62022TJ0462_RES
Kohtuasi T‑462/22
Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, LdajaBCP África, SGPS, Lda
versus
Euroopa Komisjon
Üldkohtu (viies koda) 6. novembri 2024. aasta otsus
Riigiabi – Madeira vabatsoon – Portugali rakendatud abikava – Otsus, millega tunnistatakse abikava vastuolu otsustega K(2007) 3037 (lõplik) ja C(2013) 4043 (final), tunnistatakse abikava siseturuga kokkusobimatuks ja kohustatakse selle kava alusel antud abi tagasi nõudma – Põhjendamiskohustus – Mõiste „olemasolev abi“ määruse (EL) 2015/1589 artikli 1 punkti b alapunkti ii tähenduses – Erandi tegemata jätmine tingimusest, mis puudutab töökohtade loomist või säilitamist Madeira autonoomses piirkonnas – Hea halduse põhimõte – Lojaalse koostöö põhimõte – Õiguspärane ootus – Õiguskindlus
Riigiabi – Komisjoni otsus, millega abi tunnistatakse siseturuga kokkusobimatuks – Põhjendamiskohustus – Ulatus – Abisaaja kindlakstegemine – Konteksti ja kõigi vastavat küsimust reguleerivate õigusnormide arvesse võtmine
(ELTL artikkel 296)
(vt punktid 25–40)
Riigiabi – Olemasolev abi ja uus abi – Kvalifitseerimine olemasolevaks abiks – Abikava tingimuste tõlgendamine – Arvesse võetavad asjaolud – Lubava otsuse tekst, asjaomase liikmesriigi tehtud teatise sisu ja lisateave
(ELTL artikli 108 lõige 3; nõukogu määrus 2015/1589, artikli 1 punkt c)
(vt punktid 56, 58, 66 ja 67)
Riigiabi – Keeld – Erandid – Abikavast teatamine – Erandit taotleva liikmesriigi koostöökohustus
(ELL artikli 4 lõige 3; ELTL artikli 108 lõige 3; nõukogu määrus nr 659/1999, põhjendus 6)
(vt punktid 57 ja 92)
Riigiabi – Olemasolev abi ja uus abi – Meede, millega muudetakse olemasolevat abi – Kava rakendamine komisjoni lubavas otsuses kehtestatud ühest tingimusest erandeid tehes – Erand, millest komisjoni nõuetekohaselt ei teavitatud – Abikava sisu mõjutavad muudatused – Uue abina määratlemine
(ELTL artikli 108 lõige 3; nõukogu määrus 2015/1589, artikli 1 punkti b alapunkt ii ja punkt c)
(vt punktid 70–83, 93 ja 97)
Riigiabi – Olemasolev abi ja uus abi – Teatatud abikava uurimine komisjoni poolt – Hea halduse põhimõte – Hoolsus- ja erapooletuskohustus – Ulatus
(ELTL artikli 108 lõige 3; Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 41)
(vt punktid 89–91)
Riigiabi – Ebaseadusliku ja siseturuga kokkusobimatu abi tagasinõudmine – Õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumine – Puudumine
(ELTL artikli 108 lõige 3)
(vt punktid 102–109)
Riigiabi – Ebaseadusliku ja siseturuga kokkusobimatu abi tagasinõudmine – Õiguskindluse põhimõtte rikkumine – Puudumine
(ELTL artikkel 107)
(vt punktid 111–117)
Kokkuvõte
Üldkohus jättis rahuldamata kahe äriühingu hagi Euroopa Komisjoni otsuse (
1
) peale, millega tunnistati siseturuga kokkusobimatuks teatud abi, mida anti Madeira saarel asuvatele ettevõtjatele vastavalt varem heakskiidetud abikavale, ning kohustati see tagasi nõudma (
2
). Sellega seoses täpsustas Üldkohus eelkõige selle teabe ulatust, mida liikmesriigid peavad komisjonile abimeetmest teatamise ajal esitama selleks, et see institutsioon saaks nõutud hoolsusega uurimise läbi viia, võttes arvesse lojaalse koostöö põhimõttega lahutamatult seotud nõudeid.
Selleks et edendada Madeira saare regionaalarengut ja mitmekesistada majandusstruktuuri, kehtestas Portugali Vabariik abikava sellel saarel piiritletud ala jaoks, mida nimetatakse Madeira vabatsooniks.
Seda kava, mille komisjon kiitis kui kokkusobiva regionaalabi esimest korda heaks 1987. aastal, muudeti 2002. aastal. 2007. aastal kiitis komisjon heaks kolmanda kava, mida 2013. aastal uuesti muudeti (
3
) (edaspidi „III kava“).
