62008CC0583_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I Sissejuhatus
1. Käesoleva kohtuasja ese on üks viimastest teenistusõiguslikest vaidlustest, mida Euroopa Kohus kui apellatsioonkaebusi menetlev kohus on lahendanud. Käesolevas kohtuasjas kerkivad põhimõttelised küsimused, mis on määrava tähtsusega nii Euroopa ametnike personalieeskirju käsitleva tulevase kohtupraktika seisukohast kui ka väljaspool seda õigusvaldkonda. Euroopa Kohtul avaneb eelkõige võimalus apellatsioonkaebuse teist väidet käsitledes selgitada täpsemalt Euroopa Liidu Kohtu täielikku õiguslikku pädevust.
2. Käesoleva kohtuasja taust on kokkuvõttes järgmine: Euroopa Komisjoni ametnik Ch. Gogos osales käsitletaval ajal kehtinud ametikohtade liigituse B‑kategooriast sel ajal kehtinud A‑kategooriasse üleviimiseks korraldatud sisekonkursil. Menetlusvea tõttu korrati tema suulist katset kaks korda, mistõttu kanti Ch. Gogos, kes sooritas katse edukalt alles kolmandal korral, ametisse sobivate kandidaatide nimekirja ligi viis aastat hiljem kui teised konkursi edukalt läbinud isikud. Viivituse tõttu kaotas Ch. Gogos võimaluse, et teda oleks nimetatud A‑kategooria ametikohale ja olla uues karjäärivahemikus võetud edutamiste osas arvesse tunduvalt varem, kui see tegelikkuses aset leidis. Ch. Gogos leiab, et selle viivituse hüvitamiseks oleks komisjon pidanud ta määrama kohe palgaastmele A 6. Tegelikkuses määras komisjon ta madalamale esimesele palgaastmele A 7.
3. Hagi, millega Ch. Gogos vaidlustas ametisse nimetava asutuse otsuse määrata ta palgaastmele A 7, jättis Üldkohus 15. oktoobri 2008. aasta otsusega(2) (edaspidi „vaidlustatud otsus”) rahuldamata. Ch. Gogos heidab oma apellatsioonkaebuses ette, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi ja et Üldkohus oleks pidanud talle omal algatusel määrama rahalise hüvitise. Lisaks nõuab Ch. Gogos eraldi hüvitist esimese astme kohtu menetluse – väidetavalt liiga pika – kestuse eest.
4. Käesolevas kohtuasjas tuleb kohaldada endist õiguslikku olukorda, mis kehtis kuni 30. aprillini 2004, st enne Euroopa personalieeskirjade ulatuslikku reformimist määrusega (EÜ) nr 723/2004(3) . Euroopa Kohtu käsitletavad õigusküsimused seoses täieliku õigusliku pädevusega ja kaotatud võimaluste hüvitamisega ei ole tähtsust minetanud ka uut, alates 1. maist 2004 kehtivat õiguslikku olukorda arvesse võttes.
II Õiguslik raamistik
5. Käesoleva kohtuasja õigusliku raamistiku moodustavad Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjad (edaspidi „personalieeskirjad”) kuni 30. aprillini 2004 kehtinud redaktsioonis(4) . Personalieeskirjade artikli 5 lõikes 1 oli Euroopa avaliku teenistuse struktuur kindlaks määratud järgmiselt:
„Personalieeskirjadega hõlmatud ametikohad liigitatakse nendega seotud ülesannete laadi ja tähtsuse järgi alanevas järjekorras neljaks kategooriaks: A, B, C ja D.
A-kategooria koosneb kaheksast palgaastmest; need on jagatud karjäärivahemikeks, millest igaüks hõlmab harilikult kaks palgaastet haldus- või nõuandvate ülesannetega töötajatele, mis eeldavad kõrgharidust või sellega samaväärseid ametialaseid kogemusi.
B-kategooria koosneb viiest palgaastmest; need on jagatud karjäärivahemikeks, millest igaüks hõlmab harilikult kaks palgaastet täitevülesannetega töötajatele, mis eeldavad kõrgemal astmel omandatud keskharidust või sellega samaväärseid ametialaseid kogemusi.
[…]”
6. Personalieeskirjade artikli 45 lõige 2 oli sõnastatud järgmiselt:
„Ametnikku võib ühest teenistusüksusest teise üle viia või ühest kategooriast teise edutada üksnes konkursi teel.”
7. Personalieeskirjade artiklis 31 oli sätestatud:
„1. […] kandidaadid nimetatakse ametisse järgmiselt:
– A-kategooria […] ametnikud […]:
oma kategooria […] esimesele palgaastmele;
[…]
2. Ametisse nimetav asutus või ametiisik võib aga sellegipoolest teha eelmiste sätete suhtes erandeid järgmiste piirangute raames:
a) palgaastmete A 1, A 2, A 3 ja LA 3 ametnike suhtes
[…]
b) ülejäänud palgaastmete ametnike suhtes
– kuni ühe kolmandiku ametissenimetamiste puhul, kui on tegemist vabanevate ametikohtadega;
– kuni poolte ametissenimetamiste puhul, kui on tegemist uute ametikohtadega.
Käesolevat sätet kohaldatakse kuue ametikoha kaupa, mis tuleb vastavalt käesolevale sättele täita igal palgaastmel, välja arvatud palgaastmel LA 3.”
8. Lisaks tuleb viidata personalieeskirjade artikli 91 lõikele 1, mis sätestab – nii 30. aprillini 2004 kui ka alates 1. maist 2004 kehtivas redaktsioonis järgmist:
„Euroopa Ühenduste Kohtu jurisdiktsiooni alla kuuluvad kõik ühenduste ja käesolevate personalieeskirjadega hõlmatud isikute vahelised vaidlused, milles käsitletakse seda isikut kahjustavat meedet […]. Rahaliste vaidluste puhul on Euroopa Kohtul täielik pädevus, kaasa arvatud pädevus tühistada või muuta võetud meetmeid.”
III Asjaolud ja menetluse käik
9. Ch. Gogos töötab alates 1981. aastast Euroopa ühenduste (nüüd: Euroopa Liit) ametnikuna, ning komisjon määras ta 1. oktoobril 1986 palgaastmele B 5.
10. Ch. Gogos osales 1997. aastal komisjoni korraldatud B–kategooriast (sel ajal kehtinud) A–kategooriasse (sel ajal kehtinud) üleviimiseks korraldatud sisekonkursil KOM/A/17/96, mis täpsemalt oli mõeldud palgaastmete A 7/A 6 ametikohtade jaoks. Konkursile lubamise tingimus oli muu hulgas vähemalt seitsmeaastane teenistusstaaž B‑kategoorias. Konkursiteates oli lisaks märgitud, et üldjuhul määratakse konkursi edukalt läbinud isikud karjäärivahemiku A 7/A 6 esimesele palgaastmele.
11. Kuna Ch. Gogos ei saavutanud konkursi suulisel katsel vajalikku punktide arvu, ei kantud tema nime sobivate kandidaatide nimekirja. Konkursikomisjon edastas talle vastava teate 15. detsembri 1997. aasta kirjaga.
12. Ch. Gogose esitatud hagi alusel tühistas Üldkohus 23. märtsi 2000. aasta otsusega(5) konkursikomisjoni otsuse, tuues eelkõige põhjenduseks, et viimati nimetatu ei taganud suulisel katsel kandidaatide võrdset kohtlemist.
