62024CJ0063
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. balandžio 30 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Prieglobsčio politika – Pabėgėlio statusas arba papildomos apsaugos statusas – Direktyva 2011/95/ES – 12 straipsnio 2 dalies b punktas – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 18 straipsnis – Pabėgėlio statuso nesuteikimas – Pagrindai – Sunkaus nepolitinio nusikaltimo padarymas ne prieglobsčio šalyje prieš pripažįstant pabėgėliu – Aplinkybės, kad bausmė buvo atlikta, poveikis“
Byloje C‑63/24 (Galte) (
i
)
dėl Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo 2024 m. sausio 24 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. sausio 26 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
K. L.
prieš
Migracijos departamentą prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. Lycourgos (pranešėjas), teisėjai S. Rodin, N. Piçarra, O. Spineanu-Matei ir N. Fenger,
generalinė advokatė L. Medina,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Lietuvos vyriausybės, atstovaujamos V. Kazlauskaitės-Švenčionienės ir E. Kurelaitytės,
–
Belgijos vyriausybės, atstovaujamos M. Jacobs ir M. Van Regemorter,
–
Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos J. Möller ir R. Kanitz,
–
Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos R. Bénard ir O. Duprat-Mazaré,
–
Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos M. K. Bulterman ir A. Hanje,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos F. Blanc, M. Debieuvre ir J. Jokubauskaitės,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/95/ES dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo prie tarptautinės apsaugos gavėjų, vienodo statuso pabėgėliams arba papildomą apsaugą galintiems gauti asmenims ir suteikiamos apsaugos pobūdžio reikalavimų (OL L 337, 2011, p. 9) 12 straipsnio 2 dalies b punkto, siejamo su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 18 straipsniu, išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant K. L. ir Migracijos departamento prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos (toliau – Migracijos departamentas) ginčą dėl pastarojo atsisakymo suteikti K. L. pabėgėlio statusą.
Teisinis pagrindas
Tarptautinė teisė
3
1951 m. liepos 28 d. Ženevoje pasirašyta Konvencija dėl pabėgėlių statuso (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 189 t., p. 150, Nr. 2545 (1954)) įsigaliojo 1954 m. balandžio 22 d. Ji buvo papildyta ir iš dalies pakeista 1967 m. sausio 31 d. Niujorke priimtu Protokolu dėl pabėgėlių statuso, įsigaliojusiu 1967 m. spalio 4 d. (toliau – Ženevos konvencija).
4
Ženevos konvencijos 1 straipsnio F skirsnyje nustatyta:
„Šios konvencijos nuostatos netaikomos visiems tiems asmenims, dėl kurių yra rimtų priežasčių manyti, kad jie:
<...>
b) padarė sunkų nepolitinį nusikaltimą už juos priglobusios šalies ribų tada, kai dar nebuvo įsileisti į šią šalį kaip pabėgėliai;
<...>“
5
Šios konvencijos 33 straipsnyje įtvirtinta:
„1.   Nė viena Susitariančioji valstybė jokiu būdu neišsiunčia ir negrąžina pabėgėlio į šalį, kur jo gyvybei ar laisvei grėstų pavojus dėl rasės, religijos, pilietybės, priklausymo tam tikrai socialinei grupei ar dėl politinių pažiūrų.
