62022CJ0581
EUROOPA KOHTU OTSUS (esimene koda)
4. oktoober 2024 (
*1
)
Sisukord
Õiguslik raamistik
Määrus (EÜ) nr 139/2004
Määrus (EÜ) nr 802/2004
Horisontaalsete ühinemiste suunised
Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
Poolte nõuded
Apellatsioonkaebus
Esimene väide
Esimese väite esimene osa
– Poolte argumendid
– Euroopa Kohtu hinnang
Esimese väite teine osa
– Poolte argumendid
– Euroopa Kohtu hinnang
Teine väide
Teise väite esimene osa
– Poolte argumendid
– Euroopa Kohtu hinnang
Teise väite teine osa
– Poolte argumendid
– Euroopa Kohtu hinnang
Teise väite kolmas osa
– Poolte argumendid
– Euroopa Kohtu hinnang
Teise väite neljas osa
– Poolte argumendid
– Euroopa Kohtu hinnang
Kolmas väide
Kolmanda väite esimene osa
– Poolte argumendid
– Euroopa Kohtu hinnang
Kolmanda väite teine osa
– Poolte argumendid
– Euroopa Kohtu hinnang
Kolmanda väite kolmas osa
– Poolte argumendid
– Euroopa Kohtu hinnang
Kolmanda väite neljas osa
– Poolte argumendid
– Euroopa Kohtu hinnang
Kolmanda väite viies osa
– Poolte argumendid
– Euroopa Kohtu hinnang
Kolmanda väite kuues osa
– Poolte argumendid
– Euroopa Kohtu hinnang
Neljas väide
Poolte argumendid
Euroopa Kohtu hinnang
Viies väide
Poolte argumendid
Euroopa Kohtu hinnang
Kohtukulud
Apellatsioonkaebus – Konkurents – Määrus (EÜ) nr 139/2004 – Ettevõtjate koondumine – Otsus, millega tunnistatakse koondumine siseturuga ja EMP lepinguga kokkusobimatuks – Asjaomaste turgude kindlaksmääramine – Tõhusa konkurentsi märkimisväärne takistamine – Turgu valitseva seisundi tekkimine või tugevnemine – Kooskõlastamata mõju – Tõendamisstandard – Mõisted „oluline konkurentsijõud“ ja „vahetud konkurendid“ – Tihe konkurents koondumise poolte vahel – Herfindahl-Hirschmanni indeks – Teabetaotlused – Moonutamine
Kohtuasjas C‑581/22 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 1. septembril 2022 esitatud apellatsioonkaebus,
thyssenkrupp AG, asukoht Duisburg ja Essen (Saksamaa), esindajad: Rechtsanwälte M. Klusmann, O. Schley ja J. Ziebarth,
apellant,
teine menetlusosaline:
Euroopa Komisjon, esindajad: G. Conte, T. Franchoo, C. Sjödin ja I. Zaloguin, hiljem G. Conte, T. Franchoo ja I. Zaloguin,
kostja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja president A. Arabadjiev (ettekandja), kohtunikud T. von Danwitz, P. G. Xuereb, A. Kumin ja I. Ziemele,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Apellatsioonkaebuses palub thyssenkrupp AG tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 22. juuni 2022. aasta kohtuotsuse thyssenkrupp vs. komisjon (T‑584/19, edaspidi vaidlustatud kohtuotsus, EU:T:2022:386), millega Üldkohus jättis rahuldamata tema hagi nõudega tühistada komisjoni 11. juuni 2019. aasta otsus C(2019) 4228 final, millega tunnistatakse koondumine siseturuga ja EMP lepinguga kokkusobimatuks (juhtum M.8713 – Tata Steel/thyssenkrupp/JV) (edaspidi „vaidlusalune otsus“).
Õiguslik raamistik
Määrus (EÜ) nr 139/2004
2
Nõukogu 20. jaanuari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (edaspidi „määrus nr 139/2004“) (ELT 2004, L 24, lk 1; ELT eriväljaanne 08/03, lk 40) põhjenduses 25 on ette nähtud:
„(25)
Oligopoolsete turustruktuuride koondumiste võimalikke tagajärgi silmas pidades on tõhusa konkurentsi säilitamine kõnealustel turgudel eriti oluline. Paljudel oligopoolsetel turgudel valitseb piisav konkurents. Teatavates tingimustes võivad ühinevate poolte varasemate vastastikuste konkurentsipiirangute kadumist ning allesjäävatele konkurentidele avaldatava konkurentsisurve nõrgenemist põhjustavad koondumised ka oligopoli liikmete vahelise kooskõlastamise ebatõenäolisuse korral tuua kaasa tõhusa konkurentsi märkimisväärse nõrgenemise. Ühenduse kohtud ei ole tänaseni siiski andnud [nõukogu 21. detsembri 1989. aasta] määruse (EMÜ) nr 4064/89 [kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (EÜT 1989, L 395, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 31)] selgesõnaliselt tõlgendust, mis nõuaks taoliste kooskõlastamata mõjude kuulutamist ühisturuga kokkusobimatuks. Seepärast tuleks õiguskindluse huvides selgelt sedastada, et käesolev määrus lubab kõiki selliseid koondumisi tõhusalt kontrollida, sätestades, et iga koondumine, mis ühisturul või selle osas tõhusat konkurentsi märkimisväärselt takistaks, tuleks kuulutada ühisturuga kokkusobimatuks. Artikli 2 lõigetes 2 ja 3 kasutatud „tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistamise“ mõistet tuleks tõlgendada selliselt, et see väljaspool turgu valitseva seisundi mõistet laieneks üksnes koondumise konkurentsivastastele mõjudele, mis tulenevad asjaomasel turul turgu valitsevat seisundit mitteomavate ettevõtjate kooskõlastamata käitumisest.“
3
Määruse nr 139/2004 artiklis 2 „Koondumiste hindamine“ on sätestatud:
„1.   Käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvate koondumiste ühisturuga kokkusobivuse väljaselgitamiseks hinnatakse neid kooskõlas käesoleva määruse eesmärkide ja alljärgnevate sätetega.
Hindamisel võtab [Euroopa K]omisjon arvesse:
a)
ühisturul tõhusa konkurentsi säilitamise ja arendamise vajadust, pidades muu hulgas silmas kõigi asjaomaste turgude struktuuri ning ühenduses või sellest väljaspool asuvate ettevõtjate pakutavat tegelikku või võimalikku konkurentsi;
b)
asjaomaste ettevõtjate turuseisundit ning nende majanduslikku ja finantsilist võimu, tarnijatele ja kasutajatele kättesaadavaid võimalusi, nende juurdepääsu varudele või turgudele, õiguslikke ja muid turuletuleku tõkkeid, asjaomaste kaupade ja teenuste pakkumise ja nõudluse suundumusi, vahe- ja lõpptarbijate huve ning tehnika ja majanduse arengut, kui see on tarbijate huvides ja ei takista konkurentsi.
2.   Koondumine, mis eelkõige turgu valitseva seisundi tekitamise või tugevdamise kaudu ei takistaks märkimisväärselt konkurentsi ühisturul või selle olulises osas, kuulutatakse ühisturuga kokkusobivaks.
3.   Koondumine, mis eelkõige turgu valitseva seisundi tekitamise või tugevdamise kaudu takistaks märkimisväärselt konkurentsi ühisturul või selle olulises osas, kuulutatakse ühisturuga kokkusobimatuks.
4.   Niivõrd kui ühisettevõtte loomine, mis kujutab endast koondumist vastavalt artiklile 3, seab eesmärgiks sõltumatuks jäävate ettevõtjate konkurentsi mõjutava tegutsemise kooskõlastamise või mõjutab seda, hinnatakse sellist kooskõlastamist vastavalt [ELTL] artikli [101] lõigetele 1 ja 3, pidades silmas selle tegevuse ühisturuga kokkusobivuse kontrolli.
5.   Hindamisel võtab komisjon eelkõige arvesse:
–
kas kaks või rohkem emaettevõtjat jätkavad olulisel määral tegevust samal turul kui ühisettevõte või ühisettevõtte turule eelneval või järgneval või sellega tihedalt seotud naaberturul,
–
kas kooskõlastamine, mis on ühisettevõtte loomise otsene tagajärg, annab asjaomastele ettevõtjatele võimaluse kõrvaldada konkurents kõnealuste toodete või teenuste olulise osa puhul.“
4
Määruse artikli 3 „Koondumise määratlus“ lõike 1 punktis b ja lõikes 4 on ette nähtud:
„1.   Koondumine on juhtum, kus toimub püsiv kontrolli üleminek tulenevalt:
[…]
b)
juba vähemalt üht ettevõtjat kontrolliva isiku või isikute või ühe või mitme ettevõtja poolsest otsese või kaudse kontrolli omandamisest ühe või enama teise ettevõtja või nende osade üle, mis võib toimuda väärtpaberite või varade ostu kaudu, lepingu alusel või mis tahes muul viisil.
[…]
4.   Sellise ühisettevõtte loomist, mis täidab püsivalt kõiki autonoomse majandusüksuse funktsioone, käsitatakse koondumisena lõike 1 punktis b määratletud tähenduses.“
5
Määruse artikli 4 „Koondumistest etteteatamine ja teatamiseelne üleandmine teate esitanud poole taotlusel“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevas määruses nimetatud, ühenduse seisukohalt olulistest koondumistest teatatakse komisjonile enne nende läbiviimist ning pärast kokkuleppe sõlmimist, avaliku pakkumise väljakuulutamist või aktsiate kontrollpaki omandamist.
Teatada võib ka juhul, kui asjaomased ettevõtjad tõendavad komisjonile oma heauskset kavatsust sõlmida kokkulepe või, kui tegemist on avaliku pakkumisega, pärast pakkumise tegemise kavatsuse avalikustamist, kui kavandatav kokkulepe või pakkumine tooks kaasa ühenduse seisukohalt olulise koondumise.
Käesoleva määruse kohaldamisel hõlmab mõiste „teatatud koondumine“ ka kavandatavaid koondumisi, millest on teise lõigu kohaselt teatatud. Käesoleva artikli lõigete 4 ja 5 kohaldamisel hõlmab „koondumise“ mõiste ka teises lõigus sätestatud kavandatavaid koondumisi.“
6
Määruse artikli 6 „Teatise läbivaatamine ja menetluse algatamine“ lõike 1 punktis c on ette nähtud:
„Komisjon vaatab teatise läbi niipea, kui on selle kätte saanud.
[…]
c)
Ilma et see piiraks lõike 2 kohaldamist, otsustab komisjon algatada menetluse, kui ta leiab et teatatud koondumine jääb käesoleva määruse reguleerimisalasse ja tekitab tõsiseid kahtlusi ühisturuga kokkusobivuse osas. Ilma et see piiraks artikli 9 kohaldamist, lõpetatakse menetlus artikli 8 lõigetes 1–4 sätestatud otsusega, kui asjaomased ettevõtjad ei ole komisjonile piisavalt tõendanud, et nad on koondumisest loobunud.“
7
Määruse artikli 8 „Komisjoni otsustusõigus“ lõigetes 2 ja 3 on sätestatud:
„2.   Kui komisjon leiab, et pärast asjaomaste ettevõtjate ümberkujundamist vastab teatatud koondumine artikli 2 lõikes 2 sätestatud kriteeriumile ja artikli 2 lõikes 4 nimetatud juhul [ELTL] artikli [101] lõikes 3 ettenähtud kriteeriumidele, teeb ta otsuse, millega kuulutatakse koondumine ühisturuga kokkusobivaks.
Komisjon võib lisada oma otsusele tingimusi ja kohustusi, mille eesmärk on tagada, et asjaomased ettevõtjad täidavad komisjoni ees võetud kohustused, muutmaks koondumine ühisturuga kokkusobivaks.
Otsus, mis kuulutab koondumise ühisturuga kokkusobivaks, hõlmab ka koondumise läbiviimisega otseselt seotud ja selleks vajalikke piiranguid.
3.   Kui komisjon leiab, et koondumine vastab artikli 2 lõikes 3 määratletud kriteeriumidele või artikli 2 lõikes 4 nimetatud juhtudel ei vasta [ELTL] artikli [101] lõikes 3 sätestatud kriteeriumidele, teeb ta otsuse, millega kuulutatakse koondumine ühisturuga kokkusobimatuks.“
8
Määruse artikli 11 „Teabetaotlused“ lõikes 1 on sätestatud:
„Komisjon võib talle käesoleva määrusega pandud ülesannete täitmiseks nõuda tavalise teabenõude või otsusega artikli 3 lõike 1 punktis b nimetatud isikutelt, ettevõtjatelt ja ettevõtjate ühendustelt kogu vajalikku teavet.“
9
Määruse artikli 14 „Rahatrahvid“ lõike 1 punktis c on ette nähtud:
„Komisjon võib oma otsusega määrata artikli 3 lõike 1 punktis b nimetatud ettevõtjatele või ettevõtjate ühendustele rahatrahve, mille suurus ei ületa 1% ettevõtja või ettevõtjate ühenduse artiklis 5 sätestatud kogukäibest, kui nad tahtlikult või ettevaatamatuse tõttu:
[…]
c)
annavad ebaõiget, mittetäielikku või eksitavat teavet artikli 11 lõike 3 alusel esitatud nõudele vastates või ei esita teavet ettenähtud tähtaja jooksul“.
10
Määruse artikli 15 „Karistusmaksed“ lõike 1 punktis a on sätestatud:
„Komisjon võib oma otsusega määrata artikli 3 lõike 1 punktis b nimetatud ettevõtjatele või ettevõtjate ühendustele karistusmakseid, mille suurus ei ületa 5% ettevõtja või ettevõtjate ühenduse artiklis 5 sätestatud päevakäibest iga viivitatud päeva kohta, alates otsuses sätestatud kuupäevast, et sundida neid:
a)
esitama täielikku ja õiget teavet, mis on ette nähtud artikli 11 lõike 3 alusel tehtud otsusega;
[…]“.
Määrus (EÜ) nr 802/2004
11
Komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 802/2004, millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (ELT 2004, L 133, lk 1; ELT eriväljaanne 08/03, lk 88), mida on muudetud komisjoni 5. detsembri 2013. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 1269/2013 (ELT 2013, L 336, lk 1), nägi artikli 13 lõikes 2 ette:
„Komisjon adresseerib oma vastuväited teatist esitavatele osalistele kirjalikult.
Vastuväidetest teatades peab komisjon kindlaks määrama tähtaja, mille jooksul teatist esitavad osalised võivad komisjonile oma märkused kirjalikult esitada.
Komisjon teavitab muid asjaomaseid osalisi nendest vastuväidetest kirjalikult.
Komisjon kehtestab ka tähtaja, mille jooksul muud asjaomased osalised võivad komisjonile oma märkused kirjalikult esitada.
Komisjon ei pea võtma arvesse pärast kehtestatud tähtaja lõppemist saadud märkusi.“
Horisontaalsete ühinemiste suunised
12
Komisjoni teatise „Horisontaalsete ühinemiste hindamise suunised vastavalt nõukogu määrusele kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle“ (ELT 2004, C 31, lk 5; ELT eriväljaanne 08/03, lk 10; edaspidi „horisontaalsete ühinemiste suunised“) punktid 14, 16, 19–21, 28, 32–35, 37 ja 38 on sõnastatud järgmiselt:
„III. TURUOSA JA KOONDUMISASTMED
14.
Turuosad ja koondumisastmed on esimesed kasulikud näitajad turustruktuuride ning ühinevate osapoolte ja nende konkurentide konkurentsialase tähtsuse kohta.
[…]
16.
Turu üldine koondumisaste võib samuti konkurentsiolukorra kohta kasulikku teavet anda. Koondumisastme mõõtmiseks kasutab komisjon sageli Herfindahl-Hirschmani indeksit (HHI). HHI arvutamiseks liidetakse kõikide turul tegutsevate äriühingute turuosade ruudud. HHI annab suuremate äriühingute turuosadele proportsionaalselt suurema kaalu. Kuigi arvutamisel oleks kõige parem kasutada kõiki äriühinguid, ei ole väga väikesi äriühinguid käsitleva teabe puudumine tingimata oluline, sest sellised äriühingud ei mõjuta HHI‑d märkimisväärselt. Kuigi HHI absoluutne tase võib anda esialgset aimu ühinemisjärgse turu konkurentsisurve kohta, on muudatus HHI‑s (mida nimetatakse „deltaks“) oluliseks näitajaks ühinemisest otseselt tuleneva koondumise muudatuse kohta.
[…]
HHI tasemed
19.
Komisjon ei tuvasta tõenäoliselt horisontaalse konkurentsiga seotud probleeme turul, mille ühinemisjärgne HHI on alla 1000. Sellised turud ei nõua tavaliselt põhjalikku analüüsi.
20.
Samuti ei tuvasta komisjon tõenäoliselt horisontaalse konkurentsiga seotud probleeme ühinemise puhul, mille ühinemisjärgne HHI on 1000–2000 ja mille delta on alla 250, või ühinemise puhul, mille ühinemisjärgne HHI on üle 2000 ja delta alla 150, välja arvatud erandjuhtudel, näiteks ühe või mitme järgmise teguri esinemisel:
a)
ühinemisel osaleb potentsiaalne turuletulija või hiljuti turule tulnu, kelle turuosa on väike;
b)
üks või mitu ühinevat osapoolt on oluline innovaator, kuid see ei kajastu turuosades;
c)
turul osalejate vahel on märkimisväärne ristosalus;
d)
üks ühinevatest äriühingutest on sõltumatu äriühing, kes väga tõenäoliselt eirab kooskõlastatud käitumisreegleid;
e)
turul esineb märke varasematest või olemasolevatest kokkulepetest või nende sõlmimise hõlbustamisest;
f)
ühe ühineva osapoole ühinemiseelne turuosa on vähemalt 50%.
21.
Iga HHI taset võib koos asjaomaste deltadega kasutada esimese märgina konkurentsiprobleemide puudumisest. Siiski ei saa nende põhjal eeldada, kas sellised probleemid esinevad või puuduvad.
[…]
IV. HORISONTAALSETE ÜHINEMISTE VÕIMALIK KONKURENTSIVASTANE MÕJU
Ühinevad äriühingud on vahetud konkurendid
28.
Tooteid võib asjaomasel turul diferentseerida nii, et teatavad tooted asendavad üksteist paremini kui teised. Mida suurem on ühinevate äriühingute toodete asendatavus, seda tõenäolisem on, et ühinevad äriühingud märkimisväärselt hindu tõstavad. Näiteks võib ühinemine kahe tootja vahel, kes pakuvad tooteid, mida oluline hulk tarbijaid peab oma esmaseks ja teiseseks valikuks, tekitada märkimisväärse hinnatõusu. Seega võib asjaolu, et osapooltevaheline rivaliteet on olnud turul valitseva konkurentsi oluliseks allikaks, olla analüüsi keskseks teguriks. Samuti võivad kõrged ühinemiseelsed marginaalid muuta märkimisväärse hinnatõusu tõenäolisemaks. On tõenäolisem, et ühinevate äriühingute hinna tõstmise ajend kahaneb juhul, kui konkurendid valmistavad tooteid, mis sobivad hästi ühinevate äriühingute toodete asendamiseks, mitte olukorras, kus nad pakuvad vähemsobivaid asendajaid. Seepärast on vähem tõenäoline, et ühinemine takistaks märkimisväärselt tõhusat konkurentsi, eelkõige turgu valitseva seisundi loomise või tugevdamise kaudu, kui ühinevate äriühingute ja konkurentide pakutavate toodete omavahelise asendatavuse tase on kõrge.
[…]
Kui hinnad tõusevad, ei suurenda konkurendid tõenäoliselt tarnimist.
32.
Kui turutingimused on sellised, et ühinevate äriühingute konkurendid ei suurenda hinnatõusu puhul tõenäoliselt märkimisväärselt tarnimist, võivad ühinevad äriühingud saada ajendi vähendada toodangut allapoole ühinemiseelseid summaarseid tasemeid, tõstes sellega turuhindu. Ühinemine suurendab ajendit vähendada toodangut, andes ühinenud äriühingule suurema müügi, mille põhjal toodangu vähendamisest tingitud hinnatõusu tulemusel marginaale suurendada.
33.
Kui aga turutingimused on sellised, et konkurentide tootmisvõimsus on piisav ja nad peavad toodangu küllaldast laiendamist tulusaks, on ebatõenäoline, et komisjon leiaks, et ühinemisega kaasneb turgu valitseva seisundi tekkimine või tugevnemine või et see muul viisil takistaks oluliselt tõhusat konkurentsi.
34.
Selline toodangu laiendamine on ebatõenäoline eriti juhul, kui konkurentidel on kohustuslikud tootmisvõimsuse piirangud ja tootmisvõimsuse laiendamine on kulukas või kui liigse tootmisvõimsuse kasutamine on märkimisväärselt kulukam kui kasutusel oleva tootmisvõimsuse kasutamine.
35.
Kuigi tootmisvõimsuse piirangud on tõenäoliselt olulisemad juhul, kui kaubad on võrdlemisi homogeensed, võivad need osutuda vajalikuks ka siis, kui äriühingud pakuvad diferentseeritud tooteid.
[…]
Ühinemine kõrvaldab olulise konkurentsijõu
37.
Mõnedel äriühingutel on konkurentsile suurem mõju, kui nende turuosade või samalaadsete meetmete põhjal võiks eeldada. Sellist äriühingut hõlmav ühinemine võib konkurentsi dünaamikat oluliselt ja konkurentsivastasel viisil muuta, eriti kui turg on juba kontsentreeritud. Näiteks võib äriühing olla alles hiljuti turule tulnu, kellelt eeldatakse tulevikus olulise konkurentsisurve avaldamist teistele turul tegutsevatele äriühingutele.
38.
Turgudel, kus innovatsioon on oluline konkurentsijõud, võib ühinemine suurendada äriühingu võimalust ja ajendit tuua turule uuendusi ja avaldada seeläbi konkurentidele survet samuti uuendusi teha. Teise võimalusena võib tõhusat konkurentsi oluliselt takistada ühinemine kahe olulise innovaatori vahel, näiteks kahe äriühingu vahel, kes arendavad tooteid konkreetsele turule. Samamoodi võib suhteliselt väikese turuosaga äriühing olla oluliseks konkurentsijõuks, kui tema arendatavad tooted on paljulubavad.“
Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
13
Vaidluse tausta on kirjeldatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–23 ja selle võib kokku võtta järgmiselt.
14
thyssenkrupp on Saksa äriühing, kes tegeleb süsinikterasest lehttoodete tootmise, materjaliteenuste, liftitehnoloogia, tööstuslike lahenduste ja komponenditehnoloogiaga. See äriühing on üks peamisi Euroopa süsiniklehtterase tootjaid ja tegutseb kogu süsiniklehtterase väärtusahelas alates primaarterase tootmisest kuni kaetud valmistoodeteni. Ta toodab ja tarnib süsinikterasest lehttooteid, sealhulgas kuumvaltsitud terast, külmvaltsitud terast, pakendamiseks metallkattega ja valtsitud terast, tsingitud terast, orgaanilise kattega terast, suundorienteeritud elektrotehnilist terast (edaspidi „GOES“) ja mitteorienteeritud elektrotehnilist terast. thyssenkruppi tegevus on keskendunud Saksamaale ja kõik tema integreeritud tehased asuvad Duisburgis (Saksamaa), kuid tal on ka töötlemistehased Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP), eelkõige Prantsusmaal, Saksamaal ja Hispaanias.
