61990CJ0163_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 21. februar 1990, indgaaet til Domstolen den 1. marts s.aa., har Cour d' appel de Saint-Denis (Réunion) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal om fortolkningen af denne traktat, saerlig artikel 9, 13 og 95, samt artikel 6 i frihandelsaftalen mellem Faellesskabet og Kongeriget Sverige.
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag mellem told- og afgiftsmyndighederne og Léopold Legros, Armand-Joseph Payet, Henri-Michel Techer og Louise Alidor, gift Brun (herefter benaevnt "de appelindstaevnte"), hvorunder disse har fremsat krav om tilbagebetaling af visse beloeb, som de har erlagt til told- og afgiftsmyndighederne.
3 Det fremgaar af sagen, at de appelindstaevnte hos en forhandler i det franske hovedland har koebt tre biler fremstillet i Tyskland samt en med oprindelse i Sverige. Disse biler var ved deres indfoersel til fransk toldomraade midlertidigt fritaget fra afgifter. Stadig forsynet med graenseplader blev de overfoert til Réunions omraade efter en intern faellesskabsretlig transitordning, for saa vidt angik de tyske biler, og en ekstern faellesskabsretlig transitordning, for saa vidt angik den svenske bil. Afgiftsfritagelsen bestod, indtil bilerne ankom til Réunion, hvor toldklareringen fandt sted. Ved denne afkraevede told- og afgiftsmyndighederne hver af de appelindstaevnte et beloeb i form af "octroi de mer" ("oversoeisk afgift" eller "saertold"), der skulle betales ved indfoersel af varer til Réunion.
4 Det er ubestridt, at saertolden opkraeves i de oversoeiske franske departementer (herefter benaevnt "DOM") med hjemmel i visse anordninger af 1947 og en lov af 1984. Den paahviler principielt alle varer med undtagelse af visse produkter, der betragtes som daglige fornoedenheder, af enhver oprindelse, herunder oprindelse i det franske hovedland og endog de oevrige DOM, naar de indfoeres til det paagaeldende DOM. Derimod skal der ikke erlaegges oversoeisk afgift af produkter fra det paagaeldende DOM, som ligeledes er fritaget for enhver tilsvarende intern afgift. Grundlaget for den afgiftspligtige vaerdi er varernes toldpligtige vaerdi paa det sted, hvor de indfoeres til den paagaeldende DOM. Produkter, der er paalagt oversoeisk afgift, afgiftsbelaegges efter fire hovedsatser, og yderligere kan regionerne efter de samme regler opkraeve en tillaegsafgift efter en hoejeste sats paa 1%. Provenuet af de oversoeiske afgifter tjener i det vaesentlige til finansiering af de lokale myndigheders budgetter efter reglerne om regionalt selvstyre.
5 Da de appelindstaevnte fandt, at opkraevningen af oversoeisk afgift af varer, der indfoeres til Réunion og er fremstillet i en anden medlemsstat eller i Sverige strider mod faellesskabsretten, anlagde de sag ved de kompetente retter med paastand om tilbagebetaling af de erlagte beloeb. Det er under disse omstaendigheder, at Cour d' appel de Saint-Denis har besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Skal Rom-traktatens artikel 3, 9 og 13, subsidiaert artikel 95, stk. 2, fortolkes saaledes, at en medlemsstat eller en af dens myndigheder ikke maa opkraeve en fra mervaerdiafgift forskellig afgift, der proportionalt med et godes vaerdi opkraeves, naar godet indfoeres til et bestemt omraade under denne stat, og kun her, og som opkraeves baade af udenlandske varer og af de indenlandske varer, der ikke har oprindelse i det paagaeldende omraade?
2) Naermere bestemt:
a) Skal Rom-traktatens artikel 9 og 13 fortolkes saaledes, at en afgift kan betegnes som en afgift med tilsvarende virkning som told, naar den opkraeves af udenlandske eller indenlandske varers vaerdi, naar disse overgaar til frit forbrug, uden at det herved direkte eller indirekte har betydning, om varen har passeret en statsgraense, eller skal disse artikler tvaertimod fortolkes saaledes, at varens retlige eller faktiske overskridelse af en statsgraense er den omstaendighed eller en af de omstaendigheder, der udloeser afgiftspligten?
b) Med hensyn til Rom-traktatens artikel 95, stk. 2, spoerges der:
° Kan den omstaendighed, at produktgruppers eller kategorier af produktgruppers regionale oprindelse bevirker, at udenlandske producenter ikke kan omfattes af gunstigere bestemmelser, i sig selv vaere et lovligt kriterium for en afgiftsmaessig forskelsbehandling, som praktiseres i en medlemsstat, eller skal denne forskelsbehandling ogsaa eller udelukkende baseres paa arten af de omhandlede produktgrupper?
