62023CJ0364
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. birželio 12 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Perkėlimas iš vienos institucijos į kitą – Prašymas perkelti pagal Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnį, pateiktas atsiliepiant į pranešimą apie laisvą darbo vietą – Tokio prašymo atmetimas – Pareiga atsižvelgti į eiliškumą, numatytą Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalyje – Teisės klaidos – Motyvų prieštaringumas“
Byloje C‑364/23 P
dėl 2023 m. birželio 8 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
ZR, atstovaujama avocats A. Champetier ir S. Rodrigues,
apeliantė,
kita proceso šalis –
Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba (EUIPO), atstovaujama E. Lekan ir A. Lukošiūtės,
atsakovė pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún (pranešėja), teisėjai D. Gratsias, E. Regan, J. Passer ir B. Smulders,
generalinis advokatas R. Norkus,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
susipažinęs su 2025 m. sausio 30 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Apeliaciniu skundu ZR prašo panaikinti 2023 m. kovo 29 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą ZR / EUIPO (T‑400/21, EU:T:2023:169; toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo tas teismas atmetė jos ieškinį dėl 2020 m. rugsėjo 8 d. Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) sprendimo atmesti jos prašymą perkelti į EUIPO (toliau – ginčijamas sprendimas).
I. Teisinis pagrindas
A. Reglamentas (ES) 2017/1001
2
2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2017/1001 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (OL L 154, 2017, p. 1) 143 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „[n]edarant poveikio šio reglamento 166 straipsnio taikymui Apeliacinės tarybos nariams, [EUIPO] personalui taikomi [Europos Sąjungos pareigūnų t]arnybos nuostatai, [Kitų Europos Sąjungos tarnautojų į]darbinimo sąlygos ir tiems [Pareigūnų t]arnybos nuostatams bei [Kitų Europos Sąjungos tarnautojų į]darbinimo sąlygoms įgyvendinti skirtos Sąjungos institucijų susitarimu priimtos taisyklės.“
B. Pareigūnų tarnybos nuostatai
3
Bylai taikytinos redakcijos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) 1a straipsnis suformuluotas taip:
„1.   [Pareigūnų t]arnybos nuostatuose „Sąjungos pareigūnas“ – tai asmuo, paskirtas šiuose [Pareigūnų t]arnybos nuostatuose numatyta tvarka į įsteigtas vienos iš Sąjungos institucijų darbuotojų pareigas tos institucijos [p]askyrimų tarnybos išleistu dokumentu.
2.   1 dalies apibrėžimas taip pat taikomas asmenims, paskirtiems Sąjungos įstaigų, kurioms pagal Sąjungos aktus, kuriais jos buvo įsteigtos (toliau – agentūros), taikomi šie [Pareigūnų t]arnybos nuostatai. Visos šiuose [Pareigūnų t]arnybos nuostatuose esančios nuorodos į „institucijas“ taikomos agentūroms, išskyrus atvejus, kai [Pareigūnų t]arnybos nuostatuose numatyta kitaip.“
4
Pareigūnų tarnybos nuostatų 4 straipsnyje numatyta:
„Pareigūnai nepaskiriami į tarnybą ir nepaaukštinami darbe jokiais tikslais, išskyrus laisvos darbo vietos užėmimą, kaip numatyta šiuose [Pareigūnų t]arnybos nuostatuose.
Apie laisvas darbo vietas institucijoje pranešama tos institucijos personalui, jei paskyrimų tarnyba nusprendžia, kad tą laisvą darbo vietą reikia užimti.
Jeigu laisvos darbo vietos negalima užpildyti perkeliant pareigūną, paskiriant pareigūną į pareigybę pagal 45a straipsnį ar paaukštinant pareigūno pareigas, apie tai pranešama kitų institucijų darbuotojams ir (arba) organizuojamas vidaus konkursas.“
5
Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnyje nustatyta:
„Į kitą Europos Sąjungos instituciją deleguotas pareigūnas po šešių mėnesių gali pateikti prašymą perkelti jį į tą instituciją.
Jei pagrindinė pareigūno institucija ir institucija, į kurią jis buvo deleguotas, sutinka pareigūną perkelti, laikoma, kad pareigūnas pastarojoje institucijoje dirbo visą savo karjeros Sąjungoje laiką. Dėl tokio perkėlimo jis negauna jokių finansinių lengvatų, kurias pagal šiuos [Pareigūnų t]arnybos nuostatus pareigūnas turi teisę gauti pasibaigus tarnybai vienoje iš Sąjungos institucijų.
<…>“
6
Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Prieš institucijoje užpildydama laisvą darbo vietą, paskyrimų tarnyba pirmiausia atsižvelgia į tai:
a)
ar pareigybė gali būti užpildyta:
i)
perkeliant pareigūną ar
ii)
skiriant pareigūną 45a straipsnyje nustatyta tvarka, ar
iii)
pareigūną paaukštinant
institucijos viduje;
b)
ar gauta kitų institucijų to paties lygio pareigūnų prašymų perkelti ir (arba)
c)
ar [jeigu] neįmanoma užpildyti laisvos pareigybės pasinaudojus a ir b punktuose išvardytomis galimybėmis, ar turėtų būti svarstomi tinkamų kandidatų, kaip nustatyta 30 straipsnyje, sąrašai prireikus atsižvelgiant į atitinkamas III priedo nuostatas dėl tinkamų kandidatų ir (arba)
d)
ar turėtų būti surengtas institucijos vidaus konkursas, kuriame galėtų dalyvauti tik Europos Sąjungos kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 2 straipsnyje apibrėžti pareigūnai ir laikini darbuotojai;
ar turėtų būti vykdoma konkurso procedūra tvarka remiantis kvalifikacijomis ar rengiant testus arba remiantis kvalifikacijomis ir rengiant testus. <…>
<…>“
II. Ginčo aplinkybės
7
Ginčo aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 2–13 punktuose ir gali būti apibendrintos, kaip nurodyta toliau.
8
Apeliantė, Europos Komisijos AD 5 lygio pareigūnė, jos prašymu buvo deleguota į EUIPO, kur nuo 2013 m. rugsėjo 16 d. dirbo padėjėja intelektinės nuosavybės srityje kaip laikinoji tarnautoja.
9
2019 m. kovo 1 d. apeliantė su EUIPO sudarė naują penkerių metų trukmės sutartį, pagal kurią dirbo intelektinės nuosavybės specialiste kaip AD 6 lygio laikinoji tarnautoja.
