62023CJ0351_RES
Kohtuasi C‑351/23
GR REÁL s. r. o.
versus
POjaRT
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Krajský súd v Prešove)
Euroopa Kohtu (suurkoda) 24. juuni 2025. aasta kohtuotsus
Eelotsusetaotlus – Tarbijakaitse – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Direktiiv 93/13/EMÜ – Artikli 6 lõige 1 – Artikli 7 lõige 1 – Tarbijakrediidileping – Leping, mida tagab tarbija pere eluasemeks olevale kinnisasjale seatud pant – Lepingu ülesütlemine – Selle kinnisasja müük kohtuvälisel enampakkumisel – Riigisisesed õigusnormid, mis lubavad müügi läbi viia, ilma et kohus asjasse puutuvat nõuet eelnevalt kontrolliks – Müügitehingu tühisuse alused, mille hulgast on ebaõiglaste tingimuste olemasolu välja jäetud – Tarbijatele antud kaitse tõhusus – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 7 ja 47
Tarbijakaitse – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Direktiiv 93/13 – Kohaldamisala – Kohtumenetlus, milles lahendatakse tarbija väljatõstmise hagi, mille esitas äriühing, kes tegi enampakkumisel parima pakkumise tarbija pere sellise eluaseme suhtes, mis müüdi kohtuvälises sundtäitmise menetluses, kus pöörati sissenõue tarbija hüpoteegitud tagatisvarale – Selles kohtumenetluses tarbija esitatud vastuhagi, milles ta vaidlustab pere eluaseme omandiõiguse ülemineku õiguspärasuse – Hõlmamine – Tingimused
(Nõukogu direktiiv 93/13, artikli 6 lõige 1 ja artikli 7 lõige 1)
(vt punktid 63–74, 77 ja 79–83 ning resolutsiooni punkt 1)
Tarbijakaitse – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Direktiiv 93/13 – Vahendid ebaõiglaste tingimuste kasutamise lõpetamiseks – Riigisisesed õigusnormid, mis lubavad jätkata kohtuvälist sundtäitmist pere eluasemeks oleva sellise tagatisvara arvelt, millele tarbija on seadnud hüpoteegi, kuigi kohtu menetluses on hagi tagamise taotlus ja esinevad üksteist toetavad kaudsed tõendid selle kohta, et leping, millest tulenevalt toimub sundtäitmine, võib sisaldada ebaõiglast tingimust – Õigusnormid, mis ei luba nõuda kohtu kaudu sundtäitmise tühistamist niisuguse tingimuse tõttu selles lepingus – Lubamatus
(Nõukogu direktiiv 93/13, artikli 6 lõige 1 ja artikli 7 lõige 1)
(vt punktid 88–105 ja resolutsiooni punkt 2)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus (suurkoda), kellele esitas eelotsusetaotluse Krajský súd v Prešove (maakonnakohus Prešovis, Slovakkia), võttis seisukoha tarbijatele direktiiviga 93/13 (
1
) – tõlgendatuna, arvestades põhiõigusi eluasemele ja tõhusale kohtulikule kaitsele (
2
) – antud kaitse küsimuses kohtuvaidluses, mille pooled on kaks tarbijat ja nende tarbijate pere eluaseme enampakkumisel ostnud parim pakkuja ning mille ese on esiteks nende tarbijate sellest eluasemest väljatõstmine pärast seda, kui parim pakkuja oli selle omandanud, ja teiseks vastuhagi, millega need tarbijad vaidlustasid selle kinnisasja omandiõiguse ülemineku õiguspärasuse. Euroopa Kohus analüüsis ka seda, mis tingimustel peaks jätkuma juba alustatud kohtuvälise sundtäitmise menetlus, kus pööratakse sissenõue hüpoteegitud tagatisvarale, nii et need põhiõigused ja direktiivis 93/13 ette nähtud nõuded oleksid järgitud.
