en forskrift, der indeholder en undtagelse fra en anden, bestaaende teknisk forskrift vedroerende samme vare, er denne en teknisk forskrift i direktivets artikel 1, nr. 5' s forstand, naar den indfoerer tekniske specifikationer, som omhandlet i samme artikels nr. 1, som retligt eller faktisk skal overholdes, for at denne vare kan forhandles eller anvendes. Hvis margarine nemlig ikke fremstilles ifoelge bestemmelserne i bekendtgoerelsen om margarine, kan den kun fremstilles af de erstatningsprodukter, der er tilladt ifoelge den omtvistede ordning. Anvendelsen af disse erstatningsprodukter skal ikke alene ske i henhold til bestemmelserne i den omtvistede ordning, men anvendelse af dem er det eneste alternativ til de produkter, der kan bruges i henhold til bekendtgoerelsen om margarine. Der skulle derfor have vaeret givet underretning om den omtvistede ordning i henhold til direktivet.
14 Denne vurdering kan ikke anfaegtes af den nederlandske regerings argument om, at den omtvistede ordning bevirker, at forhandlingen af margarine begunstiges, saaledes at den er i overensstemmelse med direktivets hovedformaal, som er at afskaffe hindringer for vareudvekslingen inden for Faellesskabet.
15 Medlemsstaterne er nemlig forpligtet til at tilsende Kommissionen ethvert udkast til teknisk forskrift i henhold til direktivets artikel 8. En saadan forpligtelse kan ikke afhaenge af, hvorledes den medlemsstat, som har udarbejdet udkastet, ensidigt bedoemmer dettes eventuelle virkninger for samhandelen mellem medlemsstaterne.
16 Under disse omstaendigheder maa det fastslaas, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i henhold direktivets artikel 8, ved den 19. september 1990 at have vedtaget den omtvistede ordning uden at have tilsendt Kommissionen udkastet hertil.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
17 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Kongeriget Nederlandene har tabt sagen og paalaegges derfor at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
1) Kongeriget Nederlandene har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i henhold til artikel 8 i Raadets direktiv 83/189/EOEF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter, ved den 19. september 1990 at have vedtaget en ordning om dispensation fra bekendtgoerelsen om margarine uden at have tilsendt Kommissionen udkastet hertil.
2) Kongeriget Nederlandene betaler sagens omkostninger.