61986CC0120_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
I mange aar har Faellesskabets marked for maelk og mejeriprodukter vaeret kendetegnet af overskudsproblemer . I 1978 vedtog Raadet to forordninger med det formaal at bringe situationen under kontrol . Den foerste, der er udgangspunktet for den foreliggende anmodning om en praejudiciel afgoerelse, er Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1078/77 af 17 . maj 1977 ( EFT L 131, s . 1 ). Ved denne forordning blev to typer praemier indfoert, en ikke-markedsfoeringspraemie og en omstillingspraemie, idet "den tendens, der er konstateret i visse grupper af landbrugsbedrifter i Faellesskabet til at indstille maelkeproduktionen eller markedsfoeringen af maelk og mejeriprodukter, boer ... stoettes" ( foerste betragtning ). Ikke-markedsfoeringspraemien blev ydet paa betingelse af, at producenten skriftligt forpligtede sig til ikke at markedsfoere maelk eller mejeriprodukter i en periode paa fem aar . Omstillingspraemien kunne ydes landmaend, som omstillede deres malkekvaegsbesaetning til koedproduktion, og som derefter ikke laengere leverede maelk eller mejeriprodukter . Den anden foranstaltning, der blev indfoert ved Raadets forordning nr . 1079/77, ligeledes af 17 . maj 1977 ( EFT L 131, s . 6 ), bestod i en lav "medansvarsafgift" af naesten alle leverancer af maelk til virksomheder, der behandlede eller forarbejdede maelken .
I 1984 blev det klart, at strengere foranstaltninger var noedvendige, og Raadet vedtog derfor to nye ordninger . Det var Raadets forordning ( EOEF ) nr . 856/84 af 31 . marts 1984 ( EFT L 90, s . 10 ), hvorved der indfoertes en "tillaegsafgift" ved siden af medansvarsafgiften paa de maengder maelk, der blev leveret ud over en garantitaerskel i fem paa hinanden foelgende perioder af tolv maaneder, begyndende den 1 . april 1984; den anden ordning fremgaar af Raadets forordning ( EOEF ) nr . 857/84 ligeledes af 31 . marts 1984 ( EFT L 90, s . 13 ), hvori de almindelige regler for fastsaettelsen af referencemaengderne og afgiftens stoerrelse blev fastsat . Gennemfoerelsesbestemmelserne for tillaegsafgiften fremgaar af Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1371/84 af 16 . maj 1984 ( EFT L 132, s . 11 ) med senere aendringer . I mellemtiden er tidsrummet for anvendelse af tillaegsafgiften blevet forlaenget til 1991 .
I henhold til artikel 2 i forordning ( EOEF ) nr . 857/84 er referencemaengden lig med den maengde maelk, som er leveret af en producent ( formel A ) eller opkoebt af en opkoeber ( formel B ) i kalenderaaret 1981, idet medlemsstaterne dog kan bestemme, at referencemaengden i stedet er lig med den maengde maelk, der er leveret eller opkoebt i kalenderaaret 1982 eller 1983, justeret med en procentsats, saaledes at den paagaeldende medlemsstats garantimaengde ikke overskrides .
Ifoelge artikel 3 tages der ved fastsaettelsen af referencemaengder og i forbindelse med anvendelsen af formel A og B hensyn til visse saerlige forhold . Det drejer sig for det foerste om tilfaelde, hvor producenter i henhold til direktiv 72/159/EOEF ( EFT L 96 af 23.4.1972, s . 1 ) har forpligtet sig til at gennemfoere en udviklingsplan for maelkeproduktionen og indgivet denne inden 1 . marts 1984; disse producenter kan opnaa en saerlig referencemaengde, fremgaar det af bestemmelsen, "efter medlemsstatens afgoerelse ". I oevrigt "kan der ... tages hensyn til investeringer, der er foretaget uden udviklingsplan, hvis medlemsstaten raader over tilstraekkelige oplysninger derom ".
