62021CC0766(01)
NICHOLAS EMILIOU
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2024. június 6. (
1
)
C‑766/21. P. sz. ügy
Európai Parlament
kontra
Axa Assurances Luxembourg SA,
Bâloise Assurances Luxembourg SA,
La Luxembourgeoise SA,
Nationale‑Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV
„Fellebbezés – Az Európai Unió által kötött szerződésben foglalt választottbírósági kikötés – A Törvényszék eljárási szabályzatának 123. és 166. cikke – Mulasztó alperes – Mulasztási ítélet – A mulasztási ítélet elleni ellentmondás – Az Európai Unió Bírósága alapokmányának 41. és 56. cikke – A fellebbezés és a csatlakozó fellebbezés elfogadhatósága”
I. Bevezetés
1.
A jelen eljárás tárgyát a Törvényszék 2021. szeptember 29‑i Parlament kontra Axa Assurances Luxembourg és társai ítéletével (
2
) szemben az Európai Parlament által benyújtott fellebbezés, valamint a Nationale‑Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV (a továbbiakban: NN) által benyújtott csatlakozó fellebbezés képezi.
2.
Az eljárás szóbeli szakaszának az első indítványom (
3
)2024. január 18‑i ismertetését követően történt újbóli megnyitása miatt a jelen ügyben általam ismertetett második indítványban azzal a kérdéssel foglalkozom, hogy elfogadhatatlannak kell‑e nyilvánítani a Parlament által benyújtott fellebbezést a Bíróság 2024. január 18‑i EULEX Koszovó kontra SC ítéletéből (
4
) eredő elvekre tekintettel.
II. Jogi háttér
3.
Az Európai Unió Bírósága alapokmányának (a továbbiakban: alapokmány) 41. cikke a következőképpen szól:
„Ha az alperes, akinek a keresetlevelet szabályszerűen kézbesítették nem nyújtja be írásbeli védekezését, ellene elmarasztaló ítéletet kell hozni. Az ilyen mulasztási ítélet ellen az annak közlésétől számított egy hónapon belül ellentmondással lehet élni. […]”.
4.
Az alapokmány 56. cikkének első bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A Törvényszék eljárást befejező határozata ellen és annak az érdemi kérdésekről csak részben rendelkező, illetve a hatáskör hiányára vagy a kereset meg nem engedhetőségére alapozott kifogásra vonatkozó eljárási kérdésről rendelkező határozata ellen a Bírósághoz a megtámadott határozat közlésétől számított két hónapon belül fellebbezést lehet benyújtani.”
5.
A Törvényszék eljárási szabályzata (a továbbiakban: RPGC) „Mulasztási ítélet” című 123. cikke értelmében:
„(1)   Ha a Törvényszék […] megállapítja, hogy az alperes, akinek a keresetlevelet szabályszerűen kézbesítették, ellenkérelmét elmulasztotta […] előírt formában, illetve határidőn belül előterjeszteni, a felperes az elnök által megállapított határidőn belül kérheti a Törvényszéktől, hogy a kérelmeinek adjon helyt.
[…]
(3)   A Törvényszék a mulasztási ítéletben helyt ad a felperes kérelmeinek, kivéve, ha a kereset elbírálására nyilvánvalóan nem rendelkezik hatáskörrel, vagy ha e kereset nyilvánvalóan elfogadhatatlan, illetve jogilag nyilvánvalóan megalapozatlan.
[…]”
6.
Az RPGC‑nek „A mulasztási ítélet elleni ellentmondás” című 166. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az alapokmány 41. cikkének megfelelően a mulasztási ítélet ellen ellentmondást lehet előterjeszteni.
(2)   A mulasztó alperesnek az ellentmondást a mulasztási ítélet kézbesítésétől számított egy hónapon belül kell előterjesztenie. […]
(3)   Az ellentmondás kézbesítését követően az elnök a másik fél számára írásbeli észrevételei előterjesztésére határidőt állapít meg.
[…]
(5)   A Törvényszék ítélettel határoz, amely ellen további ellentmondásnak helye nincs.”
