62001CC0281_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Nyt esillä oleva asia koskee oikeudellisen perustan valintaa toimistolaitteiden energiatehokkuutta osoittavia merkintöjä koskevien ohjelmien yhteensovittamista koskevan sopimuksen (jäljempänä Energy Star -sopimus) tekemisestä tehdylle päätökselle. Kuten yhteisöjen tuomioistuimen viime vuonna antamassa lausunnossa 2/00, nyt esillä olevassa asiassa on kyse erityisesti kauppapolitiikkaa koskevan EY 133 artiklan ja ympäristönsuojelua koskevan EY 175 artiklan soveltamisalan rajaamisesta.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
1) Energy Star -sopimus
2. Energy Star -sopimukseen sisältyvät seuraavat nyt esillä olevan asian kannalta merkitykselliset määräykset:
3. Sopimuksen otsikko on "Amerikan yhdysvaltojen hallituksen ja Euroopan yhteisön välinen sopimus toimistolaitteiden energiatehokkuutta osoittavia merkintöjä koskevien ohjelmien yhteensovittamisesta".
4. Sopimuksen johdanto-osassa määrätään: "Amerikan yhdysvaltojen hallitus ja Euroopan yhteisö - - jotka pyrkivät mahdollisimman suuriin energiansäästöihin ja ympäristöhyötyihin edistämällä energiatehokkaiden tuotteiden tarjontaa ja kysyntää, ovat sopineet seuraavaa:"
5. "I artikla
Yleiset periaatteet
1. Osapuolet käyttävät yhteisiä energiatehokkuuden määrittelyvaatimuksia ja yhteistä tunnusta asettaessaan tavarantuottajille johdonmukaisia tavoitteita ja pyrkivät näin saamaan parhaan mahdollisen tehon omista tämäntyyppisten tuotteiden tarjontaan ja kysyntään liittyvistä toimistaan.
2. Osapuolet käyttävät yhteistä tunnusta liitteessä C lueteltujen energiatehokkaiksi määritettyjen tuotetyyppien tunnustamisessa.
3. Osapuolet huolehtivat siitä, että yhteisillä vaatimuksilla edistetään tehokkuuden jatkuvaa parantumista ottaen huomioon markkinoiden kehittyneimmät tekniset käytännöt.
4. Osapuolet huolehtivat siitä, että kuluttajilla on mahdollisuus tunnistaa tehokkaat tuotteet markkinoilla merkinnän perusteella."
6. "II artikla
Määritelmät
1. Tässä sopimuksessa tarkoitetaan
a) - -
b) yhteisellä tunnuksella liitteessä A kuvattua, Yhdysvalloissa rekisteröityä Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston sertifiointitunnusta;
c) - -
d) Energy Star -merkintäohjelmalla hallintoyksikön hallinnoimaa ohjelmaa, jossa käytetään yhteisiä energiatehokkuuden kriteerejä, tunnuksia ja ohjeita tietyille tuotetyypeille;
e) - -
f) - - ."
7. Liitteessä A vahvistetaan yhteinen tunnus ja liitteessä B Energy Star -nimen ja kansainvälisen tunnuksen käyttöohjeet. Liitteessä C määrätään sopimuksen kohteena olevien tuotteiden vaatimuksista. Sopimuksessa määrätään tietokoneita, näyttöjä, tulostimia, telekopioita, postimaksukoneita, kopiokoneita, skannereita ja monikäyttölaitteita koskevista vaatimuksista.
2) Toimistolaitteiden energiatehokkuutta osoittavia merkintöjä koskevasta yhteisön ohjelmasta 6 päivänä marraskuuta 2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (ETY) N:o 2422/2001
8. Energy Star -sopimus saatettiin osaksi yhteisön oikeutta asetuksella N:o 2422/2001. Asetuksen oikeudelliseksi perustaksi valittiin EY 175 artiklan 1 kohta, vaikka komissio oli määritellyt ehdotuksessaan oikeudelliseksi perustaksi EY 95 artiklan.
III Tosiseikat
9. Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto (Environmental Protection Agency; jäljempänä EPA) käynnisti Energy Star -ohjelman vuonna 1992. Aluksi ohjelma käsitti ensisijaisesti toimistolaitteet, mutta sitä laajennettiin myöhemmin kattamaan myös kotitalouslaitteet, lämmitys- ja jäähdytyslaitteet, viihde-elektroniikan, yksityiskäyttöön tarkoitetut toimistolaitteet, vedenjäähdyttimet, talonrakentamisen, valaistuksen, ikkunat, tuulettimet, varauloskäyntiopasteet, kattomateriaalin, muuntajat, liikennevalot sekä muita tuotteita ja palveluja. Ohjelmassa annettiin laitteiden ja palvelujen energiankulutusta koskevia suosituksia, jotka eivät ole sitovia. Edellä mainittujen laitteiden valmistajat voivat osallistua ohjelmaan vapaaehtoisesti. Suositukset täyttävien laitteiden merkitsemiseksi laadittiin Energy Star -tunnus.
10. Toimistolaitteiden valmistajat, myös eurooppalaiset valmistajat, ottavat suurelta osin huomioon ohjelmassa annetut suositukset ja käyttävät Energy Star -tunnusta laitteissaan. Tämän tilanteen perusteella komissio on ehdottanut, että yhteisö liittyisi yhdysvaltalaiseen Energy Star -ohjelmaan eikä laatisi omaa toimistolaitteiden energiatehokkuusohjelmaa. Komissio teki näin ollen 1.7.1999 EY 133 artiklaan perustuvan ehdotuksen päätökseksi Energy Star -sopimuksen tekemisestä Amerikan yhdysvaltojen kanssa.
11. Neuvosto hyväksyi ehdotuksen yksimielisesti 14.12.2000, mutta valitsi sen oikeudelliseksi perustaksi EY 175 artiklan 1 kohdan. Sopimus allekirjoitettiin 19.12.2000 Washingtonissa.
12. Neuvosto hyväksyi sopimuksen tekemisen riidanalaisella päätöksellä 2001/469/EY. Myös tämän päätöksen oikeudellisena perustana oli EY 175 artiklan 1 kohta. Sopimus tuli voimaan 7.6.2001.
IV Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
1) Komissio
13. Komissio ei hyväksy 14.5.2001 tehdyn päätöksen oikeudellista perustaa. Komission mukaan sopimuksella pyritään sekä sen tavoitteen että sisällön perusteella helpottamaan kauppaa. Komissio katsoo, että sopimuksen ansiosta valmistajat voivat markkinoida laitteitaan sekä Euroopan että Yhdysvaltojen markkinoilla sellaisen yhden ja saman tunnuksen avulla, joka voidaan hankkia yhden ainoan rekisteröinnin kautta. Toimistolaitteiden valmistajat säästävät tällä tavalla kustannuksissa, joita syntyisi sellaisen kahden erillisen tunnuksen käytöstä, joilla olisi erilaiset vaatimukset ja erilliset rekisteröintimenettelyt. Tämän vuoksi komissio katsoo, että riidanalaisen päätöksen oikeudellisena perustana olisi oltava EY 133 artikla.
14. Komissio katsoo myös, ettei sopimuksen tavoitteena ole energiansäästöohjelman perustaminen, vaan eurooppalaisen merkintöjä koskevan ohjelman yhteensovittaminen yhdysvaltalaisen ohjelman kanssa. Energy Star -sopimuksen tekemisen vaihtoehtona olisi ollut sellaisen eurooppalaisen energiansäästötunnuksen käyttöönotto, johon sovellettaisiin erilaisia vaatimuksia ja erityistä rekisteröintimenettelyä. Tällöin käytössä olisi ollut kaksi keskenään kilpailevaa energiatunnusta, mikä olisi saattanut estää kauppaa.
