62024CJ0654
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
29 päivänä tammikuuta 2026 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Direktiivi 1999/70/EY – Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemä määräaikaista työtä koskeva puitesopimus – 4 lauseke – Syrjintäkiellon periaate – Sähköisen kortin muodossa myönnettävä korvaus opettajien jatkokoulutuksen tukemiseksi ja heidän ammatillisten taitojensa parantamiseksi – Vakituisille opettajille myönnettävä tuki – Määräaikaisiin opettajiin kohdistuva syrjintä – Kansallinen oikeuskäytäntö, jossa suljetaan pois kyseessä olevan etuuden myöntäminen jälkikäteen asianomaisille opettajille silloin, kun he eivät enää kuulu koulujärjestelmään – Oikeus saada tietyin edellytyksin sijaissuorituksena korvaus kärsitystä vahingosta
Asiassa C‑654/24 [Bariello] (
i
),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Tribunale ordinario di Ravenna (Ravennan alioikeus, Italia) on esittänyt 8.10.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 8.10.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
M.M.
vastaan
Ministero dell’Istruzione e del Merito,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún sekä tuomarit J. Passer, E. Regan, D. Gratsias ja B. Smulders (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: J. Richard de la Tour,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
M.M., edustajanaan S. Solidoro, avvocato,
–
Italian hallitus, asiamiehenään S. Fiorentino, avustajanaan L. Fiandaca, avvocata dello Stato,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään S. Delaude ja D. Recchia,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY (EYVL 1999, L 175, s. 43) liitteenä olevan määräaikaisesta työstä 18.3.1999 tehdyn puitesopimuksen (jäljempänä puitesopimus) 4 lausekkeen ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä entinen määräaikainen opettaja M.M. ja toisaalta Ministero dell’Istruzione e del Merito (opetusministeriö, Italia; jäljempänä ministeriö) ja jossa on kyse siitä, että häneltä evättiin lukuvuosilta 2020/2021–2023/2024 vuotuinen korvaus, joka myönnetään sähköisenä korttina, jolla opettajat voivat ostaa erilaisia tavaroita ja palveluja jatkokoulutuksensa tueksi ja ammatillisen pätevyytensä kehittämiseksi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 1999/70 1 artiklan mukaan kyseisen direktiivin tarkoituksena on ”panna täytäntöön – – puitesopimus”.
4
Puitesopimuksen 2 lausekkeen, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Tätä sopimusta sovelletaan määräaikaisiin työntekijöihin, joilla on työsopimus tai työsuhde, sellaisena kuin se on määritelty jäsenvaltion lainsäädännössä, työehtosopimuksissa tai käytännössä.”
5
Puitesopimuksen 3 lausekkeessa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, määrätään seuraavaa:
”1.
Tässä sopimuksessa ’määräaikaisella työntekijällä’ tarkoitetaan henkilöä, jolla on suoraan työnantajan ja työntekijän välillä tehty työsopimus tai solmittu työsuhde, jonka päättyminen määräytyy perustelluin syin, esimerkiksi tietyn päivämäärän umpeutumisen, tietyn tehtävän loppuun saattamisen tai tietyn tapahtuman ilmaantumisen perusteella.
2.
Tässä sopimuksessa ’vastaavalla vakituisella työntekijällä’ tarkoitetaan työntekijää, jolla on toistaiseksi voimassa oleva työsopimus tai työsuhde ja joka työskentelee samassa työpaikassa ja samassa tai samanlaisessa työssä tai tehtävässä, ottaen huomioon pätevyys ja ammattitaito. – –”
6
Puitesopimuksen 4 lausekkeen, jonka otsikko on ”Syrjimättömyyden periaate”, 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Määräaikaisiin työntekijöihin ei saa soveltaa epäedullisempia työehtoja kuin vastaaviin vakituisiin työntekijöihin pelkästään siksi, että heillä on määräaikainen työsopimus tai työsuhde, ellei siihen ole asiallisia syitä.”
Italian oikeus
7
Kansallisen opetus‑ ja koulutusjärjestelmän uudistuksesta ja voimassa olevien säännösten uudelleenjärjestämiseksi annettavasta valtuutuksesta 13.7.2015 annetun lain nro 107 (legge n. 107 – Riforma del sistema nazionale di istruzione e formazione e delega per il riordino delle disposizioni legislative vigenti; GURI nro 162, 15.7.2015; jäljempänä laki nro 107/2015) 1 §:n 121 ja 122 momentissa säädetään seuraavaa:
”121.   Opettajien jatkokoulutuksen tueksi ja heidän ammatillisen pätevyytensä kehittämiseksi otetaan käyttöön jäljempänä 123 momentissa säädettyjen enimmäiskustannusten rajoissa kaikentyyppisten ja ‑tasoisten oppilaitosten vakituisten opettajien täydennyskoulutukseen ja kouluttautumiseen tarkoitettu sähköinen kortti. Tätä korttia, jonka nimellisarvo on 500 euroa vuodessa kutakin lukuvuotta kohti, voidaan käyttää hankittaessa kirjoja ja oppaita, myös digitaalisessa muodossa, täydennyskoulutuksen kannalta hyödyllisiä julkaisuja ja aikakausjulkaisuja, tietokoneita ja ohjelmistoja, ilmoittauduttaessa täydennyskoulutukseen ja ammatillisen pätevyyden ylläpitoon tarkoitetuille [ministeriön] hyväksymien yksikköjen järjestämille kursseille, kandidaatin tai maisterin tutkintoon valmistaville tai erikoistumiseen tähtääville tai erillisille taikka erilaisiin yliopistotasoisiin jatkotutkintoihin johtaville ammatin toimenkuvaan liittyville kursseille ja hankittaessa pääsylippuja teatteri‑ ja elokuvaesityksiin, museoihin, näyttelyihin, kulttuuritapahtumiin ja live-näytöksiin, ja sitä voidaan käyttää aloitteisiin, jotka ovat sopusoinnussa koulujen opetustarjontaa koskevassa kolmivuotissuunnitelmassa ja 124 momentissa tarkoitetussa valtakunnallisessa koulutussuunnitelmassa yksilöityjen toimien kanssa. Sähköiselle kortille tallennettu summa ei ole palkan lisä eikä verotettavaa tuloa.
