61993C0143(01)
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
MICHAEL B. ELMER
fremsat den 20. juni 1995 (
*1
)
1.
I denne sag fremsatte generaladvokat Claus Gulmann forslag til afgørelse den 12. juli 1994 (herefter benævnt »forslaget«). Forslaget er særdeles omfattende og indeholder en både meget grundig og meget fyldestgørende behandling af sagen.
2.
Jeg kan derfor med hensyn til sagens faktiske og retlige omstændigheder i det hele henvise til forslaget.
3.
Som det fremgår af forslaget, rejser sagen to hovedspørgsmål. For det første må deltages stilling til, om artikel 1 i Kommissionens tariferingsforordning nr. 482/74 (
1
) fortsat er gældende. I bekræftende fald må der dernæst tages stilling til, om det i denne bestemmelse fastsatte krav om et indhold af stivelse på under 45% som betingelse for at henføre restprodukter fra udvinding af majskimolie under underposition 23069091 i den kombinerede nomenklatur er ugyldigt.
Er forordning nr. 482/74 fortsat gældende?
4.
Forslagets argumentation vedrørende dette spørgsmål er baseret på Domstolens dom af 27. marts 1990 i Pennacchiotti-sagen (
2
) og på en fortolkning af artikel 15, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 (
3
)
5.
Forordningens artikel 15, stk. 1, indeholder regler om overgangen fra FTTnomenklaturen til den kombinerede nomenklatur og foreskriver, at de koder og varebeskrivelser, der er fastlagt på grundlag af den kombinerede nomenklatur, træder i stedet for de koder og varebeskrivelser, som er fastlagt på grundlag af nomenklaturerne i den fælles toldtarif og Nimexe, og at »fællesskabsretsakter, der indeholder den toldmæssige eller statistiske nomenklatur, ændres i overensstemmelse hermed af Kommissionen« (min fremhævelse).
6.
Som anført i forslagets punkt 30 må artikel 15, stk. 1, tages som udtryk for fællesskabslovgivers stiltiende beslutning om at opretholde retsakter udstedt i henhold til det tidligere hjemmelsgrundlag. Anvendelsen af ordet »ændres« i artikel 15, stk. 1, må jo forudsætte, at der opretholdes nogle regler at ændre i, og synes ikke at kunne forstås således, at disse regler forinden ændringen ophæves. Hvis meningen havde været, at disse regler først skulle gælde, når tilpasningen var foretaget, burde bestemmelsen have været formuleret som en beføjelse for Kommissionen til at udstede nye tilpassede forordninger uden iværksættelse af den i forordningens artikel 9 og 10 foreskrevne procedure.
7.
Der kan yderligere henvises til, at artikel 15 efter forordningens artikel 17 først fandt anvendelse fra den 1. januar 1988, samme dag som den kombinerede nomenklatur trådte i kraft. Såfremt det havde været hensigten at lade den i artikel 15, stk. 1, foreskrevne tilpasning være en gyldighedsbetingelse, havde det været nærliggende at indrømme Kommissionen et tidsrum forud for ikrafttrædelsen af den kombinerede nomenklatur til at foretage denne tilpasning.
8.
Det må således konkluderes, at forordning nr. 482/74 forblev gældende også under den kombinerede nomenklatur, for så vidt Kommissionen ikke ændrede den.
9.
Som det fremgår af det anførte, er det ikke nødvendigt at inddrage de betragtninger, der kan udledes af den ovenfor nævnte Pennacchiotti-dom, for at besvare spørgsmålet om, hvorvidt forordning nr. 482/74 forblev gældende under den kombinerede nomenklatur. Ved vurderingen af hensigtsmæssigheden af den generelle retstilstand, som denne dom er udtryk for, må man være opmærksom på, at det ikke blot af hensyn til borgernes forståelse og accept af Fællesskabet og fællesskabsretten, men også for fællesskabsrettens effektive anvendelse er overordentlig vigtigt at gøre reglerne så klare og gennemskuelige som muligt. Der kan i denne forbindelse også henvises til ønsket om, at der i langt videre omfang end hidtil sker kodifikation af retsakter (
4
). Domstolen bør støtte disse bestræbelser på at gøre fællesskabsretten så klar og gennemskuelig som muligt for borgerne. Jeg er ikke overbevist om, at det princip, som blev fastslået i Pennacchiotti-dommen, er egnet til at fremme disse overordnede ønsker om klarhed og gennemskuelighed af fællesskabsretten. Det fremtvinger større klarhed og gennemskuelighed for borgeren, hvis gennemførelsesforordninger bortfalder samtidig med ophævelsen af deres hjemmelsforordninger, medmindre det modsatte udtrykkelig er fastsat.
10.
Det havde måske været ønskeligt, om man i artikel 15, stk. 1, i Rådets forordning nr. 2658/87 klarere havde tilkendegivet, at de hidtidige gennemførelsesforordninger var opretholdt. Men da det er muligt at nå frem til dette resultat ved almindelig fortolkning, ser jeg ingen retssikkerhedsmæssige betænkeligheder ved at fastslå, at forordning nr. 482/74 fortsat var gældende efter gennemførelsen af den kombinerede nomenklatur.