° Kan det antages, at de afgiftsmaessige fordele, som gaelder for produkter fra de franske oversoeiske departementer, i saerdeleshed produkter fra Réunion, og som skyldes, at de er fritaget for saakaldte 'oversoesafgifter' (' taxes d' octroi de mer' ), indroemmes som et led i en oekonomisk politik, som kan forenes med traktatens og den afledte rets betingelser?
3) Skal den gaeldende frihandelsaftale mellem Faellesskabet og Sverige fortolkes saaledes, at en medlemsstat eller en af dens myndigheder ikke maa opkraeve en fra mervaerdiafgift forskellig afgift, som proportionalt med et godes vaerdi opkraeves, naar godet indfoeres fra Sverige og bringes i fri omsaetning i et bestemt omraade under medlemsstaten, og som ogsaa opkraeves af faellesskabsvarer, der ikke har oprindelse i det paagaeldende omraade?"
6 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, de heri omhandlede faellesskabsregler, retsforhandlingernes forloeb samt parternes skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
De for de oversoeiske franske departementer gaeldende faellesskabsregler
7 Der skal indledningsvis redegoeres for de oversoeiske franske departementers faellesskabsretlige status. Det staar fast, at disse efter den franske forfatning udgoer en integrerende af Den Franske Republik. Som saadanne hoerer de under Faellesskabets toldomraade i medfoer af Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84 af 23. juli 1984 om Faellesskabets toldomraade (EFT L 197, s. 1). Anvendelsen af EOEF-traktaten i DOM er dog underlagt saerlige regler i artikel 227, stk. 2, i denne traktat, hvori det hedder:
"For Algeriet og de oversoeiske franske departementer gaelder fra denne traktats ikrafttraeden dens saerlige og almindelige bestemmelser vedroerende:
° frie varebevaegelser
° landbruget, med undtagelse af artikel 40, stk. 4
° liberalisering af tjenesteydelser
° konkurrencereglerne
° de ved artikel 108, 109 og 226 hjemlede beskyttelsesforanstaltninger
° institutionerne.
Senest to aar efter denne traktats ikrafttraedelse fastlaegges betingelserne for anvendelsens af traktatens oevrige bestemmelser ved beslutninger, som Raadet efter forslag af Kommissionen vedtager med enstemmighed."
8 Ifoelge Domstolens praksis (jf. dom af 10.10.1978, sag 148/77, Hansen, Sml. s. 1787) fremgaar det af denne artikel, at de bestemmelser i traktaten, som udtrykkeligt er omhandlet i det foerste afsnit af stk. 2 i artikel 227, har vaeret gaeldende i DOM siden EOEF-traktatens ikrafttraedelse, mens artiklen for saa vidt angaar de oevrige bestemmelser fastsatte en frist paa to aar, i loebet af hvilken Raadet kunne fastsaette saerlige gennemfoerelsesbestemmelser. Domstolen har herefter fastslaaet, at det for saa vidt angaar de bestemmelser i traktaten, som ikke er opregnet i stk. 2 i denne artikels foerste afsnit, fortsat er muligt senere at traeffe saerlige foranstaltninger til opfyldelse af disse omraaders saerlige behov.
9 I medfoer af den befoejelse, der saaledes blev tillagt Raadet, har dette fastsat en raekke bestemmelser, heriblandt afgoerelse 89/687/EOEF af 22. december 1989 om indfoerelse af et saerligt program for de franske oversoeiske departementer som foelge af disses afsides beliggenhed og oe-karakter (POSEIDOM) (EFT L 399, s. 39). Inden for rammerne af dette program har Raadet ligeledes samme dag vedtaget beslutning 89/688/EOEF om saertoldordningen i de franske oversoeiske departementer (EFT L 399, s. 46). I sidstnaevnte beslutning hedder det bl.a.: "Senest den 31. december 1992 traeffer de franske myndigheder de fornoedne foranstaltninger til, at den saertoldordning, der paa nuvaerende tidspunkt er gaeldende i de oversoeiske departementer, anvendes uden forskel paa varer, der indfoeres, og varer, der fremstilles i disse omraader ..." I beslutningens artikel 4 hedder det, at "Den Franske Republik bemyndiges til indtil senest den 31. december 1992 at opretholde den nuvaerende saertoldordning." Det skal dog bemaerkes, at bestemmelserne i denne beslutning foerst traadte i kraft efter de i den foreliggende sag omhandlede begivenheder, og at de ikke har tilbagevirkende kraft.