Komisjoni heakskiidetud III kava seisnes juriidiliste isikute suhtes kohaldatava tulumaksu vähendamises tegelikult ja füüsiliselt Madeiral toimunud tegevusest saadud kasumi suhtes, vabastuses munitsipaalmaksust ja kohalikest maksudest ning vabastuses Madeira vabatsoonis ettevõtte asutamiseks vajaliku kinnisvara võõrandamismaksust Madeira vabatsoonis, makstes maksimaalseid abisummasid, mille ülemmäärad kehtestati abisaaja iga eelarveaasta töökohtade arvu põhjal.
Pärast selle kava järelevalvet 2012. ja 2013. aasta puhul otsustas komisjon algatada ELTL artikli 108 lõikes 3 ette nähtud ametliku uurimismenetluse.
Menetluse tulemusel tuvastas komisjon 4. detsembri 2020. aasta otsuses, et III kava niisugusena, nagu Portugal seda rakendas, erineb oluliselt 2007. ja 2013. aasta otsusega lubatud kavast. Kuna komisjon kvalifitseeris selle kava „uueks abiks“, mis viidi ellu ebaseaduslikult ja mis on siseturuga kokkusobimatu, andis ta korralduse see abisaajatelt tagasi nõuda.
Hagejad Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, Lda ja BCP África, SGPS, Lda on osalust haldavad äriühingud (edaspidi „SGPS“), kellele kohaldatakse III kava. Nad esitasid hagi otsuse 2022/1414 tühistamiseks neid puudutavas osas.
Üldkohtu hinnang
Hagi põhjenduseks heitsid hagejad komisjonile ette eelkõige seda, et ta rikkus õigusnormi, hõlmates SGPSid abisaajate hulka, kelle suhtes kehtib kohustus abi tagasi nõuda, kui nad ei täida tingimust töökohtade loomise või säilitamise kohta Madeira autonoomses piirkonnas. Nad väitsid nimelt, et komisjonile teatatud III kava lahutamatuks osaks oleva erandi alusel ei olnud SGPSid allutatud sellele tingimusele, mistõttu neile antud abi ei olnud „uus abi“, vaid „olemasolev abi“, mis vastas abile, mille komisjoni 2007. ja 2013. aasta otsusega heaks kiitis.
Kõigepealt meenutas Üldkohus, et III kava – nagu seda SGPSide suhtes rakendati – kvalifitseerimine „olemasolevaks abiks“ või „uueks abiks“ ei sõltu mitte üksnes komisjoni vastu võetud lubavate otsuste tekstist endast, vaid ka asjaomase liikmesriigi tehtud teatise sisust ning tema esitatud lisateabest, mille ta esitas vastusena täiendava teabe nõudele. Sellega seoses tuleb arvesse võtta ka selle liikmesriigi käitumist kavast teatamise ajal, arvestades tema koostöökohustust komisjoni ees.
Käesoleva asjas nähtub III kava käsitlevast teavitamisest tervikuna, eelkõige 2006. aasta teatisest ning sellele järgnevast komisjoni ja Portugali ametiasutuste kirjavahetusest, et kõnealust erandit mainiti üksnes teatisele lisatud õiguslikes alustes, eelkõige komisjonile teatatud dekreetseaduse eelnõu, mis puudutab maksustiimulite seadust (
4
), ühes sättes. Seda erandit ei ole seevastu mainitud 2006. aasta teatise vormil ega sellele lisatud selgitavas memorandumis.
Võttes aga arvesse kõnealuse sätte sõnastust ja teatatud dekreetseaduse eelnõu seletuskirja, võis komisjon mõistlikult järeldada, et nii nagu kõigile ettevõtjatele, kellele kohaldati III kava, kehtis SGPSide suhtes Madeira autonoomses piirkonnas töökohtade loomise või säilitamise tingimus. Ühtlasi nähtub 2006. aasta teatisele lisatud selgitavast memorandumist ja eelkõige teatatud dekreetseaduse eelnõu seletuskirjast, et Portugali ametiasutuste kavatsus oli kohustada kõiki ettevõtjaid, kes soovivad III kavast kasu saada, looma või säilitama töökohti Madeira autonoomses piirkonnas.