10
2020 m. kovo mėn. EUIPO viduje paskelbė kvietimą pareikšti susidomėjimą, siekdama per kasmetinę perkėlimų procedūrą (toliau – kasmetinė perkėlimų procedūra) laikinuosius tarnautojus ir sutartininkus paskirti EUIPO pareigūnais. Tame kvietime buvo nurodyta, kad kandidatūras gali teikti bet kokios profesinės kvalifikacijos kandidatai, įskaitant kandidatus, turinčius su intelektine nuosavybe susijusią profesinę kvalifikaciją. Jame EUIPO nurodė, kad paskyrimų tarnyba įvertins pateiktas kandidatūras, atsižvelgdama į tarnybos interesą ir tokius kriterijus: i) pagrindines pareigybes ar pagrindines žinias apie EUIPO, ii) karjerą ir darbo rezultatus EUIPO, iii) pareigybių sąraše numatytas galimybes, iv) poveikį biudžetui ir v) likusį sutarties galiojimo laikotarpį arba likusį rezervo sąrašų galiojimo laikotarpį (toliau – perkėlimams taikomi kriterijai).
11
2020 m. kovo 31 d. apeliantė atsiliepė į šį kvietimą ir paprašė ją perkelti į EUIPO pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnį.
12
2020 m. balandžio 16 d. EUIPO paskelbė pranešimą apie laisvą darbo vietą EXT/20/38/AD 6/Intelektinės nuosavybės specialistas, siekdama sudaryti kandidatų į intelektinės nuosavybės specialisto pareigas įdarbinant AD 6 lygio laikinąjį tarnautoją rezervo sąrašą (toliau – išorinis pranešimas apie laisvą darbo vietą).
13
Be to, 2020 m. balandžio 28 d. EUIPO, siekdama užpildyti intelektinės nuosavybės specialisto darbo vietą, paskelbė AD 5–AD 8 lygių pareigūnams ar laikiniesiems tarnautojams skirtą vidaus pranešimą apie laisvą darbo vietą IM/FT&TA/20/47/AD/OD (toliau – vidaus pranešimas apie laisvą darbo vietą).
14
2020 m. gegužės 12 d. apeliantė, atsiliepdama į šį vidaus pranešimą apie laisvą darbo vietą, pateikė savo kandidatūrą.
15
Tos pačios dienos elektroniniame laiške paskyrimų tarnybai ji nurodė minėtą pranešimą apie laisvą darbo vietą ir, remdamasi Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalimi, pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 ir 29 straipsnius paprašė ją perkelti į EUIPO (toliau – aptariamas prašymas).
16
2020 m. rugsėjo 8 d. paskyrimų tarnyba ginčijamu sprendimu atmetė šį prašymą.
17
2020 m. lapkričio 5 d. EUIPO įdarbino laikinąjį tarnautoją, atrinktą paskelbus išorinį pranešimą apie laisvą darbo vietą.
18
2020 m. gruodžio 8 d. apeliantė, remdamasi Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalimi, apskundė ginčijamą sprendimą; 2021 m. kovo 22 d. sprendimu skundas buvo atmestas (toliau – sprendimas dėl skundo).
III. Ieškinys Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
19
2021 m. liepos 2 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo apeliantės ieškinį dėl ginčijamo sprendimo ir prireikus sprendimo dėl skundo panaikinimo.
20
Grįsdama šį ieškinį ji nurodė tris pagrindus. Pirmasis pagrindas iš esmės buvo grindžiamas Pareigūnų tarnybos nuostatų 4, 8, 29 ir 110 straipsnių, taip pat Sąjungos pareigūnų karjeros tęstinumo principo pažeidimu. Antrasis pagrindas buvo grindžiamas vienodo požiūrio principo pažeidimu. Galiausiai trečiasis pagrindas buvo grindžiamas pareigos motyvuoti pažeidimu, akivaizdžia vertinimo klaida ir rūpestingumo pareigos nesilaikymu.
21
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė šiuos tris pagrindus, taigi ir visą ieškinį.
22
Konkrečiai kalbant, nagrinėdamas pirmąjį pagrindą Bendrasis Teismas konstatavo, kad aptariamas prašymas turi būti laikomas Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnio pirma pastraipa grindžiamu prašymu perkelti, o ne paraiška pagal vidaus pranešimą apie laisvą darbo vietą. Jis taip pat nusprendė, kad toks prašymas perkelti pagal savo pobūdį negali būti laikomas prašymu, kuriuo siekiama užpildyti neužimtą darbo vietą, dėl kurios paskelbtas pranešimas apie laisvą darbo vietą, todėl nagrinėdama aptariamą prašymą EUIPO neturėjo atsižvelgti nei į Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies b punktą, nei į 4 straipsnyje numatytas taisykles.
IV. Apeliacinės bylos šalių reikalavimai
23
Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
panaikinti ginčijamą sprendimą ir sprendimą dėl skundo arba, to nepadarius, grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą, ir
–
priteisti iš EUIPO bylinėjimosi išlaidas.
24
EUIPO Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti visą apeliacinį skundą kaip akivaizdžiai nepriimtiną arba, nepatenkinus šio reikalavimo, kaip nepagrįstą ir
–
priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas, patirtas apeliaciniame procese ir nagrinėjant bylą Bendrajame Teisme.
V. Dėl apeliacinio skundo
25
Grįsdama apeliacinį skundą apeliantė nurodo tris pagrindus, kuriais atitinkamai ginčija kiekvieno iš trijų pirmojoje instancijoje pateiktų pagrindų atmetimą.
A. Dėl apeliacinio skundo priimtinumo
1.
Šalių argumentai
26
EUIPO mano, kad apeliacinis skundas yra nepriimtinas, nes iš esmės grindžiamas, jos nuomone, klaidingu Bendrojo Teismo pateiktu aptariamo prašymo aiškinimu, nes, apeliantės teigimu, šis teismas jį klaidingai kvalifikavo kaip prašymą perkelti pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnį, o ne kaip paraišką pagal vidaus pranešimą apie laisvą darbo vietą.
27
Iš tiesų šis argumentas nėra pakankamai aiškus ir tikslus, kad Teisingumo Teismas galėtų vykdyti kontrolę, nes esminės aplinkybės, kuriomis grindžiamas apeliacinis skundas, šio apeliacinio skundo tekste nėra pakankamai nuosekliai ir suprantamai išdėstytos. Be to, šiuo argumentu bandoma iš naujo aiškinti aptariamą prašymą, akivaizdžiai prieštaraujant byloje nustatytoms faktinėms aplinkybėms.
