Asia C-542/16
Länsförsäkringar Sak FörsäkringsaktiebolagvastaanDödsboet efter Ingvar Mattsson
sekä
Jan-Erik Strobel ym.vastaanLänsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag
(Högsta domstolenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
Ennakkoratkaisupyyntö – Direktiivi 2002/92/EY – Soveltamisala – Vakuutusedustuksen käsite – Direktiivi 2004/39/EY – Soveltamisala – Sijoitusneuvonnan käsite – Vakuutusedustuksen yhteydessä annettava neuvonta, jonka tarkoituksena on pääoman sijoittaminen pääomavakuutukseen – Vakuutusedustajan toiminnan luokittelu silloin, kun edustajan tarkoituksena ei ole todellisen vakuutussopimuksen aikaansaaminen
Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 31.5.2018
1.        Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Vakuutusedustus – Direktiivi 2002/92 – Vakuutusedustuksen käsite – Vakuutussopimuksen tekemiseen liittyvän valmisteleva toiminta kuuluu vakuutusedustuksen käsitteen soveltamisalaan – Sillä, että vakuutusedustajan tarkoituksena ei ole todellisen vakuutussopimuksen tekeminen, ei ole merkitystä
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/92 2 artiklan 3 alakohta)
2.        Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Vakuutusedustus – Direktiivi 2002/92 – Vakuutussopimus – Käsite – Pääomavakuutussopimus kuuluu vakuutussopimuksen käsitteen soveltamisalaan
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/92 2 artiklan 3 alakohta)
3.        Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Vakuutusedustus – Direktiivi 2002/92 – Rahoitusvälineiden markkinat – Direktiivi 2004/39 – Mainittujen direktiivien soveltamisala – Pääomavakuutussopimuksen tekemistä koskeva pääoman sijoittamiseen liittyvä rahoitusneuvonta kuuluu direktiivin 2002/92 soveltamisalaan mutta ei direktiivin 2004/39 soveltamisalaan
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivit 2002/92 ja 2004/39)
1.      Vakuutusedustuksesta 9.12.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/92/EY 2 artiklan 3 alakohtaa on tulkittava siten, että vakuutusedustuksen käsitteeseen kuuluu vakuutussopimuksen tekemiseen liittyvä valmisteleva toiminta siinäkin tapauksessa, että kyseessä olevan vakuutusedustajan tarkoituksena ei ole todellisen vakuutussopimuksen tekeminen.
Ensinnäkin direktiivin 2002/92 2 artiklan 3 alakohdan sanamuodosta ja erityisesti ilmauksista ”toiminta”, ”esitteleminen”, ”ehdottaminen”, ”tekeminen” ja ”avustaminen” käy ilmi, että vakuutusedustuksen käsite määritellään siinä yksinomaan vakuutusedustajan objektiivisesti toteuttamien toimien perusteella.
Seuraavaksi kyseisen säännöksen asiayhteydestä on todettava, että direktiivin 2002/92 4 artiklan 4 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet asiakkaiden suojelemiseksi siltä, ettei vakuutusedustaja kykene siirtämään vakuutusmaksua vakuutusyritykselle. Päinvastaisen täsmennyksen puuttuessa on todettava, että tämän säännöksen tarkoituksena on suojella asiakkaita siltä, ettei kyseinen edustaja voi suorittaa tällaista siirtoa, suorittamatta jättämisen syystä riippumatta. Näin ollen tämän suojan on katettava se, että kyseistä summaa ei voida siirtää vakuutusyritykselle, myös silloin, kun vakuutusedustusyrityksen työntekijä on kavaltanut summan vakuutussopimuksen tekemiseen liittyvän valmistelevan toiminnan yhteydessä.
Lopuksi on huomautettava, että tämän direktiivin tavoitteena on, kuten sen johdanto-osan 8, 9 ja 17 perustelukappaleesta käy ilmi, muun muassa kuluttajien suojan paraneminen vakuutusedustuksen alalla. Tämän vuoksi, kuten tässä 9 perustelukappaleessa todetaan, kaikkien vakuutusedustusta harjoittavien henkilöiden ja laitosten on kuuluttava mainitun direktiivin soveltamisalaan.
Edellä esitetystä seuraa, että vakuutussopimuksen tekemiseen liittyvän valmistelevan toiminnan toteuttaminen on objektiivinen käsite. Se on siis tämän direktiivin 2 artiklan 3 alakohdassa tarkoitettua vakuutusedustustoimintaa riippumatta vakuutusedustajan tavoitteesta tehdä tai olla tekemättä tehdä mainittu sopimus.
Tästä seuraa, ettei hetkellä, jona käy ilmi, että vakuutusedustajan tarkoituksena ei ole tehdä vakuutussopimusta, eikä kyseessä olevien asiakkaiden subjektiivisella käsityksellä vakuutussopimuksen tekemiseen liittyvästä mainitun edustajan valmistelevasta toiminnasta ole merkitystä tämän toiminnan luokittelemisessa vakuutusedustukseksi kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla.
(ks. 40–45 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)
2.      Ks. tuomion teksti.
(ks. 49–51 kohta)
3.      Pääomavakuutussopimuksen tekemistä koskevan vakuutusedustuksen yhteydessä annettu pääoman sijoittamista koskeva rahoitusneuvonta kuuluu direktiivin 2002/92 eikä rahoitusvälineiden markkinoista sekä neuvoston direktiivien 85/611/ETY ja 93/6/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/12/EY muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 93/22/ETY kumoamisesta 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/39/EY soveltamisalaan.
Tällainen rahoitusneuvonta voi siis periaatteessa kuulua direktiivin 2004/39 asialliseen soveltamisalaan, jos se on tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan ja liitteessä I olevan A osan 5 kohdan perusteella sijoituspalvelu ja jos mainitun 1 kohdan 1 alakohdan perusteella vakuutusedustaja voidaan luokitella sijoituspalveluyritykseksi, mikäli se tarjoaa tällaista neuvontaa tavanomaisena ammatti- tai liiketoimintana.
Direktiivin 2004/39 2 artiklan c alakohdassa suljetaan kuitenkin direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle henkilöt, jotka tarjoavat sijoituspalvelua liitännäisesti ammattitoiminnan yhteydessä, kun tätä ammattitoimintaa säännellään lain säännöksin tai hallinnollisin määräyksin tai eettisin säännöin, joissa ei suljeta pois tällaisen palvelun tarjoamista.
On todettava, että vakuutusedustajan ammattitoiminta koostuu direktiivin 2002/92 2 artiklan 5 alakohdan mukaan vakuutusedustuksesta. Siltä osin kuin tällainen edustaja tarjoaa vakuutustuotteidensa joukossa pääasiassa kyseessä olevan kaltaista pääomavakuutusta on katsottava, että tämän tuotteen kohteena olevan pääoman sijoitusta koskeva neuvonta on liitännäistä, kun tätä neuvontaa annetaan sellaisen edustustoiminnan yhteydessä, joka koskee vakuutussopimuksen tekemistä ja jota säännellään unionin oikeudellisin säännöksin eli direktiivin 2002/92 säännöksin.
(ks. 60–62 ja 70 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)