Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)
5 päivänä maaliskuuta 2026(*)
Muutoksenhaku – Yhteinen maatalouspolitiikka – Euroopan maatalouden tukirahasto (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto (maaseuturahasto) – Täytäntöönpanopäätös (EU) 2021/2020 – Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle jätetyt menot – Romanialle aiheutuneet menot – Asetus (EU) N:o 1306/2013 – 52 artikla – Sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettely – Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 908/2014 – 34 artikla – Euroopan komission tekemien rahoitusoikaisuehdotusten oikeudellisen perustan muuttaminen – Asianomaisen jäsenvaltion mahdollisuus ilmaista tehokkaasti kantansa kyseisistä ehdotuksista – Ulkoisen tekijän käsite – Asetus (EU) N:o 1307/2013 – 44 artikla – Monipuolistamisvaatimukset – Kesantoalan sekoittaminen lyhytikäisen nurmen kanssa – Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 809/2014 – 35 artikla – Tarkastusten määrän lisäys – Merkitsevän noudattamatta jättämisen käsite
Asiassa C‑457/24 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 26.6.2024,
Romania, asiamiehinään E. Gane, R. Antonie ja M. Chicu,
valittajana,
ja jossa muuna osapuolena on
Euroopan komissio, asiamiehinään A. Biolan ja M. Salyková,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja I. Jarukaitis, ensimmäisen jaoston puheenjohtaja F. Biltgen, joka hoitaa neljännen jaoston tuomarin tehtäviä, sekä tuomarit M. Condinanzi, N. Jääskinen (esittelevä tuomari) ja R. Frendo,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: hallintovirkamies R. Şereş,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 18.6.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Romania vaatii valituksellaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 17.4.2024 antaman tuomion Romania v. komissio (T‑49/22, EU:T:2024:254; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Romanian nostaman kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan osittain Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle 17.11.2021 annettu komission täytäntöönpanopäätös (EU) 2021/2020 (EUVL 2021, L 413, s. 10) siltä osin kuin kyseinen täytäntöönpanopäätös koskee menoja, jotka Romanialle aiheutuivat maataloustukirahaston ja maaseuturahaston (jäljempänä yhdessä rahastot) yhteydessä rahoitusvuosina 2018 ja 2019 ja joiden määrä oli 178 320 110,85 euroa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus (EU) N:o 1303/2013
2        Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta 17.12.2023 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1303/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 320) 85 artiklan, jonka otsikko on ”Komission tekemät rahoitusoikaisut”, 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Päättäessään 1 kohdan mukaisesta rahoitusoikaisusta [Euroopan] komissio noudattaa suhteellisuusperiaatetta ottamalla huomioon sovellettavan lainsäädännön rikkomisen luonteen ja vakavuuden sekä sen rahoitusvaikutukset [Euroopan] unionin talousarvioon. Komissio ilmoittaa Euroopan parlamentille päätöksistä, jotka on tehty rahoitusoikaisujen tekemiseksi.”
Asetus (EU) N:o 1306/2013
3        Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 549) johdanto-osan 36, 37 ja 39 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(36)      Komissio on [SEUT] 317 artiklan mukaisesti vastuussa Euroopan unionin talousarvion toteuttamisesta yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa. Komissiolle siirretään valta ratkaista täytäntöönpanosäädöksillä, ovatko jäsenvaltioiden toteuttamat menot unionin oikeuden mukaisia. Jäsenvaltioille olisi annettava oikeus perustella maksupäätöksensä ja käyttää sovittelumenettelyä, jos niiden ja komission välillä ei päästä yhteisymmärrykseen. – –
(37)      Maataloustukirahaston osalta takaisin perityt määrät olisi maksettava takaisin rahastoon, jos meno ei ole unionin oikeuden mukainen eikä tukioikeutta ole. Jotta kaikkien tarpeellisten hallinnollisten menettelyjen, myös sisäisten tarkastusten, suorittamiseen jäisi riittävästi aikaa, jäsenvaltioiden olisi pyydettävä tuki takaisin tuensaajalta 18 kuukauden kuluessa siitä, kun valvontakertomus tai vastaava asiakirja, jossa todetaan, että sääntöjenvastaisuus on tapahtunut, on hyväksytty ja, tapauksen mukaan, otettu vastaan maksajavirastossa tai takaisinperinnästä vastaavassa elimessä. Olisi säädettävä taloudellisen vastuun järjestelmästä, jota sovelletaan tehtyihin sääntöjenvastaisuuksiin, jos määriä ei ole peritty kokonaisuudessaan takaisin. Tältä osin olisi otettava käyttöön menettely, jonka avulla komissio voi suojata unionin talousarvioon liittyvät edut päättämällä veloittaa osittain jäsenvaltiolta sääntöjenvastaisuuksien vuoksi menetetyt määrät, joita ei ole peritty takaisin kohtuullisen määräajan kuluessa. – –
– –
(39)      Jäsenvaltioiden olisi unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi toteutettava toimenpiteitä varmistuakseen siitä, että rahastoista rahoitetut toimet toteutetaan asianmukaisesti. Jäsenvaltioiden olisi myös estettävä, havaittava ja tosiasiallisesti käsiteltävä sääntöjenvastaisuudet ja velvoitteiden noudattamatta jättämiset, joihin tuensaajat ovat syyllistyneet.
– –”
4        Asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklassa, jonka otsikko on ”Sääntöjenmukaisuuden tarkastaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.      Komissio hyväksyy täytäntöönpanosäädöksiä, joilla se määrittää määrät, jotka jätetään unionin rahoituksen ulkopuolelle, jos se toteaa, että 4 artiklan 1 kohdassa ja 5 artiklassa tarkoitettuja menoja ei ole toteutettu unionin lainsäädännön mukaisesti ja maaseuturahaston osalta asetuksen [N:o 1303/2013] 85 artiklassa tarkoitetun sovellettavan unionin ja kansallisen lainsäädännön mukaisesti. – –
2.      Komissio arvioi rahoituksen ulkopuolelle jätettävät menot ottaen huomioon erityisesti todetun sääntöjenvastaisuuden merkittävyyden. Se ottaa tällöin asianmukaisesti huomioon rikkomuksen ja unionille aiheutuneen taloudellisen vahingon laadun. Se käyttää ulkopuolelle jättämisen perusteena aiheettomasti maksettuja määriä ja, jos nämä määrät eivät ole yksilöitävissä oikeasuhteisin ponnistuksin, se voi soveltaa ekstrapoloituja tai kiinteämääräisiä oikaisuja. Kiinteämääräisiä oikaisuja voidaan käyttää vain, jos tapauksen luonteen vuoksi tai koska jäsenvaltio ei ole toimittanut komissiolle tarvittavia tietoja, ei kohtuullisin ponnisteluin voida määrittää tarkemmin unionille aiheutunutta taloudellista vahinkoa.
3.      Ennen rahoituksen epäämistä koskevan päätöksen tekemistä komission tarkastuksen tulokset ja jäsenvaltion antamat vastaukset annetaan tiedoksi kirjallisina, minkä jälkeen molemmat osapuolet pyrkivät sopimukseen toteutettavista toimenpiteistä. Tässä menettelyn vaiheessa jäsenvaltioille on annettava mahdollisuus osoittaa, että noudattamatta jättämisen todellinen laajuus on komission arviota vähäisempi.
Jollei sopimukseen päästä, jäsenvaltio voi pyytää sellaisen menettelyn aloittamista, jolla pyritään sovittamaan yhteen molempien osapuolten kannat neljän kuukauden kuluessa. Menettelyn tuloksesta toimitetaan komissiolle raportti. Komissio ottaa raportin suositukset huomioon ennen mahdollisen päätöksen tekemistä rahoituksen epäämisestä ja ilmoittaa syyt, jos se päättää poiketa näistä suosituksista.
– –”
5        Asetuksen 53 artiklan, jonka otsikko on ”Komission toimivalta”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Komissio hyväksyy täytäntöönpanosäädökset, joilla vahvistetaan täytäntöönpanosäännöt seuraavista:
– –
b)      edellä 52 artiklassa tarkoitettu sääntöjenmukaisuuden tarkastaminen, kun kyseessä ovat päätöksen tekemisen ja täytäntöönpanon yhteydessä toteutettavat toimenpiteet, mukaan luettuina komission ja jäsenvaltioiden välinen tietojenvaihto ja noudatettavat määräajat sekä samassa artiklassa säädetty sovittelumenettely, myös sovitteluelimen perustaminen, tehtävät, kokoonpano ja työjärjestelyt.”
6        Asetuksen 58 artiklassa, jonka otsikko on ”Unionin taloudellisten etujen suojaaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on annettava yhteisen maatalouspolitiikan yhteydessä kaikki tarvittavat lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset sekä toteutettava muut tarvittavat toimenpiteet unionin taloudellisten etujen tehokkaan suojan varmistamiseksi, erityisesti
a)      rahastoista rahoitettavien toimien laillisuuden ja sääntöjenmukaisuuden tarkistamiseksi;
– –
2.      Jäsenvaltioiden on perustettava tehokas hallinto- ja valvontajärjestelmä varmistaakseen unionin tukijärjestelmiä säätelevän lainsäädännön noudattamisen pyrkien minimoimaan riskin unionille aiheutuvasta taloudellisesta vahingosta.
– –”
Asetus (EU) N:o 1307/2013
7        Yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 637/2008 ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1307/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 608; jäljempänä asetus N:o 1307/2013) 43 artiklan, jonka otsikko on ”Yleiset säännöt”, 1 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Viljelijän, jolla on oikeus tukeen perustukijärjestelmässä tai yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä, on noudatettava kaikilla 32 artiklan 2–5 kohdassa tarkoitetuilla tukikelpoisilla hehtaareillaan joko tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisia maatalouskäytäntöjä tai vastaavia tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja käytäntöjä.”
8        Asetuksen 44 artiklassa, jonka otsikko on ”Viljelyn monipuolistaminen”, säädettiin seuraavaa:
”1.      Jos viljelijällä on 10–30 hehtaaria peltoalaa, eikä se ole merkittävän osan vuodesta tai merkittävän osan kasvukaudesta kokonaan sellaisten kasvien viljelyssä, jotka kasvavat veden alla, tällä peltoalalla on viljeltävä vähintään kahta eri viljelykasvia. Pääkasvin osuus saa olla enintään 75 prosenttia kyseisestä peltoalasta.
Jos viljelijällä on yli 30 hehtaaria peltoalaa, eikä se ole merkittävän osan vuodesta tai merkittävän osan kasvukaudesta kokonaan sellaisten kasvien viljelyssä, jotka kasvavat veden alla, tällä peltoalalla on viljeltävä vähintään kolmea eri viljelykasvia. Pääkasvin osuus saa olla enintään 75 prosenttia kyseisestä peltoalasta, ja kahden pääkasvin yhteenlaskettu osuus saa olla enintään 95 prosenttia kyseisestä peltoalasta.
2.      Edellä olevan 1 kohdan nojalla vaadittujen viljelykasvien lukumäärää rajoittamatta kyseisessä kohdassa vahvistettuja enimmäisrajoja ei sovelleta tiloihin, joiden peltoala on yli 75-prosenttisesti heinäkasvien tai muiden nurmirehukasvien viljelyssä tai kesantona. Tällöin jäljellä olevan peltoalan pääkasvin osuus saa olla enintään 75 prosenttia kyseisestä jäljellä olevasta peltoalasta, paitsi jos kyseinen jäljellä oleva ala on heinäkasvien tai muiden nurmirehukasvien viljelyssä tai kesantona.
3.      Edellä olevia 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta tilaan,
a)      jolla yli 75 prosenttia peltoalasta käytetään heinäkasvien tai muiden nurmirehukasvien tuotantoon, on kesannolla tai käytetään näiden käyttötapojen yhdistelmään, edellyttäen, että näiden käyttötapojen ulkopuolelle jäävä peltoala on enintään 30 hehtaaria;
b)      jolla yli 75 prosenttia tukikelpoisesta maatalousmaasta on pysyvää nurmea, jota käytetään heinäkasvien tai muiden nurmirehukasvien tuotantoon taikka merkittävän osan vuodesta tai merkittävän osan kasvukaudesta veden alla kasvavien kasvien viljelyyn tai näiden käyttötapojen yhdistelmään, edellyttäen, että näiden käyttötapojen ulkopuolelle jäävä peltoala on enintään 30 hehtaaria;
c)      jolla yli 50 prosenttia peltoalaksi ilmoitetuista aloista ei ollut viljelijän ilmoittamana edellisvuoden tukihakemuksessa ja jonka koko peltoalalla viljellään paikkatietoanalyysiin pohjautuvien tukihakemusten vertailun perusteella eri viljelykasvia kuin edellisenä kalenterivuonna;
– –”
9        Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/2393 (EUVL 2017, L 350, s. 15), joka annettiin 13.12.2017, 3 artiklalla muutettiin asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan 2 kohtaa ja 44 artiklan 3 kohdan a ja b alakohtaa seuraavasti:
”2.      Edellä olevan 1 kohdan nojalla vaadittua viljelykasvien lukumäärää rajoittamatta kyseisessä kohdassa vahvistettuja enimmäisrajoja ei sovelleta tiloihin, joilla yli 75 prosenttia peltoalasta on heinäkasveilla tai muilla nurmirehukasveilla tai kesantona tai merkittävän osan vuodesta tai merkittävän osan kasvukaudesta veden alla kasvavien kasvien viljelyssä. Tällöin jäljellä olevan peltoalan pääkasvin osuus saa olla enintään 75 prosenttia kyseisestä jäljellä olevasta peltoalasta, paitsi jos kyseinen jäljellä oleva ala on heinäkasveilla tai muilla nurmirehukasveilla tai kesantona.
3.      Edellä olevia 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta tilaan,
a)      jolla yli 75 prosenttia peltoalasta on heinäkasvien tai muiden nurmirehukasvien tuotannossa tai palkokasvien viljelyssä tai kesantona tai sitä käytetään kyseisten käyttötapojen yhdistelmään;
b)      jolla yli 75 prosenttia tukikelpoisesta maatalousmaasta on pysyvää nurmea tai sitä käytetään heinäkasvien tai muiden nurmirehukasvien tuotantoon taikka merkittävän osan vuodesta tai merkittävän osan kasvukaudesta veden alla kasvavien kasvien viljelyyn tai kyseisten käyttötapojen yhdistelmään”.
10      Asetuksen 2017/2393 6 artiklan mukaisesti asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklaan tehtyä muutosta sovellettiin 1.1.2018 alkaen.
Delegoitu asetus (EU) N:o 640/2014
11      Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 täydentämisestä yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän sekä suoriin tukiin, maaseudun kehittämistukeen ja täydentäviin ehtoihin sovellettavien maksujen epäämis- ja perumisedellytysten sekä hallinnollisten seuraamusten osalta 11.3.2014 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 640/2014 (EUVL 2014, L 181, s. 48), sellaisena kuin se on muutettuna 16.2.2017 annetulla komission delegoidulla asetuksella (EU) 2017/723 (EUVL 2016, L 107, s. 1; jäljempänä delegoitu asetus N:o 640/2014), 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Asetuksen [N:o 1306/2013] 67 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhdennetyn järjestelmän soveltamiseksi sovelletaan asetuksen [N:o 1307/2013] 4 artiklan 1 kohdan ja asetuksen [N:o 1306/2013] 67 artiklan 4 kohdan määritelmiä.
Lisäksi sovelletaan seuraavia määritelmiä:
– –
23)      ’määritetyllä pinta-alalla’ tarkoitetaan
a)      pinta-alaan liittyvien tukijärjestelmien osalta alaa, joka täyttää kaikki tukikelpoisuusperusteet tai muut tuen myöntämisedellytyksiin liittyvät velvoitteet, riippumatta tuensaajan käytössä olevien tukioikeuksien määrästä; – –
– –”
12      Delegoidun asetuksen 23 artiklan, jonka otsikko on ”Ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisien maatalouskäytäntöjen tuen laskentaperusteet perustukijärjestelmässä tai yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä ilmoitettavien tukikelpoisten hehtaarien osalta”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos perustuen tai yhtenäisen pinta-alatuen yhtenäishakemuksessa ilmoitettu pinta-ala ylittää määritetyn pinta-alan, viherryttämistukea laskettaessa on käytettävä määritettyä pinta-alaa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 28 artiklan mukaisesti sovellettavia hallinnollisia seuraamuksia.