III. A jelen indítvány háttere
7.
A jogvitát az első indítványom ismertetéséig jellemző ténybeli és jogi háttér leglényegesebb vonatkozásait az említett indítvány 13–31. pontja ismerteti. Nem látom szükségét annak, hogy e vonatkozásokat ehelyütt is felidézzem.
8.
Az első indítványomban – amely a Bíróság kérésére a csatlakozó fellebbezés elfogadhatóságára és néhány egyéb eljárási kérdésre összpontosított – azt javasoltam a Bíróságnak, hogy: i. állapítsa meg, hogy az NN által a Parlament fellebbezésére benyújtott válaszbeadvány elfogadható, és ii. utasítsa el az NN csatlakozó fellebbezését mint elfogadhatatlant. Másodlagosan, ha a Bíróság az NN csatlakozó fellebbezését elfogadhatónak tekinti, azt javasoltam a Bíróságnak, hogy helyezze hatályon kívül a megtámadott ítélet rendelkező részének 1. és 3. pontját az RPGC 123. cikke (3) bekezdésének megsértése miatt. (
5
)
9.
Első indítványom ismertetésének napján a Bíróság (negyedik tanács) meghozta a fent említett EULEX Koszovó ítéletet, amelynek főbb aspektusait a következőkben röviden ismertetem.
10.
Az EULEX Koszovó ügy felperese a Törvényszék előtt indított keresetében az EULEX Koszovó által hozott határozat megsemmisítését és azon kár megtérítését kérte, amely állítása szerint az EULEX Koszovó magatartása miatt érte őt. Válaszul az EULEX Koszovó e keresettel szemben hatáskör hiányára és elfogadhatatlanságra alapított kifogást terjesztett elő, nem nyújtott be azonban ellenkérelmet az előírt határidőn belül.
11.
A felperes azt kérte a Törvényszéktől, hogy adjon helyt a kereseti kérelmeinek. Mulasztási ítéletében a Törvényszék elmarasztalta az EULEX Koszovót. (
6
)
12.
Az EULEX Koszovó az RPGC 166. cikke alapján ellentmondást terjesztett elő ezen ítélet ellen, és röviddel ezután fellebbezést is benyújtott a Bírósághoz a mulasztási ítélettel szemben.
13.
Ítéletében a Bíróság elutasította a fellebbezést azzal az indokkal, hogy „az azon mulasztási ítélettel szemben benyújtott fellebbezés, amely ellen ellentmondással éltek, elfogadhatatlan”. A Bíróság megállapította különösen, hogy „[m]ivel [a mulasztási ítélet elleni] ellentmondás előterjesztése újra megnyitja az eljárást a Törvényszék előtt, a mulasztási ítélet, amellyel szemben [ilyen] ellentmondást nyújtottak be, nem tekinthető úgy, mint amely az [alapokmány] 56. cikke értelmében befejezte az eljárást”. (
7
)
14.
Az EULEX Koszovó ítélet fényében a jelen ügyben a Bíróság (harmadik tanács) a 2024. március 20‑i végzéssel úgy határozott, hogy újból megnyitja az eljárás szóbeli szakaszát, és tárgyalást tart annak érdekében, hogy a felek megvitathassák az említett ítélet fenti részeinek értelmezését és azoknak a jelen eljárásra – különösen a Parlament fellebbezésének elfogadhatósága tekintetében – gyakorolt lehetséges hatását, a főtanácsnok pedig következtetéseket vonhasson le e tekintetben. Ezzel összefüggésben a Bíróság a tárgyaláson megválaszolandó két kérdést is intézett a felekhez.
15.
Az Axa Assurances Luxembourg SA, a Bâloise Assurances Luxembourg SA, a La Luxembourgeoise SA (a továbbiakban együtt: a többi alperes), az NN (
8
) és a Parlament ismertette álláspontját és válaszolt a kérdésekre a Bíróság előtt 2024. április 17‑én tartott tárgyaláson.
IV. Elemzés
16.