28
Dėl likusių argumentų, kuriais grindžiamas apeliacinis skundas, pažymėtina, kad apeliantė tik pakartoja pagrindus ir argumentus, kurie jau buvo pateikti Bendrajame Teisme, nepaaiškindama skundžiamame sprendime padarytos teisės klaidos.
29
Apeliantė teigia, kad apeliacinis skundas yra priimtinas.
2.
Teisingumo Teismo vertinimas
30
Iš SESV 256 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punkto bei 169 straipsnio 2 dalies matyti, kad apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodyti kritikuojami sprendimo, kurį prašoma panaikinti, punktai ir teisiniai argumentai, konkrečiai pagrindžiantys šį prašymą, antraip apeliacinis skundas ar atitinkamas jo pagrindas gali būti pripažįstamas nepriimtinu (2024 m. gruodžio 12 d. Sprendimo DD / FRA, C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, 99 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
31
Visų pirma šių reikalavimų neatitinka ir turi būti pripažintas nepriimtinu pagrindas, kurio argumentai nėra pakankamai aiškūs ir tikslūs, kad Teisingumo Teismas galėtų vykdyti teisėtumo kontrolę, be kita ko, dėl to, kad esminės aplinkybės, kuriomis grindžiamas pagrindas, pakankamai nuosekliai ir suprantamai neišplaukia iš šio apeliacinio skundo teksto, kuris šiuo klausimu suformuluotas neaiškiai ir dviprasmiškai. Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad kaip akivaizdžiai nepriimtinas turi būti atmestas apeliacinis skundas, kuriame nėra nuoseklios struktūros, apsiribojama bendrais teiginiais ir nepateikiama tikslių nuorodų į skundžiamo sprendimo punktus, kuriuose galbūt padaryta teisės klaida (2024 m. gruodžio 12 d. Sprendimo DD / FRA, C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, 100 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
32
Be to, iš SESV 256 straipsnio 1 dalies antros pastraipos ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos matyti, kad tik Bendrasis Teismas yra kompetentingas, pirma, nustatyti faktines aplinkybes, išskyrus atvejus, kai jo išvados iš esmės neatitinka jam pateiktų bylos dokumentų, ir, antra, įvertinti šias faktines aplinkybes. Kita vertus, Bendrajam Teismui nustačius ar įvertinus faktines aplinkybes, Teisingumo Teismas turi kompetenciją patikrinti šių faktinių aplinkybių teisinį kvalifikavimą ir teisines išvadas, kurias Bendrasis Teismas padarė jomis remdamasis (2017 m. balandžio 4 d. Sprendimo Europos ombudsmenas / Staelen, C‑337/15 P, EU:C:2017:256, 53 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
33
Nagrinėjamu atveju pirmiausia reikia pažymėti, kad aptariamo prašymo teisinis kvalifikavimas yra klausimas, kuris yra susijęs su faktinių aplinkybių teisiniu kvalifikavimu ir kuriam, remiantis pirmesniame šio sprendimo punkte nurodyta jurisprudencija, apeliacinio skundo stadijoje gali būti taikoma Teisingumo Teismo kontrolė. Be to, priešingai, nei teigia EUIPO, apeliantė nurodo kelis skundžiamo sprendimo punktus (be kita ko, 45–48 ir 60–64 punktus), kuriuose, jos manymu, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų arba iškraipė su šiuo teisiniu kvalifikavimu susijusius įrodymus, ir suprantamai nurodo priežastis, dėl kurių mano, kad tas sprendimas turėtų būti panaikintas.
34
Be to, dėl EUIPO teiginio, kad apeliantė pakartoja pagrindus ir argumentus, kurie jau buvo pateikti Bendrajame Teisme, reikia priminti, kad jeigu apeliantas ginčija tai, kaip Bendrasis Teismas išaiškino ar taikė Sąjungos teisę, pirmojoje instancijoje nagrinėti teisės klausimai apeliaciniame skunde gali būti keliami iš naujo. Jeigu apeliantas negalėtų taip grįsti savo apeliacinio skundo Bendrajame Teisme jau naudotais pagrindais ir argumentais, apeliacinis procesas netektų dalies prasmės (2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Aeris Invest / Komisija ir BPV, C‑535/22 P, EU:C:2024:819, 106 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35
Tokiomis aplinkybėmis apeliacinį skundą reikia pripažinti priimtinu.
B. Dėl pirmojo pagrindo
36
Pirmajame pagrinde, kurį sudaro trys dalys, apeliantė skundžiasi tuo, kad Bendrasis Teismas atmetė pirmąjį pagrindą, kurį ji nurodė pirmojoje instancijoje.
1.
Dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies
a)
Šalių argumentai
37
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantė ginčija Bendrojo Teismo pateiktą aptariamo prašymo teisinį kvalifikavimą ir nurodo, kad aiškindamas Pareigūnų tarnybos nuostatų 4, 8 ir 29 straipsnius jis padarė teisės klaidų.
38
Pirma, jos teigimu, skundžiamo sprendimo 45–48 punktuose Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus, kai nusprendė, kad šis prašymas yra ne paraiška pagal vidaus pranešimą apie laisvą darbo vietą, o Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsniu grindžiamas prašymas perkelti.
39
Antra, atliekant šį teisinį kvalifikavimą padaryta teisės klaida, nes Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, kad Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 ir 29 straipsniai nėra susiję.
40
Iš tiesų skundžiamo sprendimo 60 punkte Bendrasis Teismas visiškai atskyrė perkėlimus iš vienos institucijos į kitą, atliekamus pagal minėtą 8 straipsnį, nuo perkėlimų iš vienos institucijos į kitą, atliekamų paskelbus tarpinstitucinius pranešimus apie laisvas darbo vietas pagal 29 straipsnio 1 dalies b punktą.
41
Vis dėlto, pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 4 straipsnį apie bet kokią laisvą darbo vietą turi būti skelbiama, o tokios darbo vietos užpildymo priemonės reglamentuojamos Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnyje; viena iš tokių priemonių yra perkėlimas, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnį. Taigi 8 ir 29 straipsniai nereglamentuoja dviejų skirtingų procedūrų.
42
Trečia, skundžiamo sprendimo 48 ir 61–63 punktuose Bendrasis Teismas išaiškino, kad Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnis taikytinas tik tuo atveju, kai pateikiamas prašymas perkelti, nesant laisvos darbo vietos. Tačiau tokios prielaidos negali būti, nes ji prieštarautų Pareigūnų tarnybos nuostatų 4 straipsniui, pagal kurį reikalaujama, kad būtų laisva darbo vieta, į kurią pareigūnas gali būti perkeltas.