Jos perustukijärjestelmää tai yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää varten määritetyn pinta-alan kuitenkin todetaan olevan suurempi kuin tukihakemuksessa ilmoitettu pinta-ala, käytetään ilmoitettua pinta-alaa viherryttämistukea laskettaessa.”
13      Delegoidun asetuksen 24 artiklassa, jonka otsikko on ”Viherryttämistuen vähennys, jos säännöksiä viljelyn monipuolistamisesta ei noudateta”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jos peltoalalla, jolla on asetuksen [N:o 1307/2013] 44 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan viljeltävä vähintään kahta eri viljelykasvia ja jolla pääkasvin osuus saa olla enintään 75 prosenttia kokonaispeltoalasta, pääkasville määritetyn alan osuus on kuitenkin suurempi kuin 75 prosenttia määritetystä kokonaispeltoalasta, pinta-alasta, jota käytetään viherryttämistuen laskemisessa tämän asetuksen 23 artiklan mukaisesti, vähennetään kaksinkertaisena se pääkasvin pinta-alan osuus, joka ylittää 75 prosentin osuuden määritetystä kokonaispeltoalasta.
2.      Jos peltoalalla, jolla on asetuksen [N:o 1307/2013] 44 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan viljeltävä vähintään kolmea eri viljelykasvia ja jolla pääkasvin osuus saa olla enintään 75 prosenttia kokonaispeltoalasta, pääkasville määritetyn alan osuus on kuitenkin suurempi kuin 75 prosenttia määritetystä kokonaispeltoalasta, pinta-alasta, jota käytetään viherryttämistuen laskemisessa tämän asetuksen 23 artiklan mukaisesti, vähennetään se pääkasvin pinta-alan osuus, joka ylittää 75 prosentin osuuden määritetystä kokonaispeltoalasta.
3.      Jos peltoalalla, jolla on asetuksen [N:o 1307/2013] 44 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan viljeltävä vähintään kolmea eri viljelykasvia ja jolla kahden pääviljelykasvin osuus saa olla enintään 95 prosenttia kokonaispeltoalasta, kahdelle pääviljelykasville määritetyn alan osuus on kuitenkin suurempi kuin 95 prosenttia määritetystä kokonaispeltoalasta, pinta-alasta, jota käytetään viherryttämistuen laskemisessa tämän asetuksen 23 artiklan mukaisesti, vähennetään viisinkertaisena se kahden pääviljelykasvin pinta-alan osuus, joka ylittää 95 prosentin osuuden määritetystä kokonaispeltoalasta.
4.      Jos tiloilla, joiden osalta asetuksen [N:o 1307/2013] 44 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että pääkasvin osuus jäljellä olevasta peltoalasta on enintään 75 prosenttia, pääkasville määritetty osuus on kuitenkin suurempi kuin 75 prosenttia jäljellä olevasta määritetystä peltoalasta, pinta-alasta, jota käytetään viherryttämistuen laskemisessa tämän asetuksen 23 artiklan mukaisesti, vähennetään kaksinkertaisena se pääkasvin pinta-alan osuus, joka ylittää 75 prosentin osuuden kyseisestä määritetystä jäljellä olevasta peltoalasta.
5.      Jos todetaan, ettei tuensaaja ole noudattanut tässä artiklassa tarkoitettua viljelyn monipuolistamista kolmeen vuoteen, pinta-ala, jolla viherryttämistuen laskemisessa käytettävää pinta-alaa seuraavina vuosina on vähennettävä 1–4 kohdan mukaisesti, on kerrottava kahdella.”
14      Delegoidun asetuksen 25 artiklassa, jonka otsikko on ”Viherryttämistuen vähennys, jos pysyvän nurmen vaatimuksia ei noudateta”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jos todetaan asetuksen [N:o 1307/2013] 45 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan mukaisten vaatimusten noudattamatta jättämistä, pinta-alasta, jota käytetään laskettaessa viherryttämistuki tämän asetuksen 23 artiklan mukaisesti, vähennetään se pinta-ala, jonka osalta on todettu asetuksen [N:o 1307/2013] 45 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan mukaisten vaatimusten noudattamatta jättämistä.
2.      Jos todetaan [yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1307/2013 täydentämisestä ja mainitun asetuksen liitteen X muuttamisesta 11.3.2014 annetun komission] delegoidun asetuksen (EU) N:o 639/2014 [(EUVL 2014, L 181, s. 1)] 44 artiklassa tarkoitettujen velvoitteiden noudattamatta jättämistä, pinta-alasta, jota käytetään laskettaessa viherryttämistuki tämän asetuksen 23 artiklan mukaisesti, vähennetään se pinta-ala, jonka osalta on todettu delegoidun asetuksen [N:o 639/2014] 44 artiklassa tarkoitettujen velvoitteiden noudattamatta jättämistä.
3.      Noudattamatta jättämisiä pidetään ’todettuina’ silloin, kun ne havaitaan missä tahansa asetuksen [N:o 1306/2013] 74 artiklan mukaisesti tehdyssä tarkastuksessa tai ne on saatettu toimivaltaisen valvontaviranomaisen tai maksajaviraston tietoon millä tahansa muulla tavalla.”
15      Delegoidun asetuksen N:o 640/2014 26 artiklassa, jonka otsikko on ”Viherryttämistuen vähennys, jos ekologisen alan vaatimuksia ei noudateta”, säädetään seuraavaa:
”1.      Asetuksen [N:o 1307/2013] 46 artiklan 1 kohdan mukaisesti vaadittava ekologinen ala, jäljempänä ’vaadittu ekologinen ala’, lasketaan määritetyn kokonaispeltoalan perusteella niin, että mukaan lasketaan tarvittaessa asetuksen [N:o 1307/2013] 46 artiklan 2 kohdan nojalla mainitun asetuksen 46 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan c, d, g ja h alakohdassa tarkoitetut määritetyt alat.
2.      Jos vaadittu ekologinen ala ylittää määritetyn ekologisen alan, kun otetaan huomioon asetuksen [N:o 1307/2013] 46 artiklan 3 kohdassa säädetty ekologisten alojen painotus, pinta-alasta, jota käytetään viherryttämistuen laskemisessa tämän asetuksen 23 artiklan mukaisesti, vähennetään puuttuva ekologinen ala kymmenkertaisena.
Kun sovelletaan ensimmäistä alakohtaa, määritetty ekologinen ala ei saa olla suurempi kuin ilmoitettujen ekologisten alueiden osuus ilmoitetulla kokonaispeltoalalla.
3.      Jos todetaan, ettei tuensaaja ole noudattanut tässä artiklassa tarkoitettuja ekologista alaa koskevia vaatimuksia kolmeen vuoteen, pinta-ala, jolla viherryttämistuen laskemisessa käytettävää pinta-alaa seuraavina vuosina on vähennettävä 2 kohdan mukaisesti, on kerrottava kahdella.”
Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 809/2014
16      Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 soveltamissäännöistä yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän, maaseudun kehittämistoimenpiteiden ja täydentävien ehtojen osalta 17.7.2014 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 809/2014 (EUVL 2014, L 227, s. 69), sellaisena kuin se on muutettuna 18.5.2018 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2018/746 (EUVL 2018, L 125, s. 1; jäljempänä täytäntöönpanoasetus N:o 809/2014), 35 artiklassa, jonka otsikko on ”Tarkastusten määrän lisäys”, säädetään seuraavaa:
”Jos paikalla tehtävässä tarkastuksessa paljastuu jonkin tietyn tukijärjestelmän tai tukitoimenpiteen tai alueen tai alueen osan yhteydessä merkitsevää noudattamatta jättämistä, toimivaltaisen viranomaisen on asianmukaisella tavalla korotettava paikalla tehtävissä tarkastuksissa seuraavana vuonna tarkastettavien tuensaajien prosenttimäärää.”
Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 908/2014
17      Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 soveltamissäännöistä maksajavirastojen ja muiden elinten, varainhoidon, tilien tarkastamisen ja hyväksymisen, tarkastuksia koskevien sääntöjen, vakuuksien ja avoimuuden osalta 6.8.2014 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 908/2014 (EUVL 2014, L 255, s. 59), sellaisena kuin se on muutettuna 12.1.2018 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2018/56 (EUVL 2018, L 10, s. 9; jäljempänä täytäntöönpanoasetus N:o 908/2014), johdanto-osan 27 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Sen varmistamiseksi, että tavanomaisissa tapauksissa sääntöjenmukaisuuden tarkastamismenettely saadaan päätökseen kohtuullisessa ajassa, eri menettelyvaiheille on aiheellista vahvistaa erityiset määräajat, joita komission ja jäsenvaltioiden on noudatettava. Samalla komission olisi kuitenkin voitava pidentää kyseisiä määräaikoja, jos se on välttämätöntä tutkittavana olevan tapauksen monimutkaisuuden vuoksi. Sääntöjenmukaisuuden tarkastamismenettelyssä olisi annettava jäsenvaltioille oikeus kontradiktoriseen menettelyyn ja arvioitava asianmukaisesti tiedot, jotka ovat tarpeen rahastoja koskevien riskien arvioimiseksi.”
18      Täytäntöönpanoasetuksen 34 artiklassa, jonka otsikko on ”Sääntöjenmukaisuuden tarkastaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jos komissio toteaa, ettei menoja ole toteutettu unionin sääntöjen mukaisesti, se käyttää unionin rahoituksen ulkopuolelle jätettävien määrien määrittämiseen omia havaintojaan ja ottaa huomioon tiedot, jotka jäsenvaltiot ovat toimittaneet, jos nämä tiedot on toimitettu määräajassa, jonka komissio on asettanut asetuksen [N:o 1306/2013] 52 artiklan ja tämän artiklan mukaisesti toteutetun sääntöjenmukaisuuden tarkastamismenettelyn yhteydessä.
2.      Jos komissio selvityksen perusteella katsoo, ettei menoja ole toteutettu unionin sääntöjen mukaisesti, se antaa asianomaiselle jäsenvaltiolle tiedoksi havaintonsa sekä tulevan sääntöjenmukaisuuden varmistamiseksi toteutettavat korjaavat toimenpiteet ja ilmoittaa rahoitusoikaisun alustavan tason, jonka se kyseisessä menettelyn vaiheessa katsoo vastaavan havaintoja. Se esittää tiedonannossaan myös kahdenvälisen kokouksen pitämistä neljän kuukauden kuluessa jäsenvaltion vastaukselle asetetun määräajan päättymisestä. Tiedonannossa on viitattava tähän artiklaan.
Jäsenvaltion on annettava vastaus kahden kuukauden kuluessa tiedonannon vastaanottamisesta. Jäsenvaltiolla on vastauksessaan mahdollisuus erityisesti
a)      osoittaa komissiolle, että noudattamatta jättämisen todellinen laajuus tai rahastolle aiheutuva riski on komission arviota vähäisempi;
b)      antaa komissiolle tiedoksi unionin sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi toteuttamansa korjaavat toimenpiteet sekä niiden tosiasiallinen toteuttamispäivä.
Komissio voi jäsenvaltion perustellusta pyynnöstä jatkaa ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua kahden kuukauden määräaikaa enintään kahdella kuukaudella. Pyyntö on esitettävä komissiolle ennen kyseisen määräajan päättymistä.
Jos jäsenvaltio katsoo, ettei kahdenvälistä kokousta tarvita, se ilmoittaa tästä komissiolle edellä mainittuun tiedonantoon antamassaan vastauksessa.
3.      Kahdenvälisessä kokouksessa molempien osapuolten on pyrittävä pääsemään sopuun toteutettavista toimenpiteistä, rikkomuksen vakavuuden arvioinnista ja unionin talousarviolle aiheutuneesta taloudellisesta vahingosta.
Komissio laatii kahdenvälisen kokouksen pöytäkirjan 30 työpäivän kuluessa kokouksesta ja lähettää sen jäsenvaltiolle. Jäsenvaltio voi toimittaa mahdolliset huomautuksensa komissiolle 15 työpäivän kuluessa pöytäkirjan vastaanottamisesta.
Komissio antaa kuuden kuukauden kuluessa kahdenvälisen kokouksen pöytäkirjan lähettämisestä jäsenvaltiolle virallisesti tiedoksi päätelmänsä, jotka se on tehnyt sääntöjenmukaisuuden tarkastamisen yhteydessä saatujen tietojen perusteella. Tässä tiedonannossa arvioidaan asetuksen [N:o 1306/2013] 52 artiklan ja [Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 täydentämisestä maksajavirastojen ja muiden elinten, varainhoidon, tilien tarkastamisen, vakuuksien sekä euron käytön osalta 11.3.2024 annetun komission] delegoidun asetuksen (EU) N:o 907/2014 [(EUVL 2014, L 255, s. 18)] 12 artiklan mukaisen unionin rahoituksen ulkopuolelle jätettäviä menoja. Tiedonannossa on viitattava tämän asetuksen 40 artiklan 1 kohtaan.
– –
6.      Arvioidessaan unionin rahoituksen ulkopuolelle jätettäviä menoja komissio voi ottaa huomioon tiedot, jotka jäsenvaltio on toimittanut 3 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetun komission virallisen tiedonannon jälkeen, vain jos
a)      tämä on tarpeen unionin talousarviolle aiheutuvan taloudellisen vahingon huomattavan yliarvioinnin välttämiseksi; ja
b)      edellyttäen, että tietojen myöhäinen toimittaminen johtuu asianmukaisesti perustelluista ulkoisista tekijöistä eikä vaaranna asetuksen [N:o 1306/2013] 52 artiklan mukaisen komission päätöksen oikea-aikaista antamista.
– –”
19      Täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 40 artiklan, jonka otsikko on ”Sovittelumenettely”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltio voi saattaa asiansa sovitteluelimen käsiteltäväksi kolmenkymmenen työpäivän kuluessa 34 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetun komission virallisen tiedonannon saamisesta osoittamalla perustellun sovittelupyynnön sovitteluelimen sihteeristölle.
– –”
Asian tausta ja riidanalainen päätös
20      Unionin yleinen tuomioistuin selostaa valituksenalaisen tuomion 2–30 kohdassa asian taustaa, josta voidaan nyt annettavaa tuomiota varten tehdä seuraava yhteenveto.
Vuoden 2017 selvitys
21      Komissio aloitti Romaniaa koskevan selvityksen AA/2017/002/RO (jäljempänä vuoden 2017 selvitys) asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan nojalla tarkistaakseen, oliko Romania hallinnoinut ja valvonut rahastoista maksettuja pinta-alatukijärjestelmiä unionin lainsäädännön mukaisesti rahoitusvuosina 2015 ja 2016.
22      Komissio suoritti 12.6–16.6.2017 paikalla tehtävän tarkastuksen Romaniassa.
23      Tämän jälkeen komissio ilmoitti 28.8.2017 Romanialle tarkistustensa tulokset täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 2 kohdan mukaisesti ja pyysi Romanialta lisätietoja.
24      Komissio järjesti 20.2.2018 kahdenvälisen kokouksen (jäljempänä vuoden 2017 kahdenvälinen kokous) täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
25      Vuoden 2017 kahdenvälisen kokouksen pöytäkirja annettiin Romanialle tiedoksi 3.4.2018, ja tässä yhteydessä Romaniaa pyydettiin antamaan lisätietoja 2.7.2018 mennessä.
26      Romania esitti huomautuksensa vuoden 2017 kahdenvälisen kokouksen pöytäkirjasta 25.4.2018 ja vastauksensa pöytäkirjassa esitettyyn lisätietopyyntöön 2.7.2018 ja 11.9.2018 täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 säännösten mukaisesti.
27      Komissio antoi täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan ja 40 artiklan 1 kohdan mukaisesti 1.3.2019 Romanialle tiedoksi päätelmänsä, jotka se oli tehnyt sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn yhteydessä saamiensa tietojen perusteella. Komissio totesi käytännössä yhtäältä pysyttävänsä kantansa, jonka mukaan Romanian vuoden 2017 selvityksen kohteena olevien rahoitusvuosien 2015 ja 2016 aikana käyttöön ottamassa järjestelmässä esiintyi puutteita viiden olennaisen valvontatoimen toiminnassa, ja täsmensi toisaalta rahamäärää, jonka se aikoi jättää unionin rahoituksen ulkopuolelle.