15. Sopimuksen johdanto-osan mukaan sopimuksen osapuolet pyrkivät mahdollisimman suuriin energiansäästöihin ja ympäristöhyötyihin edistämällä energiatehokkaiden tuotteiden tarjontaa ja kysyntää. Siitä käy ilmi kuitenkin ainoastaan EPA:n perusteet Energy Star -ohjelman perustamiselle eikä sopimuksen tavoite, joka on ottaa molemmilla markkinoilla käyttöön yhteinen tunnus yhteensovittamalla merkintöjä koskevia eri ohjelmia.
16. Komissio perustaa oikeudellisen näkemyksensä myös sopimuksen otsikkoon, jossa puhutaan "merkintöjä koskevien ohjelmien yhteensovittamisesta". Lisäksi komissio viittaa tekemänsä asetusehdotuksen N:o 2422/2001 johdanto-osan 13. ja 14. perustelukappaleeseen. Tällä asetuksella kyseinen sopimus saatettiin osaksi yhteisön oikeutta.
17. Komissio vetoaa tässä yhteydessä myös yhteisön sopimusoikeudelliseen käytäntöön. Komission mukaan useiden yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa on tehty teknisten standardien vastavuoroista tunnustamista koskevat sopimukset EY 133 artiklan perusteella. Komissio katsoo, että Energy Star -sopimus on täysin vastaava sopimus, jossa vahvistetaan energiatehokkaita toimistolaitteita koskevat yhteiset vaatimukset.
18. Komission näkemystä ei kumoa myöskään se, että sopimuksella edistetään myös ympäristönsuojelua. Se, että kauppasopimuksissa otetaan huomioon myös ympäristönsuojelun näkökohdat, perustuu viime kädessä EY 6 artiklaan, jonka mukaan ympäristönsuojelu on otettava huomioon kaikissa toimissa. Komissio viittaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön ja tulkitsee sen mukaan laajasti EY 133 artiklassa tarkoitettua kauppapolitiikan käsitettä. Komission mukaan yksipuolisesti annettujen ympäristönsuojelumääräysten mahdollisten kauppaa rajoittavien vaikutusten vuoksi kauppasopimuksissa käsitellään yhä laajemmin myös ympäristönäkökohtia. Kuten yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on jo todettu, ympäristönäkökohtien huomioonottaminen kauppasopimuksissa ei johda kuitenkaan siihen, ettei tällaisia sopimuksia voitaisi enää hyväksyä EY 133 artiklan perusteella. Näkemyksensä tueksi komissio viittaa WTO:ssa tehtyyn sopimukseen terveys- ja kasvinsuojelutoimista.
19. Komissio pitää neuvoston esittämää suppeaa tulkintaa kauppapolitiikan käsitteestä taantumuksellisena, kun sitä verrataan tähänastiseen oikeuskäytäntöön ja oikeuden soveltamiseen. Komissio pelkää, että tulkinta saattaa heikentää EY:n kauppapolitiikan tehokkuutta. Nyt esillä olevassa asiassa on komission mukaan kyse yhteisön ulkomaankaupan alan yksinomaisen toimivallan erottamisesta yhteisön ja jäsenvaltioiden välillä jaetusta ympäristönsuojelualan toimivallasta. Tämän vuoksi komission mukaan ainoastaan yhteisö voi allekirjoittaa Energy Star -sopimuksen. Komissio katsoo, että sopimuksen hyväksymisen yhteydessä laaditusta neuvoston selvityksestä käy ilmi, että näitä ympäristönsuojeluun vaikuttavia kauppasopimuksia pidetään ja tarkastellaan ympäristöpoliittisina toimina ja että ne tehdään lähtökohtaisesti sekasopimuksina. Komissio ei voi hyväksyä tätä.
20. Komissio katsoo, että se, että kyseessä ovat sitomattomat määräykset, ei sulje pois sitä, että sopimusta tehtäessä toimenpidettä voidaan pitää kauppaa helpottavana. Myös vapaaehtoiset normit voivat rajoittaa kauppaa. Komissio katsoo, että Energy Star -tunnus on tosiasiallinen edellytys toimistolaitteiden markkinoinnin onnistumiselle Yhdysvaltojen markkinoilla. Komission mukaan sopimuksen tavoitteena on purkaa tämä tosiasiallinen kaupan rajoite.
21. Komissio ei pidä neuvoston viittausta asetukseen N:o 1980/2000 perusteltuna. Kyseisessä sisämarkkinoita koskevassa säädöksessä ei komission mukaan säädetä ohjelmien yhteensovittamisesta eri valtioiden kesken eikä todistusten vastavuoroisesta tunnustamisesta, josta on kyse Energy Star -sopimuksessa. Komissio katsoo, että yhteisön sisäiseen lainsäädäntöön kuuluvaa säädöstä koskevan oikeudellisen perustan valinta ei määrää ennakolta sitä oikeudellista perustaa, joka valitaan yhteisön tekemän sopimuksen hyväksymisen yhteydessä.
22. Komissio katsoo ainoastaan toissijaisesti, ettei EY 175 artiklan 1 kohtaa voida missään tapauksessa valita kansainvälisen sopimuksen oikeudelliseksi perustaksi. Kyseisellä määräyksellä mahdollistetaan ainoastaan yhteisön sisäisten säädösten antaminen. Kansainväliset sopimukset perustuvat pikemminkin ympäristönsuojelua koskevan osaston 174 artiklan 4 kohtaan, kuten yhteisöjen tuomioistuin on aikaisemmin todennut.
23. Komissio otti suullisessa käsittelyssä kantaa myös yhteisöjen tuomioistuimen lausuntoon 2/00. Komission mukaan nyt esillä oleva asia eroaa lausunnon perustana olleesta asiasta sikäli, ettei Energy Star -sopimusta käsitellä ympäristönsuojelun alan sopimuksena, kuten Cartagenan pöytäkirjaa. Komissio katsoo, etteivät tuomioistuimen lausunnossaan 2/00 esittämät toteamukset näin ollen kumoa olettamusta siitä, että Energy Star -sopimus olisi hyväksyttävä EY 133 artiklan perusteella.
24. Edellä esitetyn perusteella komissio vaatii, että päätös 2001/469/EY kumotaan ja että neuvosto velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
2) Neuvosto
25. Neuvosto vaatii, että kanne hylätään ja että komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
26. Neuvosto katsoo, että sopimuksen tavoitteena ja sisältönä on vähentää energiankulutusta edistämällä energiatehokkaiden toimistolaitteiden kysyntää ja tarjontaa. Tämän perusteella neuvoston mukaan asianmukainen oikeudellinen perusta on EY 175 artiklan 1 kohta.
27. Neuvosto perustaa tulkintansa sopimuksen johdanto-osaan, jonka mukaan sopimuspuolten on pyrittävä " - - mahdollisimman suuriin energiansäästöihin ja ympäristöhyötyihin - - ".
28. Neuvosto viittaa lisäksi sopimuksen I artiklan 1 kohtaan, jonka mukaan osapuolet tekevät sopimuksen ja pyrkivät siten saamaan parhaan mahdollisen tehon omista tämäntyyppisten tuotteiden tarjontaan ja kysyntään liittyvistä toimistaan. Tämä pyrkimys käy ilmi myös diplomaattisesta kirjeenvaihdosta, jota käytiin sopimuksen tekemisen yhteydessä. Tämän kirjeenvaihdon mukaan sopimuspuolet käyttävät yhteisiä energiatehokkuuden määrittelyvaatimuksia ja yhteistä tunnusta saadakseen parhaan mahdollisen vaikutuksen toimistolaitteiden energiatehokkuutta koskevista omista ohjelmistaan.