13. Komisjon kutsus Ch. Gogose 25. septembril 2000 toimunud teisele suulisele katsele, mida Ch. Gogos ei suutnud ka sel korral läbida.
14. Ch. Gogos vaidlustas Üldkohtus ka konkursikomisjoni teise otsuse. Üldkohtus toimunud menetluses jõudsid Ch. Gogos ja komisjon poolte vahelisele kokkuleppele. Ch. Gogos loobus nõudest tühistada konkursikomisjoni otsus ja hüvitada tekitatud kahju; komisjon omakorda kohustus korraldama Ch. Gogosele kolmanda suulise katse ja kandma hüvitamisele kuuluvad kulud.(6)
15. Kolmanda suulise katse 8. novembril 2002 läbis Ch. Gogos edukalt. Seejärel teatas komisjon talle 15. novembri 2002. aasta kirjaga, et tema nimi on kantud konkursi KOM/A/17/96 edukalt läbinud ametisse sobivate kandidaatide nimekirja.
16. Ch. Gogos nimetati alates 1. aprillist 2003 A–kategooria ametnikuks. 31. märtsil 2003 teatati talle ametisse nimetava asutuse otsusest määrata ta palgaastme A 7 järku 3 (edaspidi „palgaastme ja ‑järgu määramise otsus”).
17. Personalieeskirjade artikli 90 lõikele 2 tuginedes esitas Ch. Gogos 30. juunil 2003 kaebuse palgaastme ja ‑järgu määramise otsuse peale, väites, et rikutud on personalieeskirjade artikleid 31 ja 45, EÜ artiklit 233 ning eelmises kohtumenetluses(7) sõlmitud kokkulepet. Ch. Gogos väitis sisuliselt, et teda tuleks ametikohale määrata nii, nagu ta oleks konkursi läbinud juba 1997. aasta detsembris. Enamik kõnealuse konkursi edukalt läbinud isikuid on juba edutatud järgmisele palgaastmele A 6. Ch. Gogos leiab, et ametisse nimetav asutus peab ta määrama kohe palgaastmele A 6, mitte palgaastmele A 7, et hüvitada tema mahajäämus kolleegidest.
18. Ch. Gogose kaebus jäeti ametisse nimetava asutuse 24. novembri 2003. aasta otsusega (edaspidi „kaebuse kohta tehtud otsus”) rahuldamata. Ch. Gogos esitas 18. veebruaril 2004 hagi Üldkohtule. Üldkohus jättis enam kui neli aastat hiljem, 15. oktoobri 2008. aasta otsusega, mis on vaidlustatud, hagi rahuldamata, samas jättis Üldkohus kodukorra artikli 87 lõike 3 alusel koostoimes artikliga 88 kõik menetluskulud komisjoni kanda.
19. Ch. Gogos palub 22. detsembril 2008(8) esitatud apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
– tühistada Üldkohtu otsus;
– tühistada otsus, millega ta määrati palgaastmele A 7 ja 24. novembri 2003. aasta otsus, millega jäeti tema kaebus rahuldamata;
– kohaldada kohtu täielikku õiguslikku pädevust ja mõista talle välja kokku 538 121,79 euro suurune hüvitis varalise kahju eest, mille on tekitanud komisjoni õigusvastase tegevuse tulemusel vastu võetud õigusvastane otsus, mis haldusreformi tõttu mõjutab teda elu lõpuni;
– mõista tema kasuks välja kokku 50 000 euro suurune hüvitis suure viivituse eest Üldkohtu otsuse tegemisel;
– mõista Üldkohtu menetluse ja apellatsioonimenetluse kohtukulud välja apellatsioonkaebuse vastustajalt.
20. Komisjon palub Euroopa Kohtul:
– jätta apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata;
– jätta rahuldamata apellatsioonkaebuse esitaja nõue hüvitada talle menetluse kestuse tõttu tekkinud kulud ja
– mõista apellatsioonimenetluse kohtukulud välja apellatsioonkaebuse esitajalt.
21. Apellatsioonkaebust käsitleti Euroopa Kohtus esmalt kirjalikus menetluses ja seejärel 28. jaanuaril 2010 toimunud kohtuistungil.
IV Õiguslik hinnang
22. Ch. Gogos esitas vaidlustatud kohtuotsuse peale kaks apellatsioonkaebuse väidet (vt selle kohta A osa). Lisaks nõuab ta eraldi esitatud taotlusega hüvitist Üldkohtus toimunud menetluse pika kestuse eest (vt selle kohta B osa).
A. Apellatsioonkaebuse kaks väidet
23. Kõigepealt käsitlen Ch. Gogose apellatsioonkaebuse kaht väidet, milles ta palub tühistada vaidlustatud kohtuotsus.
1. Etteheide selle kohta, et Üldkohus jättis vaidlustatud otsuses osa hagi väiteid käsitlemata (apellatsioonkaebuse esimene väide)
24. Apellatsioonkaebuse esimene väide puudutab kohtuotsuse põhjenduse neid osi, milles Üldkohus arutab küsimust, kas Ch. Gogose määramine madalamale esimesele palgaastmele A 7 oli õigustatud või oleks ametisse nimetav asutus pidanud ta määrama kohe kõrgemale palgaastmele A 6. Ch. Gogos heidab ette, et Üldkohus jättis viis väidet kuuest käsitlemata ja jättis seetõttu rahuldamata hagi, mis oli esitatud palgaastme ja ‑järgu määramise otsuse ja kaebuse kohta tehtud otsuse peale, ilma seda piisavalt põhjendamata.
25. Kõnealuse väite taustaks on Ch. Gogose etteheide, et Üldkohtu menetluses on rikutud järgmisi õigusnorme ja põhimõtteid: personalieeskirjade artikli 31 lõige 2, EÜ artikkel 233, võrdse kohtlemise põhimõte, õigluse põhimõte, hea halduse põhimõte ja ametikohal edasijõudmise õiguse põhimõte.(9) Vaidlustatud otsuses käsitles Üldkohus põhjalikult(10) üksnes personalieeskirjade artikli 31 lõiget 2, EÜ artiklit 233, seevastu teisi hageja nimetatud põhimõtteid käsitles ta lühidalt otsuse kolmes punktis.(11)
a) Vastuvõetavus
26. Näib, et apellatsioonkaebuse esimese väite vastuvõetavus ei tekita raskusi.
27. Nagu üldiselt tunnustatud, käsitatakse etteheidet selle kohta, et Üldkohus on jätnud hagi ühe väite käsitlemata, etteheitena kohtuotsuse puuduliku põhjendamise kohta.(12) Üldkohtul lasuv põhjendamiskohustus tuleneb Euroopa Kohtu põhikirja artiklist 36 koostoimes artikli 53 esimese lõiguga. Küsimus, kas Esimese Astme Kohtu otsuse põhjendused on vastuolulised või ebapiisavad, kujutab endast õiguslikku küsimust, mida võib sellisena apellatsioonkaebuses tõstatada.(13)
28. Komisjon vaidlustab siiski tungivalt apellatsioonkaebuse esimese väite vastuvõetavuse. Ta leiab, et Ch. Gogos tõi esimeses kohtuastmes esile ainult ühe tühistamisväite, milles ta heitis ette üksnes seda, et rikutud on personalieeskirjade artikli 31 lõiget 2. Ch. Gogos viitas muudele tema poolt loetletud õigusnormidele ja õiguspõhimõtetele üksnes täiendavalt. See et Ch. Gogos püüab tagantjärele anda esimeses kohtuastmes täiendavalt esitatud argumentidele sellist tähendust, et need kujutavad endast iseseisvaid otsuse tühisuse põhjuseid, on vastuolus tema käitumisega esimeses kohtuastmes toimunud menetluses ja see tähendab sisuliselt uute väidete esitamist, mis pole apellatsioonimenetluses lubatud.