43
Taigi Bendrasis Teismas taip pat padarė teisės klaidą, kai to sprendimo 64 punkte konstatavo, kad nagrinėdama aptariamą prašymą EUIPO neprivalėjo atsižvelgti į Pareigūnų tarnybos nuostatų 4 straipsnį ir 29 straipsnio 1 dalies b punktą.
44
Ketvirta, ginčijamas sprendimas yra savavališkos procedūros (t. y. kasmetinės perkėlimų procedūros) rezultatas; tokia procedūra EUIPO apeina Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnį, atsižvelgdama į tokius kriterijus, kaip darbo rezultatai ar likęs sutarties galiojimo laikotarpis, kurie yra svarbūs paaukštinimui, o ne įdarbinimui. Be to, ši procedūra taip pat prieštarauja Pareigūnų tarnybos nuostatams, nes taikoma ne tik komandiruotiems pareigūnams, kurie nori būti perkelti, bet ir asmenims, norintiems būti įdarbintiems iš rezervo sąrašo, nors jie negali būti įdarbinti pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnį, nes nėra pareigūnai.
45
EUIPO tvirtina, kad apeliantė painioja skundžiamo sprendimo 60 punkte nurodytas dvi perkėlimų iš vienos institucijos į kitą rūšis, paminėtas šio sprendimo 40 punkte, ir pažymi, kad kasmetine perkėlimų procedūra siekiama sukurti Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnio taikymo struktūrą skiriant EUIPO pareigūnais kitų institucijų pareigūnus, kurie jau dirba šioje tarnyboje kaip laikinieji tarnautojai arba sutartininkai.
46
EUIPO teigimu, per administracinę procedūrą, taip pat ieškinyje ir apeliaciniame skunde apeliantė sistemingai vadino aptariamą prašymą „prašymu perkelti“. Savo apeliaciniame skunde ji bando teigti, kad aptariamas prašymas iš tikrųjų buvo paraiška pagal vidaus pranešimą apie laisvą darbo vietą, o tai reiškia, kad keičiamas Bendrajame Teisme nagrinėtos bylos dalykas ir Teisingumo Teisme pirmą kartą pateikiamas argumentas, kuris Bendrajame Teisme nebuvo nurodytas, todėl šis argumentas yra nepriimtinas.
47
Net darant prielaidą, kad aptariamas prašymas buvo pateiktas remiantis Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalimi, vis dėlto apeliantė siekė, kad būtų perkelta į EUIPO.
48
Bet kuriuo atveju Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad EUIPO neprivalėjo atsižvelgti nei į Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies b punktą, nei į jų 4 straipsnį, nes vidaus pranešimas apie laisvą darbo vietą buvo paskelbtas pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies a punktą siekiant užpildyti laisvą darbo vietą įdarbinant šioje tarnyboje jau dirbantį pareigūną arba laikinąjį tarnautoją.
b)
Teisingumo Teismo vertinimas
1) Dėl priimtinumo
49
Reikia priminti, kad pagal Procedūros reglamento 170 straipsnio 1 dalies antrą sakinį apeliaciniame skunde negalima keisti Bendrojo Teismo nagrinėtos bylos dalyko. Taigi pagal suformuotą jurisprudenciją Teisingumo Teismo kompetencija apeliaciniame procese apsiriboja teisinių išvadų, padarytų dėl Bendrajame Teisme nagrinėtų pagrindų ir argumentų, vertinimu. Todėl šalis negali pirmą kartą Teisingumo Teisme remtis pagrindu, kuris nebuvo pateiktas Bendrajame Teisme, nes tai reikštų leidimą jai pateikti Teisingumo Teismui, kurio kompetencija apeliaciniame procese yra ribota, nagrinėti platesnės apimties ginčą nei tas, kurį nagrinėjo Bendrasis Teismas (2025 m. vasario 27 d. Sprendimo Lukoil / Skaidrumo registras ir kt., C‑223/24 P, EU:C:2025:129, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
50
Nagrinėjamu atveju iš skundžiamo sprendimo 56–58 punktų matyti, kad pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio pirmojo pagrindo antroje dalyje apeliantė iš esmės teigė, kad pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies b punktą EUIPO privalėjo išnagrinėti aptariamą prašymą siedama jį su laisva darbo vieta, kurią ji ketino užpildyti paskelbus vidaus pranešimą apie laisvą darbo vietą. Kaip matyti iš šio sprendimo 43 punkto, apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantė iš esmės nurodo, kad atmesdamas šiuos argumentus Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą. Darytina išvada, kad, priešingai, nei teigia EUIPO, šioje pirmoje dalyje apeliantė nepateikia argumento, kuriuo nesirėmė Bendrajame Teisme, ir nekeičia tame teisme nagrinėto ginčo dalyko, todėl ši dalis yra priimtina.
51
Taigi pirmojo pagrindo pirma dalis yra priimtina.
2) Dėl esmės
52
Skundžiamo sprendimo 60 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad savo argumentais, jog Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnis ir 29 straipsnio 1 dalis turi būti taikomi tuo pačiu metu, apeliantė painioja, viena vertus, pagal šį 8 straipsnį atliekamus perkėlimus iš vienos institucijos į kitą ir, kita vertus, perkėlimus iš vienos institucijos į kitą pagal šio 29 straipsnio 1 dalies b punktą, atliekamus paskelbus tarpinstitucinius pranešimus apie laisvas darbo vietas.
53
To sprendimo 61 ir 62 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad pagal minėto 8 straipsnio pirmą pastraipą pateiktas prašymas perkelti iš vienos institucijos į kitą pagal savo pobūdį negali būti laikomas prašymu, kuriuo siekiama užpildyti neužimtą darbo vietą, dėl kurios paskelbtas pranešimas apie laisvą darbo vietą, todėl aptariamas prašymas negali būti teisėtai siejamas su laisva darbo vieta, nurodyta vidaus pranešime apie laisvą darbo vietą.
54
Taigi minėto sprendimo 63 punkte Bendrasis Teismas atmetė apeliantės argumentą, kad EUIPO, nagrinėdama paraiškas, pateiktas atsiliepiant į vidaus pranešimą apie laisvą darbo vietą, pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies b punktą privalėjo atsižvelgti į aptariamą prašymą.
55
Galiausiai to paties sprendimo 64 punkte Bendrasis Teismas pridūrė, kad nagrinėdama šį prašymą EUIPO taip pat neturėjo atsižvelgti į Pareigūnų tarnybos nuostatų 4 straipsnį, nes 29 straipsnio 1 dalies b punktas ir 4 straipsnis susiję su informacijos apie laisvas darbo vietas pateikimu kitų institucijų darbuotojams. Tuo remdamasis jis padarė išvadą, kad apeliantės argumentai, susiję su tuo, kad EUIPO nesilaikė 29 straipsnyje nustatyto eiliškumo ir 4 straipsnyje numatytų taisyklių, yra nereikšmingi.