29. Neuvoston mukaan sopimuksella ei helpoteta kauppaa. Tunnus oli sen mukaan valmistajien tosiasiallinen standardi jo ennen sopimuksen tekemistä. Eurooppalaiset valmistajat saattoivat käyttää EPA:n myöntämää Energy Star -tunnusta myös ilman sopimuksen tekemistä, kunhan ne vain rekisteröityivät EPA:ssa.
30. Lisäksi sopimuksessa nimenomaisesti sallitaan se, että sopimuspuolet voivat ottaa käyttöön muita energiansäästöohjelmia Energy Star -ohjelman rinnalle. Tämä vahvistaa, ettei sopimuksella helpoteta kauppaa, sillä se ei estä mitenkään useiden eri tunnusten käyttöä.
31. Tämän perusteella neuvosto katsoo, ettei sopimuksessa oteta kantaa kauppaan. Sopimuksen XI artiklan 4 kohdassa määrätään nimenomaisesti, että kumpikaan osapuoli ei saa estää minkään tuotteen maahantuontia, vientiä, myyntiä tai jakelua sen vuoksi, että tuote on merkitty toisen osapuolen hallintoyksikön energiatehokkuutta osoittavin tunnuksin.
32. Neuvoston mukaan sopimuksella on enintään yhteisvaikutuksia molemmilla aloilla. Se katsoo, että kaupan osuus sopimuksessa on joka tapauksessa korkeintaan täydentävä, kun sitä verrataan ensisijaiseen tavoitteeseen eli ympäristönsuojeluun, minkä vuoksi oikeudellisena perustana voi olla EY 175 artikla.
33. Myös neuvosto viittaa väitteidensä tueksi yhteisön oikeuskäytäntöön. Useita sellaisia sopimuksia, jotka koskevat myös kauppaa, on tehty EY 175 artiklan perusteella. Neuvosto viittaa otsonikerroksen suojelua koskevaan Wienin yleissopimukseen ja otsonikerrosta heikentävistä aineista tehtyyn Montrealin pöytäkirjaan, vaarallisten jätteiden maan rajat ylittävien siirtojen ja käsittelyn valvontaa koskevaan yleissopimukseen (Baselin yleissopimukseen) sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevaan yleissopimukseen. Viimeksi mainittu sopimus pantiin täytäntöön yhteisössä asetuksella N:o 3626/82, joka korvattiin myöhemmin EY 175 artiklaan perustuvalla asetuksella N:o 338/97. Neuvosto katsoo, että komission mainitsema sopimus koskee - toisin kuin nyt esillä oleva asia - sitovien eikä ainoastaan vapaaehtoisten standardien vahvistamista. Näillä kahdella standardiryhmällä on merkittävä ero. Neuvoston mukaan se tosiseikka, ettei EY 133 artiklaa voida käyttää muiden vapaaehtoisten standardien käyttöönoton oikeudellisena perustana, osoittaa, että komission väite on perusteeton, sillä vapaaehtoiset standardit saattavat estää kauppaa.
34. Neuvoston mukaan myös sopimuksen sisällöstä käy ilmi, että se koskee ensisijaisesti energiansäästöä. Sopimuksen IV artiklan mukaan kuluttajille on tiedotettava tunnuksista ja niiden merkityksestä. Sopimuksen IV, V ja VIII artiklan mukaan tunnuksen asianmukaista käyttöä on valvottava ja sen varmistamiseksi on toteutettava asianmukaisia toimenpiteitä. Lisäksi neuvosto katsoo, että sopimuspuolten välistä yhteistyötä ja sopimuspuolten vastaanottamien rekisteröintien vastavuoroista tunnustamista koskevilla määräyksillä (VI, VIII, IX ja X artikla sekä V artikla) on tarkoitus ainoastaan edistää energiankulutuksen vähentämistavoitteen saavuttamista.
35. Oikeudellisen näkemyksensä tueksi neuvosto viittaa myös yhteisön omiin, vapaaehtoisten ympäristönsuojelumerkintöjen käyttöönottoa koskeviin toimenpiteisiin, jotka on hyväksytty EY 175 artiklan perusteella. Neuvosto mainitsee tässä yhteydessä asetuksen N:o 880/92, jonka oikeudellisena perustana oli EY:n perustamissopimuksen entinen 130 s artikla (josta on muutettuna tullut EY 175 artikla), ja komission 26.2.1999 tekemän päätöksen 1999/205/EY. Päätöksen perusteluosassa viitattiin nimenomaisesti Energy Star -ohjelmaan ja säädettiin, että arviointiperusteita on aiheellista tarkistaa energiankulutusta koskevien vaatimusten mukauttamiseksi tekniikan ja markkinoiden kehitykseen sekä edellä mainittua "Energy Star" -ohjelmaa vastaaviksi. Neuvosto olettaa, ettei Energy Star -sopimuksen tekemisen yhteydessä olisi ollut välttämätöntä toistaa tätä päätöstä sellaisen uuden järjestelmän mukaisesti, joka myös otettiin käyttöön EY 175 artiklaan perustuvalla asetuksella N:o 1980/2000.
36. Neuvoston mukaan ainoastaan sellainen näkemys, jonka mukaan kyse on ympäristönsuojelutoimista, on yhteensopiva jäsenvaltioiden omien ympäristömerkkien, kuten joutsenmerkin, Blaue Engelin ja GEA-merkin (Group of efficient Appliances), käyttöönoton kanssa. Tästä käy ilmi yhteisön ja jäsenvaltioiden jaettu toimivalta tällä alalla. Neuvosto katsoo, että jos ympäristömerkin käyttöönotto olisi kauppapoliittinen toimenpide, yhteisöllä olisi siinä yksinomainen toimivalta ja jäsenvaltioiden toiminta alalla olisi lainvastaista.
37. Neuvosto ei hyväksy EY 174 artiklan 4 kohdan valintaa oikeudelliseksi perustaksi ja viittaa tässä yhteydessä nykyiseen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan EY 174 artikla voi olla ainoastaan ympäristöpoliittisten pyrkimysten oikeudellisena perustana, kun taas EY 175 artikla on muiden kuin ympäristöpoliittisten yhteisön säädösten oikeudellisena perustana. Neuvosto katsoo, että lausunto 2/00 vahvistaa sen esittämän oikeudellisen näkemyksen, joka koskee Energy Star -sopimuksen hyväksymiselle valittavaa oikeudellista perustaa. Lisäksi kyseisestä lausunnosta käy neuvoston mukaan selkeästi ilmi, ettei EY 174 artiklaa voida valita oikeudelliseksi perustaksi.
V Asian arviointi
38. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimen oikeudellisen perustan valinnan on perustuttava objektiivisiin seikkoihin, jotka voivat olla tuomioistuinvalvonnan kohteena. Tällaisiin seikkoihin kuuluvat erityisesti toimen tarkoitus ja sisältö. Jos säädöksellä on useampia tarkoituksia ja jos yksi niistä on yksilöitävissä pääasialliseksi tai määrääväksi komponentiksi ja toinen on ainoastaan liitännäinen komponentti, säädös on annettava ainoastaan yhden oikeudellisen perustan perusteella eli sen, jota säädöksen tarkoitus tai sen pääasiallinen komponentti edellyttää. Jos toimella on useampi samanaikainen tarkoitus, joita ei voida erottaa toisistaan ja joista mikään ei ole toiseen nähden toisarvoinen ja välillinen, tällaista toimea annettaessa voidaan käyttää useaa eri oikeudellista perustaa.
39. Koska komissio ja neuvosto ovat yhtä mieltä tästä periaatteesta, riidanalaisena on vain periaatteen soveltaminen nyt esillä olevassa asiassa. Komissio olettaa, että kyseessä on kauppapoliittinen toimenpide, kun taas neuvosto pitää sopimusta ympäristöpoliittisena toimenpiteenä.