For det andet kan saerlige referencemaengder tildeles unge landmaend og for det tredje kan der tages hensyn til et andet referencekalenderaar inden for perioden 1981-1983, saafremt maelkeproduktionen er blevet paavirket af usaedvanlige begivenheder som en naturkatastrofe eller oedelaeggelse ved et ulykkestilfaelde af foderressourcer eller bygninger . I artikel 3 i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1371/84 opregnes yderligere tre tilfaelde af force majeure, der berettiger til at anvende et andet referencekalenderaar . Artikel 4 i forordning ( EOEF ) nr . 857/84 indeholder andre bestemmelser om omstruktureringen af maelkeproduktionen i form af ydelse af en godtgoerelse til producenter, der forpligter sig til definitivt at opgive maelkeproduktionen, eller tildeling af en "supplerende" referencemaengde til producenter, der gennemfoerer en udviklingsplan for maelkeproduktion i henhold til direktiv 72/159/EOEF, samt til producenter, der udoever landbrugsvirksomhed som hovederhverv . Artikel 4a (( indsat ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 590/85 af 26 . februar 1985 ( EFT L 68, s . 1 ), med senere aendringer )) gav medlemsstaterne mulighed for at tildele de referencemaengder, som producenter eller opkoebere ikke har udnyttet, til producenter eller opkoebere i samme omraade samt i givet fald i andre omraader . De samlede afgiftsfrie referencemaengder indgaar i den nationale garantimaengde jfr . artikel 5, og ved anvendelsen af artikel 3 og 4 er det kun herfra de supplerende referencemaengder kan tildeles .
I henhold til artikel 7 i forordning ( EOEF ) nr . 857/84 kan referencemaengder overfoeres i tilfaelde af salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv af en bedrift, hvortil der forud er blevet fastsat en refencemaengde .
Forordning ( EOEF ) nr . 1078/77 blev gennemfoert i Nederlandene ved bekendtgoerelse nr . 184 fra Stichting Ontwikkelings - en Saneringsfonds voor de Landbouw ( Udviklings - og Saneringsfonden for Landbruget ), Stcrt 126, og senere aendret ved en bekendtgoerelse af 29 . juni 1978 . Bekendtgoerelsen giver Fonden hjemmel til at indgaa ikke-markedsfoerings - og omstillingsaftaler med landmaendene .
Ved bekendtgoerelse nr . J 1731 af 18 . april 1984 (" Beschikking superheffing" eller bekendtgoerelse om tillaegsafgift, Stcrt 79, med senere aendringer ) har Nederlandene gennemfoert forordning ( EOEF ) nr . 857/84 samt vedtaget foelgebestemmelser . Nederlandene valgte herved formel A ( artikel 2 ), og referencemaengderne blev fastsat paa grundlag af leverancer i 1983 ( artikel 5, stk . 1 ). Bekendtgoerelsens artikler 11, 12 og 13 gennemfoerte faellesskabsbestemmelserne om tildeling i visse konkrete tilfaelde af en saerlig afgiftsfri maengde og gav under visse helt specielle omstaendigheder mulighed for at anvende et andet referenceaar end kalenderaaret 1983 . Endelig indeholdt bekendtgoerelsens artikel 19 hjemmel for ministeren til at tildele andre referencemaengder . I artiklen bestemmes :
" Ministeren kan for maengder, for hvilke der ikke laengere anerkendes krav, anerkende naermere bestemte krav . Han kan anerkende krav i andre end de i denne bekendtgoerelse fastsatte tilfaelde ."
Sagsoegeren i hovedsagen havde indtil oktober 1979 en malkekvaegsbesaetning og leverede aarligt ca . 500 000 kg . maelk til mejeriet . I oktober 1979 indgik han en aftale med Stichting Ontwikkelings - en Saneringsfonds voor de Landbouw (( i overensstemmelse med Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1078/77 )), hvori han bl.a . forpligtede sig til ikke at levere maelk eller mejeriprodukter i perioden 1 . oktober 1979 - 30 . september 1984 . Foelgelig leverede sagsoegeren ikke maelk i referenceaaret 1983 ( og heller ikke i 1981 eller 1982 ). Den 18 . maj 1984 indgav han en ansoegning i henhold til artikel 19 i den nederlandske bekendtgoerelse om tildeling af en afgiftsfri kvote paa 726 000 kg . maelk .
