61986CC0100_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Denne sag er en fortsaettelse af sag 48/86, hvis genstand var annullation af Kommissionens beslutning af 13 . januar 1986, hvorved Cockerill-DRC SA' s aarlige referenceproduktioner og -maengder blev overfoert til Selskabet Sacilor med virkning fra den 1 . januar 1985 og paa grundlag af artikel 15, stk . 1, i beslutning nr . 234/84/EKSF af 31 . januar 1984 ( 1 ).
2 . Da Kommissionen blev klar over, at den individuelle beslutning var truffet paa forkert retsgrundlag, trak Kommissionen denne tilbage og erstattede den med en ny individuel beslutning, dateret den 10 . marts 1986, der i praksis havde samme indhold, men denne gang med hjemmel i artikel 9, stk . 4, i beslutning nr . 234/84/EKSF . Det er denne beslutning, som er den foreliggende sags genstand, efter at sagsoegerne haevede sag 48/86 .
3 . De vigtigste kendsgerninger med henblik paa den foreliggende sag er for det foerste, at sagsoegerne ( den 22 . oktober 1985 ) som kuratorer i konkursboet efter Cockerill-DRC SA, som havde indstillet produktionen i begyndelsen af foerste kvartal 1985, solgte et valsevaerk til det tyske selskab Dorninger for 7*900*000 FF, og for det andet, at Dorninger naesten omgaaende ( den 4 . november 1985 ) videresolgte valsevaerket til det franske selskab Sacilor for 10*300*000 mio FF .
4 . Tidligere, i loebet af sommeren 1985, havde sagsoegerne under henvisning til artikel 15, stk . 1, i beslutning nr . 234/84/EKSF anmodet Kommissionen om tilladelse til med virkning fra andet kvartal 1985 at saelge Cockerill-DRC S.A .' s referenceproduktioner og -maengder til det belgiske moderselskab Cockerill-Sambre, en anmodning som sidstnaevnte selskab havde bekraeftet .
A - Formaliteten
5 . 1 . Uden at fremkomme med egentlige formalitetsindsigelser beklager Kommissionen, at sagsoegeren ikke har medvirket til procesoekonomiske besparelser ved at fortsaette tvisten inden for rammerne af sag 48/86 i stedet for at anlaegge denne sag, idet de faktiske omstaendigheder er de samme, og de fremfoerte argumenter tilfoerer ikke sagen noget nyt .
6 . I denne sammenhaeng vil jeg kun bemaerke, at Domstolen i sin kendelse af 18 . juni 1986 om sletning af sag 48/86 har henvist til, at det var Kommissionen, som ved at traekke beslutningen af 13 . januar 1986 tilbage gjorde det noedvendigt for sagsoegeren at haeve sagen, samt det at tvinge sagsoegeren til paa tidspunktet for replikken at tage stilling til den nye beslutning af 10 . marts 1986 ville have medfoert, at sagsoegeren ikke skriftligt kunne imoedegaa forsvaret for beslutningen, som Kommissionen havde gjort gaeldende for foerste gang i dens duplik ( grund*10 ).
Man kan saaledes ikke bebrejde sagsoegeren dennes handlemaade .
7 . 2 . Det er derimod med rette, at Kommissionen fremsaetter en formalitetsindsigelse over for paastand nr . 2, hvorefter sagsoegeren har nedlagt paastand om, "at Kommissionen tilpligtes at udoeve de befoejelser, der er tillagt den ved EKSF-Traktatens bestemmelser, og herved traeffe passende foranstaltninger til sikring af en rimelig erstatning for det tab, der skyldes den anfaegtede beslutning ".
8 . For saa vidt som denne paastand er en omskrivning af EKSF-Traktatens artikel 34, stk . 1, 3 . pkt ., er den unoedvendig og overfloedig . Kommissionens forpligtelse til at erstatte det tab, som sagsoegeren eventuelt har lidt ved den anfaegtede beslutning, er en del af Kommissionens generelle forpligtelse til at traeffe de forholdsregler, som fuldbyrdelsen af en annullationsdom medfoerer . Der er saaledes ikke behov for at bekraefte dette ( 2 ).
9 . Saafremt paastanden er fremsat for allerede nu at opnaa erstatning for et saadant tab, forhindrer ordlyden af EKSF-Traktatens artikel 34, realitetsbehandling heraf, idet bestemmelsen ikke hjemler et saadant krav, foer den som grundlag for tabet anfoerte beslutning er blevet annulleret, og efter at det er fastslaaet, at Kommissionen ikke har til hensigt at traeffe de forholdsregler, som erstatning af den konstaterede ulovlighed indebaerer ( 3 ).
