62021CO0204(04)
TEISINGUMO TEISMO PIRMININKO PAVADUOTOJO NUTARTIS
2023 m. balandžio 21 d. (
*1
)
„Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Teisingumo Teismo procedūros reglamento 163 straipsnis – Prašymas panaikinti ar pakeisti nutartį dėl laikinųjų apsaugos priemonių – ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis – Veiksminga teisminė gynyba – Teisėjų nepriklausomumas – Neužtikrinimas – Aplinkybių pasikeitimas – Periodinė bauda“
Byloje C‑204/21 R‑RAP
dėl 2023 m. kovo 10 d. pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 163 straipsnį pateikto prašymo panaikinti ar pakeisti nutartį dėl laikinųjų apsaugos priemonių
Lenkijos Respublika, atstovaujama B. Majczyna ir S. Żyrek,
ieškovė,
prieš
Europos Komisiją, atstovaujamą K. Herrmann ir P. J. O. Van Nuffel,
atsakovę,
palaikomą:
Belgijos Karalystės, atstovaujamos M. Jacobs, C. Pochet ir L. Van den Broeck,
Danijos Karalystės, atstovaujamos V. Pasternak Jørgensen ir M. Søndahl Wolff,
Nyderlandų Karalystės, atstovaujamos M. K. Bulterman ir J. Langer,
Suomijos Respublikos, atstovaujamos H. Leppo,
Švedijos Karalystės, iš pradžių atstovaujamos H. Eklinder, J. Lundberg, C. Meyer‑Seitz, M. Salborn Hodgson, R. Shahsavan Eriksson, H. Shev ir O. Simonsson, vėliau – H. Eklinder, C. Meyer‑Seitz, M. Salborn Hodgson, R. Shahsavan Eriksson, H. Shev ir O. Simonsson,
įstojusių į bylą šalių,
TEISINGUMO TEISMO PIRMININKO PAVADUOTOJAS,
išklausęs generalinį advokatą A. M. Collins,
priima šią
Nutartį
1
Savo prašymu Lenkijos Respublika prašo Teisingumo Teismo panaikinti arba – subsidiariai – pakeisti 2021 m. spalio 27 d. Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojo nutartį Komisija / Lenkija (C‑204/21 R, EU:C:2021:878, toliau – 2021 m. spalio 27 d. nutartis).
Procesas Teisingumo Teisme
2
2021 m. balandžio 1 d. Europos Komisija pagal SESV 258 straipsnį pareiškė ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo, prašydama konstatuoti, kad:
–
priėmusi ir palikusi galioti 2019 m. gruodžio 20 d.Ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (Įstatymas, kuriuo iš dalies keičiamas Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymas, Aukščiausiojo Teismo įstatymas ir kai kurie kiti įstatymai) (Dz. U., 2020, 190 pozicija, toliau – pakeitimo įstatymas), iš dalies pakeisto 2001 m. liepos 27 d.Ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych (Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymas, toliau – iš dalies pakeistas Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymas) (Dz. U., Nr. 98, 2001, 1070 pozicija), 42a straipsnio 1 ir 2 dalis ir 55 straipsnio 4 dalį, pakeitimo įstatymu iš dalies pakeisto 2017 m. gruodžio 8 d.Ustawa o Sądzie Najwyższym (Aukščiausiojo Teismo įstatymas, toliau – iš dalies pakeistas Aukščiausiojo Teismo įstatymas) (Dz. U., 2018, 5 pozicija) 26 straipsnio 3 dalį ir 29 straipsnio 2 ir 3 dalis, pakeitimo įstatymu iš dalies pakeisto 2002 m. liepos 25 d.Ustawa – Prawo o ustroju sądów administracyjnych (Administracinių teismų įstatymas, toliau – iš dalies pakeistas Administracinių teismų įstatymas) (Dz. U., 2002, 1269 pozicija) 5 straipsnio 1a ir 1b dalis ir pakeitimo įstatymo 8 straipsnį, pagal kuriuos visiems nacionaliniams teismams neleidžiama tikrinti atitikties Europos Sąjungos teisėje įtvirtintiems pagal įstatymą įsteigto nepriklausomo ir nešališko teismo reikalavimams, Lenkijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, siejamą su Europos Sąjungos pagrindinių teisų chartijos (toliau – Chartijos) 47 straipsniu, atsižvelgiant į Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudenciją dėl 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnio 1 dalies, taip pat pagal SESV 267 straipsnį ir Sąjungos teisės viršenybės principą,
–
priėmusi ir palikusi galioti iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 26 straipsnio 2 ir 4–6 dalis ir 82 straipsnio 2–5 dalis, taip pat pakeitimo įstatymo 10 straipsnį, pagal kuriuos išimtinei Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas, Lenkija) Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych (išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegija; toliau – išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegija) kompetencijai priskiriama nagrinėti prieštaravimus ir teisės klausimus dėl teismų ir teisėjų nepriklausomumo stokos, Lenkijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, siejamą su Chartijos 47 straipsniu, taip pat pagal SESV 267 straipsnį ir Sąjungos teisės viršenybės principą,
–
priėmusi ir palikusi galioti iš dalies pakeisto Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymo 107 straipsnio 1 dalies 2 ir 3 punktus, iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 72 straipsnio 1 dalies 1–3 punktus, pagal kuriuos atitikties Sąjungos teisėje įtvirtintiems pagal įstatymą įsteigto nepriklausomo ir nešališko teismo reikalavimams tikrinimą leidžiama kvalifikuoti kaip drausminį nusižengimą, Lenkijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, siejamą su Chartijos 47 straipsniu, ir SESV 267 straipsnį,
–
įgaliojusi Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) Izba Dyscyplinarna (drausmės bylų kolegija; toliau – drausmės bylų kolegija), kurios nepriklausomumas ir nešališkumas nėra garantuoti, priimti sprendimus bylose, darančiose tiesioginę įtaką teisėjų ir teisėjų stažuotojų statusui ir einamoms pareigoms (kaip antai, pirma, dėl leidimo iškelti baudžiamąją bylą teisėjams ir teisėjams stažuotojams arba juos sulaikyti ir, antra, Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) teisėjų darbo ir socialinio draudimo teisės bylose ir bylose dėl šių teisėjų išleidimo į pensiją), Lenkijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą,
–
priėmusi ir palikusi galioti iš dalies pakeisto Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymo 88a straipsnį, iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 45 straipsnio 3 dalį ir iš dalies pakeisto Administracinių teismų įstatymo 8 straipsnio 2 dalį, Lenkijos Respublika pažeidė teisę į privataus gyvenimo gerbimą ir teisę į asmens duomenų apsaugą, garantuojamas pagal Chartijos 7 straipsnį ir 8 straipsnio 1 dalį ir 2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) (OL L 119, 2016, p. 1) 6 straipsnio 1 dalies c ir e punktus, 6 straipsnio 3 dalį ir 9 straipsnio 1 dalį.
3
Tą pačią dieną Komisija pateikė prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, siekdama, kad Teisingumo Teismas nustatytų Lenkijos Respublikai tam tikrus įpareigojimus, kol bus priimtas sprendimas dėl esmės.