Véleményem szerint az Európai Parlament által benyújtott fellebbezés elfogadható. Amint azt az alábbiakban kifejtem, az alperesek által a tárgyaláson felhozott érvekkel ellentétben az ezzel ellentétes következtetés nem áll összhangban sem a vonatkozó uniós eljárási szabályokkal, sem az EULEX Koszovó ítélettel.
A.
A megtámadott ítélet mint ítéletek összessége
17.
Elöljáróban hangsúlyozom, hogy a megtámadott ítélet nem teljes egészében az alapokmány 41. cikke értelmében vett mulasztási ítélet. Ez elsősorban e rendelkezés egyértelmű szövegéből következik: „Ha az alperes, akinek a keresetlevelet szabályszerűen kézbesítették nem nyújtja be írásbeli védekezését, ellene elmarasztaló ítéletet kell hozni.” (
9
)
18.
Ezért az ítéletnek csak az NN‑re vonatkozó része tekinthető mulasztási ítéletnek, mivel az NN az a fél, aki „nem nyújt[ott]a be írásbeli védekezését”. Az ítélet többi része különbözik e tekintetben, mivel az elsőfokú eljárás többi alperese szabályszerűen részt vett az említett eljárásban.
19.
Másodsorban a megtámadott ítélet összetett jellege annak szerkezetében és tartalmában is megmutatkozik. Az említett ítélet két részre oszlik: az egyik a Parlamentnek az NN‑nel szembeni kereseti kérelmeire (az ítélet indokolásának 45–61. pontja, valamint a rendelkező rész 1. és 3. pontja), a másik pedig a Parlamentnek a másik három alperessel szembeni kereseti kérelmeire (az ítélet indokolásának 62–138. pontja, valamint a rendelkező rész 2. és 4. pontja) vonatkozik. Az ítélet két része tehát elkülönül egymástól, és önálló.
20.
Ennek oka abban rejlik, hogy míg az ítélet második részében a Törvényszék a releváns tények és jog teljes körű figyelembevételével, addig az első részben az RPGC 123. cikkének (3) bekezdésében meghatározott teszt alapján vizsgálta a felperes kereseti kérelmeit, amely teszt – amint azt az első indítványomban megállapítottam – „egyszerűsített” vizsgálatnak minősül. (
10
)
21.
A megtámadott ítéletet ezért kell „ítéletek összességének” tekinteni. Az említett ítélet egyedi és konkrét módon érinti a négy alperes jogi helyzetét. (
11
) A Parlament ugyanis külön kereseteket is indíthatott volna az egyes alperesek ellen, ami a Törvényszék négy külön ítéletét eredményezte volna.
22.
Amint azt a Parlament a tárgyaláson helyesen megjegyezte, az a tény, hogy a négy alperest ugyanaz a szerződés köti, nem zárja ki annak lehetőségét, hogy jogi helyzetük eltérő legyen. Ez még inkább igaz a jelen esetben, mivel a szóban forgó szerződés egyfajta közös, de nem egyetemleges felelősségét keletkeztet a négy biztosítótársaság egymás közötti viszonyában. Emellett a szerződésben – és így az annak I.19. cikkében foglalt választottbírósági kikötésben – semmi nem kötelezi a Parlamentet arra, hogy egyszerre lépjen fel valamennyi alperessel szemben.
23.
Az a tény, hogy a Parlament úgy döntött, hogy az alperesekkel szemben ugyanazon bírósági eljárás keretében lép fel, semmin nem változtat e tekintetben. A jelen eljáráshoz hasonló eljárásnak ugyanis nem feltétlenül kell ugyanúgy végződnie az összes érintett alperes tekintetében. Az alperesek például különböző védekezési stratégiákat választhatnak, vagy egyes alperesek dönthetnek úgy, hogy egyezséget kötnek a felperessel, aki cserébe visszavonhatja egyes kereseti kérelmeit. (
12
)
24.