56
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad iš Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnio pirmos pastraipos matyti, jog į kitą instituciją deleguotas Sąjungos institucijos pareigūnas, pasibaigus šešių mėnesių terminui, gali prašyti jį perkelti į pastarąją instituciją.
57
Be to, iš Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies a–c punktų matyti, kad prieš užpildydama laisvas darbo vietas institucijoje paskyrimų tarnyba pirmiausia išnagrinėja galimybes užpildyti darbo vietą šios institucijos viduje perkeliant pareigūną, skiriant pareigūną 45a straipsnyje nustatyta tvarka arba pareigūną paaukštinant, taip pat kitų institucijų to paties lygio pareigūnų prašymus perkelti ir (arba), jeigu nebuvo įmanoma užpildyti laisvos pareigybės pasinaudojant šiomis galimybėmis ir prašymais, po viešojo konkurso sudarytus tinkamų kandidatų sąrašus.
58
Teisingumo Teismas yra konstatavęs, kad 29 straipsnio 1 dalyje išvardyti vienas po kito einantys etapai, kurių turi būti laikomasi, kai reikia užpildyti laisvą darbo vietą institucijoje, o paskyrimų tarnyba, laikydamasi eiliškumo, turi išnagrinėti šioje nuostatoje išvardytas įdarbinimo galimybes. Taigi ši nuostata suteikia pirmenybę pareigūnams, kurie jau dirba atitinkamoje institucijoje, palyginti su kitų institucijų pareigūnais, ir pastariesiems, palyginti su asmenimis, įtrauktais į po konkurso sudarytus tinkamų kandidatų sąrašus (šiuo klausimu žr. 1999 m. kovo 18 d. Sprendimo Carbajo Ferrero / Parlamentas, C‑304/97 P, EU:C:1999:152, 29 ir 30 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
59
Reikia pažymėti, kad sąvoka „perkėlimas“, kaip ji suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnį, ir sąvoka „perkėlimas“, kaip ji suprantama pagal šių nuostatų 29 straipsnio 1 dalies b punktą, turi būti laikomos lygiavertėmis.
60
Nors šių nuostatų versijoje prancūzų kalba atitinkamai vartojami terminai „transféré, transfert“ ir „mutation“, daugelyje kitų kalbinių versijų vartojami identiški arba bent jau labai panašūs terminai. Tas pats pasakytina ne tik apie minėtų nuostatų versiją anglų kalba, kuri yra proceso kalba (atitinkamai „transferred, transfer“ ir „transfer“), bet ir apie tų pačių nuostatų versijas ispanų kalba („transferido, transferencia“ ir „traslado“), vokiečių kalba („Übernahme“ ir „Übernahmeanträge“), italų kalba („trasferito, trasferimento“ ir „trasferimento“), nyderlandų kalba („over te gaan, overgang“ ir „overgang“), portugalų kalba („transferência“ ir „transferência“) arba rumunų kalba („transferul, transfer“ ir „transfer“).
61
Be to, Teisingumo Teismas dėl Pareigūnų tarnybos nuostatų 7 straipsnyje nurodyto perkėlimo institucijos viduje jau yra konstatavęs, kad perkėlimas yra tada, kai pareigūnas perkeliamas į laisvą darbo vietą (šiuo klausimu žr. 1981 m. vasario 24 d. Sprendimo Carbognani ir Coda Zabetta / Komisija, 161/80 ir 162/80, EU:C:1981:51, 19 punktą ir 1981 m. gegužės 21 d. Sprendimo Kindermann / Komisija, 60/80, EU:C:1981:115, 12 punktą).
62
Iš to matyti, kad tais atvejais, kai paskyrimų tarnyba, pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalį konstatavusi, jog tam, kad būtų galima paskirti gabiausią, našiausią ir principingiausią asmenį, įdarbinimo procedūrą būtina praplėsti bent iki Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies b punkte numatytų prašymų, paskelbia pranešimą apie laisvą darbo vietą, pagal pastarąją nuostatą ji privalo atsižvelgti į pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnį pateiktus prašymus perkelti iš vienos institucijos į kitą.
63
Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnyje kalbama apie individualiai vertinamo pareigūno situaciją, pripažįstant jo teisę prašyti perkelti jį į instituciją, į kurią jis buvo deleguotas bent šešis mėnesius. Vis dėlto tai nereiškia, kad jeigu paskyrimų tarnyba mano, jog tam, kad turėtų galimybę paskirti gabiausią, našiausią ir principingiausią asmenį, būtina išplėsti įdarbinimo procedūrą daugiau, nei numatyta Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies a punkte, ji gali neatsižvelgti į pagal 8 straipsnį pateiktą prašymą perkelti iš vienos institucijos į kitą.
64
Kaip matyti iš Pareigūnų tarnybos nuostatų 4 straipsnio pirmos pastraipos teksto, bet kuriuo paskyrimu gali būti siekiama tik užpildyti laisvą darbo vietą. Todėl, kaip teigia apeliantė, perkėlimo iš vienos institucijos į kitą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnį atveju pareigūnas gali būti perkeltas tik į laisvą darbo vietą institucijoje, į kurią yra deleguotas, įskaitant darbo vietą, kurią laikinai užima delegavimo metu. Be to, pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 1a straipsnio 1 dalį laisva darbo vieta, į kurią šis pareigūnas perkeliamas, turi būti nuolatinė. Siekdama užpildyti tokią laisvą darbo vietą Paskyrimų tarnyba turi atsižvelgti į Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalyje numatytą eiliškumą (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 1981 m. vasario 24 d. Sprendimo Carbognani ir Coda Zabetta / Komisija, 161/80 ir 162/80, EU:C:1981:51, 19 punktą ir 1981 m. gegužės 21 d. Sprendimo Kindermann / Komisija, 60/80, EU:C:1981:115, 12 punktą).
65
Kaip Bendrasis Teismas teisingai priminė skundžiamo sprendimo 50 punkte, Pareigūnų tarnybos nuostatai nesuteikia jokios teisės į perkėlimą iš vienos institucijos į kitą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnį.