29. See vastuväide ei ole veenev.
30. Erinevalt komisjonist ei tähelda ma menetlustoimikus ühtegi pidepunkti sellele, et Üldkohtule esitatud hageja väide kujutab endast tingimata ühtainust terviklikku väidet. Üldkohtule esitatud Ch. Gogose hagiga tutvumisel ilmneb, et selles on EÜ artiklit 233, võrdse kohtlemise põhimõtet, õigluse põhimõtet, hea halduse põhimõtet ja ametikohal edasijõudmise õiguse põhimõtet käsitletud eraldi lõikudes. See asjaolu räägib pigem oletuse poolt, et tegemist on iseseisvate väidetega, mitte ei lükka seda ümber.
31. Vastupidist ei nähtu ka Üldkohtus toimunud kohtuistungi ettekandest ega vaidlustatud kohtuotsusest, millele komisjon püüab tugineda. Kohtuistungi ettekanne toob ära lihtsalt kokkuvõtte hageja väidetest, kvalifitseerimata neid seejuures sõnaselgelt vaidlusaluse otsuse ühe tervikliku või mitme erineva tühisuse põhjusena.(14) Vaidlustatud kohtuotsuses on märgitud vaid seda, et hageja heidab „eelkõige” ette, et rikutud on personalieeskirjade artikli 31 lõiget 2 ja „muu hulgas” on selle rikkumise tagajärjel rikutud teisi tema poolt nimetatud õigusnorme ja põhimõtteid (15) ; ka see asjaolu ei räägi tingimata selle poolt, et hagis on esitatud ainult üks väide.
32. Igal juhul oleks see liiga formaalne ja kitsendaks ebaproportsionaalselt Euroopa Kohtu kui apellatsioonkaebusi menetleva kohtu rolli, kui pidada apellatsioonkaebuses esimest korda kasutatud väljendit „ακυρωτικοί λόγοι”(16) pidepunktiks selle kohta, et vaidluse eset on võrreldes menetlusega Üldkohtus laiendatud.
33. On tõsi, et vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 42 lõikele 2 koosmõjus artikliga 118 ei või apellatsioonimenetluse käigus esitada uusi väiteid. Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on viidatud sätete ainuke eesmärk takistada vaidluse eseme laiendamist võrreldes esimeses kohtuastmes käsitletud väitega.(17) Käesoleval juhul see nii ei ole.
34. Ch. Gogos heidab tegelikult ette, et vaidlustatud kohtuotsuses ei leidnud piisavat käsitlemist tema poolt esimeses kohtuastmes esitatud väidete olulised osad.(18) Seega ei esita apellatsioonkaebuse esitaja Euroopa Kohtule sisuliselt uut väidet, vaid soovib lasta üksnes kontrollida, kas Üldkohus on käsitlenud esimeses kohtuastmes esitatud väiteid viisil, mis vastab kohtuotsuse põhjendamisele seatud õiguslikele nõuetele. Sellele küsimusele vastamine kuulub Euroopa Kohtu kui apellatsioonapellatsioonkaebusi menetleva kohtu pädevusse.
35. Seega on apellatsioonkaebuse esimene väide vastuvõetav.
b) Põhjendatus
36. Apellatsioonkaebuse esimese väitega tuleks nõustuda, kui Üldkohus oleks jätnud vaidlustatud kohtuotsuses täitmata tal lasuva põhjendamiskohustuse, mis on sätestatud Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 36 koostoimes artikli 53 esimese lõiguga.
37. Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale peab kohtuotsuse põhjendusest selgelt ja ühemõtteliselt nähtuma Üldkohtu arutluskäik, et huvitatud isik mõistaks vastuvõetud otsuse põhjendust ja Euroopa Kohus võiks oma kohtulikku kontrolli teostada.(19)
38. Üldkohtu kohustust oma otsuseid põhjendada ei saa tõlgendada nii, et kohtul tuleb üksikasjalikult vastata igale esimeses kohtuastmes esitatud argumendile, eriti kui need ei ole piisavalt selged ja täpsed.(20) Pigem võib kohtuotsuse põhjendus seega olla tuletatav tingimusel, et huvitatud isikud teavad põhjusi, miks Esimese Astme Kohus nende argumentidega ei nõustunud, ning et Euroopa Kohtul on piisavalt tõendeid oma kontrolli teostamiseks.(21) Kohtuotsuse põhjendustest tervikuna peab nähtuma, et Üldkohus on käsitlenud kõiki esimeses kohtuastmes esitatud väiteid õigusnormide rikkumise kohta.(22)
39. Vaidlustatud kohtuotsus vastab eespool mainitud tingimustele. Kui Üldkohus oli tagasi lükanud väite personalieeskirjade artikli 31 lõike 2 rikkumise kohta (23), märkis ta et „järelikult” ei saa ka Ch. Gogose ülejäänud väited selle kohta, et rikutud on EÜ artiklit 233, võrdse kohtlemise põhimõtet, õigluse põhimõtet, hea halduse põhimõtet ja ametikohal edasijõudmise õiguse põhimõtet „mõjutada palgaastme ja ‑järgu määramise otsuse õiguspärasust”.(24)
40. Seega ei jätnud Üldkohus teisi Ch. Gogose nimetatud õigusnorme ja õiguspõhimõtteid tähelepanuta, vaid on neid – olgugi et väga lühidalt – käsitlenud. Vaidlustatud kohtuotsuse viidatud osast nähtub selgelt, et Üldkohus lükkab kõnealused väited tagasi samal põhjusel nagu eelnevalt väite selle kohta, et rikutud on personalieeskirjade artikli 31 lõiget 2.
41. Ch. Gogos väidab, et Üldkohus oleks pidanud andma sõltumatu hinnangu küsimusele, kas on järgitud võrdse kohtlemise põhimõtet ega oleks tohtinud seda allutada personalieeskirjade artikli 31 lõike 2 rikkumise kontrollile.
42. Eeltoodu kohta tuleb tõdeda, et võrdse kohtlemise põhimõtet on käsitletud vaidlustatud kohtuotsuse kahes eraldi punktis.(25) Neis punktides esitas Üldkohus – kuigi taas väga lühidalt – oma õiguskäsituse selle kohta, miks ei saanud võrdse kohtlemise põhimõttele tuginedes kõnealusel juhul Ch. Gogost kõrgema palgaastme ametikohale määrata. Üldkohus leiab esiteks, et võrdse kohtlemise põhimõttest ei saa juhinduda, kuna iga ametikoha puhul tuleb teha konkreetne otsus, mis lähtub ametisse nimetatava ametniku kvalifikatsiooni hindamisest. Teiseks võetakse asjaomase ametniku ametialaseid erikogemusi arvesse juba tema edutamise korral kõrgemasse ametikategooriasse.