40. Komissio toteaa, että yhteisöjen tuomioistuin on aikaisemmin tulkinnut laajasti EY 133 artiklassa tarkoitettua kauppapolitiikan käsitettä. Tämän perusteella kaupan ohella myös ympäristönäkökohtia koskevan sopimuksen oikeudellisena perustana voi olla EY 133 artikla.
41. Yhteisöjen tuomioistuin on tosiasiassa todennut luonnonkumisopimusta koskevassa lausunnossaan 1/78, ettei kauppapolitiikan käsitettä voida tulkita siten, että yhteinen kauppapolitiikka rajoitettaisiin ainoastaan sellaisten keinojen käyttöön, joilla pyritään vaikuttamaan pelkästään ulkomaankaupan perinteisiin näkökohtiin. WTO-sopimusta koskevassa lausunnossa 1/94 vahvistettiin EY 133 artiklassa tarkoitetun kauppapolitiikan käsitteen avoimuus. Lisäksi saattaa olla, että yhä useammilla kansainvälisillä sopimuksilla on useampia tarkoituksia ja että niillä pyritään muun muassa suojelemaan ympäristöä. Tästä huolimatta toteamus siitä, että yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut EY 133 artiklassa tarkoitettua kauppapolitiikan käsitettä laajasti, ei ole sen enempää merkityksellinen kuin toteamus siitä, ettei kauppapoliittisen toimenpiteen hyväksyminen ole siksi täysin poissuljettua, että samassa yhteydessä otetaan huomioon myös muita näkökohtia, kuten ympäristönsuojelu. Tämä ei kuitenkaan yksinään riitä perustelemaan Energy Star -sopimuksen luokittelemista kauppapoliittiseksi toimenpiteeksi.
42. Myöskään viittaus tuomioon, jossa toimenpiteet koskivat muun muassa ympäristönsuojelua mutta jossa toista elementtiä pidettiin määräävänä, ei näytä tuovan ratkaisua nyt esillä olevaan kysymykseen. Kyseisessä tuomiossa nimittäin todetaan nimenomaisesti, että kauppa- ja sisämarkkinanäkökohdat ovat ensisijaisia tarkasteltavana olevassa säädöksessä ja toimenpiteen oikeudellisena perustana ei siten voi olla pelkästään EY 175 artikla, koska kyseinen toimenpide koskee myös ympäristönsuojelua. Tässä oikeuskäytännössä tarkastellaan ympäristönsuojelua ainoastaan siltä osin kuin edellä on todettu yleisesti oikeudellisen perustan valinnasta. Seuraavassa tutkitaan näin ollen Energy Star -sopimuksen tavoitetta ja sisältöä.
1) Energy Star -sopimuksen sanamuoto ja syntyhistoria
43. Energy Star -sopimuksen tavoitteen määrittelemiseksi on ensiksi tarkasteltava sopimuksen otsikkoa. Sen mukaan sopimuksen tavoitteena on merkintöjä koskevien ohjelmien yhteensovittaminen. Tätä täsmennetään vielä siten, että merkintöjä koskeva ohjelma koskee toimistolaitteiden energiatehokkuutta. Sopimuksen otsikossa mainitaan siten kaksi näkökohtaa, yhteensovittaminen ja laitteiden energiatehokkuutta osoittavat merkinnät.
44. Merkintöjä koskevien ohjelmien yhteensovittaminen helpottaa kauppaa sikäli, että sovitaan yhteisestä tunnuksesta, joka perustuu yhtenäisiin (energiatehokkuus)standardeihin. Tällä tavoin voidaan ainakin vähentää käytössä olevia merkintöjä, jotka kuluttajien on tunnistettava. Valmistajien on otettava tuotannossaan huomioon ainoastaan yksi standardi eikä enää useita erilaisia standardeja. Lisäksi tunnuksen käyttämiseksi riittää, että valmistaja rekisteröityy jommassakummassa sopimuksessa määrätyssä hallintoyksikössä, jotka ovat sopimuksen III artiklan mukaan komissio ja EPA. Toinen hallintoyksiköistä hyväksyy rekisteröinnin ja siten kyseisen valmistajan oikeuden käyttää tunnusta standardit täyttävissä laitteissaan. Valmistajilla on oikeus käyttää Energy Star -tunnusta laitteissaan sekä Euroopan että Yhdysvaltojen markkinoilla. Tämä tukee näkemystä siitä, että Energy Star -sopimus on kauppapoliittinen toimenpide.
45. Tässä tulkinnassa ei kuitenkaan oteta vielä huomioon sitä, että kyse on toimistolaitteiden energiatehokkuutta osoittavia merkintöjä koskevien ohjelmien yhteensovittamisesta. Tunnuksella on tarkoitus edistää energiatehokkaiden laitteiden kysyntää ja tarjontaa. Tämän ansiosta energiankulutuksen uskotaan vähenevän. Otsikon tämän piirteen vuoksi voidaan siten perustellusti katsoa, että sopimus on ensisijaisesti ympäristöpoliittinen toimenpide.
46. Otsikon sanamuoto oikeuttaa siis molemmat tulkinnat, minkä vuoksi sen perusteella ei voida vastata yksiselitteisesti kysymykseen oikeudellisen perustan valinnasta.
47. Myös sopimuksen johdanto-osaa on syytä tarkastella. Sen mukaan sopimuspuolet ovat tehneet sopimuksen, jonka tavoitteena ovat mahdollisimman suuret energiansäästöt ja ympäristöhyödyt. Tähän tavoitteeseen pyritään edistämällä energiatehokkaiden tuotteiden tarjontaa ja kysyntää. Komissio ja neuvosto ovat yhtä mieltä siitä, että johdanto-osasta käy ilmi ennen kaikkea energiansäästötavoite. Komissio katsoo kuitenkin, että se ilmentää ainoastaan yhdysvaltalaisen Energy Star -ohjelman tavoitetta eikä se siten ole Energy Star -sopimuksen tavoitteen ilmaisu.
48. Komission näkemyksen osalta on todettava, että sopimus perustuu EPA:n tunnukseen ja standardeihin. Näin ollen pitänee paikkansa, että johdanto-osassa ilmaistaan yhdysvaltalaisen Energy Star -ohjelman tavoite.
49. Sopimuksen otsikon mukaan kyse on kuitenkin sopimuspuolten merkintöjä koskevien ohjelmien yhteensovittamisesta. Tällä perusteella ei olisi johdonmukaista, että sopimuksen johdanto-osa koskisi ainoastaan toisen sopimuspuolen merkintöjä koskevaa ohjelmaa. Sen sijaan voidaan olettaa, että johdanto-osassa tuodaan esiin kummankin sopimuspuolen pyrkimys säästää energiaa ja sopimuspuolten tässä tarkoituksessa käyttöönottamat merkintöjä koskevat ohjelmat. Komission näkemys ei näin ollen ole vakuuttava.
50. Johdanto-osassa energiansäästöä koskeva tavoite liitetään energiatehokkaiden laitteiden kysynnän ja tarjonnan edistämiskeinoon. Tällä keinolla on tarkoitus vaikuttaa markkinakäyttäytymiseen kysynnän ja tarjonnan osalta ja siten toimistolaitteiden markkinoihin. Toimistolaitteiden tuotanto ja tarjonta kattaa koko maailman. Energy Star -sopimus koskee siten keinoa, jota on sovittu käytettävän toimistolaitteiden kaupassa. Tämä seikka johdanto-osassa korostaa kauppapoliittista näkemystä. Tämän nojalla on todettava, ettei myöskään johdanto-osan perusteella voida vastata yksiselitteisesti kysymykseen siitä, onko sopimus kauppa- vai ympäristöpoliittinen toimenpide.