28      Romania teki sovittelupyynnön 10.4.2019. Sovittelumenettelyn päätyttyä Romanialle toimitettiin sovitteluelimen kertomus 24.6.2019.
29      Romania toimitti kyseisen kertomuksen johdosta 10.7.2019 komissiolle tarkistetun vaikutuslaskelman täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdan nojalla.
30      Komissio ilmoitti tämän jälkeen Romanialle lopullisen kantansa, jossa se totesi Romanian toimittaman tarkistetun vaikutuslaskelman huomioon otettuaan pysyttävänsä osittain 1.3.2019 tiedoksiannetuissa päätelmissä ilmaiseman kantansa ja pienentävänsä rahamäärää, jonka jättämistä unionin rahoituksen ulkopuolelle se ehdotti (jäljempänä vuoden 2017 lopullinen kanta).
31      Vuoden 2017 selvitystä koskeva yhteenvetokertomus toimitettiin tämän jälkeen Romanialle.
Vuoden 2018 tutkimus
32      Komissio aloitti Romaniaa koskevan tutkimuksen AA/2018/007/RO (jäljempänä vuoden 2018 tutkimus) asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan nojalla tarkistaakseen, oliko Romania hallinnoinut ja valvonut rahastoista maksettuja pinta-alatukijärjestelmiä unionin lainsäädännön mukaisesti rahoitusvuosina 2017 ja 2018.
33      Komissio suoritti 2.7–6.7.2018 paikalla tehtävän tarkastuksen Romaniassa (jäljempänä vuoden 2018 tarkastus).
34      Komissio ilmoitti 28.8.2018 päivätyllä kirjeellä Romanialle tarkistustensa tuloksista täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
35      Romania toimitti 29.10.2018 komissiolle tarkistusten tuloksia koskevat huomautuksensa.
36      Komissio kutsui 23.1.2019 Romanian kahdenväliseen kokoukseen täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
37      Komissio ja Romanian viranomaiset tapasivat kahdenvälisessä kokouksessa (jäljempänä vuoden 2018 kahdenvälinen kokous) 5.3.2019.
38      Komissio toimitti Romanialle 10.4.2019 vuoden 2018 kahdenvälisen kokouksen pöytäkirjan (jäljempänä vuoden 2018 selvityksen pöytäkirja).
39      Romania esitti 3.5.2019 komissiolle huomautuksensa vuoden 2018 selvityksen pöytäkirjasta.
40      Romania antoi 10.6.2019 päivätyllä kirjeellä vastauksensa vuoden 2018 selvityksen pöytäkirjassa esitettyyn lisätietopyyntöön.
41      Komissio toimitti sitten 19.12.2019 täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti Romanialle vuoden 2018 selvitystä koskevat alustavat päätelmät (jäljempänä rahoituksen ulkopuolelle jätetyistä vuoden 2018 menoista annettu tiedonanto), joissa se antoi tiedoksi ehdotuksensa jättää unionin rahoituksen ulkopuolelle 178 846 662,94 euron suuruisen rahamäärän ja vahvisti kantansa, jonka mukaan Romaniassa rahoitusvuosien 2017 ja 2018 aikana käyttöön otetut pinta-alaan liittyvät tukijärjestelmät olivat unionin lainsäädännön vastaisia.
42      Komissio totesi erityisesti, että kyseessä olevien rahastoista aiheutuneiden menojen ulkopuolelle jättämisen perusteet liittyivät havaittuihin puutteisiin koskien neljää olennaista valvontatoimea, joita olivat kesantoalojen määrittämiseen suhteessa lyhytikäiseen nurmeen liittyvät hallinnolliset tarkastukset, ristiintarkastusten toteuttaminen sen selvittämiseksi, ovatko ilmoitetut viljelylohkot tukikelpoisia, paikalla tehtävien tarkastusten riittävän määrän toteuttaminen ja laadultaan riittävien paikalla tehtävien tarkastusten toteuttaminen.
43      Romania teki sovittelupyynnön 5.2.2020 (jäljempänä vuoden 2018 sovittelupyyntö).
44      Romania osallistui 15.12.2020 järjestettyyn sovittelukokoukseen.
45      Sovitteluelin antoi 4.1.2021 kertomuksensa, jossa se totesi, että sovittelu ei ollut mahdollista.
46      Komissio antoi 5.7.2021 Romanialle tiedoksi sovittelukertomuksen perusteella ottamansa lopullisen kannan. Kyseisessä kannassa komissio lähinnä pysytti arvionsa, jonka mukaan Romaniassa rahoitusvuosien 2017 ja 2018 aikana käyttöön otetussa järjestelmässä esiintyi puutteita neljän olennaisen valvontatoimen toiminnassa. Komissio alensi lisäksi ehdotettujen kiinteämääräisten oikaisujen määrää 178 320 110,85 euroon.
47      Komissio toimitti tämän jälkeen Romanialle yhteenvetokertomuksen, jossa se muistutti vuoden 2018 selvityksen eri vaiheista, sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn aikana Romanian esittämien huomautusten laajuudesta ja lopullisten päätelmiensä perusteluista.
48      Komissio teki riidanalaisen päätöksen 17.11.2021.
49      Siltä osin kuin on kyse rahastoista Romanialle rahoitusvuosina 2017 ja 2018 aiheutuneista menoista, komissio totesi tämän tuomion 42 kohdassa tarkoitettujen unionin oikeuden rikkomisten tapahtuneen ja päätti määrätä Romanialle 178 320 110,85 euron suuruisen kiinteämääräisen oikaisun.
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
50      Romania nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 27.1.2022 jättämällään kannekirjelmällä kanteen, jossa se vaati kumoamaan osittain riidanalaisen päätöksen siltä osin se koski rahastoista sille rahoitusvuosina 2018 ja 2019 aiheutuneita menoja, joiden määrä oli 178 320 110,85 euroa.
51      Romania esitti kanteensa tueksi kolme kanneperustetta.
52      Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisella tuomiolla kanneperusteet perusteettomina ja hylkäsi näin ollen kanteen kokonaisuudessaan.
53      Unionin yleinen tuomioistuin tutki ja hylkäsi aluksi valituksenalaisen tuomion 34–173 kohdassa ensimmäisen kanneperusteen, jonka mukaan komissio oli käyttänyt toimivaltaansa epäasianmukaisesti jättääkseen tietyt rahamäärät unionin rahoituksen ulkopuolelle asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan nojalla ja joka jakautui viiteen osaan.
54      Ensimmäiseksi unionin yleinen tuomioistuin tutki ja hylkäsi perusteettomana valituksenalaisen tuomion 37–52 kohdassa kyseisen kanneperusteen ensimmäisen osan, joka perustui komission väitetysti tekemiin virheisiin, jotka koskivat hallinnollisissa tarkastuksissa esiintyneiden puutteiden toteamista vuoden 2017 selvityksen ja vuoden 2018 selvityksen välisen suhteen osalta ja Romanian vuoden 2018 selvityksen yhteydessä antamiin tietoihin sovellettavia määräaikoja.
55      Unionin yleinen tuomioistuin totesi tältä osin erityisesti valituksenalaisen tuomion 41 ja 42 kohdassa, että vuoden 2017 selvitys ja vuoden 2018 selvitys olivat päällekkäisiä niiden neljän olennaisen valvontatoimen osalta, joita koskevia rikkomisia komissio oli havainnut. Kyseinen tuomioistuin totesi kuitenkin yhtäältä, että mainitut rikkomiset koskivat kahta eri ajanjaksoa, sillä vuoden 2017 selvitys koski rahoitusvuosia 2015 ja 2016 ja vuoden 2018 selvitys rahoitusvuosia 2017 ja 2018, ja toisaalta, että vuoden 2017 selvityksen perusteella tehtyyn päätökseen ei ollut haettu muutosta, joten siitä oli tullut lopullinen. Mainittu tuomioistuin totesi, että vuoden 2018 selvityksen päätteeksi tehdystä riidanalaisesta päätöksestä nostettu kanne koski rahoitusvuosia 2017 ja 2018. Kyseisen tuomioistuimen mukaan Romania saattoi näin ollen saattaa vuoden 2017 selvityksen osalta kyseenalaisiksi ainoastaan ne viittaukset, jotka komissio oli tehnyt kyseiseen selvitykseen vuoden 2018 selvityksen aikana ja joiden perusteella komissio oli tehnyt riidanalaisen päätöksen.
56      Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 47 kohdassa Romanian vuoden 2018 selvityksen yhteydessä antamiin tietoihin sovellettavasta määräajasta, että täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdassa säädetään tältä osin kahdesta kumulatiivisesta edellytyksestä, mikä tarkoittaa sitä, että jos jompikumpi näistä kahdesta edellytyksestä ei täyty, toista edellytystä ei ole tarpeen tarkastella.
57      Unionin yleinen tuomioistuin totesi seuraavaksi valituksenalaisen tuomion 49 kohdassa, ettei sillä, että vuoden 2017 selvitys ja vuoden 2018 selvitys olivat osittain päällekkäisiä, ollut mitään vaikutusta riidanalaisen päätöksen laillisuuteen, joten Romanian – joka oli väittänyt, ettei se voinut antaa vuoden 2018 selvitystä koskevia olennaisia tietoja sen johdosta, miten komissio oli toiminut vuoden 2017 selvityksen yhteydessä – arvostelemaa komission toimintatapaa ei voitu pitää täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna ulkoisena tekijänä.
58      Unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi valituksenalaisen tuomion 50 kohdassa, että kyseessä olevan jäsenvaltion olisi pitänyt esittää sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn yhteydessä selvitys, jonka perusteella olisi voitu katsoa, että tietojen esittäminen myöhässä komission virallisen tiedonannon jälkeen oli ollut perusteltua ulkoisten tekijöiden johdosta, ja että komission tehtävänä oli arvioida, oliko selvitys tyydyttävä, sillä jos komissio hylkää kyseisen selvityksen eikä sovella täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohtaa, kyseinen jäsenvaltio olisi voinut riitauttaa unionin yleisessä tuomioistuimessa kieltäytymisen ottaa huomioon virallisen tiedonannon jälkeen toimitetut tiedot.
59      Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 51 kohdassa yhtäältä, että ainoa ulkoinen tekijä, johon Romania oli vedonnut vuoden 2018 selvityksen yhteydessä, koski maataloustukirahastolle aiheutuvan riskin laskemiseksi käytettyjä virhetasoja koskevia tietoja. Kyseinen tuomioistuin huomautti toisaalta, että Romania ei ollut moittinut komission toimintatapaa sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn aikana vaan yksinomaan unionin yleisessä tuomioistuimessa, joten Romania ei voinut pätevästi moittia komissiota siitä, ettei se ollut tarkastellut asianmukaisesti täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdan b alakohdassa tarkoitettua ulkoisen tekijän käsitettä.
60      Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin tutki ja hylkäsi perusteettomana valituksenalaisen tuomion 53–99 kohdassa ensimmäisen kanneperusteen toisen osan, joka perustui komission väitetysti tekemiin arviointivirheisiin, jotka koskivat hallinnollisissa tarkastuksissa esiintyneiden puutteiden toteamista siltä osin kuin oli kyse kesantoalan määritelmästä suhteessa lyhytikäisen nurmen määritelmään.
61      Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi tältä osin aluksi valituksenalaisen tuomion 77 kohdassa ensimmäisen väitteen, joka koski vuoden 2018 selvityksen yhteydessä komission tekemiä viittauksia vuoden 2017 selvitykseen.
62      Unionin yleinen tuomioistuin totesi erityisesti valituksenalaisen tuomion 70 kohdassa Romanian argumentista, jonka mukaan silloin, kun kyseessä on peltoala, jonka pinta-ala on 10–30 hehtaaria, kesantoalojen sekoittamisesta lyhytikäisen nurmen kanssa ei aiheudu rahastoille minkäänlaista riskiä, joten asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan 1 kohtaa on noudatettu esillä olleessa asiassa, että Romania oli todetessaan, että käytännössä aina, kun jompikumpi näistä viljelykasveista eli lyhytikäinen nurmi tai kesantoala ilmoitetaan yhden tai kahden monipuolistamisen kannalta vaaditun ryhmän alla (pääkasvi tai toissijainen kasvi), muut viljelykasvit ilmoitetaan toisen ryhmän alla, implisiittisesti myöntänyt, ettei se voinut taata, ettei rahastoille aiheudu minkäänlaista riskiä.
63      Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 71 kohdassa, että tällainen argumentaatio merkitsee sen myöntämistä, että on mahdollisesti olemassa tapauksia, joissa asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa vaaditut kaksi viljelykasvia ovat kesantoala ja lyhytikäinen nurmi. Kyseinen tuomioistuin katsoi näin ollen, että – toisin kuin Romania oli väittänyt – kesantoalan ja lyhytikäisen nurmen erottaminen toisistaan olisi ollut tarpeen sen mainitussa säännöksessä asetetun vaatimuksen noudattamisen varmistamiseksi, jonka mukaan viljelijän 10–30 hehtaarin suuruisella peltoalalla on viljeltävä kahta viljelykasvia, koska tosiasiassa saattaa olla niin, että peltoala koostuu kokonaisuudessaan kesantoalasta tai lyhytikäisestä nurmesta.
64      Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 72 kohdassa Romanian argumentista, jonka mukaan on niin, että vaikka lähtökohtaisesti pääkasvin osuus saa olla enintään 75 prosenttia peltoalasta, sekä kesantoalan että lyhytikäisen nurmen ollessa kyseessä kyseisen rajan ylittäminen on sallittua asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan 3 kohdan mukaisesti, joten Romanian mukaan rahastoille ei aiheudu minkäänlaista riskiä, vaikka nämä kaksi viljelykasvia sekoitettaisiin keskenään, että Romania ei ollut esittänyt näyttöä siitä, että kyseisen asetuksen 44 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädetyn poikkeuksen soveltamisen ennakkoedellytys, joka on se, että lyhytikäinen nurmi, kesantoala tai näiden yhdistelmä käsittää yli 75 prosenttia tilan peltoalasta, täyttyi.
65      Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 76 kohdassa Romanian argumentista, jonka mukaan kansalliset tarkastajat olivat valvoneet kesantoaloiksi ilmoitettuja aloja kahden peräkkäisen vuoden ajan sanktioidakseen mahdollisia sääntöjenvastaisuuksia, että vuoden 2018 tarkastuksessa esiin nousi eri ongelma eli se, että alojen luokittelussa paikan päällä oli tehty virhe, jolla oli ollut kerrannaisvaikutuksia, mikä oli asettanut kyseenalaiseksi viljelyn monipuolistamiseen perustuvien ekologisten kynnysarvojen soveltamisen asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan mukaisesti.
66      Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi seuraavaksi valituksenalaisen tuomion 87 kohdassa toisen väitteen, jonka mukaan vuoden 2018 selvityksen oikeudellinen perusta ei ollut selkeä.
67      Unionin yleinen tuomioistuin tukeutui valituksenalaisen tuomion 83–86 kohdassa siihen seikkaan, että Romania oli saanut tietoonsa vuoden 2018 selvityksen oikeudellisen perustan viimeistään 10.4.2019, jolloin vuoden 2018 selvityksen pöytäkirja annettiin tiedoksi. Kyseisen tuomioistuimen mukaan Romania ei voinut pätevästi väittää, että viittaus asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklaan, joka koskee viljelyn monipuolistamista ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisille maatalouskäytännöille koskevan tukijärjestelmän hyödyntämistä, ei ollut riittävä komission riitautuksen luonteen ja ulottuvuuden ymmärtämiseksi.
68      Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi lopuksi valituksenalaisen tuomion 99 kohdassa kolmannen väitteen, joka perustui virheisiin komission vuoden 2018 selvityksen yhteydessä soveltaman kiinteämääräisen oikaisun laskennassa.