4
2021 m. liepos 14 d. Nutartimi Komisija / Lenkija (C‑204/21 R, EU:C:2021:593; toliau – 2021 m. liepos 14 d. nutartis) Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotoja šios nutarties rezoliucinės dalies 1 punkte įpareigojo Lenkijos Respubliką iki sprendimo, kuriuo bus užbaigtas procesas byloje C‑204/21, paskelbimo:
a)
pirma, laikinai netaikyti iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 27 straipsnio 1 dalies 1a punkto nuostatų, pagal kurias drausmės bylų kolegija turi kompetenciją kaip pirmoji ir kaip apeliacinė instancija nagrinėti prašymus leisti iškelti baudžiamąją bylą teisėjams ar teisėjams stažuotojams, juos suimti, laikinai sulaikyti ar pristatyti į teismą, ir, antra, nustatyti, kad laikinai nesukelia pasekmių drausmės bylų kolegijos pagal šį straipsnį jau priimti sprendimai leisti teisėjui taikyti baudžiamąją atsakomybę ar jį suimti, ir neperduoti tame straipsnyje nurodytų bylų teismui, kuris neatitinka nepriklausomumo reikalavimų, nustatytų, be kita ko, 2019 m. lapkričio 19 d. Sprendime A. K. ir kt. (Aukščiausiojo Teismo drausmės bylų kolegijos nepriklausomumas) (C‑585/18, C‑624/18 ir C‑625/18, EU:C:2019:982);
b)
laikinai netaikyti iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 27 straipsnio 1 dalies 2 ir 3 punktų nuostatų, pagal kurias drausmės bylų kolegija turi kompetenciją priimti sprendimus bylose dėl Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) teisėjo statuso ir pareigų vykdymo, be kita ko, darbo teisės ir socialinio draudimo bei šių teisėjų išleidimo į pensiją bylose, ir šių bylų neperduoti teismui, kuris neatitinka nepriklausomumo reikalavimų, nustatytų, be kita ko, 2019 m. lapkričio 19 d. Sprendime A. K. ir kt. (Aukščiausiojo Teismo drausmės bylų kolegijos nepriklausomumas) (C‑585/18, C‑624/18 ir C‑625/18, EU:C:2019:982);
c)
laikinai netaikyti iš dalies pakeisto Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymo 107 straipsnio 1 dalies 2 ir 3 punktų, taip pat iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 72 straipsnio 1 dalies 1–3 punktų nuostatų, pagal kurias teisėjams galima taikyti drausminę atsakomybę už tai, kad jie nagrinėjo, ar laikomasi pagal įstatymą įsteigto nepriklausomo ir nešališko teismo reikalavimų, kaip tai suprantama pagal kartu taikomas ESS 19 straipsnio 1 dalies ir Chartijos 47 straipsnio nuostatas;
d)
laikinai netaikyti iš dalies pakeisto Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymo 42a straipsnio 1 ir 2 dalių, taip pat 55 straipsnio 4 dalies, iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 26 straipsnio 3 dalies ir 29 straipsnio 2 ir 3 dalių, iš dalies pakeisto Administracinių teismų įstatymo 5 straipsnio 1a ir 1b dalių ir pakeitimo įstatymo 8 straipsnio nuostatų tiek, kiek pagal jas nacionaliniams teismams draudžiama tikrinti, ar laikomasi Sąjungos reikalavimų, susijusių su pagal įstatymą įsteigtu nepriklausomu ir nešališku teismu, kaip tai suprantama pagal kartu taikomas ESS 19 straipsnio 1 dalies ir Chartijos 47 straipsnio nuostatas;
e)
laikinai netaikyti iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 26 straipsnio 2 ir 4–6 dalių bei 82 straipsnio 2–5 dalių ir pakeitimo įstatymo 10 straipsnio nuostatų, pagal kurias išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijai suteikta išimtinė kompetencija nagrinėti kaltinimus dėl teisėjo ar teismo nepriklausomumo nebuvimo; ir
f)
ne vėliau kaip po vieno mėnesio nuo 2021 m. liepos 14 d. nutarties įteikimo pranešti Komisijai apie visas priemones, kurių imtasi siekiant visiškai įvykdyti šią nutartį.
5
2021 m. spalio 6 d. Nutartimi Lenkija / Komisija (C‑204/21 R, EU:C:2021:834) Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotoja atmetė Lenkijos Respublikos prašymą panaikinti 2021 m. liepos 14 d. nutartį.
6
2021 m. spalio 27 d. nutartimi Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas įpareigojo Lenkijos Respubliką sumokėti Europos Komisijai 1000000 eurų dydžio periodinę baudą už kiekvieną dieną, skaičiuojant nuo šios nutarties įteikimo šiai valstybei narei dienos iki tos dienos, kai ji įvykdys įpareigojimus pagal 2021 m. liepos 14 d. nutartį, arba to nepadarius – iki sprendimo, kuriuo bus užbaigtas bylos C‑204/21 nagrinėjimas, paskelbimo dienos.
7
2023 m. kovo 10 d. Lenkijos Respublika pateikė šį prašymą.
Šalių reikalavimai
8
Lenkijos Respublika Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti 2021 m. spalio 27 d. nutartį arba
–
subsidiariai – sumažinti šioje nutartyje nustatytos periodinės baudos dydį.
9
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti prašymą panaikinti 2021 m. spalio 27 d. nutartį ir
–
nagrinėjant prašymą sumažinti šioje nutartyje nustatytos periodinės baudos dydį, atsižvelgti į priemones, kurias siekdama įgyvendinti 2021 m. liepos 14 d. nutartį priėmė Lenkijos Respublika.
Dėl prašymo panaikinti arba – subsidiariai – iš dalies pakeisti 2021 m. spalio 27 d. nutartį
10
Visų pirma reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 162 straipsnio 1 dalį nutartis dėl laikinųjų apsaugos priemonių neskundžiama.
11
Vis dėlto remiantis šio reglamento 163 straipsniu, pasikeitus aplinkybėms, vienos šalių prašymu nutartis dėl laikinųjų apsaugos priemonių bet kuriuo metu gali būti pakeista arba panaikinta. Sąvoka „aplinkybių pasikeitimas“, be kita ko, apima bet kokios faktinės ar teisinės aplinkybės, galinčios sukelti abejonių dėl laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo vertinimo, susijusio su sąlygomis, kuriomis sustabdomas taikymas arba nustatoma laikinoji apsaugos priemonė, susiklostymą (2021 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojos nutarties Čekijos Respublika / Lenkija, C‑121/21 R, EU:C:2021:752, 22 punktas).
12
Taip pat reikia pabrėžti, kad pagal šią nuostatą pateiktu prašymu siekiama, kad laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas ne atgaline data panaikintų nutartį, kuria buvo skirta laikinoji apsaugos priemonė, bet tik ją iš dalies pakeistų ar atšauktų, nes laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas gali tik ateityje persvarstyti tokią nutartį, prireikus atsižvelgdamas į sprendimo priėmimo dieną buvusias aplinkybes iš naujo įvertinęs faktinius ir teisinius pagrindus, iš pirmo žvilgsnio pateisinusius nagrinėjamos laikinosios apsaugos priemonės taikymą (2022 m. gegužės 19 d. Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojo nutarties Čekijos Respublika / Lenkija (Turovo kasykla), C‑121/21 R, nepaskelbta Rink., EU:C:2022:408, 22 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
13
Darytina išvada, kad pagal Procedūros reglamento 163 straipsnį pateiktu prašymu negali būti siekiama užginčyti nutarties, kuria skirta laikinoji apsaugos priemonė, pasekmių praeityje (2022 m. gegužės 19 d. Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojo nutarties Čekijos Respublika / Lenkija (Turovo kasykla), C‑121/21 R, nepaskelbta Rink., EU:C:2022:408, 23 punktas).
14
Nagrinėjamu atveju Lenkijos Respublikos prašymas, susijęs tik su 2021 m. spalio 27 d. nutartimi, turi būti suprantamas taip, kad juo siekiama, kad periodinė bauda, skirta papildomai prie 2021 m. liepos 14 d. nutartyje nustatytų laikinųjų apsaugos priemonių, būtų panaikinta arba pakeista.
15
Siekiant priimti sprendimą dėl šio prašymo, reikia priminti, kad pagal SESV 279 straipsnį Teisingumo Teismui suteikta kompetencija taikyti laikinąją apsaugos priemonę, kurią jis mano esant būtiną norint užtikrinti visišką galutinio sprendimo veiksmingumą (2017 m. lapkričio 20 d. Nutarties Komisija / Lenkija, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 97 punktas ir 2021 m. spalio 27 d. nutarties 19 punktas).