15
Tata Steel Ltd (edaspidi „TSE“) on India äriühing, kes tegeleb söe ja rauamaagi kaevandamisega ning terasetoodete tootmise ja müügiga kogu maailmas. Lisaks toodab TSE rauasulameid ja nendega seotud mineraale ning toodab teatavaid muid tooteid, nagu põllumajandusseadmed ja kuullaagrid. Eelkõige toodab ja müüb TSE mitmesuguseid süsinikterasest tooteid, sealhulgas kuumvaltsitud terast, külmvaltsitud terast, pakendamiseks metallkattega ja valtsitud terast, tsingitud terast ja orgaanilise kattega terast ning GOES‑d ja mitteorienteeritud elektrotehnilist terast. TSE toodab ka muid tootmisahela järgmise etapi tooteid, näiteks süsinikterasest torusid ja terasest ehituselemente. TSE tehased asuvad peamiselt Ühendkuningriigis ja Madalmaades, kuid tal on ka mitu töötlemistehast mujal Euroopas, eelkõige Belgias, Prantsusmaal, Saksamaal ja Rootsis.
16
thyssenkrupp ja TSE (edaspidi koos „kavandatava koondumise pooled“) teatasid 25. septembril 2018 vastavalt määruse nr 139/2004 artikli 4 lõikele 1 komisjonile kavandatavast koondumisest (edaspidi „kavandatav koondumine“), millega nad omandavad ühise kontrolli uue ühisettevõtte (edaspidi „JV“) üle selle määruse artikli 3 lõike 1 punkti b ja lõike 4 tähenduses.
17
Kavandatava koondumise kohaselt tegeleb JV süsiniklehtterase ja elektrotehnilisest terasest toodete tootmisega. Mõlemad kavandatava koondumise pooled annavad JV‑le üle oma tegevuse ja varad, mis on seotud süsiniklehtterase ja elektrotehnilise terase tootmisega Euroopas. JV‑le antakse üle ka thyssenkruppi teraseteenused. Lisaks saab kumbki kavandatava koondumise pool 50% JV osalusest. Ühelegi poolele ei anta asjakohaseid vetoõigusi, mida teisel ei ole, ja seetõttu kontrollivad nad ühiselt ühisettevõtet. JV täidab püsivalt kõiki iseseisva majandusüksuse funktsioone, tegutsedes turul nii tootmisahela alguses kui ka lõpus. JV on seega täielikult toimiv ühisettevõte.
18
Komisjon leidis 20. oktoobri 2018. aasta otsusega, et kavandatav koondumine tekitab tõsiseid kahtlusi kokkusobivuses siseturuga, ning otsustas vastavalt määruse nr 139/2004 artikli 6 lõike 1 punktile c algatada menetluse koondumise põhjalikuks uurimiseks.
19
Komisjon võttis 13. veebruaril 2019 vastu vastuväiteteatise, milles ta järeldas, et kavandatav koondumine takistab märkimisväärselt tõhusat konkurentsi siseturu olulises osas määruse nr 139/2004 artikli 2 tähenduses.
20
27. veebruaril 2019 esitasid kavandatava koondumise pooled komisjonile oma vastuse vastuväiteteatisele. Nad kinnitasid, et nad ei taotle ärakuulamist.
21
20. märtsil 2019 saatis komisjon neile kirja, milles ta esitas asjaolud ja tõendid, mis kinnitavad vastuväiteteatises esitatud vastuväiteid. Kavandatava koondumise pooled esitasid kirja kohta oma märkused 25. märtsil 2019.
22
1. aprillil 2019 esitasid kavandatava koondumise pooled oma kohustused, et lahendada vastuväiteteatises tuvastatud konkurentsiprobleemid.
23
23. aprillil 2019 esitasid need pooled muudetud kohustused.
24
Lisaks sellele, et haldusmenetluses saatis komisjon kavandatava koondumise pooltele teabetaotlused, võttis ta ühendust teatud hulga turuosalistega, eelkõige kavandatava koondumise poolte klientide ja konkurentidega, ning palus neil vastavalt määruse nr 139/2004 artiklile 11 esitada talle teavet. Samuti vahetati korduvalt teavet ja toimus hulk koosolekuid kavandatava koondumise poolte ja komisjoni vahel. Lisaks esitas komisjon koondumise pooltele mitu dokumenti ja neil võimaldati korduvalt tutvuda toimikuga.
25
Komisjon võttis 11. juunil 2019 määruse nr 139/2004 artikli 8 lõike 3 alusel vastu vaidlusaluse otsuse, milles ta tunnistas kavandatava koondumise siseturuga ja EMP‑ga kokkusobimatuks.
26
Selles otsuses esitas komisjon kaalutlused, mis puudutavad eelkõige asjaomaseid turge, kavandatava koondumise mõju konkurentsi valdkonnas ja kavandatava koondumise poolte kohustusi.
27
Mis puudutab asjaomaseid tooteturge, siis jõudis komisjon vaidlusaluse otsuse põhjenduses 256 järeldusele, et kuumtsingitud teras (edaspidi „HDG“) ja elektrotsingitud teras (edaspidi „EG“) on tõenäoliselt eraldi tooteturud, kuid selles konkreetses küsimuses ei olnud vaja seisukohta võtta.
28
Selle otsuse põhjenduses 257 järeldas komisjon sisuliselt, et HDG tootmine ja tarnimine autotööstusele (edaspidi „autotööstuse HDG“) kujutab endast tooteturgu, mis on eraldiseisev HDG muuks otstarbeks tootmise ja tarnimise turust.
29
Nimetatud otsuse põhjenduses 301 jõudis komisjon järeldusele, et pakkimiseks mõeldud valgepleki (edaspidi „TP“) ja elektrolüütilise kroomiga kaetud terase (edaspidi „ECCS“) tootmine ja tarnimine kujutavad endast eraldiseisvaid tooteturge.
30
Sama otsuse põhjenduses 302 järeldas komisjon lisaks, et pakendamiseks mõeldud valtsitud terase tootmine ja tarnimine kujutab endast samuti eraldiseisvat tooteturgu.
31
Mis puudutab asjaomaseid geograafilisi turge, siis leidis komisjon vaidlusaluse otsuse põhjenduses 456 sisuliselt, et kõnealune autotööstuse HDG tootmise ja tarnimise geograafiline turg hõlmas kõige enam EMP‑d ja et lisaks esinesid tõendid geograafilise diferentseerituse kohta EMP‑s.
32
Vaidlusaluse otsuse põhjenduses 457 tõdes komisjon, et kõnealused pakendamiseks mõeldud TP, ECCS‑i ning valtsitud terase tootmise ja tarnimise geograafilised turud hõlmasid kõige enam EMP‑d.
33
Mis puudutab kavandatava koondumise mõju konkurentsile, siis leidis komisjon vaidlusaluse otsuse põhjendustes 1250 ja 1669, et koondumine takistaks märkimisväärselt tõhusat konkurentsi autotööstuse HDG tootmisel ja tarnimisel EMP‑s, kuna koondumine avaldab kooskõlastamata horisontaalset mõju, mis tuleneb tugeva konkurentsisurve kõrvaldamisest.
34
Vaidlusaluse otsuse põhjendustes 1416, 1417, 1419 ja 1670 leidis komisjon samuti, et kavandatav koondumine takistaks märkimisväärselt tõhusat konkurentsi pakendamiseks mõeldud TP ja valtsitud terase tootmisel ja tarnimisel EMP‑s, kuna see tekitaks asjaomastel turgudel turgu valitseva seisundi. Sellega seoses täpsustas komisjon, et igal juhul avaldaks kavandatav koondumine pakendamiseks mõeldud TP ja valtsitud terase tootmisel ja tarnimisel EMP‑s ka kooskõlastamata horisontaalset mõju, mis tuleneb tugeva konkurentsisurve kõrvaldamisest.
35
Vaidlusaluse otsuse põhjendustes 1418, 1419 ja 1671 tuvastas komisjon, et kavandatav koondumine takistaks märkimisväärselt tõhusat konkurentsi ECCS‑i tootmisel ja tarnimisel EMP‑s kooskõlastamata horisontaalse mõju tõttu, mis tuleneb tugeva konkurentsisurve kõrvaldamisest.
36
Kavandatava koondumise poolte välja pakutud kohustuste kohta järeldas komisjon vaidlusaluse otsuse põhjendustes 1668 ja 1672, et need kohustused ei kõrvalda täielikult kavandatavast koondumisest tulenevat tõhusa konkurentsi märkimisväärset takistamist esiteks metalliga kaetud terase (TP ja ECCS) ning pakkimiseks mõeldud valtsitud terase osas EMP‑s ja teiseks autotööstuse HDG osas EMP‑s ning et need kohustused ei olnud üheski aspektis ei täielikud ega tõhusad. Lisaks leidis komisjon, et nõutava kindlusega ei ole võimalik järeldada, et JV tegevus oleks kavandatud paranduste struktuuris jätkusuutlik.
37
Seetõttu tunnistas komisjon kavandatava koondumise siseturuga kokkusobimatuks.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
38
thyssenkrupp esitas vaidlusaluse otsuse tühistamiseks hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 22. augustil 2019.
39
Hagi põhjenduseks esitas thyssenkrupp kaheksa väidet.
40
Esimese väite kohaselt on autotööstuse HDG ja pakendamiseks mõeldud terase turgude määratlemisel rikutud menetlusnorme, rikutud õigusnorme ja tehtud ilmseid hindamisvigu. Teise väite kohaselt on autotööstuse HDG ja pakendamiseks mõeldud terase geograafiliste turgude määratlemisel rikutud menetlusnorme, rikutud õigusnorme ja tehtud ilmseid hindamisvigu. Kolmanda väite kohaselt on rikutud menetlusnorme, rikutud õigusnorme ja tehtud ilmseid hindamisvigu seoses järeldusega tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistamise kohta autotööstuse HDG väidetaval turul. Neljanda väite kohaselt on rikutud menetlusnorme, rikutud õigusnorme ja tehtud ilmseid hindamisvigu seoses järeldusega tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistamise kohta TP, ECCS‑i ja pakkimiseks mõeldud valtsitud terase väidetavatel turgudel. Viies väide puudutas kavandatava koondumise poolte pakutud parandusmeetmete hindamisel menetlusnormide rikkumisi ja ilmseid hindamisvigu. Kuuenda väite kohaselt puuduvad vaidlusaluses otsuses GOES‑i käsitlevas osas põhjendused. Seitsmenda väite kohaselt on rikutud menetlusnormi, kuna turuosalistelt ei nõutud teabetaotlustele vastuseid. Kaheksas väide puudutas hindamisvigu seoses koondumise analüüsiga, mille kohta tehti pärast selle koondumise väidetavat ebaõnnestumist 7. mai 2018. aasta otsus asjas COMP/M.8.444 ArcelorMittal/Ilva (edaspidi „juhtum AM/Ilva“).
41
Vaidlustatud kohtuotsusega lükkas Üldkohus kõik need väited tagasi ja jättis thyssenkruppi hagi seetõttu täielikult rahuldamata.
Poolte nõuded
42
thyssenkrupp palub Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
tühistada vaidlusalune otsus;
–
teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse uueks arutamiseks kooskõlas Euroopa Kohtu otsusega ning
–
mõista komisjonilt välja apellandi kohtukulud Üldkohtus ja Euroopa Kohtus.
43
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
–
mõista kõik kohtukulud välja thyssenkruppilt.
Apellatsioonkaebus
44
Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitab thyssenkrupp viis väidet.
45
Esimene väide puudutab mitut õigusnormi rikkumist, mis puudutavad eelkõige autotööstuse HDG jaoks eraldiseisva tooteturu määratlemist, asjaomase geograafilise turu määratlemist, ArcelorMittali (edaspidi „AM“) ajendi hindamist avaldada hinnatõusule konkurentsisurvet pärast koondumist, tõhusa konkurentsi võimalikku märkimisväärset takistamist ning komisjoni suhtes kehtivat tõendamisstandardit. Teine väide puudutab sisuliselt seda, et Üldkohus pani kõigepealt toime mitu õigusnormi rikkumist autotööstuse HDG ja valtsitud terase turgude määratlemisel. Seejärel lükkas ta ekslikult tulemusetuse tõttu tagasi thyssenkruppi teatavad argumendid. Lõpuks ei teinud ta otsust hagiavalduse teatud etteheidete kohta, kuna ta ei mõistnud õigesti thyssenkruppi esitatud etteheiteid. Kolmas väide puudutab seda, et esiteks on vääralt tõlgendatud määruse nr 139/2004 artiklit 2 ja põhjendust 25, ning seda, et Üldkohus leidis vääralt, et komisjon võis tugineda samadele teguritele, selleks et põhjendada oma kahte teooriat konkurentsi kahjustamise kohta. Teiseks tõlgendas Üldkohus sisuliselt vääralt mõistet „oluline konkurentsijõud“. Kolmandaks tõlgendas Üldkohus vääralt mõistet „vahetud konkurendid“. Neljandaks tegi Üldkohus mitu viga seoses AM‑i võimaliku tegevusega pärast kavandatava koondumise elluviimist ja seoses küsimusega, kas seda ettevõtjat võib pidada TP või ECCS‑i ostjate jaoks jätkusuutlikuks alternatiiviks. Viiendaks tegi Üldkohus mitu viga seoses autotööstuse HDG ja pakendamiseks mõeldud terase toodete impordi mõjuga konkurentsile. Kuuendaks moonutas Üldkohus teatud tõendeid ja rikkus õigusnormi, kui ta tegi HHI arvutuste üle kohtulikku kontrolli HDG, TP ja ECCS‑i turgude osas. Neljas väide puudutab ühelt poolt seda, et Üldkohus ei teinud teatud tõendeid moonutades otsust thyssenkruppi argumentide kohta, ja teiselt poolt seda, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et komisjon ei rikkunud thyssenkruppi kaitseõigusi. Viies väide puudutab sisuliselt seda, et Üldkohus ei teinud otsust hagiavalduse seitsmenda väite kohta, kuna ta ei mõistnud seda väidet õigesti.
Esimene väide
Esimese väite esimene osa
– Poolte argumendid
46
thyssenkrupp väidab, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuses mitut õigusnormi ja et need rikkumised kuuluvad viide erinevasse õiguslikku kategooriasse. Esiteks ei viinud Üldkohus vaidlusaluse otsuse üle läbi nõuetekohast ja täielikku kohtulikku kontrolli. Teiseks piirdus Üldkohus selles otsuses sisalduva komisjoni hinnangu kordamise ja kirjeldamisega. Kolmandaks nõustus Üldkohus komisjoni hinnanguga ega andnud oma hinnangut. Neljandaks viitas Üldkohus tõenditele, ilma et ta oleks neid hinnanud. Viiendaks ei võtnud Üldkohus seisukohta asjakohaste punktide või väidete suhtes.
47
Seetõttu esitab thyssenkrupp tabeli, milles on skemaatiliselt näidatud vaidlustatud kohtuotsuse rohkem kui 70 punkti, vastavad veakategooriad ja teema, mida iga väidetav viga puudutab.
48
Selles kontekstis esitab thyssenkrupp viis konkreetset etteheidet ja kirjeldab sisuliselt viit konkreetset näidet õigusnormi rikkumistest, mille Üldkohus väidetavalt toime pani.
49
Esiteks väidab thyssenkrupp, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 58–63, mis käsitlevad teatavate asjaomaste turgude määratlust, ei andnud Üldkohus vaidlusaluse otsuse teatud põhjenduste kohta oma hinnangut, vaid piirdus nende põhjenduste kordamisega. Seega ei analüüsinud Üldkohus, kas komisjoni arutluskäik oli õige, ega põhjendanud ka hinnangu puudumist.
50
Teiseks, kuna Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 80–85 tagasi thyssenkruppi argumendid, millega viimane soovis tõendada, et komisjon oleks pidanud HDG turgudel pakkumise asendatavuse hindamiseks kohaldama testi „Small but Significant and Non-transitory Increase in Price (SSNIP)“, mis põhineb väikesel, kuid märkimisväärsel ja mitte üleminekuperioodil toimunud hinnatõusul (edaspidi „SSNIP‑test“), ei analüüsinud Üldkohus komisjoni hinnangut selles küsimuses, vaid lihtsalt kordas seda.
51
Kolmandaks piirdus Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 186–189 sellega, et võttis kokku vaidlusaluses otsuses esitatud komisjoni põhjendused, ilma et ta oleks ise oma hinnangut andnud, mistõttu leidis ta ekslikult, et on olemas hulk tõendeid, mis kinnitavad, et komisjoni järeldused olid kehtivad ja et see institutsioon oli thyssenkruppi vastuväiteid kaudselt arvesse võtnud.
52
Neljandaks leiab thyssenkrupp, et kohtuotsuse punktides 279 ja 283 tõdes Üldkohus vääralt, et komisjon ei olnud kohustatud hindama talle esitatud majanduslikke tõendeid ega tõendama oma konkurentsi kahjustamise teooriat. thyssenkrupp väidab, et igal juhul rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 279 leidis, et konkreetsed ja kättesaadavad majandusalased tõendid kavandatava koondumise tulevikku suunatud mõju kohta võib jätta tähelepanuta. Üldkohus ei saa asuda seisukohale, et arvestades liidu õiguses sätestatud tõendite esitamise vabaduse põhimõtet, ei ole iseenesest otsustav see, et puuduvad majandusuuringud, mis kinnitavad asjaomase turu olukorra tõenäolist arengut ning näitavad, et turuosalistel ja koondumisel tekkival üksusel on ajend teataval viisil tegutseda.
53
See kehtib ka olukorras, kus tuleb arvesse võtta ettevõtja ärihuve, selleks et kontrollida, kas need huvid on teatud tegevuse kasuks ülekaalukad. Nimelt on „ettevõtja ärihuvid“ iseenesest põhiliselt majandusalane küsimus, mis nõuab majandusalaste tõendite analüüsimist, ning Üldkohus ei saa seda puhtalt majandusalast küsimust lahutada olemasolevate majandusalaste tõendite analüüsimisest. Lisaks kujutab komisjoni ja Üldkohtu hinnangutes majandusalaste tõendite ebapiisavus endast vastavalt komisjoni ja Üldkohtu poolt tõendite moonutamist.
54
Viiendaks ei kontrollinud Üldkohus vaidlusalust otsust apellandi väitel täielikult, sest nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 279–290, piirdus Üldkohus konkreetsete küsimuste analüüsimisega.
55
Teise võimalusena väidab thyssenkrupp, et Üldkohus rikkus oma põhjendamiskohustust kõigis vaidlustatud kohtuotsuse punktides, millele on viidatud tema esitatud tabelis.
56
Komisjon vaidlustab nii thyssenkruppi argumentide vastuvõetavuse kui ka põhjendatuse.
– Euroopa Kohtu hinnang
57
Mis puutub thyssenkruppi nende argumentide vastuvõetavusse, mis on skemaatiliselt esitatud tabelis, kus on kirjas vaidlustatud kohtuotsuse punktid, vastavad veakategooriad ja teema, mida iga väidetav viga puudutab, siis tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb ELTL artikli 256 lõike 1 teisest lõigust, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punktist d, et apellatsioonkaebuses tuleb näidata täpselt selle kohtuotsuse kritiseeritavad osad, mille tühistamist nõutakse, samuti seda nõuet konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid, vastasel juhul on apellatsioonkaebus või asjaomane väide vastuvõetamatu (28. septembri 2023. aasta kohtuotsus QI jt vs. komisjon ja EKP, C‑262/22 P, EU:C:2023:714, punkt 71).
58
Nendele nõuetele ei vasta ja vastuvõetamatuks tuleb tunnistada muu hulgas väide, mille raames esitatud argumendid ei ole piisavalt selged ja täpsed, et võimaldada Euroopa Kohtul teha õiguspärasuse kontrolli, eelkõige seetõttu, et põhilised asjaolud, millele väide tugineb, ei nähtu piisavalt sidusalt ja arusaadavalt apellatsioonkaebuse tekstist, mis on selles osas sõnastatud ebaselgelt ja mitmeti mõistetavalt. Euroopa Kohus on samuti otsustanud, et ilmselge vastuvõetamatuse tõttu tuleb jätta läbi vaatamata apellatsioonkaebus, millel ei ole sidusat struktuuri, mis piirdub üldiste kinnitustega ning ei sisalda täpset teavet vaidlustatud otsuse nende punktide kohta, mis võivad sisaldada õigusnormi rikkumist (28. septembri 2023. aasta kohtuotsus QI jt vs. komisjon ja EKP, C‑262/22 P, EU:C:2023:714, punkt 72).
59
Tuleb aga tõdeda, et kuigi käesolevas asjas on thyssenkrupp oma tabelis täpselt nimetanud vaidlustatud kohtuotsuse need punktid, mida ta oma esimeses väites kritiseerib, ei too ta täpselt ja konkreetselt esile, milliseid õigusnormi rikkumisi Üldkohus nendes punktides väidetavalt toime pani.
60
Pelk abstraktne ja skemaatiline viide vaidlustatud kohtuotsuse rohkem kui 70 punktile, vastavatele vigade kategooriatele ning iga väidetava veaga seotud teemale ei vasta käesoleva kohtuotsuse punktides 57 ja 58 esitatud nõuetele. Järelikult tuleb kõik etteheited, mida ei ole õiguslikes argumentides konkreetselt esitatud, jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
61
Seega saab vastuvõetavaks lugeda ainult viis etteheidet, mille kohta thyssenkrupp tõi täpselt välja vaidlustatud kohtuotsuse kritiseeritavad osad ning esitas õiguslikud argumendid, mis konkreetselt tema väiteid toetavad.
62
Mis puutub küsimusse, kas thyssenkruppi esimene etteheide, milles ta väidab, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 58–63 ei hinnanud Üldkohus ise thyssenkruppi argumente, vaid piirdus vaidlusaluse otsuse teatud põhjenduste kordamisega, ilma et ta oleks põhjendanud hinnangu puudumist, on põhjendatud, siis tuleb tõdeda, et kõnealune etteheide põhineb vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel.
63
Kohtuotsuse punktides 58–70 analüüsis Üldkohus thyssenkruppi argumente, millega see äriühing seadis kahtluse alla komisjoni järeldused, mille kohaselt ühelt poolt „EG ja HDG moodustavad tõenäoliselt eraldiseisvad turud“ ja teiselt poolt „konkurentsi seisukohast hindamise tulemus oleks sama, olenemata sellest, kas HDG jaoks on olemas eraldiseisev turg või tsingitud terase (HDG + EG) koguturg“. Nagu nähtub selle kohtuotsuse punktist 52, mida thyssenkrupp ei ole vaidlustanud, väitis kõnealune äriühing Üldkohtus, et need järeldused on ekslikud kolmel põhjusel. Esiteks on konkurentidel märkimisväärsed reservvõimsused EG jaoks, mille lisamine vähendaks koondumise poolte võimsuse osakaalu. Teiseks oleks selline lisamine näidanud, et reservvõimsused ei ole väikesed ega ole pärast koondumist suures osas AM‑i ja kavandatava koondumise poolte käes. Kolmandaks ei õigusta miski EG lisamata jätmist kõnealusele autotööstuse HDG turule.
64
Kuigi Üldkohus viitas nende argumentide hindamisel vaidlusaluse otsuse teatud põhjendustele, tegi ta seda siiski ise selle otsuse ja selles sisalduvate komisjoni kaalutluste analüüsimisel.
65
Esiteks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 58 ja 59, et vaidlusaluse otsuse põhjenduses 132 esitatud komisjoni järeldus, mille kohaselt ei olnud vaja kindlaks teha, kas HDG ja EG moodustavad teineteise suhtes eraldiseisvad tooteturud või kas oli olemas tsingitud terase koguturg, põhines kahel asjaolul, mis on esitatud selle otsuse põhjendustes 133–136. Ühest küljest leidis komisjon, et TSE ei olnud EG turul. Teisest küljest märkis komisjon, et EG lisamine HDG‑ga samale turule oleks suurendanud kavandatava koondumise pooltele kuuluvat kombineeritud turuosa. Arvestades aga EG väikest mahtu võrreldes HDG‑ga ja tsingitud terase väikest osa, oleks komisjoni arvates olnud konkurentsihinnangu tulemus tõenäoliselt sama. Üldkohus tõdes, et thyssenkrupp ei ole neid põhjendusi vaidlustanud. Neil asjaoludel otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 59, et seega ei saa komisjonile ette heita, et ta ei selgitanud vaidlusaluse otsuse põhjenduses 132 esitatud järeldust.