2.   Tačiau ši nuostata negali būti taikoma pabėgėliams, dėl svarbių priežasčių laikomiems pavojingais šalies, kurioje jie yra, saugumui arba nuteistiems įsigaliojusiu nuosprendžiu už ypač sunkų nusikaltimą ir keliantiems pavojų šiai šaliai.“
Sąjungos teisė
6
Direktyvos 2011/95 4 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„Ženevos konvencija <...> yra tarptautinio teisinio pabėgėlių apsaugos režimo kertinis akmuo[.]“
7
Šios direktyvos 12 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Trečiosios šalies piliečiui arba asmeniui be pilietybės pabėgėlio statusas nesuteikiamas, jei yra rimtų priežasčių manyti, kad:
<...>
b) jis padarė sunkų nepolitinį nusikaltimą ne prieglobsčio šalyje prieš pripažįstant jį pabėgėliu, t. y. prieš išduodant leidimą gyventi [šalyje], grindžiamą pabėgėlio statuso suteikimu; sunkiais nepolitiniais nusikaltimais gali būti laikomi ypač žiaurūs veiksmai, net jei jie įvykdyti tariamai politiniu tikslu;
<...>“
8
Minėtos direktyvos 21 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės laikosi negrąžinimo principo pagal tarptautinius įsipareigojimus.“
Lietuvos teisė
9
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos 2004 m. balandžio 29 d. Lietuvos Respublikos įstatymo Nr. IX-2206 dėl užsieniečių teisinės padėties redakcijos (Žin., Nr. 73-2539, 2004) 86 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Pabėgėlio statusas suteikiamas prieglobsčio prašytojui, kuris dėl visiškai pagrįstos baimės būti persekiojamas dėl rasės, religijos, tautybės, priklausymo tam tikrai socialinei grupei ar dėl politinių įsitikinimų yra už valstybės, kurios pilietis jis yra, ribų ir negali ar bijo naudotis tos valstybės apsauga arba neturi atitinkamos užsienio valstybės pilietybės, yra už valstybės, kurioje buvo jo nuolatinė gyvenamoji vieta, ribų ir dėl išvardytų priežasčių negali ar bijo į ją grįžti, jeigu nėra priežasčių, nustatytų šio Įstatymo 88 straipsnio 1, 2 dalyse.“
10
Šio įstatymo 88 straipsnio 2 dalies 3 punkte nustatyta:
„Prieglobsčio prašytojui, atitinkančiam šio Įstatymo 86 straipsnio 1 dalyje nustatytus kriterijus, nesuteikiamas pabėgėlio statusas, jeigu yra rimtas pagrindas manyti, kad iki atvykimo į Lietuvos Respubliką jis padarė sunkų nepolitinį nusikaltimą (sunkiais nepolitiniais nusikaltimais gali būti laikomi ir tariamai politiniu tikslu įvykdyti ypač žiaurūs veiksmai) arba yra pripažintas kaltu dėl veiksmų, prieštaraujančių Jungtinių Tautų Organizacijos tikslams ir principams, arba kurstė ar kitaip dalyvavo darant tokį nusikaltimą ar tokius veiksmus.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
11
Neteisėtai kirtęs Baltarusijos ir Lietuvos sieną, trečiosios šalies pilietis K. L. 2022 m. vasario 17 d. pateikė prašymą suteikti prieglobstį ir leidimą laikinai gyventi šioje valstybėje narėje. Jis teigė, kad jo kilmės šalies valdžios institucijos jį tris kartus nepagrįstai nuteisė, o tikroji šių nuteisimų priežastis buvo jo politinė opozicinė veikla. K. L. teigė išvykęs iš savo kilmės šalies dėl to, kad tos šalies teisėsaugos pareigūnai vykdė kitų asmenų apklausas, o tai jis suprato kaip siekį sufabrikuoti dar vieną baudžiamąją bylą dėl politinės informacijos skleidimo ir mitingų organizavimo.
12
Migracijos departamentas nusprendė, kad K. L. gali būti suteiktas pabėgėlio statusas Lietuvoje. Departamentas konstatavo, kad vieša suinteresuotojo asmens kilmės šalies valdžios institucijų kritika yra galima jo persekiojimo priežastis. Minėto departamento teigimu, labai tikėtina, kad K. L. būtų suimtas toje šalyje ir joje būtų vykdomas jo baudžiamasis persekiojimas dėl įrašų socialiniuose tinkluose.
13
Vis dėlto atsižvelgęs į anksčiau K. L. iškeltas baudžiamąsias bylas ir skirtų bausmių dydį Migracijos departamentas nusprendė, kad jis padarė veikas, kurios turi būti kvalifikuojamos kaip „sunkus nepolitinis nusikaltimas“, kaip tai suprantama pagal pagrindinėje byloje taikomos Lietuvos Respublikos įstatymo Nr. IX-2206 dėl užsieniečių teisinės padėties redakcijos 88 straipsnio 2 dalies 3 punktą.