Az EULEX Koszovó ítélet nem kérdőjelezi meg a fentieket. Amint azt ugyanis a fenti 10–12. pontban említettem, az említett jogvita egyetlen alperest érintett, aki nem nyújtott be ellenkérelmet az előírt határidőn belül. Az elsőfokú eljárás egésze az alperes távollétében zajlott, és következésképpen az ítélet egésze mulasztási ítélet volt. Így az ítélet egésze képezte az alperes által az RPGC 166. cikke alapján indított eljárás tárgyát. (
13
)
25.
A jelen esetben nem ez a helyzet, mivel az RPGC 166. cikke szerinti ellentmondásában (
14
) az NN csak a megtámadott ítélet rendelkező része 1. és 3. pontjának hatályon kívül helyezését kérte. Végül is nem is lehetett volna másként: az alapokmány 41. cikkének szóhasználatával élve az ítéletnek kizárólag e részei marasztalják el az NN‑t.
B.
A megtámadott ítélet részleges eljárást befejező jellege
26.
A fentiekből következően önmagában az a körülmény, hogy a jelen jogvita egyik alperese nem nyújtott be ellenkérelmet az elsőfokú eljárásban, nem fosztja meg a Törvényszék ítéletét annak eljárást befejező jellegétől a Parlament többi alperessel szembeni kereseti kérelmei tekintetében.
27.
Ami ezen alpereseket illeti, az említett ítélet az alapokmány 56. cikkének első bekezdése értelmében vett „eljárást befejező határozatnak” minősül, és így a Bíróság előtt fellebbezés tárgyát képezheti. A megtámadott ítélet e részeivel szemben – a Bíróság által az EULEX Koszovó ítélet 29. pontjában használt kifejezéssel élve – semmilyen más jogorvoslati lehetőség nem áll rendelkezésre.
28.
E részek nem vitathatók különösen a mulasztó alperes által az RPGC 166. cikke alapján által indított eljárás keretében. Az ezzel ellentétes következtetés meglehetősen furcsa helyzethez vezetne. A Törvényszéknek nemcsak a releváns tények és jogszabályok egyszerűsített vizsgálata alapján (az NN tekintetében) megvizsgált kérdéseket (
15
) kellene újból megvizsgálnia, hanem azokat is, amelyek tekintetében teljes körű vizsgálatot végzett (a többi alperes tekintetében).
29.
Ezenfelül annak ellenére kellene így eljárnia, hogy a többi alperes nem vesz részt a mulasztási ítélet hatályon kívül helyezésére irányuló eljárásban. Az RPGC 166. cikke ugyanis egyértelművé teszi, hogy csak „a másik fél” (vagyis a felperes) terjesztheti elő észrevételeit az alperes mulasztási ítélet elleni ellentmondása alapján indult eljárásban. Véleményem szerint ez a helyzet aligha lenne összeegyeztethető a többi alperes védelemhez való joga és a fegyveregyenlőség elve védelmének szükségességével.
30.
Természetesen lehet azzal érvelni, hogy az említett rendelkezésben a „fél” kifejezés egyes számban történő használata – ami, hozzáteszem, az RPGC valamennyi nyelvi változatában egységes – nem feltétlenül zárja ki egyes esetekben egynél több fél részvételének lehetőségét.
31.
Az RPGC 166. cikkének ilyen értelmezése azonban ellentmondana az abban előírt mechanizmus logikájának. Az e rendelkezésben meghatározott eljárás nem egyfajta fellebbezés, és nem is az ítélet felülvizsgálata. Sokkal inkább olyan eljárási eszköz, amely lehetővé teszi az ügyben lefolytatott eljárás újbóli megnyitását, (
16
) lehetővé téve a mulasztó fél számára, hogy részt vegyen az eljárásban annak érdekében, hogy az átmenetileg inaudita altera parte elbírált ügyet (
17
) olyan kontradiktórius eljárást követően lehessen végleges jelleggel elbírálni, amelyben tiszteletben tartják az audi alteram partem elvét. (
18
) Ebből a szempontból nyilvánvalóan nincs szükség a többi alperesnek az RPGC 166. cikke alapján indított eljárásba történő bevonására, mert őket már meghallgatták.
32.