Vastustajad PO ja RT sõlmisid 7. aprillil 2011 Slovakkia krediidiasutusega (edaspidi „pank“) laenulepingu summas 63000 eurot, mis tuli tagasi maksta igakuiste osamaksetena. Laenu tähtajaks määrati 20. jaanuar 2030. Panga kohaldatud tüüptingimustes sisalduv tingimus nägi ette, et maksmisega hilinemise korral öeldakse see leping üles. Laenulepingu täitmist tagas hüpoteek, mis seati vastustajate pere eluasemele.
Kuna vastustajad viivitasid igakuiste osamaksete tasumisega, ütles pank 3. novembril 2016 lepingu üles ja palus vastustajatel tagasi maksta kogu lepingu alusel võlgnetav laenusumma. Samuti taotles pank sundtäitmist hüpoteegitud tagatisvara arvelt, nimelt asjasse puutuva kinnisasja müümist kohtuvälisel enampakkumisel.
21. aprillil 2017 esitasid vastustajad Okresný súd Prešovile (Prešovi piirkondlik kohus, Slovakkia) hagi, milles nad palusid, et panka kohustataks tagatisvarale sissenõuet mitte pöörama, ja hagi tagamise abinõuna see sissenõude pööramine peatada kuni kohtuasjas lõpliku otsuse tegemiseni.
25. aprillil 2017 toimus esimene enampakkumise voor, kus keegi pakkumist ei esitanud.
Prešovi piirkondlik kohus jättis 26. mai 2017. aasta määrusega vastustajate hagi tagamise taotluse rahuldamata. Viimased esitasid selle määruse peale määruskaebuse Prešovi maakonnakohtule. Enne, kui see kohus jõudis oma otsuse teha, omandas 18. juulil 2017 asjaomase kinnisasja enampakkumise teises voorus apellant GR REAL, kes on muu hulgas krediidi ning kinnisvarahalduse ja -hoolduse valdkonnas tegutsev äriühing. Müük viidi läbi hoolimata sellest, et PO oli hüpoteegitud tagatisvarale sissenõude pööramise vastu, kuna pooleli oli selle takistamiseks algatatud kohtumenetlus, ning sellest, et nii enampakkumise läbiviijat kui ka parimat pakkujat oli teavitatud kohtus pooleli olevast vaidlusest seoses selle sundtäitmisega.
9. augustil 2017 tühistas Prešovi maakonnakohus 26. mai 2017. aasta kohtumääruse ja määras, et vastustajate hagi tagamise taotlus tuleb uuesti läbi vaadata eelkõige põhjusel, et Prešovi piirkondlik kohus oleks pidanud analüüsima vastustajate vastuväiteid lepingu ülesütlemise tingimuses kokkuleppe puudumise kohta.
Kuna vaidlusalune kinnisasi müüdi, võtsid vastustajad 19. detsembril 2017 oma 21. aprilli 2017. aasta hagi tagasi. Seetõttu lõpetas Prešovi piirkondlik kohus 11. jaanuaril 2018 menetluse.
Kuna vastustajad keeldusid kinnisasja vabastamast – arvestades, et see oli nende ainus eluase, kus nad elasid koos oma lastega, neist kaks alaealised –, esitas apellant Prešovi piirkondlikule kohtule väljatõstmise hagi. Hagi jäeti rahuldamata ja Prešovi maakonnakohus jättis selle otsuse apellatsiooniastmes muutmata.
Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovaki Vabariigi kõrgeim kohus) tühistas 8. aprilli 2021. aasta kohtumäärusega nende kahe kohtu otsused ja saatis kohtuasja tagasi Prešovi piirkondlikule kohtule, et viimane analüüsiks apellandi omandiõiguse küsimust. Viimati nimetatud kohus rahuldas apellandi hagi ja kohustas vastustajaid asjaomase kinnisasja vabastama, jättes rahuldamata nende nõude, millega vaidlustati selle kinnisasja müügi õiguspärasus.
Nii apellant kui ka vastustajad kaebasid selle otsuse edasi Prešovi maakonnakohtusse, kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. Maakonnakohtus väitsid vastustajad, et rikutud on nende kui tarbijate õigusi ja õigust eluasemele.