14
Taigi 2023 m. sausio 16 d. sprendimu Migracijos departamentas atmetė K. L. tarptautinės apsaugos prašymą. Vis dėlto minėtas departamentas išdavė jam leidimą laikinai gyventi šalyje, motyvuodamas tuo, kad draudžiama jį išsiųsti į kilmės šalį, kur jis gali būti persekiojamas dėl politinių įsitikinimų.
15
2023 m. kovo 30 d. sprendimu Vilniaus apygardos administracinis teismas atmetė K. L. skundą dėl šio sprendimo. K. L. apskundė šį teismo sprendimą Lietuvos vyriausiajam administraciniam teismui, t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
16
Šiame teisme K. L. teigia jau atlikęs bausmę, skirtą už nusikaltimą, dėl kurio Migracijos departamentas atsisakė suteikti jam pabėgėlio statusą. Todėl remdamasis Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro (JTVPK) leidiniais jis tvirtina, kad Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 2 dalies b punkte įtvirtinta pabėgėlio statuso nesuteikimo sąlyga nebetaikoma.
17
Manydamas, kad nei Direktyvoje 2011/95, nei Lietuvos teisės aktuose sąvoka „sunkus nepolitinis nusikaltimas“ nėra aiškiai apibrėžta, Migracijos departamentas savo ruožtu rėmėsi, pirma, 2021 m. spalio mėn. Europos prieglobsčio paramos biuro (toliau – EASO) dokumentu „EASO praktinis vadovas dėl prieglobsčio nesuteikimo už sunkius (nepolitinius) nusikaltimus“ ir vieną iš atitinkamo asmens padarytų nusikalstamų veikų kvalifikavo kaip „sunkų nepolitinį nusikaltimą“, ir, antra, 2017 m. sausio mėn. EASO dokumento „Praktinės gairės. Prieglobsčio nesuteikimas“ 35 puslapiu ir padarė išvadą, kad tais atvejais, jei tarptautinės apsaugos prašytojas atliko bausmę, kompetentinga institucija turi diskreciją taikyti Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 2 dalies b punktą.
18
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, tokios aplinkybės poveikis iki šiol nebuvo išaiškintas nei 2010 m. lapkričio 9 d. Teisingumo Teismo sprendime sujungtose bylose B ir D (C‑57/09 ir C‑101/09, EU:C:2010:661) ar 2018 m. rugsėjo 13 d. Teisingumo Teismo sprendime Ahmed (C‑369/17, EU:C:2018:713), kuriuose aiškinta Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 2 dalies b punkto taikymo sritis, nei EASO dokumentuose. 2016 m. sausio mėn. ataskaitoje „Netaikymas. Kvalifikavimo direktyvos (2011/95/ES) 12 ir 17 straipsniai“ pozicijos neišreiškiama, o 2021 m. spalio mėn. dokumente „EASO praktinis vadovas dėl prieglobsčio nesuteikimo už sunkius (nepolitinius) nusikaltimus“ nepateikiama išsamaus kriterijų, pagal kuriuos nustatomas sunkus nusikaltimas, sąrašo.
19
Be to, šis teismas mano, kad paskirtos bausmės vykdymas pagal savo pobūdį nesusijęs su tarptautinės apsaugos prašytojo padarytos veikos sunkumu ar individualia jo atsakomybe, ir jam kyla klausimas dėl šios aplinkybės poveikio Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 2 dalies b punkto taikymui, atsižvelgiant į 2019 m. vasario mėn. JTVPK dokumento HCR/1P/4/FRE/REV.4 „Procedūrų ir kriterijų, taikomų nustatant pabėgėlio statusą pagal 1951 m. konvenciją ir 1967 m. Protokolą dėl pabėgėlio statuso, vadovo“ 157 punktą ir 2017 m. sausio mėn. EASO dokumento „Praktinės gairės. Prieglobsčio nesuteikimas“ 35 puslapį, iš kurio, kaip jis teigia, matyti, kad aplinkybės, jog tarptautinės apsaugos prašytojas jau atliko bausmę, jam buvo suteikta malonė arba amnestija, gali būti svarbios taikant šią nuostatą.