51. Sopimuksen tavoitetta tarkastellaan myös I artiklassa, jossa käsitellään sopimuksen yleisiä periaatteita. Kyseisen artiklan 1 kohdan mukaan sopimuspuolet käyttävät yhteisiä energiatehokkuuden määrittelyvaatimuksia ja yhteistä tunnusta asettaessaan tavarantuottajille tavoitteita ja pyrkivät näin saamaan parhaan mahdollisen tehon omista energiatehokkaiden tuotteiden tarjontaan ja kysyntään liittyvistä toimistaan. Tämän tavoitteen taustalla on pyrkimys energiansäästöihin ja siten ympäristöhyötyihin. Myös tämä seikka puoltaa sitä, että sopimusta on pidettävä ympäristönsuojelua edistävänä toimenpiteenä.
52. Edellä mainittu I artiklan 1 kohdassa oleva sopimuksen tavoitteenasettelu on kuitenkin johdanto-osan tapaan kytketty samassa virkkeessä olevaan kuvaukseen sopimuksen aiheesta. Sopimuksen mukaiset keinot energiankulutuksen vähentämistavoitteen saavuttamiseksi tarkoittavat yhteisymmärrystä yhteisistä tiettyjen toimistolaitteiden energiankulutuksen määrittelyvaatimuksista ja yhteisen tunnuksen käyttöä. Kun tätä tunnusta käytetään, kuluttajilla on mahdollisuus tunnistaa tarjolla olevista laitteista ne, jotka ovat energiatehokkaita, ja tehdä valintansa tämän perusteella (vrt. I artiklan 4 kohta). Kuten edellä jo todettiin, tämä sovittu keino koskee toimistolaitteiden kauppaa.
53. Näistä toteamuksista käy ilmi, että sopimuksen pitkän aikavälin tavoitteena on ympäristönsuojelu, mutta tämän tavoitteen saavuttamiseksi käytettävä keino, josta sopimuspuolet ovat sopimuksessa sopineet, koskee kuitenkin kauppaa.
54. Aikaisemmin mainitun oikeuskäytännön perusteella on kuitenkin tarkasteltava, onko toinen näistä tavoitteista sopimuksen ensisijainen tavoite vai liittyvätkö nämä tavoitteet erottamattomalla tavalla toisiinsa, jolloin sopimuksen hyväksymispäätöksellä on oltava kaksi oikeudellista perustaa.
55. Nyt esillä oleva asia näyttää olevan verrattavissa parlamentin ja neuvoston väliseen riita-asiaan, joka koski yhteisön kielellisen monimuotoisuuden korostamista tietoyhteiskunnassa. Kyseinen neuvoston päätös koski yhteisön kielellisen monimuotoisuuden korostamista pitkällä aikavälillä. Koska kieli on osa kulttuuria, voitiin säädöksen oikeudellisena perustana pitää ainakin EY 128 artiklaa. Neuvosto on kuitenkin valinnut oikeudelliseksi perustaksi ainoastaan EY 130 artiklan. Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti neuvoston menettelyn oikeaksi. Päätöksen tavoitteen ja sisällön analyysin perusteella yhteisöjen tuomioistuin totesi, että ohjelman suotuisat vaikutukset kulttuuriteosten levitykseen on kuitenkin katsottava ainoastaan epäsuoriksi, kun niitä verrataan ohjelman suoriin talousvaikutuksiin.
56. Nyt esillä olevassa asiassa on kyse samankaltaisesta tilanteesta, sillä myös nyt esillä olevassa asiassa on kyse energiankulutuksen vähentämisestä ja siten ympäristönsuojelusta pitkällä aikavälillä. Keino, jolla tähän tavoitteeseen pyritään, on kuitenkin kauppaa koskeva toimenpide. Asiassa C-42/97 annetun tuomion perusteella olisi näin ollen todettava, että EY 133 artikla on asianmukainen oikeudellinen perusta neuvoston riidanalaiselle päätökselle.
57. Sopimuksen II artiklan d kohta vahvistaa arvion siitä, ettei sopimuksella ole suoria vaikutuksia ainoastaan kauppaan vaan myös ympäristönsuojeluun. Kyseisessä kohdassa määrätään, että "Energy Star -merkintäohjelmalla" tarkoitetaan hallintoyksikön hallinnoimaa ohjelmaa, jossa käytetään yhteisiä energiatehokkuuden kriteerejä, tunnuksia ja ohjeita tietyille tuotetyypeille. Sopimuksen kattamat tuotetyypit ja niiden energiatehokkuutta koskevat määrittelyvaatimukset luetellaan liitteessä C. Energy Star -sopimus koskee tietokoneita, näyttöjä, tulostimia, telekopioita, postimaksukoneita, kopiokoneita, skannereita ja monikäyttölaitteita. EPA on alun perin vahvistanut energiatehokkuuden määrittelyvaatimuksiin sisältyvät energiankulutusta koskevat vaatimukset. Tämä käy ilmi komission päätöksestä 2001/686/EY. Sopimuksessa toistetaan nämä vaatimukset ja määrätään, että liitettä voidaan muuttaa molempien sopimuspuolten suostumuksella (X artikla), mikä merkitsee sitä, ettei EPA voi muuttaa liitettä yksipuolisesti.
58. Myös yhteinen tunnus oli jo käytössä sopimusta tehtäessä. Yhteinen tunnus perustuu Energy Star -sertifiointitunnukseen, jonka EPA omistaa (II artiklan b kohta).
59. Aikaisemmin vahvistettujen energiankulutusta koskevien vaatimuksien ja jo käytössä olleen tunnuksen käyttö osoittaa, että Energy Star -sopimusta olisi ainakin ensisijaisesti pidettävä kauppaa koskevana toimenpiteenä. Ympäristönsuojelua koskevasta tarkastelusta ei kuitenkaan selviä, miksi otettiin huomioon markkinakäytännöt, joiden mukaan Energy Star -tunnusta pidettiin pääasiassa jo tosiasiallisena standardina, kuten komission päätösehdotuksen perusteluista käy ilmi. Jos taustalla olisi ollut ympäristönsuojelu, olisi voitu olettaa, että sopimuksessa olisi vahvistettu uudet ja riippumattomat energiankulutusta koskevat vaatimukset ja erillinen tunnus sekä ennen kaikkea sitovat normit. Näin ei kuitenkaan tehty.
60. Sopimuksessa tarkoitettujen toimistolaitteiden osalta asetuksen N:o 2422/2001 johdanto-osan 18. perustelukappaleessa todetaan nimenomaisesti, ettei sitovaa merkintäjärjestelmää voida pitää asianmukaisimpana oikeudellisena välineenä energiansäästöä koskevan tavoitteen saavuttamiseksi. Sen sijaan katsottiin, että kustannustehokkain toimenpide toimistolaitteiden energiatehokkuuden edistämiseksi on vapaaehtoinen merkintäohjelma.