Lovligheden af en afgift som den oversoeiske afgift
10 I sine to foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret at faa oplyst, om en afgift, der paalaegges i forhold til varers toldpligtige vaerdi, som alene opkraeves i en region inden for en medlemsstats omraade og uden forskel rammer varer hidroerende fra den oevrige del af det nationale omraade eller udlandet ved indfoersel til denne region, mens produkter, der er fremstillet i regionen selv, er fritaget, er en afgift med tilsvarende virkning som told eller en indenlandsk afgift.
11 Domstolen har tidligere fastslaaet, at en afgift, der rammer et produkt indfoert fra en anden medlemsstat, ikke er en afgift med tilsvarende virkning som told, men en intern afgift i den i traktatens artikel 95 omhandlede forstand, saafremt den er et led i en generel intern afgiftsordning, der systematisk og efter objektive kriterier anvendes paa kategorier af produkter, uanset disses oprindelse (dom af 3.10.1981, sag 90/79, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 283, praemis 14). Domstolen har desuden fastslaaet, at en fiskal byrde, der opkraeves ved indfoersel, kun kan betegnes som en intern afgift, dersom den har til formaal at skabe afgiftsmaessig ligestilling paa det nationale omraade af alle former for varer uden hensyn til deres oprindelse (dom af 4.4.1968, sag 27/67, Fink-Frucht, Sml. 1965-1968, s. 509, org. ref.: Rec. s. 327).
12 Den oversoeiske afgift rammer imidlertid paa faa undtagelser naer samtlige produkter, der indfoeres til Réunion, ved selve indfoerslen til denne del af fransk omraade, mens alle produkter, der hidroerer fra Réunion, systematisk er fritaget herfra, netop paa grund af deres regionale oprindelse, og ikke paa grund af objektive kriterier, der ligeledes kunne anvendes paa importvarer. Disse forhold udelukker, at den omtvistede afgift kan betegnes som intern.
13 Det maa herefter undersoeges, om en afgift som den oversoeiske afgift er en afgift med tilsvarende virkning som told. I denne henseende har Domstolen allerede fastslaaet, at en afgift, der ensidigt paalaegges indenlandske eller fremmede varer, naar de foeres over graensen, hvor lav den end maatte vaere, og hvordan den end betegnes og opkraeves, hvis den ikke er en told i egentlig forstand udgoer en afgift med tilsvarende virkning som omhandlet i traktatens artikel 9 og 12, selv om den ikke opkraeves til fordel for staten og ikke har nogen diskriminerende eller beskyttende virkning, og selv om den belastede vare ikke konkurrerer med nogen indenlandsk produktion (jf. bl.a. dom af 1.7.1969, forenede sager 2/69 og 3/69, Sociaal Fonds voor de Diamantarbeiders, Sml. 1969, s. 49, org. ref.: Rec. s. 211).
14 Den Franske Republik har gjort gaeldende, at den omtvistede afgift ikke er en afgift med tilsvarende virkning som told. Den har for det foerste anfoert, at varer, dersom de indfoeres til og overgaar til forbrug i det franske hovedland, ikke paalaegges oversoeisk afgift. Efter Frankrigs opfattelse er det indfoerslen til regionen Réunion, dvs. en intern transaktion og ikke overskridelse af en statsgraense, der udloeser opkraevningen af den oversoeiske afgift. For det andet har republikken anfoert, at den oversoeiske afgift ligeledes og paa samme maade rammer produkter hidroerende fra det franske hovedland, der indfoeres til Réunion.
