61989CJ0248_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indleveret til Domstolens Justitskontor den 7. august 1989, har Cargill BV, et nederlandsk selskab med hjemsted i Amsterdam (herefter benaevnt "Cargill"), i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 2, nedlagt paastand om annullation af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1358/89 af 18. maj 1989 om aendring af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 735/85 af 21. marts 1985 om fastsaettelse af stoettebeloebet for olieholdige froe (EFT L 135, s. 22).
2 Under henvisning til artikel 27 i Raadets forordning nr. 136/66/EOEF af 22. september 1966 om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer (EFT 1965-1966, s. 193), hvorefter der ydes stoette med hensyn til inden for Faellesskabet hoestede og forarbejdede olieholdige froe, fastsatte Kommissionen ved forordning (EOEF) nr. 735/85 af 21. marts 1985 om fastsaettelse af stoettebeloebet for olieholdige froe (EFT L 80, s. 18), stoettebeloebene og de hertil knyttede ecu-kurser, som gjaldt fra den 22. marts 1985.
3 Cargill koebte den 22. marts 1985 10 000 tons solsikkefroe i Frankrig og indgav samme dag til det nederlandske interventionsorgan ansoegninger om forudfastsaettelse af forarbejdningsstoetten til disse produkter. I henhold til artikel 5, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1594/83 af 14. juni 1983 om stoette til olieholdige froe (EFT L 163, s. 44) skulle attesterne for faellesskabsstoette senest have vaeret udstedt om eftermiddagen den 23. marts 1985.
4 Kommissionen konstaterede en fejl i forordning nr. 735/85 i de vekselkurser, der skal anvendes ved omregning af den endelige stoette til det forarbejdende lands valuta, naar dette ikke er produktionslandet; fejlen medfoerte en hoejere stoette end den, som var hjemlet i artikel 27 i forordning nr. 136/66. Herefter suspenderede den - under henvisning til artikel 8 i forordning nr. 1594/83 - ved forordning (EOEF) nr. 756/85 af 22. marts 1985 (EFT L 81, s. 38) forudfastsaettelsen af stoetten for solsikkefroe for de attester, som der var indgivet ansoegning om den 22. marts 1985.
5 Samme dag udstedte Kommissionen forordning (EOEF) nr. 755/85 (EFT L 81, s. 36), hvori det korrekte stoettebeloeb fastsattes med virkning fra den foelgende dag.
6 Ved afgoerelse af 25. marts 1985 afviste det nederlandske interventionsorgan, Produktschap, Cargill' s ansoegninger om forudfastsaettelsesattester. Dette skete under henvisning til suspensionen af forudfastsaettelsen.
7 Cargill indbragte denne afgoerelse for College van Beroep voor het Bedrijfsleven, som forelagde Domstolen to praejudicielle spoergsmaal vedroerende gyldigheden af forordning nr. 756/85 samt foelgerne af, at forordningen maatte vaere ugyldig.
8 Ved dom af 28. februar 1989 (sag 201/87, Sml. s. 489) kendte Domstolen for ret: "Kommissionens forordning nr. 756/85 er ugyldig, for saa vidt angaar artikel 8, stk. 1, i Raadets forordning nr. 1594/83. Saa laenge det ikke er fastslaaet, at Kommissionens forordning nr. 735/85 er ugyldig, medfoerer ugyldigheden af Kommissionens forordning nr. 756/85 en forpligtelse for Produktschap til med tilbagevirkende kraft at udstede de forudfastsaettelsesattester til Cargill, som selskabet havde ansoegt om den 22. marts 1985, og til selskabet at udbetale stoetten med det beloeb, der er fastsat i Kommissionens forordning nr. 735/85".
9 Som foelge af dommen udstedte Kommissionen den naevnte forordning nr. 1358/89. Denne forordning, som sagen vedroerer, berigtiger med tilbagevirkende gyldighed ecu-kurserne i bilag III til forordning nr. 735/85, som finder anvendelse paa ansoegninger om forudfastsaettelse indgivet den 22. marts 1985.
10 Vedroerende de relevante retsregler, sagens faktiske omstaendigheder og retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
11 Til stoette for paastandene har Cargill fremfoert tre anbringender, dels overtraedelse af artikel 8 i forordning nr. 1594/83, dels tilsidesaettelse af principperne om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning og dels magtfordrejning.