Sagsoegte, ministeren, afslog ansoegningen ved afgoerelse dateret den 24 . september . Den 17 . oktober 1984 anlagde sagsoegeren sag i denne anledning ved College van Beroep voor het Bedrijfsleven, som besluttede at udsaette sagen og anmode Domstolen om en praejudiciel afgoerelse vedroerende foelgende tre spoergsmaal :
" 1 ) Skal Raadets forordning ( EOEF ) nr . 857/84, som suppleret ved Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1371/84 og henset til dens tredje betragtning, forstaas og fortolkes saaledes, at det ikke er tilladt en medlemsstat ved fastsaettelsen af de i artikel 2 naevnte referencemaengder at tage hensyn til situationer, som ikke er omhandlet i disse faellesskabsbestemmelser - navnlig situationen for de landmaend, som inden for rammerne af forordning ( EOEF ) nr . 1078/77 i et referenceaar ikke har leveret maelk - og at traeffe en foranstaltning, som gaar ud paa at tildele dem en saerlig maengde?
2 ) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, er forordning nr . 857/84 ugyldig, fordi den strider mod faellesskabsretten i sin nuvaerende udformning, og navnlig mod :
a ) retssikkerhedsprincippet;
b ) proportionalitetsprincippet;
c ) ejendomsretten;
d ) forbudet mod forskelsbehandling som fastslaaet i EOEF-Traktatens artikel 40, stk . 3;
e ) forbudet mod magtfordrejning,
idet forordningen ikke tager hensyn til landmaend, som i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 1078/77 i et referenceaar ikke har leveret maelk?
3 ) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares benaegtende, handler en medlemsstat i strid med faellesskabsretten i dens nuvaerende udformning ved at undlade at traeffe en foranstaltning som den i det foerste spoergsmaal naevnte for landmaend, som i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 1078/77 i et referenceaar ikke har leveret maelk?"
Tredje betragtning til Raadets forordning ( EOEF ) nr . 857/84 lyder saaledes :
"det boer tillades medlemsstaterne at tilpasse referencemaengderne, for at der kan tages hensyn til visse producenters saerlige situation, og saa vidt muligt, med henblik herpaa, oprette en reserve inden for ovennaevnte garantimaengde ".
Som jeg laeser det foerste spoergsmaal, er udgangspunktet, at hverken forordning ( EOEF ) nr . 857/84 eller forordning ( EOEF ) nr . 1371/84 indeholder bestemmelser, som regulerer de saerlige tilfaelde, hvor personer paa grundlag af en aftale indgaaet i henhold til artikel 2 i forordning ( EOEF ) nr . 1078/77 ikke har leveret maelk i det paagaeldende referenceaar . Den forelaeggende ret spoerger derfor, om medlemsstaterne under disse omstaendigheder og paa grundlag af den relevante forordning kan tage hensyn til en saadan situation og tildele en referencemaengde til en landmand, der befinder sig i denne situation .
Jeg er enig i udgangspunktet for det foerste spoergsmaal . Normalt er referencemaengden lig med den korrigerede maengde maelk, som producenten har leveret eller opkoeberen koebt i referenceaaret . Teoretisk har en landmand, som har indgaaet en aftale for en femaarsperiode, inklusive referenceaaret, ikke produceret eller koebt maelk i loebet af dette aar, og det er sandsynligt, at referenceaaret indgaar i femaarsperioden i et stort antal indgaaede aftaler . Derfor har den paagaeldende, der befinder sig i en saadan situation, tilsyneladende ikke ret til en referencemaengde og maa derfor betale tillaegsafgift for den hhv . leverede eller koebte maelk .
Der er undtagelser for unge landmaend eller for producenter, som foer den 1 . marts 1984 har indgivet en udviklingsplan, og ligeledes for landmaend, som over for medlemsstaterne kan paavise at have foretaget investeringer uden udviklingsplan foer den 1 . marts 1984, som Raadet har anfoert . Hvis det antages - i strid med den klare formulering i artikel 12 i forordning ( EOEF ) nr . 857/84 - at en landmand, som foer den 1 . april 1984, ikke
"- ( solgte ) maelk eller andre mejeriprodukter direkte til forbrugeren,
- og/eller som ( leverede ) til opkoeberen ".
skal anses som en producent som omhandlet i forordningens artikel 3, stk . 1, vil nogle landmaend, som har indgaaet ikke-markedsfoeringsaftaler, kunne drage fordel af bestemmelsen, saafremt de har vaeret saa heldige at have indgivet en udviklingsplan foer den 1 . marts 1984 (( dvs . en maaned foer offentliggoerelsen af forordning ( EOEF ) nr . 857/84 i EFT )). Det kan forholde sig paa samme maade for landmaend, som har foretaget investeringer uden udviklingsplan foer den omtalte dato, selv om bestemmelsen i artikel 3, litra 1 ), andet afsnit, mildest talt er upraecis og naeppe kan anvendes ens i Faellesskabet .