122.   Pääministerin asetuksella, joka annetaan yhteisymmärryksessä [ministeriön] ja talous‑ ja valtiovarainministerin kanssa 60 päivän kuluessa tämän lain voimaantulosta, määritellään edellä 121 momentissa tarkoitetun kortin myöntämisen ja käytön perusteet sekä myöntämis‑ ja käyttötavat, 123 momentissa tarkoitettujen käytettävissä olevien varojen rajoissa myönnettävä määrä, kun huomioon otetaan sähköisen henkilöllisyyden hallinnointiin tarkoitettu julkinen järjestelmä, sekä korttiin liittyvien etuuksien ja etujen myöntämistavat.”
8
Kaikentyyppisten ja ‑tasoisten oppilaitosten vakituisten opettajien täydennyskoulutukseen ja kouluttautumiseen tarkoitetun sähköisen kortin myöntämistä ja käyttöä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä lain nro 107/2015 1 §:n 122 momentin nojalla 28.11.2016 annetun pääministerin asetuksen (decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri recante Disciplina delle modalità di assegnazione e utilizzo della Carta elettronica per l’aggiornamento e la formazione del docente di ruolo delle istituzioni scolastiche di ogni ordine e grado; GURI nro 281, 1.12.2016) 3 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”[Lain nro 107/2015 1 §:n 121 momentissa tarkoitettua] korttia ei voida enää käyttää palveluksen päättymisen jälkeen.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
9
M.M. työskenteli neljän lukuvuoden 2020/2021–2023/2024 aikana ministeriön palveluksessa määräaikaisena opettajana.
10
Koska M.M:lle ei myönnetty lain nro 107/2015 1 §:n 121 momentissa säädettyä sähköistä korttia (jäljempänä kyseessä oleva sähköinen kortti) kyseisiltä lukuvuosilta, hän nosti 5.4.2024 Tribunale ordinario di Ravennassa (Ravennan alioikeus, Italia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, kanteen, jossa hän vaatii ministeriön velvoittamista ensisijaisesti antamaan hänen käyttöönsä kyseessä olevan sähköisen kortin myöntämistä ja käyttöä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti 500 euron vuotuisen korvauksen, jota tämä kortti vastaa kultakin edellä mainitulta lukuvuodelta, ja toissijaisesti maksamaan hänelle yhteensä 2000 euroa.
11
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa aluksi, että kyseessä oleva sähköinen kortti, jonka tarkoituksena on tukea opettajien jatkokoulutusta, on muodoltaan internetsovellus, joka luo opettajalle ostokoodin tai ostosetelin hänen aiemmin valitsemiaan tavaroita tai palveluja varten, ja että kyseinen kauppias voi hyväksyä tämän kortin vain asiaa koskevan säännöstön mukaisia tuotteita varten. Kun tuote tai palvelu on ostettu, elinkeinonharjoittajalle myönnetään vastaavan suuruinen saatava ministeriöltä.
12
Kyseinen tuomioistuin täsmentää lisäksi, että kyseessä oleva sähköinen kortti myönnettiin alun perin lain nro 107/2015 1 §:n 121 momentin nojalla ainoastaan vakituisille opettajille. Kuitenkin 18.5.2022 annetusta määräyksestä Ministero dell’istruzione (Sähköinen lahjakortti) (C‑450/21, EU:C:2022:411) ilmenee, että kyseinen laki on puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdan vastainen siltä osin kuin siinä jätetään kyseisen kortin ulkopuolelle M.M:n kaltaisessa tilanteessa olevat opettajat, jotka ovat määräaikaisia työntekijöitä.
13
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kyseisestä määräyksestä näytti seuraavan, että määräaikaisilla opettajilla oli oikeus saada kyseessä oleva sähköinen kortti. Corte suprema di cassazione (ylin tuomioistuin, Italia) on 4.10.2023 antamallaan ratkaisulla nro 29961/2023 kuitenkin rajoittanut monin tavoin menettelytapoja tällaisen oikeuden saamiseksi tuomioistuimessa nostettavan kanteen yhteydessä ja todennut muun muassa, että oikeus kyseisen kortin saamiseen jälkikäteen siinä tapauksessa, että kortti on evätty virheellisesti, on vain niillä henkilöillä, jotka vielä heidän oikeuttaan koskevan tuomioistuinratkaisun antamisajankohtana kuuluvat koulujärjestelmään siten, että heidät on merkitty varallaololuetteloihin sijaisuuksia varten, he toimivat parhaillaan sijaisina tai he ovat saaneet viran.
14
Kyseisen ratkaisun mukaan on sitä vastoin niin, että jos asianomainen on sittemmin siirtynyt koulujärjestelmän ulkopuolelle, kuten asia on M.M:n tapauksessa, koska hänen viimeinen työsopimuksensa päättyi 30.6.2024 eikä hän enää toiminut opetustehtävissä eikä häntä ollut merkitty kyseisiin varallaololuetteloihin, tällöin kyseessä olevaan sähköiseen korttiin liittyvät rahamääräiset velvoitteet lakkaavat taannehtivasti ja kyseisen kortin myöntämistä koskeva hakemus on hylättävä aineellisesti.