Overtraedelse af artikel 8 i forordning nr. 1594/83
12 Ifoelge sagsoegeren fremgaar det af artikel 8 i forordning nr. 1594/83, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 935/86 af 25. marts 1986 (EFT L 87, s. 5, berigtiget i EFT 1988 L 181, s. 51), at den eneste foranstaltning, Kommissionen kan traeffe, naar den har begaaet en faktisk fejl i fastsaettelsen af de omhandlede stoettebeloeb, er at suspendere forudfastsaettelsen, og at Kommissionen i intet tilfaelde er bemyndiget til at justere eller aendre disse beloeb.
13 Artikel 8, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1594/83, som aendret ved forordning nr. 935/86, som fandt anvendelse paa tidspunktet for udstedelsen af forordning nr. 1358/89, har foelgende ordlyd:
"1. I tilfaelde af unormale forhold, som resulterer i eller kan resultere i forstyrrelser paa Faellesskabets marked for olieholdige froe, kan der traeffes afgoerelse om at suspendere forudfastsaettelsen af stoettebeloebet i det noedvendige tidsrum for genoprettelse af ligevaegten paa markedet.
2. Den i stk. 1 omhandlede suspension kan udvides til at omfatte de dele af de i artikel 4 omhandlede attester, der vedroerer forudfastsaettelse, naar der er ansoegt om attesterne, men disse endnu ikke er udstedt, i tilfaelde:
a) hvor der foreligger en fejl i stoerrelsen af den offentliggjorte stoette, eller
b) hvor visse faktorer kan bevirke en valutarisk fordrejning mellem medlemsstaterne,
og der derved kan opstaa forskelsbehandling mellem de interesserede parter."
14 Ifoelge disse bestemmelser kan forudfastsaettelsen i form af attester suspenderes, naar der er ansoegt om attesterne, men disse endnu ikke er udstedt. Artiklen forbyder dog ikke, at en fejl berigtiges med tilbagevirkende gyldighed.
15 Det foelger heraf, at det forhold, at Kommissionen berigtiger en fejl i den kurs, som skal anvendes ved omregning til det forarbejdende lands valuta i forbindelse med stoetten efter artikel 27 i forordning nr. 136/66, ikke er en overtraedelse af artikel 8 i forordning nr. 1594/83.
16 Foelgelig kan anbringendet om overtraedelse af artikel 8 i forordning nr. 1594/83 ikke laegges til grund.
Tilsidesaettelse af principperne om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning
17 Sagsoegeren goer med dette anbringende gaeldende, at aendringen af stoettebeloebene med tilbagevirkende gyldighed, som foelger af den anfaegtede forordning, paa baggrund af Domstolens dom i sag 201/87 udgoer en saerdeles alvorlig tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet. Dette maa antages, fordi forudfastsaettelsesmekanismen tager sigte paa at skabe retssikkerhed for de erhvervsdrivende, hvilket klarest kommer til udtryk ved den meget begraensede opregning i artikel 8 i forordning nr. 1594/83 af mulighederne for at suspendere stoettens forudfastsaettelse eller aendre beloebene.
18 Indledningsvis maa der henvises til artikel 27, stk. 1, i forordning nr. 136/66, som bestemmer:
"Overstiger den for en bestemt froesort gaeldende indikativpris den i henhold til artikel 29 konstaterede verdensmarkedspris for denne sort, ydes der stoette med hensyn til inden for Faellesskabet hoestede og forarbejdede olieholdige froe af denne sort; med forbehold af ... undtagelser er denne stoette lig med forskellen mellem disse priser."
Heraf maa det udledes, at stoette ydet i henhold til denne bestemmelse bliver ulovlig, naar det faktiske beloeb overstiger forskellen mellem indikativprisen og verdensmarkedsprisen for en bestemt sort.
19 Det bemaerkes ogsaa, at det hvad angaar omregningskursen fra ECU til FF er ubestrideligt, at den naevnte forordning nr. 735/85 indeholdt en fejl paa mere end 10% i forhold til den kurs, som var offentliggjort den 21. og 22. marts i C-udgaven af De Europaeiske Faellesskabers Tidende, og at netop denne fejl medfoerte en forkert fastsaettelse af det endelige stoettebeloeb, hvorved den naevnte forordning blev ulovlig.