61. Neuvosto katsoo Energy Star -sopimuksen määräysten sitomattomuuden perusteella, ettei sopimuksen tekemisellä edistetä kauppaa. Tämä olettamus on kuitenkin asetuksen N:o 1980/2000 vastainen. Asetuksen johdanto-osan ensimmäisessä ja neljännessä perustelukappaleessa todetaan, että vapaaehtoisella ympäristömerkillä on tarkoitus edistää laitteita, joilla on vähemmän haitallisia vaikutuksia ympäristöön, ja antaa kuluttajille tietoa tuotteiden ympäristövaikutuksista. Merkinnällä on tarkoitus herättää kuluttajan huomio näihin tuotteisiin. Kyseisessä asetuksessa oletetaan lisäksi, että merkinnällä vaikutetaan laitteiden menekkiin ja siten myös niillä käytävään kauppaan. Direktiivin 92/75/ETY johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa säädetään vastaavasti, että laitteiden sitovat merkinnät voivat vaikuttaa yleisön valintoihin sellaisten laitteiden eduksi, jotka kuluttavat vähemmän energiaa. Myös Energy Star -sopimusta koskevan ohjelman muuttamisesta annetun asetuksen N:o 2422/2001 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa todetaan, että energiatehokkaiden laitteiden merkintöjen yhteensovittaminen on toivottavaa, jotta haitalliset vaikutukset teollisuudelle ja kaupalle jäävät mahdollisimman vähäisiksi. Asetuksen johdanto-osan 14. perustelukappaleessa todetaan, että Energy Star -sopimuksella helpotetaan kansainvälistä kauppaa ja edistetään ympäristönsuojelua. Kaikissa mainituissa säädöksissä vahvistetaan näin ollen, ettei toimenpiteen sitomattomuus sulje pois sitä, että Energy Star -sopimusta voidaan pitää kauppapoliittisena toimenpiteenä.
62. Näkemys, jonka mukaan myös sitomattomat merkintöjä koskevat vaatimukset koskevat kauppaa, vahvistetaan WTO:ssa kaupan teknisistä esteistä tehdyssä sopimuksessa. Sen mukaan toimenpiteen kauppaa rajoittava luonne ei seuraa määräyksen sitovuudesta. Sopimuksessa käytetään sekä sitovia että sitomattomia määräyksiä. Sopimuksen liitteen 1 mukaan "tekninen määräys" on määräys, jonka noudattaminen on pakollista, ja "standardi" on puolestaan määräys, jonka noudattaminen ei ole pakollista. Molempien määräystyyppien kohteena voivat olla tuotteen tunnusmerkit tai merkintä. Sopimuksen johdanto-osan mukaan sopimuspuolet haluavat taata sen, että tekniset standardit, mukaan lukien pakkaus-, merkintä- ja etiketöintivaatimukset sekä teknisten vaatimusten ja standardienmukaisuusvaatimusten arviointimenettelyt, eivät aiheuta tarpeettomia esteitä kansainväliselle kaupalle. Tämä merkitsee sitä, että myös sitomattomat merkintöjä koskevat määräykset voivat lähtökohtaisesti olla kansainvälisen kaupan esteinä.
63. Tämä riippuu kunkin valmistajan päätöksestä rekisteröityä ja käyttää tunnusta laitteissaan. Energy Star -sopimuksessa määrätään mahdollisuudesta rekisteröityä jommankumman osapuolen hallintoviranomaisille ja että osapuolten hallintoviranomaiset tunnustavat toisen osapuolen hallintoyksikön toimittamat rekisteröinnit. Euroopassa tehty rekisteröinti on voimassa myös Yhdysvalloissa ja oikeuttaa tunnuksen käyttöön myös Yhdysvaltojen markkinoilla.
64. Sopimuksessa tarkoitettujen toimenpiteiden ympäristöpoliittiset vaikutukset eivät sen sijaan riipu yksinomaan siitä, päättääkö valmistaja rekisteröityä, vaan myös kuluttajien ostopäätöksistä. Se tosiseikka, että määrittelyvaatimusten noudattaminen perustuu vapaaehtoisuuteen, ei puolla oletusta siitä, että sopimuksen tekemisen taustalla olisi ympäristönsuojelu. Se, edistetäänkö sopimuksella tosiasiassa ympäristönsuojelua, riippuu ainoastaan kuluttajien ja valmistajien tahdosta ja käyttäytymisestä. Näin ollen on todettava, että Energy Star -sopimuksella vaikutetaan suoraan ainoastaan kauppaan ja korkeintaan epäsuorasti ympäristönsuojeluun.
65. Euroopan rekisteröintiviranomaisen perustamisella ja sillä, että EPA tunnustaa Euroopassa tehdyt rekisteröinnit, helpotetaan joka tapauksessa tunnuksen saantia. Se tosiseikka, että eurooppalaiset valmistajat saattoivat saada Energy Star -tunnuksen myös ilman kyseisen sopimuksen tekemistä, ei poissulje sitä, että sopimus voi olla kauppaa edistävä toimenpide.
66. Kuten neuvosto myöntää, laitteiden merkintä tunnuksella oli tosiasiassa välttämätön, jotta niitä voitiin markkinoida Yhdysvalloissa. Markkinoille pääsyä koskeva sääntely on tyypillinen kauppapoliittinen toimenpide, kuten EY 133 artiklan esimerkkiluettelosta käy ilmi.
67. Riidanalaisen päätöksen antamiseen johtanut lainsäädännön valmisteluaineisto vahvistaa tämän tulkinnan, jonka mukaan sopimus on ensisijaisesti kauppapoliittinen toimenpide. Komissio totesi päätösehdotuksensa perusteluissa, että Energy Star -ohjelman käyttö yhteisössä olisi paras keino energiankulutuksen vähentämiseksi. Ehdotuksen mukaan Energy Star -tunnus on Yhdysvaltojen markkinoilla käytännössä edellytetty toimistotekniikan standardi, ja Energy Star -merkinnän edellyttämistä vaatimuksista on tulossa maailmanlaajuinen (ja yhteisöä koskeva) toimistotekniikan standardi.
68. Energy Star -sopimuksen sanamuodon ja syntyhistorian analyysista käy näin ollen ilmi, että sopimuksen sisällön perusteella kyseessä on ensisijaisesti kauppapoliittinen toimenpide. Sopimuksella on korkeintaan epäsuoria ja pitkällä aikavälillä ilmeneviä vaikutuksia ympäristönsuojeluun.
2) Vertailu yhteisön sopimusoikeudellisen käytännön kanssa
69. Komissio ja neuvosto vetoavat myös kansainvälisten sopimusten tekemisessä tähän saakka sovellettuun käytäntöön. Komissio vertaa tarkasteltavana olevaa sopimusta teknisten standardien vastavuoroista tunnustamista koskeviin sopimuksiin, jotka perustuvat EY 133 artiklaan. Neuvosto sitä vastoin huomauttaa, että nämä sopimukset koskevat sitovia standardeja, ja viittaa väitteensä tueksi useisiin ympäristönsuojelusopimuksiin, jotka ovat sen mukaan koskeneet myös kauppaa.
70. Kuten edellä todettiin, energiatehokkuuden määrittelyvaatimusten sitomattomuus ei estä määrittelemästä Energy Star -sopimusta kauppaa koskevaksi toimenpiteeksi. Neuvoston esittämä väite ei näin ollen ole vakuuttava.
71. Energy Star -sopimuksessa vahvistetaan yksityiskohtaiset määrittelyvaatimukset tietyille toimistolaitteille. Näin ollen sopimus näyttää olevan täysin verrattavissa komission mainitsemiin teknisiä standardeja koskeviin sopimuksiin.
72. Neuvosto viittaa sopimuksiin, kuten otsonikerroksen suojelua koskevaan Montrealin pöytäkirjaan ja Baselin yleissopimukseen, joiden ratifioinnin oikeudellisena perustana on ollut EY 175 artikla. Näihin voidaan vielä lisätä Cartagenan bioturvallisuuspöytäkirja. Joulukuun 6 päivänä 2001 annetun lausunnon 2/00 mukaan kyseisen sopimuksen tekemistä koskevan päätöksen oikeudellisena perustana on myös oltava EY 175 artikla. Komissio on tehnyt kyseisen ehdotuksen jälkeen uuden vastaavan ehdotuksen, jonka neuvosto 25.6.2002 hyväksyi parlamentin annettua asiasta lausuntonsa.