69      Unionin yleinen tuomioistuin totesi tältä osin valituksenalaisen tuomion 95 kohdassa yhtäältä, että täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdassa säädettyä poikkeusta ei voitu soveltaa esillä olleessa asiassa. Kyseinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 97 kohdassa toisaalta, että Romania ei ollut osoittanut, että komissio oli tehnyt arviointivirheen katsoessaan, että oikaisemista, johon Romania vetosi sen argumenttinsa tueksi, jonka mukaan komission havaitsema sääntöjenvastaisuus oli vähäinen vakavuudeltaan ja laajuudeltaan, ei ollut tehty.
70      Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin tutki ja hylkäsi perusteettomana valituksenalaisen tuomion 100–152 kohdassa ensimmäisen kanneperusteen kolmannen osan, joka perustui komission tekemiin arviointivirheisiin, jotka koskivat puutteiden toteamista ristiintarkastusten toteuttamisessa sen selvittämiseksi, onko ilmoitettu viljelylohko tukikelpoinen.
71      Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 143 kohdassa ensimmäisen väitteen, joka perustui komission tekemiin arviointivirheisiin, jotka koskivat puutteiden toteamista maataloustukirahaston puitteissa tehtyjen tarkastusten toteuttamisessa.
72      Unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 121 ja 122 kohdassa eron erityisesti viljelylohkojen tietojärjestelmän (jäljempänä SIPA-järjestelmä) päivittämisen ja vuoden 2018 selvityksen aikana todettujen sääntöjenvastaisuuksien vähäisen prosenttiosuuden välillä ja katsoi, että komissio oli katsonut riidanalaisessa päätöksessä arviointivirhettä tekemättä, ettei kyseisen päivittämisen osalta ollut olemassa minkäänlaista virhekynnystä.
73      Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 130 ja 131 kohdassa mainitusta päivittämisestä, että kolmen vuoden välein suoritettavan SIPA-järjestelmän päivittämisen oikeudellisella perustalla ei ollut mitään vaikutusta komission havaitsemiin puutteisiin. Vuoden 2017 toimintasuunnitelmaa koskeneen, 8.9.2017 järjestetyn kahdenvälisen kokouksen tiivistelmästä, johon Romania itse viittasi, ilmeni näet yhtäältä, että yhtäkään jäsenvaltiota ei ollut sanktioitu siitä, etteivät ne olleet päivittäneet SIPA-järjestelmää kolmen vuoden välein, mutta että rahastoille aiheutui riski päivittämisen laiminlyömisestä johtuvista virheistä, jotka saattoivat muodostaa perustan rahoitusoikaisujen tekemiselle. Kuten unionin yleinen tuomioistuin oli jo todennut Romanian muiden argumenttien yhteydessä, SIPA-järjestelmässä olevien kuvien vanhuus oli se seikka, joka aiheutti riskin maataloustukirahastolle.
74      Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 152 kohdassa toisen väitteen, joka perustui komission tekemiin virheisiin, jotka koskivat puutteiden toteamista maaseuturahaston puitteissa tehtyjen tarkastusten toteuttamisessa.
75      Unionin yleinen tuomioistuin katsoi yhtäältä valituksenalaisen tuomion 149 kohdassa, että komissio oli rahoituksen ulkopuolelle jätetyistä vuoden 2018 menoista annetussa tiedonannossa selittänyt paikkansapitävästi, ettei se ollut ottanut Romanian esittämiä laskelmia huomioon sillä perusteella, etteivät ne vastanneet sitä, mitä vuoden 2018 kahdenvälisessä kokouksessa oli sovittu. Kyseinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 150 kohdassa toisaalta, että komissio oli katsonut arviointivirhettä tekemättä, että täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdassa säädettyä poikkeusta ei voitu soveltaa esillä olleessa asiassa.
76      Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 151 kohdassa lisäksi, ettei komission tehtävänä ole missään tapauksessa osoittaa jäsenvaltion esittämiä laskelmia virheellisiksi vaan että jäsenvaltion on näytettävä, että seikat, joihin komission epäilyt perustuivat, olivat virheellisiä, mitä Romania ei mainitun tuomioistuimen mukaan ollut esillä olleessa asiassa tehnyt.
77      Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin tutki ja hylkäsi perusteettomana valituksenalaisen tuomion 153–169 kohdassa ensimmäisen kanneperusteen neljännen osan, joka perustui komission tekemiin arviointivirheisiin, jotka koskivat puutteiden toteamista paikalla tehtävien tarkastusten riittävän määrän toteuttamisessa.
78      Unionin yleinen tuomioistuin huomautti aluksi valituksenalaisen tuomion 162 kohdassa Romanian ja komission erimielisyydestä siltä osin kuin on kyse viherryttämistukitoimenpiteiden yhteydessä tarkastettavien tuensaajien prosenttiosuudesta merkitseviä noudattamatta jättämisiä todettaessa, että mainittu erimielisyys liittyi sellaisen prosenttiosuuden määrittämiseen, joka perustui laskelmaan, jolla pyrittiin selvittämään jompikumpi niistä arvoista, jotka ovat tarpeen mainitun prosenttiosuuden määrittämiseksi.
79      Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 163 kohdassa valmisteluasiakirjasta DS/CDP/2015/19, johon Romania oli viitannut, että kyseisessä asiakirjassa todettiin, että viherryttämistukea voitiin maksaa ainoastaan lähtökohtaisesti tukikelpoisille aloille eli sellaisille aloille, jotka täyttävät yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää koskevat tukikelpoisuusperusteet. Unionin yleinen tuomioistuin huomautti valituksenalaisen tuomion 164 kohdassa, että mainitussa asiakirjassa todettiin viherryttämistä koskevien tarkastusten määrän, jota oli lisättävä merkitseviä noudattamatta jättämisiä seuraavana vuonna, määrittämiseen käytettävästä laskukaavasta, että osoittaja eli viherryttämisestä aiheutuva kokonaisvähennys hehtaaria kohti oli ymmärrettävä tarkastetun alueen hehtaarimäärän kokonaisvähennykseksi ja siten, että se kattaa kaikista viherryttämistä koskevista vaatimuksista johtuvan vähennyksen. Tämä merkitsi unionin yleisen tuomioistuimen mukaan sitä, että huomioon oli otettava paitsi kaikista viherryttämistä koskevista vaatimuksista johtuva vähennys että tarkastetun alueen hehtaarimäärän vähennys.
80      Viidenneksi unionin yleinen tuomioistuin tutki ja hylkäsi perusteettomana valituksenalaisen tuomion 170–173 kohdassa ensimmäisen kanneperusteen viidennen osan, joka perustui komission tekemiin virheisiin, jotka koskivat puutteiden toteamista laadultaan riittävien paikalla tehtävien tarkastusten toteuttamisessa, siltä osin kuin mainitun osan oikeellisuus liittyi ensimmäisen kanneperusteen toisen ja kolmannen osan perusteltavuuteen.
81      Unionin yleinen tuomioistuin tutki ja hylkäsi seuraavaksi valituksenalaisen tuomion 174–181 kohdassa suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskeneen toisen kanneperusteen perusteettomana.
82      Unionin yleinen tuomioistuin totesi tältä osin valituksenalaisen tuomion 180 kohdassa, että Romania vetosi kyseisessä kanneperusteessa uudelleen yhtäältä siihen, ettei se voinut esittää asianmukaisia laskelmia täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 3 kohdassa asetetussa määräajassa vuoden 2017 selvityksen ja vuoden 2018 selvityksen päällekkäisyyden vuoksi, ja toisaalta siihen, että komissio ei ollut soveltanut kyseisen täytäntöönpanoasetuksen 34 artiklan 6 kohtaa eikä siten ottanut huomioon Romanian vuoden 2018 sovittelupyynnössä esittämiä laskelmia. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi siten valituksenalaisen tuomion 181 kohdassa, että toinen kanneperuste oli hylättävä, koska se oli todennut kyseisessä tuomiossa yhtäältä, että asianmukaisten laskelmien esittäminen vuoden 2018 selvityksen yhteydessä ei riippunut vuoden 2017 selvityksen yhteydessä tehdyistä laskelmista, ja toisaalta, että mainitun täytäntöönpanoasetuksen 34 artiklan 6 kohdassa asetetut edellytykset eivät täyttyneet esillä olleessa asiassa.
83      Unionin yleinen tuomioistuin tutki ja hylkäsi lopuksi valituksenalaisen tuomion 182–209 kohdassa perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä koskeneen kolmannen kanneperusteen perusteettomana.
Asianosaisten vaatimukset unionin tuomioistuimessa
84      Romania vaatii, että unionin tuomioistuin
–        ottaa valituksen tutkittavaksi ja kumoaa valituksenalaisen tuomion kokonaisuudessaan
–        ratkaisee asian lopullisesti hyväksymällä riidanalaisen päätöksen osittaista kumoamista koskeneen kanteen tai
–        toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta se antaa uuden ratkaisun, jossa se hyväksyy riidanalaisen päätöksen osittaista kumoamista koskeneen Romanian kanteen, ja
–        velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
85      Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–        hylkää valituksen ja
–        velvoittaa Romanian korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valituksen tarkastelu
86      Romania esittää valituksensa tueksi neljä valitusperustetta.
Ensimmäinen valitusperuste, joka perustuu asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklan kanssa, rikkomiseen
87      Ensimmäinen valitusperuste sisältää neljä osaa.
Ensimmäinen osa, joka koskee komission tekemien rahoitusoikaisuehdotusten oikeudellisen perustan muuttamista sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn aikana
–       Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
88      Romania riitauttaa ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa valituksenalaisen tuomion 85 ja 86 kohdan.
89      Romania väittää yhtäältä unionin yleisen tuomioistuimen katsoneen virheellisesti, että komissio pystyi muuttamaan rahoitusoikaisuehdotustensa oikeudellista perustaa sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn aikana ja myös kahdenvälisessä kokouksessa. Romanian mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi toisaalta virheellisesti, että tieto kyseisten ehdotusten oikeudellisesta perustasta annettiin Romanialle viimeistään 10.4.2019 eli päivänä, jona vuoden 2018 selvityksen pöytäkirja annettiin tiedoksi, ja että Romanialla oli ollut tilaisuus esittää huomautuksensa tehokkaasti ennen kuin komissio lähetti sille rahoituksen ulkopuolelle jätettyjä menoja koskeneen tiedonannon.
90      Romanian mukaan sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettely edellyttää näet asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan kanssa, mukaisesti, että heti kyseisen menettelyn ensimmäisestä vaiheesta alkaen komissio ilmaisee ne unionin säännöt, joita se katsoo rikotun, tarvittavat toimenpiteet ja tältä osin suunnitellun oikaisun.
91      Romania viittaa 3.5.2012 annettuun tuomioon Espanja v. komissio (C‑24/11 P, EU:C:2012:266, 26–28 kohta) ja muistuttaa, että komission on selvityksen perusteella sekä siinä tapauksessa, että se katsoo, että menoja ei ole toteutettu unionin sääntöjen mukaisesti, annettava kyseessä olevalle jäsenvaltiolle tiedoksi tarkistustensa tulokset ja korjaavat toimenpiteet, jotka on toteutettava kyseisten sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi tulevaisuudessa. Romania väittää, että jotta tällainen tiedonanto voisi täyttää jäsenvaltion varoittamista koskevan tehtävän, komission on annettava kyseiselle jäsenvaltiolle täydelliset tiedot varauksistaan ja muun muassa ilmaistava riittävän täsmällisesti se sääntöjenvastaisuus, josta mainittua jäsenvaltiota moititaan.
92      Komissio katsoo, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
93      Aluksi on muistutettava yhtäältä, että sääntöjenmukaisuuden tarkastamisesta säädetään asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklassa.
94      Kyseisen 52 artiklan 1 kohdan mukaan sääntöjenmukaisuus tarkastetaan, jos komissio toteaa, että mainitun asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa ja 5 artiklassa tarkoitettuja menoja ei ole toteutettu unionin lainsäädännön mukaisesti ja maaseuturahaston osalta asetuksen N:o 1303/2013 85 artiklassa tarkoitetun sovellettavan unionin ja kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Komissio hyväksyy tällöin täytäntöönpanosäädöksiä, joilla se määrittää määrät, jotka jätetään unionin rahoituksen ulkopuolelle.
95      Asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan 3 kohdassa määritellään puolestaan menettely, jota on noudatettava ennen rahoituksen epäämistä koskevan päätöksen tekemistä. Tästä seuraa, että tällaisen päätöksen tekeminen edellyttää, että komissio ja asianomainen jäsenvaltio vaihtavat keskenään kirjallisia ilmoituksia niiden tarkistusten tuloksista, jotka komissio on suorittanut, päästäkseen sopimukseen toteutettavista toimenpiteistä. Jos sopimukseen ei päästä, asianomainen jäsenvaltio voi pyytää aloittamaan sovittelumenettelyn, jonka päätteeksi annetaan suosituksia sisältävä kertomus komissiolle, joka ottaa sen huomioon ennen kuin se päättää rahoituksen epäämisestä (ks. vastaavasti tuomio 23.10.2025, Bulgaria v. komissio (Maataloustukirahastosta rahoitetut aiheettomat menot), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, 56 kohta).
96      Kyseisellä menettelyllä otetaan siten käyttöön komission ja asianomaisen jäsenvaltion välinen vuoropuhelu, ja sillä pyritään olennaisilta osin ensinnäkin mahdollistamaan se, että ne voivat vaihtaa tietoja, toiseksi tarjoamaan kyseiselle jäsenvaltiolle mahdollisuus käyttää puolustautumisoikeuttaan, kolmanneksi mahdollistamaan se, että mainittu jäsenvaltio voi osoittaa komission toteamusten olevan virheellisiä, ja neljänneksi ja lopuksi mahdollistamaan se, että kyseinen jäsenvaltio ilmoittaa komissiolle unionin säännöstön noudattamisen varmistamiseksi toteutettavista korjaustoimenpiteistä (ks. analogisesti tuomio 13.2.2020, Kreikka v. komissio (Pysyvä laidun), C‑252/18 P, EU:C:2020:95, 84 kohta).
97      Komissio antoi toisaalta asetuksen N:o 1306/2013 53 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014, jonka 34 artiklassa vahvistetaan asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklassa säädettyä sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyä koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
98      Kuten täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklasta, luettuna kyseisen asetuksen johdanto-osan 27 perustelukappaleen valossa, ilmenee, kyseessä on kontradiktorinen menettely, jonka eri vaiheisiin sovelletaan erityisiä määräaikoja sen varmistamiseksi, että menettely saatetaan päätökseen kohtuullisessa ajassa (ks. vastaavasti tuomio 23.10.2025, Bulgaria v. komissio (Maataloustukirahastosta rahoitetut aiheettomat menot), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, 58 kohta).
99      Ensimmäisessä vaiheessa komissio antaa täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 2 kohdan mukaisesti asianomaiselle jäsenvaltiolle tiedoksi havaintonsa sekä toteutettavat korjaavat toimenpiteet ja ilmoittaa asianmukaiseksi katsomansa rahoitusoikaisun alustavan tason.
100    Oikeuskäytännöstä ilmenee, että tässä tiedonannossa on yksilöitävä riittävän täsmällisesti kaikki sääntöjenvastaisuudet, joista asianomaista jäsenvaltiota arvostellaan ja joihin suunniteltu rahoitusoikaisu on loppujen lopuksi perustettu. Ainoastaan tällaisella tiedonannolla voidaan taata komission tekemien varaumien täydellinen tietoon saaminen (ks. vastaavasti tuomio 23.10.2025, Bulgaria v. komissio (Maataloustukirahastosta rahoitetut aiheettomat menot), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
101    Lisäksi täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan kyseisessä tiedonannossa on esitettävä kahdenvälisen kokouksen pitämistä viiden kuukauden kuluessa asianomaisen jäsenvaltion vastaukselle asetetun määräajan päättymisestä. Kyseisen täytäntöönpanoasetuksen 34 artiklan 3 kohdan toisesta alakohdasta ilmenee myös, että komissio laatii kahdenvälisen kokouksen pöytäkirjan 30 työpäivän kuluessa kokouksesta ja lähettää sen asianomaiselle jäsenvaltiolle, joka voi toimittaa mahdolliset huomautuksensa komissiolle 15 työpäivän kuluessa pöytäkirjan vastaanottamisesta.