66
Teiseks tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 60–62, et Üldkohus analüüsis komisjoni hinnangut HDG ja EG asendatavuse kohta. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 60 tuvastas Üldkohus nimelt, et „pakkumise poolel ei ole HDG ja EG asendatavad, kuna nagu selgub [vaidlusaluse] otsuse põhjendusest 138, milles mainitakse TSE sisedokumenti, millele [thyssenkrupp] ei ole vastu vaielnud, on HDG ja EG tootmisprotsessid erinevad ning on vaieldamatu, et ühe tootmiseks kasutatud seadmeid ei saa kasutada teise tootmiseks. Seega, nagu on märgitud selle otsuse põhjenduses 144, ei ole pakkumise poolel üleminek HDG‑lt EG‑le piisavalt kiire ja ökonoomne“.
67
Mis puudutab HDG ja EG asendatavust nõudluse poolel, siis tugines Üldkohus vaidlusaluse otsuse põhjendustele 137 ja 144, selleks et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 61 järeldada, et isegi kui eeldada, et HDG ja EG asendatavus, mis on võimalik vaid ühes suunas, nimelt EG‑lt HDG‑le, võib õigustada asjaomase turu määratluse laiendamist, ei saa siiski kogu EG reservvõimsust kasutada HDG klientide nõudluse rahuldamiseks.
68
Nende kaalutluste põhjal, mida thyssenkrupp konkreetselt ei ole vaidlustanud, leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62, et EG reservvõimsuse võimalik arvessevõtmine ei oleks kuidagi mõjutanud komisjoni järeldust vaidlusaluse otsuse põhjenduses 132.
69
Kolmandaks tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 63, et thyssenkrupp ei ole põhjendanud oma väidet, et kavandatava koondumise poolte konkurentidel, kes ei ole AM‑i konkurendid, on EG jaoks märkimisväärne reservvõimsus.
70
Neil asjaoludel ei saa Üldkohtule ette heita, et ta ei hinnanud komisjoni arutluskäiku ise ja piirdus vaidlusaluse otsuse teatud põhjenduste tsiteerimisega.
71
Apellatsioonkaebuse esimese väite esimese osa viiest konkreetsest etteheitest esimene tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
72
Teises etteheites väidab thyssenkrupp sisuliselt, et kuna Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 80–85 tagasi tema argumendid, mille eesmärk oli tõendada, et komisjon oleks pidanud HDG turgudel pakkumise asendatavuse hindamiseks kohaldama SSNIP‑testi, ei hinnanud Üldkohus ise thyssenkruppi argumente, vaid üksnes kordas komisjoni hinnangut.
73
Tuleb aga tõdeda, et ka see etteheide põhineb vaidlustatud kohtuotsuse ja eelkõige selle punktide 74–85 vääral tõlgendusel.
74
Nimetatud kohtuotsuse punktidest 74–76 nähtub, et pärast seda, kui Üldkohus oli meenutanud komisjoni teatise asjaomase turu mõiste kohta ühenduse konkurentsiõiguses (EÜT 1997, C 372, lk 5; ELT eriväljaanne 08/01, lk 155; edaspidi „turu mõiste teatis“) punkti 15 sisu, leidis Üldkohus, et komisjon ei ole asjaomaste toodete võimaliku asendatavuse kindlaksmääramisel seotud ühegi testiga ning tal on õigus valida tõendite hulgast, mis võimaldavad hinnata, millises ulatuses võib asendamine toimuda, need, mida ta peab igal juhtumil kõige sobivamaks. Üldkohus jõudis seega järeldusele, et see institutsioon ei olnud kohustatud SSNIP‑testi kohaldama.
75
Sama kohtuotsuse punktis 78 märkis Üldkohus, et asjaomase turu määratlus ei nõua, et komisjon järgiks erinevate teabeallikate või erinevat liiki tõendite jäika hierarhiat, vaid et komisjon oli kohustatud andma üldhinnangu ja võis arvesse võtta erinevaid tõendeid.
76
Selles kontekstis tuleb sedastada, et vastupidi sellele, mida väidab thyssenkrupp, analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 79–84 ise selle äriühingu argumente, selleks et kontrollida, kas ja kuidas komisjon uuris autotööstuse HDG osas pakkumise asendatavuse astet, sealhulgas HDG tootmisvõimsust, mida praegu kasutatakse klientide puhul väljaspool autotööstust.
77
Selle analüüsi tulemusel sedastas Üldkohus nimetatud kohtuotsuse punktis 85, et komisjon ei eksinud, kui ta oma järeldustes autotööstuse HDG eraldiseisva turu määratluse kohta lähtus oma hinnangust kogutud tõenditele, ilma et ta oleks kasutanud SSNIP‑testi, mistõttu tuleb thyssenkruppi poolt Üldkohtus esimese väite esimeses osas esitatud teine etteheide tagasi lükata.
78
Neil asjaoludel ei saa Üldkohtule ette heita, et ta ise ei analüüsinud thyssenkruppi argumente ja lihtsalt kordas komisjoni hinnangut. Esimese väite esimese osa viiest konkreetsest etteheitest teine tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
79
Oma kolmandas etteheites väidab thyssenkrupp, et Üldkohus piirdus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 186–189 sellega, et kordas vaidlusaluses otsuses sisalduvaid komisjoni põhjendusi, ilma et ta oleks ise talle esitatud argumente analüüsinud, mistõttu ta leidis ekslikult, et on olemas hulk selles otsuses mainitud tõendeid, mis kinnitavad, et komisjoni järeldused olid kehtivad ja komisjon oli thyssenkruppi vastuväiteid kaudselt arvesse võtnud.
80
Sellega seoses tuleb meenutada, et Üldkohus analüüsis punktides 186–189 thyssenkruppi argumente, mille kohaselt ei võtnud komisjon thyssenkruppi ja TSE teatud sisedokumentide tõlgendamisel arvesse nende äriühingute poolt haldusmenetluses antud selgitusi, mis oleksid näidanud, et need dokumendid ei olnud sobilikud, et tõendada autotööstuse HDG ja pakendamiseks mõeldud terase turgude geograafilise ulatuse piiramist EMP‑ga.
81
Vastupidi sellele, mida väidab thyssenkrupp, esitas Üldkohus kaalutlused, miks ta leidis, et selle äriühingu argumendid, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis, ei ole tulemuslikud.
82
Kõnealust otsust üksikasjalikult analüüsides leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 186 kõigepealt, et asjaolud, mida komisjon arvesse võttis, ei seisnenud mitte ainult kavandatava koondumise poolte sisedokumentides, vaid ka konkurentide avaldustes, mida see institutsioon uurimise käigus kogus.
83
Seejärel leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 187, et thyssenkrupp ei ole tõendanud, et komisjoni tõlgendus on kavandatava koondumise poolte sisedokumentide sõnastusega ilmselgelt vastupidine.
84
Lisaks analüüsis Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 188 ise thyssenkruppi argumente, mis puudutasid komisjoni antud hinnangut, ning tõdes, et selle äriühingu selgitused ei olnud piisavalt veenvad, et võtta vaidlusaluse otsuse põhjendustes 351–361 esitatud komisjoni hinnangutelt usutavus.
85
Lõpuks tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 189, et komisjonile ei saa ette heita seda, et ta jättis tähelepanuta kavandatava koondumise poolte argumendid, kuna see institutsioon vastas nendele argumentidele kaudselt, kuid kindlasti, leides, et thyssenkruppi ja TSE selgitused ise ei muuda vastuväiteteatises komisjoni antud hinnangut.
86
Seega ei saa Üldkohtule ette heita, et ta ei andnud thyssenkruppi argumentidele ise hinnangut ja lihtsalt kordas komisjoni kaalutlusi.
87
Esimese väite esimese osa viiest konkreetsest etteheitest kolmas tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
88
Neljandas etteheites väidab thyssenkrupp, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 279 ja 283 vääralt, et komisjon ei olnud kohustatud hindama talle esitatud majandusalaseid tõendeid ega tõendama konkurentsi kahjustamise teooriat, millele see institutsioon kavandatava koondumise keelamisel tugines. Igal juhul leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 279 vääralt, et konkreetsed ja kättesaadavad majandusalased tõendid kavandatava koondumise tulevikku suunatud mõju kohta võib tähelepanuta jätta. Lisaks leiab thyssenkrupp, et majandusalaste tõendite ebapiisavus komisjoni ja Üldkohtu hinnangutes kujutab endast komisjoni ja Üldkohtu poolt tõendite moonutamist.
89
Sellega seoses tuleb tõdeda, et see etteheide põhineb vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel ja on igal juhul põhjendamatu.
90
Nimelt, nagu nähtub selle kohtuotsuse punktist 277, otsustas Üldkohus, et komisjon peab tuginema usaldusväärsetele ja sidusatele tõenditele ning et kõik need tõendid peavad sisaldama kogu asjakohast teavet, mida keerulise olukorra hindamisel tuleb arvesse võtta.
91
Kõnealuse kohtuotsuse punktis 278 märkis Üldkohus samuti, et koondumiste kontrollimine komisjoni poolt eeldab tulevikku suunatud analüüsi, milles tehakse kindlaks, kuidas koondumine võib muuta konkreetsel turul konkurentsiolukorda kujundavaid tegureid ja seega kujutada endast tõhusa konkurentsi märkimisväärset takistust. Üldkohus täpsustas, et selline tulevikku suunatud prognoos nõuab erinevate põhjuse ja tagajärje ahelate ettekujutamist, et võtta aluseks need, mille tõenäosus on kõige suurem.
92
Lisaks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 279, et „komisjon [peab] esitama veenvad tõendid nende ahelate tõenäosuse kohta. Teatavatel juhtudel võivad nendeks tõenditeks olla majandusuuringud, mis kinnitavad kõnealuse turuolukorra tõenäolist arengut ning näitavad, et turuosalistel ja koondumisel tekkival üksusel on ajend teataval viisil tegutseda. Arvestades aga liidu õiguses sätestatud tõendamisvabaduse põhimõtet, ei ole seda liiki tõendite puudumine iseenesest otsustav. Eriti olukorras, kus on ilmne, et ettevõtja ärihuvid on teatud tegevuse kasuks ülekaalukad, ei tee komisjon ilmset hindamisviga, kui ta leiab, et tõenäoliselt hakkavad turuosalised või koondumisel tekkiv üksus prognoositud viisil tegelikult käituma. Sellisel juhul võib käesoleva juhtumi pelk majanduslik ja äriline tegelikkus kujutada endast sellist veenvat tõendit.“
93
Nendest põhjendustest lähtudes analüüsis Üldkohus thyssenkruppi etteheidet, et AM‑i ajendi osas avaldada pärast kavandatavat koondumist survet hinnatõusule on tehtud ilmne hindamisviga.
94
Nii leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 283, et „selleks et teha kindlaks asjaomase turuolukorra tõenäoline areng ja hinnata, kas turuosalistel või koondumisel tekkival üksusel on ajend teataval viisil käituda, ei ole komisjon kohustatud tuginema tehtud majandusuuringutele“. Üldkohus oli seisukohal, et ta „võib lähtuda kaalutlustest, mis on seotud sellega, et turuosalised või koondumisel tekkiv üksus hakkavad prognoositud viisil tegelikult käituma, kui on ilmne, et ettevõtja ärihuvid on teatud tegevuse kasuks ülekaalukad, mida komisjon tõendas käesolevas asjas“. Üldkohus tõdes, et sellest tuleneb, „et komisjon võis selles osas eelkõige tugineda pelgalt käesoleva asja majanduslikule ja kaubanduslikule tegelikkusele.“
95
Tuleb aga tõdeda, et vaidlustatud kohtuotsuse eespool viidatud punktidest ei nähtu kuidagi, et Üldkohus oleks leidnud, et komisjon ei olnud kohustatud hindama majandusalaseid tõendeid, mida huvitatud isikud talle esitasid, ega tõendama oma teooriat konkurentsi kahjustamise kohta.
96
Nimelt toonitas Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 279 ja 280, et komisjon peab esitama veenvad tõendid selle kohta, et koondumine võib märkimisväärselt takistada tõhusat konkurentsi siseturul või selle olulises osas.
97
On tõsi, et Üldkohus leidis sisuliselt, et selleks, et teha kindlaks asjaomase turu olukorra tõenäoline areng ja hinnata, kas turuosalistel või koondumisel tekkival üksusel on ajend teataval viisil käituda, ei ole komisjon kohustatud tuginema tingimata tehtud majandusuuringutele, eelkõige olukorras, kus muudest tõenditest nähtub ilmselgelt, et ettevõtja ärihuvid on teatava tegevuse kasuks ülekaalukad.
98
Sellega seoses tuleb siiski märkida, et ei määrusest nr 139/2004 ega kohtupraktikast ei nähtu, et majandusuuringud on ainsad lubatud tõendid, mille abil kindlaks teha asjaomasel turul valitseva olukorra tõenäoline areng ja hinnata, kas turuosalistel või koondumisel tekkival üksusel on ajend teataval viisil käituda.
99
Nimelt tuleb meenutada, et liidu õiguses kehtib tõendite vaba hindamise põhimõte (10. septembri 2020. aasta kohtuotsus Hamas vs. nõukogu, C‑386/19 P, EU:C:2020:691, punkt 73 ja seal viidatud kohtupraktika), mistõttu on komisjonil üldjuhul õigus tugineda igat liiki tõenditele, mis ei välista kohtupraktikast tulenevat nõuet, et tõendid peavad olema piisavalt kaalukad, kokkulangevad, usaldusväärsed, sidusad ja tegelikkusele vastavad (vt selle kohta 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punktid 75 ja 125).
100
Käesolevas asjas viitas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 277 põhjendustele, mis asuvad selle kohtuotsuse punktis 35 ja millega ta meenutas, et liidu kohus ei pea kontrollima mitte ainult esitatud tõendite tegelikkusele vastavust, usaldusväärsust ja sidusust, vaid ka seda, kas need tõendid sisaldavad kogu asjakohast teavet, mida keerulise olukorra hindamisel tuleb arvesse võtta, ja kas kõnealused tõendid võivad toetada järeldusi, mis nende pinnalt on tehtud. Eelkõige seda punkti 35 arvestades andis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 282 ja 283 toodud hinnangu, analüüsides tõendeid, mida komisjon võttis vaidlusaluses otsuses lisaks thyssenkruppi ja TSE esitatud majandusandmetele arvesse viimaste poolt haldusmenetluses esitatud majandusanalüüsi ümberlükkamiseks.
101
Neil asjaoludel ei saa asuda seisukohale, et Üldkohus rikkus õigusnormi, mida talle seoses vaidlustatud kohtuotsuse punktidega 279 ja 283 ette heidetakse.
102
Lõpuks, mis puudutab argumente Üldkohtu hinnangu väidetava moonutamise kohta, siis tuleb meenutada, et ELTL artikli 256 lõike 1 teisest lõigust, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ning Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punktist d ja artikli 169 lõikest 2 tuleneb, et apellatsioonkaebuses tuleb täpselt näidata selle kohtuotsuse kritiseeritavad osad, mille tühistamist nõutakse, samuti seda nõuet konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid. Lisaks, kui apellant väidab, et Üldkohus on tõendeid moonutanud, peab ta täpselt viitama tõenditele, mida Üldkohus on moonutanud, ning tooma välja analüüsivead, mis tema hinnangul on moonutamise põhjustanud (26. juuli 2017. aasta kohtuotsus Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen vs. EUIPO, C‑471/16 P, EU:C:2017:602, punkt 34).
103
Tuleb aga tõdeda, et thyssenkrupp ei too oma argumentides täpselt välja tõendeid, mida Üldkohus moonutas.
104
Need argumendid tuleb seega jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
105
Neil asjaoludel tuleb esimese väite esimese osa viiest konkreetsest etteheitest neljas lükata osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi ja jätta osaliselt vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
106
Lõpuks, mis puudutab thyssenkruppi viiendat ja viimast etteheidet, milles see äriühing väidab, et Üldkohus ei kontrollinud vaidlusalust otsust tervikuna, kuna vaidlustatud kohtuotsuse punktides 279–290 piirdus ta täpsete küsimuste analüüsimisega, siis tuleb meenutada, et liidu kohtutes toimuvat menetlust reguleerivatest normidest, eelkõige Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklist 21, samuti Üldkohtu kodukorra artiklist 76 ja artikli 84 lõikest 1 tuleneb, et vaidluse määravad põhimõtteliselt kindlaks ja piiritlevad vaidluse pooled ning liidu kohus ei saa teha otsust ultra petita (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punkt 324).
107
Kui teatava väite võib või isegi peab liidu kohus esitama omal algatusel, näiteks kõnealuse otsuse põhjenduse puudumine või ebapiisav põhistamine, mis kuulub oluliste menetlusnõuete alla, siis otsuse sisulist õiguspärasust puudutavat väidet, mis käsitleb aluslepingute või nende rakendusnormide rikkumist ELTL artikli 263 tähenduses, saab liidu kohus seevastu analüüsida üksnes siis, kui hageja on sellele viidanud (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punkt 325).
108
Seega on kohtulik kontroll, mida Üldkohus võib läbi viia, üldjuhul rangelt seotud hagiavalduses esitatud konkreetsete väidetega.
109
Esimese väite esimese osa viiest konkreetsest etteheitest viies tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
110
Lisaks tuleb eespool toodut arvestades tagasi lükata ka thyssenkruppi teise võimalusena esitatud väide, et Üldkohus rikkus nende viie konkreetse etteheite osas oma põhjendamiskohustust.
111
Seega tuleb esimese väite esimene osa osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata ja osaliselt vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata.
Esimese väite teine osa
– Poolte argumendid
112
Esimeses etteheites väidab thyssenkrupp, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kuna ta ei tuvastanud, et tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistamise tõendamiseks oleks komisjon pidanud läbi viima kahes etapis uurimise 10. juuli 2008. aasta kohtuotsuse Bertelsmann ja Sony Corporation of America vs. Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392) punkti 51 ning Üldkohtu 28. mai 2020. aasta kohtuotsuse CK Telecoms UK Investments vs. komisjon (T‑399/16, EU:T:2020:217) punkti 113 ja järgmiste punktide tähenduses.
113
See uurimine eeldab esimesena, et hinnatakse tulevikus aset leidvat käitumist, mis on koondumise tulemusel tekkival üksusel ja teistel ettevõtjatel koondumise järel, hinnates koondumisele omistatavat majanduslikku arengut, mille tõenäosus on kõige suurem.
114
Teisena tähendab see kaheetapiline uurimine, et võrdlusturu tulevikku suunatud analüüsi abil tuleb hinnata, kas see tulevikus aset leidev käitumine viib tõenäoliselt olukorrani, kus tõhus konkurents asjaomasel turul on märkimisväärselt takistatud.
115
Oma teises etteheites väidab thyssenkrupp, et Üldkohus rikkus eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 270–290, 304, 432 ja 433, 448–453, 540–544, 551, 570, 613, 633, 737 ja 754 õigusnormi, kui ta leidis, et komisjon ei ole „arvestatava tõenäosusega“ kohustatud tõendama, et käesolevas asjas takistatakse tõhusat konkurentsi märkimisväärselt.
116
28. mai 2020. aasta kohtuotsuse CK Telecoms UK Investments vs. komisjon (T‑399/16, EU:T:2020:217) punktist 118 nähtub aga, et komisjon peab „arvestatava tõenäosusega“ tõendama, et pärast koondumist esineb tõhusa konkurentsi märkimisväärseid takistusi, ning et sellele institutsioonile kohaldatav tõendamise nõue on järelikult rangem kui nõue, mille kohaselt tuleb tõendada, et tõhusa konkurentsi märkimisväärne takistamine on „pigem tõenäoline kui ebatõenäoline“.
117
thyssenkrupp leiab, et madalama tõendamisstandardi kohaldamine, nagu see, mida Üldkohus kohaldas käesolevas kohtuasjas, toob ekslikult kaasa tõendamiskoormise ümberpööramise, kuna teate esitanud pool peab „arvestatava tõenäosusega“ tõendama, et tõhusat konkurentsi ei ole märkimisväärselt takistatud.
118
Lisaks on thyssenkrupp seisukohal, et kuna Üldkohus ei nõudnud, et komisjon tõendaks „arvestatava tõenäosusega“, et kavandatav koondumine takistab märkimisväärselt tõhusat konkurentsi siseturul, nõustus ta sellega, et komisjon võib tugineda üldisele eeldusele, et selline takistus esineb.
119
Komisjon vaidlustab nii thyssenkruppi argumentide vastuvõetavuse kui ka põhjendatuse.
120
Oma repliigis täpsustab thyssenkruppp, et vastupidi komisjoni väidetule on esimese väite teine osa vastuvõetav, kuna lüngad komisjoni koondumise analüüsis seoses vajadusega viia läbi kaheetapiline uurimine esitati juba esimeses kohtuastmes, nagu nähtub hagiavalduse punktidest 14 jj, 26 jj, 58 jj, 63, 69, 72 jj, 128, 135, 139 ja 153.
– Euroopa Kohtu hinnang
121
Esiteks, mis puutub thyssenkruppi esimese väite teise osa esimese etteheite vastuvõetavusse, siis kuigi see äriühing selgitab, et ta toonitas Üldkohtus korduvalt, et komisjoni järeldustes autotööstuse HDG ja pakendamiseks mõeldud terase kohta on tehtud ilmseid hindamisvigu ja rikutud õigusnormi, ei ole nimetatud äriühing tõendanud, et ta esitas esimeses kohtuastmes konkreetsed väited, mis puudutasid ühelt poolt komisjoni ja Üldkohtu väidetavat kohustust viia läbi kaheetapiline uurimine 10. juuli 2008. aasta kohtuotsuse Bertelsmann ja Sony Corporation of America vs. Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392) punkti 51 ning 28. mai 2020. aasta kohtuotsuse CK Telecoms UK Investments vs. komisjon (T‑399/16, EU:T:2020:217) punkti 113 jj tähenduses.
122
Ükski hagiavalduse punktidest, millele thyssenkrupp viitab, selleks et tõendada, et ta esitas eelmises punktis nimetatud etteheited Üldkohtus, ei sisalda niisuguseid konkreetseid väiteid või argumente.
123
Sellega seoses tuleb aga märkida, et Euroopa Kohtu kodukorra artikli 170 lõike 1 kohaselt ei või apellatsioonkaebuses muuta Üldkohtu menetluses olnud hagi eset. Euroopa Kohtu pädevus apellatsioonimenetluses on nimelt piiratud Üldkohtus arutatud väidetele antud õigusliku hinnangu kontrollimisega. Pool ei saa seega esitada esimest korda Euroopa Kohtus väidet, mida ta ei ole esitanud Üldkohtus, kuna see võimaldaks tal Üldkohtus arutatud asjaga võrreldes laiendada kohtuasja ulatust Euroopa Kohtus, kellel on apellatsioonimenetluses piiratud pädevus (25. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Slovak Telekom vs. komisjon, C‑165/19 P, EU:C:2021:239, punktid 98 ja 99 ning seal viidatud kohtupraktika).
124
Kuna apellant ei esitanud esimese väite teise osa esimest etteheidet Üldkohtus, tuleb see ilmselge vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata.
125
Mis puudutab selle väite teise osa teise etteheite vastuvõetavust, mis on seotud tõendamisnõuetega, mis komisjonil lasuvad, kui ta peab vastavalt määruse nr 139/2004 artikli 2 lõikele 3 tõendama tõhusa konkurentsi märkimisväärset takistamist, siis tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on tõendamise valdkonnas kohaldatavate normide väidetav rikkumine õigusküsimus, mis on apellatsiooniastmes vastuvõetav (vt eelkõige 28. novembri 2019. aasta kohtuotsus ABB vs. komisjon, C‑593/18 P, EU:C:2019:1027, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika). Nagu on käesoleva kohtuotsuse punktis 115 meenutatud, heidab thyssenkrupp Üldkohtule ette, et viimane leidis, et komisjon ei ole kohustatud „arvestatava tõenäosusega“ tõendama tõhusa konkurentsi märkimisväärset takistamist. Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et esimese väite teise osa teine etteheide on vastuvõetav.