16
Konkrečiai kalbant, laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas turi galėti užtikrinti šaliai nustatyto įpareigojimo pagal SESV 279 straipsnį veiksmingumą, priimdamas bet kokią priemonę, kuria užtikrinama, kad ši šalis laikysis nutarties dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo. Tokia priemonė, be kita ko, galėtų būti periodinės baudos nustatymas tuo atveju, jei atitinkama šalis nesilaikytų minėto įpareigojimo (2017 m. lapkričio 20 d. Nutarties Komisija / Lenkija, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 100 punktas ir 2021 m. spalio 27 d. nutarties 20 punktas).
17
Šiomis aplinkybėmis iš 2021 m. spalio 27 d. nutarties darytina išvada: kadangi iš bylos medžiagos nematyti, jog Lenkijos Respublikos priimtos priemonės buvo pakankamos, kad būtų užtikrintas 2021 m. liepos 14 d. nutartyje nustatytų laikinųjų apsaugos priemonių vykdymas, laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas nusprendė, kad būtina padidinti šių laikinųjų apsaugos priemonių veiksmingumą numatant šiai valstybei narei skirti periodinę baudą, siekiant atgrasyti ją nuo vėlavimo suderinti savo elgesį su pastarąja nutartimi.
18
Taigi tam, kad galėtų priimti sprendimą dėl šio prašymo, laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas turi nustatyti, ar Lenkijos Respublikos pateikti argumentai leidžia įrodyti pasikeitusias aplinkybes, o tai reiškia, kad šio teismo sprendimo priėmimo dieną pagal 2021 m. spalio 27 d. nutartį šiai valstybei narei skirta bauda nebėra visiškai ar iš dalies pagrįsta.
19
Konkrečiau kalbant, kadangi argumentais, kuriuos Lenkijos Respublika pateikė šiam prašymui pagrįsti, siekiama įrodyti, kad ši valstybė narė visiškai įgyvendino 2021 m. liepos 14 d. nutartyje nustatytas laikinąsias apsaugos priemones, jas taikantis teisėjas turi nustatyti, ar taip iš tikrųjų yra, todėl tokiu atveju 1000000 EUR periodinės baudos už kiekvieną dieną skyrimas ateityje nebebūtų pateisinamas.
20
Be to, kadangi šiuo prašymu subsidiariai prašoma sumažinti 2021 m. spalio 27 d. nutartyje nustatytos periodinės baudos dydį, reikia pažymėti, kad pagal Procedūros reglamento 163 straipsnį laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas gali ne tik panaikinti, bet ir iš dalies pakeisti nutartį dėl laikinųjų apsaugos priemonių. Toks pakeitimas, be kita ko, gali apimti anksčiau valstybei narei skirtos periodinės baudos dydžio sumažinimą, kai toks sumažinimas pateisinamas pasikeitus aplinkybėms.
21
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia išnagrinėti 2021 m. liepos 14 d. nutartyje nustatytų įvairių laikinųjų apsaugos priemonių taikymo tvarką, siekiant nustatyti, ar Lenkijos Respublika įrodė, kad, pasikeitus aplinkybėms, šis taikymas pateisina 2021 m. spalio 27 d. nutartyje nustatytos periodinės baudos atšaukimą arba, to nepadarius, sumažinimą ateityje.
Dėl įpareigojimo laikinai netaikyti iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 27 straipsnio 1 dalies 1a, 2 ir 3 punktus
Argumentai
22
Lenkijos Respublika teigia, kad 2022 m. birželio 9 d.Ustawa o zmianie ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (Įstatymas, kuriuo iš dalies keičiamas Aukščiausiojo Teismo įstatymas ir tam tikri kiti įstatymai) (Dz. U. 1259 pozicija, toliau – 2022 m. birželio 9 d. įstatymas) buvo panaikinta drausmės bylų kolegija ir visas iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 27 straipsnis.
23
Taigi įpareigojimas sustabdyti šio įstatymo 27 straipsnio 1 dalies 1a, 2 ir 3 punktų taikymą neteko dalyko.
24
Komisija taip pat mano, kad 2022 m. birželio 9 d. įstatymu šis įpareigojimas buvo tinkamai įgyvendintas.
Vertinimas
25
Iš 2021 m. liepos 14 d. nutarties rezoliucinės dalies 1 punkto a ir b papunkčių matyti, kad ja Lenkijos Respublika buvo įpareigota, be kita ko, laikinai netaikyti iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 27 straipsnio 1 dalies 1a, 2 ir 3 punktų nuostatų, pagal kurias drausmės bylų kolegija turi kompetenciją kaip pirmoji ir kaip apeliacinė instancija nagrinėti prašymus leisti iškelti baudžiamąją bylą teisėjams ar teisėjams stažuotojams, juos suimti, laikinai sulaikyti ar pristatyti į teismą, taip pat priimti sprendimus bylose dėl Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) teisėjo statuso ir pareigų vykdymo.
26
Iš 2022 m. birželio 9 d. įstatymo 1 straipsnio matyti, kad buvo panaikintas visas iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 27 straipsnis. Be to, neginčijama, kad pagal šį įstatymą drausmės bylų kolegija buvo panaikinta.
27
Nors tokių priemonių priėmimas nebuvo būtinas siekiant užtikrinti 2021 m. liepos 14 d. nutarties vykdymą (šiuo klausimu žr. 2021 m. spalio 27 d. nutarties 53 punktą), vis dėlto jomis užtikrinama, kad iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 27 straipsnio 1 dalies 1a, 2 ir 3 punktai nebebūtų taikomi Lenkijos teisės sistemoje.
28
Taigi Lenkijos Respublika visiškai įvykdė šios nutarties 25 punkte nurodytas laikinąsias apsaugos priemones.
Dėl įpareigojimo sustabdyti drausmės bylų kolegijos priimtų sprendimų, kuriais leidžiama iškelti baudžiamąją bylą teisėjui arba jį suimti, poveikį
Argumentai
29
Lenkijos Respublika teigia, pirma, kad 2022 m. birželio 9 d. įstatymo 9 straipsnyje numatyta, jog bylose, kurios iki šio įstatymo įsigaliojimo priklausė drausmės bylų kolegijos kompetencijai, Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) Izba odpowiedzialności zawodowej (profesinės atsakomybės kolegija; toliau – profesinės atsakomybės kolegija) per pirmąjį konkrečios bylos teismo posėdį savo iniciatyva peržiūri drausmės bylų kolegijos paskelbtą atitinkamo teisėjo nušalinimą nuo pareigų. Ši procedūra leistų kuo greičiau patikrinti pastarosios kolegijos priimtų laikinųjų apsaugos priemonių tinkamumą.
30
Antra, pagal 2022 m. birželio 9 d. įstatymo 18 straipsnio 1 dalį teisėjui, dėl kurio buvo paskelbtas Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) teisėjų kolegijos, kurioje yra bent vienas drausmės bylų kolegijos narys, galutinis drausmės sprendimas arba priimta galutinė nutartis, leidžianti pradėti baudžiamąjį procesą, suteikta teisė prašyti atnaujinti procedūrą profesinės atsakomybės kolegijoje.
31
Taigi 2022 m. birželio 9 d. įstatyme nustatytas teisinis pagrindas, leidžiantis drausmės bylų kolegijos sprendimuose nurodytiems teisėjams ginčyti šiuos sprendimus. Be to, keli teisėjai taip pat pasiekė, kad tokie sprendimai būtų ginčijami. Galiausiai bylos, susijusios su tokio pobūdžio sprendimais, dar nagrinėjamos.
32
Komisija teigia, kad Lenkijos Respublikos nustatytos teisių gynimo priemonės nereiškia, kad nedelsiant sustabdomas drausmės bylų kolegijos sprendimų poveikis. Be to, Lenkijos Respublikos nurodyti pavyzdžiai nėra reikšmingi.
Vertinimas
33
Iš 2021 m. liepos 14 d. nutarties rezoliucinės dalies 1 punkto a papunkčio matyti, kad pagal ją Lenkijos Respublika buvo įpareigota, be kita ko, sustabdyti drausmės bylų kolegijos sprendimų, priimtų remiantis iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 27 straipsnio 1 dalies 1a punktu, poveikį.