102    Vaikka tämän tuomion 99 kohdassa tarkoitetulla tiedonannolla on varoitustehtävänsä täyttääkseen annettava asianomaiselle jäsenvaltiolle täydellinen tieto komission varauksista (ks. vastaavasti tuomio 13.2.2020, Kreikka v. komissio (Pysyvä laidun), C‑252/18 P, EU:C:2020:95, 82 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), tästä ei kuitenkaan seuraa, että mainitussa tiedonannossa on välttämättä mainittava kaikki ne oikeussäännöt, joita alun perin todetulla sääntöjenvastaisuudella on mahdollisesti rikottu.
103    Unionin tuomioistuin on näet jo todennut, että edellyttäen, että kyseinen tiedonanto voi täyttää varoitustehtävän, pelkästään se, ettei kyseinen asiakirja sisällä säädösviittausta, ei merkitse olennaisen muotomääräyksen rikkomista (ks. vastaavasti tuomio 24.1.2002, Suomi v. komissio, C‑170/00, EU:C:2002:51, 34 kohta ja tuomio 7.10.2004, Espanja v. komissio, C‑153/01, EU:C:2004:589, 93 kohta).
104    Vaikka komission on vastaavasti suhteissaan jäsenvaltioihin noudatettava soveltamisasetuksissa itselleen asettamiaan edellytyksiä, jäsenvaltiot eivät kuitenkaan voi omaksua suhteissaan komissioon puhtaan muodollista kantaa, kun asiaan liittyvistä olosuhteista käy ilmi, että niiden oikeuksia on täysin suojattu (ks. vastaavasti tuomio 24.1.2002, Suomi v. komissio, C‑170/00, EU:C:2002:51, 34 kohta ja tuomio 7.10.2004, Espanja v. komissio, C‑153/01, EU:C:2004:589, 93 kohta). Näin on muun muassa silloin, kun asianomainen jäsenvaltio on pystynyt ymmärtämään komission rahoitusoikaisuehdotusten perustan ja voinut ilmaista kantansa tehokkaasti sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn aikana (ks. analogisesti tuomio 19.1.2006, Comunità montana della Valnerina v. komissio, C‑240/03 P, EU:C:2006:44, 129 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
105    On lisättävä, että – toisin kuin Romania väittää – asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan kanssa, tulkitseminen siten, että komission rahoitusoikaisuehdotusten oikeudellista perustaa ei voida muuttaa miltään osin tämän tuomion 99 kohdassa tarkoitetun tiedonannon, joka on sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn ensimmäinen vaihe, jälkeen, merkitsisi tämän tuomion 104 kohdassa mainitun oikeuskäytännön vastaisesti sitä, että jäsenvaltiot voisivat estää mainitun menettelyn etenemisen. Tällaisella tulkinnalla vaarannettaisiin komission ja asianomaisen jäsenvaltion väliseen tietojenvaihtoon perustuvan menettelyn kehittyvä luonne ja pakotettaisiin komissio aloittamaan kyseinen menettely uudelleen, vaikka nyt käsiteltävän asian olosuhteista ilmenee, että kyseinen jäsenvaltio ymmärsi komission rahoitusoikaisuehdotukset ja pystyi esittämään tehokkaasti huomautuksensa niistä ennen kuin komissio esitti sille täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn yhteydessä saamiensa tietojen perusteella tekemänsä johtopäätökset. Tällainen tulkinta on siten ristiriidassa asetuksen N:o 1306/2013 johdanto-osan 37 ja 39 perustelukappaleessa mainitun unionin taloudellisten etujen suojaamista koskevan tavoitteen kanssa, koska sillä heikennettäisiin aiheettomasti maksettujen määrien takaisinperimisen tehokkuutta.
106    Unionin yleinen tuomioistuin pystyi siten oikeudellista virhettä tekemättä toteamaan valituksenalaisen tuomion 85 kohdassa, että komissio voi muuttaa rahoitusoikaisuehdotustensa oikeudellista perustaa sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn aikana edellyttäen, että kyseinen muutos tehdään sellaisessa menettelyvaiheessa, että jäsenvaltio voi ottaa kantaa näihin ehdotuksiin.
107    Siitä, tekikö unionin yleinen tuomioistuin oikeudellisen virheen todetessaan valituksenalaisen tuomion 86 kohdassa, että tieto komission väitteiden oikeudellisesta perustasta annettiin Romanialle viimeistään 10.4.2019 ja että Romania pystyi siten ottamaan tehokkaasti kantaa mainittuihin ehdotuksiin, unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 83 ja 84 kohdassa suorittamasta tosiseikkojen arvioinnista, jota Romania ei ole riitauttanut, ilmenee, että komissio täsmensi vuoden 2018 selvityksen pöytäkirjassa, joka annettiin Romanialle tiedoksi 10.4.2019, että puutteiden, joista Romaniaa moitittiin, oikeudellisena perustana olivat asetuksen N:o 1307/2013 4 ja 44–46 artikla. Unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi valituksenalaisen tuomion 84 kohdassa, että Romania oli ollut tietoinen vuoden 2018 tarkastuksen yhteydessä todetuista puutteista, jotka liittyivät kesantoalojen määrittämiseen suhteessa lyhytikäiseen nurmeen, joten Romania ei voinut pätevästi väittää, että tehty viittaus mainitun asetuksen 44 artiklaan, joka koskee viljelyn monipuolistamista tuen saamiseksi viherryttämistukijärjestelmästä, ei ollut riittävä komission väitteiden luonteen ja ulottuvuuden ymmärtämiseksi.
108    Unionin yleinen tuomioistuin pystyi tässä tilanteessa – kun otetaan huomioon, että Romanialla oli näin ollen ollut mahdollisuus antaa huomautuksensa mainitusta asiakirjasta tämän tuomion 101 kohdassa mainituissa säännöksissä edellytetyllä tavalla – toteamaan valituksenalaisen tuomion 86 kohdassa, että Romanialle oli annettu tieto komission rahoitusoikaisuehdotusten oikeudellisesta perustasta viimeistään 10.4.2019 eli päivänä, jona vuoden 2018 selvityksen pöytäkirja annettiin tiedoksi, joten Romanialla oli ollut tilaisuus esittää tehokkaasti huomautuksensa ennen kuin komissio lähetti sille johtopäätöksensä rahoituksen ulkopuolelle jätetyistä vuoden 2018 menoista.
109    Edellä esitetystä seuraa, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.
Toinen osa, joka koskee asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan kanssa, sovellettavuutta unionin oikeuden rikkomisen puuttumista koskevaan tietojen toimittamiseen
–       Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
110    Romania riitauttaa ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa valituksenalaisen tuomion 50 ja 51 kohdan.
111    Romanian mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklaa, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan kanssa, sovelletaan sekä rahoitusoikaisun laskemista koskevaan tietojen toimittamiseen että unionin oikeuden rikkomisen puuttumista koskevaan tietojen toimittamiseen.
112    Romanian mukaan unionin yleinen tuomioistuin viittasi mainituissa kohdissa täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdassa asetettuihin edellytyksiin vahvistaakseen pääasiassa komission johtopäätöksen, jonka mukaan rahoituksen ulkopuolelle jätettyjä vuoden 2018 menoja koskevan tiedonannon jälkeen Romanian toimittamia tietoja, joilla pyrittiin osoittamaan, ettei unionin oikeutta ollut rikottu, ei olisi pitänyt ottaa huomioon.
113    Romania huomauttaa, että mainitun täytäntöönpanoasetuksen 34 artiklan 6 kohdan a alakohdassa asetetussa edellytyksessä viitataan kuitenkin jäsenvaltioiden myöhässä toimittamien tietojen huomioon ottamiseen, jotta vältetään unionin talousarviolle aiheutuvan taloudellisen vahingon huomattava yliarviointi. Romanian mukaan kyseinen säännös on poikkeus, jota on siten tulkittava ja sovellettava suppeasti. Romania väittää, että mainittua säännöstä ei näin ollen sovelleta unionin oikeuden rikkomisen puuttumista koskevaan tietojen toimittamiseen.
114    Komissio katsoo ensisijaisesti, että ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on jätettävä tutkimatta. Komissio muistuttaa, että unionin tuomioistuin on valitusasioissa toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, jonka unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt perusteista ja argumenteista, joista siinä on lausuttu. Komission mukaan Romania ei väittänyt unionin yleisessä tuomioistuimessa, että täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklaa ei sovelleta riidanalaisen päätöksen antamiseen johtaneeseen sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyyn, vaan päinvastaista. Komissio katsoo lisäksi, että Romanian esittämien argumenttien perusteella ei voida määrittää selkeästi, mikä on se nyt käsiteltävässä asiassa toteutetun sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn yhteydessä tehty unionin oikeuden rikkominen, jota Romania pitää kaiken lisäksi ”olemattomana”.
115    Komissio väittää toissijaisesti, että ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on hylättävä perusteettomana.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
116    Komissio katsoo aluksi, että ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on jätettävä tutkimatta, koska yhtäältä Romania ei esittänyt argumenttia siitä, että asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklaa, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan kanssa, ei voida soveltaa unionin oikeuden rikkomisen puuttumista koskevaan tietojen toimittamiseen, unionin yleisessä tuomioistuimessa ja koska toisaalta mainittu argumentti on epäselvä.
117    Tältä osin on riittävää todeta, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuin on muutoksenhakumenettelyssä toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, joka on tehty ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyistä perusteista ja argumenteista. Asianosainen ei siis voi esittää ensimmäisen kerran unionin tuomioistuimessa perustetta, jota se ei ole esittänyt unionin yleisessä tuomioistuimessa, koska tämä merkitsisi sitä, että sillä olisi oikeus laajentaa unionin tuomioistuimessa, jonka toimivaltaa muutoksenhaun yhteydessä on rajoitettu, kannettaan unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden. Valittajalla on kuitenkin oikeus vedota valituksessaan unionin tuomioistuimessa perusteisiin ja argumentteihin, jotka perustuvat valituksenalaiseen tuomioon itseensä ja joilla pyritään arvostelemaan oikeudellisesti sen oikeellisuutta (tuomio 6.10.2021, Sigma Alimentos Exterior v. komissio, C‑50/19 P, EU:C:2021:792, 38 ja 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
118    Romania arvostelee nyt käsiteltävässä asiassa selkeästi ja yksityiskohtaisesti valituksenalaisen tuomion 50 ja 51 kohtaan sisältyviä perusteluja. Jos asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklaa, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan kanssa, ei voida soveltaa unionin oikeuden rikkomisen puuttumista koskevaan tietojen toimittamiseen, kuten Romania väittää, unionin yleisen tuomioistuimen mainituissa kohdissa esittämä arviointi kyseisten tietojen myöhässä esittämisestä olisi virheellinen. Näin ollen ei voida katsoa, että ensimmäisen valitusperusteen toisella osalla muutettaisiin oikeudenkäynnin kohdetta siitä, mikä se oli unionin yleisessä tuomioistuimessa, tai että kyseinen osa olisi epäselvä; mainittu osa olisi edellä mainituissa tilanteissa jätettävä tutkimatta.
119    Näiden seikkojen perusteella ensimmäisen valitusperusteen toista osaa koskeva oikeudenkäyntiväite on hylättävä.
120    Asiakysymyksen osalta täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdasta ilmenee, että kyseinen säännös koskee unionin rahoituksen ulkopuolelle jätettävien menojen arviointia.
121    Sen arviointi, onko rahoituksen ulkopuolelle jättämiseen johtavaa unionin oikeuden rikkomista olemassa, ja tästä seuraavan rahoitusoikaisun määrän määrittäminen liittyvät erottamattomasti toisiinsa. Ei siten voida katsoa – kuten Romania pääasiassa väittää –, että asianomainen jäsenvaltio voi esittää komission muodollisten päätelmien tiedoksiantamisen jälkeen lisätietoja osoittaakseen, että unionin oikeutta ei ole rikottu, ottamatta huomioon puitteita, jotka vahvistetaan täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdassa, jossa säädetään edellytyksistä, joiden mukaisesti jäsenvaltiot voivat toimittaa tällaisia tietoja.
122    Jos näet kyseistä säännöstä ei sovellettaisi tällaisten tietojen toimittamiseen, jäsenvaltiot voisivat toimittaa komission muodollisten päätelmien tiedoksiantamisen jälkeen komissiolle lisätietoja, jotka velvoittaisivat komission tarkastelemaan jatkuvasti uudelleen väitetystä unionin oikeuden rikkomisen puuttumisesta tekemiään päätelmiä.
123    Kuten lisäksi tämän tuomion 98 kohdasta ilmenee, sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettely on kontradiktorinen menettely, jonka eri vaiheisiin sovelletaan erityisiä määräaikoja sen varmistamiseksi, että menettely saatetaan päätökseen kohtuullisessa ajassa.
124    Romanian ehdottaman täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohtaa koskevan tulkinnan seurauksena olisi se, että menettely pitkittyisi ja että ne erityiset määräajat menettäisivät merkityksensä, joita komission ja jäsenvaltioiden on kyseisen täytäntöönpanoasetuksen 34 artiklan 3 kohdan mukaisesti noudatettava.
125    Tällainen tulkinta olisi lisäksi vaikeasti sovitettavissa yhteen asetuksen N:o 1306/2013 johdanto-osan 37 ja 39 perustelukappaleessa mainitun unionin taloudellisten etujen suojaamista koskevan tavoitteen kanssa siltä osin kuin mainitun tulkinnan mukaan jäsenvaltiot voisivat pitkittää aiheettomasti maksettujen määrien takaisinperintämenettelyä. Kuten tämän tuomion 105 kohdassa on todettu, sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn pitkittyminen on näet omiaan heikentämään tällaisten määrien takaisinperimisen tehokkuutta.
126    Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on näin ollen hylättävä perusteettomana.
Kolmas osa, joka koskee täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdan b alakohdassa tarkoitettua ulkoisen tekijän käsitettä
–       Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
127    Romania riitauttaa ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa valituksenalaisen tuomion 49 kohdan.
128    Romanian mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että komission toimintatapa eli kaksi osittain samanaikaista selvitystä ja toisen selvityksen kannalta merkityksellisten tietojen myöhäinen selventäminen ensimmäisessä selvityksessä ei voi olla täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdan b alakohdassa tarkoitettu ”ulkoinen tekijä” mainitun toisen selvityksen kannalta.
129    Romania väittää, että mikä tahansa sellainen ulkoinen seikka, joka tekee jäsenvaltiolle mahdottomaksi saada selville seikat, joista sitä moititaan, on mainitussa säännöksessä tarkoitettu ”ulkoinen tekijä”. Romanian mukaan tästä on kyse muun muassa silloin, kun komissio selventää moitittua puutetta myöhäisessä vaiheessa tai omaksuu erilaisen lähestymistavan kahdessa samaan aikaan toteutetussa selvityksessä.
130    Romania korostaa lisäksi, ettei se vedonnut kahden selvityksen päällekkäisyyteen vuosia 2015 ja 2016 koskeneen vuoden 2017 selvityksen laillisuuden riitauttamiseksi toisin kuin valituksenalaisen tuomion 41 ja 42 kohdasta ilmenee. Romania väittää, että mainittu päällekkäisyys vaikutti vuoden 2018 selvityksen laillisuuteen, koska Romania katsoi, että sen oli mahdotonta saada ajoissa tietoonsa seikat, joista sitä moitittiin kyseisessä selvityksessä.
131    Komissio väittää ensisijaisesti, että ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on jätettävä tutkimatta. Komissio muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 256 artiklan 1 kohdan ja Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymysten osalta. Komission mukaan Romania tyytyy todellisuudessa riitauttamaan unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 49 kohdassa tekemän tosiseikkoja koskevan arvioinnin. Komissio kiistää toissijaisesti Romanian argumentaation oikeellisuuden.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
132    Komissio väittää aluksi, että Romania riitauttaa ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa todellisuudessa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 49 kohdassa tekemän tosiseikkoja koskevan arvioinnin ja että kyseinen osa on näin ollen jätettävä tutkimatta.