20
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas primena, kad pagal Chartijos 18 straipsnį teisė į prieglobstį garantuojama pagal Ženevos konvenciją ir ESS bei SESV. 2018 m. gegužės 2 d. Sprendimo K. ir H. F. (Teisė gyventi šalyje ir įtarimai dėl karo nusikaltimų) (C‑331/16 ir C‑366/16, EU:C:2018:296) 50 punkte Teisingumo Teismas konstatavo, kad Ženevos konvencijos 1 straipsnio F skirsnyje ir Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 2 dalyje numatyti pabėgėlio statuso nesuteikimo pagrindai buvo nustatyti siekiant nesuteikti šio statuso asmenims, kurie laikomi nevertais su juo susijusios apsaugos.
21
Vis dėlto, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, pareiga taikant šios direktyvos 12 straipsnio 2 dalies b punktą atsižvelgti į paskirtą ir įvykdytą bausmę, malonę ar amnestiją galėtų prieštarauti tokiam tikslui. Tikėtina, kad dėl jos nusikaltimo sunkumo ar prieglobsčio prašytojo individualios atsakomybės vertinimas būtų nustumtas į antrą vietą.
22
Atsižvelgiant į tai, šio teismo teigimu, pabėgėlio statuso nesuteikimo pagrindai, kaip humanitarinių normų taikymo išimtys ar apribojimai, turi būti aiškinami ypač atsargiai. Šiuo klausimu 1997 m. gegužės 30 d. JTVPK Vykdomojo komiteto dokumento EC/47/SC/CRP.29 „Dėl prieglobsčio netaikymo nuostatų“ 18 punkte reikalaujama palyginti padarytą nusikaltimą su persekiojimo, kurį suinteresuotasis asmuo tikriausiai patirtų savo kilmės šalyje, lygiu. Minėtas teismas mano, kad toks reikalavimas tenkinamas, kai prašytojui, kaip nagrinėjamu atveju, garantuojamas negrąžinimo principas net ir tuomet, kai prieglobstis jam nesuteikiamas.
23
Šiomis aplinkybėmis Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar pagal [Direktyvos 2011/95] 12 straipsnio 2 dalies b punktą, aiškinant jį kartu su [Chartijos] 18 straipsniu, vertinant asmens, kuris tenkina kitus pabėgėlio statuso suteikimo kriterijus, veiksmų atitiktį [Direktyvos 2011/95] 12 straipsnio 2 dalies b punkte įtvirtintam pabėgėlio statuso nesuteikimo pagrindui, egzistuoja pareiga atsižvelgti į tokio asmens jau atliktą bausmę, jam suteiktą malonę, amnestiją ar kitą panašaus pobūdžio aplinkybę?“
Dėl prejudicinio klausimo
24
Pirmiausia reikia pažymėti, kad iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, jog pagrindinėje byloje aptariamas tarptautinės apsaugos prašytojas teigia atlikęs bausmę, skirtą už nusikaltimą, dėl kurio Migracijos departamentas atsisakė jam suteikti pabėgėlio statusą. Atsižvelgiant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktą informaciją, malonės ar amnestijos klausimas nenagrinėjamas.
25
Taigi, kiek tai susiję su šiomis aplinkybėmis, Teisingumo Teismo atsakymas į pateiktą klausimą nėra būtinas ginčui pagrindinėje byloje išspręsti.
26
Reikia konstatuoti, kad savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 2 dalies b punktas, siejamas su Chartijos 18 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad, vertindamos, ar tarptautinės apsaugos prašytojo, kuris, be to, tenkina pabėgėlio statuso suteikimo kriterijus, veiksmai priskirtini šio 12 straipsnio 2 dalies b punkte įtvirtintam pabėgėlio statuso nesuteikimo pagrindui, atitinkamos valstybės narės kompetentingos institucijos ir prireikus teismai turi atsižvelgti į tai, kad šis prašytojas jau atliko bausmę, kuri jam buvo skirta už atliktus veiksmus.
27
Reikia priminti, kad pagal Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 2 dalies b punktą trečiosios šalies piliečiui arba asmeniui be pilietybės pabėgėlio statusas nesuteikiamas, jei yra rimtų priežasčių manyti, kad jis padarė sunkų nepolitinį nusikaltimą ne prieglobsčio šalyje prieš pripažįstant jį pabėgėliu.
