62023CJ0196_RES
Byla C‑196/23
C. L. ir kt.
prieš
DB, veikiančią kaip viso FC turto paveldėtoja,
(Tribunal Superior de Justicia de Cataluña prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2024 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė politika – Direktyva 98/59/EB – Kolektyviniai atleidimai iš darbo – 1 straipsnio 1 dalies a punktas ir 2 straipsnis – Darbuotojų atstovų informavimas ir konsultavimasis su jais – Taikymo sritis – Darbo sutarčių nutraukimas dėl darbdavio išėjimo į pensiją – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 27 ir 30 straipsniai“
Socialinė politika – Teisės aktų derinimas – Kolektyviniai atleidimai iš darbo – Direktyva 98/59 – Pareiga informuoti darbuotojus ir su jais konsultuotis – Darbo sutarčių nutraukimas dėl darbdavio išėjimo į pensiją – Nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį toks nutraukimas nelaikomas kolektyviniu atleidimu iš darbo – Neleistinumas
(Tarybos direktyvos 98/59 2 konstatuojamoji dalis, 1 straipsnio 1 dalis ir 2 straipsnis)
(žr. 24–26, 28–39 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Socialinė politika – Teisės aktų derinimas – Kolektyviniai atleidimai iš darbo – Direktyva 98/59 – Pareiga informuoti darbuotojus ir su jais konsultuotis – Darbo sutarčių nutraukimas dėl darbdavio išėjimo į pensiją – Nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį toks nutraukimas nelaikomas kolektyviniu atleidimu iš darbo – Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo pareiga – Ribos – Nacionalinis teisinis reglamentavimas, nesuderinamas su Sąjungos teise – Privačių asmenų ginčas – Nacionalinio teismo pareiga netaikyti atitinkamo teisinio reglamentavimo – Nebuvimas
(Tarybos direktyvos 98/59 1 straipsnio 1 dalis ir 2 straipsnis)
(žr. 41–43, 46, 47, 57 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
Pagrindinės teisės – Pagrindinių teisių chartija – Darbuotojų teisė į informaciją ir konsultacijas įmonėje – Apsauga nepagrįsto atleidimo iš darbo atveju – Galimybė remtis privačių asmenų ginče, siekiant atmesti Direktyvos 98/59 neatitinkančią nacionalinės teisės nuostatą – Netaikymas
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 27 ir 30 straipsniai; Tarybos direktyvos 98/59 1 straipsnio 1 dalis ir 2 straipsnis)
(žr. 49–56 punktus)
Santrauka
Gavęs Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Katalonijos aukštesnysis teisingumo teismas, Ispanija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą, Teisingumo Teismas išplėtojo savo jurisprudenciją kolektyvinių atleidimų iš darbo srityje, paaiškinęs, kad į pensiją išeinantis darbdavys turi laikytis Direktyvos 98/59 (
1
) nuostatų ir įvykdyti pareigą informuoti darbuotojus ir su jais konsultuotis, kuria siekiama išvengti darbo sutarčių nutraukimų, sumažinti jų skaičių ar bent sušvelninti jų pasekmes.
Nagrinėjamu atveju apeliantės buvo įdarbintos vienoje iš įmonių, priklausančių FC verslui. 2020 m. birželio 17 d. FC informavo jas apie tai, kad dėl jo išėjimo į pensiją nuo 2020 m. liepos 17 d. bus nutrauktos jų darbo sutartys. Dėl šio išėjimo į pensiją buvo nutrauktos 54 darbo sutartys, įskaitant su apeliantėmis pagrindinėje byloje sudarytas 8 darbo sutartis.
Tuomet jos pareiškė ieškinį FC, siekdamos užginčyti, kaip pačios manė, neteisėtą atleidimą iš darbo. Atmetus šį ieškinį gavęs apeliacinį skundą, Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Katalonijos aukštesnysis teisingumo teismas, Ispanija) turi, be kita ko, nuspręsti, ar apeliančių pagrindinėje byloje darbo sutarčių nutraukimas turi būti laikomas niekiniu dėl to, kad nesilaikyta nacionaliniame Darbuotojų statute (
2
) numatytos konsultavimosi su darbuotojų atstovais procedūros, nors nutraukimas įvyko dėl FC išėjimo į pensiją.
Minėtam teismui kyla klausimas, ar tai, kad pagal minėtą statutą iš aptariamos konsultavimosi procedūros taikymo srities pašalinami darbo sutarčių su didesniu darbuotojų skaičiumi, nei numatytas Direktyvos 98/59 1 straipsnyje, nutraukimo atvejai, kai šis nutraukimas vyksta dėl darbdavio išėjimo į pensiją, atitinka šią direktyvą ir, jeigu atsakymas būtų neigiamas, ar atitinkami darbuotojai gali remtis šia direktyva prieš savo darbdavį fizinį asmenį, net jeigu minėta direktyva nebuvo tinkamai perkelta į vidaus teisę.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, dėl to, ar Direktyvoje 98/59 numatyta konsultavimosi ir informavimo procedūra turi būti taikoma, kai atitinkamos darbo sutartys nutraukiamos dėl darbdavio išėjimo į pensiją, Teisingumo Teismas visų pirma priminė, kad sąvoka „atleidimas iš darbo“, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalies a punktą, be kita ko, nereikalauja, kad darbo sutarties nutraukimo priežastys atitiktų darbdavio valią, ir direktyva netampa netaikytina darbo sutarties nutraukimui vien dėl to, kad jis priklauso nuo aplinkybių, nepriklausančių nuo darbdavio valios.