Eelnevast tuleneb, et Portugali ametiasutused ei juhtinud kunagi komisjoni tähelepanu asjaolule, et teatatud dekreetseaduse eelnõud võidakse kohaldada nii, et see võimaldaks SGPSidel saada kasu III kavast, ilma et neile kohaldataks Madeira autonoomses piirkonnas töökohtade loomise või säilitamise tingimust. Seega ei esitanud Portugali Vabariik 2006. aasta teatises ja sellele järgnenud teabevahetuses komisjonile kogu vajalikku teavet, mis oleks viimasel võimaldanud kõigepealt tuvastada SGPSidele erandit sellest tingimusest, seejärel analüüsida kõnealuse erandi kooskõla EL toimimise lepinguga ja lõpuks kujundada selle kohta oma arvamus, kuigi SGPSidele kohaldatav erand tõi praktikas kaasa selle, et need ettevõtjad said riigiabi, mida anti tunduvalt soodsamatel tingimustel kui need, mis on ette nähtud teistele ettevõtjatele kohaldatavas üldises korras.
Üldkohus leidis samuti, et hagejad väitsid asjatult, et komisjon rikkus õigust heale haldusele, kuna komisjon ei uurinud hoolikalt 2006. aasta teatist.
Nimelt ei olnud Portugali ametiasutused komisjonile teada andnud, et SGPSidele tehtav erand Madeira autonoomses piirkonnas töökohtade loomise või säilitamise tingimusest oli talle hindamiseks esitatud. Nad ei selgitanud ka, kuidas oli erand abiga taotletava eesmärgiga proportsionaalne ja siseturuga kokkusobiv, samas kui töökohtade loomise või säilitamise tingimus oli III kavale juurdepääsu tingimus, eelkõige seetõttu, et selle eesmärk oli arvestada panust regionaalarengu eesmärgi saavutamisse ning antud soodustuste taset ja proportsionaalsust.
Seega, kui Portugali ametiasutused soovisid, et komisjon hindaks seda erandit, oleksid nad lojaalse koostöö põhimõtte alusel, mida nad peavad järgima, pidanud rohkem juhtima komisjoni tähelepanu sellise erandi olemasolule, mis tekitab kahtlusi erandi kokkusobivuses siseturuga, ning esitama seega kokkusobivuse kohta selgitusi.
Neil asjaoludel ei saa komisjonile ette heita, et ta rikkus hea halduse põhimõtet või hoolsuskohustust, kuna ta ei võtnud arvesse, et sätet, mille kohta Portugali ametiasutused selgitusi ei esitanud, võis tõlgendada nii, et see võimaldab teha erandi Madeira autonoomses piirkonnas töökohtade loomise või säilitamise tingimusest.
Järelikult, kuna sellest ei ole nõuetekohaselt teatatud, ei saa järeldada, et erand Madeira autonoomses piirkonnas töökohtade loomise või säilitamise tingimusest oli 2007. aasta otsusega lubatud.
Selline luba ei saa ammugi tuleneda 2013. aasta otsusest, kuna selles viidatakse Portugali Vabariigi kohustusele „kõrvaldada igasugune selliste üksuste nagu [SGPSid] eeliskohtlemine, kui kinnitatakse, et nende kohtlemine Madeira vabatsoonis annab tõepoolest eelise võrreldes SGPSidele kohaldatava Portugali üldise korraga“.
Kuna ka ülejäänud väited, mis puudutavad komisjoni põhjendamiskohustuse rikkumist ja õiguspärase ootuse kaitse ning õiguskindluse põhimõtte rikkumist, olid põhjendamata, jättis Üldkohus hagi tervikuna rahuldamata.
(
1
)	Komisjoni 4. detsembri 2020. aasta otsus (EL) 2022/1414 abikava SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) kohta, mida Portugal on rakendanud Madeira vabatsooni (ZFM) puhul – III kava (ELT 2022, L 217, lk 49).
(
2
)	Käesoleva kokkuvõtte aluseks olev kohtuotsus tehti pärast seda, kui sama otsuse peale Portugali Vabariigi poolt esitatud hagi jäeti tervikuna rahuldamata ja see rahuldamata jätmine on muutunud lõplikuks (21. septembri 2022. aasta kohtuotsus Portugal vs. komisjon (Madeira vabatsoon), T‑95/21, EU:T:2022:567, mis jäeti muutmata Euroopa Kohtu 4. juuli 2024. aasta kohtuotsusega Portugal vs. komisjon (Madeira vabatsoon), C‑736/22 P, ei avaldata, EU:C:2024:579).
(
3
)	Komisjoni 27. juuni 2007. aasta otsus juhtumi N421/2006 kohta ja 2. juuli 2013. aasta otsus juhtumi SA.34160 (2011/N) kohta (edaspidi „2007. ja 2013. aasta otsus“).
(
4
)	Teatatud dekreetseaduse eelnõus sisalduva maksustiimulite seaduse artikli 34 A lõige 5.