15
Kyseisessä ratkaisussa Corte suprema di cassazione on tosin katsonut, että tällaisessa tilanteessa entinen opettaja voi vaatia kyseessä olevan sähköisen kortin myöntämisen sijasta korvausta vahingosta, joka on aiheutunut kyseisen kortin myöntämättä jättämisestä.
16
Tällaiselle vahingonkorvauskanteelle on kuitenkin asetettu useita sekä aineellisia että menettelyllisiä lisäedellytyksiä. Asianomaisella henkilöllä on muun muassa väittämistaakka ja todistustaakka siitä, että hänelle on aiheutunut erityistä vahinkoa muutoin kuin pelkästään 500 euron vuotuisen rahamäärän menettämisestä johtuvana vahinkona. Kyseistä vahinkoa ei myöskään oleteta aiheutuneeksi, ja vaikka tuomioistuin voi arvioida vahingon määrän kohtuuden mukaan, tällainen arviointi johtaa kuitenkin lähtökohtaisesti siihen, että myönnettävä korvaus on tätä summaa pienempi.
17
Näiden edellytysten perusteella M.M:n nostama kanne olisi tässä tapauksessa hylättävä muun muassa siksi, että M.M. ei ole väittänyt eikä osoittanut sellaisen erityisen vahingon olemassaoloa, joka olisi muu kuin pelkkä 500 euron vuotuisen taloudellisen edun menettäminen.
18
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan mainitut edellytykset ovat puitesopimuksen 4 lausekkeessa tarkoitetun syrjintäkiellon vastaisia, koska niitä ei sovelleta vakituisiin opettajiin.
19
Se katsoo lisäksi, että käsiteltävässä asiassa vahinko muodostuu juuri siitä, että M.M:ltä evättiin kyseisen 4 lausekkeen vastaisesti kyseessä olevaan sähköiseen korttiin liittyvä summa, ja täsmentää, että tämän summan maksamatta jättäminen on pääsääntöisesti riittävä peruste sille, että tuomioistuin automaattisesti myöntää asianomaiselle tästä vahingosta korvauksen korkoineen.
20
Näin ollen se, että entisen määräaikaisessa työsuhteessa olleen opettajan edellytettäisiin täyttävän erityiset edellytykset saadakseen korvauksen kyseessä olevan sähköisen kortin myöntämättä jättämisestä hänelle aiheutuneesta vahingosta, heikentäisi unionin oikeuden tehokasta vaikutusta ja estäisi tällaisen opettajan perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitetun tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden.
21
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lisää yhtäältä, että kyseessä olevan sähköisen kortin käyttöön ottamisen tavoite, joka koskee opettajien jatkokoulutuksen tukemista, ei ole omiaan oikeuttamaan tällaisia edellytyksiä, koska kyseessä olevalla kortilla voidaan ostaa massakulutustuotteita, jotka eivät ole suppeassa merkityksessä koulutuksellisia, vaan ainoastaan potentiaalisesti käytettävissä kouluttautumiseen.
22
Toisaalta kyseiseen sähköiseen korttiin liittyvän 500 euron korvauksen myöntämiselle opettajalle, joka ei enää kuulu koulujärjestelmään, tai tämän korvauksen suuruiselle automaattiselle hyvitykselle ei ole käytännön tai oikeudellisia esteitä, koska Italian oikeuden mukaan rahamääräisen velvoitteen täyttäminen on aina mahdollista, eikä tämä velvoite voi lakata taannehtivasti.
23
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan puitesopimuksen 4 lausekkeen, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut tämän tuomion 12 kohdassa mainitussa määräyksessään, vastaista on siis se, että M.M:ltä evättiin taannehtivasti kyseessä olevan sähköisen kortin muodossa myönnettävä yhteensä 2000 euron määrä lukuvuosilta 2020/2021–2023/2024 pelkästään sillä perusteella, ettei hän enää kuulunut koulujärjestelmään.
24
Tässä tilanteessa Tribunale ordinario di Ravenna päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [puitesopimuksen] 4 lauseketta tulkittava siten (kun huomioon otetaan myös unionin oikeuden tehokas vaikutus ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa taattu oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin), että se on esteenä [ennakkoratkaisupyynnön] perusteluosassa esitetyille rajoituksille (tilanteessa, jossa kantaja lakkaa olemasta osa koulujärjestelmää), jotka kansallisessa oikeuskäytännössä on otettu käyttöön [kyseessä olevan sähköisen kortin] myöntämisen osalta, ja onko näin ollen myös välttämätöntä ja riittävää, että entiset opettajat (jotka ovat koulujärjestelmän ulkopuolella) esittävät ne määrät saadakseen, joihin heillä olisi työsuhteen kuluessa ollut oikeus [kyseessä olevan sähköisen kortin] muodossa (500 euroa vuodessa), tuomioistuimessa vaatimuksen kyseisten määrien maksamisesta [kyseessä olevaan sähköiseen korttiin] liittyvien käyttötapojen mukaisesti taikka suoraan rahana, jolla on laillinen maksuvälineasema, ilman muuta vaatimis‑, väite‑ tai näyttötaakkaa?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
25
Italian hallitus väittää, että esitetty kysymys on jätettävä tutkimatta useista syistä. Ensinnäkään tässä kysymyksessä ei tehdä eroa määräaikaisten opettajien eri ryhmien välillä, vaikka muun muassa lyhytaikaisissa sijaisuuksissa työskentelevien opettajien ryhmällä ei missään tapauksessa ole oikeutta saada kyseessä olevaa sähköistä korttia. Toiseksi tämä kysymys ei ole ymmärrettävä siltä osin kuin siinä viitataan sen ulottuvuuden osalta ennakkoratkaisupyynnön perusteluihin kokonaisuutena. Kolmanneksi kysymys koskee erilaista kohtelua, joka ei perustu työsuhteen määräaikaiseen kestoon vaan pelkästään siihen, että asianomainen opettaja on poistunut koulujärjestelmästä, ja näin on riippumatta poistumisen syystä. Neljänneksi ja viimeiseksi puitesopimusta ei voida enää soveltaa pääasian kantajaan, koska hän ei ole enää palveluksessa.