15 Denne argumentation kan ikke tages til foelge.
16 Berettigelsen af forbuddet mod enhver form for told af varer, der handles mellem medlemsstaterne, beror nemlig paa den hindring, som selv ganske smaa fiskale byrder i forbindelse med overskridelsen af graenserne udgoer for varehandelen (jf. ovennaevnte dom i Diamantarbeiders-sagen). Men en afgift, der opkraeves ved en regional graense ved indfoerslen af produkter fra en region i en medlemsstat, er en mindst lige saa alvorlig hindring for de frie varebevaegelser som en afgift, der opkraeves ved den nationale graense ved indfoerslen af produkter til hele en medlemsstats omraade.
17 Det indgreb, som en saadan regional afgift medfoerer for det faelles toldomraades enhed, bliver ikke mindre af, at afgiften ligeledes rammer varer hidroerende fra de oevrige dele af den paagaeldende medlemsstats omraade.
18 Den forelaeggende rets spoergsmaal boer derfor besvares saaledes, at en afgift, der proportionalt med varers toldvaerdi opkraeves af en medlemsstat ved indfoersel af varer fra en anden medlemsstat til en region inden for den foerste medlemsstats omraade, maa anses for en afgift med tilsvarende virkning som indfoerselstold, selv om afgiften ogsaa opkraeves ved indfoersel af varer til denne region fra et andet omraade i den samme medlemsstat.
Anvendeligheden af frihandelsaftalen mellem Faellesskabet og Sverige (den forelaeggende rets tredje spoergsmaal)
19 Med sit tredje spoergsmaal oensker den forelaeggende ret oplysning om, hvorvidt overenskomsten mellem Faellesskabet og Kongeriget Sverige (Raadets forordning (EOEF) nr. 2838/72 af 19.12.1972 om indgaaelse af en overenskomst mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Kongeriget Sverige, EFT 1972, 31. december, s. 99, herefter benaevnt "overenskomsten") forbyder opkraevning af en afgift, der baerer de samme traek som den oversoeiske afgift, som er beskrevet ovenfor, paa produkter hidroerende fra Sverige.
20 Det skal i denne forbindelse bemaerkes, at overenskomsten finder anvendelse paa visse produkter, herunder biler, med oprindelse i Faellesskabet eller i Sverige. I dennes artikel 6 forbydes det at indfoere nye afgifter med tilsvarende virkning som importtold i samhandelen mellem Faellesskabet og Sverige, og det bestemmes ligeledes, at afgifter med tilsvarende virkning som importtold skal afskaffes pr. 1. juli 1977.
21 Den Franske Republik har gjort gaeldende, at selv om den oversoeiske afgift kan betegnes som en afgift med tilsvarende virkning som importtold i medfoer af EOEF-traktaten, foelger det ikke heraf, at den er en afgift som omhandlet i overenskomstens artikel 6. Til stoette for denne argumentation har Frankrig bl.a. henvist til dom af 9. februar 1982 (sag 270/80, Polydor, Sml. s. 329), hvori Domstolen fastslog, at ligheden mellem paa den ene side ordlyden af artikel 14, stk. 2, og artikel 23 i overenskomsten mellem EOEF og Republikken Portugal og paa den anden side EOEF-traktatens artikel 30 og 36 ikke kunne udgoere en tilstraekkelig begrundelse for anvendelse af Domstolens praksis paa overenskomstens ordning, idet denne praksis for Faellesskabet fastlaegger forholdet mellem beskyttelsen af industriel og kommerciel ejendomsret og reglerne om frie varebevaegelser.
22 Dette argument kan ikke tages til foelge.
23 Det er korrekt, at ordlyden af en overenskomst indgaaet mellem Faellesskabet og et tredjeland ikke noedvendigvis har samme betydning som de samme ord i EOEF-traktatens bestemmelser. Som det fremgaar af ovennaevnte dom i Polydor-sagen, maa man, ved afgoerelsen af spoergsmaalet om, hvorvidt fortolkningen af en bestemmelse i EOEF-traktaten boer udstraekkes til at omfatte en lignende bestemmelse i en overenskomst som den i den foreliggende sag paaberaabte, fortolke denne bestemmelse paa baggrund af baade overenskomstens formaal og den sammenhaeng, hvori den indgaar.