10 . Under alle omstaendigheder skal der, for at der foreligger en erstatningsforpligtelse, foreligge en fejl, hvilket kun kan afgoeres, saafremt den anfaegtede beslutning virkelig er ulovlig .
Lad mig undersoege, om dette er tilfaeldet .
B - Realiteten
11 . Sagsoegeren fremfoerer fire argumenter til stoette for paastanden om annullation, nemlig :
- at Sacilor ikke var eller ikke laengere var "den aktuelle ejer" af Cockerill-DRC SA' s valsevaerk og, at Kommissionen svaevede i en "aabenbar vildfarelse";
- at selskabet Dorninger, der var den foerste erhverver af valsevaerket, ikke var en "virksomhed" i EKSF-Traktatens forstand og hverken kunne erhverve eller overfoere de dertil hoerende referenceproduktioner og -maengder;
- at Sacilor aldrig har anvendt anlaegggene til produktion, men har brugt dem til at erhverve referencerne med henblik paa at forhoeje produktionen paa selskabets andre anlaeg;
- at Kommissionen har forhindret sagsoegeren i at realisere en del af aktivmassen i Cockerill-DRC SA ved ikke at godkende salget af referenceproduktioner og -maengder til Cockerill-Sambre og herved har paafoert sagsoegeren et tab .
12 . Hensigten med disse argumenter er i virkeligheden at goere gaeldende, at Kommissionen med urette har anvendt artikel 9, stk . 4, i beslutning nr . 234/84/EKSF, mens artikel 15, stk . 1, er den relevante bestemmelse i den foreliggende sag .
13 . Lad mig begynde med at gennemgaa dette problem . Indledningen til artikel 9, stk . 4, er formuleret saaledes :
"skifter et anlaeg - vaerk eller virksomhed - ejer, bliver den nye ejer indehaver af anlaeggets referenceproduktioner og -maengder samt de hertil svarende kvoter ..."
14 . I kendelsen af 9 . april 1986 i sag 48/86*R henviste Domstolens praesident til, at den nye ejer af et anlaeg i medfoer af denne bestemmelse med fuld retsvirkning automatisk erhverver de dertil hoerende referenceproduktioner og -maengder . Idet praesidenten konstaterede, at resultatet af de successive salg af det paagaeldende valsevaerk til selskabet Dorninger og Sacilor var, at Sacilor havde erhvervet ejendomsretten, udtalte han, at Kommissionen derfor ikke havde andre alternativer, end at overfoere de paagaeldende referenceproduktioner og -maengder til Sacilor ( grundene 28 til 30 ).
15 . Artikel 15, stk . 1, bestemmer "efter forudgaaende anmodning fra de paagaeldende virksomheder kan Kommissionen tillade hel eller delvis udveksling, salg eller overdragelse af referenceproduktioner og -maengder, hvis de anlaeg, der har produceret de referencer, der skal overfoeres, er endeligt lukkede eller solgt og faktisk overfoert til et tredjeland efter den 1 . januar 1980 ". Advokaterne Cauët og Joliot mener, at der netop er tale om en saadan lukning af et anlaeg som omtalt i den naevnte bestemmelse . Jeg vil derfor undersoege, hvad dette begreb omfatter .
16 . Det er indledningsvis aabenbart, at der havde vaeret tale om en klar og tydelig lukning, saafremt anlaegget var blevet forladt for efterhaanden at blive ubrugeligt under indflydelse af vind og vejr . Det er der imidlertid ikke tale om .
17 . Man kunne ligeledes anse det som en endelig lukning i artikel 15' s forstand, saafremt anlaeggets forskellige dele var blevet solgt som reservedele eller gammelt jern . Dette er der heller ikke tale om .
18 . Anlaegget er i realiteten blevet solgt en bloc til selskabet Dorninger .
19 . Det er saaledes ubestrideligt, at selskabet Cockerill-DRC SA fra tidspunktet for dette salg ophoerte med at vaere ejer af anlaegget, hvilket heller ikke i realiteten er bestridt af kuratorerne .
20 . Disse fastholder dog, at der stadig er tale om en lukning i medfoer af artikel 15, stk . 1, fordi selskabet Dorninger ikke er en virksomhed i EKSF-Traktatens forstand . Selskabet kunne saaledes kun erhverve ejendomsretten til selve anlaegget, men ikke til de dertil knyttede referenceproduktioner og -maengder . Selskabet kunne derfor heller ikke overfoere disse sidstnaevnte til selskabet Sacilor .
21 . Men beslutning nr . 234/84/EKSF indeholder ikke en bestemmelse, hvorefter referenceproduktioner og -maengder kun kan overfoeres sammen med et anlaeg, saafremt dette saelges til en anden staalvirksomhed .