126
Mis puudutab selle väite põhjendatust, siis piisab, kui tõdeda, et thyssenkruppi argument põhineb eeldusel, et 28. mai 2020. aasta kohtuotsuse CK Telecoms UK Investments vs. komisjon (T‑399/16, EU:T:2020:217) punktist 118 nähtub, et komisjon peab „arvestatava tõenäosusega“ tõendama tõhusa konkurentsi märkimisväärset takistamist pärast koondumist ning et järelikult on sellele institutsioonile kehtiv tõendamisnõue rangem kui nõue, mille kohaselt tuleb tõendada, et tõhusa konkurentsi märkimisväärne takistamine on „pigem tõenäoline kui ebatõenäoline“.
127
Nagu Euroopa Kohus aga 13. juuli 2023. aasta kohtuotsuse komisjon vs. CK Telecoms UK Investments (C‑376/20 P, EU:C:2023:561) punktides 87 ja 88 otsustas, on see eeldus väär. Võttes eelkõige arvesse määruse nr 139/2004 artikli 2 lõigete 2 ja 3 samasugust ülesehitust ning koondumiste kontrolli valdkonnas komisjoni tehtavate majandusanalüüside tulevikku suunatud laadi, tuleb asuda seisukohale, et koondumise siseturuga kokkusobimatuks või kokkusobivaks tunnistamiseks piisab, kui komisjon tõendab piisavalt veenvate ja omavahel kooskõlas olevate tõenditega, et on pigem tõenäoline kui ebatõenäoline, et asjaomane koondumine kas takistab või märkimisväärselt ei takista tõhusat konkurentsi siseturul või selle olulises osas.
128
Neil asjaoludel ei ole esimese väite teise osa teine etteheide põhjendatud.
129
Järelikult tuleb esimese väite teine osa osaliselt vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide
Teise väite esimene osa
– Poolte argumendid
130
thyssenkrupp väidab, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 55–71, 74–85, 88–93, 98–107 ja 112–114 tegi Üldkohus mitu viga käesolevas asjas asjaomase turu kindlaksmääramisel. Üldkohus moonutas ka tõendeid ja/või rikkus oma põhjendamiskohustust.
131
Esiteks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 55–57 ekslikult, et komisjon ei tuginenud vaidlusaluses otsuses autotööstuse HDG jaoks eraldiseisva turu olemasolule.
132
Teiseks väidab thyssenkrupp sisuliselt, et komisjon tegi ilmse vea, kui ta piirdus vaidlusaluse otsuse punktides 9.1–9.4 kavandatava koondumise konkurentsianalüüsiga, tuginedes üksnes autotööstuse HDG turule, mitte aga laiemale turule, mis hõlmab EG‑d ja HDG‑d. Selle äriühingu arvates oleks Üldkohus pidanud komisjoni selle ilmse vea avastama ja tuvastama.
133
Kolmandaks ja viimaseks väidab thyssenkrupp, et Üldkohus tegi asjaomase turu määratlemisel vea, kui ta eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktis 103 kehtestas „täieliku asendatavuse nõude“ autotööstuse HDG ja väljaspool autotööstust kasutatava HDG vahel. Üldkohus rikkus õigusnormi ka sellega, et ta ei nõudnud, et komisjon määraks kindlaks tehnilised kriteeriumid, mille alusel võib pakkumise asendatavuse kindlakstegemisel arvesse võtta teatavaid asjaomase tooteturu tootmisahelaid. Lisaks pööras Üldkohus tõendamiskoormise ümber, kui ta nõudis teate esitanud pooltelt, et nad tõendaksid, et ei ole ühtegi tegurit, mis võiks piirata asendamise võimalusi autotööstuse HDG ja väljaspool autotööstust kasutatava HDG toodangu vahel.
134
Komisjon vaidlustab nii thyssenkruppi argumentide vastuvõetavuse kui ka põhjendatuse.
– Euroopa Kohtu hinnang
135
Mis esiteks puudutab küsimust, kas vastuvõetav on teise väite esimene osa, milles apellant väitis, et Üldkohus tegi mitu viga käesolevas asjas asjaomase turu kindlaksmääramisel, siis tuleb meenutada, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktides 57 ja 58 viidatud kohtupraktikast, tuleb apellatsioonkaebuses täpselt märkida selle kohtuotsuse kritiseeritavad osad, mille tühistamist nõutakse, samuti seda nõuet konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid, vastasel juhul on apellatsioonkaebus või asjaomane väide vastuvõetamatu. Nendele nõuetele ei vasta ja vastuvõetamatuks tuleb tunnistada väide, mille raames esitatud argumendid ei ole piisavalt selged ja täpsed, et võimaldada Euroopa Kohtul teha kontrolli, eelkõige seetõttu, et põhilised asjaolud, millele väide tugineb, ei nähtu ühtselt ja arusaadavalt apellatsioonkaebusest. Euroopa Kohus on samuti otsustanud, et ilmselge vastuvõetamatuse tõttu tuleb jätta läbi vaatamata apellatsioonkaebus, millel puudub ühtne struktuur, mis piirdub üldiste väidetega ning mis ei sisalda täpseid andmeid vaidlustatud otsuse nende punktide kohta, mis võivad käsitleda õigusnormi rikkumist.
136
Kuna käesolevas asjas ei ole thyssenkruppi etteheited, mis puudutavad vaidlustatud kohtuotsuse muid punkte peale punktide 55–57 ja 103, põhjendatud konkreetsete õiguslike argumentidega, siis tuleb need vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata. Sama kehtib argumendi kohta, et Üldkohus rikkus oma põhjendamiskohustust.
137
Osas, milles thyssenkrupp vaidlustab vaidlustatud kohtuotsuse punktid 55–57 ka põhjusel, et vastupidi vaidlusaluse otsuse põhjenduses 132 esitatud järeldusele tugines komisjon selle otsuse teistes jagudes sisuliselt eraldiseisva turu olemasolule autotööstuse HDG jaoks, tuleb sedastada, et thyssenkrupp vaidlustab selle järelduse põhjendatuse ja palub seega Euroopa Kohtul faktilisi asjaolusid uuesti hinnata, mis on apellatsiooniastmes vastuvõetamatu.
138
Teiseks, mis puutub selle argumendi vastuvõetavusse, mille kohaselt Üldkohus moonutas teatavaid tõendeid, siis tuleb meenutada, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 102, et kui apellant väidab, et Üldkohus on tõendeid moonutanud, peab ta täpselt osutama tõenditele, mida Üldkohus on väidetavalt moonutanud, ning tooma esile hindamisvead, mis tema arvates on selle moonutamise põhjustanud.
139
thyssenkruppi argumentides ei ole aga täpselt nimetatud tõendeid, mida Üldkohus on moonutanud.
140
Seega tuleb ka need argumendid vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata.
141
Kolmandaks, mis puutub thyssenkruppi nende argumentide vastuvõetavusse, mille kohaselt oleks Üldkohus sisuliselt pidanud avastama ja tuvastama, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta piirdus vaidlusaluse otsuse punktides 9.1–9.4 kavandatava koondumise konkurentsianalüüsiga, tuginedes üksnes autotööstuse HDG turule, mitte aga laiemale turule, mis hõlmab EG‑d ja HDG‑d, siis tuleb märkida, et see äriühing piirdus Üldkohtus väitega, et komisjoni järeldus, mille kohaselt oleks konkurentsi seisukohast hindamise tulemus olnud ühe või teise turu puhul sama, oli ekslik. Vastupidi sellele, mida nimetatud äriühing oma repliigis väitis, kinnitavad seda järeldust hagiavalduse punkt 14 ja sellele järgnevad punktid, millele ta sellega seoses viitas.
142
Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 123, ei või vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 170 lõikele 1 apellatsioonkaebuses muuta Üldkohtu menetluses olnud hagi eset. Euroopa Kohtu pädevus apellatsioonimenetluses on nimelt piiratud Üldkohtus arutatud väidetele antud õigusliku hinnangu kontrollimisega. Pool ei saa seega esitada esimest korda Euroopa Kohtus väidet, mida ta ei ole esitanud Üldkohtus, kuna see võimaldaks tal Üldkohtus arutatud asjaga võrreldes laiendada kohtuasja ulatust Euroopa Kohtus, kellel on apellatsioonimenetluses piiratud pädevus.
143
Seega tuleb thyssenkruppi need argumendid vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata.
144
Neljandaks ja viimaseks, mis puutub thyssenkruppi selle argumendi vastuvõetavusse, mille kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kuna ta ei nõudnud komisjonilt, et viimane määratleks tehnilised kriteeriumid, mille alusel võib kõnealuse tooteturu teatavaid tootmisahelaid pakkumise asendatavuse kindlaksmääramisel arvesse võtta, siis piisab, kui märkida, et kuna thyssenkrupp ei esitanud sellist argumenti esimeses kohtuastmes, tuleb ka see argument kvalifitseerida „uueks väiteks“ ja seega vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata.
145
Mis puudutab esimesena thyssenkruppi nende argumentide põhjendatust, milles äriühing heidab Üldkohtule ette, et viimane leidis vääralt, et komisjon ei tuginenud vaidlusaluses otsuses autotööstuse HDG jaoks eraldiseisva turu olemasolule, siis tuleb tõdeda, et igal juhul põhinevad need argumendid vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 55–57 ei jõudnud Üldkohus sellisele järeldusele. Üldkohus sedastas nimetatud punktides 55–57, et komisjoni arvates ei olnud käesolevas asjas vaja kindlaks teha, kas HDG ja EG on eraldi tooteturud või mitte, kuna konkurentsihinnangu tulemus oleks sama, olgu siis tegemist HDG eraldiseisva turuga või tsingitud terase (HDG + EG) koguturuga.
146
Seega tuleb ka see thyssenkruppi etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
147
Teisena, mis puudutab thyssenkruppi esitatud etteheidet, mille kohaselt Üldkohus ekslikult kehtestas asjaomase turu määratlemiseks eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktis 103 „täieliku asendatavuse nõude“ autotööstuse HDG ja väljaspool autotööstust kasutatava HDG vahel, siis tuleb tõdeda, et ka see etteheide põhineb vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel.
148
Nimelt vastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 101–103 lihtsalt ühele thyssenkruppi argumentidest. Vaidlustatud kohtuotsuse punktist 95, mis sisaldab selle argumendi täpset kokkuvõtet, nähtub, et thyssenkrupp väitis Üldkohtus, et seda tüüpi terased on pakkumise poolest täielikult asendatavad ja et välja arvatud täiustatud kõrgtugeva terase puhul, mis nõuab spetsiifilisi tööriistu, on valdav enamik EMP‑s asuvatest HDG tootmisahelatest suutelised tootma muud HDG‑d autotööstuse klientidele või neid on selleks võimalik kohandada väiksemate investeeringutega.
149
Lisaks tuleneb eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 101 ja 102, et Üldkohus analüüsis küsimust, kas turu mõiste teatise punkti 20 arvestades võivad tarnijad oma tootevaliku hõlpsasti asendada sellisel määral, mis õigustab turu laienemist kogu HDG‑le. Sellest punktist ei tulene aga mingit täieliku asendatavuse nõuet.
150
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 103 leidis Üldkohus, et tootmisahelate uuendamiseks vajalik investeering, et kohandada need autotööstuse HDG toodangule, ei ole kaugeltki väike. Seega tõdes Üldkohus, et komisjonile ei saa ette heita, et ta leidis, et autotööstuse HDG ja väljaspool autotööstust kasutatav HDG ei olnud pakkumise poolel täielikult asendatavad.
151
Neil asjaoludel tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata etteheide, et Üldkohus kehtestas autotööstuse HDG ja väljaspool autotööstust kasutatava HDG vahel „täieliku asendatavuse nõude“.
152
Kolmandana, mis puudutab thyssenkruppi argumente selle kohta, et Üldkohus pööras tõendamiskoormise ümber, kui ta nõudis teate esitanud pooltelt, et nad tõendaksid, et ei esine ühtegi tegurit, mis võiks piirata asendamise võimalusi autotööstuse HDG ja väljaspool autotööstust kasutatava HDG toodangu vahel, siis tuleb sedastada, et need argumendid põhinevad vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel.
153
Nimetatud kohtuotsuse punktides 79–83 tõdes Üldkohus, et komisjon hindas tegelikult pakkumise asendatavuse astet ja tuvastas, et see asendatavus ei ole piisav, selleks et õigustada väljaspool autotööstust kasutatava HDG lisamist asjaomasele tooteturule. Seega ei saa Üldkohtule ette heita tõendamiskoormise ümberpööramist, kui ta nõudis komisjoni asemel teatise esitanud pooltelt, et nad tõendaksid selliste tegurite puudumist, mis võiksid piirata asendamise võimalusi autotööstuse HDG ja väljaspool autotööstust kasutatava HDG toodangu vahel.
154
Teise väite esimene osa tuleb seega osaliselt vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teise väite teine osa
– Poolte argumendid
155
thyssenkrupp heidab Üldkohtule ette, et viimane rikkus määruse nr 139/2004 artikli 2 lõiget 3, kui ta otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 118–122 ja 127–136, et pakendamiseks mõeldud valtsitud teras kujutab endast eraldiseisvat tooteturgu.
156
Eelkõige leiab thyssenkrupp esiteks, et Üldkohtu hinnangus pakkumise asendatavuse kohta on rikutud õigusnorme, esitatud ebapiisavaid põhjendusi ja moonutatud tõendeid. See äriühing väidab, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 118 vääralt, et komisjon tuvastas vaidlusaluse otsuse põhjenduses 293, et pakendamiseks mõeldud terase sektori ettevõtjad ei tooda valtsitud terast olemasolevate seadmetega, mida kasutatakse orgaanilise kattega terase tootmiseks.
157
Nimelt märkis komisjon põhjenduses 293 üksnes, et valtsitud terase tootmine nõuab spetsiifilist tootmisseadet, mis eristab seda TP ja ECCS‑i tootmisest. thyssenkrupp leiab aga, et Üldkohus oleks pidanud kontrollima, kas orgaanilise kattega terase tootmiseks kasutatavaid olemasolevaid seadmeid saab kasutada valtsitud terase tootmiseks, mis võimaldab seega pakkumise asendatavust.
158
Teiseks väidab thyssenkrupp, et Üldkohus pööras vaidlustatud kohtuotsuse punktis 119 tõendamiskoormise ümber, kui ta leidis, et see äriühing peab tõendama laiema pakkumise asendatavust.
159
Kolmandaks ja viimaseks väidab thyssenkrupp ühelt poolt, et eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 132–134 rikkus Üldkohus õigusnormi põhjusel, et ta ei tuvastanud, et komisjon oleks pidanud kooskõlas turu mõiste teatisest tulenevate nõuetega kasutama asendatavate toodete valiku kindlaksmääramisel SSNIP‑testi.
160
Teiselt poolt moonutas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 132 thyssenkruppi hinnangul tõendeid, kui ta leidis, et komisjoni algatatud turu-uuringus nähtub valtsitud terase ja lakitud terase asendatavust puudutavatele küsimustele klientide antud vastustest selgelt, et enamik oma seisukohta väljendanud klientidest viitas veenvalt asendatavuse piiridele.
161
Komisjon vaidleb thyssenkruppi argumentidele vastu.
– Euroopa Kohtu hinnang
162
Mis puudutab esiteks thyssenkruppi argumente, milles ta väidab sisuliselt ühelt poolt seda, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 118 ei korranud Üldkohus täpselt vaidlusaluse otsuse põhjendust 293, ja teiselt poolt seda, et pakkumise asendatavuse kindlakstegemiseks ei analüüsinud Üldkohus, kas orgaanilise kattega terase tootmiseks kasutatavaid olemasolevaid seadmeid võib kasutada valtsitud terase tootmiseks, siis tuleb tõdeda, et need argumendid põhinevad nii vaidlustatud kohtuotsuse kui ka vaidlusaluse otsuse vääral tõlgendusel.
163
Ühelt poolt tuleb tõdeda, et Üldkohus kordas täpselt vaidlusaluse otsuse põhjendust 293, kuna sellest põhjendusest nähtub, et komisjon leidis, et asjaolu, et kavandatava koondumise pooltel olid valtsitud terase jaoks spetsiifilised tootmisahelad ja et koondumise poolte konkurentide orgaanilise kattega terase tootmisahelad ei tegele valtsitud terase tootmise ja tarnimisega, seab kahtluse alla koondumise poolte argumendi, mille kohaselt võimaldab orgaanilise kattega terase tootmisahelate olemasolu pakkumise asendatavust.
164
Teiselt poolt nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 118–121, et pakkumise asendatavuse kindlaksmääramisel võttis Üldkohus valtsitud terase tootmise võimaluse osas arvesse orgaanilise kattega terase tootmiseks kasutatavaid olemasolevaid seadmeid.
165
Kõigepealt leidis Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 119, et tehniline teostatavus on pakkumise asendatavuse vajalik, kuid mitte piisav tingimus. Seejärel märkis Üldkohus nimetatud kohtuotsuse punktis 120, et nagu nähtub turu mõiste teatise punktist 23, peavad tarnijad selleks, et pakkumise asendatavus oleks tooteturu määratlemisel asjakohane, suutma oma tootmist ümber korraldada eelkõige ilma märkimisväärse viivituseta ja ilma olulise lisainvesteeringuta, mis on vastuolus vajadusega täiendava tootmisetapi järele, et TP või ECCS muuta valtsitud teraseks, mis nõuab, et neile lisataks täiendav kattekiht, nimelt metallist põhimikule plastkile. Lõpuks leidis Üldkohus sama kohtuotsuse punktis 121, et komisjoni järeldus vaidlusaluse otsuse põhjenduses 293, mille kohaselt thyssenkruppil ja TSE‑l on selles valtsitud terase tootmise täiendavas etapis spetsiifilised valtsimisahelad, näitab, et nad pidid kandma suurt lisakulu, mis läheb vastuollu pakkumise võimaliku asendatavusega turu mõiste teatise punkti 23 tähenduses.
166
Neil asjaoludel ei saa Üldkohtule ette heita, et ta ei analüüsinud, kas orgaanilise kattega terase tootmiseks kasutatavaid olemasolevaid seadmeid võib kasutada valtsitud terase tootmiseks, mis võimaldab seega pakkumise asendatavust.
167
Teiseks, mis puudutab thyssenkruppi argumente, mille kohaselt Üldkohus pööras vaidlustatud kohtuotsuse punktis 119 tõendamiskoormise ümber osas, milles ta leidis, et sellel äriühingul tuleb tõendada laiemat pakkumise asendatavust, siis tuleb tõdeda, et ka need argumendid põhinevad selle kohtuotsuse vääral tõlgendusel.
168
Nimelt ei nähtu nimetatud punktist 119 kuidagi, et Üldkohus oleks pannud thyssenkruppile kohustuse tõendada laiemat pakkumise asendatavust, kui ta vabastas komisjoni temal koondumiste valdkonnas lasuvast tõendamiskoormisest.
169
Seevastu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 118–121, et Üldkohus leidis, et komisjon põhjendas oma hinnangut pakkumise asendatavuse kohta käesolevas asjas ja et thyssenkrupp ei suutnud tõendada, et komisjoni hinnangus on rikutud menetlusnorme, rikutud õigusnorme või tehtud ilmseid hindamisvigu.
170
Seega ei saa jõuda järeldusele, et Üldkohus vabastas komisjoni tal lasuvast kohustusest tõendada, kas kavandatava koondumise elluviimine takistab tõhusat konkurentsi siseturul või selle olulisel osal märkimisväärselt või mitte. Üldkohus ei nõudnud ka thyssekruppilt, et viimane tõendaks laiemat pakkumise asendatavust.
171
Kolmandaks ja viimaseks, mis puutub ühelt poolt thyssenkruppi etteheitesse, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta ei tuvastanud, et komisjon ei kasutanud asendatavate toodete valiku kindlaksmääramisel SSNIP‑testi, siis tuleb märkida, et nagu kinnitab turu mõiste teatise punkt 15, on SSNIP‑testi puhul tegemist üksnes „võimalusega“ hinnata asjaomaste toodete asendatavust. Teatise punktist 25 nähtub samuti, et „[o]n mitmesuguseid andmeid, mis võimaldavad hinnata asendamise eeldatavat ulatust“, ja et „[k]omisjon käsitleb empiirilisi andmeid avatult, püüdes tõhusalt kasutada kogu kättesaadavat teavet, mis võib konkreetsetel juhtudel tähtsust omada[, ning] ei lähtu erinevate teabeallikate või andmeliikide jäigast hierarhiast“.
172
Sellest tuleneb, et komisjon ei piiranud end ise nii, et asjaomaste toodete võimaliku asendatavuse kindlakstegemiseks kohaldab ta alati SSNIP‑testi. Tal on seega kaalutlusruum ja ta võib valida turu mõiste teatise punktis 25 nimetatud tõendite hulgast need, mida ta peab igal konkreetsel juhul kõige sobivamaks.
173
Teiselt poolt, mis puutub thyssenkruppi etteheitesse, et moonutatud on tõendeid valtsitud terase ja lakitud terase asendatavuse kohta, siis tuleb märkida, et see äriühing piirdub sisuliselt väitega, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 132 moonutas Üldkohus tõendeid, kui ta leidis, et klientide vastustest valtsitud terase ja lakitud terase asendatavuse küsimustele nähtub selgelt, et enamik oma seisukohta väljendanud klientidest viitasid veenvalt selle asendatavuse piiridele. thyssenkrupp lisab, et järeldus, et see seisukoht on „enamiku“ klientide oma, kujutab endast tõendite moonutamist. See äriühing leiab, et sellisele järeldusele jõudmiseks ei ole vaja läbi viia uut sisulist hindamist, vaid üksnes vastused läbi lugeda.
174
Selle asemel, et täpselt kindlaks teha tõendid, mida Üldkohus on moonutanud, piirdub thyssenkrupp viitega oma hagiavaldusele ja vaidlustatud kohtuotsuse punktis 132 mainitud lisale A.4d, mis on 592 lehekülge pikk ja sisaldab kõiki klientide vastuseid komisjoni poolt turu-uuringu raames esitatud küsimustele.
175
Seega, kuna thyssenkrupp ei nimeta täpselt tõendeid, mida käesolevas asjas on väidetavalt moonutatud, tuleb selle äriühingu argumendid vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata.
176
Teise väite teine osa tuleb seega osaliselt vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teise väite kolmas osa
– Poolte argumendid
177
thyssenkrupp heidab Üldkohtule ette, et viimane leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 ekslikult, et tema argumendid, millega soovitakse tõendada, et HDG ja EG kuuluvad samale turule, tuleb tervikuna tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
178
Komisjon vaidleb thyssenkruppi argumentidele vastu.
– Euroopa Kohtu hinnang
179
Sellega seoses tuleb märkida, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 sisuliselt, et kuna komisjon ei ole lõplikult järeldanud, et HDG ja EG kuuluvad kahele erinevale turule, siis tuleb thyssenkruppi argumendid, millega soovitakse tõendada, et HDG ja EG kuuluvad samale turule, tervikuna tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
180
Selle kohtuotsuse punktis 57 leidis Üldkohus, et need argumendid tuleb nimetatud kohtuotsuse punktides 58–70 esitatud põhjustel igal juhul ka põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
181
Kuna aga thyssenkrupp ei ole – nagu sisuliselt nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 62–70 – tõendanud, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 58–70 õigusnormi, tuleb apellatsioonkaebuse teise väite kolmas osa tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
Teise väite neljas osa
– Poolte argumendid
182
thyssenkrupp väidab, et Üldkohus ei teinud otsust hagiavalduse esimese väite esimese etteheite kohta ning rikkus oma põhjendamiskohustust, kui ta mõistis valesti selle äriühingu kriitikat, mis puudutab vajadust arvesse võtta komisjoni varasemat otsustuspraktikat ja eelkõige otsust, mis tehti juhtumis AM/Ilva.