24 Ifoelge praeamblen har overenskomsten til formaal at befaeste og udbygge de eksisterende oekonomiske forbindelser mellem Faellesskabet og Sverige og, under hensyntagen til rimelige konkurrencevilkaar, at sikre en harmonisk udvikling af deres handel i den hensigt at bidrage til Europas opbygning. Med dette forsaet har parterne besluttet gradvis at fjerne hindringerne for hovedparten af deres samhandel i overensstemmelse med bestemmelserne i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel (GATT) vedroerende oprettelsen af frihandelsomraader.
25 I medfoer af artikel XXIV, stk. 8, i denne almindelige overenskomst forstaas ved et frihandelsomraade "en gruppe af to eller flere toldomraader, inden for hvilke told og andre restriktive bestemmelser vedroerende handelen afskaffes, for saa vidt angaar praktisk talt hele handelen mellem de af frihandelsomraadet omfattede omraader med varer, som stammer fra disse omraader".
26 Det foelger heraf, at fjernelsen af importtold med henblik paa afskaffelsen af handelshindringer spiller en fremtraedende rolle. Det samme gaelder afskaffelsen af afgifter med tilsvarende virkning, som ifoelge Domstolens praksis er snaevert forbundet med told i egentlig forstand (jf. bl.a. ovennaevnte dom i Diamantarbeiders-sagen og dom af 12.2.1992, sag C-260/90, Leplat, Sml. I, s. 643). Overenskomsten ville saaledes blive beroevet en vaesentlig del af sin tilsigtede virkning, dersom udtrykket afgifter med tilsvarende virkning i dennes artikel 6 skulle fortolkes mere snaevert end det samme udtryk i EOEF-traktaten.
27 Den forelaeggende rets tredje spoergsmaal boer derfor besvares saaledes, at artikel 6 i overenskomsten mellem Faellesskabet og Sverige, der er knyttet som bilag til Raadets forordning nr. 2838/72, skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat ikke ved indfoersel af varer fra Sverige til en anden region inden for medlemsstatens omraade maa opkraeve en afgift, der fastsaettes proportionalt med varernes toldvaerdi, selv om afgiften ogsaa opkraeves ved indfoersel af varer til denne region fra et andet omraade i den paagaeldende medlemsstat.
Dommens tidsmaessige virkninger
28 I deres skriftlige og mundtlige indlaeg har Réunion og Den Franske Republik omtalt muligheden af, at Domstolen, dersom den finder en afgift som den oversoeiske afgift uforenelig med de paagaeldende bestemmelser i EOEF-traktaten og frihandelsoverenskomsten mellem Faellesskabet og Sverige, tidsmaessigt begraenser dommens virkninger.
29 Til stoette for denne anmodning har Den Franske Republik bl.a. gjort gaeldende, dels at der i lang tid har hersket usikkerhed om anvendelsen af faellesskabsretten i DOM, og at denne usikkerhed stedse har vedroert den oversoeiske afgift. Dels har den henledt Domstolens opmaerksomhed paa de katastrofale oekonomiske konsekvenser for DOM, som ville foelge af en dom, hvorefter de afgifter, der uretmaessigt var opkraevet til dato, skulle tilbagebetales. De lokale myndigheder i DOM ville herved staa over for et uoverskueligt antal krav om tilbagebetaling, som de utvivlsomt ikke ville kunne opfylde. Denne situation ville blive forvaerret ved, at disse tilbagebetalingskrav er undergivet den trediveaarige foraeldelsesfrist ifoelge de franske borgerlige retsregler.
30 Det bemaerkes, at Domstolen kun undtagelsesvis under anvendelse af et almindeligt retssikkerhedsprincip, der er knaesat i Faellesskabets retsorden, vil finde anledning til at begraense de retsundergivnes mulighed for at paaberaabe sig den saaledes fortolkede bestemmelse med henblik paa anfaegtelse af tidligere i god tro stiftede retsforhold. Ved afgoerelsen af, om en doms tidsmaessige virkning skal begraenses, skal der laegges vaegt paa, at selv om de praktiske foelger af enhver retsafgoerelse omhyggeligt maa vurderes, kan man dog ikke gaa saa langt som til at gribe ind i rettens objektivitet og bringe dens fremtidige anvendelse i fare, blot fordi en retsafgoerelse kan faa virkninger for fortiden (dom af 2.2.1988, sag 24/86, Blaizot, Sml. s. 379, praemis 28 og 30).