26
On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeutta koskevilla kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen ainoastaan silloin, jos on ilmeistä, ettei pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ole mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen tai jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 4.9.2025, Pelavi, C‑253/24, EU:C:2025:660, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että M.M. vaatii lähinnä kyseessä olevaan sähköiseen korttiin liittyvän korvauksen maksamista lukuvuosilta 2020/2021–2023/2024, jolloin hän työskenteli määräaikaisena opettajana. Kyseinen tuomioistuin katsoo, että tämä vaatimus olisi lähtökohtaisesti hyväksyttävä, mutta toteaa, että Corte suprema di cassazionen oikeuskäytännössä tällaisen kortin jälkikäteen myöntämiselle asetettujen edellytysten vuoksi se ei voi hyväksyä vaatimusta.
28
On siis ensinnäkin niin, että – toisin kuin Italian hallitus näyttää väittävän – kyseinen tuomioistuin lähtee siitä, että M.M. ei kuulu sellaiseen opettajaryhmään, joka olisi joka tapauksessa suljettu kyseessä olevan sähköisen kortin saajien ulkopuolelle.
29
Tämän jälkeen on todettava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kuvailee ennakkoratkaisupyynnössä täsmällisesti Corte suprema di cassazionen oikeuskäytännössä asetettujen edellytysten, sellaisina kuin ne on esitetty tämän tuomion 13–16 kohdassa, ulottuvuutta. Vaikka on totta, että tämän kysymyksen sanamuodossa viitataan tämän pyynnön ”perusteluosaan”, on kuitenkin niin, että perusteluosassa esitettyjen täsmennysten lisäksi mainittu kysymys on sellaisenaan ymmärrettävä.
30
Lisäksi on todettava, että sen Italian hallituksen väitteen tutkiminen, jonka mukaan Corte suprema di cassazionen oikeuskäytännöstä ilmeneviä edellytyksiä sovelletaan asianomaisten henkilöiden työsuhteen kestosta riippumatta, joten ne eivät ole syrjiviä puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdan kannalta, kuuluu esitetyn kysymyksen aineelliseen sisältöön.
31
Lopuksi kyseinen hallitus on väärässä vedotessaan siihen, että M.M. ei ollut enää palveluksessa hakemuksensa tekohetkellä, perustellakseen tällä väitettään, jonka mukaan puitesopimusta ei voida soveltaa pääasiaan. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista täsmennyksistä nimittäin ilmenee, että kyseessä olevan sähköisen kortin myöntämistä koskeva hakemus koskee ajanjaksoja, joiden aikana M.M. työskenteli määräaikaisena opettajana ja oli näin ollen puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohdassa, luettuna yhdessä puitesopimuksen 3 lausekkeen 1 kohdan kanssa, tarkoitettu ”määräaikainen työntekijä”.
32
Koska puitesopimuksen 4 lausekkeen vastainen syrjintä, jonka kohteeksi M.M. väittää joutuneensa, koskee työskentelyjaksoja määräaikaisena työntekijänä, sillä seikalla, että hän on sittemmin menettänyt tämän aseman, ei ole merkitystä (ks. vastaavasti tuomio 18.10.2012, Valenza ym., C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, 35 kohta).
33
Tästä seuraa, että esitetty kysymys on otettava tutkittavaksi.
Asiakysymys
34
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ainoalla kysymyksellään lähinnä, onko puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohtaa, luettuna perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetun tehokkaan oikeussuojan periaatteen valossa, tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jonka mukaan määräaikaisessa palvelussuhteessa olleen opettajan nostettua kanteen, jossa vaaditaan korjaamaan näistä ensiksi mainitun määräyksen vastaisen kansallisen säännöstön soveltamisesta johtuva sellaisen vuotuiselta määrältään 500 euron taloudellisen etuuden perusteeton epääminen, joka myönnetään opettajien jatkokoulutuksen tukemiseen tarkoitettujen tavaroiden ja palvelujen ostamisen mahdollistavana sähköisenä korttina, yhtäältä tämän kortin myöntäminen jälkikäteen edellyttää, että kyseinen opettaja kuuluu edelleen koulujärjestelmään, ja toisaalta siinä tapauksessa, että korttia ei myönnetä jälkikäteen, opettaja voi vain tiettyjen erityisten edellytysten täyttyessä vedota oikeuteen saada korvausta kortin epäämisen johdosta.
35
Aluksi on muistutettava, että unionin tuomioistuin on jo todennut 18.5.2022 antamassaan määräyksessä Ministero dell’istruzione (Sähköinen lahjakortti) (C‑450/21, EU:C:2022:411, 48 kohta), että puitesopimuksen 4 lauseketta on tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa mahdollisuus kyseessä olevan sähköisen kortin saamiseen varataan ainoastaan opetusministeriön vakituiselle opetushenkilöstölle mutta ei saman ministeriön määräaikaisessa palvelussuhteessa olevalle opetushenkilöstölle.