133    Tältä osin on riittävää todeta, että Romania ei riitauta unionin yleisen tuomioistuimen tekemää tosiseikkoja koskevaa arviointia vaan täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdan b alakohdassa tarkoitetusta ”ulkoisen tekijän” käsitteestä valituksenalaisen tuomion 49 kohdassa tehdyn tulkinnan, jonka mukaan komission toimintatapa eli kaksi osittain samanaikaista selvitystä ja toisen selvityksen kannalta merkityksellisten tietojen selventäminen ensimmäisessä selvityksessä ei ole itsessään sellainen ”ulkoinen tekijä” mainitun toisen selvityksen kannalta, jolla voitaisiin perustella sellaisten tietojen huomioon ottaminen, jotka asianomainen jäsenvaltio on mainitun säännöksen nojalla antanut tämän toisen selvityksen yhteydessä kyseisen täytäntöönpanoasetuksen 34 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetun komission virallisen tiedonannon jälkeen.
134    Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa voidaan näin ollen ottaa tutkittavaksi.
135    Romania väittää asiakysymyksen osalta unionin yleisen tuomioistuimen todenneen virheellisesti valituksenalaisen tuomion 49 kohdassa, että Romanian arvostelemaa komission toimintatapaa vuoden 2017 selvityksen yhteydessä ei voida pitää täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna ulkoisena tekijänä.
136    Kuten unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin perustellusti totesi valituksenalaisen tuomion 50 kohdassa, asianomaisen jäsenvaltion on sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn yhteydessä esitettävä selvitys, jonka perusteella voidaan katsoa, että tietojen esittäminen myöhässä komission lähettämän kahdenvälisen kokouksen pöytäkirjaa koskevan virallisen tiedonannon jälkeen on perusteltua ulkoisten tekijöiden johdosta, ja komission tehtävänä on arvioida, onko selvitys tyydyttävä, sillä jos komissio hylkää jäsenvaltion selvityksen eikä sovella täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohtaa, kyseinen jäsenvaltio voi riitauttaa unionin yleisessä tuomioistuimessa kieltäytymisen ottaa toimitetut tiedot huomioon.
137    Valituksenalaisen tuomion 51 kohdasta ilmenee tältä osin yhtäältä, että komissio väitti unionin yleisessä tuomioistuimessa, että ainoa ulkoinen tekijä, johon Romania oli vedonnut vuoden 2018 selvityksen yhteydessä, koski maataloustukirahastolle aiheutuvan riskin laskemiseksi käytettyjä virhetasoja koskevia tietoja, eikä Romania ole kiistänyt tätä komission väitettä. Romania ei toisaalta riitauttanut komission toimintatapaa sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn aikana vaan yksinomaan unionin yleisessä tuomioistuimessa.
138    Näillä perusteluilla voidaan sellaisinaan oikeuttaa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 52 kohdassa tekemä päätös hylätä Romanian argumentaatio, joka koski kyseisen jäsenvaltion vuoden 2018 selvityksen yhteydessä toimittamiin tietoihin sovellettavaa määräaikaa.
139    Valituksenalaisen tuomion 49 kohtaa koskevalla argumentaatiolla ei siten voida kyseenalaistaa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 52 kohdassa tekemää päätöstä hylätä kumoamiskanteen ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa. Kyseinen argumentaatio on siis tehoton.
140    Näin ollen ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on hylättävä osittain tehottomana ja osittain perusteettomana.
Neljäs osa, joka koskee jäsenvaltioiden oikeutta tehokkaaseen tuomioistuinvalvontaan
–       Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
141    Romania katsoo ensimmäisen valitusperusteen neljännessä osassa unionin yleisen tuomioistuimen rajoittaneen sen oikeutta tehokkaaseen tuomioistuinvalvontaan perusoikeuskirjan 47 artiklan vastaisesti. Romanian mukaan on näet niin, että ensimmäisen valitusperusteen kolmessa ensimmäisessä osassa yksilöidyistä kolmesta oikeudellisesta virheestä seurasi, että kyseisen jäsenvaltion mahdollisuutta esittää tehokkaasti komissiolle ja myöhemmin unionin yleiselle tuomioistuimelle olennaisia seikkoja unionin oikeuden rikkomisen olemassaolosta, joka on rahoitusoikaisujen määräämisen ennakkoedellytys, rajoitettiin.
142    Komissio väittää, että ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa on epäselvyytensä vuoksi jätettävä tutkimatta. Komission mukaan Romania ei nimittäin ole selittänyt riittävästi, millä tavoin komissio tai unionin yleinen tuomioistuin rikkoivat perusoikeuskirjan 47 artiklaa. Komission mukaan neljäs osa on joka tapauksessa hylättävä perusteettomana.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
143    Komission vastalauseesta, jonka mukaan perusoikeuskirjan 47 artiklan rikkomista koskevat Romanian argumentit on jätettävä epäselvyytensä vuoksi tutkimatta, on aluksi todettava valituksesta ilmenevän selkeästi, että argumentit, joihin Romania vetoaa ensimmäisen valitusperusteen neljännessä osassa, ovat mainitun jäsenvaltion mukaan seurausta väitetyistä virheistä, jotka se yksilöi kyseisen valitusperusteen kolmen ensimmäisen osan yhteydessä.
144    Ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa voidaan näin ollen ottaa tutkittavaksi.
145    Kuitenkin siltä osin kuin Romania katsoo, että perusoikeuskirjan 47 artiklan rikkominen, johon se vetoaa mainitun valitusperusteen yhteydessä, on seurausta väitetyistä virheistä, jotka se yksilöi kyseisen valitusperusteen kolmen ensimmäisen osan yhteydessä, on riittävää todeta tämän tuomion 93–109, 120–126 ja 135–140 kohdasta ilmenevän, ettei näissä kolmessa ensimmäisessä osassa ole tullut esille minkäänlaista oikeudellista virhettä unionin yleisen tuomioistuimen tekemän arvioinnin osalta.
146    Näin ollen ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa ei voi enää menestyä.
147    Ensimmäinen valitusperuste on siis hylättävä kokonaisuudessaan.
Toinen valitusperuste, joka perustuu asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan, luettuna yhdessä asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan 1–3 kohdan ja suhteellisuusperiaatteen kanssa, rikkomiseen
148    Toinen valitusperuste sisältää viisi osaa.
Ensimmäinen osa, joka koskee viljelyn monipuolistamiseen sovellettavia sääntöjä 10–30 hehtaarin suuruisten peltoalojen ollessa kyseessä
–       Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
149    Romania arvostelee toisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa pääasiassa tapaa, jolla unionin yleisen tuomioistuimen sovelsi valituksenalaisen tuomion 69–72 ja 76 kohdassa asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan 1–3 kohtaa, joka koskee viljelyn monipuolistamiseen sovellettavia sääntöjä 10–30 hehtaarin suuruisten peltoalojen ollessa kyseessä.
150    Tarkemmin sanoen kyseinen osa koskee unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 69–72 kohdassa tekemää arviointia, jonka päätteeksi se hylkäsi Romanian argumentin, jonka mukaan silloin, kun kyseessä on ala, jonka pinta-ala on 10–30 hehtaaria, kesantoalojen sekoittamisesta lyhytikäisen nurmen kanssa ei aiheudu rahastoille minkäänlaista riskiä. Romania katsoo tältä osin, ettei se pysty kuvittelemaan tilannetta, jossa kesantoalojen sekoittaminen lyhytikäisen nurmen kanssa voisi johtaa sellaisten peltoalojen ollessa kyseessä, joiden pinta-ala on 10–30 hehtaaria, asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan 1–3 kohdan rikkomiseen.
151    Romania väittää lisäksi välillisesti unionin yleisen tuomioistuimen katsoneen virheellisesti valituksenalaisen tuomion 76 kohdassa, että kesantoalojen sekoittamisella lyhytikäisen nurmen kanssa oli kerrannaisvaikutuksia, joilla asetettiin kyseenalaiseksi asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklassa säädettyyn viljelyn monipuolistamiseen perustuvien ekologisten kynnysarvojen soveltaminen.
152    Komissio katsoo, että kyseinen argumentaatio on hylättävä.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
153    Romanian argumentaatiosta, jossa se riitauttaa lähinnä valituksenalaisen tuomion 70–72 kohdassa olevan unionin yleisen tuomioistuimen päättelyn, jonka perusteella kyseinen tuomioistuin hylkäsi Romanian argumentin, jolla mainittu jäsenvaltio pyrki osoittamaan, että silloin, kun kyseessä on ala, jonka pinta-ala on 10–30 hehtaaria, kesantoalojen sekoittamisesta lyhytikäisen nurmen kanssa ei aiheudu rahastoille minkäänlaista riskiä, on aivan aluksi todettava, että asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan on niin, että jos viljelijällä on 10–30 hehtaaria peltoalaa, eikä se ole merkittävän osan vuodesta tai merkittävän osan kasvukaudesta kokonaan sellaisten kasvien viljelyssä, jotka kasvavat veden alla, tällä peltoalalla on viljeltävä vähintään kahta eri viljelykasvia, ja pääkasvin osuus saa olla enintään 75 prosenttia kyseisestä peltoalasta.
154    Kyseisen säännöksen mukaan peltoaloilla, joiden pinta-ala on 10–30 hehtaaria, on siten lähtökohtaisesti viljeltävä vähintään kahta eri viljelykasvia viljelyn monipuolistamisen varmistamiseksi.
155    Näin ollen on todettava, että kesantoalojen sekoittaminen lyhytikäisen nurmen kanssa voi johtaa kyseisen säännön rikkomiseen.
156    On näet niin, että – kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi aivan oikein valituksenalaisen tuomion 70 ja 71 kohdassa – jos jompikumpi näistä viljelykasveista eli lyhytikäinen nurmi tai kesantoala ilmoitetaan yhden tai kahden monipuolistamisen kannalta vaaditun ryhmän alla pääkasviksi tai toissijaiseksi kasviksi asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan 1 kohdan mukaisesti, muut viljelykasvit ilmoitetaan toisen ryhmän alla. Tällaisessa tapauksessa ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että on olemassa tilanne, jossa peltoala koostuu todellisuudessa kokonaisuudessaan kesantoalasta tai lyhytikäisestä nurmesta, jolloin asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa asetettu edellytys, jonka mukaan peltoaloilla, joiden pinta-ala on 10–30 hehtaaria, on viljeltävä vähintään kahta viljelykasvia, ei täyttyisi.
157    Unionin yleistä tuomioistuinta ei siis voida moittia siitä, että se katsoi, että kesantoalat ja lyhytikäinen nurmi on tarpeen erotella toisistaan viljelyn monipuolistamisen varmistamiseksi asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa asetettujen vaatimusten mukaisesti.
158    Romanian argumentaatiosta, jonka mukaan kesantoalojen sekoittamisesta lyhytikäisen nurmen kanssa ei aiheudu minkäänlaista riskiä rahastoille silloin, kun kyseessä on peltoala, jonka pinta-ala on 10–30 hehtaaria, koska 75 prosentin kynnysarvon ylittyminen sallitaan sekä kesantoalojen että lyhytikäisen nurmen osalta, on seuraavaksi todettava, että asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan 3 kohdan a alakohdassa – oli kyse sitten 1.1.2018 edeltäneestä versiosta tai kyseisen päivämäärän jälkeen asetuksella 2017/2393 muutetusta versiosta – säädetään, että kyseisen 44 artiklan 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta tilaan, jolla yli 75 prosenttia peltoalasta on heinäkasvien tai muiden nurmirehukasvien tuotannossa tai kesantona tai sitä käytetään kyseisten käyttötapojen yhdistelmään.
159    Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 72 kohdassa, kyseisen poikkeuksen soveltaminen edellyttää näin ollen sen ennakkoedellytyksen täyttymistä, joka on se, että lyhytikäinen nurmi, kesantoala tai näiden yhdistelmä käsittää yli 75 prosenttia tilan peltoalasta.
160    Koska unionin yleinen tuomioistuin totesi kuitenkin valituksenalaisen tuomion 72 kohdassa tosiseikkojen ja todisteiden toteamisen ja arvioinnin yhteydessä, että Romania ei ollut esittänyt näyttöä siitä, että mainittu edellytys täyttyi esillä olleessa asiassa, unionin yleinen tuomioistuin pystyi näin ollen perustellusti hylkäämään myös asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan 3 kohdan a alakohdan mahdollista soveltamista koskeneet Romanian argumentit.
161    Lopuksi on todettava, että koska unionin yleisen tuomioistuimen tulkintaan asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklan 1–3 kohdasta, joka koskee viljelyn monipuolistamiseen sovellettavia sääntöjä pinta-alaltaan 10–30 hehtaaria suuruisten peltoalojen ollessa kyseessä, ei liity oikeudellista virhettä, se Romanian argumentti ei myöskään voi menestyä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti valituksenalaisen tuomion 76 kohdassa, että kesantoalojen sekoittamisella lyhytikäisen nurmen kanssa oli ollut kerrannaisvaikutuksia, joilla asetettiin kyseenlaiseksi asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklassa säädettyyn viljelyn monipuolistamiseen perustuvien ekologisten kynnysarvojen soveltaminen.
162    Näin ollen toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.
Toinen osa, joka koskee Romanian argumentaation ottamista huomioon vääristyneellä tavalla
–       Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
163    Toisen valitusperusteen toinen osa koskee valituksenalaisen tuomion 58 ja 69–71 kohtaa. Romanian mukaan unionin yleinen tuomioistuin sekoitti kannekirjelmän 63 ja 64 kohdassa esitetyt toteamukset keskenään. Romania väittää, että näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin otti vääristyneellä tavalla huomioon Romanian argumentaation, joka koski pinta-alaltaan 10–30 hehtaarin suuruisiin peltoaloihin liittyvää erityistapausta, sisällön.
164    Romania katsoo, että mainittu vääristyneellä tavalla huomioon ottaminen johti siihen, että unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti valituksenalaisen tuomion 70 kohdassa, että Romanian viranomaiset olivat implisiittisesti myöntäneet, etteivät ne pystyneet takaamaan, ettei rahastoille aiheudu minkäänlaista riskiä, kun kyse on peltoaloista, joiden pinta-ala on 10–30 hehtaaria.
165    Romania toteaa väittäneensä tosiasiassa, että kesantoalojen sekoittaminen lyhytikäisen nurmen kanssa ei johda peltoalojen kohdalla monipuolistamista koskevien vaatimusten rikkomiseen.
166    Komissio kiistää tämän argumentaation.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
167    On todettava, että argumentit, jotka perustuvat Romanian argumentaation vääristyneellä tavalla huomioon ottamiseen muun muassa valituksenalaisen tuomion 70 kohdassa, eivät voi menestyä.
168    Tältä osin on todettava, että mainittu 70 kohta on osa päättelyä, jonka päätteeksi unionin yleinen tuomioistuin vastasi kaikkiin niihin Romanian argumentteihin, joilla pyrittiin osoittamaan, että pinta-alaltaan 10–30 hehtaaria suuruisten peltoalojen ollessa kyseessä kesantoalojen sekoittamisesta lyhytikäisen nurmen kanssa ei aiheudu rahastoille minkäänlaista riskiä.
169    Kuten tämän tuomion 153–162 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä todetessaan valituksenalaisen tuomion 71 ja 72 kohdassa, että pinta-alaltaan 10–30 hehtaaria suuruisten peltoalojen ollessa kyseessä kesantoalojen sekoittaminen lyhytikäisen nurmen kanssa voi johtaa viljelyn monipuolistamista koskevien sääntöjen rikkomiseen ja muodostaa riskin unionin talousarviolle aiheutuvasta vahingosta. Todetessaan, että mainittujen peltoalojen ollessa kyseessä kesantoalojen sekoittaminen lyhytikäisen nurmen kanssa ei johda monipuolistamista koskevien vaatimusten rikkomiseen, Romania myönsi implisiittisesti, ettei se pystynyt erottamaan kesantoaloja ja lyhytikäistä nurmea toisistaan asetuksen N:o 1307/2013 44 artiklassa tältä osin säädettyjen sääntöjen soveltamiseksi.
170    Toisen valitusperusteen toinen osa ei siten ole omiaan kyseenalaistamaan unionin yleisen tuomioistuimen arviointia, ja kyseinen osa on näin ollen hylättävä tehottomana.