66
Vis dėlto iš šio straipsnio matyti, kad vienos institucijos pareigūnai, bent šešis mėnesius deleguoti į kitą instituciją, turi teisę prašyti juos perkelti į pastarąją instituciją. Siekiant užtikrinti šios teisės veiksmingumą, kiekviena institucija, gavusi tokį prašymą per įdarbinimo procedūrą, išplėstą taip, kad viršija Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies a punkte numatytas galimybes, privalo į jį atsižvelgti ir išnagrinėti, siekdama užpildyti atitinkamą laisvą darbo vietą.
67
Taigi skundžiamo sprendimo 61 punkte nurodęs, kad prašymas perkelti iš vienos institucijos į kitą, pateiktas remiantis Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnio pirma pastraipa, pagal savo pobūdį negali būti laikomas prašymu, kuriuo siekiama užpildyti neužimtą darbo vietą, dėl kurios paskelbtas pranešimas apie laisvą darbo vietą, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
68
Todėl minėto sprendimo 62–64 punktai, kurie grindžiami šia klaidinga prielaida, taip pat yra neteisėti.
69
Be to, kaip savo išvados 55 punkte pažymėjo generalinis advokatas, šio sprendimo 67 punkte nurodyta teisės klaida taip pat turėjo įtakos aptariamo prašymo teisiniam kvalifikavimui. Skundžiamo sprendimo 40–48 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės atmetė galimybę atsižvelgti į aptariamą prašymą ir jį nagrinėti kaip Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalimi grindžiamą paraišką pagal vidaus pranešimą apie laisvą darbo vietą, motyvuodamas tuo, kad prašymas buvo grindžiamas šių nuostatų 8 straipsniu ir šios dvi nuostatos, jo nuomone, negali būti taikomos tuo pačiu metu.
70
Kadangi pastarajame Bendrojo Teismo vertinime padaryta teisės klaida, reikia konstatuoti, kad teisiškai kvalifikuojant aptariamą prašymą taip pat padaryta tokia klaida, ir nereikia nagrinėti, ar, kaip teigia apeliantė, Bendrasis Teismas iškraipė su šiuo kvalifikavimu susijusius įrodymus.
71
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pirmojo pagrindo pirmai daliai reikia pritarti.
2.
Dėl pirmojo pagrindo trečios dalies
a)
Šalių argumentai
72
Pirmojo pagrindo trečioje dalyje apeliantė tvirtina pirmojoje instancijoje teigusi, kad nėra teisinio pagrindo kasmetinei perkėlimų procedūrai, kad ja pažeidžiamos Pareigūnų tarnybos nuostatų 4 ir 29 straipsnių nuostatos ir kad nėra ryšio tarp šios procedūros ir Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnio. Vis dėlto Bendrasis Teismas, pažeisdamas teisę į gynybą, į šiuos argumentus atsakė tik iš dalies.
73
Skundžiamo sprendimo 69 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad apeliantės argumentai dėl kasmetinės perkėlimų procedūros neturi reikšmės, nes jie susiję su jos 2020 m. kovo 31 d. prašymu perkelti, nurodytu šio sprendimo 11 punkte, o pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio dalykas buvo kitas prašymas perkelti, pateiktas praleidus nustatytą atsiliepimo į kvietimą pareikšti susidomėjimą per šią procedūrą pateikimo terminą.
74
Šis teiginys prieštarauja skundžiamo sprendimo 47 punktui, be to, grindžiamas įrodymų iškraipymu, nes iš bylos medžiagos matyti, kad ginčijamas sprendimas buvo priimtas per kasmetinę perkėlimų procedūrą, o to sprendimo 51 punkte Bendrasis Teismas patvirtino, kad „iš [ginčijamo] sprendimo matyti, jog EUIPO išnagrinėjo aptariamą prašymą atsižvelgdama į perkėlimo srityje taikomus kriterijus“.
75
Taigi apeliantė mano turinti teisę ginčyti kasmetinę perkėlimų procedūrą, nes ji buvo jai taikoma.
76
Atsiliepime į apeliacinį skundą EUIPO atsikerta, kad apeliantė tik pakartoja argumentus, kuriuos jau buvo pateikusi Bendrajame Teisme, todėl jie yra nepriimtini. Be to, kadangi aptariamas prašymas buvo pateiktas nurodant vidaus pranešimą apie laisvą darbo vietą, bet koks argumentas, kuriuo ginčijama kasmetinė perkėlimų procedūra, neturi reikšmės.
b)
Teisingumo Teismo vertinimas
1) Dėl priimtinumo
77
Dėl pirmojo pagrindo trečios dalies priimtinumo pakanka konstatuoti, kad apeliantė ne tik pakartoja pirmojoje instancijoje jau pateiktus pagrindus ir argumentus, bet ir, be kita ko, tvirtina, kad Bendrasis Teismas neišnagrinėjo visų argumentų, kuriais ji rėmėsi ginčydama kasmetinės perkėlimų procedūros teisėtumą, ir kad skundžiamo sprendimo motyvuose yra prieštaravimų.
78
Teisės klausimai, kuriais galima remtis apeliaciniame skunde, yra tiek tai, ar Bendrasis Teismas pakeitė įvairių ieškovo reikalavimų ir pagrindų dalyką arba esmę (šiuo klausimu žr. 2018 m. birželio 7 d. Sprendimo Ori Martin / Europos Sąjungos Teisingumo Teismas, C‑463/17 P, EU:C:2018:411, 18 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), tiek tai, ar Bendrojo Teismo motyvai yra prieštaringi (2024 m. gruodžio 12 d. Sprendimo DD / FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, 58 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
79
Darytina išvada, kad, remiantis šio sprendimo 34 punkte nurodyta jurisprudencija, pirmojo pagrindo trečia dalis yra priimtina.
2) Dėl esmės
80
Skundžiamo sprendimo 69 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad atliekant ginčijamo sprendimo teisėtumo kontrolę bet koks su kasmetine perkėlimų procedūra susijęs argumentas neturi reikšmės, nes aptariamas prašymas buvo pateiktas praleidus nustatytą atsiliepimo į kvietimą pareikšti susidomėjimą per šią procedūrą pateikimo terminą.
81
Reikia pažymėti, kad, kaip teigia apeliantė, ši išvada prieštarauja visų pirma to sprendimo 51 punkte padarytai išvadai, t. y. kad „iš [ginčijamo] sprendimo matyti, jog EUIPO išnagrinėjo aptariamą prašymą atsižvelgdama į perkėlimo srityje taikomus kriterijus“ ir kad „aptariamame prašyme yra daug nuorodų į [šiuos] kriterijus“, o šie kriterijai, kaip matyti iš šio sprendimo 10 punkto, buvo parengti vykdant kasmetinę perkėlimų procedūrą.