183
thyssenkrupp väitis esimeses kohtuastmes, et puudus igasugune faktiline alus, mis võimaldaks eeldada eraldiseisva turu olemasolu autotööstuse HDG jaoks, tuginedes juhtumi AM/Ilva teatud asjaoludele, mida oleks tulnud arvesse võtta ka käesolevas kohtuasjas, kuna need puudutasid samu tooteid ja samu asjaomaseid turge. Eelkõige hõlmasid need asjaolud järeldusi kõrge kvaliteediga toodete ja põhitoodete pakkumise asendatavuse ning põhitoodete avaldatava hinnasurve kohta ning asjaolu, et AM kavatses omandada Ilvalt HDG kaks suurt tehast, mis suutsid toota suurtes kogustes kõrge kvaliteediga HDG‑d ja autotööstuse HDG‑d.
184
Komisjon vaidleb thyssenkruppi argumentidele vastu.
– Euroopa Kohtu hinnang
185
Selles osas nähtub hagiavaldusest selgelt, et thyssenkrupp väitis, et juhtumi AM/Ilva puhul ei peetud autotööstuse HDG‑d eraldiseisvaks turuks ning et ei saa asuda seisukohale, et käesolevas asjas oli selline turg olemas. Selle äriühingu hinnangul toetavad sellise eraldiseisva turu puudumist komisjoni kaks üldist kaalutlust, mis on esitatud juhtumi AM/Ilva kohta tehtud otsuse põhjendustes 295 ja 602 jj.
186
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 65–69 mõistis Üldkohus aga õigesti thyssenkruppi etteheidet ja lükkas tema argumendid tagasi.
187
Eelkõige leidis Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 65, et viide komisjoni varasematele otsustele, mis puudutavad süsinikterasest lehtmetallitooteid, ja eelkõige juhtumis AM/Ilva tehtud otsusele ei ole asjakohane.
188
Nimetatud kohtuotsuse punktis 66 leidis Üldkohus, et Üldkohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et kui komisjon teeb koondumise siseturuga kokkusobivuse kohta otsuse selle koondumise teate ja toimiku alusel, ei ole hagejal õigust neid järeldusi kahtluse alla seada põhjusel, et need erinevad järeldustest, mis on teises juhtumis varem tehtud erineva teate ja toimiku alusel, isegi kui eeldada, et kõnealused turud on nende kahe juhtumi puhul sarnased või identsed. Seega leiab Üldkohus, et kuna thyssenkrupp tugineb käesolevas asjas komisjoni varasemas otsuses tehtud analüüsidele, siis ei ole tema argumentide see osa asjakohane.
189
Lisaks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 68, et igal juhul ei ole komisjon ega a fortiori Üldkohus käesoleval juhul seotud komisjoni varasemates süsinikterasest lehttooteid käsitlevates otsustes tehtud faktiliste järelduste ja antud majanduslike hinnangutega ning eelkõige thyssenkruppi viidatud otsusega juhtumis AM/Ilva. Isegi kui eeldada, et viimati nimetatud otsuses sisalduv analüüs erineb analüüsist, mis on käesolevas asjas tehtud vaidlusaluses otsuses, ilma et see erinevus oleks objektiivselt põhjendatud, peaks Üldkohus vaidlusaluse otsuse käesolevas menetluses tühistama üksnes juhul, kui vigu on tehtud selles otsuses, mitte otsuses, mis tehti juhtumis AM/Ilva.
190
Seega leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 69, et thyssenkrupp ei saa komisjonile ette heita, et ta ei järginud vaidlusaluses otsuses oma varasemat otsustuspraktikat, kui thyssengrupp kinnitas, et see institutsioon ei andnud samu hinnanguid käesoleva juhtumi asjaoludele ja varasemate juhtumite asjaoludele ning eelkõige juhtumi AM/Ilva asjaoludele, millele thyssenkrupp viitab.
191
Apellatsioonkaebuse teise väite neljas osa tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
192
Sellest tuleneb, et apellatsioonkaebuse teine väide tuleb osaliselt vastuvõetamatuna jätta läbi vaatamata ja osaliselt põhjendamatuna tagasi lükata.
Kolmas väide
Kolmanda väite esimene osa
– Poolte argumendid
193
Esimeses etteheites kritiseerib thyssenkrupp Üldkohut seetõttu, et ta tõlgendas ja kohaldas eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 561 ja 562 vääralt määruse nr 139/2004 artiklit 2 ja selle määruse põhjendust 25, kui ta leidis, et komisjon võis vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1419 järeldada, et TP ja pakendamiseks mõeldud valtstoodete turgu valitseva seisundi tekkimine võib märkimisväärselt takistada tõhusat konkurentsi ning kooskõlastamata horisontaalne mõju TP, ECCS‑i ja pakkimiseks mõeldud valtsitud terase turgudel võib märkimisväärselt takistada tõhusat konkurentsi. thyssenkruppi hinnangul ei võimalda määruse nr 139/2004 põhjendus 25 kohaldada paralleelselt neid kahte erinevat käsitlust. Viidatud põhjendusest ei nähtu kuidagi, et sellest määrusest tuleneva õigusmuudatuse eesmärk oli hõlbustada tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistamise kriteeriumi mittekitsendavat tõlgendamist. thyssenkruppi väitel saab seega oligopoolsetel turgudel kooskõlastamata mõju käsitlust kohaldada ainult siis, kui turgu valitsevat seisundit ei ole tuvastatud.
194
Käesolevas asjas jätsid komisjon ja Üldkohus lahtiseks küsimuse, kas kavandataval koondumisel tekkiv üksus muutub turgu valitsevaks või mitte, ning seetõttu alandasid nad ekslikult sekkumiskünnist. Ent nagu Üldkohus otsustas oma 28. mai 2020. aasta kohtuotsuses CK Telecoms UK Investments vs. komisjon (T‑399/16, EU:T:2020:217), ei viita miski sellele, et määruse nr 139/2004 artikli 2 lõike 3 eesmärk oli kehtestada madalam sekkumiskünnis.
195
Teises etteheites leiab thyssenkrupp sisuliselt, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 564 ja 565 piirdus Üldkohus oma analüüsi esitamata viitega vaidlusaluse otsuse põhjendustele 1413–1419, selleks et jõuda järeldusele, et komisjon „erista[s] selgelt asjaolusid, millel turgu valitseva seisundi tekkimine põhines, nendest, millest tulenevalt ta jõudis järeldusele, et tegemist on kooskõlastamata horisontaalse mõjuga“. thyssenkruppi arvates peab majandusliku mõju hindamine olema erinev olenevalt sellest, kas koondumisega kaasneb turgu valitsev seisund või koordineerimata mõju oligopoolsele turule. thyssenkrupp on seisukohal, et isegi kui eeldada, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 565 võis Üldkohus asuda seisukohale, et komisjoni esitatud kahe konkurentsi kahjustamise teooria toetuseks saab arvesse võtta samu tegureid, on samuti tõsi, et Üldkohus ei saa siiski järeldada, et komisjon eristas neid kahte teooriat ja ka asjaomaseid turgusid piisavalt selgelt.
196
Lisaks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 563 ekslikult, et thyssenkrupp ei viidanud ühelegi konkreetsele asjaolule komisjoni analüüsis, selleks et heita komisjonile ette, et viimane ei eristanud kahte konkurentsi kahjustamise teooriat. Selle äriühingu arvates ei võimalda tema esitatud etteheite enda sisu, mille kohaselt komisjon sellist vahet ei teinud, kirjeldada just seda, kus komisjoni analüüsis selline ette heidetud eristamata jätmine aset leidis.
197
Kolmandas ja viimases etteheites kritiseerib thyssenkrupp Üldkohut, et ta piirdus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 567 ja 568 vaidlusaluse otsuse kokkuvõtte tegemisega otsuse sisu hindamata.
198
Komisjon vaidlustab thyssenkruppi argumentide põhjendatuse ning teise etteheite vastuvõetavuse.
– Euroopa Kohtu hinnang
199
thyssenkruppi esimese etteheitega seoses tuleb meenutada, et määruse nr 139/2004 artikli 2 lõike 3 kohaselt kuulutatakse siseturuga kokkusobimatuks koondumine, mis eelkõige turgu valitseva seisundi tekitamise või tugevdamise kaudu takistab märkimisväärselt konkurentsi siseturul või selle olulises osas.
200
Nagu sisuliselt nähtub selle määruse põhjendusest 25, näeb määruse artikli 2 lõige 3 ette, et oligopoolsel turul tegutsevate ettevõtjate koondumine on siseturuga kokkusobimatu, kui koondumine takistab märkimisväärselt tõhusat konkurentsi, isegi kui koondumisel tekkival üksusel ei ole asjaomasel turul valitsevat seisundit.
201
Täpsemalt tuleneb määruse nr 139/2004 põhjenduse 25 viimasest lausest, et mõistet „tõhusa konkurentsi märkimisväärne takistamine“ selle määruse artikli 2 lõigete 2 ja 3 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab lisaks turgu valitseva seisundi käsitlusele üksnes koondumise konkurentsivastast mõju, mis tuleneb nende ettevõtjate kooskõlastamata tegevusest, kellel ei ole asjaomasel turul valitsevat seisundit. Nagu on märgitud selle põhjenduse kolmandas lauses, võivad teatavates tingimustes ühinevate poolte varasemate vastastikuste konkurentsipiirangute kadumist ning allesjäävatele konkurentidele avaldatava konkurentsisurve nõrgenemist põhjustavad koondumised – ka oligopoli liikmete vahelise kooskõlastamise ebatõenäolisuse korral – tuua kaasa tõhusa konkurentsi märkimisväärse nõrgenemise.
202
Selles kontekstis tuleb märkida, et kõige selgem kooskõlastamata horisontaalne mõju avaldub siis, kui koondumisel tekkiv üksus saab individuaalse turgu valitseva seisundi või tugevdab seda.
203
Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 562 kinnitas, tuginedes 13. veebruari 1979. aasta kohtuotsuse Hoffmann-La Roche vs. komisjon (85/76, EU:C:1979:36) punktile 51, võib turul valitseda üks ettevõtja ja turg olla samal ajal oligopoolne. Ent ka sellisel oligopoolsel turul võib niisuguse ettevõtja individuaalset turgu valitsevat seisundit tugevdada koondumise kooskõlastamata horisontaalne mõju, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 201.
204
Neil asjaoludel ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 561 ja 562 tõlgendas määruse nr 139/2004 artikli 2 lõiget 3 ja selle põhjendust 25 nii, et ühelt poolt turgu valitseva seisundi tekitamise või tugevdamise kontseptsioon ning teiselt poolt kooskõlastamata horisontaalse mõju olemasolu kontseptsioon, mis tuleneb olulise konkurentsisurve kõrvaldamisest oligopoolsel turul, on kooskõlas ega välista teineteist.
205
Esimene etteheide tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
206
Mis puudutab teise etteheite kohta komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet, mille kohaselt thyssenkrupp ei ole seda etteheidet konkreetsete õiguslike argumentidega põhjendanud, siis piisab, kui märkida, et see äriühing esitas oma apellatsioonkaebuses piisavalt spetsiifilised õiguslikud argumendid. Nende argumentidega ei nõua thyssenkrupp ka vastupidi sellele, mida väidab komisjon, et Euroopa Kohus hindaks käesoleva juhtumi faktilisi asjaolusid uuesti. Sellepärast tuleb see vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata.
207
Mis puudutab teise etteheite põhjendatust, siis tuleb esiteks tõdeda, et vastupidi sellele, mida väidab thyssenkrupp, analüüsis Üldkohus ise nimetatud äriühingu argumente selle kohta, kas käesolevas asjas tugines komisjon kahele erinevale järeldusele jõudmiseks samadele teguritele.
208
Nimelt nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 564 ja 565, et Üldkohus leidis, et vaidlusaluse otsuse põhjendustes 1413–1419 analüüsis komisjon eraldi ühelt poolt turgu valitseva seisundi tekkimist ja teiselt poolt kooskõlastamata horisontaalse mõju olemasolu, kuigi need kaks analüüsi põhinesid osaliselt samadel faktilistel asjaoludel. Eelkõige täpsustas Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 564, et „komisjon järeldas esimese võimalusena, et turgu valitsev seisund tekib turuosade ja mitme muu asjaolu alusel, mida on mainitud selle otsuse punktides 9.5.3.–9.5.9, ning teise võimalusena, et olulise konkurentsisurve kõrvaldamisest tuleneb ka kooskõlastamata horisontaalne mõju, tuginedes selle otsuse punktides 9.5.3.–9.5.12 esitatud kaalutlustele“.
209
Mis puudutab asjaolu, et need analüüsid põhinesid osaliselt samadel faktilistel asjaoludel, siis leidis Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 565, et „komisjon ei saa turgu valitsevat seisundit puudutavat analüüsi ja kooskõlastamata horisontaalse mõju analüüsi läbi viia muul viisil, kui keskenduda tingimata samadele faktilistele asjaoludele, nagu turuosad ja võimsus, import, konkurentide reaktsioon ja ostujõud, nagu on analüüsitud [vaidlusaluse] otsuse punkti 9.5 alajaotustes, kuna nende kahe analüüsi puhul tuleb arvesse võtta samu asjaolusid“.
210
Nendest Üldkohtu põhjendustest nähtub seega, et Üldkohus kontrollis ise komisjoni analüüsi kõnealuse koondumise mõju kohta.
211
Teiseks, kuna – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 202–204 – ühelt poolt turgu valitseva seisundi tekitamine või tugevdamine ja teiselt poolt kooskõlastamata horisontaalse mõju olemasolu, mis tuleneb olulise konkurentsisurve kõrvaldamisest oligopoolsel turul, ei välista teineteist ning kuna kõige selgem kooskõlastamata horisontaalne mõju avaldub siis, kui koondumisel tekkiv üksus saab individuaalse turgu valitseva seisundi või tugevdab seda, ei saa Üldkohtule ette heita õigusnormi rikkumist, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 565, et komisjon võis teataval määral tugineda samadele teguritele ja kaudsetele tõenditele, selleks et tõendada, et kavandatav koondumine oleks võinud tekitada turgu valitseva seisundi või kaasa tuua kooskõlastamata horisontaalse mõju.
212
Kolmandaks ja viimaseks, mis puutub thyssenkruppi argumenti, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 563 ekslikult, et thyssenkrupp ei viita komisjoni analüüsi ühelegi konkreetsele asjaolule, selleks et põhjendada oma etteheidet, mille kohaselt kõnealune institutsioon ei eristanud kahte esitatud konkurentsi kahjustamise teooriat, siis piisab, kui märkida, et kuna thyssenkrupp ei ole tõendanud, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 564 ja 565 vääralt, et komisjon eristas asjaolusid, millel need kaks teooriat põhinevad, tuleb see argument tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
213
Neil asjaoludel tuleb thyssenkruppi teine etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
214
Kolmanda ja viimase etteheitega seoses tuleb tõdeda, et kuna nimetatud kohtuotsuse punktis 567 esitatud ning punktides 567 ja 568 analüüsitud thyssenkruppi argument puudutas üksnes küsimust, kas komisjoni hinnang asjaoludele, mis võivad tõendada turgu valitseva seisundi tekkimist või tugevnemist, tuleb läbi viia teistsugusel viisil kui muu kooskõlastamata mõju hindamine, siis ei saa Üldkohtule ette heita, et ta ei analüüsinud komisjoni majanduslikku hinnangut, kui ta soovis just sellele argumendile vastata.
215
Nimelt rõhutas Üldkohus kohtuotsuse punktis 568 ühelt poolt, et „mis puudutab TP turgu, siis hindas komisjon AM‑i ajendit seista vastu hindade tõstmisele kavandataval koondumisel tekkiva üksuse poolt, võttes eelkõige arvesse selliseid majanduslikke tegureid nagu turu oligopoolne struktuur, klientide nõrk tahe suurendada oma sõltuvust AM‑ist, asjaolu, et hinnatõusu vastu seismine tooks kaasa hindade languse kõigi mahtude osas, ja AM‑i reservvõimsuse puudumine (põhjendused 1288 ja 1289)“. Teiselt poolt, „mis puudutab ECCS‑i turgu, siis hindas komisjon AM‑i ajendit sellist tõusu kompenseerida, tuginedes eelkõige turu oligopoolsele struktuurile ja hageja sisedokumentide analüüsile, mis viimase sõnul tõendavad AM‑i tõenäolist käitumist sellel turul (põhjendused 1294–1297)“. Lisaks, kuna thyssenkrupp ei ole tõendanud, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 567 ja 568 õigusnormi, on tema etteheited selle kohtuotsuse punkti 566 kohta tulemusetud.
216
Neil asjaoludel tuleb thyssenkruppi kolmas ja viimane etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Järelikult tuleb kolmanda väite esimene osa tagasi lükata.
Kolmanda väite teine osa
– Poolte argumendid
217
Esimeses etteheites väidab thyssenkrupp, et Üldkohus eiras hagiavalduse kolmanda väite viienda osa esimese etteheite sisu ega määranud õigesti kindlaks asjakohaseid kriteeriume, selleks et hinnata, kas TSE‑d võis kvalifitseerida „oluliseks konkurentsijõuks“.
218
Nimelt kinnitab thyssenkrupp selle etteheitega, et ta väitis Üldkohtus, et komisjon ei märkinud vaidlusaluses otsuses, millist õiguslikku kriteeriumi kohaldatakse TSE kvalifitseerimisel „oluliseks konkurentsijõuks“, ega analüüsinud, kas kõnealune olukord kuulub horisontaalsete ühinemiste suuniste punktides 37 ja 38 kirjeldatud kahest juhtumist ühe alla. thyssenkruppi arvates on komisjon selle otsuse põhjenduses 965 lihtsalt kinnitanud, et enne kavandatavat koondumist oli TSE oluline – isegi olulisem kui tema praegusest turuosast võiks eeldada – konkurentsijõud eelkõige seetõttu, et ta kavatses aktiivselt laiendada oma kohalolekut asjaomasel turul.
219
Selles kontekstis tõlgendas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 463 vääralt mõistet „oluline konkurentsijõud“ väga laialt ja rikkus seega õigusnormi, kui ta seetõttu leidis, et see mõiste võimaldab arvesse võtta olukordi, kus ettevõtja turuosad annavad vaid esimese kasuliku viite turuosaliste konkurentsialasest tähtsusest.
220
Lisaks oleks Üldkohus pidanud arvesse võtma 28. mai 2020. aasta kohtuotsuse CK Telecoms UK Investments vs. komisjon (T‑399/16, EU:T:2020:217) punktist 174 tulenevaid juhiseid, mille kohaselt peab „oluline konkurentsijõud“ olema oma konkurentidest eristatav tagajärgede poolest konkurentsile, vastasel juhul võiksid kõik oligopoolsel turul tegutsevad ettevõtjad, kes avaldavad konkurentsisurvet, olla kvalifitseeritud „oluliseks konkurentsijõuks“.
221
Oma teises etteheites esitab thyssenkrupp kuus põhiargumenti.
222
Esimesena rikkus Üldkohus hagiavalduse kolmanda väite viienda osa teise etteheite analüüsimisel antud hinnangus õigusnormi, kuna Üldkohus ei viinud läbi tõhusat kohtulikku kontrolli. Eelkõige leiab thyssenkrupp, et eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 476, 478, 484 ja 486 piirdus Üldkohus vaidlusaluses otsuses sisalduva komisjoni hinnangu kordamise ja kirjeldamisega ega esitanud põhjusi, mis võimaldaksid aru saada, kas see kohus leidis, et komisjoni esitatud argumendid ja tõendid olid piisavad, et kinnitada komisjoni järeldusi, mille kohaselt sisuliselt tegi TSE keskmisest suuremaid investeeringuid ja keskendus oma turuosa suurendamisele autotööstuse HDG sektoris.
223
Teisena leiab thyssenkrupp, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 477 vääralt, et mis puudutab tõendeid selle kohta, et autotööstuse HDG teised tarnijad tegid ka samal ajal samasuguseid investeeringuid kui need, mille tegi TSE selles sektoris, siis tuleb nende tarnijate poolt komisjoni turu-uuringu raames tehtud avaldusi eelistada thyssenkruppi ja TSE esitatud tõenditele.
224
Kolmandana viitas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 478 ja 485 vääralt vaidlusaluse otsuse põhjendusele 1079, kui ta analüüsis komisjoni hinnangut küsimusele, kas TSE‑d saab kvalifitseerida „oluliseks konkurentsijõuks“. See põhjendus ei ole aga selle hinnanguga kuidagi seotud.
225
Neljandana leiab thyssenkrupp, et vaidlustatud kohtuotsuse punkti 482 põhjendused on vastuolulised. Ühelt poolt tuvastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 482, et komisjon ei teinud hindamisviga, kui ta leidis, et thyssenkruppi ja TSE esitatud majandusandmed, mis puudutasid TSE turuosa arengut aastatel 2012–2017, ei ole määrava tähtsusega selle äriühingu kvalifitseerimisel „oluliseks konkurentsijõuks“, eelkõige seetõttu, et – nagu nähtub vaidlusaluse otsuse põhjendusest 901 – pärast tehtud investeeringuid alustasid teatavad TSE varad tõenäoliselt ajakohastatud tootmist alles kõige varem aastatel 2019–2021.
226
Teiselt poolt leidis Üldkohus nimetatud punktis 482, et nagu nähtub vaidlusaluse otsuse põhjendusest 901, ei eeldanud komisjon, et aastatel 2019–2021 suureneb TSE turuosa.
227
Selles kontekstis täpsustab thyssenkrupp, et kui komisjon leidis, et TSE turuosa ei ole minevikus märkimisväärselt suurenenud, kuna osa tema varadest ei olnud veel ajakohastatud tootmist alustanud, oleks ta pidanud eeldama, et TSE turuosa suureneb niipea, kui ajakohastatud tootmine algab. Vastupidisel juhul ei ole ühtegi argumenti, mis võimaldaks komisjonil kvalifitseerida TSE „oluliseks konkurentsijõuks“.
228
Lisaks leiab thyssenkrupp, et Üldkohus ei võtnud arvesse selle äriühingu argumente, mille kohaselt ei saa pärast ajakohastatud tootmise alustamist TSE konkurentsivõime suurenemist eeldada, võtmata arvesse samaaegsete ja paralleelsete, samaväärsete ja teadaolevate investeeringute mõju, mille olid teinud TSE konkurendid.
229
Viiendana väidab thyssenkrupp, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 487 jättis Üldkohus sõltumatult kontrollimata tema argumendid, mille kohaselt sisuliselt oli TSE investeeringute eesmärk üksnes jõuda tema konkurentide investeeringutele järele. Selles kontekstis moonutas Üldkohus ka vaidlusaluse otsuse põhjendust 897, kui ta leidis, et thyssenkrupp ja TSE möönsid, et neil ei ole oma väite kinnituseks tõendeid. thyssenkrupp ja TSE tõdesid nimelt lihtsalt, et asjaolu, millele nad selles osas tuginesid, ei olnud nende kahe ettevõtja esitatud tõendites sõnaselgelt märgitud. Lisaks ei analüüsinud Üldkohus tema käsutuses olevaid tõendeid.
230
Kuuendana väidab thyssenkrupp, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 490 lükkas Üldkohus tagasi tema argumendid, mille kohaselt jättis komisjon tähelepanuta thyssenkruppi ja TSE esitatud tõendid, millega sooviti tõendada, et teatud hulk kliente ja konkurente ei nõustunud TSE kvalifitseerimisega „oluliseks konkurentsijõuks“, ilma et Üldkohus oleks ise analüüsinud ja täpsustanud vaidlusaluse otsuse põhjendusi nende tõendite uurimise kohta komisjoni poolt.
231
Komisjon vaidleb thyssenkruppi argumentidele vastu.