43. On võimalik, et Ch. Gogos ei nõustu Üldkohtu arvamusega. See ei muuda siiski asjaolu, et Üldkohus on tema esitatud väiteid käsitlenud. Asjaolu et Üldkohus jõudis sisuliselt teistsugusele järeldusele kui apellant, ei saa iseenesest olla aluseks edasikaevatud kohtuotsuse põhjenduste puudulikkusele.(26)
44. Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse esimene väide tagasi lükata.
2. Asjaolud, mille esinemise korral peab kohus omal algatusel mõistma välja kahjuhüvitise (apellatsioonkaebuse teine väide)
45. Apellatsioonkaebuse teine väide puudutab küsimust, kas Üldkohus oleks võinud või pidanud omal algatusel määrama Ch. Gogosele rahalise hüvituse. Ch. Gogos heidab ette, et Üldkohus jättis kasutamata talle rahaliste vaidluste puhul antud täieliku pädevuse. Ch. Gogose arvates oleks selle pädevuse kasutamine võimaldanud Esimese Astme Kohtul määrata omal algatusel talle rahaline hüvitus.
46. Apellatsioonkaebuse esitaja väide puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkti 47, milles Üldkohus märgib järgmist: „[o]n võimalik, et Ch. Gogos kaotas seetõttu, et ta pidi veelkord sooritama suulise katse(27) võimaluse olla varem tööle võetud A‑kategooria ametnikuna ja seega olla uues ametikategoorias võetud arvesse järgnevate edutamiste osas.” Ch. Gogos ei esitanud Üldkohtule siiski kahju rahalise hüvitamise nõuet.
a) Vastuvõetavus
47. Komisjon leiab, et apellatsioonkaebuse teine väide on vastuvõetamatu. Ta väidab, et Ch. Gogos on kogu senise menetluse käigus piirdunud palgaastme ja ‑järgu määramise otsuse ja kaebuse kohta tehtud otsuse tühistamise nõuetega. Ta ei ole varem esitanud kahju hüvitamise nõuet, mille esmakordne esitamine apellatsioonimenetluses ei ole lubatud.
48. On tõsi, et Ch. Gogos ei väida, et ta on esitanud Üldkohtus toimunud menetluse käigus vormilise kahju hüvitamise nõude.
49. Komisjoni väide apellatsioonkaebuse väite vastuvõetamatuse kohta ei ole siiski paikapidav. Komisjon mõistab vääriti Ch. Gogose nende nõuete tegelikku eesmärki, mida ta teise väite esitamisega taotleb. Küsimus on selles, kas Üldkohus oleks võinud või pidanud omal algatusel
– seega ilma
sellekohast taotlust saamata – rahuldama hageja kahju hüvitamise nõude.
50. Küsimus kas Üldkohtul oli õigus ja võimalik et koguni kohustus omal algatusel määrata Ch. Gogosele rahaline hüvitis, on õigusküsimus, mille kontrollimine apellatsioonimenetluse käigus on lubatud. Selle küsimuse kaalumist ei või seada sõltuvusse tingimusest, et asjaomane isik oleks pidanud esitama asjaomase taotluse esimeses kohtuastmes. Pigem on loomulik, et selline küsimus tõusetub eelkõige sellistel juhtudel, kui hageja ei ole esimeses kohtuastmes toimunud menetluses vastavasisulist taotlust esitanud.
51. Sellega, et Ch. Gogos tõstatab kõnealuse küsimuse oma apellatsioonkaebuses, ei laienda ta veel hagi eset, vaid palub Euroopa Kohtul kontrollida, kas Üldkohus on käsitlenud esimeses kohtuastmes toimunud menetluse elemente vastavalt kehtivatele õigusnormidele ja võtnud kõik õiguspärased ja vajalikud meetmed.
52. Kui seada apellatsioonkaebuse vastuvõetavuse kohustuslikuks tingimuseks, et kahju hüvitamise nõue oleks esitatud esimeses kohtuastmes, ei täidaks apellatsioonkaebuse esitamine selles küsimuses oma eesmärki. See ei oleks kooskõlas tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttega.
53. Seega on teine väide vastuvõetav.
b) Põhjendatus
54. Apellatsioonkaebuse teise väitega nõustumise eelduseks on, et Üldkohus oli käesoleval juhul pädev omal algatusel määrama Ch. Gogosele kahjuhüvitise ja on seda pädevust eiranud.(28)
i) Personalieeskirjades sätestatud täielik pädevus raha lise vaidluse puhul
55. Personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 teine lause annab Euroopa Liidu Kohtule liidu ametniku ja tema tööandja vahelise rahalise vaidluse puhul täieliku pädevuse.
56. Mõistet „rahaline vaidlus” ei tohi tõlgendada kitsalt.
57. Rahalise vaidlusega on eelkõige tegemist juhul, kui teenistuja esitab ELTL artiklile 270 tuginedes hagi, milles nõutakse, et institutsioon maksaks teenistujale näiteks kahju hüvitamiseks rahasumma, mis viimase hinnangul tuleb talle personalieeskirjade või muu teenistussuhteid reguleeriva akti alusel välja maksta(29) ; seejuures võib tegemist olla töötasu, personalieeskirjades ette nähtud teatud toetuste ja sotsiaalkindlustushüvitiste või intressi maksmisega.(30)
58. Lisaks võib aga isegi ametniku tühistamishagi, millega ta palub tühistada tema teenistuslikku seisundit käsitlev otsus, varjatult sisaldada rahalist vaidlust.(31) Käesoleval juhul väärib eelkõige tähelepanu tõsiasi, et rahalise vaidlusega on tegemist ka ametniku esitatud sellise hagi puhul, millega ta palub kohtulikult kontrollida enda palgaastme ja ‑järgu määramist.(32) Selle taga peitub mõte, et ametisse nimetava asutuse otsus palgaastme ja ‑järgu määramise kohta ei avalda mõju mitte ainult asjaomase isiku karjäärile ja tema teenistuslikule seisundile ametkondlikus hierarhias, vaid avaldab vahetut mõju ka ametniku rahalistele nõuetele, eelkõige nende suhtes, mis puudutavad personalieeskirjades ette nähtud töötasu.
59. Eeltoodut arvesse võttes oli ka käesolevas kohtuasjas tegemist rahalise vaidlusega, mille puhul oli Üldkohtul täielik õiguslik pädevus vastavalt personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 teisele lausele.
60. Personalieeskirjade artikli 91 lõikest 1 Euroopa Liidu kohtule tulenev täielik pädevus annab nimetatud kohtule volitused lahendada lõplikult tema menetluses olevad vaidlused.(33) Seega ei tohi Euroopa Kohus – kohtuvaidluste puht rahalisi aspekte käsitlevas osas – piirduda pelgalt Euroopa Liidu organite, institutsioonide ja muude ametiasutuste tegevuse õiguspärasuse kontrollimisega, vaid ta on pädev kontrollima ka selle otstarbekust. Seega võib Euroopa Kohus kohtuvaidluste puht rahalisi aspekte silmas pidades asendada ametisse nimetava asutuse hinnangu enda omaga ja mitte ainult tühistada ametisse nimetava asutuse otsuse, vaid seda ka sisuliselt muuta.
61. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt hõlmab täielik pädevus õigust mõista „omal algatusel” – st ka juhul, kui nõuetekohast taotlust ei ole esitatud –kostjalt välja hüvitis tema ametialase eksimuse tõttu tekkinud kahju eest ning sellisel juhul hinnata tekkinud kahju ex aequo et bono
kohtuasja kõiki asjaolusid arvestades.(34)
62. Palgaastme ja ‑järgu määramise otsuseid käsitlevate kohtuvaidluste puhul tähendab see, et liidu kohtud võivad küll kontrollida palgaastme ja ‑järgu määramise õiguspärasust, kuid ei tohi seda ise määrata ega muuta; samas on neil siiski pädevus – vajaduse korral omal algatusel – mõista asjaomase isiku kasuks välja kahjuhüvitis ametialase eksimuse tõttu, mille on toime pannud ametisse nimetav asutus palgaastme määramisel.
ii) Omal algatusel kahju hüvitamise eesmärk täieliku pädevuse teostamise raames
63. Käesolevas kohtuasjas ei käsitlenud Üldkohus isegi põgusalt küsimust, kas ta saaks omal algatusel komisjonilt hüvitise välja mõista. Ta märkis üksnes lühidalt ja selgelt, et Ch. Gogos ei ole kahju rahalise hüvitamise nõuet esitanud.(35)
64. See võib osutada asjaolule, et Üldkohus on eiranud vaidluse rahalist olemust personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 teise lause tähenduses. Võimalik, et Üldkohtule ei olnud selge, et tal oleks olnud täielik pädevus kõnealuse vaidluse puht rahaliste aspektide osas, mis hõlmab ka õigust määrata omal algatusel kahju hüvitamine.(36)
65. Siinkohal ei ole vaja uurida küsimust, kas Üldkohus on mõistnud oma pädevuse ulatust vääriti ja teinud seetõttu õigusvea. Käesolevas kohtuasjas ei ole nimelt täidetud tingimused, mille kohaselt saaks kohus komisjonilt omal algatusel mõista välja tekitatud kahju.
66. Kohtu pädevus mõista omal algatusel ametniku kasuks välja kahjuhüvitis peab eelkõige võimaldama Euroopa Liidu kohtutel tagada teenistusõiguslikes kohtuvaidlustes tehtud tühistamisotsuste kasulik mõju.(37) Kui ametisse nimetava asutuse õigusvastase otsuse (osalisest või täielikust) tühistamisest ei piisa asjaomase ametniku õiguste teostamiseks või tema huvide tõhusa kaitse tagamiseks, võib Euroopa Liidu Kohus omal algatusel mõista tema kasuks välja hüvitise.
67. Käesoleval kohtuasjas jõudis Üldkohus järeldusele, et ei komisjoni otsuses palgaastme ja ‑järgu määramise kohta ega otsuses kaebuse kohta ei esinenud õigusvigu. Kuna Üldkohus jättis mõlemad otsused tühistamata, ei olnud tal vajadust tagada oma otsuse praktilist mõju omal algatusel hüvitise väljamõistmise teel. Sellisele toimimisviisile ei saa teha õiguslikke etteheiteid.
68. Muu seas olgu veel mainitud, et käesolevas kohtuasjas ei tulnud algusest peale arvesse Ch. Gogosele õiguspärase
haldustoimingu tagajärjel tekkinud kahju hüvitamine. Olenemata sellest, et Euroopa Liidu õiguses ei ole veel lõplikult selgitatud, kas ja millistel tingimustel tuleb selline kahju hüvitamise nõue rahuldada,(38) ei tulene Ch. Gogose halvemasse olukorda seadmine seoses tema palgaastme ja karjäärivahemikus uude, A‑kategooriasse määramisega põhjuslikult palgaastme ja ‑järgu määramise otsusest ega kaebuse kohta tehtud otsusest, vaid komisjoni eksimusest konkursi läbiviimisel.(39)
69. Seega ei ole apellatsioonkaebuse teine väide põhjendatud.
3. Lõppmärkused
70. Käsitluse terviklikkuse huvides olgu veel mainitud, et ametniku palgaastme ja ‑järgu määramise otsus ei kujuta endast sobivat raamistikku selleks, et hüvitada ametnikule konkursi läbiviimisel esinenud eksimuste tõttu tema võimalikku halvemasse olukorda seadmist.
71. On äärmiselt kaheldav, kas peab paika Üldkohtu seisukoht, mille kohaselt ei kuulu sisekonkursi puhul personalieeskirjade artikli 31 lõige 2 algusest peale kohaldamisele.(40) Nimetatud säte peab võimaldama tööandjaks oleval asutusel tagada teenistussuhe sellise isikuga, kelle ta muidu võib kaotada, kuna isik on tööturul sedavõrd hinnatud, et saab tõenäoliselt pakkumisi veel mitmelt tööandjalt.(41) Erinevalt Üldkohtu seisukohast leian ma, et selline konkurents Euroopa Liidu institutsioonide ja eraõiguslike tööandjate vahel ametkonnasiseste kandidaatide osas ei ole kaugeltki välistatud. Pigem võib ka isik, kes juba on liidu ametiasutuse teenistuses, soovida sealt lahkuda erasektorisse või teise rahvusvahelisse institutsiooni, kui viimaste pakkumised pakuvad talle enam huvi kui palgaastmed ja karjäärivõimalused Euroopa Liidu avalikus teenistuses. Kirjeldatud olukord võib esineda eelkõige kõrgkoolide lõpetajate puhul, kes on teenistuses B‑ või C‑kategooria ametikohtadel.
72. Siinkohal ei ole siiski vaja käsitleda küsimust, kas personalieeskirjade artikli 31 lõiget 2 saab kohaldada käesoleva menetluse suhtes. Vastavalt personalieeskirjade artikli 31 lõikele 2 on erandina sama artikli lõikes 1 sätestatud põhimõttest, mille kohaselt nimetatakse välja valitud kandidaadid esimesele palgaastmele, kõrgema palgaastme ametikohale nimetamine võimalik ainult erandjuhul,(42) nimelt kui see on tingitud erilistest teenistuslikest nõuetest või õigustavad seda tõepoolest asjaomase isiku eriline kvalifikatsioon või töökogemus(43) ; teisisõnu peab tegemist olema erakordse kandidaadiga.(44) Kui kohaldada personalieeskirjade artikli 31 lõiget 2 ametniku karjääris esinevate puuduste hüvitamise eesmärgil, kuigi nimetatud tingimused ei ole täidetud, tähendaks see, et asjaomast sätet on rakendatud vääralt.
73. Ch. Gogos ei saa kõrgema palgaastme ametikohale määramise nõuet põhjendada ka võrdse kohtlemise üldpõhimõttega. Võrdse kohtlemise põhimõte nõuab, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud.(45) Eri olukordi iseloomustavad asjaolud ning nende olukordade sarnasus tuleb kindlaks teha ning neile tuleb anda hinnang arvestades eeskätt võetava meetme eset ja eesmärki, mis kõnealuse vahetegemise sätestab(46) .