Ebben az összefüggésben mellékesen azt is hozzáteszem, hogy az RPGC 166. cikkének eltérő értelmezése azzal a kockázattal járna, hogy utat nyitna az eljárási visszaélések előtt. A több alperesi pertárs ellen indított eljárásokban ugyanis az egyikük stratégiailag úgy dönthet, hogy kimarad az első eljárásból annak érdekében, hogy amennyiben a többi alperes pervesztes lesz, a mulasztási ítélet elleni ellentmondás valamennyi alperes számára lehetővé tegye, hogy „második esélyhez” jusson az ügyében. Ebben az új eljárásban az alperesek azt az előnyt is élveznék, hogy ismerik azokat az okokat, amelyek miatt az eddig felhozott érveik nem győzték meg a Törvényszéket. (
19
) Ez továbbá – ilyen körülmények között – jelentősen csökkentené az eljárási szabályzatban foglalt, a felek bizonyítási kötelezettségére vonatkozó rendelkezések hatékony érvényesülését. (
20
)
33.
Nem indokolt tehát úgy tekinteni, hogy az ítélet mulasztási ítéletnek minősülő részének átmeneti jellege az ítélet azon többi részére is kiterjed, amelyekben a Törvényszék kontradiktórius eljárás keretében vizsgálta meg az ügyeket, és az összes érintett fél által előadott ténybeli és jogi érvek teljes ismeretében hozott ítéletet. Következésképpen az ítélet e részei megtámadhatók a Bírósághoz benyújtott fellebbezés útján az alapokmány 56. cikkével összhangban.
C.
A fellebbezés benyújtására nyitva álló határidő
34.
A tárgyaláson az alperesek a vonatkozó eljárási keret alternatív értelmezésére is javaslatot tettek. Azt állították, hogy a többi alperes tekintetében a megtámadott ítélet valóban befejezte az eljárást (ahogyan azt a Parlament is állította), de az nem támadható meg fellebbezéssel mindaddig, amíg be nem fejeződik az NN által benyújtott ellentmondással a mulasztási ítélet hatályon kívül helyezése iránt indított eljárás. Véleményük szerint ez szükséges az NN védelemhez való jogának védelme és az ugyanazon kérdésekben egymásnak ellentmondó határozatok kockázatának elkerülése érdekében.
35.
Ezek az érveket nem tartom meggyőzőnek.
36.
Az alapokmány 56. cikke első bekezdésének szövege teljesen egyértelműen rögzíti, hogy (többek között) a Törvényszék eljárást befejező határozata ellen „a megtámadott határozat közlésétől számított két hónapon belül” nyújtható be fellebbezés. Az alapokmány, az RPGC vagy a Bíróság eljárási szabályzatának (a továbbiakban: RPCJ) egyetlen rendelkezése sem ír elő kivételt e szabály alól. (
21
)
37.
Az alperesek érve legalább két szempontból a megfelelő igazságszolgáltatás elvével is ellentétes lenne.
38.
Először is, jelentősen meghosszabbodna az eljárás időtartama – és az ebből eredő jogbizonytalanság időtartama – a jogvita azon részei tekintetében, amelyek nem képezik az RPGC 166. cikke szerinti eljárás tárgyát. Másodszor, azon feleknek, akik fellebbezést kívánnak benyújtani az ítélet nem mulasztási ítéletnek minősülő részeivel szemben, de facto (többnyire jelentősen) hosszabb időtartam állna rendelkezésükre fellebbezésük előkészítésére. Ez ellentétes a fegyveregyenlőség elvével, amennyiben a Törvényszék előtt folyamatban lévő ügyben részt vevő (különösen a fellebbező kérelmeinek elutasítását kérő) többi félnek csak két hónap állna rendelkezésére a fellebbező érveire való válaszadásra. (
22
)
39.
Ugyanígy nem győzött meg az egymásnak ellentmondó határozatok alperesek által felvetett kockázata. E célra speciális eljárási mechanizmusok jöttek létre. Az alapokmány 54. cikke, az RPGC 69. cikke és az RPCJ 55. cikke értelmében a szóban forgóhoz hasonló helyzetekben különösen mind a Törvényszék, mind a Bíróság elrendelheti az eljárásnak a másik bíróság általi ítélethozatalig történő felfüggesztését.