Artikel 3, litra 3 ), i forordning ( EOEF ) nr . 857/84, der omhandler force majeure, kan ikke anvendes i tilfaelde, hvor en landmand ikke har produceret maelk eller mejeriprodukter i referenceaaret, og af bestemmelsen fremgaar det under alle omstaendigheder, at et andet referenceaar kun kan vaelges inden for perioden 1981-1983, i hvilken mange af de paagaeldende ikke producerede maelk i overensstemmelse med den aftale, de havde indgaaet .
Artikel 4 eller 4a i forordning ( EOEF ) nr . 857/84, der vedroerer tildeling eller overfoersel af visse maengder, hjaelper heller ikke i almindelighed de paagaeldende, da der kun er tale om tildeling eller overfoersel af maengder til en landmand, der allerede har en referencemaengde . Forslaget om, at en landmand i henhold til forordningens artikel 7 kan koebe, forpagte eller arve en bedrift med en referencemaengde, er kun relevant for et begraenset antal landmaend og har ingen indflydelse paa den generelle situation .
Efter min opfattelse er svaret paa det foerste spoergsmaal derfor, at selv om der foreligger begraensede undtagelser, som indebaerer, at en landmand, der har indgaaet en ikke-markedsfoeringsaftale i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 1078/77, kan faa tildelt en referencemaengde i medfoer af forordning ( EOEF ) nr . 857/84, findes der ikke en generel bestemmelse, hvorefter de paagaeldende kan faa tildelt en referencemaengde . Jeg har heller ikke i forordningen kunnet finde en bestemmelse, hvorefter medlemsstaterne maa vaere kompetente til at tage hensyn til saadanne landmaends situation eller tildele dem referencemaengder paa grundlag af et bestemt aar, hvori de ikke har produceret maelk . Selv ud fra den regel, som Domstolen har fastslaaet i de forenede sager 201 og 202/85 ( Marthe Klensch m.fl . mod statssekretaeren for landbrug og vinavl, dom af 25 . november 1986, Sml . s . 3477, praemis 21 ), hvorefter en bestemmelse i den afledte faellesskabsret i videst muligt omfang skal fortolkes i overensstemmelse med Traktatens bestemmelser, er det mig ikke muligt at indfortolke en saadan kompetence i forordningen . At goere dette ville i mine oejne betyde at laese noget, som ikke staar der .
Det foerste spoergsmaal skal altsaa efter min opfattelse besvares bekraeftende, hvorefter det tredje spoergsmaal bortfalder .
Udgangspunktet for det andet spoergsmaal er, at landmaend, som ikke har produceret maelk i referenceaaret og derfor skal betale tillaegsafgift af al den maelk, de producerer i den periode, tillaegsafgiften opkraeves ( umiddelbart ser det ud til at vaere ti aar ), i virkeligheden er udelukket fra at genoptage maelkeproduktionen . Den forelaeggende ret spoerger, om forordning ( EOEF ) nr . 857/84 er ugyldig paa dette punkt i medfoer af faellesskabsrettens generelle principper eller paa grund af tilsidesaettelsen af forbuddet mod forskelsbehandling i EOEF-Traktatens artikel 40, stk . 3 .