73. On kuitenkin syytä korostaa, että kaikista neuvoston mainitsemista sopimuksista neuvoteltiin ympäristöpolitiikan yhteydessä. Sopimukset koskivat ensisijaisesti ympäristönsuojelua, ja niissä käsiteltiin kauppaan liittyviä kysymyksiä korkeintaan täydentävinä tai toisarvoisina. Cartagenan pöytäkirjaa koskevassa lausunnossa 2/00 korostetaan nimenomaisesti ympäristöpoliittista yhteyttä, jossa pöytäkirjasta neuvoteltiin. Näin ollen neuvoston mainitsemien sopimusten ja Energy Star -sopimuksen välillä on perustavanlaatuinen ero. Energy Star -sopimuksesta ei neuvoteltu ympäristönsuojelusopimuksen yhteydessä, ei sen perusteella eikä myöskään ympäristönsuojelua koskevan konferenssin yhteydessä. Sopimukselle ei voida määritellä mitään erityistä kansainvälistä yhteyttä.
74. Vertailusta yhteisön sopimusoikeudellisen käytännön kanssa käy siten ilmi, että Energy Star -sopimus muistuttaa tietyllä tavalla teknisiä standardeja koskevia sopimuksia, jotka on tehty EY 133 artiklan perusteella. Tämä vahvistaa näin ollen edellisissä kohdissa tehdyt päätelmät.
3) Vertailu yhteisön oikeuden muiden merkintästandardien kanssa
75. Neuvosto viittaa oikeudellisen näkemyksensä tueksi asetukseen N:o 880/92, joka on sittemmin korvattu asetuksella N:o 1980/2000. Asetuksella N:o 880/92 otettiin käyttöön yhteisön ekotuotemerkki, jonka tarkoituksena on edistää sellaisia laitteita, joilla on koko elämänkaarensa aikana vähemmän haitallisia vaikutuksia ympäristöön. Energy Star -tunnuksen tavoin ekotuotemerkin olisi erityisesti annettava kuluttajille opastusta näistä tuotteista. Tällä tavoin on tarkoitus varmistaa voimavarojen tehokas käyttö ja ympäristönsuojelun korkea taso (vrt. asetuksen N:o 1980/2000 johdanto-osan ensimmäinen ja neljäs perustelukappale sekä 1 artikla). Molemmat asetukset on hyväksytty ympäristönsuojelun toimenpiteinä nyt tarkastellun EY 175 artiklan nojalla.
76. Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston vuonna 1992 aloittama Energy Star -ohjelma ei koske ainoastaan sopimuksessa määrättyjä toimistolaitteita, vaan se ulotettiin koskemaan myös kotitalouslaitteet, lämmitys- ja jäähdytyslaitteet, viihde-elektroniikan, yksityiskäyttöön tarkoitetut toimistolaitteet, vedenjäähdyttimet, talonrakentamisen, valaistuksen, ikkunat, tuulettimet, varauloskäyntiopasteet, kattomateriaalin, sähkömoottorit, liikennevalot sekä muut tuotteet ja palvelut. Useat EPA:n Energy Star -tunnuksen saavat tuotteet voivat saada myös asetuksella N:o 880/92 käyttöön otetun yhteisön ekotuotemerkin.
77. Yhteisön ekotuotemerkki voidaan myöntää myös tietokoneille. Komissio teki henkilökohtaisten tietokoneiden ekologisia arviointiperusteita koskevan päätöksen 1999/205/EY asetuksen N:o 880/92 perusteella. Päätöksen johdanto-osan perustelukappaleissa mainitaan Energy Star -sopimuksesta käytävät neuvottelut ja mahdollinen päätöksen tarkistaminen sen mukauttamiseksi sopimukseen. Tosiasiassa päätös korvattiin myöhemmin komission päätöksellä 2001/686/EY, joka perustuu asetukseen N:o 1980/2000. Tämä päätös tehtiin Energy Star -sopimuksen voimaantulon jälkeen ja ennen kuin annettiin asetus N:o 2422/2001, jolla Energy Star -sopimus saatetaan osaksi yhteisön oikeutta. Komissio viittaa päätöksen alaotsikossa "Energiansäästö" määriteltävien ekologisten arviointiperusteiden yhteydessä Yhdysvaltain ympäristöviraston tekemiin Energy Star -ohjelmaa koskeviin määritelmiin. Kaikki nämä säädökset perustuvat suoraan tai epäsuorasti perusasetustensa kautta EY 175 artiklaan, ja ne annettiin näin ollen ympäristönsuojelua koskevina toimenpiteinä.
78. Asetuksia N:o 880/92 ja N:o 1980/2000 koskevista viittauksista voidaan lähtökohtaisesti ensinnäkin todeta, että se, että näiden asetusten oikeudelliseksi perustaksi on valittu EY 175 artikla, ei määrää ennakolta nyt esillä olevalle riidanalaiselle, Energy Star -sopimuksen hyväksymistä koskevalle päätökselle valittavaa oikeudellista perustaa. Kyse on EY 133 ja EY 175 artiklan soveltamisalan rajaamisesta. Kuten yhteisön sopimusoikeudellinen käytäntö osoittaa, yhteisö on tehnyt aikaisemminkin sopimuksia kummankin määräyksen perusteella. Se, että EY 175 artikla valittiin yhteisön sisäisen säädöksen oikeudelliseksi perustaksi, ei kuitenkaan riitä vielä osoittamaan, että asiasisällöltään vastaava kansainvälinen sopimus olisi hyväksyttävä saman oikeudellisen perustan nojalla. Tämän vuoksi ulkomaankauppaa koskeva EY 133 artikla ei voi milloinkaan olla oikeudellisena perustana toimenpiteelle, jolla on vaikutuksia yhteisöön. Voitaneen katsoa, että EY 95 artiklalla on vastaava tehtävä yhteisön sisäisessä kaupassa. Kuitenkin jos toimenpiteet, joista on sovittu EY 133 artiklan perusteella ratifioitujen kansainvälisten sopimusten mukaisesti, on hyväksyttävä yhteisössä EY 95 artiklan tai jonkin muun oikeudellisen perustan mukaisesti, ratkaisevaa on ainoastaan EY 95 artiklan ja muiden kyseeseen tulevien oikeudellisten perustojen, kuten myös EY 175 artiklan, soveltamisala. Jo tämän lähtökohtaisen tarkastelun perusteella voidaan todeta, ettei neuvoston viittaus asetuksiin N:o 880/92 ja N:o 1980/2000 näytä vakuuttavalta.
79. Lisäksi on otettava huomioon, että neuvoston mainitsemien asetusten lisäksi sähkölaitteiden merkintöjä ja niiden energiankulutusta käsitellään muissakin yhteisön säädöksissä, joiden oikeudellisena perustana ei kuitenkaan ole EY 175 artikla. Kodinkoneiden energian ja muiden voimavarojen kulutuksen osoittamisesta merkinnöin ja yhdenmukaisin tuotetiedoin annetun direktiivin 92/75/ETY oikeudelliseksi perustaksi valittiin EY:n perustamissopimuksen 100 a artikla, josta on muutettuna tullut EY 95 artikla. Samoin kuin asetuksissa N:o 880/92 ja N:o 1980/2000 kyseisen direktiivin tavoitteena oli energiansäästö edistämällä energiatehokkaiden laitteiden kysyntää (ks. direktiivin johdanto-osan neljäs perustelukappale).
80. Tässä yhteydessä on todettava, että yhteisön oikeudessa on säädöksiä, joilla on vastaava tavoitteenasettelu kuin Energy Star -sopimuksella, joissa keinoina myös on tarjonnan ja kysynnän edistäminen ja joita pidetään, milloin ympäristönsuojelua koskevina toimenpiteinä milloin sisämarkkinoita koskevina eli yhteisön sisäisinä kauppapoliittisina toimenpiteinä.