82
Taigi skundžiamo sprendimo motyvai šiuo klausimu yra prieštaringi.
83
Skundžiamo sprendimo 69 punktas, pagal kurį „atliekant [ginčijamo] sprendimo teisėtumo kontrolę bet koks su kasmetine perkėlimų procedūra susijęs argumentas neturi reikšmės“, prieštarauja to sprendimo 51 punktui, pagal kurį „iš [ginčijamo] sprendimo matyti, jog EUIPO išnagrinėjo aptariamą prašymą atsižvelgdama į perkėlimo srityje taikomus kriterijus“.
84
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pirmojo pagrindo trečiai daliai reikia pritarti.
C. Dėl antrojo pagrindo pirmos dalies
1.
Šalių argumentai
85
Antrajame pagrinde, kurį sudaro trys dalys, apeliantė skundžiasi tuo, kad Bendrasis Teismas atmetė antrąjį pagrindą, kurį ji nurodė pirmojoje instancijoje.
86
Antrojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantė ginčija tai, kad Bendrasis Teismas atmetė jos argumentus, grindžiamus skirtingu požiūriu į išorės kandidatus ir pareigūnus, kurie siekia būti perkelti, motyvuodamas tuo, kad šie argumentai grindžiami Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalyje numatyto eiliškumo nesilaikymu.
87
Pirma, skundžiamo sprendimo 76 punkte Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, kad, atsižvelgiant į tai, jog aptariamas prašymas kvalifikuojamas kaip „Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnio pirma pastraipa grindžiamas prašymas perkelti“, bet koks argumentas, grindžiamas 29 straipsnio 1 dalies pažeidimu, neturi reikšmės.
88
Antra, apeliantė ginčija skundžiamo sprendimo 79 punkte esantį teiginį, kad ji, kaip pareigūnė, prašanti būti perkelta į EUIPO, negali savo situacijos prilyginti laikinai įdarbinto kandidato situacijai, nes šioms dviem situacijoms taikomos dvi skirtingos tvarkos, t. y. atitinkamai Pareigūnų tarnybos nuostatai ir Kitų Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygos. Apeliantės nuomone, šis teiginys neatitinka vidaus pranešimo apie laisvą darbo vietą, pagal kurį kandidatuoti gali ir pareigūnai, ir laikinieji tarnautojai.
89
EUIPO tvirtina, kad antruoju pagrindu apeliantė bando pakeisti aptariamo prašymo aiškinimą į aiškinimą, kad tai yra paraiška pagal vidaus pranešimą apie laisvą darbo vietą, o tai yra neteisėtas bandymas iš naujo nagrinėti bylos faktines aplinkybes ir įrodymus, todėl šis pagrindas turi būti pripažįstamas nepriimtinu.
90
Bet kuriuo atveju, kiek tai susiję su šio pagrindo pirma dalimi, EUIPO tvirtina, kad vidaus pranešimas apie laisvą darbo vietą negalėjo būti taikomas į šią tarnybą deleguotiems pareigūnams, t. y. apeliantės situacijai.
2.
Teisingumo Teismo vertinimas
a)
Dėl priimtinumo
91
Kadangi, EUIPO teigimu, antruoju pagrindu apeliantė bando pakeisti aptariamo prašymo aiškinimą į aiškinimą, kad tai yra paraiška pagal vidaus pranešimą apie laisvą darbo vietą, o tai yra neteisėtas bandymas iš naujo nagrinėti bylos faktines aplinkybes ir įrodymus, pakanka konstatuoti, kad dėl vertinant pirmąjį pagrindą nurodytų priežasčių apeliantė turi teisę ginčyti šio prašymo teisinį kvalifikavimą.
92
Todėl antrasis pagrindas, įskaitant jo pirmą dalį, yra priimtinas.
b)
Dėl esmės
93
Antrojo pagrindo pirma dalis susijusi su tuo, kad Bendrasis Teismas atmetė apeliantės argumentus, jog Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalyje numatyto eiliškumo nesilaikymas lėmė skirtingą požiūrį į išorės kandidatus ir pareigūnus, kurie siekia būti perkelti.
94
Skundžiamo sprendimo 76 punkte Bendrasis Teismas iš esmės konstatavo, kad bet koks argumentas, grindžiamas galimu šios nuostatos pažeidimu, neturi reikšmės, nes jame pareikštu ieškiniu siekiama panaikinti sprendimą atmesti Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnio pirma pastraipa grindžiamą prašymą perkelti, t. y. ginčijamą sprendimą, o ne panaikinti sprendimą atmesti apeliantės kandidatūrą, pateiktą atsiliepiant į vidaus pranešimą apie laisvą darbo vietą.
95
Dėl priežasčių, nurodytų vertinant pirmojo pagrindo pirmą dalį, reikia konstatuoti, kad šioje išvadoje padaryta teisės klaida, nes eiliškumas gali būti svarbus EUIPO nagrinėjant aptariamą prašymą.
96
Dėl tų pačių priežasčių skundžiamo sprendimo 79 punkte taip pat padaryta teisės klaida. Tame punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad apeliantės argumentas, grindžiamas vienodo požiūrio principo pažeidimu, yra nepagrįstas, nes apeliantės ir kandidato, kuris buvo laikinai įdarbintas paskelbus išorinį pranešimą apie laisvą darbo vietą, situacijoms taikomos dvi skirtingos tvarkos, t. y. atitinkamai Pareigūnų tarnybos nuostatai ir Kitų Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygos, todėl šios situacijos nėra panašios.
97
Paskyrimų tarnybai nusprendus, kad būtina išplėsti įdarbinimo procedūrą daugiau, nei numatyta Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies a punkte, tiek pareigūnams, kurių situacija tokia kaip apeliantės, tiek kandidatams, įdarbintiems kaip laikinieji tarnautojai į nuolatines pareigas, taikomos Pareigūnų tarnybos nuostatų III antraštinės dalies 1 skyriaus, kuriame yra, be kita ko, 29 straipsnio 1 dalis, nuostatos.
98
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, antrojo pagrindo pirmai daliai reikia pritarti.
99
Taigi, kadangi pirmojo pagrindo pirmai ir trečiai dalims ir antrojo pagrindo pirmai daliai buvo pritarta, reikia taip pat tenkinti apeliacinį skundą ir dėl to panaikinti skundžiamą sprendimą, o priimti sprendimo dėl kitų šių pagrindų dalių ir dėl trečiojo pagrindo nereikia.
VI. Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
100
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmos pastraipos antrą sakinį Teisingumo Teismas gali, jeigu panaikina Bendrojo Teismo sprendimą, paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti.