Be to, net ir tais atvejais, kai galutinis verslo veiklos nutraukimas nepriklauso nuo darbdavio valios ir kai paaiškėja, kad visos Direktyvos 98/59 taikyti neįmanoma, vis dėlto negalima visiškai atmesti galimybės taikyti šią direktyvą. Visų pirma pagal minėtos direktyvos 2 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą konsultavimosi su darbuotojų atstovais tikslas yra ne tik sumažinti atleidžiamų darbuotojų skaičių arba išvengti kolektyvinių atleidimų, bet ir, inter alia, aptarti galimybes sušvelninti šių atleidimų padarinius papildomomis socialinėmis priemonėmis, kurios skirtos, be kita ko, atleistiems darbuotojams iš naujo įdarbinti arba perkvalifikuoti. Taigi šios konsultacijos išlieka svarbios, kai numatomas darbo sutarčių nutraukimas yra susijęs su darbdavio išėjimu į pensiją.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas dar pažymėjo, kad situacijos, kai darbdavys fizinis asmuo mirė (
3
), ypatumų – taigi kai nėra nei sprendimo nutraukti darbo sutartis, nei išankstinio ketinimo jas nutraukti, nei galimybės atitinkamam darbdaviui imtis Direktyvoje 98/59 numatytų konsultavimosi ir informavimo veiksmų – nėra tuo atveju, kai darbo sutarčių nutraukimas yra tokio darbdavio išėjimo į pensiją pasekmė. Esant tokiai situacijai darbdavys, numatantis tokius darbo sutarčių nutraukimus planuodamas išeiti į pensiją, iš esmės gali konsultuotis, visų pirma siekdamas išvengti tokių nutraukimų arba sumažinti jų skaičių arba bet kuriuo atveju sušvelninti jų pasekmes.
Todėl darbo sutarčių su didesniu darbuotojų skaičiumi, nei numatytas Direktyvos 98/59 1 straipsnio 1 dalyje, nutraukimas dėl darbdavio išėjimo į pensiją patenka į „kolektyvinio atleidimo iš darbo“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal šią direktyvą, ir dėl to turi vykti šios direktyvos 2 straipsnyje numatytas konsultavimasis ir informavimas.
Antra, į klausimą, ar privačių asmenų ginčą nagrinėjantis nacionalinis teismas turi netaikyti tokio nacionalinio reglamentavimo, jeigu jis prieštarauja minėtoms Direktyvos 98/59 nuostatoms, Teisingumo Teismas atsakė neigiamai.
Šiuo klausimu jis priminė, kad direktyva, kuri nebuvo perkelta į nacionalinę teisę arba buvo perkelta netinkamai, pati savaime negali nustatyti pareigų privačiam asmeniui, todėl ja negali būti remiamasi prieš jį.
Tas pats pasakytina apie prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytus Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 27 (
4
) ir 30 (
5
) straipsnius. Iš šių nuostatų teksto aiškiai matyti, jog tam, kad jos būtų visiškai veiksmingos, jos turi būti sukonkretintos Sąjungos teisės arba nacionalinės teisės nuostatomis. Iš Chartijos 27 ar 30 straipsnio teksto negali būti kildinamos – kaip tiesiogiai taikomos teisės normos – tokios normos, kaip įtvirtintos Direktyvos 98/59 1 straipsnio 1 dalies ir 2 straipsnio nuostatose, skirtose valstybėms narėms ir nustatančiose atvejus, kuriais turi būti vykdoma darbuotojų atstovų informavimo ir konsultavimosi su jais procedūra jų kolektyvinio atleidimo atveju, taip pat materialinės ir procedūrinės sąlygos, kurias turi atitikti ši informacija ir konsultavimasis. Be to, kadangi vien šių straipsnių nepakanka, kad privatiems asmenims būtų suteikta teisė, kuria galima remtis kaip tokia, tokio derinio su atitinkamais Direktyvos 98/59 straipsniais atveju negalėtų būti kitaip.
Todėl Chartijos 27 ir 30 straipsniais – vien jais ar kartu su Direktyvos 98/59 1 straipsnio 1 dalimi ir 2 straipsniu – negali būti remiamasi tokiame privačių asmenų ginče, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, siekiant padaryti išvadą, kad nacionalinės teisės nuostatos, neatitinkančios minėtų šios direktyvos nuostatų, turi būti netaikomos.
(
1
)	1998 m. liepos 20 d. Tarybos direktyva 98/59/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su kolektyviniu atleidimu iš darbo, suderinimo (OL L 225, 1998, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 327).
(
2
)	Estatuto de los Trabajadores (Darbuotojų statutas), kurio taikytina redakcija išdėstyta 2015 m. spalio 23 d.Real Decreto legislativo 2/2015, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (Karaliaus įstatyminis dekretas Nr. 2/2015, kuriuo patvirtinama Įstatymo dėl Darbuotojų statuto nauja redakcija) (BOE, Nr. 255, 2015 m. spalio 24 d., p. 100224; toliau – Darbuotojų statutas), 51 straipsnis.
(
3
)	2009 m. gruodžio 10 d. Sprendime Rodríguez Mayor ir kt. (C‑323/08, EU:C:2009:770) nagrinėtas atvejis, taip pat susijęs su Darbuotojų statuto nuostatomis.
(
4
)	Pavadintas „Darbuotojų teisė į informaciją ir konsultacijas įmonėje“; jame numatyta, kad darbuotojams turi būti įvairiais lygiais garantuota informacija ir konsultacijos Sąjungos teisės ir nacionalinės teisės aktų bei praktikos nustatytais atvejais ir sąlygomis.
(
5
)	Pavadintas „Apsauga nepagrįsto atleidimo iš darbo atveju“; jame nustatyta, kad kiekvienas darbuotojas turi teisę į apsaugą pagal Sąjungos teisę ir nacionalinius teisės aktus bei praktiką nepagrįsto atleidimo iš darbo atveju.