81. Asetukset N:o 880/92 ja N:o 1980/2000 sekä direktiivi 92/75/ETY eroavat kuitenkin toisistaan siten, että Energy Star -sopimuksen kaltaisilla määräyksillä perustetaan vapaaehtoinen merkintäjärjestelmä, kun taas direktiivillä otetaan käyttöön sitova merkintäjärjestelmä. Kuten edellä on jo todettu (ks. 61 kohta ja sitä seuraavat kohdat), määriteltäessä, koskeeko toimenpide kauppaa, merkityksellistä ei kuitenkaan ole se, ovatko toimenpidettä koskevat säännökset sitovia vai vapaaehtoisia. Sekä asetusten N:o 880/92, N:o 1980/2000 ja N:o 2422/2001, joilla otetaan käyttöön vapaaehtoinen järjestelmä, että direktiivin 92/75/ETY, jossa säädetään merkinnöistä sitovasti, johdanto-osan perustelukappaleissa ilmaistaan selkeästi, että ne koskevat kauppaa.
82. Välipäätelmänä voidaan näin ollen todeta, että Energy Star -sopimuksen ja asetusten N:o 880/92 ja N:o 1980/2000 sekä direktiivin 92/75/ETY välinen vertailu vahvistaa sen, että sopimus yhteisen tunnuksen käytöstä on ensisijaisesti kauppaa koskeva toimenpide.
4) Jäsenvaltioiden omien ympäristömerkkien käyttöönotto
83. Neuvosto viittaa osoitukseksi oikeudellisen näkemyksensä paikkansapitävyydestä lisäksi siihen, että jotkin jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön omia ympäristömerkkejä. Tämä ei olisi mahdollista, jos oletetaan, että Energy Star -sopimuksen tekeminen on kauppapoliittinen toimenpide, koska yhteisöllä on kauppapolitiikassa yksinomainen toimivalta. Jäsenvaltioiden toiminta on perusteltua ainoastaan, jos kyse on ympäristönsuojelua koskevasta toimenpiteestä, koska ympäristönsuojelun alan toimivalta on jaettu yhteisön ja jäsenvaltioiden kesken.
84. EY 133 artiklassa määrätään yhteisön yksinomaisesta toimivallasta ulkomaankaupan alalla. Jäsenvaltioiden omien ympäristömerkkien käyttöönotto ei liity yhteisön ulkomaankauppaan vaan mahdollisesti yhteisön sisäiseen kauppaan. Näin ollen tällaisten säännösten perusteella voitaisiin epäillä, onko toimenpide yhteensopiva EY 28 artiklan kanssa. Niin kauan kuin yhteisön lainsäädännössä ei säädetä yhteensovittamistoimenpiteistä, tällainen jäsenvaltioiden toiminta on kuitenkin oikeudellisesti täysin hyväksyttävää, kunhan tavaroiden vapaan liikkuvuuden vaatimuksia noudatetaan. Tämä pätee erityisesti silloin, kun on kyse neuvoston mainitsemien tapausten vapaaehtoisesta sääntelystä ja kun myös muiden jäsenvaltioiden valmistajat voivat saada ympäristömerkin. Neuvosto ei ole esittänyt mitään, mikä tukisi näkemystä siitä, ettei näin olisi nyt esillä olevassa asiassa.
85. Edellä esitetyn perusteella on näin ollen todettava, ettei oman ympäristömerkin käyttöönotto jäsenvaltioissa poissulje EY 133 artiklan valintaa päätöksen 2001/469/EY oikeudelliseksi perustaksi.
5) Arvioinnin yhteenveto
86. Yhteenvetona on todettava, että Energy Star -sopimukseen sisältyy sekä kauppaa että ympäristönsuojelua koskevia näkökohtia. Se, että siinä sovitaan yhteisistä energiatehokkuuden määrittelyvaatimuksista tietyille toimistolaitteille ja yhteisestä tunnuksesta tällaisten määrittelyvaatimukset täyttävien laitteiden merkitsemiseksi sekä vastavuoroisen tunnustamisen menettelystä, vaikuttaa suoraan kauppaan, koska siten helpotetaan näillä laitteilla käytävää kauppaa. Tällaiset sopimukset vaikuttavat sen sijaan ainoastaan epäsuorasti ympäristöön, koska energiansäästöt riippuvat valmistajien ja kuluttajien tosiasiallisesta käyttäytymisestä. Sopimus koskee näin ollen ensisijaisesti kauppaa siten, että sopimuksen hyväksymistä koskevan päätöksen olisi pitänyt perustua EY 133 artiklaan.
6) Toissijaisesti: EY 174 artiklan sovellettavuus
87. Ainoastaan toissijaisesti eli siinä tapauksessa, ettei yhteisöjen tuomioistuin hyväksy edellä esitettyä arviota, jolloin Energy Star -sopimus tulkittaisiin ensisijaisesti ympäristönsuojelua koskevaksi toimenpiteeksi, on vielä tarkasteltava lyhyesti osapuolten välillä riidanalaisena olevaa kysymystä siitä, olisiko tällaisessa tapauksessa EY 174 tai EY 175 artikla asianmukainen oikeudellinen perusta sopimuksen hyväksymispäätökselle.
88. EY 174 artiklan 4 kohdan merkityksestä on todettava, että se voi olla oikeudellisena perustana ainoastaan sellaisille säädöksille, joissa säädetään yhteisön sekä kolmansien maiden ja kansainvälisten järjestöjen välisen ympäristöalan yhteistyön yksityiskohdista. Näin ollen tämä määräys oli myös aavikoitumisen estämiseksi vakavasta kuivuudesta ja/tai aavikoitumisesta kärsivissä maissa, erityisesti Afrikassa, tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta 9 päivänä maaliskuuta 1998 tehdyn neuvoston päätöksen 98/216/EY oikeudellisena perustana.
89. Energy Star -sopimus koskee kuitenkin myös yhteensovittamisohjelman molempien hallintoviranomaisten (komissio ja EPA) välistä yhteistyötä (ks. erityisesti V artiklan 4 kohta, VI, IX ja X artikla). Sisällöllisesti se kuitenkin ulottuu näitä hallintoyksiköitä koskevia kysymyksiä laajemmalle, koska siinä määrätään yhteisistä energiatehokkuuden määrittelyvaatimuksista, yhteisestä tunnuksesta sekä rekisteröinnin vastavuoroisesta tunnustamisesta.
90. Tämän osalta yhteisöjen tuomioistuin on viitannut Cartagenan pöytäkirjaa koskevassa lausunnossaan tähänastiseen oikeuskäytäntöön ja todennut, että EY 174 artiklassa määritellään ympäristöpolitiikan tavoitteet, kun taas EY 175 artikla toimii oikeudellisena perustana, jonka nojalla yhteisön toimet annetaan. Kun sopimus ulottuu EY 174 artiklan 4 kohdan soveltamisalaa laajemmalle, kuten nyt esillä olevassa asiassa, oikeudelliseksi perustaksi olisi valittava pikemminkin EY 175 artikla.
91. Jos yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että sopimus kuuluu ympäristönsuojelun soveltamisalaan, sopimuksen tekemisen oikeudelliseksi perustaksi on valittava EY 175 artikla.
VI Oikeudenkäyntikulut
92. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska neuvosto on hävinnyt asian ja koska komissio on vaatinut sen velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut, neuvosto on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
VII Ratkaisuehdotus
93. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin päättää seuraavasti:
1) Amerikan yhdysvaltojen hallituksen ja Euroopan yhteisön välisen toimistolaitteiden energiatehokkuutta osoittavia merkintöjä koskevien ohjelmien yhteensovittamista koskevan sopimuksen tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta 14 päivänä toukokuuta 2001 tehty neuvoston päätös 2001/469/EY kumotaan.
2) Neuvosto velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.