28
Remiantis suformuota jurisprudencija, pagal vienodo Sąjungos teisės taikymo ir lygybės principo reikalavimus šios teisės nuostatos, kurioje, kaip ir Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 2 dalies b punkte, aiškiai nedaroma nuorodos į valstybių narių teisę norint nustatyti šios nuostatos prasmę ir apimtį, reikšmė visoje Europos Sąjungoje paprastai turi būti aiškinama autonomiškai ir vienodai (šiuo klausimu žr. 2023 m. liepos 6 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Itin sunkus nusikaltimas), C‑402/22, EU:C:2023:543, 23 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
29
Šiuo aspektu pažymėtina: kadangi nei Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 2 dalies b punkte, nei jokioje kitoje jos nuostatoje žodžiai „sunk[us] <...> nusikaltim[as]“ nėra apibrėžti, jie turi būti aiškinami remiantis jų įprasta reikšme bendrinėje kalboje, kartu atsižvelgiant į kontekstą, kuriam esant jie vartojami, ir teisės akto, kuriame jie išdėstyti, tikslus (šiuo klausimu žr. 2023 m. liepos 6 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Itin sunkus nusikaltimas), C‑402/22, EU:C:2023:543, 24 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
30
Pirma, remiantis 12 straipsnio 2 dalies b punkto formuluote, jame nustatytu nesuteikimo pagrindu siekiama nubausti už praeityje įvykdytus aktus (šiuo klausimu žr. 2010 m. lapkričio 9 d. Sprendimo B ir D, C‑57/09 ir C‑101/09, EU:C:2010:661, 103 punktą).
31
Dėl įprastos vartojamų žodžių reikšmės pažymėtina, kad nors žodis „nusikaltimas“ nurodo praeityje, t. y. nusikaltimo padarymo momentu, susiklosčiusias faktines aplinkybes, būdvardis „sunkus“ prideda vertinimo elementą, kuris, priešingai, gali keistis laikui bėgant. Taigi negalima atmesti galimybės, kad nusikaltimo sunkumo vertinimas gali skirtis jo padarymo momentu ir tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimo momentu.
32
Antra, dėl kontekstinio aiškinimo reikia pažymėti, kad pagal Chartijos 18 straipsnį teisė į prieglobstį garantuojama, be kita ko, laikantis Ženevos konvencijos normų.
33
Kaip nurodyta Direktyvos 2011/95 4 konstatuojamojoje dalyje, Ženevos konvencija yra tarptautinio teisinio pabėgėlių apsaugos režimo kertinis akmuo. Darytina išvada, kad tos direktyvos nuostatos turi būti aiškinamos atsižvelgiant ne tik į bendrą jos sistemą, bet ir laikantis šios konvencijos (šiuo klausimu žr. 2024 m. vasario 29 d. Sprendimo Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (Vėlesnis religijos pakeitimas), C‑222/22, EU:C:2024:192, 27 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
34
Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į Ženevos konvencijoje JTVPK suteiktą vaidmenį, ypač svarbūs jo parengti dokumentai (2024 m. sausio 16 d. Sprendimo Intervyuirasht organ na DAB pri MS (Moterys, nukentėjusios nuo smurto šeimoje), C‑621/21, EU:C:2024:47, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35
Dėl šios konvencijos 1 straipsnio F skirsnio b punkto, kurio formuluotė analogiška Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 2 dalies b punkto formuluotei, 2019 m. vasario mėn. JTVPK dokumento HCR/1P/4/FRE/REV.4 „Procedūrų ir kriterijų, taikomų nustatant pabėgėlio statusą pagal 1951 m. konvenciją ir 1967 m. Protokolą dėl pabėgėlio statuso, vadovas“ 157 punkte nurodyta, kad „taip pat reikėtų atsižvelgti į tai, kad asmuo, nuteistas už sunkų nepolitinį nusikaltimą, jau atliko bausmę arba jam buvo suteikta malonė, arba jis pasinaudojo amnestija“.
36
Trečia, Direktyvoje 2011/95 įtvirtintų nesuteikimo pagrindų tikslas –atsižvelgiant į Ženevos konvenciją išsaugoti šioje direktyvoje numatytos apsaugos sistemos patikimumą (šiuo klausimu žr. 2010 m. lapkričio 9 d. Sprendimo B ir D, C‑57/09 ir C‑101/09, EU:C:2010:661, 115 punktą).