74. Personalieeskirjade artikli 31 alusel palgaastme ja ‑järgu määramise otsuse ainuke ese ja eesmärk on määrata asjaomane ametnik teenistuslikes huvides ja vastavalt tema kvalifikatsioonile ametniku karjäärivahemikus teatavale palgaastmele. Euroopa Kohtul puuduvad andmed selle kohta, et Ch. Gogos oleks nimetatud kriteeriumite osas teistsuguses olukorras kui teised konkursi edukalt läbinud kandidaadid. Seetõttu ei saa ka võrdse kohtlemise põhimõttele tuginedes vaidlustada asjaolu, et Ch. Gogos määrati palgaastmele A 7 nagu teisedki konkursi edukalt läbinud kandidaadid. Õigusnormide võimalik rikkumine konkursi korraldamisel ja sellest tulenev viivitus ametniku ametikohale nimetamisel ei ole seevastu palgaastme ja ‑järgu määramise otsuse seisukohalt oluline võrdluskriteerium.
75. On vaieldamatult selge, et Ch. Gogos kaotas suulise katse kahel korral kordamise ja sellest tulenenud viivituse tõttu konkursi käigus võimaluse, et teda oleks nimetatud A‑kategooria ametikohale varem ja seega olla uues karjäärivahemikus varem võetud arvesse edutamiste osas.(47) Sellega seonduv varaline ja mittevaraline kahju ei tekkinud siiski käesoleva menetluse esemeks oleva palgaastme ja ‑järgu määramise otsuse ega kaebuse kohta tehtud otsuse tõttu. Seega ei oleks Üldkohus isegi juhul, kui mõlemad otsused oleksid olnud õigusvastased, saanud omal algatusel määrata kahju hüvitamist, rikkumata seejuures ne ultra petita
põhimõtet.
76. Nagu eespool juba märgitud,(48) tekkis kõnealune kahju pigem konkursi läbiviimisel õigusnormi rikkumise tõttu. Ch. Gogos oleks võinud esitada kahju hüvitamise nõude mõlemas eelnenud kohtumenetluses(49) kasutades kõiki tema käsutuses olnud menetlusvahendeid.
77. Esimese kohtumenetluse kohta tuleb märkida, et Ch. Gogos nõudis konkursikomisjoni otsuse peale esitatud tühistamishagis ainult mittevaralise
kahju hüvitamist. Üldkohus jättis selle taotluse rahuldamata, tuues põhjenduseks, et konkursikomisjoni otsuse tühistamine on piisav hüvitis hagejale tekitatud kahju eest.(50) Nimetatud otsus on vahepeal jõustunud.
78. Teises kohtumenetluses loobus Ch. Gogos komisjoniga sõlmitud kokkuleppe raames kõigist kahju hüvitamise nõuetest.(51) Kuna puuduvad viited selle kohta, et komisjoni ja Ch. Gogose vaheline kokkuleppe oleks muutunud kehtetuks või saaks seda vaidlustada, ei saa apellatsioonkaebuse esitaja enam nõuda kokkuleppega hõlmatud kahju hüvitamist.
79. Kui peaks siiski ilmnema, et tekitatud on veel märkimisväärset kahju, mille hüvitamise nõudest ei ole Ch. Gogos varem loobunud, ei tuleks varasema edutamise võimaluse kaotamise tõttu tekkinud kahju hüvitamine praegu enam üldse arvesse. Kui ametikohustuste rikkumisest tuleneva kahju hüvitamise nõude esitamise muud tingimused on täidetud(52) ja nõue ei ole aegunud, võib Ch. Gogos oma äranägemisel esitada eraldi võimalike kahjude hüvitamise nõude.
4. Vaheettepanek
80. Kuna Ch. Gogose mõlemad väited tuleb tagasi lükata, tuleb jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
81. Seega on tema nõuded tühistada palgaastme ja ‑järgu määramise otsus ja kaebuse kohta tehtud otsus ning mõista välja 538 121,79 euro suurune hüvitis, alusetud, kuna kõigi nõuete rahuldamise tingimuseks on vaidlustatud kohtuotsuse tühistamine.
B. Eraldi esitatud taotlus hüvitise saamiseks Esimese Astme Kohtus toimunud menetluse pika kestuse eest
82. Lõpuks palub Ch. Gogos Euroopa Kohtul mõista tema kasuks välja õiglane hüvitis Esimese Astme Kohtus toimunud menetluse – väidetavalt liiga pika – kestuse eest. Kohtuasjale Baustahlgewebe(53) tuginedes hindab ta hüvitise suuruseks 50 000 eurot.
83. Nagu Euroopa Kohus on sedastanud kohtuasjas FIAMM(54), ei ole apellatsioonimenetluses lubatud esitada eraldi taotlust kahju hüvitamiseks. Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 113 lõikele 1 võib apellatsioonkaebuses nõuda ainult Üldkohtu otsuse täielikku või osalist tühistamist ja vajaduse korral esimeses astmes esitatud nõuete täielikku või osalist rahuldamist, esitamata uusi nõudeid.
84. Üldkohtu menetluse liiga pika kestuse peale võib apellatsioonkaebuse esitada ainult juhul, kui see on poole hinnangul mõjutanud kohtuvaidluse lahendamist ja võib seega olla aluseks Üldkohtu otsuse tühistamisele.(55) Ch. Gogos ei ole seda käesolevas kohtuasjas väitnud.
85. Neil asjaoludel tuleb kahju hüvitamise nõue jätta rahuldamata.
86. Üksnes käsitluse terviklikkuse huvides olgu veel märgitud, et enesestmõistetavalt võib Ch. Gogos esitada Üldkohtu menetluse liiga pika kestuse tõttu talle tekitatud kahju hüvitamise nõude Euroopa Liidu vastu vastavalt ELTL artiklile 268 koostoimes artikli 340 teise lõiguga(56) .(57) Kahju hüvitamise nõude võimaliku rahuldamise eest ei peaks vastutama mitte Euroopa Komisjon, vaid Euroopa Kohus.
87. Sellise hagi puhul tuleks muu hulgas kontrollida, kas menetlus Üldkohtus kestis liiga kaua, mistõttu on rikutud õigust õiglasele menetlusele.(58) Seda tuleb hinnata iga konkreetse kohtuasja asjaolude alusel võttes arvesse kohtuasja keerukust ja poolte käitumist.(59)
88. Käesoleval juhul kestis menetlus kokku ligi neli aastat ja kaheksa kuud.(60) Eriti märkimisväärne on seejuures asjaolu, et Üldkohtu kirjaliku menetluse lõpu ja kohtuistungi vahele jäi üle kolme aasta.(61) Kuigi nende asjaolude täpsem uurimine on võimaliku kahju hüvitamise hagi alusel algatatava menetluse ülesanne, näib, et menetluse pikka kestust ei õigusta käsitletavate materjalide või fakti- ja õigusküsimuste eriline keerukus ega poolte käitumine. Enesestmõistetavalt ei tohi Üldkohtu sisemise töökorralduse probleemid, nagu näiteks regulaarne uute kohtunike ametisse nimetamine, kahjustada asjaomase isiku huve. Komisjon märgib, et kõnealusel ajavahemikul pidi Üldkohus lahendama tunduvalt rohkem kohtuasju kui ajal, mil tehti Baustahlgewebe kohtuotsus; kuid jätab mainimata, et praegu on Üldkohtu liikmete ja personali arv oluliselt suurem kui toona.
V Kohtukulud
89. Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 122 esimesele lõigule otsustab kohus kohtukulude jaotuse, kui ta jätab apellatsioonkaebuse rahuldamata. Käesolevas asjas ei oma kohtukulude jaotus määravat tähtsust, kuna komisjoni esindas menetluses advokaat.
90. Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 69 lõikele 2 koostoimes artikliga 118 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Lisaks sätestab kodukorra artikli 122 teise lõigu teine taane sama korra ka rahalistes vaidlustes liidu institutsiooni ametnike või teiste teenistujate poolt teenistusõiguslikes kohtuvaidlustes esitatud apellatsioonkaebuste puhul. Eeltoodust tulenevalt peaks kohtuvaidluse kaotanud Ch. Gogos kandma enda ja ka komisjoni kohtukulud, sest komisjon on seda nõudnud.
91. Kodukorra artikli 69 lõikes 2 sätestatust üldisest kohtukulude jaotamise reeglist võib Euroopa Kohus ametnike või teiste teenistujate esitatud apellatsioonkaebuste puhul teha erandi vastavalt kodukorra artikli 122 lõigu 2 teisele taandele, kui seda nõuab õigluse põhimõte.
92. Käesolevas kohtuasjas tuleb esiteks kahtlemata arvesse võtta asjaolu, et Ch. Gogose väited ja nõuded lükati tagasi, kuna need tuginesid vääratele õiguslikele eeldustele.
93. Teiseks tuleb siiski arvestada, et käesoleva kohtuasja algatamise aluseks oli peamiselt komisjoni käitumine. Käesoleva kohtuasja algatamine ei oleks olnud vajalik, kui komisjon oleks suutnud konkursi nõuetekohaselt läbi viia, ilma et ta oleks pidanud Ch. Gogose jaoks korraldama suulist katset kolm korda.(62)
94. Lisaks soovis apellatsioonkaebuse esitaja õigustatult saada õiglast hüvitist kaotatud võimaluse eest, et teda oleks nimetatud A‑kategooriasse oluliselt varem kui see tegelikkuses aset leidis. Asjaolu, et ta nõudis käesolevas apellatsioonimenetluses kahju hüvitamist, tuginedes seejuures omal algatusel hüvitise väljamõistmise võimalusele, saab talle asjaomases valdkonnas Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika puudumist arvesse võttes ette heita üksnes reservatsiooniga.
95. Kokkuvõttes leian, et õigluse põhimõttest lähtudes on kohane kohaldada kodukorra artikli 122 teise lõigu teises taandes sätestatud erandit ja jätta käesolevas apellatsioonimenetluses kohtukulud, erinevalt kodukorra artikli 69 lõikes 2 sätestatud üldisest kohtukulude jaotamise reeglist, poolte endi kanda. Mulle tundub õiglane, et mõlemad pooled kannavad ise oma kohtukulud.
VI Ettepanek
96. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2. Jätta rahuldamata Ch. Gogose nõue hüvitada talle Esimese Astme Kohtus toimunud menetluse pika kestuse tõttu tekitatud kahju.
3. Jätta poolte kohtukulud nende endi kanda.
(1) .
(2)  ––	Üldkohtu 15. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑66/04: Gogos vs . komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata).
(3)  –	Nõukogu 22. märtsi 2004. aasta määrus (EÜ, Euratom) nr 723/2004, millega muudetakse Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirju ja Euroopa ühenduste muude teenistujate teenistustingimusi (ELT L 124, lk 1, ELT eriväljaanne 01/02, lk 130).
(4)  –	Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjad ja Euroopa ühenduste muude teenistujate teenistustingimused, mida kohaldatakse alates 5. märtsist 1968, nagu on sätestatud nõukogu 29. veebruari 1968. aasta määruse (EMÜ, Euratom, ESTÜ) nr 259/68 (EÜT L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 01/02, lk 5) artiklites 2 ja 3, nõukogu 30. juuni 1972. aasta määruse (EMÜ, Euratom, ESTÜ) nr 1473/72 redaktsioonis (EÜT L 160, lk 1).
(5)  ––	Üldkohtu 23. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑95/98: Gogos vs . komisjon (EKL AT 2000, lk I‑A‑51 ja II‑219).
(6)  ––	Vt Üldkohtu 21. oktoobri 2002. aasta määrus kohtuasjas T‑97/01: Gogos vs . komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata).
(7)  ––	Kohtuasi T‑97/01: Gogos vs . komisjon.
(8)  –	Esmalt faksiga saadetud apellatsioonkaebuse originaaltekst saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 24. detsembril 2008.
(9)  –	Vt kokkuvõte vaidlustatud otsuse punktis 18.
(10)  ––	Vaidlustatud otsuse punktid 27–43.
(11)  –	Vaidlustatud otsuse punktid 44–46.
(12)  –	Vt 1. oktoobri 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑283/90 P: Vidrányi vs . komisjon (EKL 1991, lk I‑4339, punkt 29); 11. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑197/99 P: Belgia vs . komisjon (Forges de Clabecq) (EKL 2003, lk I‑8461, punktid 80–83). Vt selle kohta ka Euroopa Kohtu 8. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑498/07 P: Krcova vs . Euroopa Kohus (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 34) ja kohtujurist Lenzi 10. veebruari 1994. aasta ettepanek kohtuasjas C‑39/93 P: SFEI jt vs . komisjon (EKL 1994, lk I‑2681, punkt 36).
(13)  –	Vt 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑185/95 P: Baustahlgewebe vs . komisjon (EKL 1998, lk I‑8417, punkt 25); 7. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑401/96 P: Somaco vs . komisjon (EKL 1998, lk I‑2587, punkt 53); 16. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑47/07 P: Masdar (UK) vs . komisjon (EKL 2008, lk I‑9761, punkt 76) ja 16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑385/07 P: Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland vs . komisjon (Der Grüne Punkt) (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 71).
(14)  ––	Vt Esimese Astme Kohtu istungi ettekanne, punktid 25–31.
(15)  –	Vaidlustatud otsuse punkt 18.
(16) –	Eesti keeles „tühistamise põhjused” või „tühisuse põhjused”.
(17)  –	1. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑136/92 P: komisjon vs . Brazzelli Lualdi jt (EKL 1994, lk I‑1981, punktid 57–59); 28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs . komisjon (EKL 2005, lk I‑5425, punkt 165); 18. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑229/05 P: PKK ja KNK vs . nõukogu (EKL 2007, lk I‑439, punkt 66) ja 2. aprilli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑202/07 P: France Télécom vs . komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 60).
(18)  –	Nagu nähtub Ch. Gogose poolt Üldkohtule esitatud hagist (punktid 27–41), käsitlesid peaaegu pooled esimeses kohtuastmes esitatud kirjalikud väited EÜ artiklit 233 ning võrdse kohtlemise põhimõtet, õigluse põhimõtet, hea halduse põhimõtet ja ametikohal edasijõudmise õiguse põhimõtet.
(19)  –	14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑259/96 P: nõukogu vs . de Nil ja Impens (EKL 1998, lk I‑2915, punktid 32–33) ja eespool 17. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus France Télécom vs . komisjon, punkt 29.
(20)  –	6. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑274/99 P: Connolly vs . komisjon (EKL 2001, lk I‑1611, punkt 121); 9. septembri 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑120/06 P ja C‑121/06 P: FIAMM ja FIAMM Technologies vs . nõukogu ja komisjon (FIAMM) (EKL 2008, lk I‑6513, punkt 91) ja eespool 17. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus France Télécom vs . komisjon, punkt 30.
(21)  –	2. aprilli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑431/07 P: Bouygues ja Bouygues Télécom vs . komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 42) ja 16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑440/07 P: komisjon vs . Schneider Electric (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 135).