– Euroopa Kohtu hinnang
232
Mis puudutab thyssenkruppi esimest etteheidet, mille kohaselt Üldkohus sisuliselt eiras hagiavalduse kolmanda väite viienda osa esimese etteheite sisu ega määratlenud õigesti asjakohaseid kriteeriume, selleks et hinnata, kas TSE‑d saab kvalifitseerida „oluliseks konkurentsijõuks“, siis tuleb esiteks märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 454–464 analüüsis Üldkohus hagiavalduse kolmanda väite viienda osa esimest etteheidet.
233
Nimetatud kohtuotsuse punktides 454–458 esitas Üldkohus thyssenkruppi argumendid. Nendest punktidest nähtub sisuliselt, et hagiavalduse kolmanda väite viienda osa esimeses etteheites väitis see äriühing, et vaidlusaluse otsuse põhjenduses 883 ja järgmistes põhjendustes ei kohaldanud komisjon õigesti kriteeriume, mis võimaldavad määratleda, mida kujutab endast „oluline konkurentsijõud“, mis on sätestatud horisontaalsete ühinemiste suuniste punktides 37 ja 38.
234
Nagu nähtub hagiavalduse punktidest 100–102, viitas thyssenkrupp tegelikult horisontaalsete ühinemiste suuniste punktides 37 ja 38 kirjeldatud kahele olukorrale kui asjakohastele kriteeriumidele ja leidis, et komisjon ei analüüsinud vaidlusaluses otsuses mõiste „oluline konkurentsijõud“ kriteeriumide kohaldatavust.
235
Sellest järeldub, et Üldkohus ei mõistnud valesti hagiavalduse kolmanda väite viienda osa esimese etteheite sisu.
236
Teiseks, mis puudutab thyssenkruppi etteheidet, et sisuliselt ei ole Üldkohus ühelt poolt õigesti määratlenud asjakohaseid kriteeriume, selleks et kindlaks teha, kas TSE‑d saab kvalifitseerida „oluliseks konkurentsijõuks“, ja teiselt poolt on Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 463 vääralt tõlgendanud mõistet „oluline konkurentsijõud“ väga laialt, siis tuleb märkida, et selle kohtuotsuse punktides 460 ja 461 meenutas Üldkohus selle mõiste aluseks olevate horisontaalsete ühinemiste suuniste punktide 37 ja 38 sisu.
237
Selle kohtuotsuse punktis 462 tõdes Üldkohus, et horisontaalsete ühinemiste suuniste punktides 37 ja 38 esitatud kaks juhtumit, mille kohaselt ühelt poolt võib hiljuti asjaomasele turule sisenenud ettevõtja avaldada tulevikus tugevat konkurentsisurvet teistele sellel turul tegutsevatele ettevõtjatele, ja teiselt poolt võib suhteliselt väikese turuosaga ettevõtja siiski olla oluline konkurentsijõud, kui tema väljatöötamisel olevad tooted on paljulubavad, on vaid näited olukordadest, kus võib esineda oluline konkurentsijõud.
238
Lisaks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 463, et nagu nähtub horisontaalsete ühinemiste suuniste punktist 37, võimaldab mõiste „oluline konkurentsijõud“ võtta arvesse olukordi, kus ettevõtja turuosad võivad viia tema olulisuse alahindamiseni konkurentsi seisukohast. Üldkohtu hinnangul on see mõiste kooskõlas kõnealuste suuniste punktiga 14, mille kohaselt turuosad, mis on küll asjakohased, annavad vaid esimese kasuliku viite turuosaliste olulisusest konkurentsi alal. Nii leidis Üldkohus, et komisjon peab konkurentsitingimusi põhjalikult analüüsima, võttes arvesse ka muid tegureid peale turuosade, nagu koondumise mõju pooltevahelisele konkurentsile ning klientide ja konkurentide võimalikud reaktsioonid.
239
Selles kontekstis tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 464–466 sisuliselt, et komisjon analüüsis üksikasjalikult kavandatava koondumise poolte vahelist konkurentsi ja TSE konkurentsisurvet autotööstuse HDG turul. Üldkohus leidis seega, et see institutsioon analüüsis TSE rolli ja spetsiifilisi võimsusi, tema positsiooni võrreldes teiste ettevõtjatega, ning tuvastas, et TSE kaldus enamikust nendest teistest ettevõtjatest kõrvale.
240
Sellega seoses tuleb meenutada, et horisontaalsete ühinemiste suuniste punktide 26, 37 ja 38 koostoimes tõlgendamise kohaselt on „olulise konkurentsijõu“ kõrvaldamine üldjuhul üks teguritest, mis võivad mõjutada tõenäosust, et koondumine toob kaasa märkimisväärse kooskõlastamata mõju, ja mis võimaldavad seega hinnata eelkõige seda, kas koondumine tooks kaasa tugeva konkurentsisurve kõrvaldamise, mida koondumise pooled teineteisele avaldasid (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punkt 160).
241
Lisaks nähtub kohtupraktikast, et mõistet „oluline konkurentsijõud“ ei saa kohaldada ainuüksi ettevõtjate suhtes, kes pakuvad eriti agressiivset hinnakonkurentsi ja sunnivad konkurente turul oma hindu järgima, või ettevõtjate suhtes, kelle hinnapoliitika võib oluliselt muuta konkurentsidünaamikat asjaomasel turul (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punkt 166).
242
Nii on Euroopa Kohus juba leidnud, et ettevõtja kvalifitseerimiseks „oluliseks konkurentsijõuks“ piisab, nagu on märgitud horisontaalsete ühinemiste suuniste punktis 37, et tal on konkurentsile suurem mõju, kui tema turuosade või samalaadsete meetmete põhjal võiks eeldada (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punkt 167).
243
Neil asjaoludel ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta määratles asjakohased kriteeriumid, selleks et teha kindlaks, kas TSE võis kvalifitseerida „oluliseks konkurentsijõuks“, kui ta tõlgendas mõistet „oluline konkurentsijõud“, leides, et see mõiste hõlmab ka olukordi, kus turuosad võivad viia ettevõtja tähtsuse alahindamiseni, ning tõdes, et komisjoni ülesanne oli läbi viia konkurentsitingimuste põhjalik analüüs, võttes arvesse ka muid tegureid, nagu koondumise mõju asjaomaste poolte vahelisele konkurentsile ning klientide ja konkurentide võimalikud reaktsioonid.
244
Esimene etteheide tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
245
Teine etteheide koosneb kuuest põhiargumendist.
246
Mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktis 222 viidatud teise etteheite raames esitatud esimest argumenti, siis tuleb meenutada, et ELTL artiklis 263 ette nähtud seaduslikkuse kontrolli ulatus hõlmab komisjoni otsuste kõiki osi, mille põhjaliku kontrollimise Üldkohus tagab nii õiguslikust kui ka faktilisest aspektist lähtuvalt hageja esitatud väidetest ja võttes arvesse kõiki viimase esitatud asjakohaseid tõendeid (vt selle kohta 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Infineon Technologies vs. komisjon, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, punkt 48).
247
Üldkohtu kontrolli ulatus on seega piiratud hageja esitatud väidetega, välja arvatud avalikul huvil põhinevad väited.
248
Ühelt poolt nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 468, mida thyssenkrupp ei ole vaidlustanud, et see äriühing piirdus esimeses kohtuastmes kinnitusega, et ta ei mõistnud selgelt, millistele tõenditele komisjon tugines, selleks et järeldada, et TSE oli teinud keskmisest suuremaid investeeringuid ja keskendus oma turuosa suurendamisele autotööstuse HDG sektoris. Lisaks heitis thyssenkrupp komisjonile ette, et viimane lükkas vaidlusaluse otsuse põhjenduses 896 tagasi thyssenkruppi ja TSE esitatud tõendid selle kohta, et autotööstuse HDG teised tarnijad olid samuti teinud selles sektoris TSE‑ga analoogseid investeeringuid, kuna need tõendid on vastuolus tarnijate endi ja selle sektori klientide vastustega.
249
Analüüsides neid etteheiteid vaidlustatud kohtuotsuse punktides 475–479, leidis Üldkohus sisuliselt, et vastupidi thyssenkruppi väidetele sisaldas vaidlusalune otsus tõendite kogumit, mis kinnitas, et TSE oli teinud autotööstuse HDG keskmisest suuremaid investeeringuid ja keskendus oma turuosa suurendamisele autotööstuse HDG sektoris. Täpsemalt tõdes Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 476, et komisjonile ei saa ette heita, et ta ei viidanud tõenditele, millele ta tugines, kuna nagu nähtub eelkõige vaidlusaluse otsuse põhjendustest 884–892, 948 ja 954, tugines ta thyssenkruppi ja TSE sisedokumentidele ning konkurentide ja klientide vastustele tema läbi viidud turu-uuringu raames.
250
Lisaks tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 477 ja 478, et mis puudutab thyssenkruppi etteheidet, mille kohaselt ei oleks komisjon saanud vaidlusaluse otsuse põhjenduses 896 tagasi lükata thyssenkruppi ja TSE tõendeid, millega sooviti tõendada, et autotööstuse HDG teised tarnijad tegid samuti TSE omaga sarnaseid investeeringuid, siis märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 896, et komisjon tugines nende tagasilükkamiseks oma turu-uuringule.
251
Teiselt poolt analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 484–486 thyssenkruppi etteheiteid, mille kohaselt komisjon ei võrrelnud TSE investeeringuid tema konkurentide investeeringutega ega võtnud arvesse nende konkurentide teadus- ja arenduskulusid ega sisestrateegiakavasid.
252
Siiski nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 484–486 selgelt, et Üldkohus kontrollis neid etteheiteid ja märkis, et käesolevas asjas analüüsis komisjon vaidlusaluse otsuse põhjendustes 883–966 üksikasjalikult TSE rolli, seisundit ja konkreetseid võimsusi võrreldes teiste asjasse puutuval turul tegutsejatega ning tuvastas, et TSE kaldus enamikust teistest turuosalistest kõrvale. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 485 ja 486 täpsustas Üldkohus, et oma analüüsis võttis komisjon arvesse eelkõige nelja TSE konkurendi investeeringuid ja laienemiskavasid.
253
Neil asjaoludel ei ole thyssenkruppi kriitika vaidlustatud kohtuotsuse punktide 476, 478, 484 ja 486 kohta põhjendatud.
254
Mis puudutab teise etteheite raames esitatud teist argumenti, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 223, siis piisab, kui märkida, et thyssenkrupp ei ole tõendanud, miks Üldkohus ei oleks pidanud eelistama teiste tarnijate avaldusi TSE omale, kui – nagu märkis komisjon – nad olid oma investeerimiskavade kommenteerimisel paremas seisundis kui thyssenkrupp.
255
Seega tuleb thyssenkruppi need argumendid põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
256
Mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktis 224 viidatud teise etteheite raames esitatud kolmandat argumenti, siis tuleb ühest küljest märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 478 püüab Üldkohus vastata argumentidele, millega thyssenkrupp heidab komisjonile ette, et viimane ei viidanud tõenditele, millele ta tugines, et kvalifitseerida TSE „oluliseks konkurentsijõuks“.
257
thyssenkrupp ei vaidlusta aga vaidlustatud kohtuotsuse punktis 479 esitatud Üldkohtu hinnangut, mille kohaselt ei ole apellant tõendanud, et komisjon ei saanud tugineda faktiliselt õigete, usaldusväärsete ja ühtelangevate kaudsete tõendite kogumile, mis toetaksid järeldusi, mis selle kohta tehti vaidlusaluse otsuse põhjendustes 883–966.
258
Teiselt poolt püüab Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 485 vastata thyssenkruppi argumendile, mille kohaselt komisjon ei võrrelnud TSE investeeringuid tema konkurentide investeeringutega, selleks et kvalifitseerida TSE „oluliseks konkurentsijõuks“.
259
Isegi kui eeldada, et Üldkohus ei pidanud viitama vaidlusaluse otsuse põhjendusele 1079, kuna see ei kuulu otsuse sellesse jakku, mis käsitleb konkreetselt küsimust, kas TSE on oluline konkurentsijõud, tuleb märkida, et igal juhul tugines Üldkohus nimetatud otsuse muudele põhjendustele, mis tõendavad, et komisjon tegelikult sellise võrdluse tegi.
260
Nimelt nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 484, et vaidlusaluse otsuse põhjendustes 883–966 analüüsis komisjon TSE rolli ja konkreetseid võimsusi ning TSE seisundit võrreldes teiste turuosalistega ning tuvastas, et TSE erines enamikust teistest turuosalistest.
261
Selle otsuse põhjendusest 896, mida Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 477 kontrollis, tuleneb, et komisjon analüüsis kavandatava koondumise poolte kinnitust, mille kohaselt tegid TSE konkurendid ise TSE‑ga võrreldavaid investeeringuid, ning tuvastas, et see väide on vastuolus teabega, mille ta oli saanud nendelt konkurentidelt ja asjaomaste toodete tarbijatelt.
262
Neil asjaoludel tuleb thyssenkruppi argumendid tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
263
Mis puudutab teise etteheite raames esitatud neljandat argumenti, mida on käsitletud käesoleva kohtuotsuse punktides 225–228, siis piisab, kui märkida, et see argument puudutab vaidlustatud kohtuotsuse täiendavat põhjendust. Kuna aga Üldkohtu otsuse täiendavate põhjenduste kohta esitatud etteheited ei saa kaasa tuua selle otsuse tühistamist ja on seega tulemusetud (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punkt 96 ja seal viidatud kohtupraktika), tuleb thyssenkruppi see argument tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
264
Mis puudutab teise etteheite raames esitatud viiendat argumenti, millele viidatakse käesoleva kohtuotsuse punktis 229, siis tuleb asuda seisukohale, et isegi kui oletada, et Üldkohus ei võtnud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 487 õigesti kokku vaidlusaluse otsuse põhjendust 897, ei ole selline viga asjakohane thyssenkruppi väite puhul, et Üldkohus jättis sõltumatult kontrollimata tema väite, et TSE investeeringute eesmärk oli üksnes jõuda tema konkurentide investeeringutele järele. Nimelt märkis Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 488, millele thyssenkrupp vastu ei vaidle, et igal juhul lükkas komisjon selle väite vaidlusaluse otsuse põhjendustes 920–932 tagasi ja et thyssenkrupp ei esitanud ühtegi piisavalt veenvat vastupidist tõendit, et võtta nendes põhjendustes komisjoni antud hinnangutelt usutavus.
265
Neil asjaoludel tuleb käesoleva kohtuotsuse punktis 229 viidatud teise etteheite raames esitatud viies argument tagasi lükata.
266
Mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktis 230 viidatud teise etteheite raames esitatud kuuendat argumenti, siis tuleb tõdeda, et see thyssenkruppi argument põhineb vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel.
267
Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 473 ja 490, mis sisaldavad thyssenkruppi etteheidete kokkuvõtet, piirdus see äriühing Üldkohtus väitega, et komisjon jättis need tõendid tähelepanuta. Seda asjaolu kinnitab hagiavalduse punkti 107 sõnastus.
268
Selles kontekstis käsitles Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 490 just seda etteheidet ning märkis vaidlusaluse otsuse põhjendustele 883–966 viidates, et vastupidi sellele, mida väidab thyssenkrupp, võttis komisjon kõiki talle esitatud tõendeid analüüsides neid tõendeid arvesse, kuid leidis, et need ei olnud piisavalt veenvad, et muuta oma sellekohast hinnangut.
269
Seega ei saa Üldkohtule ette heita, et ta ei hinnanud kavandatava koondumise poolte esitatud tõendeid ise või ei täpsustanud, millistes vaidlusaluse otsuse põhjendustes komisjon neid tõendeid uuris.
270
Neil asjaoludel tuleb kolmanda väite teise osa teine etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
271
Seega tuleb kolmanda väite teine osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmanda väite kolmas osa
– Poolte argumendid
272
thyssenkrupp väidab, et vastupidi 28. mai 2020. aasta kohtuotsuse CK Telecoms UK Investments vs. komisjon (T‑399/16, EU:T:2020:217) punktist 227 ja järgnevatest punktidest tulenevatele juhistele ei nõudnud Üldkohus komisjonilt, et ta tõendaks, et thyssenkruppi ja TSE vahel oli eriti tihe konkurents nii autotööstuse HDG turul kui ka pakendamiseks mõeldud terase turul. thyssenkrupp leiab, et see kohus tõlgendas ja kohaldas horisontaalsete ühinemiste suuniste punktis 28 sisalduvat mõistet „vahetud konkurendid“ seega vääralt.
273
Esimesena viitas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 532, mis lõpetab autotööstuse HDG‑d käsitleva jao, komisjoni järeldusele, et thyssenkrupp ja TSE on „vahetud“ konkurendid, mitte aga „eriti“ vahetud konkurendid. Üldkohtu lähenemine vaidlustatud kohtuotsuse punktides 513, 520 ja 521 näitab aga, et Üldkohus ei nõudnud komisjonilt selle tõendamist, et need kaks äriühingut on eriti vahetud konkurendid.
274
Teisena kvalifitseeris Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse kogu jaos, mis on pühendatud pakendamiseks mõeldud terasele, eelkõige selle kohtuotsuse punktides 740–745 ja 750–752 kavandatava koondumise pooled „vahetuteks“ konkurentideks. Eelkõige nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktides 735, 739, 747 ja 751 sisalduvatest Üldkohtu hinnangutest selgelt, et Üldkohus ei tunnista, et tihe konkurents horisontaalsete ühinemiste suuniste punkti 28 ja järgnevate punktide tähenduses eeldab erilist vahetuse astet. Vaidlustatud kohtuotsuse nendest punktidest tuleneb seega, et Üldkohus ei kohaldanud sobivat kriteeriumi, mille kohaselt peab konkurents olema eriti tihe.
275
Komisjon vaidlustab nii thyssenkruppi argumentide vastuvõetavuse kui ka põhjendatuse.
276
Oma repliigis väidab thyssenkrupp vastu, et see väiteosa on vastuvõetav ühelt poolt põhjendusel, et kuigi ta ei kasutanud hagiavalduses mõistet „eriti vahetud konkurendid“, nähtub eelkõige hagiavalduse punktist 161, et ta viitas horisontaalsete ühinemiste suuniste punktile 28 ja asjaolule, et komisjon ei kohaldanud õiget kriteeriumi, mis seisneb selle kindlakstegemises, kas kavandatava koondumise pooled pakuvad tooteid, mida väga suur hulk kliente peab oma esimeseks või teiseks valikuks, mis näitab, et konkurents on eriti tihe. Teiselt poolt tõstatas thyssenkrupp need probleemid Üldkohtu istungil.
– Euroopa Kohtu hinnang
277
Sellega seoses tuleb meenutada, nagu on märgitud ka käesoleva kohtuotsuse punktis 123, et vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 170 lõikele 1 ei või apellatsioonkaebuses muuta Üldkohtu menetluses olnud hagi eset. Euroopa Kohtu pädevus apellatsioonimenetluses on nimelt piiratud Üldkohtus arutatud väidetele antud õigusliku hinnangu kontrollimisega. Pool ei saa seega esitada esimest korda Euroopa Kohtus väidet, mida ta ei ole esitanud Üldkohtus, kuna see võimaldaks tal Üldkohtus arutatud asjaga võrreldes laiendada kohtuasja ulatust Euroopa Kohtus, kellel on apellatsioonimenetluses piiratud pädevus.
278
Käesolevas asjas nähtub hagiavaldusest, eelkõige selle punktist 161, et kuigi thyssenkrupp viitas horisontaalsete ühinemiste suuniste punktile 28, ei heitnud see äriühing siiski komisjonile ette, et viimane tegi vea, kuna thyssenkruppi ja TSE vahelise tiheda konkurentsi tuvastamisel kohaldas see institutsioon vähem ranget kriteeriumi kui kriteerium, mille kohaselt tuleb neid kahte ettevõtjat pidada „eriti vahetuks konkurendiks“. thyssenkrupp piirdus tegelikult kinnitusega, et hinnang tiheda konkurentsi olemasolu kohta seisneb sisuliselt majanduslikus hinnangus kavandatava koondumise poolte toodete asendatavuse astmele ning et klientidele komisjoni esitatud küsimused, selleks et tuvastada kavandatava koondumise poolte vaheline tihe konkurents, olid väärad.
279
Mis puutub thyssenkruppi argumentidesse, mille kohaselt kinnitas see äriühing Üldkohtu istungil sõnaselgelt, viidates 28. mai 2020. aasta kohtuotsusele CK Telecoms UK Investments vs. komisjon (T‑399/16, EU:T:2020:217), et komisjon oleks pidanud tõendama, et thyssenkrupp ja TSE on „eriti vahetud konkurendid“, mis puudutab nii autotööstuse HDG kui ka pakendamiseks mõeldud terase turgu, siis piisab, kui tõdeda, et thyssenkrupp ei ole esitanud ühtegi tõendit, mis võiks neid argumente kinnitada.
280
Eespool toodust järeldub, et apellatsioonkaebuse kolmanda väite kolmas osa tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
281
Seega tuleb kolmanda väite kolmas osa tagasi lükata.
Kolmanda väite neljas osa
– Poolte argumendid
282
Esimesena heidab thyssenkrupp Üldkohtule sisuliselt ette, et ta ei analüüsinud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 279–287 selle äriühingu hagiavalduse punktides 63–68 esitatud argumente. Nimetatud äriühingu hinnangul piirdus Üldkohus nende tõendite kordamisega, millele komisjon vaidlusaluses otsuses tugines.
283
Teisena heidab thyssenkrupp Üldkohtule eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktis 285 sisuliselt ette, et viimane nõustus komisjoni hinnangutega, mille kohaselt toetab hindade tõstmist pärast kavandatavat koondumist üksnes oht, et sellel koondumisel tekkiv üksus kasutab survevahendit, kui AM ei kohane hindade tõstmisega. thyssenkrupp leiab, et ilma kooskõlastatud mõju tuvastamiseta võimaldaks see lähenemine komisjonil tuvastada tõhusa konkurentsi märkimisväärsete takistuste esinemise kõigis koondumistehingutes. thyssenkrupp täpsustab, et kõik ühinemisel tekkivad üksused julgustaksid hindu tõstma, kui nad võiksid usutavalt ähvardada survemeetmetega konkurente, kes ei kohandu.
284
Kolmandana heidab thyssenkrupp Üldkohtule ette, et ilma et ta ise oleks analüüsinud küsimust, kas AM on TP või ECCS‑i ostjate jaoks jätkusuutlik alternatiiv, ta piirdus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 611, 612, 615, 617 ja 619 kokkuvõttega vaidlusalusest otsusest, tuvastades, et komisjoni majandusanalüüs on „ühtne“, „väga usutav“ ja „tugev“.
285
Lisaks leiab thyssenkrupp, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 615 sisalduv Üldkohtu hinnang, mis puudutab AM‑i võimalikku tegevust pärast seda, kui koondumisel tekkiv üksus hinda tõstis, on ekslik, kuna Üldkohus jättis tähelepanuta asjaolu, et konkurendi nõudlus suureneb vaid siis, kui ta ei järgi koondumisel tekkiva üksuse (hüpoteetilist) hinnatõusu.
286
Peale selle heidab thyssenkrupp Üldkohtule ette, et viimane jättis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 613 ja järgnevates punktides hindamata, milliseid reservvõimsusi võib pidada „piisavaks“.
287
Komisjon vaidleb thyssenkruppi argumentidele vastu.
– Euroopa Kohtu hinnang
288
Mis puudutab esiteks thyssenkruppi etteheidet, et Üldkohus ei analüüsinud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 279–287 selle äriühingu hagiavalduse punktides 63–68 esitatud argumente, siis tuleb tõdeda, et etteheide tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse väärast tõlgendamisest.
289
Hagiavalduse punktides 63–68 thyssenkruppi esitatud argumendid, mis on kokkuvõtlikult esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 270 ja 271, lükatakse selle kohtuotsuse punktides 282–290 tagasi. Täpsemalt, nagu nähtub nimetatud kohtuotsuse punktidest 282, 283, 285 ja 287–289, tuvastas Üldkohus, et komisjon tugines mitmele tõendile, AM‑i tegelikule ja tõhusale tegevusele autotööstuse HDG turul ning thyssenkruppi ja TSE esitatud majandusandmetele, et tõendada, et AM‑il puuduks ajend kavandatava koondumise tulemusel tekkiva üksuse hinnatõusudele reageerida tootmise suurendamisega. Lisaks, nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 288, nõustus Üldkohus komisjoni järeldustega, tuginedes nende tõendite enda analüüsile.