Det er klart, at naar "maelketilfoerslerne fortsat ( oeges ) i en saadan rytme, at afsaetningen af de supplerende maengder medfoerer finansielle belastninger og markedsvanskeligheder, som bringer selve fremtiden for den faelles landbrugspolitik i fare" (( tredje betragtning i forordning ( EOEF ) nr . 856/84 )), kan det vise sig noedvendigt at indfoere strengere foranstaltninger, og visse producenter kan derved blive udelukket fra at oege produktionen eller tvunget til at nedsaette den . Andre kan blive forhindret i at faa adgang til markedet . Det er ligeledes klart, at vurderingen af, hvilke foranstaltninger der er noedvendige, paahviler Raadet og Kommissionen, der dog altid skal handle i overensstemmelse med trinhoejere bestemmelser i faellesskabsretten, som de bestemmelser, der er naevnt i andet spoergsmaal .
Udgangspunktet for besvarelsen heraf maa efter min opfattelse vaere, om de landmaend, som har forpligtet sig til ikke at markedsfoere maelk ( mod udbetaling af en praemie ) kan siges at have accepteret at forlade markedet fuldstaendig . Uafhaengig af situationen for dem, som valgte en omstillingspraemie, er det min opfattelse, at de landmaend, der modtog den femaarige ikke-markedsfoeringspraemie, ikke har gjort andet end acceptere at undlade at levere maelk i fem aar paa et tidspunkt, da Faellesskabet oenskede at kontrollere maelkeproduktionen . De udsatte snarere end afsluttede deres maelkeproduktion . Der var fordele for begge parter - for Faellesskabet en nedsaettelse af maelkeproduktionen, for landmanden en aarlig kontant udbetaling . Intet i aftalen bekraefter eller bare antyder, at landmaendene ved at modtage ikke-markedsfoeringspraemien blev udelukket fra at producere maelk efter udloebet af femaarsperioden . Dette betyder dog ikke, at de ved udloebet af perioden kunne regne med at genoptage produktionen i fuldt omfang . Da myndighederne ikke forpligtede sig paa nogen maade, maa de paagaeldende acceptere de senere vedtagne begraensninger for, hvorledes deres virksomhed skal drives ( sag 84/78, Tomadini mod Amministrazione delle Finanze dello Stato, Sml . 1979, s . 1801, 1815, praemis 21 ). For mig at se kunne landmaendene ved udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden med rimelighed forvente, at det ved indfoersel af ordninger til kontrol af markedet blev taget i betragtning, at de havde opgivet produktionen af hensyn til almenvellet, og at man ikke oversaa dem eller - fra et erhvervsmaessigt synspunkt - fuldstaendigt udelukkede dem fra at genoptage en maelkeproduktion, som havde vaeret midlertidigt indstillet, for en meget laengere periode .
At saette en kvoteordning ( som de var udelukket fra paa grund af deres ikke-markedsfoeringsaftale, der var begraenset til fem aar ) i stedet for en saadan ikke-markedsfoeringsaftale er efter min opfattelse i strid med de berettigede erhvervsmaessige forventninger, som de landmaend havde, der var part i en ikke-markedsfoeringsaftale . Derved overskrides graensen mellem "erhvervsmaessigt uheld" og uretfaerdigt behandling .
Jeg mener, at de landmaend, som havde indgaaet en ikke-markedsfoeringsaftale, befandt sig i en anden situation end de, der aldrig havde produceret maelk eller havde opgivet produktionen af grunde, som overhovedet ikke vedroerte de ordninger, der var blevet vedtaget inden for rammerne af den faelles markedsordning, som f.eks . ikke-markedsfoeringsordningen . I mine oejne var det diskriminerende at behandle begge kategorier af landmaend, som om de befandt sig i samme situation .
Endvidere mener jeg ikke, at den vedtagne ordning behandler landmaend i samme situation paa samme maade . Saaledes kan en producent, der har indgaaet en ikke-markedsfoeringsaftale i 1977, og hvis medlemsstaten har fastsat 1983 som referenceaar, have genoptaget maelkeproduktionen i 1983 og derved have en referencemaengde . En producent, der indgik samme aftale i 1977, har ikke en referencemaengde, saafremt hans medlemsstat har lagt 1981 til grund som referenceaar . Hvis en producent underskrev samme aftale i 1979 eller i slutningen af 1978, ville han ikke have en referencemaengde, uanset hvilket referenceaar medlemsstaten lagde til grund . Ydermere er fastsaettelsen af datoen den 1 . marts 1984 ( i en forordning, der blev offentliggjort i EFT den 1.4.1984 ) som sidste frist for indgivelsen af en udviklingsplan eller gennemfoerelse af investeringer uden udviklingsplan ( saafremt der var en saadan frist, hvilket institutionerne paastaar ) foere til forskelsbehandling af landmaend, der befinder sig i samme situation . Et forvarsel til de paagaeldende, "saafremt De ikke investerer inden dato x, er De udelukket", er noget ganske andet end efterfoelgende at sige, at landmaend, der ikke har investeret inden dato 'x' ( naar datoen for femaarsperiodens start kan vaere meget spredt i tid ), er udelukket .