37
Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad šios direktyvos 12 straipsnio 2 dalies b punktu siekiama dvejopo tikslo, t. y. nesuteikti pabėgėlio statuso asmenims, kurie laikomi nevertais su juo susijusios apsaugos, ir išvengti to, kad dėl šio statuso suteikimo tam tikrus sunkius nusikaltimus padarę asmenys galėtų išvengti baudžiamosios atsakomybės (šiuo klausimu žr. 2018 m. gegužės 2 d. Sprendimo K. ir H. F. (Teisė gyventi šalyje ir įtarimai dėl karo nusikaltimų), C‑331/16 ir C‑366/16, EU:C:2018:296, 50 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
38
Vis dėlto atsižvelgimas į aplinkybę, kad tarptautinės apsaugos prašytojas atliko bausmę, skirtą už jo veiksmus, neprieštarauja šiam dvejopam tikslui. Viena vertus, pabėgėlio statuso nesuteikimas asmeniui, kuris jau atliko už atitinkamą nusikaltimą jam skirtą bausmę, negali būti pateisinamas tikslu užkirsti kelią tam, kad jis išvengtų baudžiamosios atsakomybės už šį nusikaltimą. Kita vertus, kiek tai susiję su tikslu nesuteikti pabėgėlio statuso asmenims, kurie laikomi nevertais su juo susijusios apsaugos, pažymėtina, kad sunkių veikų padarymas tam tikru asmens gyvenimo laikotarpiu nebūtinai reiškia, kad tas asmuo niekada nebus vertas tarptautinės apsaugos, ypač kai nėra atsižvelgiama į jo galimą reabilitaciją.
39
Antra, pabėgėlio statuso nesuteikimas dėl vieno iš Direktyvos 2011/95/ES 12 straipsnio 2 dalies b punkte nurodytų pagrindų yra siejamas su įvykdytų veiksmų sunkumu, kuris turi būti tokio laipsnio, kad atitinkamas asmuo negalėtų teisėtai siekti pabėgėlio statuso teikiamos apsaugos (šiuo klausimu žr. 2010 m. lapkričio 9 d. Sprendimo B ir D, C‑57/09 ir C‑101/09, EU:C:2010:661, 108 punktą).
40
Pagal suformuotą jurisprudenciją atitinkamos valstybės narės kompetentinga institucija gali remtis šios direktyvos 12 straipsnio 2 dalies b punkte numatytu pabėgėlio statuso nesuteikimo pagrindu tik atlikusi konkretų jai žinomų tikslių aplinkybių įvertinimą, siekdama nustatyti, ar yra rimtų priežasčių laikyti, kad prašomo statuso suteikimo reikalavimus iš esmės atitinkančio suinteresuotojo asmens padaryti veiksmai patenka į šio nesuteikimo pagrindo taikymo sritį, nes vertinant atitinkamo nusikaltimo sunkumą reikia visapusiškai išnagrinėti visas konkretaus atvejo aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2023 m. liepos 6 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Itin sunkus nusikaltimas), C‑402/22, EU:C:2023:543, 30 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
41
Taigi, sprendimas nesuteikti asmeniui pabėgėlio statuso negali būti priimtas automatiškai (šiuo klausimu žr. 2010 m. lapkričio 9 d. Sprendimo B ir D, C‑57/09 ir C‑101/09, EU:C:2010:661, 91 ir 93 punktus ir 2018 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Ahmed, C‑369/17, EU:C:2018:713, 49 punktą).
42
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad dėl to, jog Teisingumo Teismas nusprendė, kad pabėgėlio statuso nesuteikimas pagal Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 2 dalies b punktą nesiejamas nei su tuo, kad asmuo tuo metu turi kelti grėsmę priimančiajai valstybei narei (šiuo klausimu žr. 2018 m. gegužės 2 d. Sprendimą K. ir H. F. (Teisė gyventi šalyje ir įtarimai dėl karo nusikaltimų), C‑331/16 ir C‑366/16, EU:C:2018:296, 50 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), nei su proporcingumo patikrinimu, dėl kurio vėl reiktų iš naujo įvertinti įvykdytų veiksmų sunkumo lygį (šiuo klausimu žr. 2010 m. lapkričio 9 d. Sprendimo B ir D, C‑57/09 ir C‑101/09, EU:C:2010:661, 109 punktą), nedraudžiama atsižvelgti į tai, kad atitinkamas asmuo jau atliko bausmę, siekiant nustatyti, ar jam taikytinas šis nesuteikimo pagrindas.