290
Teiseks, mis puudutab thyssenkruppi argumente, mis sisuliselt puudutavad seda, et Üldkohus nõustus eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktis 285 ekslikult komisjoni järeldustega, mille kohaselt toetab hindade tõstmist pärast koondumist üksnes oht, et kavandataval koondumisel tekkiv üksus kasutab survevahendit, kui AM ei kohane hindade tõstmisega, siis tuleb tõdeda, et ka need argumendid põhinevad vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel.
291
Ühelt poolt, nagu nähtub selle kohtuotsuse punktist 266, analüüsis Üldkohus thyssenkruppi argumente, mille kohaselt järeldas komisjon kooskõlastatud horisontaalse mõju olemasolu kaudselt, kuna selle institutsiooni hinnangul kooskõlastab AM oma hinnad kavandataval koondumisel tekkiva üksusega ja see üksus võtab pärast kavandatavat koondumist oma hinnaotsuste tegemiseks seda kooskõlastamist arvesse. Nimetatud kohtuotsuse punktides 268 ja 269 lükkas Üldkohus thyssenkruppi need argumendid tagasi ja tõdes sisuliselt, et komisjon ei viidanud isegi mitte kaudselt AM‑i ja sellel koondumisel tekkinud üksuse vahel kooskõlastatud horisontaalse mõju olemasolule.
292
Teiselt poolt lükkas Üldkohus sama kohtuotsuse punktides 282–290 tagasi thyssenkruppi argumendid, mille kohaselt on vaidlusaluses otsuses sisuliselt tehtud ilmne hindamisviga nende tõendite osas, mille alusel tehti kindlaks, et AM‑il ei olnud vaatamata tema käsutuses olevale tohutule võimsusele ajendit avaldada hindade tõstmisele survet pärast kavandatavat koondumist.
293
Oma hinnangus ei tuvastanud Üldkohus kuidagi, et hindade tõstmist pärast kavandatavat koondumist toetab üksnes oht, et sellel koondumisel tekkiv üksus kasutab survevahendit, kui AM ei kohane hindade tõstmisega.
294
Kolmandaks ja viimaseks, mis puutub käesoleva kohtuotsuse punktides 284–286 esitatud thyssenkruppi argumentidesse, siis tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktid 611, 612, 615, 617 ja 619 on seotud sellega, kuidas Üldkohus analüüsis hagiavalduse neljanda väite kolmandat osa, mis puudutab õigusnormi rikkumist ja ilmseid hindamisvigu seoses klientide võimalusega vahetada EMP‑s tarnijat.
295
Vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 611–620 nähtub piisavalt selgelt, et vastupidi sellele, mida väidab thyssenkrupp, ei lükanud Üldkohus tagasi mitte ainult kõnealuse äriühingu kriitika, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et AM ei ole pärast kavandatavat koondumist TP või ECCS‑i ostjate jaoks jätkusuutlik alternatiiv, vaid andis ka oma hinnangu komisjoni järeldustele.
296
Nimelt, olles vaidlustatud kohtuotsuse punktides 612 ja 616 eelkõige tuvastanud, et nii TP turu kui ka ECCS‑i turu osas kinnitas komisjon oma tulevikku suunatud analüüsi AM‑i ajendi kohta kavandataval koondumisel tekkiva üksuse võimaliku hinnatõusu vastu seismiseks, kontrollis Üldkohus kõigepealt selle kohtuotsuse punktis 614 küsimust, kas see analüüs on kooskõlas horisontaalsete ühinemiste suuniste punktidega 32–35, mis asuvad pealkirja „Kui hinnad tõusevad, ei suurenda konkurendid tõenäoliselt tarnimist“ all. Analüüsi tulemusel leidis Üldkohus, et tootmise kasv on ebatõenäoline, eelkõige juhul, kui konkurentidel on võimsuspiirangud, nagu see on käesoleval juhul AM‑iga TP puhul.
297
Edasi, nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 615, kontrollis Üldkohus komisjoni tulevikku suunatud analüüsi ja tuvastas, et on väga tõenäoline, et kui kavandatava koondumise tulemusel tekkiv üksus tõstab hindu, seisavad kliendid, kes püüavad pöörduda sellise konkurendi poole nagu AM, kes on ainus teine oluline ettevõtja asjaomasel turul, samuti silmitsi hinnatõusudega.
298
Üldkohus leidis nimelt, et kui selline konkurent näeb nõudluse kasvu oma toodete järele, on tal endal ühepoolselt ajend hindu tõsta, mitte neid püsima jätta või alandada selleks, et võita uusi kliente, sest see läheks loogiliselt vastuollu tema kasumi optimeerimisega. Seetõttu kiitis Üldkohus komisjoni tulevikku suunatud analüüsi heaks kui ühtse ja väga usutava ning vastupidi sellele, mida väidab thyssenkrupp, ei saa Üldkohtule ette heita, et ta määras vaidlustatud kohtuotsuse punktis 615 ekslikult kindlaks AM‑i võimaliku tegevuse, kui kavandatava koondumise tulemusel tekkiv üksus tõstab hindu, arvestades eelkõige selle äriühingu tootmisvõimsuse piiranguid, millele on viidatud selle kohtuotsuse punktis 613.
299
Lisaks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 617, et selle kohtuotsuse punktis 612 ja järgnevates punktides esitatud arutluskäik TP turu kohta kehtib sisuliselt ka ECCS‑i turu kohta. Ta kinnitas seega, et komisjoni tulevikku suunatud analüüs, mille kohaselt ei ole AM‑il ajendit seista vastu ECCS‑i hindade võimalikule tõusule pärast kavandatavat koondumist, vaid pigem seda järgida ja sellest kasu saada, on sama ühtne ja väga usutav, võttes arvesse ka asjaolu, et ECCS‑i turu oligopoolne struktuur pärast koondumist tõenäoliselt veelgi tugevneb.
300
Lõpuks järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 619, et komisjoni tulevikku suunatud analüüs, mis on esitatud vaidlusaluse otsuse põhjendustes 1288 ja 1289 ning põhjendustes 1294 jj, põhineb tõepoolest tugeval majandusanalüüsil, mis puudutab AM‑i reaktsiooni koondumisel tekkinud üksuse võimalikule hindade tõstmisele TP ja ECCS‑i turgudel.
301
Neil asjaoludel ei saa Üldkohtule ette heita, et ta ei analüüsinud ise komisjoni hinnangut selle kohta, kas AM on TP või ECCS‑i ostjate jaoks jätkusuutlik alternatiiv. thyssenkruppi see etteheide tuleneb seega vaidlustatud kohtuotsuse väärast tõlgendamisest.
302
Üldkohtule ei saa ette heita ka seda, et ta jättis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 613 ja järgnevates punktides hindamata reservvõimsused, mida võib pidada „piisavaks“. Sellega seoses piisab, kui ühelt poolt märkida, et ei hagiavalduse punktist 136 ega vaidlustatud kohtuotsuse punktist 601, milles korratakse thyssenkruppi argumente esimeses kohtuastmes, ei nähtu, et see äriühing oleks sellise argumendi esitanud Üldkohtus, mis muudab selle kriitika ilmselgelt vastuvõetamatuks. Teiselt poolt võttis Üldkohus arvesse AM‑i reservvõimsust, sest nagu nähtub selle kohtuotsuse punktidest 612, 613, 618 ja 619, viitas Üldkohus vaidlusaluse otsuse põhjendusele 1289, mis sisaldab kavandatava koondumise tulemusel tekkinud üksuse konkurentide ja eelkõige AM‑i reservvõimsuse hinnangut.
303
Seega tuleb kolmanda väite neljas osa osaliselt vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmanda väite viies osa
– Poolte argumendid
304
Esimeses etteheites kritiseerib thyssenkrupp Üldkohut esimesena seetõttu, et viimane jättis märkimata, et TSE praegusest strateegiast lähtudes ei olnud võimalik järeldada, et EMP‑s asuvad kliendid ei kujuta endast strateegilist sihtmärki Aasia tarnijatele Posco, Hyundai Steel ja Baosteel, küsimata otse nendelt ettevõtjatelt, milline on nende strateegiline sihtmärk. Teisena leiab thyssenkrupp, et vaidlustatud kohtuotsuse punkt 545 on vastuoluline, kuna selles punktis leidis Üldkohus ühelt poolt, et Posco, Hyundai Steel ja Baosteel suutsid pakkuda märkimisväärset osa teatud klientide vajadustest, ja teiselt poolt, et „kliendid ise selgelt eelistasid varustamist EMP sees“. Kolmandana leiab thyssenkrupp, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 545 nõudis Üldkohus ekslikult, et see äriühing tõendaks, et kõiki kliente saavad suures ulatuses varustada importijad. Neljandana väidab thyssenkrupp, et Üldkohus jättis asjakohased tõendid tähelepanuta, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 545 leidis, et kaalutlused, millega põhjendati asjaolu, et Fiat Chrysler Automobiles NV (edaspidi „FCA“) varustas end importi kasutades, ei olnud teistele klientidele ülekantavad.
305
Oma teises etteheites väidab thyssenkrupp esimesena, et Üldkohus ei analüüsinud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 645 ise thyssenkruppi argumente, mis puudutasid seda, et komisjon andis ebaproportsionaalse kaalu klientide teatavatele avaldustele nõudluse volatiilsusest tulenevate piirangute kohta, vaid piirdus komisjoni lähenemise kirjeldamisega ja viitega 13. küsimustikule antud vastustele, ilma et ta oleks esitanud muid selgitusi.
306
Teisena on thyssenkruppi hinnangul Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 646 tõendamiskoormise ümber pööranud, kui ta leidis, et thyssenkruppi etteheide, mille kohaselt komisjon jättis tähelepanuta asjaolu, et pooled ise müüsid märkimisväärseid koguseid väljaspool EMP‑d asuvatele klientidele, on asjaomaste turgude ja EMP‑s asuvate klientide reaktsiooni analüüsimisel vaid väga piiratud asjasse puutuvusega, kuna thyssenkrupp ei ole tõendanud vastupidist.
307
Kolmandana väidab thyssenkrupp ühelt poolt, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 647 moonutas Üldkohus tema käsutuses olevaid tõendeid ja et tema põhjendused on vastuolulised. Ta leiab nimelt, et kuigi Üldkohus tuvastas, et thyssenkruppi sisedokumendid, mis on esitatud vaidlusaluse otsuse piltidel 200 ja 201, „kinnita[si]d“ komisjoni järeldusi tähtaegade olulisuse kohta, oli nende sisedokumentide vääral tõlgendamisel komisjoni poolt tingimata mõju selle institutsiooni hinnangule.
308
Teiselt poolt, mis puutub impordi kvaliteeti, siis heitis thyssenkrupp komisjonile sisuliselt ette seda, et ta viitas vaidlusaluse otsuse põhjendustes 1312–1316 valikuliselt tsitaatidele oma turu-uuringust ning eiras pooltelt või selle uurimise käigus saadud teavet, mis nende tsitaatidega vastuolus oli. Sellega seoses leiab thyssenkrupp, et vaidlustatud kohtuotsuse punktist 649 nähtub, et Üldkohus piirdus 4. küsimustiku küsimusele 63 antud vastustega, ilma et ta oleks teinud oma analüüsi.
309
Komisjon vaidlustab nii thyssenkruppi argumentide põhjendatuse kui ka mõne tema argumendi vastuvõetavuse.
– Euroopa Kohtu hinnang
310
Mis puudutab thyssenkruppi esimest etteheidet autotööstuse HDG toodete impordi mõju kohta konkurentsile, siis tuleb märkida, et Üldkohus analüüsis hagiavalduse kolmanda väite seitsmendat osa vaidlustatud kohtuotsuse punktides 534–551.
311
Kõigepealt analüüsis Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 541–544 thyssenkruppi kriitikat, et komisjon ei uurinud piisavalt küsimust, mil määral kujutab import endast pärast kavandatava koondumise elluviimist pooltele survet.
312
Sellega seoses leidis Üldkohus sisuliselt, et nagu nähtub vaidlusaluse otsuse põhjendusest 974, näitas komisjoni tehtud turu-uuring, et autotööstuse HDG võimalikud tulevased impordivood EMP‑sse olid minimaalsed ning import oli piiratud surve struktuuriliste ja regulatiivsete tegurite tõttu, nagu pikemad tarnetähtajad, importijate reageerimisvõime puudumine, veo ajal kahjustamise oht, väljaspool EMP‑d asuvate tarnijate tehniliste võimsuste puudumine, kaubandusliku kohaloleku puudumine EMP‑s ning hiljuti autotööstuse HDG toodete impordi suhtes kehtestatud kaubanduse kaitsemeetmed.
313
Seejärel leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 545 ja 546 sisuliselt, et thyssenkruppi viidatud ainsat näidet FCA‑st kui kliendist, kes varustab end impordi abil, ei saa iseenesest ümber lükata asjaolu, et valdav enamik autotööstuse kliente ei varusta end või nad teevad seda vähesel määral impordi abil väljaspool EMP‑d asuvatelt tarnijatelt, mis ei saa tulevikus muutuda, nagu nähtub vaidlusaluse otsuse põhjendustest 974 ja 981, mida thyssenkrupp ei ole vaidlustanud. Täpsemalt tõdes Üldkohus, et asjaolu, et konkreetset autotööstuse klienti varustatakse impordi teel, ei tähenda, et see kehtib kõigi klientide puhul.
314
Lisaks analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 547–549 kriitikat, mida thyssenkrupp tegi komisjonile ja mille kohaselt järeldas kõnealune institutsioon, ilma et ta oleks Poscolt, Hyundai Steelilt ja Baosteelilt küsinud, kas EMP‑s asuvad kliendid on nende strateegiline sihtmärk, vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1001 TSE praegusest strateegiast, et need EMP‑s asuvad kliendid ei kujuta endast kõnealuste äriühingute jaoks niisugust sihtmärki.
315
Sellega seoses leidis Üldkohus esimesena, et viidatud äriühingud ei keskendunud oma strateegiates klientidele EMP‑s, sest toodete ülemaailmselt kohaletoimetamine oli keeruline ja kulukas. Teisena tuvastas Üldkohus, et komisjon tugines vaidlusaluse otsuse tabelile nr 8, mis koostati kavandatava koondumise poolte esitatud andmete põhjal, et kinnitada, et EMP‑sse suunatud impordi piiratud maht näitas, et see import kujutas endast piiratud survet EMP‑s asuvatele tarnijatele. Kolmandana leidis Üldkohus, et komisjoni turu-uuring näitas, et kliendid ise selgelt eelistasid varustamist EMP sees. Seega leidis Üldkohus, et isegi kui eeldada, et komisjon ei oleks TSE praegusest strateegiast järeldanud, et selle äriühingu kliendid ei kujutanud endast Posco, Hyundai Steeli ja Baosteeli jaoks strateegilist sihtmärki, jõudis see institutsioon tingimata samale järeldusele, st et need kliendid ei olnud nende äriühingute jaoks strateegiline sihtmärk.
316
Lõpuks tuvastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 550, et Poscol on thyssenkruppi ja TSE konkurendina EMP autotööstuse HDG turul minimaalne tähtsus. thyssenkrupp ei ole seda järeldust Euroopa Kohtus vaidlustanud.
317
Seetõttu tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 551, et arvestades kõiki selle kohtuotsuse punktides 540–550 esitatud põhjendusi, ei saa thyssenkrupp komisjonile õiguspäraselt ette heita, et ta tegi vaidlusaluse otsuse põhjendustes 967–1033 ilmseid hindamisvigu, kui ta järeldas, et import kujutab endast EMP tarnijatele piiratud konkurentsisurvet autotööstuse HDG sektoris EMP‑s.
318
Selles kontekstis tuleb esiteks analüüsida thyssenkruppi esimese etteheite raames esitatud kolmandat argumenti, mille kohaselt nõudis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 545 ekslikult, et see äriühing tõendaks, et kõiki kliente saavad suures ulatuses varustada importijad.
319
Selles osas tuleb tõdeda, et see väide tuleneb punkti 545 väärast tõlgendamisest.
320
Üldkohus leidis küll selles punktis 545, et „asjaolu, et konkreetset autotööstuse klienti varustatakse impordi teel, ei tähenda, et see kehtib kõigi klientide kohta“. Siiski ei tähenda see kaalutlus, et Üldkohus oleks nõudnud, et thyssenkrupp tõendaks, et importijad võiksid suurel määral varustada kõiki kliente. Nimelt täpsustas Üldkohus, et „[i]gal juhul ei saa üksainus näide või isegi mõned üksikud näited iseenesest kummutada asjaolu, et valdav enamik autotööstuse kliente ei varusta end või nad teevad seda vähesel määral impordi abil väljaspool EMP‑d asuvatelt tarnijatelt“. Seega tuleb asuda seisukohale, et Üldkohus on lihtsalt täpsustanud, et üldist järeldust ei saa teha üksikute näidete põhjal.
321
Teiseks tuleb analüüsida thyssenkruppi esimese etteheite raames esitatud neljandat argumenti, mille kohaselt jättis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 545 tähelepanuta asjakohased tõendid, kui ta leidis, et kaalutlused, millega põhjendati asjaolu, et FCA varustab ennast impordi abil, ei olnud teistele klientidele ülekantavad.
322
Kuna thyssenkrupp ei vaidlusta sisu osas Üldkohtu hinnangut, mis asub vaidlustatud kohtuotsuse punktis 545 ja mille kohaselt „ei saa üksainus näide või isegi mõned üksikud näited iseenesest kummutada asjaolu, et valdav enamik autotööstuse kliente ei varusta end või nad teevad seda vähesel määral impordi abil väljaspool EMP‑d asuvatelt tarnijatelt“, tuleb kõik FCA‑d puudutavad thyssenkruppi argumendid tulemusetuna tagasi lükata.
323
Kolmandaks tuleb analüüsida thyssenkruppi esimese etteheite raames esitatud teist argumenti, mille kohaselt on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 545 vastuolu, kuna Üldkohus leidis ühelt poolt, et Posco, Hyundai Steel ja Baosteel suutsid katta olulise osa teatavate klientide vajadustest, ja teiselt poolt, et „kliendid ise selgelt eelistasid varustamist EMP sees“.
324
Ka see argument põhineb vaidlustatud kohtuotsuse punkti 545 vääral tõlgendusel. Nimelt ei leidnud Üldkohus selles punktis 545, et Posco, Hyundai Steel ja Baosteel suutsid katta olulise osa teatavate või kõikide EMP‑s asuvate klientide vajadustest. Vastupidi, nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 313, tõdes Üldkohus sisuliselt, et thyssenkruppi poolt välja toodud ainus näide FCA‑st üksi ei lükka ümber asjaolu, et valdav enamik EMP‑s asuvatest autotööstuse klientidest ei varusta end või teevad seda vähesel määral impordi abil väljaspool EMP‑d asuvatelt tarnijatelt. Täpsemalt tõdes Üldkohus, et asjaolu, et konkreetset autotööstuse klienti varustatakse impordi teel, ei tähenda, et see kehtib kõigi klientide kohta. See kaalutlus on kooskõlas järeldusega, et samad kliendid ei ole väljaspool EMP‑d asuvate tarnijate jaoks strateegiline sihtmärk.
325
Neljandaks ja viimaseks tuleb käsitleda thyssenkruppi esimese etteheite esimest argumenti, milles see äriühing leiab, et küsimata otse Poscolt, Hyundai Steelilt ja Baosteelilt, milline oli nende strateegiline sihtmärk, ei saanud Üldkohus tema käsutuses oleva teabe põhjal järeldada, et EMP kliendid ei kujutanud endast nende Aasia tarnijate jaoks strateegilist sihtmärki.
326
Seega tuleb kõnealune argument tulemusetuna tagasi lükata. Küsimus, kas EMP‑s asuvad kliendid kujutavad endast Poscole, Hyundai Steelile ja Baosteelile strateegilist sihtmärki, ei ole asjakohane, kuna ühest küljest, nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 541–544, näitas komisjoni läbi viidud turu-uuring, et autotööstuse HDG võimalikud tulevased impordivood EMP‑sse olid minimaalsed ja et import kujutas endast piiratud survet struktuuriliste ja regulatiivsete tegurite tõttu, nagu pikemad tarnetähtajad, importijate reageerimisvõime puudumine, veo ajal kahjustamise oht, väljaspool EMP‑d asuvate tarnijate tehniliste võimsuste puudumine, kaubandusliku kohaloleku puudumine EMP‑s ning hiljuti autotööstuse HDG toodete impordi suhtes kehtestatud kaubanduse kaitsemeetmed.
327
Teisest küljest, nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 545 ja 546, tuvastas Üldkohus, et valdav enamik autotööstuse klientidest ei varusta end või teevad seda vähesel määral impordi abil väljaspool EMP‑d asuvatelt tarnijatelt, mis ei saa tulevikus muutuda, nagu nähtub vaidlusaluse otsuse põhjendustest 974 ja 981, mida thyssenkrupp ei ole vaidlustanud.
328
Seega, isegi kui eeldada, et komisjon järeldas TSE praegusest strateegiast ekslikult, et need kliendid ei kujuta endast tarnijate jaoks sellist sihtmärki, ei saa selline võimalik viga mõjutada vaidlustatud kohtuotsuse punktis 551 Üldkohtu esitatud hinnangut, et kõiki selle kohtuotsuse punktides 540–550 esitatud kaalutlusi arvestades ei saa thyssenkrupp komisjonile põhjendatult ette heita, et Üldkohus tegi vaidlusaluse otsuse põhjenduste 967–1033 ilmseid hindamisvigu järelduses, et import kujutab endast EMP‑s asuvatele tarnijatele piiratud konkurentsisurvet autotööstuse HDG sektoris EMP‑s.
329
Seetõttu tuleb esimene etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
330
Mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktis 305 viidatud teise etteheite raames esitatud kolmest argumendist esimest, siis tuleb tõdeda, et see argument põhineb vaidlustatud kohtuotsuse punkti 645 vääral tõlgendusel. Selles punktis 645 täpsustas Üldkohus, et „on oluline täpsustada, et komisjoni läbi viidud turu-uuringust ja eelkõige 13. küsimustikule (lisa A.4h) antud vastustest nähtub, et komisjon ei omistanud – nagu väidab [thyssenkrupp] – klientide teatud avaldustele ülemäära suurt kaalu. Komisjoni järeldused, mis asuvad [vaidlusaluse] otsuse põhjendustes 1307–1309, kajasta[si]d neid vastuseid mõistlikul viisil“. Ta lisas, „et kuigi komisjon ei maininud [vaidlusaluses] otsuses klientide avaldusi, mis kinnitasid laovarude kasutamist EMP‑s või asjaolu, et nad taluvad pikki tähtaegu, ei tähenda[nud] see tingimata, et komisjon jättis need tähelepanuta. Käesolevas asjas leidis komisjon pelgalt, nagu nähtub eelkõige selle otsuse põhjendusest 1311, et need avaldused ei olnud tema turu-uuringu raames klientidelt saadud kõigi vastuste hulgas piisavalt esinduslikud või asjakohased“. Ta toonitas lõpuks, „et küsimustikule nr 13 antud vastuste lugemisel [oli] see tõesti nii.“
331
Sellest punktist nähtub piisavalt selgelt, et kui Üldkohus viitas komisjoni tehtud turu-uuringule ja eelkõige 13. küsimustikule antud vastustele ning sellest ilmnes, et komisjon ei omistanud klientide avaldustele ebaproportsionaalset kaalu, siis analüüsis see kohus tõendeid ise. Selle analüüsi tegemist kinnitab ühelt poolt ka vaidlustatud kohtuotsuse punkti 645 teine lause, millega Üldkohus leidis, et komisjoni järeldused „kajasta[si]d neid vastuseid mõistlikul viisil“, ja teiselt poolt selle punkti viimane lause, millest nähtub üheti mõistetavalt, et Üldkohus tõlgendas neid vastuseid ise.