36
Nyt käsiteltävässä asiassa pääasia koskee samaa kansallista säännöstöä kuin se, josta on kyse edellä mainittuun määräykseen johtaneessa asiassa, eli lain nro 107/2015 1 §:n 121 ja 122 momenttia, joissa säädetään otettavaksi käyttöön ”kaikentyyppisten ja ‑tasoisten oppilaitosten vakituisten opettajien täydennyskoulutukseen ja kouluttautumiseen tarkoitettu sähköinen kortti – – jonka nimellisarvo on 500 euroa vuodessa kutakin lukuvuotta kohti”.
37
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin olettaa tässä yhteydessä, että M.M:n kaltaisessa tilanteessa olevilla määräaikaisilla opettajilla, joiden osalta on osoitettu, että heiltä on evätty kyseessä oleva sähköinen kortti puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdan vastaisesti, on oikeus saada kyseinen kortti jälkikäteen tai ainakin sen nimellisarvon suuruinen maksusuoritus.
38
Kyseisen määräyksen antamisen jälkeisestä Corte suprema di cassazionen oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että tuomioistuimessa nostettavalle kanteelle, jolla pyritään vetoamaan tähän oikeuteen, on asetettu tiettyjä edellytyksiä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa näin ollen yhtäältä, että näiden opettajien on oltava edelleen palveluksessa sinä päivänä, jona heidän tällaisen kortin myöntämistä jälkikäteen koskeva vaatimuksensa ratkaistaan, joten heillä ei ole enää oikeutta tähän korttiin silloin, kun he ovat sittemmin ”poistuneet koulujärjestelmästä”, mistä on kyse silloin, kun nämä opettajat eivät enää hoida sijaisuutta, he eivät enää ole sijaisuuksia varten laadituissa varallaololuetteloissa eikä heitä ole otettu vakituisiksi opettajiksi. Toisaalta kyseisillä opettajilla on tässä tilanteessa ainoastaan mahdollisuus nostaa kanne kyseisen kortin myöntämättä jättämisestä aiheutuneen vahingon korvaamiseksi, mutta tämä kanne voidaan kuitenkin hyväksyä vain, jos tietyt tämän tuomion 16 kohdassa tarkoitettujen kaltaiset aineelliset ja menettelylliset lisäedellytykset täyttyvät.
39
Esitettyyn kysymykseen vastaamiseksi on näin ollen ensiksi tutkittava, ovatko tällaiset edellytykset puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdan vastaisia siksi, että ne johtavat – kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on taipuvainen katsomaan – määräaikaisten työntekijöiden epäedullisempaan kohteluun työehdoissa vastaaviin vakituisiin työntekijöihin verrattuna ilman, että tätä voitaisiin perustella asiallisilla syillä.
40
Tässä yhteydessä on muistutettava ensinnäkin, että esitetty kysymys perustuu tämän tuomion 31 kohdasta ilmenevin tavoin lähtökohtaan, jonka mukaan M.M:n kaltaisessa tilanteessa oleva opettaja kuuluu puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohdassa, luettuna yhdessä puitesopimuksen 3 lausekkeen 1 kohdan kanssa, tarkoitettuun puitesopimuksen soveltamisalaan niiden ajanjaksojen osalta, joina hän on työskennellyt määräaikaisena työntekijänä. Kuten tämän tuomion 32 kohdassa on mainittu, tätä lähtökohtaa ei myöskään voida kyseenalaistaa sillä perusteella, että asianomainen henkilö on sittemmin menettänyt tämän aseman.
41
Toiseksi kyseessä olevan sähköisen kortin on myös katsottava kuuluvan puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitettuihin työehtoihin (tuomio 3.7.2025, Lalfi, C‑268/24, EU:C:2025:526, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
42
Kolmanneksi erityisesti puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitetun erilaisen kohtelun olemassaolon osalta on muistutettava, että riittää, että kyseisiä määräaikaisia työntekijöitä kohdellaan epäedullisemmin kuin vastaavassa tilanteessa olevia vakituisia työntekijöitä, jotta ensin mainituilla työntekijöillä on oikeus vaatia tämän lausekkeen soveltamista (tuomio 3.7.2025, Lalfi, C‑268/24, EU:C:2025:526, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43
Erilainen kohtelu, joka perustuu muuhun kriteeriin kuin työsuhteen määräaikaisuuteen tai vakituisuuteen, ei kuulu puitesopimuksen 4 lausekkeessa määrätyn kiellon soveltamisalaan (tuomio 4.9.2025, Gnattai, C‑543/23, EU:C:2025:653, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin näyttää katsovan, että sen esittämässä kysymyksessä tarkoitetut edellytykset merkitsevät puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitettua erilaista kohtelua määräaikaisten opettajien vahingoksi, koska näitä edellytyksiä, jotka koskevat määräaikaisten opettajien tuomioistuimissa nostamia kanteita, ”ei sovelleta vakituisiin opettajiin”.
45
Kuten tämän tuomion 25 ja 30 kohdassa on todettu, Italian hallitus puolestaan katsoo, että näitä samoja edellytyksiä sovelletaan päinvastoin kaikkiin opettajiin, myös vakituisiin opettajiin, siinä tapauksessa, että he poistuvat koulujärjestelmästä, ja näin on riippumatta poistumisen syystä.