34
Lenkijos Respublika iš esmės teigia, kad visiškai įgyvendino šią laikinąją apsaugos priemonę, nustatydama dvi skirtingas teisių gynimo priemones, numatytas atitinkamai 2022 m. birželio 9 d. įstatymo 9 straipsnyje ir 18 straipsnio 1 dalyje.
35
Pirma, kiek tai susiję su 2022 m. birželio 9 d. įstatymo 9 straipsniu, iš paties šio straipsnio teksto matyti, kad profesinės atsakomybės kolegija būtinai turės peržiūrėti drausmės bylų kolegijos sprendimus sustabdyti teisėjo pareigų vykdymą, kol bus išspręsta šio įstatymo įsigaliojimo metu dar nebaigta nagrinėti byla.
36
Žinoma, tokia peržiūra iš principo gali užkirsti kelią tam, kad drausmės bylų kolegijos priimtas tokio pobūdžio sprendimas ir toliau sukeltų teisinių pasekmių, nes tolesnis šių pasekmių galiojimas priklausytų nuo to, ar šis sprendimas bus patvirtintas kitoje instancijoje.
37
Atsižvelgiant į tai, viena vertus, tiek iš 2022 m. birželio 9 d. įstatymo 9 straipsnio formuluotės, tiek iš Lenkijos Respublikos pateikto jo aiškinimo matyti, kad šis straipsnis netaikomas visiems drausmės bylų kolegijos priimtiems sprendimams. Konkrečiai kalbant, pagal minėtą straipsnį neleidžiama apriboti sprendimų skirti teisėjui drausminę nuobaudą arba leisti iškelti jam baudžiamąją bylą poveikio, nors tokiems sprendimams taikoma šios nutarties 33 punkte nurodyta laikinoji apsaugos priemonė, be to, jie gali turėti reikšmingų pasekmių atitinkamų teisėjų gyvenimui ir karjerai.
38
Kita vertus, tiesa, kad 2022 m. birželio 9 d. įstatymo 9 straipsnyje numatyta drausmės bylų kolegijos sprendimo dėl teisėjo nušalinimo nuo pareigų peržiūra per pirmąjį profesinės atsakomybės kolegijos posėdį, susijusį su šio teisėjo situacija. Vis dėlto nei iš šio įstatymo nuostatų, nei iš Lenkijos Respublikos argumentų nematyti, kad tokio sprendimo poveikis būtų sustabdytas, kol bus surengtas pirmasis teismo posėdis, kuris, beje, neatrodo turintis vykti per iš anksto nustatytą terminą.
39
Antra, kiek tai susiję su 2022 m. birželio 9 d. įstatymo 18 straipsnio 1 dalimi, iš šios nuostatos formuluotės matyti, kad pagal ją teisėjui, nurodytam tam tikruose drausmės bylų kolegijos priimtuose sprendimuose, kurie tapo galutiniai, suteikiama galimybė per šešis mėnesius nuo šio įstatymo įsigaliojimo prašyti atnaujinti su juo susijusį procesą.
40
Nors tokios teisių gynimo priemonės nustatymas, jeigu ji veiksminga, gali sustiprinti teisminę gynybą ir ja gali pasinaudoti teisėjai, dėl kurių drausmės bylų kolegijoje vykdomos procedūros, vis dėlto ji jokiu būdu nereiškia drausmės bylų kolegijos priimto sprendimo poveikio sustabdymo, jeigu atitinkamas teisėjas nepateikė prašymo peržiūrėti šį sprendimą 2022 m. birželio 9 d. įstatyme nustatytomis sąlygomis.
41
Be to, net jei toks prašymas peržiūrėti pateikiamas, iš šio įstatymo 18 straipsnio 1 dalies nematyti, kad drausmės bylų kolegijos sprendimo, dėl kurio pateiktas šis prašymas, galiojimas būtų sustabdytas, kol bus išnagrinėtas minėtas prašymas.
42
Taigi atrodo, kad teisinės priemonės, kuriomis remiasi Lenkijos Respublika, bet kuriuo atveju negali užtikrinti drausmės bylų kolegijos sprendimų, priimtų remiantis iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 27 straipsnio 1 dalies 1a punktu, poveikio sustabdymo.
43
Tokiomis aplinkybėmis tai, kad kai kurie iš šių sprendimų iš tikrųjų buvo užginčyti arba netrukus galėjo būti užginčyti, net pateikus įrodymų bet kuriuo atveju negalėtų įrodyti, kad šios nutarties 33 punkte nurodyta laikinoji apsaugos priemonė buvo visiškai įgyvendinta.
44
Taigi Lenkijos Respublika tik iš dalies įvykdė šią laikinąją apsaugos priemonę.
Dėl įpareigojimo laikinai netaikyti Lenkijos nuostatų, pagal kurias nacionaliniams teismams draudžiama tikrinti, ar laikomasi Sąjungos reikalavimų, susijusių su pagal įstatymą įsteigtu nepriklausomu ir nešališku teismu
Argumentai
45
Lenkijos Respublika teigia, kad Lenkijos teisė leidžia užtikrinti teisės į pagal įstatymą įsteigtą nepriklausomą ir nešališką teismą apsaugą įvairiose bylų stadijose ir įvairiuose procesuose. Taigi ši valstybė narė mano, kad remdamasi savo teismų praktika ji įgyvendino 2020 m. balandžio 8 d. Nutartyje Komisija / Lenkija (C‑791/19 R, EU:C:2020:277) nustatytas laikinąsias apsaugos priemones.
46
Be to, 2022 m. birželio 9 d. įstatymu Lenkijos teisės sistemoje buvo nustatyta nauja teisinė priemonė, leidžianti patikrinti, ar teisėjas laikosi nepriklausomumo ir nešališkumo reikalavimų, atsižvelgiant į jo paskyrimo aplinkybes ir elgesį, kai šalis šiuo klausimu iškelia abejonių. Šio mechanizmo taikymas taip pat galėtų lemti teisėjo nušalinimą nuo pareigų tais atvejais, kai to neprašoma.
47
Komisija teigia, kad teisių gynimo priemonė, kuria remiasi Lenkijos Respublika, įgyvendinama susijusios procedūros šalies prašymu ir kad jai iš pradžių buvo nustatytos kelios ribojamosios sąlygos. Tačiau ši teisių gynimo priemonė neleidžia ex officio nagrinėti, ar buvo laikytasi reikalavimų, susijusių su pagal įstatymą įsteigtu nepriklausomu ir nešališku teismu. Be to, ši institucija nagrinėja bylą, kurioje drausminė procedūra buvo pradėta dėl iš dalies pakeisto Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymo 42a straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimo.
Vertinimas
48
Iš 2021 m. liepos 14 d. nutarties rezoliucinės dalies 1 punkto d papunkčio matyti, kad ji įpareigojo Lenkijos Respubliką laikinai netaikyti iš dalies pakeisto Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymo 42a straipsnio 1 ir 2 dalių, taip pat 55 straipsnio 4 dalies, iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 29 straipsnio 2 ir 3 dalių, iš dalies pakeisto Administracinių teismų įstatymo 5 straipsnio 1a ir 1b dalių ir pakeitimo įstatymo 8 straipsnio nuostatų tiek, kiek pagal jas nacionaliniams teismams draudžiama tikrinti, ar laikomasi Sąjungos reikalavimų, susijusių su pagal įstatymą įsteigtu nepriklausomu ir nešališku teismu, kaip tai suprantama pagal ESS 19 straipsnio 1 dalį ir Chartijos 47 straipsnį.