31 Hvad angaar denne sag har de saeregne traek ved den oversoeiske afgift og de oversoeiske franske departementer skabt en usikkerhedstilstand med hensyn til lovligheden af denne afgift efter faellesskabsretten. Denne usikkerhed genspejles i oevrigt i den adfaerd, som Faellesskabets institutioner har udvist vedroerende problemet om den oversoeiske afgift.
32 For det foerste har Kommissionen nemlig undladt at forfoelge den traktatbrudsprocedure, som den havde indledt mod Frankrig i forbindelse med den oversoeiske afgift. Dernaest har den foreslaaet Raadet ovennaevnte beslutning 89/688, der bl.a. har til formaal midlertidigt at tillade den oversoeiske afgift opretholdt inden for ovennaevnte POSEIDOM-program. Endelig hedder det i tredje og fjerde betragtning til denne beslutning, at "saertolden paa naervaerende tidspunkt tjener som stoette for de lokale produktioner, der staar over for saerlige vanskeligheder som foelge af departementernes afsides beliggenhed og oe-karakter", og "at den desuden er et vaesentligt redskab til sikring af den lokale autonomi og det lokale demokrati, og ressourcerne herfra boer anvendes som middel til oekonomisk og social udvikling af de oversoeiske departementer".
33 Disse forhold har kunnet foranledige Den Franske Republik og de lokale myndigheder i de franske oversoeiske departementer til med rimelighed at kunne antage, at den nationale lovgivning paa omraadet var i overensstemmelse med faellesskabsretten.
34 Under disse omstaendigheder er tvingende retssikkerhedshensyn til hinder for anfaegtelse af retsforhold, der har udtoemt deres virkninger i fortiden, idet en saadan anfaegtelse med tilbagevirkende kraft ville skabe kaos i den oekonomiske forvaltning hos de lokale myndigheder i de franske oversoeiske departementer.
35 Det maa derfor fastslaas, at hverken EOEF-traktatens bestemmelser om afgifter med tilsvarende virkning som importtold eller artikel 6 i overenskomsten mellem Faellesskabet og Sverige kan paaberaabes til stoette for krav om tilbagebetaling af en afgift som den oversoeiske afgift, der er betalt inden datoen for denne doms afsigelse, medmindre den, der fremsaetter kravet, inden denne dato har anlagt sag med paastand om tilbagebetaling af saertolden eller paa tilsvarende maade administrativt har fremsat krav om tilbagebetaling foer denne dato.
36 Det skal i denne henseende udtrykkeligt fastslaas, at denne begraensning af den tidsmaessige virkning af denne dom ikke finder anvendelse paa krav om tilbagebetaling af denne afgift, hvis denne er betalt til de kompetente myndigheder efter dommens dato i anledning af indfoersel af varer til det paagaeldende DOM foer denne dato.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
37 De udgifter, der er afholdt af Den Franske Republik, af Réunion og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Cour d' appel de Saint-Denis (Réunion) ved dom af 21. februar 1990, for ret:
1) En afgift, der proportionalt med varers toldvaerdi opkraeves af en medlemsstat ved indfoersel af varer fra en anden medlemsstat til en region inden for den foerste medlemsstats omraade, maa anses for en afgift med tilsvarende virkning som indfoerselstold, selv om afgiften ogsaa opkraeves ved indfoersel af varer til denne region fra et andet omraade i den samme medlemsstat.
2) Artikel 6 i overenskomsten mellem Faellesskabet og Sverige, der er knyttet som bilag til Raadets forordning (EOEF) nr. 2838/72 af 19. december 1972, skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat ikke ved indfoersel af varer fra Sverige til en anden region inden for medlemsstatens omraade maa opkraeve en afgift, der fastsaettes proportionalt med varernes toldvaerdi, selv om afgiften ogsaa opkraeves ved indfoersel af varer til denne region fra et andet omraade i den paagaeldende medlemsstat.
3) Hverken EOEF-traktatens bestemmelser vedroerende afgifter med tilsvarende virkning som indfoerselstold eller artikel 6 i overenskomsten mellem Faellesskabet og Sverige kan paaberaabes til stoette for krav om tilbagebetaling af en afgift som den oversoeiske afgift, der er betalt foer datoen for denne doms afsigelse, medmindre den, der fremsaetter kravet, inden denne dato har anlagt sag med paastand om tilbagebetaling af saertolden eller paa tilsvarende maade administrativt har fremsat krav om tilbagebetaling.