62020CJ0538_RES
C‑538/20. sz. ügy
Finanzamt B
kontra
W AG
(a Bundesfinanzhof [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2022. szeptember 22.
„Előzetes döntéshozatal – Letelepedés szabadsága – EUMSZ 49. cikk és EUMSZ 54. cikk – A külföldi állandó telephely által viselt végleges veszteségek levonása – Állam, amely valamely kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény szerint lemondott az adóztatási joghatóságáról – A helyzetek összehasonlíthatósága”
Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – A Szerződés rendelkezései – Hatály – Belföldi illetőségű társaság által állandó telephely útján másik tagállamban folytatott tevékenység – Bennfoglaltság
(EUMSZ 49. és EUMSZ 54. cikk)
(lásd: 14., 15. pont)
Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – Adójogszabályok – Társasági adó – A végleges veszteség figyelembevétele – A társaság illetősége szerinti tagállam, amely valamely más tagállamban található állandó telephely nyeresége tekintetében valamely kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény szerint lemondott az adóztatási joghatóságáról – Adórendszer, amely lehetővé teszi a belföldi illetékességű társaság számára, hogy a székhelye szerinti tagállamban található állandó telephelye által elszenvedett veszteségeket levonja, de ezt kizárja a más tagállamban található állandó telephely által elszenvedett veszteségek tekintetében – Megengedhetőség
(EUMSZ 49. és EUMSZ 54. cikk)
(lásd: 17–22., 27–29. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
A W AG, amely értékpapír‑kereskedelemmel foglalkozó bankot működtető részvénytársaság, Németországban rendelkezik adóilletőséggel. W 2004 augusztusában fióktelepet hozott létre az Egyesült Királyságban. Mivel ez utóbbi nem ért nyereséget, W 2007 első félévében bezárta azt, így az e telephely által elszenvedett veszteségeket nem lehetett adózási célból átvinni az Egyesült Királyságba.
A Finanzamt B (B adóhatóság, Németország) elutasította e veszteségek figyelembevételét a W által Németországban a 2007‑ben fizetendő adó összegének megállapításakor. W megtámadta ezt az elutasítást a Hessiches Finanzgericht (hesseni pénzügyi bíróság, Németország) előtt, amely 2018. szeptember 4‑i ítéletével helyt adott a keresetének.
A B adóhatóság felülvizsgálati kérelmet nyújtott be ezen ítélettel szemben a Bundesfinanzhofhoz (szövetségi pénzügyi bíróság, Németország), a kérdést előterjesztő bírósághoz. E bíróság megállapítja, hogy bár W a német szabályozás (
1
) alapján teljes jövedelme után a társasági adó és az iparűzési adó alanya Németországban, az Egyesült Királyságban található állandó telephelye által elszenvedett veszteségek a kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény (
2
) alapján ki vannak zárva a társasági adó számítási alapjából, amely egyezmény mentesíti a társasági adó alól a külföldi eredményeket, azonban ezeket az eredményeket figyelembe veszik az alkalmazandó adómérték meghatározásakor. Ugyanez vonatkozik az iparűzési adóra is. A kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak afelől, hogy e kizárás összeegyeztethető‑e a letelepedés szabadságával, mivel a más tagállamban található állandó telephely veszteségével ellentétben a belföldi illetőségű társaságok az adóköteles jövedelmük meghatározása során figyelembe vehetik a belföldi állandó telephely által elszenvedett veszteségeket.
Ítéletében a Bíróság mindazonáltal úgy ítéli meg, hogy ebből egyáltalán nem következik a letelepedés szabadságának korlátozása, mivel e két helyzet objektíve nem hasonlítható össze.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság úgy ítéli meg, hogy az EUMSZ 49. és EUMSZ 54. cikkel nem ellentétes az olyan tagállami adórendszer, amelynek értelmében az e tagállamban illetőséggel rendelkező társaság az adóköteles nyereségéből nem vonhatja le a más tagállamban található állandó telephelye által elszenvedett végleges veszteségeket abban az esetben, ha az illetőség szerinti tagállam a kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény alapján lemondott az ezen állandó telephely eredményeinek adóztatására vonatkozó hatásköréről.
Kétségtelen, hogy az ilyen adórendszer eltérő bánásmódot vezet be a más tagállamban található állandó telephellyel rendelkező belföldi illetőségű társaság és a belföldi állandó telephellyel rendelkező belföldi társaság között. Az ilyen különbség visszatarthatja a belföldi illetőségű társaságot attól, hogy tevékenységét egy másik tagállamban található állandó telephely útján gyakorolja. Ez csak akkor fogadható el, ha olyan helyzetekre vonatkozik, amelyek objektíve nem hasonlíthatók össze, vagy ha azt közérdeken alapuló nyomós ok igazolja, és azzal arányos.
Márpedig e tekintetben a másik tagállamban található állandó telephellyel rendelkező társaságok – valamely tagállam által a belföldi illetőségű társaságok nyeresége kettős adóztatásának elkerülése, illetve mérséklése érdekében hozandó intézkedések szempontjából – főszabály szerint nincsenek a belföldi állandó telephellyel rendelkező társaságok helyzetével összehasonlítható helyzetben, kivéve ha a nemzeti adójogszabály e két letelepedési kategóriát az általuk elért veszteségek és nyereségek figyelembevétele szempontjából hasonlóan kezeli.
Ezzel szemben, ha – mint a jelen ügyben is – valamely társaság illetősége szerinti tagállam valamely kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény alapján lemondott adóztatási joghatóságának gyakorlásáról e társaság másik tagállamban található külföldi állandó telephelyének eredményei felett, az ilyen állandó telephellyel rendelkező belföldi illetőségű társaság helyzete nem hasonlítható össze a belföldi állandó telephellyel rendelkező belföldi illetőségű társaság helyzetével, tekintettel az előbbi tagállam által a nyereségek kettős adóztatásának, és ezzel párhuzamosan a belföldi illetőségű társaságok tekintetében a veszteséges kétszeres levonásának elkerülésére vagy mérséklése érdekében hozott intézkedésekre.
(
1
)	A Körperschaftsteuergesetz (a társasági adóról szóló törvény) 1. §‑ának (1) bekezdése és a Gewerbesteuergesetz (az iparűzési adóról szóló törvény), amely az iparűzési adó alapjának kiszámításához a társasági adó hatálya alá tartozó nyereség meghatározására utal.
(
2
)	Az 1970. március 23‑i módosítással módosított, a Németországi Szövetségi Köztársaság, valamint Nagy‑Britannia és Észak Írország Egyesült Királysága között a kettős adóztatás elkerüléséről és az adócsalás megelőzéséről szóló, 1964. november 26‑i egyezmény (BGBl. 1966. II., 359. o.; BGBl. 1967. II., 828. o.; BGBl. 1971. II., 46. o.) XVIII. cikkének (2) bekezdése.