332
Neil asjaoludel tuleb thyssenkruppi teise etteheite raames esitatud esimene argument põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
333
Mis puudutab teise etteheite raames esitatud teist argumenti, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 306, siis piisab, kui märkida, et see argument tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse punkti 646 väärast tõlgendamisest, kuna nagu nähtub sellest punktist, leidis Üldkohus tegelikult, et komisjoni analüüsi jaoks koondumisel tekkivale üksusele impordi avaldatava konkurentsisurve kohta on see etteheide praktiliselt asjakohatu. Järelikult tuleb see argument põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
334
Mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktis 307 viidatud teise etteheite raames esitatud kolmandat argumenti, siis piisab, kui märkida seoses tõendite väidetava moonutamisega, et käesoleval juhul piirdub thyssenkrupp Üldkohtu järelduste üldise kritiseerimisega, ilma et ta oleks siiski tõendanud, et Üldkohtu arutluskäik põhineb konkreetsete tõendite moonutamisel, millest nähtub vaieldamatult, et see kohus ilmselgelt ületas mõistliku hindamise piire. Seetõttu tuleb thyssenkruppi argumendid selles osas vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata, kuna need ei vasta käesoleva kohtuotsuse punktis 102 meenutatud nõuetele.
335
Osas, milles thyssenkrupp väidab lisaks, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 647 esitatud arutluskäik on vastuoluline, tuleb märkida, et tema argumendid tulenevad selle punkti väärast tõlgendamisest. Nimetatud punktis 647 leidis Üldkohus, et komisjoni järeldused tarnetähtaegade olulisuse kohta asjakohase tegurina, selleks et hinnata, kas import avaldab konkurentsisurvet kavandataval koondumisel tekkivale üksusele EMP‑s pakendamiseks mõeldud metallkattega terase sektoris, olid vaidlusaluse otsuse põhjendustes 1307–1309 ja 1311 nõuetekohaselt ja piisavalt põhjendatud.
336
Seega leidis Üldkohus, et küsimus, kas komisjon tõlgendas valesti vaidlusaluse otsuse piltidel 200 ja 201 taasesitatud sisedokumente, mis üksnes „kinnitavad“ komisjoni järeldusi, ei saa avaldada mingit otsustavat mõju komisjoni analüüsile, mida muud tõendid piisavalt toetavad.
337
Neil asjaoludel tuleb thyssenkruppi argumendid vaidlustatud kohtuotsuse punkti 647 vastuoluliste põhjenduste kohta põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
338
Lõpuks, mis puudutab argumenti, et Üldkohus piirdus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 649 sellega, et viitas komisjoni kasutatud küsimustiku ühele küsimusele antud vastustele, ilma et ta oleks ise oma analüüsi teinud, siis tuleb asuda seisukohale, et ka see argument tuleneb punkti 649 väärast tõlgendamisest.
339
Nimelt nähtub kõnealusest punktist 649, et Üldkohus otsustas, et tagasi tuleb lükata thyssenkruppi argumendid, mille kohaselt vähem kui pooled klientidest, kellega konsulteeriti, kinnitasid, et EMP‑s asuvate tarnijate ja väljaspool EMP‑d asuvate importijate vahel on erinevusi nende võime osas vastata klientide nõudlusele. Selle hinnangu põhjendamiseks leidis Üldkohus, et thyssenkrupp tõlgendas kõnealusele küsimusele klientide antud vastuseid osaliselt ja erapoolikult. Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punkti 649 kolmandast lausest, analüüsis Üldkohus tingimata ise küsimustiku sellele küsimusele antud vastuseid, kui ta tuvastas, et vastupidi thyssenkruppi väidetele nähtub nendest vastustest, et enamik sellele küsimusele vastanud klientidest mainisid selliste erinevuste olemasolu.
340
Seega tuleb viienda väiteosa teine etteheide osaliselt vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
341
Kõigist eespool toodud kaalutlustest lähtudes tuleb kolmanda väite viies osa osaliselt vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmanda väite kuues osa
– Poolte argumendid
342
thyssenkrupp väidab, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 377–384 ja 594–597 moonutas Üldkohus tema valduses olevaid tõendeid ja rikkus õigusnormi, kui ta kohtulikult kontrollis komisjoni tehtud HHI arvutust HDG, TP ja ECCS‑i turgude osas.
343
Käesolevas asjas oli thyssenkrupp seisukohal, et komisjoni poolt asjaomaste turgude kohta arvutatud HHI‑d suurendati kunstlikult ja Üldkohus oleks pidanud järeldama, et neid ilmselgelt ekslikke arvandmeid ei saa kasutada, selleks et tõendada neil turgudel tõhusa konkurentsi võimalikku märkimisväärset takistamist. Nimelt leidis Üldkohus ekslikult, et nendel HHI‑del ei olnud mingit mõju komisjoni hinnangule ja et õigete HHI‑de kohaldamine oleks viinud komisjoni sama tulemuseni, see tähendab järelduseni, et tõhusat konkurentsi on märkimisväärselt takistatud.
344
Komisjon vaidleb thyssenkruppi argumentidele vastu.
– Euroopa Kohtu hinnang
345
Esiteks, mis puudutab HDG turgu, siis tuleb märkida, et Üldkohus analüüsis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 370–384 thyssenkruppi kriitikat HHI arvutuse kohta enne ja pärast kavandatava koondumise elluviimist.
346
Oma analüüsi käigus leidis Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 379 ja 381 sisuliselt, et isegi kui möönda, et nõustuda tuleb thyssenkruppi pakutud arvutusega, mis viitab sellele, et HHI oleks HDG turul olnud 1821 enne kavandatavat koondumist ja pärast koondumist 2013 koos deltaga 192, ületavad HHI tasemed ja kasv HDG turul horisontaalsete ühinemiste suuniste punktides 19–21 sätestatud künniseid, mille ületamise korral võivad asjaomasel turul tekkida horisontaalsed konkurentsiprobleemid, nagu see on ka komisjoni arvutustes.
347
Lisaks nähtub nimetatud kohtuotsuse punktist 381, et Üldkohus rõhutas, et nii komisjoni kui ka thyssenkruppi arvutuses on delta identne, mis tähendab, et selles osas ei ole ka erinevust HHI kahe arvutuse vahel.
348
Teiseks, mis puudutab TP ja ECCS‑i turge, siis nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 594–596, et kuigi thyssenkrupp heitis komisjonile sisuliselt ette sama arvutusvea tegemist kui see, mis tehti autotööstuse HDG turuga seoses, lükkas Üldkohus selle kriitika samadel põhjustel tulemusetuna tagasi.
349
Neil asjaoludel võis Üldkohus õigusnormi rikkumata asuda seisukohale, et thyssenkruppi argumendid, mis puudutasid vigu HHI arvutamisel, tuleb tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
350
Horisontaalsete ühinemiste suuniste punktidest 16 ja 21 nähtub, et HHI absoluutne tase võib anda esimese viite konkurentsisurvest, mis avaldub turul pärast kavandatavat koondumist. Lisaks kasutab komisjon deltat kui olulist näitajat otseselt sellest ühinemisest otseselt tuleneva koondumise muudatuse kohta. Igal juhul ei saa nende väärtuste põhjal eeldada, kas sellised probleemid esinevad või puuduvad.
351
Kui HHI ja delta väärtused ületavad horisontaalsete ühinemiste suuniste punktis 20 sätestatud künniseid, võib seda asjaolu kasutada näitajana asjaomase koondumise võimaliku konkurentsivastase mõju kohta.
352
Seega, kuna thyssenkrupp ei vaidle vastu asjaolule, et olenemata kasutatavast arvutusmeetodist (sealhulgas thyssenkruppi pakutud arvutusmeetodist) ületavad HHI‑d ja deltad horisontaalsete ühinemiste suuniste punktis 20 sätestatud künnised, tuleb kolmanda väite kuues osa tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
353
Mis puutub thyssenkruppi argumenti, et Üldkohtu käsutuses olevas toimikus sisalduvaid teatud tõendeid on moonutatud, siis tuleb see vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata, kuna see äriühing ei määratle neid tõendeid täpselt.
354
Seega tuleb kolmanda väite kuues osa osaliselt vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
355
Kõigist eespool toodud kaalutlustest tuleneb, et kolmas väide tuleb osaliselt vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Neljas väide
Poolte argumendid
356
Oma esimeses etteheites leiab thyssenkrupp, et Üldkohus moonutas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 300–303 teatud tõendeid ja jättis seetõttu tegemata otsuse tema argumentide kohta, mis olid osa esimeses kohtuastmes esitatud kolmanda väite teise osa kolmandast etteheitest, mille kohaselt edastas komisjon kavandatava koondumise pooltele uue majandusanalüüsi, mis on esitatud vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1095, alles lõpliku otsuse tegemise staadiumis.
357
thyssenkrupp väidab sisuliselt, et Üldkohus moonutas tema toimikus olevaid tõendeid viisil, mis on ilmselgelt vastuolus nimetatud põhjenduse õige tõlgendusega. See äriühing märgib, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 301 ja 302 viitas Üldkohus üksnes faktilisi asjaolusid käsitlevale kirjale ja kinnitas ekslikult, et komisjon ei muutnud kuidagi majandusanalüüsi, mille ta oli selles põhjenduses esitanud.
358
Oma teises etteheites väidab thyssenkrupp, et kuna vaidlusaluse otsuse põhjendus 1095 sisaldab komisjoni uut majandusanalüüsi, mis edastati talle esimest korda koos vaidlusaluse otsusega, siis rikkus Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 300–303 õigusnormi, kui ta leidis, et komisjon ei rikkunud thyssenkruppi kaitseõigusi. Eelkõige ei olnud sellel äriühingul haldusmenetluses võimalust esitada oma vastuväiteid selle analüüsi kohta, mis tähendab thyssenkruppi hinnangul määruse nr 139/2004 artikli 18 lõikest 3 ja määruse nr 802/2004 (muudetud rakendusmäärusega nr 1269/2013) artikli 13 lõikest 2 tulenevate kaitseõiguste rikkumist.
359
Komisjon vaidleb thyssenkruppi argumentidele vastu.
Euroopa Kohtu hinnang
360
Mis puudutab thyssenkruppi esimest etteheidet Üldkohtu käsutuses olevas toimikus sisalduvate teatavate tõendite moonutamise kohta, siis tuleb meenutada, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 102, et apellatsioonkaebuses näidatakse täpselt selle kohtuotsuse kritiseeritavad osad, mille tühistamist nõutakse, samuti seda nõuet konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid. Seega kui apellant väidab, et Üldkohus on tõendeid moonutatud, peab ta täpselt osutama tõenditele, mida kohus on väidetavalt moonutanud, ning tooma välja Üldkohtu analüüsivead, mis tema hinnangul on moonutamise põhjustanud.
361
Käesoleval juhul aga piirdub thyssenkrupp sisuliselt sellega, et heidab Üldkohtule ette tema toimikus olevate tõendite moonutamist ja sellest tulenevalt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 300–302 väära järeldust, et vaidlusaluse otsuse põhjendus 1095 ei sisaldanud ühtegi uut komisjoni majandusanalüüsi.
362
See äriühing ei too siiski välja analüüsivigu, mis oleksid apellatsioonkaebuses viidatud dokumendi hindamisel viinud Üldkohtu viidatud moonutamiseni. Ta piirdub selle kohtu järelduste üldise kritiseerimisega, ilma et ta siiski tõendaks, et kohtu arutluskäik põhineb tõendite konkreetsel moonutamisel või et on ilmne, et see kohus on mõistliku hindamise piire ilmselgelt ületanud.
363
Seega tuleb neljanda väite esimene etteheide vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata.
364
Mis puudutab thyssenkruppi teist etteheidet, et rikutud on selle äriühingu kaitseõigusi, kuna tal ei olnud haldusmenetluses võimalust esitada oma vastuväiteid vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1095 sisalduva väidetava uue majandusanalüüsi kohta, siis nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 302, et Üldkohus leidis, et see põhjendus ei sisaldanud ühtegi uut komisjoni majandusanalüüsi.
365
Järelikult, kuna – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 361 ja 362 – thyssenkrupp ei ole suutnud tõendada, et Üldkohus moonutas sellisele järeldusele jõudes tõendeid, siis tuleb neljanda väite teine etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
366
Neljas väide tuleb seega osaliselt vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Viies väide
Poolte argumendid
367
Viiendas väites märgib thyssenkrupp esiteks, et Üldkohus ei teinud otsust hagiavalduse seitsmenda väite kohta, kuna kohus ei mõistnud seda õigesti.
368
Selles seitsmendas väites ei leidnud thyssenkrupp mitte ainult seda, et komisjon tegi menetlusvea, kui ta ei kasutanud oma rakenduspädevust, et saada rohkem vastuseid määruse nr 139/2004 artikli 11 alusel saadetud tavalisele teabetaotlusele. Selle väitega selgitas thyssenkrupp sisuliselt ka seda, et komisjon ei pidanud omistama tõenduslikku väärtust suvalistele ja puudulikele vastustele, mille ta sai haldusmenetluses, eelkõige seetõttu, et vähem kui pool adressaatidest, kellele komisjon pidas vajalikuks saata tavalised teabetaotlused, tegelikult vastasid.
369
Kuna komisjon leidis, et ta peab saama määruse nr 139/2004 artikli 11 tähenduses vajalikku teavet, ei saa ta saata tavalisi teabetaotlusi, vastasel juhul on selline menetluslik lähenemine õigusvastane. Seega kuna saadud vastuste arv on liiga väike, ei saa neid vastuseid pidada selliseks, mis võiks väljendada kõigi turuosaliste või vähemalt kõigi teabetaotluse saanud turuosaliste arvamust. Järelikult ei saa kavandatavat koondumist keelavat otsust käesolevas asjas põhjendada komisjoni saadud vastustega.
370
Teiseks väidab thyssenkrupp, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 956 leidis Üldkohus ekslikult, et konkreetne teabetaotlustele vastamise määr on selline, mis võimaldab usaldusväärselt mõõta asjaomase turu representatiivsust. Eelkõige leiab thyssenkrupp, et tähtsust ei ole sellel, et konkurentidelt saadud vastuste protsent on suurem või väiksem komisjoni saadetud teabetaotluste koguarvu „50% künnisest“, kuna sellist künnist ei ole ja käesoleval juhul saadud vastuste arv on ilmselgelt liiga väike.
371
Lisaks leiab thyssenkrupp, et Üldkohus tegi vea, kui ta tõdes vaidlustatud kohtuotsuse punktis 956, et vaidlustada ei saa komisjoni selle väite usaldusväärsust, mille kohaselt ületati vastuste 50% künnist.
372
Komisjon leiab, et thyssenkruppi argumendid on vastuvõetamatud ja igal juhul põhjendamatud.
Euroopa Kohtu hinnang
373
thyssenkruppi viienda väite vastuvõetavusega seoses tuleb tõdeda, et vastupidi komisjoni märgitule tõstatab väide, millega heidetakse Üldkohtule ühelt poolt ette hagiavalduse seitsmenda väite analüüsimata jätmist ja teiselt poolt sellise künnise kehtestamist, mis võimaldab usaldusväärselt mõõta asjaomase turu representatiivsust, õigusküsimusi ning seda ei saa vastuvõetamatuna jätta läbi vaatamata.
374
Mis puudutab esiteks thyssenkruppi nende argumentide põhjendatust, mille kohaselt Üldkohus ei teinud otsust hagiavalduse seitsmenda väite kohta, kuna ta ei mõistnud seda õigesti, siis tuleb asuda seisukohale, et need argumendid põhinevad vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel.
375
Kõigepealt tuleb märkida, et hagiavaldusest nähtub, et esimeses kohtuastmes esitatud seitsmenda väite pealkiri oli „Menetlusviga, mis seisneb teabetaotlustele vastamise nõudmata jätmises“. Järelikult oli see seotud komisjoni võimaliku menetlusveaga.
376
Selle väite sisust ja eelkõige hagiavalduse punktidest 197–199 nähtub samuti, et thyssenkrupp piirdus selle kritiseerimisega, et käesolevas asjas saatis komisjon asjaomastele turuosalistele tavalised teabetaotlused ega nõudnud seega nende taotluste adressaatidelt taotlustele vastamist, kuigi tal on õigus nõuda vastuseid oma teabetaotlustele määruse nr 139/2004 artiklite 11, 14 ja 15 alusel. Järelikult, nagu nähtub hagiavalduse punktist 198, oli thyssenkrupp arvamusel, et turutest, mille komisjon viis nendele taotlustele antud vastuste abil läbi, oli tühine menetlusvea tõttu, eelkõige seetõttu, et tegemist oli olukorraga, kus „[…] küsitletud isikutest pool või enam ei vasta[nud komisjoni teabetaotlustele] ja pääse[si]d ilma sunnimeetmeta.“
377
Selles kontekstis tuleb tõdeda, et vaidlustatud kohtuotsuse punkt 947 kajastab nõuetekohaselt thyssenkruppi argumente, mis on esitatud hagiavalduse punktides 197–199.
378
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 950–955 lükkas Üldkohus tagasi thyssenkruppi argumendid, mille kohaselt komisjon ei viinud oma turuteste läbi menetlusnõuetega kooskõlas.
379
Kõigepealt, pärast seda, kui Üldkohus oli vaidlustatud kohtuotsuse punktis 950 meelde tuletanud määruse nr 139/2004 artikli 11 lõike 1 sisu, tegi ta õigesti vahet komisjoni teabetaotlustel olenevalt sellest, kas need olid tehtud lihtsa taotlusena või otsuse alusel. Selles kontekstis täpsustas Üldkohus kohtuotsuse punktides 951 ja 952, et kui määratud aja jooksul ei esita adressaadid nõutud teavet, võib komisjon ainult juhul, kui teabetaotlus on esitatud otsusega, määrata määruse nr 139/2004 artikli 14 lõike 1 punkti c alusel trahvi või sama määruse artikli 15 lõike 1 punkti a alusel karistusmakse.
380
Seejärel tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 953–955, et käesolevas asjas väidab komisjon, et ta saatis tavalised teabetaotlused ja et ta süstemaatiliselt saatis meeldetuletusi adressaatidele, kes määratud aja jooksul ei vastanud, millele thyssenkrupp vastu ei vaielnud. Mis puudutab selle äriühingu etteheidet, et komisjon oleks pidanud määruse nr 139/2004 artikli 11 lõike 3 alusel otsused vastu võtma ja seejärel olenevalt olukorrast algatama trahvide või karistusmaksete määramise menetluse iga kord, kui turuosaline jätab vastamata, siis leidis Üldkohus, et sellised teabetaotlused on kokkusobimatud kiire menetlemise nõudega, mis on omane määruse nr 139/2004 üldisele ülesehitusele ja mis kohustab komisjoni järgima lõpliku otsuse vastuvõtmisel rangeid tähtaegu. Seega, arvestades komisjonile määruse nr 139/2004 artiklite 11, 14 ja 15 kohaldamisel kuuluvat ulatuslikku kaalutlusõigust, ei saa talle ette heita, et lisaks meeldetuletustele, mille ta saatis nendele adressaatidele, kes ei ole ettenähtud tähtaja jooksul vastanud, ei nõudnud ta kõigilt või vähemalt piisavalt hulgalt adressaatidelt vastust nende artiklite alusel esitatud teabetaotlustele.
381
Lõpuks, mis puudutab hagiavalduse punktis 198 asuvaid thyssenkruppi argumente, mille kohaselt juhul, „[k]ui küsitletud isikutest kuni pooled või enam ei vasta ja pääsevad ilma ühegi sunnimeetmeta, on turuosaliste küsitluse tulemus juba menetluslikult tühine“, siis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 956, et käesolevas asjas kinnitas komisjon, et asjaomastele turuosalistele saadetud asjaomastele küsimustikele vastamise keskmine määr oli üle 50% ja et seda määra ei saa pidada ebapiisavalt representatiivseks. Lisaks tõdes Üldkohus, et thyssenkrupp ei ole suutnud tõendada vastupidist.
382
Neil asjaoludel ei saa Üldkohtule ette heita, et ta ei mõistnud õigesti hagiavalduse seitsmendat väidet ega teinud selle kohta otsust.
383
Teiseks, mis puudutab thyssenkruppi argumente selle kohta, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 956 vääralt, et täpsetele teabetaotlustele vastamise määr võimaldab usaldusväärselt mõõta asjaomase turu representatiivsust, siis tuleb märkida, et ka see argument põhineb vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel.
384
On tõsi, et Üldkohus viitas „50% künnisele“, kui ta tuvastas, et käesoleval juhul ületas küsimustikele antud vastuste keskmine määr seda protsenti.
385
Siiski viitas Üldkohus kõnealusele künnisele, selleks et vastata thyssenkruppi konkreetsele argumendile, mille kohaselt ei oleks komisjon pidanud arvesse võtma teabetaotluste vastuseid, mille ta oli saanud haldusmenetluses, kuna 50% või enam ettevõtjatest, kellega konsulteeriti, ei vastanud nendele taotlustele.
386
Nimelt nähtub muu hulgas hagiavalduse punktist 197 ja thyssenkruppi esimeses kohtuastmes esitatud kostja vastuse punktist 65, et Üldkohtus tugines sellele protsendile hageja, st see äriühing.
387
Kõnealust asjaolu kinnitab vaidlustatud kohtuotsuse punkt 947, milles Üldkohus võttis kokku thyssenkruppi peamised argumendid. Sellest punktist selgub, et nimetatud äriühing leidis, et „kuna komisjon ei ole avaldanud survet, et saada puuduvad vastused küsitletud turuosalistelt, ja võttes arvesse, et keskmine vastamismäär on alla 50%, nagu nähtub toimikust, ei saa vaidlusaluses otsuses teha ühtegi järeldust vastustest küsimusele, kas enamik kliente või konkurente jagavad teatud seisukohta või mitte“.
388
Selles kontekstis tuleb asuda seisukohale, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 956 viitas Üldkohus sellele protsendile üksnes thyssenkruppi argumentidele vastamiseks.
389
Seega ei saa Üldkohtule ette heita, et ta tuletas reegli, mille kohaselt selleks, et komisjon saaks koondumise analüüsimisel arvesse võtta vastuseid asjaomastele turuosalistele saadetud tavalistele teabetaotlustele, on nõutav, et vähemalt 50% nende taotluste adressaatidest oleksid vastanud.
390
Lõpuks, mis puutub thyssenkruppi argumenti, et Üldkohus tuvastas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 956 ekslikult, et vaidlustada ei saa komisjoni selle väite usaldusväärsust, mille kohaselt ületati käesolevas asjas vastuste 50% suurust künnist, siis piisab, kui märkida, et kuigi thyssenkrupp vaidleb sellele väidetavale järeldusele vastu, ei vaidle see äriühing siiski vastu asjaolule, et turuosalistele saadetud asjaomastele küsimustikele vastamise keskmine määr turgudel, mille puhul komisjon tuvastas tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistuse, nimelt autotööstuse HDG ja pakendamiseks mõeldud terase (TP, ECCS ja valtsitud teras) turud, oli tõepoolest 50% künnisest kõrgem, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 956 märkis. Neil asjaoludel on thyssenkruppi argumendid selle väidetava järelduse kohta tulemusetud.
391
Käesoleval juhul tuleb viies väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
392
Kuna ühegi thyssenkruppi poolt apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitatud väitega ei saa nõustuda, tuleb apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
393
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 näeb ette, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mis on kodukorra artikli 184 lõike 1 kohaselt kohaldatav ka apellatsioonimenetlustele, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
394
Kuna komisjon on käesolevas asjas kohtukulude hüvitamist nõudnud ja apellant on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb käesoleva apellatsioonimenetlusega seotud kohtukulud välja mõista apellandilt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja thyssenkrupp AG‑lt.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.