40.
Ami azt illeti, a jelen jogvitában is ezt történt, mivel a Törvényszék előtt az NN által benyújtott ellentmondással a mulasztási ítélet hatályon kívül helyezése iránt indított eljárást felfüggesztették mindaddig, amíg a Bíróság határozatot nem hoz a jelen fellebbezési eljárásban.
41.
Ebben az összefüggésben azt is hangsúlyozom, hogy a jelen ügyben szereplőhöz hasonló helyzetben a külön eljárások eltérő kimenetelének lehetősége nem feltétlenül jelenti azt, hogy egymásnak ellentmondó határozatok születnek. Amint azt ugyanis a 23. pontban már említettem, a különböző alperesek helyzete mind anyagi, mind eljárásjogi szempontból nagyon is eltérhet egymástól. Mindenesetre jellemzően a Bíróság feladata, hogy az elsőfokú határozatokkal szembeni fellebbezés(ek) elbírálása útján biztosítsa az ítélkezési gyakorlat egységességét.
42.
A mulasztó alperes védelemhez való jogának megsértésére vonatkozó érvek sem győztek meg. Ha jól értem, az érvelés lényege a következő: a Törvényszék előtt a mulasztási ítélet hatályon kívül helyezése iránt ellentmondással indított eljárás teljesen jelentőségét veszítheti, mivel a Bíróság adott esetben végleges jelleggel dönt a vonatkozó kérdésekben a többi alperes által benyújtott fellebbezés keretében.
43.
Az első indítványom 44–65. pontjában kifejtett okok miatt azonban, mivel az NN az elsőfokú eljárásban alperes volt, és „[érdekelt] a fellebbezésnek való helyt adásban vagy a fellebbezés elutasításában”, az válaszbeadványt nyújthat be a Parlament által benyújtott fellebbezésre válaszul. Az a körülmény, hogy az NN az elsőfokú eljárásban mulasztó alperes volt, mit sem változtat ezen. Álláspontomat e tekintetben többek között az indokolja, hogy a két eljárásban (a Törvényszék előtt a mulasztási ítélet hatályon kívül helyezése iránt ellentmondással indított eljárásban és a Bíróság előtt indított fellebbezési eljárásban) tárgyalandó kérdések hasonlóságára tekintettel meg kellett védeni az NN hatékony jogorvoslathoz való jogát és meghallgatáshoz való jogát.
44.
Az NN ezért minden olyan kérdésben kifejtheti álláspontját, amelyben a Bíróság fellebbezés folytán dönthet. Ilyen körülmények között nem sérülhet a meghallgatáshoz való joga.
45.
Alkalmasint nem feltétlenül praktikus az NN számára, hogy jogi helyzetét két külön eljárásban (közvetlenül a Törvényszék előtt a mulasztási ítélet hatályon kívül helyezése iránt ellentmondással indított eljárásban és közvetve a Bíróság előtt a fellebbezési eljárásban) vizsgálják, de ez csupán azon saját döntésének eredménye, hogy nem jelenik meg a Parlament által indított eredeti eljárásban.
46.
Végezetül mindössze azt fűzném ehhez hozzá, hogy a vonatkozó eljárási keretnek az alperesek általi alternatív értelmezése azt a közmondásos vágyat juttatja eszünkbe, hogy a kecske is jóllakjon, és a káposzta is megmaradjon. Azt sugalmazzák ugyanis, hogy a Törvényszéknek a Parlament többi alperessel szembeni kereseti kérelmeire vonatkozó megállapításai „eljárást befejező” jellegűek, mivel nem képezik az NN által az RPGC 166. cikke alapján indított eljárás tárgyát, és ennek ellenére az említett eljárás befejezéséig fellebbezéssel megtámadhatatlanok is egyúttal.
47.