Esiteks kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus selles, kas kõnealuse laenulepingu ülesütlemise tingimus on kooskõlas läbipaistvuse nõudega, kuna see tingimus sisaldus panga tüüptingimustes, kuid sellest vastustajatele ei teatatud. Teiseks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas äriühingule, kes on kohtuvälisel enampakkumisel parima pakkujana kinnisasja omandanud ja keda on teavitatud pooleli olevast kohtumenetlusest, mis puudutab selle müügi aluseks oleva tingimuse kehtivust, tekib direktiivi 93/13 alusel absoluutne kaitse või kas see kaitse võib olla piiratud, arvestades eelkõige puudutatud tarbijate aktiivset tegutsemist, et kaitsta end sundtäitmise eest selle tingimuse ebaõiglasele laadile tuginedes, ja kahtlusi selle äriühingu heausksuse suhtes.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimesena analüüsis Euroopa Kohus, kas põhikohtuasjas kõne all olev kohtumenetlus kuulub direktiivi 93/13 (
3
) kohaldamisalasse.
Euroopa Kohus tuletas sellega seoses meelde, et selleks, et teha kindlaks, kas direktiivile 93/13 saab sellises menetluses tulemuslikult tugineda, tuleb analüüsida selle eset ja selles läbivaadatava vaidluse eripära ning seda, kas esinevad üksteist toetavad kaudsed tõendid ebaõiglase tingimuse võimaliku esinemise kohta hüpoteegiga tagatud laenulepingus, mis on selle menetluse ese.
Mis puudutab esiteks menetluse eset, siis tuletas Euroopa Kohus meelde oma kohtupraktikat, mille kohaselt ei ole direktiivile 93/13 üldjuhul tulemuslik tugineda vaidluses, mis puudutab asjaõiguste kaitset seoses varaga, mille müüja või teenuste osutaja on õiguspäraselt omandanud enampakkumisel toimunud müügi käigus (
4
). Ta tuletas ka meelde, et riigisisene kohus ei saa viia läbi lepingutingimuste ebaõiglase laadi kontrolli, mis võib tuua kaasa kinnisasja omandiõiguse üleandmise tehingute tühisuse tuvastamise, olukorras, kus hüpoteegitud tagatisvarale sissenõude pööramise menetlus, mis selle üleandmiseni viis, on lõppenud ja kinnisasja omandiõigus on läinud üle kolmandale isikule, ilma et selle ülemineku õiguspärasust oleks vaidlustatud (
5
). Selles kontekstis täpsustas Euroopa Kohus, et põhikohtuasjas kõne all olevate hagide ese on eespool viidatud kohtupraktikas käsitletud hagide esemest erinev. Põhikohtuasja eripära on nimelt see, et eelotsusetaotluse esitanud kohtule on esitatud ühelt poolt vastustajate pere eluasemest väljatõstmise hagi, mille apellant esitas nende õiguste maksmapanekuks, mis tal on tulenevalt omandiõigusest, mille ta sai selle eluaseme omandamisel kohtuvälisel enampakkumisel toimunud müügil, ja teiselt poolt vastuhagi, millega vastustajad vaidlustavad selle eluaseme omandiõiguse apellandile üleandmise õiguspärasuse põhjusel, et üleandmise tingimused ei vasta tõhusa kohtuliku kaitse nõudele (
6
).
Järelikult, erinevalt vaidlusest, mida käsitleti kohtuotsuses Banco Santander (
7
), ei puuduta põhikohtuasi mitte ainult nende asjaõiguste kaitset, mis on omandatud kinnisasja suhtes parima pakkumise esitamisega, vaid ka seda, mis tingimustel võib hüpoteegitud kinnisasjale sissenõude pööramiseks korraldatud sundtäitmise menetlus lõppeda nende õiguste üleminekuga parima pakkumise teinud äriühingule. Kõne all olevas kohtuasjas ei tugine vastustajad oma vastuhagis kinnisasja omandaja vastu – kes ei ole seda kinnisasja puudutava hüpoteegiga tagatud laenulepingu pool – selle lepingu või selle teatavate tingimuste tühisuse põhjustele, vaid nad vaidlustavad selle kinnisasja omandiõiguse omandajale ülemineku enda õiguspärasuse.