22 . Artikel 9, stk . 4, bestemmer ifoelge sin ordlyd udtrykkeligt, at naar et anlaeg skifter ejer ( underforstaaet : uanset hvem koeber er ), bliver den nye ejer indehaver af referenceproduktionerne og -maengderne . Som Kommissionen med rette fremhaever, faar en ny ejer ikke en umiddelbar fordel heraf, saa laenge der ikke produceres paa disse anlaeg . Det foelger nemlig indirekte af artikel 9, stk . 3, foerste afsnit, i beslutning nr . 234/84/EKSF, at en virksomhed, der disponerer over referenceproduktioner og -maengder, ikke bevarer fordelen ved allerede tildelte produktionskvoter eller opnaar en saadan fordel, medmindre virksomheden udoever en produktionsaktivitet, hhv . ivaerksaetter en saadan .
23 . Saafremt Dorninger havde besluttet sig for at ivaerksaette en saadan produktion, er det fra dette tidspunkt, at selskabet var blevet anset for at vaere en staalvirksomhed, og at det som "indehaver" af referenceproduktioner og -maengder var blevet bruger heraf .
24 . Dette er imidlertid ikke sket her, idet Dorninger faa dage efter erhvervelsen solgte anlaegget til Sacilor, hvis karakter af staalvirksomhed i EKSF-Traktatens forstand hverken er bestridt eller kan bestrides .
25 . Eftersom referenceproduktionerne og -maengderne ikke er "bortfaldet" som en foelge af, at anlaegget i nogle dage har vaeret ejet af en virksomhed uden for staalindustrien, har de kunnet overfoeres til Sacilor .
26 . Sagsoegerne goer imidlertid ogsaa gaeldende, at selskabet Sacilor heller ikke har produceret noget som helst paa de paagaeldende anlaeg, men har anvendt de erhvervede referencer til at forhoeje produktionen paa selskabets andre anlaeg .
27 . Som Domstolens praesident har anfoert i den ovennaevnte kendelse af 9 . april 1986 i sag 48/86*R ( grund*31 ), er den omstaendighed, at selskabet har erhvervet anlaegget med henblik paa at demontere dette og ikke at holde det i drift ( 4 ), uden betydning for spoergsmaalet om, hvorvidt Kommmissionen i medfoer af artikel 9, stk . 4, kunne traeffe den anfaegtede beslutning .
28 . Ifoelge den femte betragtning til Kommissionens beslutning nr . 2177/83/EKSF af 28 . juli 1983 ( 5 ), hvorved artikel 9, stk . 3, andet afsnit, og stk . 4, blev indfoejet i kvoteordningen, er formaalet med disse, at det "af hensyn til markedet ... undgaas, at referencerne paa nogen maade foroeges ".
29 . Dette formaal forskertses ikke, saafremt erhververen af et anlaeg ikke anvender dette eller demonterer det straks, idet vedkommende anvender de dertil knyttede referenceproduktioner og -maengder til at forhoeje den samlede produktion paa erhververens andre anlaeg . ( Det er dette, Kommissionen kalder "lukningspraemie ").
30 . Sagsoegerne fastholder endvidere, at den individuelle beslutning af 10 . marts 1986 skal annulleres, fordi Kommissionen svaever i en aabenbar vildfarelse med hensyn til identiteten af anlaeggets nye ejer . Valsevaerket blev reelt ikke overdraget til Sacilor, men til selskabet Dillinger Huettenwerke i Saar .
31 . Dette er ubestridt, men saetter dog ikke spoergsmaalstegn ved gyldigheden af den beslutning, som Kommissionen vedtog den 10 . marts 1986 .
32 . Det staar fast, at det paagaeldende anlaeg paa dette tidspunkt havde skiftet ejer i artikel 9, stk.*4' s forstand . Herved var Cockerill-DRC ophoert med at vaere indehaver af anlaeggenes referenceproduktioner og -maengder og de dertil hoerende kvoter, som var overgaaet til den nye ejer .
33 . Paa dette afgoerende punkt er der saaledes ikke tale om en aabenbar vildfarelse fra Kommissionens side . Det foelger heraf, at en eventuel annullation af den anfaegtede beslutning paa grund af vildfarelse med hensyn til ejerens identitet ikke paa nogen maade kan bevirke, at de til det afhaendede valsevaerk hoerende kvoter tilbagefoeres til Cockerill-DRC SA .