49
Šiuo klausimu, pirma, tiek, kiek Lenkijos Respublikos argumentus reikia suprasti taip, kad jais siekiama įrodyti, jog pirmesniame punkte nurodyta laikinoji apsaugos priemonė buvo įgyvendinta jos teismų praktikoje, pakanka pažymėti, kad šiuose argumentuose nėra jokio patikslinimo dėl šios praktikos turinio, be to, prie jų nepridėta jokių įrodymų, kurie patvirtintų minėtos praktikos tikrumą.
50
Antra, 2022 m. birželio 9 d. įstatyme, žinoma, buvo nustatyta nauja teisinė priemonė, leidžianti patikrinti, ar laikomasi reikalavimų, susijusių su pagal įstatymą įsteigtu nepriklausomu ir nešališku teismu; ši teisių gynimo priemonė reglamentuojama, be kita ko, iš dalies pakeisto Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymo 42a straipsnio 3 dalyje, iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 29 straipsnio 5 dalyje ir iš dalies pakeisto Administracinių teismų įstatymo 5 straipsnio 1 dalyje.
51
Vis dėlto, viena vertus, neginčijama, kad šios nutarties 48 punkte nurodytos Lenkijos teisės nuostatos nebuvo panaikintos ir jų taikymas nebuvo oficialiai sustabdytas, todėl jose nustatyti apribojimai, susiję su galimybe patikrinti, ar laikomasi reikalavimų, siejamų su pagal įstatymą įsteigtu nepriklausomu ir nešališku teismu, iš esmės visiškai taikomi Lenkijos teisės sistemoje.
52
Kita vertus, tiek iš nuostatų, reglamentuojančių Lenkijos teisės aktų leidėjo nustatytą naują teisių gynimo priemonę, kuria remiasi Lenkijos Respublika, formuluotės, tiek iš šios valstybės narės argumentų matyti, kad ši teisių gynimo priemonė gali būti taikoma tik atitinkamos procedūros šalies prašymu.
53
Darytina išvada, kad minėta teisių gynimo priemonė turi būti suprantama taip, kad ja nukrypstama nuo apribojimų, kylančių iš šios nutarties 48 punkte nurodytų Lenkijos nuostatų, tik tuo atveju, kai toks prašymas buvo pateiktas. Taigi neįrodyta, kad šie apribojimai netaikomi kitais atvejais, visų pirma tada, kai teismas savo iniciatyva tikrina, ar laikomasi reikalavimų, susijusių su pagal įstatymą įsteigtu nepriklausomu ir nešališku teismu.
54
Taigi, nesant reikalo nustatyti, ar Sąjungos teisė būtinai reiškia, kad teismas turi galėti ex officio atlikti tokį patikrinimą, atrodo, kad 2022 m. birželio 9 d. įstatymo priėmimas bet kuriuo atveju negali užtikrinti visiško šios nutarties 48 punkte nurodytų Lenkijos nuostatų poveikio sustabdymo.
55
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad nors 2022 m. birželio 9 d. įstatymo priėmimas gali apriboti minėtų nuostatų poveikį, jo nepakanka, kad būtų visiškai užtikrintas šios nutarties 48 punkte nurodytos laikinosios apsaugos priemonės įgyvendinimas.
56
Taigi Lenkijos Respublika tik iš dalies įvykdė šią laikinąją apsaugos priemonę.
Dėl įpareigojimo laikinai netaikyti Lenkijos nuostatų, pagal kurias teisėjams gali kilti drausminė atsakomybė už tai, kad jie patikrino, ar laikomasi pagal įstatymą įsteigto teismo nepriklausomumo ir nešališkumo reikalavimų
Argumentai
57
Lenkijos Respublika teigia, kad pagal taikytinas Lenkijos nuostatas niekada nebuvo galima patraukti teisėjų drausminėn atsakomybėn dėl to, kad jomis teisės subjektams buvo užtikrinta teisė į pagal įstatymą įsteigtą teismą ir kad drausmės teismai visada taip aiškino šias nuostatas.
58
Be to, 2022 m. birželio 9 d. įstatyme buvo patikslintos drausmės pažeidimų, kurie gali būti inkriminuoti teisėjams, apibrėžtys. Taigi, viena vertus, iš šio įstatymo matyti, kad teismo sprendimo turinys negali būti laikomas drausmės pažeidimu, įskaitant atvejus, kai šis turinys susijęs su teise į pagal įstatymą įsteigtą teismą. Antra, minėtame įstatyme patvirtinta, kad nepriklausomumo ir nešališkumo reikalavimų laikymosi tyrimas jame išvardytų nuostatų atveju nėra drausmės pažeidimas.
59
Komisijos teigimu pagal nuostatas, kuriomis remiasi Lenkijos Respublika, negalima pradėti drausminės procedūros prieš teisėjus, kurie priima sprendimus klaidingai aiškindami ESS 19 straipsnio 1 dalies reikalavimus arba kurie šalies prašymu nagrinėja teisėjo nepriklausomumo ir nešališkumo reikalavimų laikymąsi.
60
Vis dėlto pagal šias nuostatas neatmetama galimybė, kad nagrinėjimas ex officio, ar bylą nagrinėjančios kolegijos teisėjas laikosi šių reikalavimų, gali būti kvalifikuojamas kaip drausmės pažeidimas. Be to, Komisija buvo informuota apie drausminės procedūros pradžią ir tyrimo priemones, kurių imtasi dviejose su šia prielaida susijusiose bylose.
Vertinimas
61
Iš 2021 m. liepos 14 d. nutarties rezoliucinės dalies 1 punkto c papunkčio matyti, kad joje numatytas įpareigojimas Lenkijos Respublikai laikinai netaikyti iš dalies pakeisto Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymo 107 straipsnio 1 dalies 2 ir 3 punktų, taip pat iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 72 straipsnio 1 dalies 1–3 punktų nuostatų, pagal kurias teisėjams galima taikyti drausminę atsakomybę už tai, kad nagrinėjo, ar laikomasi pagal įstatymą įsteigto nepriklausomo ir nešališko teismo reikalavimų, kaip tai suprantama pagal ESS 19 straipsnio 1 dalį ir Chartijos 47 straipsnį.
62
Šiuo klausimu, pirma, reikia pažymėti, kad argumentas, susijęs su tuo, kad pagal taikytinas Lenkijos teisės nuostatas niekada nebuvo galima patraukti teisėjų drausminėn atsakomybėn dėl to, kad jomis teisės subjektams buvo užtikrinta teisė į pagal įstatymą įsteigtą teismą, yra Lenkijos Respublikos rašytinėse pastabose dėl 2021 m. balandžio 1 d. Komisijos pateikto prašymo taikyti laikinąsias apsaugos priemones pateikto argumento pakartojimas. Tokie argumentai negali būti laikomi „pasikeitusiomis aplinkybėmis“, kaip tai suprantama pagal Procedūros reglamento 163 straipsnį, tad turi būti atmesti (pagal analogiją žr. 2021 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojos nutarties Čekijos Respublika / Lenkija, C‑121/21 R, EU:C:2021:752, 24 punktą).
63
Antra, kaip pabrėžia Lenkijos Respublika, 2022 m. birželio 9 d. įstatymu buvo papildytas iš dalies pakeisto Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymo 107 straipsnis ir iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 72 straipsnis.
64
Taip papildytuose straipsniuose dabar konkrečiai numatyta, kad drausmės pažeidimu nelaikomas nei klaidos padarymas aiškinant ir taikant Sąjungos teisės nuostatas, nei reikalavimų, susijusių su pagal įstatymą įsteigtu nepriklausomu ir nešališku teismu, laikymosi patikrinimas iš dalies pakeisto Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymo 42a straipsnio 3 dalyje, iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 29 straipsnio 5 dalyje ir iš dalies pakeisto Administracinių teismų įstatymo 5 straipsnio 1 dalyje numatytais atvejais.
65
Vis dėlto visų pirma neginčijama, kad šios nutarties 61 punkte nurodytos Lenkijos teisės nuostatos nebuvo panaikintos ir kad jų taikymas nebuvo oficialiai sustabdytas, todėl pagal šias nuostatas iš principo vis dar galima patraukti atsakomybėn teisėjus, kurie nagrinėjo, ar laikomasi pagal įstatymą įsteigto teismo nepriklausomumo ir nešališkumo reikalavimų, kylančių iš ESS 19 straipsnio 1 dalies ir Chartijos 47 straipsnio.