43
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad atitinkamos valstybės narės kompetentinga institucija, nagrinėdama visas konkretaus atvejo aplinkybes, būtinai turi atsižvelgti į aplinkybę, kad tarptautinės apsaugos prašytojas jau atliko bausmę.
44
Vis dėlto reikia pažymėti, kad, kaip savo rašytinėse pastabose iš esmės pažymėjo Lietuvos, Prancūzijos, Nyderlandų vyriausybės ir Europos Komisija, ši aplinkybė savaime netrukdo taikyti Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 2 dalies b punkto.
45
Iš tiesų tai, kad tarptautinės apsaugos prašytojas jau atliko bausmę, yra tik viena iš aplinkybių, į kurią reikia atsižvelgti siekiant nustatyti, ar šiam prašytojui turi būti taikomas šioje nuostatoje nurodytas nesuteikimo pagrindas. Siekdama įvertinti atitinkamos nusikalstamos veikos sunkumą, kompetentinga institucija turės, be kita ko, išnagrinėti atitinkamos veikos rūšį, paskirtą ir įvykdytą bausmę, laikotarpį, praėjusį nuo nusikalstamos veikos padarymo, suinteresuotojo asmens elgesį šiuo laikotarpiu ir išreikštą gailestį, jeigu tokio būta.
46
Be to, reikia priminti, kad pabėgėlio statuso nesuteikimas asmeniui pagal Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 2 dalį nereiškia pozicijos nustatymo kitu klausimu – ar šis asmuo gali būti išsiųstas į jo kilmės šalį (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2010 m. lapkričio 9 d. Sprendimo B ir D, C‑57/09 ir C‑101/09, EU:C:2010:661, 110 punktą).
47
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 2 dalies b punktas, siejamas su Chartijos 18 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad, vertindamos, ar tarptautinės apsaugos prašytojo, kuris, be to, tenkina pabėgėlio statuso suteikimo kriterijus, veiksmai priskirtini šio 12 straipsnio 2 dalies b punkte įtvirtintam pabėgėlio statuso nesuteikimo pagrindui, atitinkamos valstybės narės kompetentingos institucijos ir prireikus teismai turi atsižvelgti į tai, kad šis prašytojas jau atliko bausmę, kuri jam buvo skirta už jo įvykdytus veiksmus, tačiau vien ši aplinkybė netrukdo nesuteikti prašytojui pabėgėlio statuso pagal šią nuostatą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
48
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/95/ES dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo prie tarptautinės apsaugos gavėjų, vienodo statuso pabėgėliams arba papildomą apsaugą galintiems gauti asmenims ir suteikiamos apsaugos pobūdžio reikalavimų 12 straipsnio 2 dalies b punktas, siejamas su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 18 straipsniu,
turi būti aiškinamas taip:
vertindamos, ar tarptautinės apsaugos prašytojo, kuris, be to, tenkina pabėgėlio statuso suteikimo kriterijus, veiksmai priskirtini šio 12 straipsnio 2 dalies b punkte įtvirtintam pabėgėlio statuso nesuteikimo pagrindui, atitinkamos valstybės narės kompetentingos institucijos ir prireikus teismai turi atsižvelgti į tai, kad šis prašytojas jau atliko bausmę, kuri jam buvo skirta už jo įvykdytus veiksmus, tačiau vien ši aplinkybė netrukdo nesuteikti prašytojui pabėgėlio statuso pagal šią nuostatą.
Lycourgos
Rodin
Piçarra
Spineanu-Matei
Fenger
Paskelbta 2025 m. balandžio 30 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris
A. Calot Escobar
Kolegijos pirmininkas
C. Lycourgos
(
*1
)	Proceso kalba: lietuvių.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.