Kolmas osa, joka koskee komission väitettyä velvollisuutta ottaa huomioon unionin oikeuden rikkomisen puuttumista koskevat tiedot pinta-alaltaan 10–30 hehtaaria suuruisten peltoalojen ollessa kyseessä
–       Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
171    Kolmas osa koskee valituksenalaisen tuomion 95 kohdassa tehtyä toteamusta, jonka mukaan komission yksiköt eivät olleet velvollisia ottamaan huomioon unionin oikeuden rikkomisen puuttumista koskevia Romanian toimittamia tietoja pinta-alaltaan 10–30 hehtaaria suuruisten peltoalojen ollessa kyseessä.
172    Komissio kiistää Romanian argumentaation.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
173    Romania toistaa toisen valitusperusteen kolmannessa osassa osan jo ensimmäisen valitusperusteen tueksi esittämistään argumenteista. Vaikka kyseinen osa koskeekin valituksenalaisen tuomion 95 kohtaa eikä kyseisen tuomion 50 ja 51 kohtaa ensimmäisen valitusperusteen toisen osan tavoin, on kuitenkin todettava, että unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan muistutti tässä 95 kohdassa mainitun tuomion 49–51 kohdassa tehdyn arvioinnin nojalla, että täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdassa säädettyä poikkeusta ei voitu soveltaa esillä olleessa asiassa.
174    Kuten tämän tuomion 126 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä tulkitessaan täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohtaa.
175    Toisen valitusperusteen kolmas osa on siis hylättävä perusteettomana.
Neljäs osa, joka koskee asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan kanssa, rikkomista
–       Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
176    Romania riitauttaa toisen valitusperusteen neljännessä osassa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 83–87 kohdassa tekemän tulkinnan asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklasta, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan kanssa.
177    Komissio katsoo, että kyseinen osa on hylättävä perusteettomana.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
178    On huomattava, että Romania väittää toisen valitusperusteen neljännessä osassa viittaamalla ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa oleviin argumentteihin, että unionin yleinen tuomioistuin teki asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan kanssa, tulkintaa koskevan oikeudellisen virheen, mikä Romanian mukaan ilmenee valituksenalaisen tuomion 83–87 kohdasta.
179    Kuten tämän tuomion 93–108 kohdassa tehdystä arvioinnista kuitenkin ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä tulkitessaan kyseisiä säännöksiä.
180    Toisen valitusperusteen neljäs osa on siis hylättävä perusteettomana.
Viides osa, joka koskee suhteellisuusperiaatetta 5 prosentin kiinteämääräistä oikaisua sovellettaessa
–       Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
181    Romania väittää toisen valitusperusteen viidennessä osassa, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 95–99 kohdassa oikeudellisen virheen todetessaan arvioinnin, jota Romania pitää suppeana, päätteeksi, että komissio oli noudattanut suhteellisuusperiaatetta soveltaessaan 5 prosentin kiinteämääräistä oikaisua rahoitusvuosiin 2017 ja 2018.
182    Romanian mukaan tällaisen rahoitusoikaisun perustelemiseksi on oltava olemassa sellainen vakava puute unionin nimenomaisten sääntöjen soveltamisessa, josta seuraa todellinen riski siitä, että rahastoille aiheutuisi tappioita tai että rahastojen osalta tapahtuisi sääntöjenvastaisuus.
183    Romania katsoo lähinnä, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 95–99 kohdassa tekemä suppea arviointi ei tue kyseisen tuomioistuimen omaa arviointia, jonka mukaan 5 prosentin kiinteämääräisen oikaisun soveltaminen on suhteellisuusperiaatteen mukaista, kuten asetuksen N:o 1303/2013 85 artiklan 3 kohdassa ja asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan 1 kohdassa edellytetään.
184    Romania väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei valituksenalaisen tuomion 97 kohdassa esittämässään todetun sääntöjenvastaisuuden vakavuutta ja laajuutta koskevassa arvioinnissaan esittänyt syitä, joilla voidaan oikeuttaa sellaisten kiinteämääräisten oikaisujen soveltaminen, joiden määrä on selvästi yli kaksinkertainen verrattuna rahoitusvuosien 2015 ja 2016 osalta sovellettuihin kiinteämääräisiin oikaisuihin.
185    Romanian mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 98 kohdassa väitetyn sääntöjenvastaisuuden kestosta ja toistuvuudesta yleisiä toteamuksia, joiden perusteella ei voida ymmärtää syitä sille, miksi olisi perusteltua määrätä seuraamuksia Romanian toiminnasta sen toistuvuuden vuoksi, vaikka kyseistä toimintaa ei ole ensin todettu lopullisesti yhteensopimattomaksi unionin oikeuden kanssa. Romania muistuttaa tältä osin, että vuoden 2017 lopullinen kanta ilmoitettiin Romanian viranomaisille 20.12.2019 eli rahoituksen ulkopuolelle jätetyistä vuoden 2018 menoista annetun tiedonannon jälkeen. Romania väittää, että sen oli mainittuna päivämääränä objektiivisesti mahdotonta muuttaa vuoden 2018 selvityksessä tarkoitettuja rahoitusvuosia koskenutta toimintaansa.
186    Komissio katsoo, että toisen valitusperusteen viides osa on hylättävä perusteettomana.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
187    Romanian argumentaatiosta, joka koskee valituksenalaisen tuomion perustelujen puutteellisuutta, on ensinnäkin muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tuomion perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä unionin yleisen tuomioistuimen päättely siten, että asianosaisille selviävät päätöksen syyt ja että unionin tuomioistuin voi tutkia päätöksen laillisuuden (tuomio 19.9.2019, Puola v. komissio, C‑358/18 P, EU:C:2019:763, 74 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
188    Perusteluvelvollisuus ei kuitenkaan velvoita unionin yleistä tuomioistuinta esittämään selvitystä, jossa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia riidan asianosaisten esittämiä päätelmiä. Perustelut voivat siis olla implisiittisiä, kunhan asianosaiset saavat niiden avulla selville syyt, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin ei ole hyväksynyt asianosaisten argumentteja, ja unionin tuomioistuimella on niiden avulla käytettävissään riittävät tiedot, jotta se pystyy harjoittamaan valvontaansa (tuomio 19.9.2019, Puola v. komissio, C‑358/18 P, EU:C:2019:763, 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
189    Romanian argumenttiin, jonka mukaan vuoden 2018 sovittelupyynnössä esitetty laskelma olisi pitänyt ottaa huomioon, vastaamiseksi riittää nyt käsiteltävässä asiassa sen toteaminen, että unionin yleinen tuomioistuin totesi aluksi valituksenalaisen tuomion 95 kohdassa – viittaamalla kyseisen tuomion 49–51 kohdassa tekemäänsä arviointiin, jonka mukaan täytäntöönpanoasetuksen N:o 908/2014 34 artiklan 6 kohdassa säädetyt kaksi edellytystä eivät täyttyneet –, että mainitussa säännöksessä säädettyä poikkeusta ei voitu soveltaa esillä olleessa asiassa. Unionin yleinen tuomioistuin vastasi tämän jälkeen valituksenalaisen tuomion 97 kohdassa Romanian argumentteihin, joiden mukaan komission havaitsema sääntöjenvastaisuus oli vähäinen vakavuudeltaan ja laajuudeltaan. Unionin yleinen tuomioistuin viittasi tältä osin valituksenalaisen tuomion 73–75 kohdassa olevaan arviointiin, jonka mukaan Romania ei ollut osoittanut, että havaitut sääntöjenvastaisuudet oli korjattu hallinnollisissa tarkastuksissa. Unionin yleinen tuomioistuin vastasi valituksenalaisen tuomion 98 kohdassa Romanian argumentteihin, joilla se pyrki osoittamaan, että mainitut sääntöjenvastaisuudet eivät olleet pitkäkestoisia eivätkä toistuvia, ja selitti, että Romanian esittämät seikat koskivat vuoden 2017 eikä vuoden 2018 selvitystä.
190    On lisäksi huomattava, että unionin yleinen tuomioistuin vastasi valituksenalaisen tuomion 174–181 kohdassa, joita Romania ei ole riitauttanut, Romanian toiseen kanneperusteeseen, joka perustui suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen sovellettaessa 5 prosentin kiinteämääräistä oikaisua maataloustukirahaston ja 2 prosentin kiinteämääräistä oikaisua maaseuturahaston osalta. Unionin yleistä tuomioistuinta ei siis voida pätevästi moittia siitä, ettei se esittänyt valituksenalaisen tuomion 95–99 kohdassa sellaisia erityisiä perusteluja kyseisen periaatteen noudattamiselle, jotka menevät pidemmälle kuin kaikkiin niihin argumentteihin annettu vastaus, jotka Romania esitti ensimmäisen kanneperusteen toisen osan kolmannessa väitteessä, joka koski komission vuoden 2018 selvityksen yhteydessä soveltaman kiinteämääräisen oikaisun laskentaa koskevia virheitä.
191    Tästä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole laiminlyönyt perusteluvelvollisuuttaan, koska valituksenalaisen tuomion 95–99 kohdassa esitetyistä perusteluista ilmenee selkeästi ja yksiselitteisesti syyt, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Romanian argumentit, jotka koskivat komission vuoden 2018 selvityksen yhteydessä soveltaman kiinteämääräisen oikaisun laskennassa väitetysti tehtyjä virheitä.
192    Perustelujen puutteellisuutta koskeva väite on näin ollen hylättävä perusteettomana.
193    Argumentaatiosta, jolla Romania väittää lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi suhteellisuusperiaatetta, kun se ei todennut komission riidanalaisessa päätöksessä soveltaman kiinteämääräisen oikaisun olevan sääntöjenvastainen, on huomattava toiseksi, että Romania ainoastaan totesi, että unionin yleisen tuomioistuimen suppea arviointi ei tue arviointia, jonka mukaan 5 prosentin kiinteämääräisen oikaisun soveltaminen vuoden 2018 selvityksen yhteydessä on suhteellisuusperiaatteen mukaista, esittämättä kuitenkaan täsmällisesti oikeudellisia argumentteja toteamuksensa tueksi. Unionin tuomioistuimen tehtävänä ei ole kuitenkaan selvittää, minkä oikeudellisen virheen unionin yleinen tuomioistuin on saattanut tehdä (ks. vastaavasti tuomio 25.6.2020, Vnesheconombank v. neuvosto, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, 82 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
194    Tästä seuraa, että toisen valitusperusteen viides osa hylättävä osittain perusteettomana ja jätettävä osittain tutkimatta.
Kolmas valitusperuste, joka perustuu asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan ja rahoitusoikaisujen laskentaa koskevien suuntaviivojen rikkomiseen
195    Romania väittää kolmannessa valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklaa ja komission 8.6.2015 päivättyä tiedonantoa C(2015) 3675 final, jonka otsikko on ”Suuntaviivat rahoitusoikaisujen laskentaan sääntöjenmukaisuuden tarkastamismenettelyn sekä tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyn yhteydessä” (jäljempänä rahoitusoikaisujen laskentaa koskevat suuntaviivat). Romania riitauttaa kyseisessä valitusperusteessa valituksenalaisen tuomion 121, 122, 130 ja 131 kohdan.
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
196    Romania väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklaa ja rahoitusoikaisujen laskentaa koskevia suuntaviivoja siltä osin kuin on kyse SIPA-järjestelmän laadun päivittämiseen liittyvästä puutteesta, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 121 ja 122 kohdassa, että todettujen sääntöjenvastaisuuksien vähäistä prosenttiosuutta koskeva Romanian argumentti ei ollut tältä osin merkityksellinen, ja kyseisen tuomion 130 ja 131 kohdassa, että lokakuussa 2017 laadittuun toimintasuunnitelmaan liittyvät argumentit eivät myöskään voineet menestyä.
197    Todetessaan näin unionin yleinen tuomioistuin määritteli Romanian mukaan ristiriitaisesti sitä koskevan puutteen, että SIPA-järjestelmää ei päivitetty kolmen vuoden välein.
198    Romania väittää, että todetessaan, ettei SIPA-järjestelmän päivittämiseen perustuvien virheiden osalta ollut minkäänlaista kynnystä ja että mikä tahansa virhe saattoi aiheuttaa taloudellisia seurauksia, unionin yleinen tuomioistuin katsoi myös, että se, että SIPA-järjestelmän laatupäivitystä ei tehty kolmen vuoden välein, muodostaa objektiivisesti rahoitusoikaisun soveltamisen perustana olevan puutteen.
199    Romanian mukaan unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi, että jos kuvien vanhuudesta johtuvat virheet aiheuttavat riskin rahastoille ja jos kysymys SIPA-järjestelmän joka kolmas vuosi suoritettavan päivittämisen oikeudellisesta perustasta ei ole merkityksellinen, tästä seuraa, että SIPA-järjestelmän päivittämisen laiminlyönnistä johtuvat virheet muodostavat rahoitusoikaisun soveltamisen perustana olevan puutteen.
200    Romania väittää tältä osin, että asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklaan on otettu sääntö, jonka mukaan minkä tahansa rahoitusoikaisun perustana olevan puutteen, noudattamatta jättämisen tai sääntöjenvastaisuuden on oltava seurausta unionin oikeuden noudattamatta jättämisestä ja näin ollen perustuttava selkeästi yksilöityyn oikeudelliseen perustaan. Romania huomauttaa lisäksi, että rahoitusoikaisujen laskentaa koskevien suuntaviivojen mukaan silloin, kun tarkastukset on tehty puutteellisesti, rahoitusoikaisuja voidaan soveltaa ainoastaan silloin, kun kyse on selkeästi yksilöityjen unionin oikeuden sääntöjen vakavasta rikkomisesta.
201    Romania väittää kuitenkin, ettei SIPA-järjestelmän joka kolmas vuosi suoritettavan päivityksen oikeudellista perustaa ole yksilöity ja että komissio totesi sitä paitsi vuoden 2017 toimintasuunnitelmaa koskeneen, 8.9.2017 järjestetyn kahdenvälisen kokouksen tiivistelmässä, että kyseinen päivittäminen ei perustunut lakisääteiseen velvoitteeseen vaan hyvään käytäntöön. Romanian mukaan unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi SIPA-järjestelmän päivittämisen laiminlyönnistä johtuvista virheistä muodostuvan puutteen olemassaolon ilman, että tämäntyyppistä virhettä olisi todettu vuoden 2018 selvityksessä. Romania väittää, että unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi virheellisesti sen esittämät sääntöjenvastaisuuksien vähäistä prosenttiosuutta koskevat argumentit. Romanian mukaan tällainen arviointi on ristiriidassa niiden komission toteamusten kanssa, jotka koskevat SIPA-järjestelmän päivittämistä vuoden 2018 selvityksen yhteydessä. Romania väittää, että komission lähtöoletus kyseisessä selvityksessä perustui pikemminkin olemassa olleeseen SIPA-järjestelmän kuvien vanhuutta koskevaan yleiseen ongelmaan.
202    Romania väittää tältä osin, että SIPA-järjestelmän päivittämisen laiminlyönnistä johtuvat virheet eivät vastaa SIPA-järjestelmän laadun päivittämiseksi kutsuttua puutetta, sellaisena kuin komissio sitä kuvaili SIPA-järjestelmän päivittämisen laatua koskevissa toteamuksissaan. Romania muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kirjallisen tiedonannon on annettava asianomaiselle jäsenvaltiolle täydellinen tieto komission varauksista, jotta kyseinen tiedonanto voisi täyttää varoitustehtävänsä. Romania väittää kuitenkin, että viittaamalla erilliseen puutteeseen unionin yleinen tuomioistuin ”mitätöi” komission sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn yhteydessä esittämien toteamusten varoitustehtävän.
203    Komissio kiistää Romanian argumentaation.
204    Komissio katsoo, että argumentti, jonka mukaan viittaamalla siitä puutteesta erilliseen puutteeseen, jota se kuvaili sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn yhteydessä esittämissään toteamuksissa, unionin yleinen tuomioistuin ”mitätöi” näiden toteamusten varoitustehtävän, on jätettävä tutkimatta sillä perusteella, että Romania ei esittänyt kyseistä argumenttia unionin yleisessä tuomioistuimessa.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
205    Aluksi on muistutettava, että asetuksella N:o 1306/2013 asetetaan jäsenvaltioille tiettyjä velvoitteita unionin varojen moitteettoman hoidon varmistamiseksi ja unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi. Näin ollen kyseisen asetuksen 58 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on annettava yhteisen maatalouspolitiikan yhteydessä kaikki tarvittavat lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset sekä toteutettava muut tarvittavat toimenpiteet unionin taloudellisten etujen tehokkaan suojan varmistamiseksi. Kyseisen 58 artiklan 2 kohdasta ilmenee lisäksi, että jäsenvaltioiden on perustettava tehokas hallinto- ja valvontajärjestelmä varmistaakseen unionin tukijärjestelmiä sääntelevän lainsäädännön noudattamisen pyrkien minimoimaan riskin unionille aiheutuvasta taloudellisesta vahingosta.