Véleményem szerint a két hipotézis közül csak az egyik lehet helyes: az RPGC 166. cikke szerinti eljárással vagy minden újra „terítékre kerül”, vagy a megtámadott ítélet eljárást befejező részei ellen fellebbezés nyújtható be a rendes két hónapos határidőn belül. A jelen indítványban kifejtett okok miatt szilárd meggyőződésem, hogy az utóbbi a helyes. A Parlament fellebbezését következésképpen elfogadhatónak kell tekinteni.
V. Végkövetkeztetés
48.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság nyilvánítsa elfogadhatónak az Európai Parlament által benyújtott fellebbezést.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	T‑384/19, EU:T:2021:630 (a továbbiakban: megtámadott ítélet).
(
3
)	A Parlament kontra Axa Assurances Luxembourg és társai ügyre vonatkozó indítvány (C‑766/21 P, EU:C:2024:63; a továbbiakban: az első indítványom).
(
4
)	C‑785/22 P, EU:C:2024:52 (a továbbiakban: EULEX Koszovó ítélet).
(
5
)	E következtetések továbbra is érvényesek. Ehelyütt ezért nem foglalkozom a jelen jogvita vonatkozó szempontjaival.
(
6
)	2022. október 19‑iSC kontra EULEX Koszovó ítélet (T‑242/17 RENV, EU:T:2022:637).
(
7
)	Az EULEX Koszovó ítélet 31. és 32. pontja.
(
8
)	Az NN és a többi alperes a továbbiakban együtt: alperesek.
(
9
)	Kiemelés tőlem.
(
10
)	Az első indítványom 132. pontja.
(
11
)	Lásd analógia útján: 1990. november 6‑iWeddel kontra Bizottság ítélet (C‑354/87, EU:C:1990:371, 23. pont).
(
12
)	A jelen ügyben ugyanis az eljárás eltérően végződött az NN és a többi alperes tekintetében, jóllehet ez a Törvényszék által véleményem szerint elkövetett téves jogalkalmazás eredménye volt. Lásd az első indítványom 120–148. pontját.
(
13
)	Lásd az EULEX Koszovó ítélet 32. pontját.
(
14
)	A jelenleg folyamatban lévő Parlament kontra Axa Assurances Luxembourg és társai ügy, T‑384/19 OP.
(
15
)	Lásd e tekintetben az első indítványom 130–132. pontját.
(
16
)	Lásd az EULEX Koszovó ítélet 31. pontját.
(
17
)	Lásd ebben az értelemben az első indítványom 40. pontját.
(
18
)	Az említett elv uniós bírósági eljárásokban betöltött jelentőségét illetően lásd: 2021. július 15‑iBizottság kontra Landesbank Baden‑Württemberg és ESZT ítélet (C‑584/20 P és C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
19
)	Ad absurdum akár olyan helyzetek is elképzelhetők, amelyekben több alperesi pertárs úgy dönt, hogy nem vesz részt az első eljárásban, majd egyesével megtámadják a Törvényszék ítéleteit az RPGC 166. cikke alapján, ezáltal lépcsőzetesen egymásra épülő elsőfokú eljárások sorozatát előidézve. Ameddig ugyanis nem vesz részt az összes alperesi pertárs szabályszerűen az eljárásban, addig mindig lesz az ítéletnek mulasztási ítéletnek minősülő része.
(
20
)	Lásd különösen az RPGC „Új jogalapok” című 84. cikkét és „Bizonyítékok és a bizonyítékok felajánlása” című 85. cikkét.
(
21
)	Érdemes megjegyezni, hogy mindkét szabályzat számos olyan rendelkezést tartalmaz, amelyek bizonyos körülmények között lehetővé teszik az azokban meghatározott egyes határidők felfüggesztését. Lásd különösen az RPGC 55. cikkének (3) bekezdését, 71. cikkének (2) bekezdését és 147. cikkének (7) bekezdését, valamint az RPCJ 46. cikkének (3) bekezdését, 55. cikkének (5) bekezdését és 186. cikkének (3) bekezdését.
(
22
)	Lásd az RPCJ 172. cikkét, amely azt is kimondja, hogy „[a] válaszadás határideje nem hosszabbítható meg”.