46
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien tietojen perusteella ei kuitenkaan voida määrittää, sovelletaanko Corte suprema di cassazionen oikeuskäytännössä asetettuja edellytyksiä myös vakituisiin opettajiin silloin, kun heiltä on M.M:n kaltaisessa tilanteessa olevan määräaikaisen opettajan tavoin perusteettomasti evätty kyseessä oleva sähköinen kortti muista kuin heidän työsuhteensa kestoon liittyvistä syistä ja kun he vaativat tämän perusteettoman epäämisen korjaamiseksi nostetun kanteen yhteydessä kyseisen kortin myöntämistä jälkikäteen vasta sen jälkeen, kun he ovat poistuneet koulujärjestelmästä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on suoritettava tältä osin tarpeelliset tarkistukset.
47
Jos kyseinen tuomioistuin toteaa näiden tarkistusten jälkeen, että näitä edellytyksiä sovelletaan sellaisten koulujärjestelmästä poistuneiden opettajien osalta, jotka ovat vaatineet kyseessä olevan sähköisen kortin myöntämistä jälkikäteen, ainoastaan entisiin määräaikaisiin opettajiin eikä myös entisiin vakituisiin opettajiin, on todettava, että mainittujen edellytysten soveltamisella otetaan käyttöön puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitettu erilainen kohtelu entisten määräaikaisten opettajien vahingoksi verrattuna entisiin vakituisiin opettajiin.
48
Siinä tapauksessa kyseisen tuomioistuimen on arvioitava, ovatko nämä kaksi entisten opettajien ryhmää toisiinsa rinnastettavissa tilanteissa, ja jos ovat, onko mahdollisesti olemassa puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitettuja asiallisia syitä, joilla tämä erilainen kohtelu voidaan oikeuttaa, kun otetaan täsmennyksenä huomioon, että unionin tuomioistuimen käytettävissä olevaan asiakirja-aineistoon ei sisälly seikkoja, joiden perusteella voitaisiin ajatella, että tältä osin tehtävän arvioinnin olisi perustuttava olennaisesti erilaisiin seikkoihin kuin niihin, jotka unionin tuomioistuin otti huomioon todetakseen 18.5.2022 annettuun määräykseen Ministero dell’istruzione (Sähköinen lahjakortti) (C‑450/21, EU:C:2022:411) johtaneessa asiassa ja 3.7.2025 annettuun tuomioon Lalfi (C‑268/24, EU:C:2025:526) johtaneessa asiassa, että kyseinen 4 lausekkeen 1 kohta on esteenä säännöstölle, jonka mukaan tämä sähköinen kortti oli varattu vakituisille opettajille mutta ei määräaikaisille opettajille edes silloin, kun nämä hoitavat lyhytaikaisia sijaisuuksia.
49
Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin sitä vastoin toteaa, että näitä samoja edellytyksiä sovelletaan erotuksetta kaikkiin tämän tuomion 47 kohdassa tarkoitettuihin opettajiin, niiden ei voida katsoa merkitsevän puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitettua erilaista kohtelua, vaikka kansallinen säännöstö, jonka nojalla määräaikaisessa työsuhteessa olevilta opettajilta on alun perin evätty oikeus kyseessä olevaan sähköiseen korttiin, on kyseisen lausekkeen vastainen.
50
Kun otetaan huomioon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ilmaisemat epäilyt, on kuitenkin toiseksi selvitettävä, voivatko Corte suprema di cassazionen oikeuskäytännössä vahvistetut edellytykset, joihin esitetyssä kysymyksessä viitataan, olla silti puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdan vastaisia siksi, että vaikka ne eivät olisi syrjiviä, ne vaarantaisivat kyseisen määräyksen tehokkaan vaikutuksen tai perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetun oikeuden tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin, koska entisiltä määräaikaisilta opettajilta on evätty kyseessä oleva sähköinen kortti sellaisen kansallisen säännöstön nojalla, joka tämän tuomion 35 kohdassa mainitun määräyksen mukaan on puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdan vastainen.
51
Tältä osin on muistutettava ensinnäkin, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että kun on todettu esiintyvän unionin oikeuden vastaista syrjintää, niin kauan kuin yhdenvertaisen kohtelun palauttavia toimenpiteitä ei ole toteutettu, yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattaminen voidaan varmistaa ainoastaan antamalla epäedullisessa asemassa olevaan ryhmään kuuluville henkilöille samat edut kuin etuoikeutettuun ryhmään kuuluville henkilöille. Epäedullisessa asemassa olevat henkilöt on siten asetettava samaan asemaan kuin kyseistä etua saavat henkilöt (tuomio 9.3.2017, Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
52
Tällaisessa tilanteessa kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta syrjivä kansallinen säännös tarvitsematta pyytää tai odottaa, että lainsäätäjä sitä ennen kumoaisi kyseisen säännöksen, ja sen on sovellettava epäedullisessa asemassa olevan ryhmän jäseniin samaa järjestelmää kuin toisen ryhmän jäseniin. Tämä velvollisuus kuuluu sille riippumatta valtionsisäisen oikeuden mukaisten sellaisten säännösten olemassaolosta, joissa sille annetaan toimivalta menetellä näin (tuomio 9.3.2017, Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, 67 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
53
Unionin tuomioistuin on kuitenkin täsmentänyt, että tätä ratkaisua sovelletaan vain, kun pätevä viitejärjestelmä on olemassa (tuomio 9.3.2017, Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, 68 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
54
Näin on pääasian oikeusriidassa, koska kansallinen järjestelmä, jota sovelletaan vakituisiin opettajiin kyseessä olevan sähköisen kortin myöntämisen osalta, on ainoa pätevä viitejärjestelmä niin kauan kuin kansallinen lainsäätäjä ei ole toteuttanut yhdenvertaisen kohtelun palauttavia toimenpiteitä.
55
Näin ollen määräaikaisia opettajia on kohdeltava samalla tavalla kuin pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön mukaan on kohdeltava vakituisia opettajia (ks. analogisesti tuomio 22.1.2019, Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, 83 kohta).