Teiseks, mis puudutab selle vaidluse eripära, milles menetlus toimub, ja täpsemalt tarbijate hoiakut kõnealuses kohtuvälise sundtäitmise menetluses, siis rõhutas Euroopa Kohus, et seda ei saa pidada täiesti passiivseks.
Nimelt, ühelt poolt esitasid vastustajad hagi, et tõkestada selle menetluse jätkamist, esitades koos selle hagiga hagi tagamise taotluse menetluse peatamiseks. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul oli see õiguskaitsevahend aga ainus viis, kuidas kohtuvälisel enampakkumisel müümisele vastu vaielda. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangust ei tulene teisiti, ei sea asjaolu, et pärast enampakkumisel müügi toimumist loobusid need vastustajad oma hagist – kuna nad võisid mõistlikult asuda seisukohale, et hagi ese on ära langenud –, kahtluse alla järeldust, et need vastustajad ei jäänud passiivseks.
Teiselt poolt märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et vastustajad teavitasid enampakkumise teises voorus apellanti sellest, et on esitatud hagi tagamise taotlus hüpoteegitud tagatisvarale sissenõude pööramiseks korraldatud sundtäitmise peatamiseks. Niisuguste faktiliste asjaolude hindamine kuulub eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevusse ja on Euroopa Kohtule siduv, kuigi apellant vaidleb vastu sellele, et teda sellise taotluse olemasolust teavitati.
Kolmandaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et enampakkumisel müügi ajal olid olemas üksteist toetavad kaudsed tõendid selle kohta, et leping, millest tulenevalt toimus sundtäitmine hüpoteegitud tagatisvara arvelt, võis sisaldada ebaõiglast tingimust. Nimelt kahtleb ta selles, kas lepingu ülesütlemise tingimus, mis tõi kaasa sundtäitmise, on kooskõlas läbipaistvuse nõudega.
Eeltoodut arvestades leidis Euroopa Kohus, et erinevalt kohtuasjast, milles tehti kohtuotsus Banco Santander (
8
), ei jäänud vastustajad kohtuvälises sundtäitmise menetluses passiivseks. Vastupidi, nad kasutasid selle sundtäitmise takistamiseks riigisisestes õigusnormides ette nähtud õiguskaitsevahendeid ja teavitasid oma toimingutest isikuid, keda sundtäitmine puudutas. Sundtäitmise menetlust siiski jätkati ja see lõppes nende pere eluaseme müümisega enampakkumisel ilma igasuguse kohtuliku kontrollita selle nõude põhjendatuse üle, mille rahuldamist pank nõudis, ja seda hoolimata asjaolust, et olid olemas üksteist toetavad kaudsed tõendid selle kohta, et lepingu ülesütlemise tingimus, mis oli sissenõude pööramise aluseks, võis olla ebaõiglane. Sellistel asjaoludel ei saa aga juba toimunud kolmandale isikule omandiõiguse ülemineku õiguskindluse kaitset (
9
) pidada absoluutseks.
Seetõttu leidis Euroopa Kohus, et direktiivi 93/13 (
10
) – tõlgendatuna õigusi eluasemele ja tõhusale kohtulikule kaitsele arvestades (
11
) – kohaldamisalasse kuulub kohtumenetlus, milles ühelt poolt nõuab tarbija väljatõstmist äriühing, kes parima pakkujana omandas tarbija pere eluasemeks oleva kinnisasja kohtuvälises sundtäitmise menetluses, kus pöörati sissenõue tagatisvarale, millele tarbija oli seadnud kutselise laenuandja kasuks hüpoteegi, ja milles teiselt poolt on tarbija esitanud vastuhagi, vaidlustades parima pakkumise teinud äriühingule selle kinnisasja omandiõiguse ülemineku õiguspärasuse, kuivõrd see toimus vaatamata kohtumenetlusele, mis oli omandi ülemineku ajal veel pooleli ja milles nõuti tagatisvarale sissenõude pööramise peatamist põhjusel, et sissenõude aluseks olev leping sisaldas ebaõiglasi tingimusi, millest see tarbija oli parima pakkumise teinud äriühingut eelnevalt teavitanud. See on nii juhul, kui müügi kuupäeval olid olemas üksteist toetavad kaudsed tõendid selle kohta, et need tingimused võivad olla ebaõiglased, ja kui tarbija on kasutanud õiguskaitsevahendeid, mille kasutuselevõttu võis mõistlikult oodata nende tingimuste kohtulikku kontrolli soovivalt keskmiselt tarbijalt.