34 . Der er i oevrigt ikke foert bevis for, at Sacilor ikke var eller ikke laengere var ejer af anlaeggene . Saafremt dette er tilfaeldet, foelger der heraf kun en forpligtelse for Kommissionen til at traeffe en ny beslutning paa grundlag af artikel 9, stk . 4, for at fastslaa, at de paagaeldende referenceproduktioner og -maengder er overfoert til den nye ejer . Selv om det er klart, at Dillinger Huettenwerke var blevet ejer af anlaegget foer den 10 . marts 1986, hvor den anfaegtede beslutning blev truffet, giver dette dog ikke sagsoegeren en retsbeskyttet interesse i at kraeve denne annulleret, hverken i det omfang beslutningen inddrager sagsoegerens referenceproduktioner og -maengder, da denne ikke laengere paa dette tidspunkt var ejer af anlaeggene, eller i det omfang, beslutningen tildeler disse til Sacilor . Kun den "faktiske" ejer kan goere denne interesse gaeldende .
35 . Dette anbringende kan saaledes heller ikke tages til foelge .
36 . Endelig goer sagsoegerne gaeldende, at de har lidt et tab ved Kommissionens beslutning .
37 . Da der paa nuvaerende stadium ikke kan fremsaettes erstatningskrav ( se ovenfor under formaliteten ), er det ikke noedvendigt at undersoege, om betingelserne for at yde en eventuel erstatning er opfyldte ( fejl, tab, aarsagssammenhaeng ).
38 . Dette anbringende maa saaledes betragtes som en indsigelse mod lovligheden af beslutningen af 10 . marts 1986 .
39 . Men naar sagens omstaendigheder tages i betragtning, har Kommissionen kun draget de retlige konsekvenser, som automatisk foelger af artikel 9, stk . 4, i beslutning nr . 234/84/EKSF, hvorfor beslutningen af 10 . marts 1986 ikke har kunnet paafoere sagsoegeren et tab .
40 . Konkursboets kuratorer har ved salget af Cockerill-DRC' s anlaeg i henhold til de gaeldende regler, samtidig solgt de dertil knyttede referenceproduktioner og -maengder; kuratorerne kunne derefter ikke senere disponere herover uden at "afhaende denne referenceoverfoersel" som anfoert i artikel 9, stk . 4, 1 . afsnit, sidste saetning .
41 . Saafremt der foreligger et tab, er dette paafoert ved selve den generelle beslutning nr . 234/84/EKSF, som, naar artiklerne 9, stk . 4, og 15 sammenholdes, forhindrer en virksomhed i at foretage en saerskilt overdragelse af sine anlaeg og de dertil knyttede referenceproduktioner og -maengder . Sagsoegeren har dog ikke rejst indsigelse mod lovligheden af den ene eller anden af disse bestemmelser, og umiddelbart ses det heller ikke, hvordan en saadan ulovlighedsindsigelse kan begrundes .
42 . Da tabet i oevrigt er fremkommet ved, at Cockerill-DRC SA' s kuratorer ikke har kunnet saelge referencerne til Cockerill-Sambre ( som havde budt 1*500*000 FF herfor ), burde kuratorerne snarere rejse indsigelse mod Kommissionens beslutning af 27 . september 1985 om ikke at godkende salget ( se bilag 13 til Kommissionens skriftlige indlaeg i sag 48/86*R ).
43 . De af sagsoegeren fremfoerte indsigelser mod lovligheden af den anfaegtede beslutning af 10 . marts 1986 kan derfor ikke laegges til grund .
44 . Foelgelig skal jeg foreslaa Domstolen, at sagsoegte frifindes, og at sagsoegeren paalaegges at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sag 48/86*R om foreloebige forholdsregler, for saa vidt som denne vedroerte udsaettelse af gennemfoerelsen af beslutningen af 16 . marts 1986, idet afgoerelsen vedroerende disse sagsomkostninger ved kendelse af 18 . juni 1986 om sletning af sag 48/86 blev udsat til domsafsigelsen i sag*100/86 .
( 1 ) Kommissionens beslutning nr . 234/84/EKSF af 31 . januar 1984 om forlaengelse af overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for visse produkter for virksomhederne i jern og -staaindustrien ( EFT L*29, s.*1 ).
( 2 ) Se som et eksempel : dom af 23 . februar 1961, sag 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s . 211, 215 : "i tilfaelde af, at Domstolen tog sagsoegerens paastand til foelge, ville det ikke tilkomme den at diktere Den Hoeje Myndighed de beslutninger, som annullationsdommen burde medfoere, men den maa begraense sig til at sende sagen tilbage til Den Hoeje Myndighed ".
( 3 ) Se hertil dom af 10 . juni 1986, i de forenede sager 81 og 119/85, Usinor mod Kommissionen, Sml . s.*1777, 1792, praemis 24 .
( 4 ) Se Sacilor' s skrivelse af 13 . november 1985 til Kommissionen, bilag 16 til Kommissionens skriftlige bemaerkninger i sag 48/86*R .
( 5 ) Kommissionens beslutning nr . 2177/83/EKSF af 28 . juli 1983 om forlaengelse af overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern - og staalindustrien ( EFT C*208, s.*1 ).