56
Toiseksi tällaisen samanlaisen kohtelun varmistamiseksi on otettava täysimääräisesti ja johdonmukaisesti huomioon kaikki seikat, jotka kuuluvat erottamattomasti tähän kansallisen säännöstöön sen syrjivien osien poistamisen jälkeen ja jotka ovat edellytyksenä siinä säädettyjen etujen myöntämiselle, mukaan lukien tapauksesta riippuen edellytykset, jotka voivat rajoittaa niiden myöntämistä.
57
Viimeksi mainitun seikan osalta ei nimittäin voida katsoa, että tällaisten edellytysten huomioon ottaminen veisi mainitun kansallisen säännöstön syrjivyyden toteamiselta tehokkaan vaikutuksen, vaikka kyseiset edellytykset johtaisivat kyseessä olevan sähköisen kortin kaltaisen edun epäämiseen, koska epääminen olisi siinä tapauksessa vain seuraus siitä, että epäedullisessa asemassa olevaan ryhmään kuuluviin henkilöihin sovelletaan samaa järjestelmää kuin etuoikeutettuun ryhmään kuuluviin henkilöihin (ks. vastaavasti tuomio 15.5.2025, Melbán ja Sergamo, C‑623/23 ja C‑626/23, EU:C:2025:358, 88 ja 89 kohta).
58
Nyt käsiteltävässä asiassa Italian hallitus väittää, että Corte suprema di cassazionen oikeuskäytännössä asetetut edellytykset liittyvät erottamattomasti kyseessä olevan sähköisen kortin käyttöönotolla tavoiteltuun päämäärään eli opettajien jatkokoulutuksen tukemiseen, koska tätä päämäärää ei voida saavuttaa enää asianomaisten henkilöiden poistuttua koulujärjestelmästä, mikä vahvistetaan tämän tuomion 8 kohdassa mainitun pääministerin asetuksen 3 §:n 2 momentissa, jonka mukaan ”[kyseistä sähköistä] korttia ei voida enää käyttää palveluksen päättymisen jälkeen”. Nämä edellytykset ovat lisäksi perusteltavissa kyseessä olevan edun luonteella, koska lain nro 107/2015 1 §:n 121 momentissa säädetään tältä osin, että ”[kyseiselle] sähköiselle kortille tallennettu summa ei ole palkan lisä eikä verotettavaa tuloa”. Mainitun kortin myöntäminen koulujärjestelmästä poistuneille opettajille olisi näin ollen vastoin sen päämäärää ja luonnetta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asianomaisten oikeutta vaatia korvausta kyseessä olevan sähköisen kortin myöntämättä jättämisestä aiheutuneesta vahingosta.
59
Näin ollen on ilmeistä, että Corte suprema di cassazionen oikeuskäytännössä asetetut edellytykset, jotka koskevat kyseessä olevan sähköisen kortin perusteettoman epäämisen korjaamiseksi nostettuja kanteita, ovat erottamaton osa pääasiassa kyseessä olevaa kansallista säännöstöä ja siten myös viitejärjestelmää, jos tämän tuomion 50 kohdassa esitetyn lähtökohdan mukaisesti todetaan, etteivät ne ole syrjiviä, joten niiden soveltamisen ei voida katsoa heikentävän puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdassa vahvistetun yhdenvertaisen kohtelun periaatteen tehokasta vaikutusta, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarvittaessa tarkistettava.
60
Tällaisessa tilanteessa on kyseisen järjestelmän ja erityisesti näiden edellytysten mukaisesti myönnettävä kyseessä oleva sähköinen kortti jälkikäteen opettajille, joilta tämä etu on perusteettomasti evätty, jos he kuitenkin edelleen kuuluvat koulujärjestelmään, ja koulujärjestelmästä poistuneet opettajat voivat puolestaan käyttää oikeuttaan saada korvausta aiheutuneesta vahingosta, mikä tässä tapauksessa on myös osa mainittua viitejärjestelmää.
61
Kolmanneksi tästä oikeudesta vahingonkorvaukseen on muistutettava, että kussakin toimenpiteessä, jolla pyritään poistamaan unionin oikeuden vastainen syrjintä, mukaan lukien yksittäiset toimenpiteet, jotka koskevat samojen etujen myöntämistä huonommassa asemassa oleville henkilöille kuin ne, joita etuoikeutettuun ryhmään kuuluvat henkilöt saavat, on kyse unionin oikeuden täytäntöönpanosta, jossa on noudatettava unionin oikeuden vaatimuksia (tuomio 20.4.2023, Landespolizeidirektion Niederösterreich ja Finanzamt Österreich, C‑650/21, EU:C:2023:300, 80 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
62
Näin on sellaisen vahingonkorvausoikeuden osalta, joka on erottamaton osa asianomaista viitejärjestelmää ja joka on näin ollen ulotettava epäedullisessa asemassa olevaan ryhmään kuuluviin henkilöihin puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdassa vahvistetun yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattamisen varmistamiseksi tämän tuomion 51 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
63
Unionin oikeudessa asetettuja vaatimuksia, joita on näin ollen noudatettava tämän vahingonkorvausoikeuden osalta, ovat muun muassa vaatimukset, jotka johtuvat tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevasta oikeudesta, joka vahvistetaan perusoikeuskirjan 47 artiklassa (ks. vastaavasti tuomio 20.2.2024, X (Irtisanomisperusteiden puuttuminen), C‑715/20, EU:C:2024:139, 77 kohta), jossa toistetaan tehokasta tuomioistuimen antamaa oikeussuojaa koskeva periaate (tuomio 12.1.2023, Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság, C‑132/21, EU:C:2023:2, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
64
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ei kuitenkaan ilmene, miltä osin oikeussuojakeinot, joita M.M:llä on käytettävissään voidakseen vedota oikeuteensa saada korvausta, eivät täyttäisi unionin oikeuden ja erityisesti perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettuja vaatimuksia, edellyttäen kuitenkin, että vastaavuus‑ ja tehokkuusperiaatteita noudatetaan.