20 Selv om enhver faellesskabsinstitution, som konstaterer, at en af institutionen udstedt retsakt er ulovlig, inden for en rimelig frist boer kunne tilbagekalde den med tilbagevirkende gyldighed, kan denne ret vaere begraenset af hensynet til, at den ved akten begunstigede kunne have berettiget forventning om, at retsakten var lovlig (jf. dom af 3.3.1982, Alpha Steel, Sml. s. 749, praemis 21).
21 Det maa derfor undersoeges, om Kommissionen i dette tilfaelde har overholdt de anfoerte krav.
22 Med hensyn til Kommissionens maade at opfylde sin pligt til at tage hensyn til den eventuelle forventning om forordning nr. 735/85' s lovlighed, som de beroerte parter har kunnet have, bemaerkes, at fejlen i denne retsakt var saa aabenbar, at flere erhvervsdrivende allerede den 22. marts 1985, dvs. paa dagen for dens offentliggoerelse, henvendte sig til Kommissionen for at goere den opmaerksom herpaa og for at faa oplyst, hvilke foranstaltninger denne agtede at traeffe. I et saadant tilfaelde kunne en omhyggelig erhvervsdrivende ikke have forventning om, at en retsakt med en saadan fejl var lovlig.
23 Dernaest maa det paapeges, at den anfaegtede forordning blev udstedt mindre end tre maaneder efter, at dommen i sag 201/87 havde gjort det klart, at der skulle traeffes en foranstaltning om tilbagekaldelse af en klart ulovlig retsakt, hvis gyldighed Domstolen ikke havde lejlighed til at udtale sig om. Det maa heraf udledes, at den anfaegtede forordning er udstedt inden for en rimelig frist.
24 Foelgelig kan anbringendet om overtraedelse af retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ikke laegges til grund.
Magtfordrejning
25 Ifoelge sagsoegeren tilstraebte Kommissionen ved at udstede den anfaegtede forordning de samme retsvirkninger som dem, der foelger af forordning nr. 765/85, som allerede var kendt ugyldig ved Domstolens dom i sag 201/87, og derved ophaevelse af denne doms tilsigtede virkning.
26 Hertil bemaerkes, at ifoelge Domstolens faste praksis, jf. senest dom af 13. november 1990 (sag C-331/88, Fedesa, Sml. I, s. 4023), defineres magtfordrejning som en faellesskabsinstitutions udstedelse af en retsakt, hvorom det maa antages, at den er truffet udelukkende eller dog i det mindste overvejende for at forfoelge andre maal end dem, der er angivet, eller for at omgaa en fremgangsmaade, der saerligt er fastsat ved Traktaten for at imoedegaa konkret foreliggende vanskeligheder.
27 Med hensyn til identiteten mellem det forfulgte og angivne maal fremhaeves, at sagens oplysninger ikke giver noget holdepunkt for at antage, at Kommissionen ved at udstede den anfaegtede forordning har forfulgt et andet maal end det i betragtningerne angivne, dvs. at fastsaette de korrekte omregningskurser, som skulle finde anvendelse paa ansoegninger indgivet den 22. marts 1985 for at hindre, at visse erhvervsdrivende kunne opnaa en ubegrundet stoette.
28 Med hensyn til kravet om, at maalet ikke maa vaere at omgaa en fremgangsmaade, der er saerlig fastsat ved Traktaten, bemaerkes, at Kommissionen ganske vist ved at udstede den anfaegtede forordning tilstraebte det samme maal, som det den ville naa via suspension af forudfastsaettelsen, men heraf foelger dog ikke, at den naevnte institution derved ville fratage Domstolens dom i sag 201/87 dens tilsigtede virkning.
29 Det ligger nemlig fast, at Domstolen i denne dom kun udtalte sig om suspensionsforanstaltningens lovlighed og lod spoergsmaalet om forordning nr. 735/85' s eventuelle ugyldighed staa aabent. Derfor havde Kommissionen ret til, under overholdelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet, at traeffe en foranstaltning om tilbagekaldelse af en retsakt, som ikke var inddraget under den ved Domstolen verserende sag.
30 Anbringendet om magtfordrejning kan derfor ikke laegges til grund.
31 Da sagsoegerens anbringender ikke kan tages til foelge, vil sagsoegte vaere at frifinde.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
32 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Da det sagsoegende selskab har tabt sagen, paalaegges det at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
1) Sagsoegte frifindes.
2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.