66
Be to, reikia pažymėti, kad 2022 m. birželio 9 d. įstatyme įtvirtintas patikslinimas, jog Sąjungos teisės nuostatų aiškinimo ir taikymo klaida nėra drausmės pažeidimas, prima facie visiškai nereiškia, kad toks kvalifikavimas negali būti pripažintas, jeigu dėl teisingo ar klaidingo tokių nuostatų aiškinimo ir taikymo kyla abejonių dėl tam tikrų Lenkijos teisės sistemoje taikytinų normų.
67
Visų pirma, kadangi iš dalies pakeisto Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymo 107 straipsnio 1 dalyje ir iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 72 straipsnio 1 dalyje vis dar numatyta, kad teisėjas drausmine tvarka atsako už profesinius nusižengimus, įskaitant atvejus, kai atliekami veiksmai, galintys trukdyti ar rimtai pakenkti teisminės institucijos veikimui, arba veiksmai, kuriais kvestionuojamas teisėjo darbo santykių buvimas, teisėjo skyrimo veiksmingumas ar Lenkijos Respublikos konstitucinio organo teisėtumas, negali būti laikoma, kad drausminės procedūros netaikymas dėl to, kad buvo padaryta klaida aiškinant ir taikant Sąjungos teisės nuostatas, neišvengiamai kliudo pradėti tokį persekiojimą, jei teismas klaidingai ar pagrįstai nusprendė, kad pagal Sąjungos teisę jis privalo priimti tokias pasekmes sukeliantį aktą.
68
Galiausiai tiek iš 2022 m. birželio 9 d. įstatymo teksto, tiek iš Lenkijos Respublikos pateikto jo aiškinimo matyti, kad šiame įstatyme įtvirtintas patikslinimas, pagal kurį reikalavimų, susijusių su pagal įstatymą įsteigtu nepriklausomu ir nešališku teismu, laikymosi patikrinimas nėra drausmės pažeidimas, taikomas tik tuo atveju, kai šis patikrinimas atliekamas iš dalies pakeisto Bendrosios kompetencijos teismų santvarkos įstatymo 42a straipsnio 3 dalyje, iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 29 straipsnio 5 dalyje ir iš dalies pakeisto Administracinių teismų įstatymo 5 straipsnio 1 dalyje nurodytais atvejais.
69
Iš šios nutarties 52 ir 53 punktų matyti, kad pagal šias nuostatas tokį patikrinimą leidžiama atlikti tik atitinkamo proceso šalies prašymu. Iš to darytina išvada, kad neįrodyta, jog 2022 m. birželio 9 d. įstatymu padaryti pakeitimai leidžia bet kuriuo atveju atmesti galimybę pradėti drausminę procedūrą teisėjui vien dėl to, kad jis atliko šį patikrinimą.
70
Šiomis aplinkybėmis, nors šie pakeitimai iš tikrųjų leidžia užtikrinti šios nutarties 61 punkte nurodytos laikinosios apsaugos priemonės laikymąsi tuo atveju, kai pagal įstatymą įsteigto teismo nepriklausomumo ir nešališkumo reikalavimų, įtvirtintų Sąjungos teisėje, laikymasis tikrinamas taikant naują teisių gynimo priemonę, įtvirtintą šios nutarties 68 punkte nurodytose nuostatose, jie vis dėlto neužtikrina visiško šios laikinosios apsaugos priemonės įgyvendinimo.
71
Darytina išvada, kad Lenkijos Respublika minėtą laikinąją apsaugos priemonę įvykdė tik iš dalies.
Dėl įpareigojimo laikinai netaikyti Lenkijos teisės nuostatų, pagal kurias išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijai suteikta išimtinė kompetencija nagrinėti prieštaravimus dėl teisėjo ar teismo nepriklausomumo nebuvimo
Argumentai
72
Lenkijos Respublika teigia, pirma, kad Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) pirmininkė, kuri taip pat pirmininkauja išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijai, 2021 m. liepos 29 d. priėmė nutartį, kurioje konstatuota, kad šioje kolegijoje nenagrinėjama jokios bylos, kurioje nurodytas su teisėjo paskyrimo neteisėtumu susijęs pagrindas, ir nurodyta sustabdyti bylų dėl teisėjo nušalinimo arba jurisdikciją turinčio teismo nustatymu, kiek tai susiję su teisėjo ar teismo nepriklausomumo nebuvimu, registravimą (toliau – 2021 m. liepos 29 d. nutartis).
73
Antra, įsigaliojus 2022 m. birželio 9 d. įstatymui, išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijos I skyriaus pirmininko pavaduotojas grąžino visus prašymus dėl nušalinimo, pateiktus pagal iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 26 straipsnio 2 dalį. Iš tiesų jis nusprendė, kad pirmiausia reikia taikyti naują šiame įstatyme įtvirtintą teisių gynimo priemonę ir palikti bendrosios kompetencijos teismams nagrinėti prieštaravimus, susijusius su teisėjo nepriklausomumo nebuvimu.
74
Iš šių aplinkybių matyti, kad Lenkijos teismai praktiškai nebetaiko 2021 m. liepos 14 d. nutarties rezoliucinės dalies 1 punkto e papunktyje nurodytų nuostatų.
75
Komisija neginčija Lenkijos Respublikos pateiktų įrodymų tikrumo ir pažymi, kad ji nebuvo informuota apie nuostatų, kuriomis išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijai suteikiama išimtinė kompetencija nagrinėti prieštaravimus, susijusius su teisėjo ar teismo nepriklausomumo nebuvimu, taikymą po 2022 m. birželio 9 d. įstatymo įsigaliojimo.
76
Vis dėlto iš Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) interneto svetainės ir šio teismo elektroninio registro matyti, kad išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegija vis dar nagrinėja tam tikras su tokiais prieštaravimais susijusias bylas, kurios jai buvo perduotos prieš įsigaliojant 2022 m. birželio 9 d. įstatymui pagal iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 26 straipsnio 2 dalį. Taigi negalima atmesti galimybės, kad ši kolegija gali toliau naudotis savo išimtine kompetencija šioje srityje.
Vertinimas
77
Iš 2021 m. liepos 14 d. nutarties rezoliucinės dalies 1 punkto e papunkčio matyti, kad joje Lenkijos Respublika įpareigojama laikinai netaikyti iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 26 straipsnio 2 ir 4–6 dalių bei 82 straipsnio 2–5 dalių ir pakeitimo įstatymo 10 straipsnio nuostatų, pagal kurias išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijai suteikta išimtinė kompetencija nagrinėti prieštaravimus dėl teisėjo ar teismo nepriklausomumo nebuvimo.
78
Neginčijama, kad ankstesniame punkte minėtos nuostatos nebuvo panaikintos ir kad jų taikymas nebuvo oficialiai sustabdytas, todėl išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegija iš esmės turi išimtinę kompetenciją priimti sprendimus šiose nuostatose nurodytose bylose.
79
Taigi reikia išnagrinėti, ar Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) teisėjų priimtos nutartys, kuriomis remiasi Lenkijos Respublika, praktiškai gali panaikinti minėtų nuostatų veiksmingumą.
80
Šiuo klausimu, pirma, 2021 m. spalio 27 d. nutarties 51 punkte buvo konstatuota, kad Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) pirmininkės priimtos priemonės, tarp kurių yra 2021 m. liepos 29 d. nutartis, neleidžia nustatyti, kad išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegija nebegali nagrinėti jai pateiktų nagrinėti bylų ir kad bendrosios kompetencijos teismai nebeturi jai perduoti nagrinėti šios kolegijos jurisdikcijai priklausančių bylų.