Teisena tõdes Euroopa Kohus, et direktiiviga 93/13 – tõlgendatuna õigusi eluasemele ja tõhusale kohtulikule kaitsele arvestades – on vastuolus riigisisesed õigusnormid (
12
), mis lubavad jätkata tarbija pere eluasemeks oleva kinnisasja suhtes kohtuvälise sundtäitmise menetlust, kus pöörati sissenõue tagatisvarale, millele tarbija oli seadnud kutselise laenuandja kasuks hüpoteegi, vaatamata sellele, et kohtus on samal ajal menetluses hagi tagamise taotlus selle sundtäitmise peatamiseks ning esinevad üksteist toetavad kaudsed tõendid selle kohta, et lepingus, millest tulenevalt toimub sundtäitmine, võib sisalduda ebaõiglane tingimus. Nii on see juhul, kui need õigusnormid ei näe ette mingit võimalust nõuda kohtult sundtäitmise tühisuse tuvastamist ebaõiglaste tingimuste esinemise tõttu selles lepingus.
Seega, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, ei vastanud kõne all oleval juhul õiguskaitsevahendid, mis olid vastustajatele kättesaadavad käsitletaval enampakkumisel toimunud müügi kuupäeval, tõhusa kohtuliku kaitse nõudele.
Nimelt ei andnud esiteks need õiguskaitsevahendid tegelikku võimalust peatada seda müüki sundtäitmise käigus, et võimaldada kohtulikku kontrolli sundtäitmise aluseks olevas lepingus sisalduva võimaliku ebaõiglase tingimuse üle, kuigi kohtu menetluses oli asjakohane peatamise taotlus. Direktiivi 93/13 artikli 7 lõige 1 nõuab aga, et tarbijalt ei võetaks tegelikku võimalust saavutada sellise täitedokumendi alusel algatatud täitemenetluse peatamine, mis põhineb lepingutingimusel, mille kehtivus on kohtus vaidlustatud selle ebaõiglase laadi tõttu. Nimelt annab selle menetluse peatamata jätmise korral kohtulahend, milles tuvastatakse, et see tingimus on ebaõiglane, tarbijale tagantjärele kaitse üksnes kahju hüvitamise näol, mis on ebatäielik ja ebapiisav. See nõue on veelgi enam põhjendatud juhul, kui – nagu kõne all olevas asjas – sundtäitmise menetluse esemeks on tarbija ja tema perekonna eluase, mille kaitse kuulub era- ja perekonnaelu austamise põhiõiguse alla (
13
).
Teiseks ei andnud need õiguskaitsevahendid vastustajatele võimalust nõuda enampakkumisel müügi tühistamist ebaõiglase tingimuse esinemise tõttu selle müügi aluseks olevas lepingus (
14
), ja seda hoolimata sellest, et esinesid üksteist toetavad kaudsed tõendid selle tingimuse ebaõiglase laadi kohta.
Euroopa Kohus lisas, et arvestades vabatahtliku enampakkumise seadust puudutavat Slovaki Vabariigi kõrgeima kohtu hiljutist praktikat (
15
), ei näi olevat välistatud võimalus tõlgendada seda seadust (
16
) kooskõlas direktiivi 93/13 sätetega. Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et ta võib nimetatud seadust selles ette nähtud tühistamise aluste seisukohast nii tõlgendada, näeb see seadus samuti ette, et tühisuse tuvastamise nõue tuleb esitada kolme kuu jooksul alates pakkumise parimaks tunnistamise kuupäevast. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, ei saanud vastustajatelt mõistlikult eeldada, et nad esitaksid vabatahtliku enampakkumise seaduse alusel asjaomase enampakkumisel müügi tühisuse tuvastamise nõude, kuna nad ei saanud ette näha, mil moel Slovaki Vabariigi kõrgeim kohus seda seadust viis aastat pärast müüki tõlgendab.