Under alle omstaendigheder mener jeg, at selv om der var givet bemyndigelse til at tildele referencemaengder til landmaend, som havde accepteret ikke-markedsfoeringspraemien, ville disse maengder vaere taget fra den nationale reserve, der er omtalt i artikel 5 i forordning ( EOEF ) nr . 857/84 . Forudsat at denne reserve indeholdt visse maengder til raadighed for disse ansoegere, er det sandsynligt, at forsoeget paa at skabe ligevaegt mellem konkurrerende ansoegninger og forskelle i de til raadighed vaerende maengder ville have foert til meget forskellige tildelinger i forskellige medlemsstater .
Derfor er forordning ( EOEF ) nr . 857/84 efter min opfattelse ugyldig i det omfang, der ikke deri fastsaettes regler vedroerende de landmaends genoptagelse af maelkeproduktionen, som havde forpligtet sig til give afkald herpaa i en femaarsperiode mod en ikke-markedsfoeringspraemie, og idet forordningen faktisk udelukker dem fra maelkeproduktion, enten fordi man har tilsidesat de paagaeldende landmaends berettigede forventninger, eller fordi den vedtagne ordning var diskriminatorisk .
Under disse omstaendigheder finder jeg det unoedvendigt at behandle de oevrige punkter i det andet spoergsmaal . Jeg mener dog ikke, at de udstedte bestemmelser kan karakteriseres som magtfordrejning, eller at de indebaerer en overtraedelse af ejendomsretten i den betydning, som Domstolen har lagt til grund i sag 44/79 ( Hauer, Sml 1979, s . 3727 ), saafremt der hverken forekommer en diskriminerende behandling eller tilsidesaettelse af en berettiget forventning . Selv om det ikke er paavist, at ordningen som saadan gaar laengere end noedvendigt for at naa det tilstraebte formaal, maa det erkendes, at udelukkelsen af de landmaend, der er tale om her, i sig selv var uforholdsmaessig . I mine oejne er dette dog kun en anden og maaske kunstigere maade at udtrykke, at den valgte fremgangsmaade tog det vaek, som de paagaeldende landmaend med rimelighed kunne forvente at have ret til paa et ikke-diskriminatorisk grundlag .
Sammenfattende skal jeg foreslaa Domstolen, at de forelagte spoergsmaal besvares saaledes :
"1 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 857/84 som suppleret ved Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1371/84, skal fortolkes saaledes, at medlemsstaterne ved fastsaettelsen af de i artikel 2 naevnte referencemaengder ikke skal tage hensyn til situationer, som ikke er omhandlet i faellesskabsforordningerne, navnlig situationen for de landmaend, som i henhold til Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1078/77 ikke har leveret maelk i et referenceaar .
2 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 857/84 er ugyldig, idet den ikke indeholder nogen udtrykkelig bestemmelse, hvorefter der skal tages hensyn til situationen for tidligere maelkeproducenter, som ikke har produceret maelk i de i forordningens artikel 2, stk . 1 og 2, angivne referenceaar, fordi de havde forpligtet sig til ikke at markedsfoere maelk i denne periode i henhold til artikel 2, stk . 2, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1078/77 .
3 ) Da det foerste spoergsmaal skal besvares bekraeftende, bliver det tredje spoergsmaal fra den nationale ret uden genstand ."
Det tilkommer den nationale retsinstans at traeffe afgoerelse om de omkostninger, som parterne i hovedsagen har afholdt i forbindelse med den praejudicielle behandling af sagen . De omkostninger, som er afholdt af den nederlandske regering samt af Raadet og Kommissionen, kan ikke godtgoeres .
(*) Oversat fra engelsk .