81
Darytina išvada, kad 2021 m. liepos 29 d. nutarties negalima laikyti „aplinkybių pasikeitimu“, kaip tai suprantama pagal Procedūros reglamento 163 straipsnį, leidžiantį nustatyti, kad Lenkijos Respublika visiškai įgyvendino šios nutarties 77 punkte nurodytą laikinąją apsaugos priemonę.
82
Be to, Komisijos nurodyti bylų, kurios buvo perduotos išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijai prieš įsigaliojant 2022 m. birželio 9 d. įstatymui ir kurios dar nagrinėjamos šioje kolegijoje, pavyzdžiai patvirtina, kad 2021 m. liepos 29 d. nutartimi praktiškai nebuvo visiškai atsisakyta taikyti šioje laikinojoje apsaugos priemonėje numatytas taisykles.
83
Antra, Lenkijos Respublikos pateikta išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijos I skyriaus pirmininko pavaduotojo nutartis iš tikrųjų patvirtina, kad egzistuoja praktika, pagal kurią pagal šios nutarties 77 punkte nurodytas nuostatas šiai kolegijai perduotos bylos perduodamos bendrosios kompetencijos teismams, o šios praktikos Komisija neginčija.
84
Atsižvelgiant į tai, šioje išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijos I skyriaus pirmininko pavaduotojo nutartyje numatyta perduoti bendrosios kompetencijos teismams tik tas bylas, kurios patenka į šios nutarties 50 punkte nurodytos naujos teisinės priemonės, nustatytos 2022 m. birželio 9 d. įstatyme, taikymo sritį. Taigi neįrodyta, kad šios nutarties 77 punkte nurodytos nuostatos taip pat netaikomos bylose, kurios nesusijusios su šia nauja teisių gynimo priemone, tačiau kuriose buvo pateikti prieštaravimai dėl teisėjo ar teismo nepriklausomumo nebuvimo.
85
Darytina išvada, kad nors priemonės, kuriomis remiasi Lenkijos Respublika, gali reikšmingai apriboti taisyklių, pagal kurias išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijai suteikiama išimtinė kompetencija, taikymą, iš bylos medžiagos nematyti, kad šių taisyklių taikymas praktiškai yra visiškai sustabdytas.
86
Taigi Lenkijos Respublika tik iš dalies įvykdė šios nutarties 77 punkte nurodytą laikinąją apsaugos priemonę.
Dėl įpareigojimo laikinai neperduoti iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 27 straipsnio 1 dalies 1a, 2 ir 3 punktuose nurodytų bylų teismui, kuris neatitinka nepriklausomumo reikalavimų
Argumentai
87
Lenkijos Respublika teigia, kad iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 27 straipsnio 1 dalies 1a, 2 ir 3 punktuose nurodytos bylos 2022 m. birželio 9 d. įstatymu buvo paskirtos dviem atskiroms Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) kolegijoms, t. y. profesinės atsakomybės kolegijai ir išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijai.
88
Visų pirma jokiame Teisingumo Teismo sprendime nenurodyta, kad šios kolegijos neatitinka 2019 m. lapkričio 19 d. Sprendime A. K. ir kt. (Aukščiausiojo Teismo drausmės bylų kolegijos nepriklausomumas) (C‑585/18, C‑624/18 ir C‑625/18, EU:C:2019:982) nustatytų garantijų. Be to, minėtų kolegijų nariams suteikiamos tokios pačios nepriklausomumo garantijos kaip ir kitiems Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) teisėjams. Taip pat aplinkybės, dėl kurių koreliacijos Teisingumo Teismas patenkino Komisijos ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo, kiek tai susiję su drausmės bylų kolegija, 2021 m. liepos 15 d. Sprendime Komisija / Lenkija (Teisėjų drausmės tvarka) (C‑791/19, EU:C:2021:596), nepriskiriamos aplinkybėms, apibūdinančioms profesinės atsakomybės kolegijos ar išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijos savybes. Galiausiai vien aplinkybės, kad teisėją paskyrė valstybės vadovas institucijos, kurią daugiausia sudaro įstatymų leidžiamosios ar vykdomosios valdžios atstovai, siūlymu, nepakanka, kad būtų įrodytas ESS 19 straipsnio 1 dalies pažeidimas.
89
Komisija mano, kad profesinės atsakomybės kolegija ir išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegija neatitinka 2019 m. lapkričio 19 d. Sprendime A. K. ir kt. (Aukščiausiojo Teismo drausmės bylų kolegijos nepriklausomumas) (C‑585/18, C‑624/18 ir C‑625/18, EU:C:2019:982) nurodytų garantijų.
90
Šiuo klausimu ji pažymi, kad keturiolika iš septyniolikos išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijos narių ir keturi iš vienuolikos profesinės atsakomybės kolegijos narių buvo paskirti Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) nariais tokiomis aplinkybėmis, kurias Europos Žmogaus Teisių Teismas laiko lemiančiomis teisės į pagal įstatymą įsteigtą teismą pažeidimą.
91
Komisija mano, jog tai, kad šie teisėjai buvo paskirti organo, kuris nebeužtikrino pakankamų nepriklausomumo nuo įstatymų leidžiamosios ar vykdomosios valdžių garantijų, siūlymu, ir tai, kad šie teisėjai buvo paskirti, nepaisant to, kad administracinis teismas sustabdė šio organo pateiktą pasiūlymą, kelia didelių abejonių, ar abi aptariamos kolegijos atitinka nepriklausomumo reikalavimus, kylančius iš ESS 19 straipsnio 1 dalies.
Vertinimas
92
Iš 2021 m. liepos 14 d. nutarties rezoliucinės dalies 1 punkto a ir b papunkčių matyti, kad juose Lenkijos Respublika buvo įpareigota, be kita ko, neperduoti iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 27 straipsnio 1 dalies 1a, 2 ir 3 punktuose nurodytų bylų teismui, kuris neatitinka nepriklausomumo reikalavimų, apibrėžtų 2019 m. lapkričio 19 d. Sprendime A. K. ir kt. (Aukščiausiojo Teismo drausmės bylų kolegijos nepriklausomumas) (C‑585/18, C‑624/18 ir C‑625/18, EU:C:2019:982).
93
Neginčijama, kad, panaikinus iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 27 straipsnį ir drausmės bylų kolegiją, Lenkijos teisės aktų leidėjas anksčiau šiai kolegijai suteiktą kompetenciją iš dalies suteikė profesinės atsakomybės kolegijai ir iš dalies – išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijai.
94
Nors dėl to Lenkijos Respublika bylas, numatytas iš dalies pakeisto Aukščiausiojo Teismo įstatymo 27 straipsnio 1 dalies 1a, 2 ir 3 punktuose, perdavė kitoms instancijoms, ne drausmės bylų kolegijai, Komisija vis dėlto mano, kad toks perdavimas negali užtikrinti šios nutarties 92 punkte nurodytų laikinųjų apsaugos priemonių įgyvendinimo, nes profesinės atsakomybės kolegija ir išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegija, atsižvelgiant į jų narių skyrimo tvarką, neatitinka nepriklausomumo reikalavimų, be kita ko apibrėžtų 2019 m. lapkričio 19 d. Sprendime A. K. ir kt. (Aukščiausiojo Teismo drausmės bylų kolegijos nepriklausomumas) (C‑585/18, C‑624/18 ir C‑625/18, EU:C:2019:982).
95
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad tokia Komisijos pozicija nėra tiesiogiai grindžiama Teisingumo Teismo pagal SESV 258 straipsnį padaryta išvada, jog Lenkijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal ESS 19 straipsnio 1 dalį, kiek tai susiję su profesinės atsakomybės kolegijos ir išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijos organizavimu bei veikimu, nes iki šiol Teisingumo Teismas, nagrinėdamas ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo, nepareiškė nuomonės šiuo klausimu.
96
Ši Komisijos pozicija taip pat negali būti grindžiama Teisingumo Teismo pagal SESV 267 straipsnį priimtu sprendimu.