206    Vaikkei unionin oikeudessa siis täsmennetä, kuinka usein SIPA-järjestelmää on päivitettävä, jäsenvaltioiden on joka tapauksessa tämän tuomion edellisessä kohdassa tarkoitettujen velvoitteiden mukaisesti varmistettava, että SIPA-järjestelmällä pystytään varmistamaan tehokkaasti unionin tukijärjestelmiä sääntelevän lainsäädännön noudattaminen ja minimoimaan riski unionille aiheutuvasta taloudellisesta vahingosta.
207    On kuitenkin todettava, ettei valituksenalaisesta tuomiosta eikä etenkään sen 121, 122, 130 eikä 131 kohdasta ilmene millään tavoin, että unionin yleinen tuomioistuin olisi todennut sitä koskevan puutteen olemassaolon, että SIPA-järjestelmää ei päivitetä kolmen vuoden välein.
208    On erityisesti niin, että – toisin kuin Romania väittää – unionin yleinen tuomioistuin muistutti valituksenalaisen tuomion 122 kohdassa siitä, että SIPA-järjestelmän päivittäminen on paikalla tehtäviin tarkastuksiin nähden ennakollinen, ja hylkäsi Romanian argumentin, jonka mukaan tarkastuksissa todettujen sääntöjenvastaisuuksien vähäinen prosenttiosuus olisi pitänyt ottaa huomioon rahoitusoikaisua määrättäessä. Unionin yleinen tuomioistuin ei millään tavoin viitannut Romanian velvollisuuteen päivittää SIPA-järjestelmää kolmen vuoden välein. Valituksenalaisen tuomion 131 kohdasta on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin totesi siinä, että koska maataloustukirahaston kannalta riskin aiheutti SIPA-järjestelmässä olevien kuvien vanhuus eli tallennettujen kuvien laatu eikä kyseisen järjestelmän päivitystiheys, kyseisten kuvien päivityssyklin oikeudellisella perustalla ei ollut mitään vaikutusta vuoden 2018 selvityksen yhteydessä määrättyjen oikaisujen soveltamiseen.
209    On lisäksi hylättävä komission argumentti, jonka mukaan Romanian väite, joka perustuu unionin yleisen tuomioistuimen arvioinnin ja komission toteamusten ristiriitaisuuteen siltä osin kuin on kyse SIPA-järjestelmän päivittämisen laiminlyöntiä koskevan uuden puutteen olemassaolosta, on jätettävä tutkimatta sillä perusteella, että Romania ei esittänyt sitä unionin yleisessä tuomioistuimessa.
210    Kuten tämän tuomion 117 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä tältä osin ilmenee, valittajalla on oikeus vedota valituksessaan unionin tuomioistuimessa perusteisiin ja argumentteihin, jotka perustuvat valituksenalaiseen tuomioon itseensä ja joilla pyritään arvostelemaan oikeudellisesti sen oikeellisuutta.
211    Näin on nyt käsiteltävässä asiassa, koska Romania väittää lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin poikkesi SIPA-järjestelmän päivittämistä koskevaa puutetta määritellessään komission vuoden 2018 selvityksen yhteydessä toteamasta puutteesta ja totesi siten sellaisen uuden sääntöjenvastaisuuden olemassaolon, jota komissio ei ollut yksilöinyt sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn aikana. Kyseinen väite on siten otettava tutkittavaksi.
212    Romanian argumentaation asiasisällöstä on kuitenkin huomattava, että – toisin kuin Romania väittää – valituksenalaisen tuomion 121, 122, 131 ja 133 kohdasta ei ilmene, että unionin yleinen tuomioistuin olisi komission toteamuksiin nähden ristiriitaisesti katsonut SIPA-järjestelmän päivittämisen laiminlyöntiä koskeneen uuden puutteen olleen olemassa.
213    Kuten tämän tuomion 208 kohdassa on todettu, unionin yleinen tuomioistuin nimittäin muistutti ainoastaan, että maataloustukirahaston kannalta riskin aiheutti SIPA-järjestelmässä olevien kuvien vanhuus eikä kyseisen järjestelmän päivitystiheys.
214    Unionin yleistä tuomioistuinta ei siis voida moittia asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan ja rahoitusoikaisujen laskentaa koskevien suuntaviivojen rikkomisesta valituksenalaisen tuomion 121, 122, 130 ja 131 kohdassa eikä siitä, että se olisi tässä yhteydessä määritellyt SIPA-järjestelmän kolmen vuoden välein päivittämistä koskevan väitetyn puutteen ristiriitaisesti.
215    Kolmas valitusperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana.
Neljäs valitusperuste, joka perustuu täytäntöönpanoasetuksen N:o 809/2014 31, 34 ja 35 artiklan, delegoidun asetuksen N:o 640/2014 23–26 artiklan ja valmisteluasiakirjan DS/CDP/2015/19 rikkomiseen
216    Romania väittää neljännessä valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi täytäntöönpanoasetuksen N:o 809/2014 31, 34 ja 35 artiklaa, delegoidun asetuksen N:o 640/2014 23–26 artiklaa ja valmisteluasiakirjaa DS/CDP/2015/19. Kyseinen valitusperuste koskee valituksenalaisen tuomion 163 ja 164 kohtaa.
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
217    Romanian mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että ala, joka ei ollut tukikelpoinen yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä, oli otettava huomioon laskettaessa viherryttämisestä aiheutuvaa kokonaisvähennystä hehtaaria kohti paikalla tehtävien tarkastusten otoksen (määrän) lisäämiseksi. Romania väittää, että tällainen tulkinta, jossa rinnastetaan ala, joka ei ole tukikelpoinen yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä, ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisille maatalouskäytännöille koskevan tuen (jäljempänä viherryttämistuki) vähentämistapaukseen, on ristiriidassa täytäntöönpanoasetuksen N:o 809/2014 31, 34 ja 35 artiklan, delegoidun asetuksen N:o 640/2014 23–26 artiklan ja valmisteluasiakirjan DS/CDP/2015/19 kanssa.
218    Romania väittää, että kyseisen valmisteluasiakirjan liitteessä I vahvistetaan viherryttämistukea koskevien tarkastusten määrän korotusprosentti viittaamalla kahteen arvoon. Romanian mukaan näistä arvoista ensimmäinen eli A-arvo sisältää prosenttimäärän niistä hehtaareista, joilla on suoritettu paikalla tehtäviä tarkastuksia ja joihin on sovellettu viherryttämisen perusteella tehtäviä vähennyksiä. Romanian mukaan B-arvo sisältää prosenttimäärän niistä viljelijöistä, joihin on kohdistettu paikalla tehtäviä tarkastuksia ja joiden osalta on todettu yksi tai useampi sääntöjenvastaisuus viherryttämisen osalta.
219    Romania väittää, että kun viherryttämistukea koskeva paikalla tehtävä tarkastus sisältää satunnaisotoksen ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 809/2014 34 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdan mukaisesti tehdyn riskianalyysin perusteella valitun otoksen, A-arvoa edustava prosenttimäärä määritetään erikseen molempien otosten osalta. Tällä tavoin määritettyjen kahden prosenttiosuuden keskiarvo muodostaa Romanian mukaan A-arvon, jota käytetään viherryttämistukea koskevien tarkastusten määrän lisäyksen määrittämiseksi.
220    Romania toteaa lisäksi, että jotta voidaan määrittää hehtaaria kohti viherryttämistuen kokonaisvähennys, jota on sovellettava viherryttämistukea koskevien tarkastusten määrän lisäyksen määrittämiseksi, delegoidun asetuksen N:o 640/2014 24–26 artiklaa on noudatettava. Romania väittää, että mainitut artiklat koskevat viherryttämistuen vähentämistä kolmessa tapauksessa eli ensinnäkin silloin, jos säännöksiä viljelyn monipuolistamisesta ei noudateta, toiseksi silloin, jos pysyvän nurmen vaatimuksia ei noudateta, ja kolmanneksi silloin, jos ekologisen alan vaatimuksia ei noudateta. Romania väittää, että – toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi – ala, joka ei ole tukikelpoinen yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä, ei ole yksi viherryttämistuen vähentämistapauksista.
221    Romania muistuttaa myös, että delegoidun asetuksen N:o 640/2014 2 artiklan 1 kohdan 23 alakohdan nojalla määritetty pinta-ala käsittää ainoastaan tukikelpoiset hehtaarit.
222    Romania väittää lisäksi viherryttämistuen vähentämisestä viljelyn monipuolistamista koskevien säännösten ja ekologisen alan vaatimusten noudattamatta jättämisen tapauksissa, että vähennyksen kohteena oleva piiri tai ala lasketaan suhteessa samaan määritettyyn pinta-alaan. Romanian mukaan tästä seuraa, että yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä tukikelpoiset hehtaarit eivät ole viherryttämistuen kannalta tukikelpoisia.
223    Romania toteaa myös, että merkitsevä noudattamatta jättäminen on määritettävä suhteessa viherryttämistukea koskevien paikalla tehtävien tarkastusten tuloksiin, kuten Romanian mukaan täytäntöönpanoasetuksen N:o 809/2014 35 artiklasta ilmenee ja valmisteluasiakirjassa DS/CDP/2015/19 vahvistetaan.
224    Komissio katsoo, että tämä valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
225    Romania moittii neljännessä valitusperusteessaan unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se rikkoi täytäntöönpanoasetuksen N:o 809/2014 31, 34 ja 35 artiklaa, delegoidun asetuksen N:o 640/2014 23–26 artiklaa ja valmisteluasiakirjaa DS/CDP/2015/19 todetessaan valituksenalaisen tuomion 163 ja 164 kohdassa, että ala, joka ei ollut tukikelpoinen yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä, oli otettava huomioon laskettaessa viherryttämisestä aiheutuvaa kokonaisvähennystä hehtaaria kohti paikalla tehtävien tarkastusten otoksen (määrän) lisäämiseksi.
226    Romanian väitteestä, jonka mukaan aloja, jotka eivät ole tukikelpoisia yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä, ei pidä ottaa huomioon kyseisessä laskelmassa, on aluksi muistutettava, että täytäntöönpanoasetuksen N:o 809/2014 35 artiklan mukaan on niin, että jos paikalla tehtävässä tarkastuksessa paljastuu jonkin tietyn tukijärjestelmän tai tukitoimenpiteen tai alueen tai alueen osan yhteydessä merkitsevää noudattamatta jättämistä, toimivaltaisen viranomaisen on asianmukaisella tavalla korotettava paikalla tehtävissä tarkastuksissa seuraavana vuonna tarkastettavien tuensaajien prosenttimäärää.
227    Tältä osin on todettava, että yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmän mukaista tukea koskevat tukikelpoisuusperusteet kuuluvat edellytyksiin, joiden on täytyttävä, jotta viljelijä voi saada viherryttämistukea.
228    On nimittäin ensinnäkin niin, että delegoidun asetuksen N:o 640/2014 2 artiklan 1 kohdan 23 alakohdan a alakohdassa määritellään käsite ”määritetty pinta-ala” siten, että sillä tarkoitetaan pinta-alaan liittyvien tukijärjestelmien osalta alaa, joka täyttää kaikki tukikelpoisuusperusteet tai muut tuen myöntämisedellytyksiin liittyvät velvoitteet, riippumatta tuensaajan käytössä olevien tukioikeuksien määrästä.
229    Kyseisen delegoidun asetuksen 23 artiklan 2 kohdassa säädetään toiseksi, että jos perustuen tai yhtenäisen pinta-alatuen yhtenäishakemuksessa ilmoitettu pinta-ala ylittää määritetyn pinta-alan, viherryttämistukea laskettaessa on käytettävä määritettyä pinta-alaa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mainitun delegoidun asetuksen 28 artiklan mukaisesti sovellettavia hallinnollisia seuraamuksia.
230    Asetuksen N:o 1307/2013 43 artiklan 1 kohdassa viitataan kolmanneksi tukikelpoisiin hehtaareihin perustukijärjestelmässä tai yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä. Tarkemmin sanoen tästä seuraa, että viljelijöiden, joilla on oikeus tukeen jommassakummassa näistä järjestelmistä, on noudatettava kaikilla kyseisen asetuksen 32 artiklan 2–5 kohdassa tarkoitetuilla tukikelposilla hehtaareillaan mainitun 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisia maatalouskäytäntöjä ja kyseisen 43 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja vastaavia käytäntöjä.
231    Edellä esitetystä seuraa siten, että yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää koskevat tukikelpoisuusperusteet kuuluvat edellytyksiin, joiden täyttyminen on tarkistettava, jotta voidaan todeta mahdollinen täytäntöönpanoasetuksen N:o 809/2014 35 artiklassa tarkoitettu merkitsevä noudattamatta jättäminen tukijärjestelmän tai tukitoimenpiteen yhteydessä. Tästä seuraa, että se, että ala ei ole tukikelpoinen yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä, on otettava huomioon seuraavana vuonna paikalla tehtävien tarkastusten lisäämiseksi käytettyä viherryttämistä koskevassa virhetasossa.
232    Unionin yleistä tuomioistuinta ei siten voida moittia siitä, että se totesi valituksenalaisen tuomion 163 ja 164 kohdassa, että ala, joka ei ollut tukikelpoinen yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä, oli otettava huomioon laskettaessa viherryttämisestä aiheutuvaa kokonaisvähennystä hehtaaria kohti tarkastettavia tuensaajia koskevan prosenttimäärän korottamiseksi.
233    Seuraavaksi Romanian argumentaatiosta, jonka mukaan ei ole olemassa minkäänlaista riskiä siitä, että hehtaareille, jotka eivät ole tukikelpoisia yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä, myönnetään viherryttämistukea, kun otetaan huomioon delegoidun asetuksen N:o 640/2014 23 artiklan 2 kohdan säännökset, on riittävää todeta, että kyseinen toteamus pitää tosiaan paikkansa sellaisen konkreettisen tuensaajan osalta, johon on asianmukaisesti kohdistettu paikalla tehtävä tarkastus ja jonka osalta on asianmukaisesti todettu, ettei kyseinen tuensaaja ole mahdollisesti tukikelpoinen yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä.
234    Kuten komissio kuitenkin perustellusti totesi, tämä ei päde niiden kaikkien muiden kyseessä olevien tuensaajien osalta, joihin ei ole asianmukaisesti kohdistettu paikalla tehtävää tarkastusta.
235    Lopuksi on todettava, että Romanian väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että ala, joka ei ole tukikelpoinen yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä, on yksi delegoidun asetuksen N:o 640/2014 24–26 artiklassa tarkoitetuista viherryttämistuen vähentämistapauksista, perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
236    Valituksenalaisen tuomion 163 ja 164 kohdasta näet ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan totesi, että ala, joka ei ollut tukikelpoinen yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä, oli otettava huomioon paikalla tehtävien tarkastusten otosten lisäämiseksi käytettyä viherryttämistä koskevassa virhetasossa. Toisin kuin Romania vaikuttaa väittävän, seuraavana vuonna paikan päällä tarkastettavien tuensaajien prosenttimäärän mahdollinen korottaminen ei itsessään johda delegoidun asetuksen N:o 640/2014 24–26 artiklassa tarkoitettuun viherryttämistuen vähennykseen.
237    Edellä esitetyn perusteella neljäs valitusperuste ei voi menestyä.
238    Koska yhtäkään nyt käsiteltävän valituksen tueksi esitettyä valitusperustetta ei ole hyväksytty, valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
239    Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista.
240    Työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan työjärjestyksen 184 artiklan 1 artiklan nojalla valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
241    Koska komissio on vaatinut Romanian velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska Romania on hävinnyt asian, se on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Valitus hylätään.
2)      Romania vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja lisäksi Euroopan komission oikeudenkäyntikuluista.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: romania.