101
Taip yra nagrinėjamu atveju.
102
Kaip nurodyta šio sprendimo 20 punkte, grįsdama ieškinį apeliantė nurodė tris pagrindus, iš esmės grindžiamus, pirma, Pareigūnų tarnybos nuostatų 4, 8, 29 ir 110 straipsnių, taip pat Sąjungos pareigūnų karjeros tęstinumo principo pažeidimu, antra, vienodo požiūrio principo pažeidimu ir, trečia, pareigos motyvuoti pažeidimu, akivaizdžia vertinimo klaida ir rūpestingumo pareigos nesilaikymu.
103
Pirmajame pagrinde apeliantė, be kita ko, teigia, kad EUIPO pažeidė Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnį, nes neatsižvelgė į aptariamą prašymą, kiek tai susiję su vidaus pranešimu apie laisvą darbo vietą. Apeliantė priduria, kad šiame pranešime apie laisvą darbo vietą nenurodyta, kad jis grindžiamas 29 straipsnio 1 dalies a punktu, ir apskritai nepaminėtas teisinis pagrindas, kuriuo jis grindžiamas.
104
EUIPO atsako, kad negalėjo atsižvelgti į aptariamą prašymą, kiek tai susiję su vidaus pranešimu apie laisvą darbo vietą, nes jis buvo susijęs su EUIPO darbuotojų „vidaus judumu“, taigi skirtas tik EUIPO pareigūnams ir laikiniesiems tarnautojams, o ne kitų institucijų pareigūnams, kaip antai apeliantei, kuri yra Komisijos pareigūnė.
105
Iš ginčijamo sprendimo ir sprendimo dėl skundo matyti, kad EUIPO aptariamą prašymą atmetė iš esmės dėl to, kad į šį prašymą negalėjo būti atsižvelgta, kiek tai susiję su vidaus pranešimu apie laisvą darbo vietą, nes pranešimas buvo paskelbtas remiantis Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies a punktu ir skirtas tik EUIPO pareigūnams ir laikiniesiems tarnautojams, o ne kitų institucijų pareigūnams, kaip antai apeliantei. EUIPO teigimu, į minėtą prašymą galėjo būti atsižvelgta tik kiek tai susiję su pranešimu apie perkėlimą iš vienos institucijos į kitą, paskelbtą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies b punktą. Be to, EUIPO pažymėjo, kad apeliantės prašymą perkelti išnagrinėjo per kasmetinę perkėlimų procedūrą, atsižvelgdama į perkėlimui taikomus kriterijus, ir nusprendė, kad apeliantės perkėlimas EUIPO neatitinka tarnybos interesų, visų pirma atsižvelgiant į ribotą esamų darbo vietų skaičių. Dėl išorinio pranešimo apie laisvą darbo vietą EUIPO pažymėjo, kad vertinant aptariamą prašymą jis neturi reikšmės, nes juo siekiama įdarbinti laikinuosius tarnautojus, o apeliantė jau dirbo EUIPO kaip laikinoji tarnautoja.
106
Reikia konstatuoti, kad, kaip teigia apeliantė, vidaus pranešime apie laisvą darbo vietą, kurio kopiją ji pridėjo prie pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio, nenurodyta, pagal kurį Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies punktą jis buvo paskelbtas. Be to, iš šiame pranešime esančios nuorodos, kad pagal jį gali pretenduoti ir pareigūnai, ir laikinieji tarnautojai, matyti, jog Paskyrimų tarnyba manė, jog tam, kad būtų galima paskirti gabiausią, našiausią ir principingiausią asmenį, būtina išplėsti įdarbinimo procedūrą daugiau, nei numatyta 29 straipsnio 1 dalies a punkte.
107
Iš šio sprendimo 69 punkto matyti, kad tokiomis aplinkybėmis paskyrimų tarnyba turėjo atsižvelgti į aptariamą prašymą ir išnagrinėti jį kaip 29 straipsnio 1 dalimi grindžiamą paraišką pagal vidaus pranešimą apie laisvą darbo vietą.
108
Kaip nurodyta šio sprendimo 66 punkte, institucija, kuri per įdarbinimo procedūrą, išplėstą daugiau, nei numatyta 29 straipsnio 1 dalies a punkte, gauna pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 8 straipsnį pateiktą prašymą perkelti, privalo į jį atsižvelgti ir jį išnagrinėti, siekdama užpildyti atitinkamą laisvą darbo vietą. Todėl paskyrimų tarnyba negalėjo atmesti aptariamo prašymo motyvuodama tuo, kad apeliantė iš pradžių buvo Komisijos pareigūnė.
109
Aplinkybė, kad šį prašymą paskyrimų tarnyba išnagrinėjo per atskirą procedūrą (t. y. kasmetinę perkėlimų procedūrą), negali lemti kitokios išvados, juo labiau kad vienas iš paskyrimų tarnybos motyvų, nurodytų siekiant pateisinti jos atsisakymą prašyti perkelti apeliantę per šią procedūrą, buvo ribotas esamų darbo vietų skaičius.
110
Taigi reikia pirmąjį ieškinio pagrindą pripažinti pagrįstu ir panaikinti ginčijamą sprendimą, o nagrinėti kitų ieškinio pagrindų nėra reikalo.
111
Dėl ieškinio reikalavimo „prireikus“ panaikinti sprendimą dėl skundo reikia pažymėti: kadangi tuo sprendimu tik patvirtinamas ginčijamas sprendimas, nėra reikalo konkrečiai spręsti dėl šio reikalavimo (šiuo klausimu žr. 2018 m. vasario 21 d. Sprendimo LL /Parlamentas, C‑326/16 P, EU:C:2018:83, 36–39 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
VII. Dėl bylinėjimosi išlaidų
112
Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teisingumo Teismas priima galutinį sprendimą byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
113
Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
114
Kadangi nagrinėjamu atveju apeliantė prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš EUIPO ir ši pralaimėjo bylą, ji turi padengti ne tik savo, bet ir apeliantės šiame apeliaciniame procese bei pirmojoje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1.
Panaikinti 2023 m. kovo 29 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą ZR / EUIPO (T‑400/21, EU:T:2023:169).
2.
Panaikinti 2020 m. rugsėjo 8 d. Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) sprendimą atmesti 2020 m. gegužės 12 d. ZR prašymą, kuriuo ši prašė perkelti ją į EUIPO pagal Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 8 ir 29 straipsnius.
3.
Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba (EUIPO) padengia ne tik savo, bet ir ZR šiame apeliaciniame procese bei pirmojoje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.