97
Žinoma, 2021 m. spalio 6 d. Sprendimo W.Ż. (Aukščiausiojo Teismo išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegija – skyrimas) (C‑487/19, EU:C:2021:798) 152 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad kelios aplinkybės, susijusios su teisėjo skyrimu į išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegiją, leidžia daryti išvadą, kad šis paskyrimas buvo padarytas akivaizdžiai pažeidžiant pagrindines Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) teisėjų skyrimo procedūros taisykles, kurios yra sudedamoji Lenkijos teismų sistemos sukūrimo ir veikimo dalis, taigi pažeidžiant ESS 19 straipsnio 1 dalį.
98
Vis dėlto ši išvada padaryta su sąlyga, kad galutinį vertinimą atliks prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuris vienintelis turi jurisdikciją vykstant prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrai konstatuoti ir vertinti pagrindinės bylos faktines aplinkybes ir aiškinti bei taikyti nacionalinę teisę (šiuo klausimu žr. 2022 m. liepos 14 d. Sprendimo Volkswagen, C‑134/20, EU:C:2022:571, 36 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
99
Taigi šiomis aplinkybėmis laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas negali pritarti Komisijos argumentui, prieš tai neįvertinęs profesinės atsakomybės kolegijos ir išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijos narių skyrimo procedūros atitikties ESS 19 straipsnio 1 daliai.
100
Taigi šis argumentas skiriasi nuo šios nutarties 22–86 punktuose nagrinėtų argumentų. Iš tiesų vertinant pastaruosius argumentus reikėjo tik nustatyti, ar Lenkijos Respublikos priimtos naujos priemonės galėjo lemti Lenkijos nuostatų, Komisijos kritikuotų ieškinyje dėl įsipareigojimų neįvykdymo, kuris yra bylos C‑204/21 dalykas, poveikio sustabdymą, remiantis prieštaravimais, kurie 2021 m. liepos 14 d. nutartyje buvo pripažinti kaip neturintys rimto pagrindo. Šiuo tikslu laikinąsias apsaugos priemones taikančiam teisėjui nereikėjo vertinti šių naujų priemonių ar kitų Lenkijos teisės aktų elementų suderinamumo su Sąjungos teise.
101
Pagal SESV 258 ir 260 straipsniuose nustatytą sistemą Teisingumo Teismas turi išimtinę jurisdikciją, kuri jam tiesiogiai ir aiškiai suteikta SESV, spręsti dėl valstybių narių veiksmų suderinamumo su Sąjungos teise (šiuo klausimu žr. 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Komisija / Portugalija, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, 49 ir 50 punktus).
102
Žinoma, laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas turi jurisdikciją prieš Teisingumo Teismui priimant sprendimą dėl ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo atlikti preliminarų šiam ieškiniui pagrįsti pateiktų prieštaravimų vertinimą, kad galėtų priimti sprendimą dėl fumus boni juris sąlygos, nedarant poveikio galutiniam Teisingumo Teismo atliekamam šių prieštaravimų vertinimui.
103
Vis dėlto ši jurisdikcija negali leisti laikinąsias apsaugos priemones taikančiam teisėjui įvertinti nacionalinės praktikos ar teisės akto, kurie nėra ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo dalykas ir kurių Teisingumo Teismas anksčiau nenagrinėjo, suderinamumą su Sąjungos teise, nepažeidžiant iš SESV 258 ir 260 straipsnių kylančios išimtinės Teisingumo Teismo jurisdikcijos (pagal analogiją žr. 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Komisija / Portugalija, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, 51 punktą).
104
Be to, priešingas sprendimas pažeistų atitinkamos valstybės narės procesines teises, nes iš jos būtų atimta galimybė per ikiteisminį įsipareigojimų neįvykdymo procedūros etapą patikslinti savo poziciją dėl Komisijos pateiktų argumentų; šiame etape ji gali įvykdyti iš Sąjungos teisės kylančius įsipareigojimus arba tinkamai apsiginti nuo šių argumentų (pagal analogiją žr. 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Komisija / Portugalija, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, 55 ir 56 punktus).
105
Taip pat reikia pažymėti, kad laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo atliktai argumento, susijusio su nacionalinės praktikos ar teisės aktų, kurie nėra ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagrindai, nesuderinamumu su Sąjungos teise, analizei negalima pritarti, net jei atliekant šį nagrinėjimą apsiribojama nustatymu, ar šis argumentas iš pirmo žvilgsnio atrodo neturintis rimto pagrindo.
106
Iš tiesų toks kontrolės standartas nagrinėjant prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones pateisinamas tik tuo, kad nagrinėjamas argumentas skirtas tam, kad bylą iš esmės nagrinėjantis teismas galutinai jį įvertintų, o taip nėra argumento, susijusio su tokia praktika ar nacionalinės teisės aktais, atveju.
107
Taigi, jeigu laikinąsias apsaugos priemones taikančiam teisėjui tikrinant, kaip taikomos laikinosios apsaugos priemonės, tarp Komisijos ir atitinkamos valstybės narės kyla ginčas dėl nacionalinės praktikos ar teisės akto, kurie nėra ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo dalykas ir kurių Teisingumo Teismas anksčiau nenagrinėjo, suderinamumo su Sąjungos teise, Komisija turi, jei mano, kad to reikia, pareikšti naują ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo, susijusį su šia nacionaline praktika ar teisės aktais (pagal analogiją žr. 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Komisija / Portugalija, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, 52 punktą).
108
Šiomis aplinkybėmis, kadangi profesinės atsakomybės kolegijos ir išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegijos narių skyrimo procedūros suderinamumas su Sąjungos teise nėra byloje C‑204/21 pareikštame ieškinyje nurodytų prieštaravimų, primintų šios nutarties 2 punkte, dalykas ir kadangi Teisingumo Teismas šio suderinamumo anksčiau nenagrinėjo, laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas negali pritarti šios nutarties 94 punkte nurodytam Komisijos argumentui.
109
Darytina išvada, kad, nedarant poveikio klausimui, ar ši skyrimo procedūra suderinama su Sąjungos teise, reikia konstatuoti, kad Lenkijos Respublika įvykdė šios nutarties 92 punkte nurodytas laikinąsias apsaugos priemones.
110
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad iš bylos medžiagos nematyti, jog Lenkijos Respublikos priimtų priemonių pakaktų visų 2021 m. liepos 14 d. nutartyje nurodytų laikinųjų apsaugos priemonių vykdymui užtikrinti, ir kad todėl šių laikinųjų apsaugos priemonių veiksmingumo nebereikia didinti skiriant periodinę baudą.
111
Vadinasi, reikia atmesti prašymą panaikinti 2021 m. spalio 27 d. nutartį.
112
Vis dėlto iš šios nutarties 25–109 punktų matyti, kad priemonėmis, kurių Lenkijos Respublika ėmėsi po 2021 m. spalio 27 d. nutarties pasirašymo, iš esmės užtikrinamas 2021 m. liepos 14 d. nutartyje nustatytų laikinųjų apsaugos priemonių vykdymas.
113
Taigi, atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes ir Lenkijos Respublikos mokumą, 2021 m. spalio 27 d. nutartimi skirtos periodinės baudos dydį reikia sumažinti iki 500000 EUR už kiekvieną dieną, skaičiuojant nuo šios nutarties pasirašymo dienos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas nutaria:
1.
Atmesti prašymą panaikinti 2021 m. spalio 27 d. Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojo nutartį Komisija / Lenkija (C‑204/21 R, EU:C:2021:878).
2.
Periodinės baudos, kurią Lenkijos Respublika 2021 m. spalio 27 d. Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojo nutartimi Komisija / Lenkija (C‑204/21 R, EU:C:2021:878) buvo įpareigota sumokėti Europos Komisijai, dydį sumažinti iki 500000 EUR už kiekvieną dieną, skaičiuojant nuo šios nutarties pasirašymo dienos.
3.
Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: lenkų.