Ent direktiiviga 93/13 tarbijatele antud kaitse aluseks oleva avaliku huvi olulisus ja vajadus tagada sellest direktiivist õigussubjektidele tulenevate õiguste tõhusus õigustavad seda, et kui puudusid tõhusad õiguskaitsevahendid, mis võimaldanuks neil enne pakkumise parimaks tunnistamise kuupäeva kasutada oma sellest direktiivist tulenevaid õigusi, saavad vastustajad ilma aegumist kohaldamata vaidlustada sundtäitmise, mille käigus see müük toimus.
Euroopa Kohus täpsustas ka, et kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus võib olla sunnitud tuvastama enampakkumisel müügi tühisuse ja järelikult taastama vastustajate ja panga vahelised õigussuhted nii, nagu need olid enne enampakkumisel müügi toimumist, peab see kohus kohaldatavast riigisisesest õigusest lähtudes analüüsima võimalust lubada pangal menetluses osaleda vastavalt sobivale menetluskorrale.
(
1
)	Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/2, lk 288).
(
2
)	Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikkel 7, mis käsitleb era- ja perekonnaelu austamist, tagab õiguse eluasemele, samas kui harta artikkel 47 näeb ette õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele.
(
3
)	Täpsemalt direktiivi 93/13 artikli 6 lõike 1 ja artikli 7 lõike 1 kohaldamisalasse.
(
4
)	7. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Banco Santander (C‑598/15, EU:C:2017:945), punktid 44 ja 47.
(
5
)	17. mai 2022. aasta kohtuotsus Ibercaja Banco (C‑600/19, EU:C:2022:394), punkt 57.
(
6
)	Nagu on ette nähtud harta artiklis 47 ja direktiivi 93/13 artikli 7 lõikes 1.
(
7
)	7. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Banco Santander (C‑598/15, EU:C:2017:945).
(
8
)	7. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Banco Santander (C‑598/15, EU:C:2017:945).
(
9
)	Millele Euroopa Kohus viitas 7. detsembri 2017. aasta kohtuotsuse Banco Santander (C‑598/15, EU:C:2017:945) punktis 45 ja 17. mai 2022. aasta kohtuotsuse Ibercaja Banco (C-600/19, EU:C:2022:394) punktis 57.
(
10
)	Täpsemalt direktiivi 93/13 artikli 6 lõige 1 ja artikli 7 lõige 1.
(
11
)	Harta artiklid 7 ja 47.
(
12
)	Seadus nr 527/2002, mis käsitleb vabatahtlikke enampakkumisi ja millega täiendatakse Slovakkia rahvuskogu seadust nr 323/1992 notarite ja notari tegevuse kohta (notariaadiseadus) (zákon č. 527/2002 Z. z. o dobrovoľných dražbách a o doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 323/1992 Zb. o notároch a notárskej činnosti (Notársky poriadok) v znení neskorších predpisov) (edaspidi „vabatahtlike enampakkumiste seadus“).
(
13
)	Harta artikkel 7.
(
14
)	Vabatahtliku enampakkumise seaduse § 21 lõikes 2 on ette nähtud õigus nõuda müügi tühistamist kolme kuu jooksul alates pakkumise parimaks tunnistamisest, kui vaidlustatakse asjaomase pandi seadmise lepingu kehtivus või kui on rikutud selle seaduse sätteid.
(
15
)	Slovakkia valitsus väidab oma kirjalikes seisukohtades, et Slovaki Vabariigi kõrgeim kohus tõlgendas 2022. aasta kohtupraktikas, mida kinnistati 2023. aastal, vabatahtliku enampakkumise seaduse § 21 lõiget 2 nii, et ebaõiglased tingimused lepingus, mille alusel toimub kohtuväline sundtäitmine, on käsitatavad ühe põhjusena, mis võimaldab tunnistada sundtäitmise käigus toimunud müügi tühiseks.
(
16
)	Täpsemalt vabatahtlike enampakkumiste seaduse § 21 lõiget 2.