65
Näiden periaatteiden osalta on syytä muistuttaa, että silloin, kun unioni ei ole antanut asiaa koskevia säännöksiä, jäsenvaltioiden prosessiautonomiaa koskevan periaatteen mukaisesti kunkin jäsenvaltion asiana on sisäisessä oikeusjärjestyksessään määrittää toimivaltaiset tuomioistuimet ja antaa menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan yksityisillä oikeussubjekteilla unionin oikeuden perusteella olevat oikeudet (tuomio 8.9.2011, Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, 87 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
66
Kuten vakiintuneesta oikeuskäytännöstä kuitenkin ilmenee, tässä yhteydessä menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan yksityisillä oikeussubjekteilla unionin oikeuden perusteella olevat oikeudet, eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia vaatimuksia (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että unionin oikeusjärjestyksessä vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate) (tuomio 8.9.2011, Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, 89 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
67
Tästä seuraa, että tämän tuomion 62 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistuttava siitä, että M.M:llä on ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa tai mahdollisesti muussa tuomioistuimessa todellinen mahdollisuus vedota oikeuteensa saada korvausta aiheutuneesta vahingosta sellaisten menettelysääntöjen, todistelusääntöjen tai muiden sääntöjen mukaisesti, jotka eivät ole epäedullisempia kuin ne, joista on säädetty jäsenvaltioiden sisäiseen oikeuteen perustuvien samankaltaisten oikeussuojakeinojen ja erityisesti kaikkien sellaisten oikeussuojakeinojen osalta, jotka ovat entisten vakituisten opettajien käytettävissä kyseessä olevan sähköisen kortin myöntämiseksi jälkikäteen, ja jotka eivät saa tehdä tämän korvausoikeuden käyttämistä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.
68
Siltä osin kuin mainittu oikeus koskee nimenomaan kyseessä olevan sähköisen kortin myöntämättä jättämisestä aiheutuneen vahingon korvaamista, ei kuitenkaan ole sellaisenaan tehokkuusperiaatteen vastaista yhtäältä vaatia, että asianomainen henkilö tämän oikeuden käyttämiseksi väittää ja todistaa kärsineensä erityisen tosiasiallisen vahingon muutoin kuin pelkästään 500 euron vuotuisen rahamäärän menettämisestä johtuvana vahinkona, eikä toisaalta myöntää korvaus, jonka määrä ei ole sama kuin kyseessä olevan sähköisen kortin rahallinen arvo, varsinkin jos ilmenee, että aiheutunut vahinko on pienempi.
69
Esitettyyn kysymykseen on kaiken edellä todetun perusteella vastattava, että puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jonka mukaan määräaikaisessa palvelussuhteessa olleen opettajan nostettua kanteen, jossa vaaditaan korjaamaan kyseisen määräyksen vastaisen kansallisen säännöstön soveltamisesta johtuva sellaisen vuotuiselta määrältään 500 euron taloudellisen etuuden perusteeton epääminen, joka myönnetään opettajien jatkokoulutuksen tukemiseen tarkoitettujen tavaroiden ja palvelujen ostamisen mahdollistavana sähköisenä korttina, yhtäältä tämän kortin myöntäminen jälkikäteen edellyttää, että kyseinen opettaja kuuluu edelleen koulujärjestelmään, ja toisaalta siinä tapauksessa, että korttia ei myönnetä jälkikäteen, opettaja voi vain tiettyjen erityisten edellytysten täyttyessä vedota oikeuteen saada korvausta kortin epäämisen johdosta, edellyttäen että kaikkia näitä edellytyksiä sovelletaan myös vakituisiin opettajiin, jotka vaativat mainitun kortin myöntämistä jälkikäteen, ja että tämän korvauksen saamista koskevan oikeuden käyttämistä koskevat menettelysäännöt ovat lisäksi vastaavuus‑ ja tehokkuusperiaatteiden mukaisia.
Oikeudenkäyntikulut
70
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteenä olevan 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jonka mukaan määräaikaisessa palvelussuhteessa olleen opettajan nostettua kanteen, jossa vaaditaan korjaamaan kyseisen määräyksen vastaisen kansallisen säännöstön soveltamisesta johtuva sellaisen vuotuiselta määrältään 500 euron taloudellisen etuuden perusteeton epääminen, joka myönnetään opettajien jatkokoulutuksen tukemiseen tarkoitettujen tavaroiden ja palvelujen ostamisen mahdollistavana sähköisenä korttina, yhtäältä tämän kortin myöntäminen jälkikäteen edellyttää, että kyseinen opettaja kuuluu edelleen koulujärjestelmään, ja toisaalta siinä tapauksessa, että korttia ei myönnetä jälkikäteen, opettaja voi vain tiettyjen erityisten edellytysten täyttyessä vedota oikeuteen saada korvausta kortin epäämisen johdosta, edellyttäen että kaikkia näitä edellytyksiä sovelletaan myös vakituisiin opettajiin, jotka vaativat mainitun kortin myöntämistä jälkikäteen, ja että tämän korvauksen saamista koskevan oikeuden käyttämistä koskevat menettelysäännöt ovat lisäksi vastaavuus‑ ja tehokkuusperiaatteiden mukaisia.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: italia.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.