Var artikel 1 i forordning nr. 482/74 ugyldig på det for sagen relevante tidspunkt?
11.
Efter artikel 9, stk. 1, litra a), i forordning nr. 2658/87 er Kommissionen under iagttagelse af den i artikel 10 foreskrevne udvalgsprocedure beføjet til at udstede foranstaltninger vedrørende anvendelse af den kombinerede nomenklatur og de forklarende bemærkninger hertil. Herved sikres dels en ensartet anvendelse i medlemsstaterne, dels en administrativ lettelse.
12.
Ved vurderingen af, om Kommissionen har overskredet sin kompetence ved at fastsætte et krav om et stivelsesindhold på under 45% som betingelse for at henføre restprodukter fra udvinding af majskimolie under underposition 23069091 i den kombinerede nomenklatur, tages i forslaget udgangspunkt i Vismans-dommen (
5
). I denne dom fastslog Domstolen i overensstemmelse med fast praksis, at Kommissionen nok er beføjet til at præcisere indholdet af en toldposition, men at de vedtagne bestemmelser ikke må ændre tariffens ordlyd, idet hensynet til retssikkerheden og kontrolmulighederne kræver, at tariferingen sker på grundlag af varens objektive kendetegn og egenskaber, således som disse fremgår af ordlyden af positionerne (
6
).
13.
Den foreliggende sag adskiller sig fra Vismans-sagen ved, at Kommissionen ikke har foretaget en fejlagtig vurdering på tidspunktet for retsaktens udstedelse. Derimod har den efterfølgende udvikling så at sige overhalet Kommissionens forordning, og problemet er således, at forordningen ikke er blevet tilpasset denne udvikling. En tilsidesættelse af forordningen vil derfor i praksis indebære, at det fastslås, at Kommissionen har pligt til løbende at tilpasse sådanne regler. Denne forskel kan dog efter min opfattelse ikke være afgørende, idet de samme retssikkerhedsmæssige hensyn gør sig gældende.
14.
Den forelæggende ret har lagt til grund, at de indførte produkter er restprodukter fra udvinding af majskimolie, hvortil der ikke er tilsat nogen form for fremmede bestanddele, hvilket under sagen for Domstolen ikke er bestridt af Kommissionen. Som anført i forslaget må det derfor antages, at der ud fra en objektiv vurdering er tale om et restprodukt, der rettelig henhører under underposition 23069091. Den i forordning nr. 482/74 indeholdte maksimumgrænse på 45% har derved medført, at tariferingen ikke er sket i overensstemmelse med produktets objektive kendetegn og egenskaber, således som disse fremgår af nomenklaturen. Importøren er derved påført et uberettiget tab, der vanskeligt vil kunne genoprettes, såfremt forordningen opretholdes. Endvidere ligger det fast, at den af Kommissionen udstedte retsakt alene er forklarende og derfor ikke kan ændre indholdet af den pågældende toldposition.
15.
Retsaktens karakter og det ovenfor nævnte retssikkerhedshensyn medfører derfor efter min opfattelse, at kravet til indholdet af stivelse i artikel 1 i forordning nr. 482/74 må tilsidesættes, uanset at det opståede forhold ikke forelå oprindelig ved forordningens udstedelse, men er en følge af den senere udvikling. Jeg kan derfor også for så vidt angår besvarelsen af spørgsmål 2 tilslutte mig forslaget.
Forslag til afgørelse
16.
På denne baggrund foreslår jeg Domstolen at besvare de forelagte spørgsmål i overensstemmelse med generaladvokat Gulmanns forslag til afgørelse af 12. juli 1994.
(
*1
) – Originalsprog: dansk.
(
1
) – Kommissionens forordning (EØF) nr. 482/74 af 27.2.1974 om tarifering af varer under pos. 2304 B i den fælles toldtarif (EFT L 57, s. 23).
(
2
) – Sag C-315/88, Sml. I, s. 1323.
(
3
) – Rådets forordning om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, EFT L 256, s. 1.
(
4
) – Jf. f.eks Parlamentets »Rapport sur un accord interinstitutionnel en matière de codification officielle de la législation communautaire«, 1995; Parlamentets »Resolution sur la transparence du droit communautaire et la nécessité de sa codification« og Kommissionens udtalelser i COM(93) 391 final — Codification constitutive pour renforcement de la transparence du droit communautaire dans le domaine du marché intérieur.
(
5
) – Dom af 18.9.1990, sag C-265/89, Vismans Nederland, Sml. I, s. 3411.
(
6
) – Jf. ovennævnte Vismans-dom, præmis 13 og 14. Se endvidere dom af 13.12.1991, sag C-401/93, GoldStar Europe, Sml. I, s. 5587, præmis 19, og af 19.5.1994, sag C-11/93, Siemens Nixdorf, Sml. I, s. 1945, præmis 11.