(22)  –	25. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑167/06 P: Komninou jt vs . komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 22).
(23)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 27–43.
(24)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 44.
(25)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 45 ja 46.
(26)  –	7. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑362/05 P: Wunenburger vs . komisjon (EKL 2007, lk I‑4333, punkt 80).
(27)  –	Muu seas olgu mainitud, et Üldkohus märgib ekslikult, et „2002. aasta septembris” toimunud suuline katse korraldati „kohtuotsuse Gogos vs. komisjon tulemusel” Nagu Ch. Gogos õigesti märgib, ei toimunud katse mitte 2002. aasta septembris, vaid 2002. aasta novembris, ja seda ei korraldatud mitte kohtuotsuse Gogos vs.
komisjon tulemusel, vaid kohtuasjas T‑97/01 poolte vahel sõlmitud kokkuleppe alusel.
(28)  –	Vt selle kohta ka 18. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑135/06 P: Weißenfels vs . parlament (EKL 2007, lk I‑12041, punkt 69).
(29) –	Eespool 28. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Weißenfels vs . parlament, punkt 65.
(30)  –	Eespool 28. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Weißenfels vs . parlament, eelkõige punktid 62 ja 66, ning 17. aprilli 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑90/95 P: de Compte vs . parlament (EKL 1997, lk I‑1999, punkt 45).
(31)  –	5. juuni 1980. aasta otsus kohtuasjas 24/79: Oberthür vs . komisjon (EKL 1980, lk 1743, punkt 14); 27. oktoobri 1987. aasta otsus liidetud kohtuasjades 176/86 ja 177/86: Houyoux ja Guery vs . komisjon (EKL 1987, lk 4333, punkt 16 koosmõjus punktiga 1); vt lisaks Üldkohtu 12. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑159/96: Wenk vs . komisjon (EKL AT 1998, lk I‑A‑193 ja II‑593, punkt 122); 31. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑10/02: Girardot vs . komisjon (EKL AT 2004, lk I‑A‑109 ja II‑483, punkt 89) ja 8. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑404/06 P: ETF vs . Landgren (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 233).
(32)  –	8. juuli 1965. aasta otsus kohtuasjas 83/63: Krawczynski vs . komisjon (EKL 1965, lk 828, 841).
(33)  –	Eespool 28. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Weißenfels vs . Parlament, punkt 67 ja 17. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑197/09 RX‑II: M vs . EMEA (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 56).
(34)  –	Eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Oberthür vs . komisjon, punkt 14; eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Houyoux ja Guery vs . komisjon, punkt 16; 21. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑348/06 P: komisjon vs . Girardot (EKL 2008, lk I‑833, punkt 58); eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus M vs . EMEA, punkt 56 ja eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Wenk vs . komisjon, punkt 122, samast põhimõttest lähtub juba ka 16. detsembri 1960. aasta otsus kohtuasjas 44/59: Fiddelaar vs . komisjon (EKL 1960, lk 1117, 1140).
(35)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 47.
(36)  –	Vt käesoleva ettepaneku punktid 60 ja 61.
(37)  –	Eespool 31. joonealuses märkuses viidatud Esimese Astme Kohtu otsus Girardot vs . komisjon, punkt 26.
(38)  –	Vastavalt eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsusele FIAMM (vt eelkõige punktid 174–179) välistavad Euroopa Liidus praegu kehtivad õigusnormid üldjuhul liidu institutsioonide õiguspärase seadusandliku
tegevuse tagajärgede tõttu tekkinud kahju hüvitamise. Küsimus õiguspärase haldustoimingu
tagajärgede tõttu tekkinud kahju hüvitamise kohta on seevastu endiselt lahtine.
(39)  –	Vt käesoleva ettepaneku järgmised punktid 70–79.
(40)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 30–35.
(41) –	1 juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑155/98 P: Alexopoulou vs . komisjon, (EKL 1999, lk I‑4069, punktid 34–36).
(42)  –	6. juuni 1985. aasta otsus kohtuasjas 146/84: De Santis vs . kontrollikoda (EKL 1985, lk 1723, punkt 9); eespool 41. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Alexopoulou vs. komisjon, punktid 32, 33 ja 36, ning Üldkohtu 17. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T 133/02: Chawdhry vs . komisjon (EKL AT 2003, lk I‑A‑329 ja II‑1617, punkt 36) ja 11. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑436/07 P: Giannopoulos vs . nõukogu (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 34 ja 52).
(43)  –	Eespool 42. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus De Santis vs . kontrollikoda, punkt 9.
(44)  –	Eespool 41. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Alexopoulou vs. komisjon, punktid 31, 34 ja 36.
(45)  –	10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑344/04: IATA ja ELFAA (EKL 2006, lk I‑403, punkt 95); 3. mai 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑303/05: Advocaten voor de Wereld (EKL 2007, lk I‑3633, punkt 56); 16. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑127/07: Arcelor Atlantique et Lorraine jt (EKL 2008, lk I‑9895, punkt 23) ja 7. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑558/07: S.P.C.M. jt (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 74).
(46)  –	Eespool 45. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Arcelor, punkt 26.
(47)  –	Ka Üldkohus ei märgi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47 teisiti. Vt üldiselt võimaluse kaotamise kui hüvitamisele kuuluva kahju kohta eespool 34. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs . Girardot, punktid 54 ja 55; vt ka Üldkohtu 26. juuni 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑91/95: De Nil ja Impens vs . nõukogu (EKL AT 1996, lk I‑A‑327 ja II‑959, punkt 38), mille Euroopa Kohus jättis eespool 19. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsusega nõukogu vs.
de Nil ja Impens, punkt 19, selles osas muutmata.
(48)  –	Vt käesoleva ettepaneku punkt 68.
(49)  –	Kohtuasjad T‑95/98 ja T‑97/01 (vt selle kohta käesoleva ettepaneku punktid 11–14).
(50)  –	Eespool 5. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus T‑95/98: Gogos vs . komisjon, punktid 60–62.
(51)  –	Eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtumäärus T‑97/01: Gogos vs . komisjon, punkt 2.
(52)  –	Eespool 34. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs . Girardot, punkt 52.
(53)  –	Eespool 13. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe, punkt 141.
(54)  –	Eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus FIAMM, eelkõige punktid 205 ja 211.
(55)  –	Eespool 13. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe, punkt 49; eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus FIAMM, punkt 203, ja eespool 13. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Der Grüne Punkt, punktid 190–193.
(56)  –	Endine EÜ artikkel 235 koostoimes EÜ artikli 288 teise lõiguga.
(57)  –	Eespool 13. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Der Grüne Punkt, punkt 195.
(58)  –	Eespool 13. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe, punkt 21, ja eespool 13. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Der Grüne Punkt, punktid 177–179.
(59)  –	Eespool 13. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Der Grüne Punkt, punkt 181.
(60) –	Hagi esitati Üldkohtule 18. veebruaril 2004, vaidlustatud kohtuotsus on tehtud 15. veebruaril 2008.
(61)  –	Üldkohtu kirjalik menetlus lõppes vasturepliigi esitamisega 17. novembril 2004; kohtuistung toimus 15. veebruaril 2008.
(62)  –	Vt selle kohta Üldkohtu märkused vaidlustatud kohtuotsuse punktis 51.