Ideiglenes változat
ATHANASIOS RANTOSFŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. május 21.(1)
C‑730/23. sz. ügy
Lengyel Köztársaság
kontra
Németországi Szövetségi Köztársaság
„ Tagállami kötelezettségszegés – EUMSZ 259. cikk – 1013/2006/EK rendelet – Hulladékszállítás – A 24. cikk (2) bekezdése – A hulladéknak a küldő ország illetékes hatósága általi visszavétele illegális szállítás esetén – A Németországi Szövetségi Köztársaság által annak
megtagadása, hogy 30 napon belül gondoskodjon a Németországból Lengyelországba szállított hulladékok visszavételéről – 28. cikk – Véleményeltérések a hulladék besorolásának kérdésében – Arra vonatkozó kötelezettség, hogy az érintett hulladékokat az e rendelet IV. mellékletében szereplő hulladékoknak tekintsék – Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése – A lojális együttműködés elve ”
I.      Bevezetés
1.        Keresetével az Európai Bizottság által részben támogatott Lengyel Köztársaság annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság nem teljesítette az uniós jogból, közelebbről az 1013/2006/EK rendeletből,(2) valamint az EUSZ 4. cikk (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit a Németországból hat lengyelországi telephelyre irányuló több hulladékszállítmánnyal összefüggésben.
2.        A jelen ügy legfőbb kérdése az, hogy e rendelet keretében hogyan alkalmazandók a szabad bizonyítás és a bizonyítékok szabad mérlegelésének elvei egy ritkán előforduló, valamely tagállam által kötelezettségszegés megállapítása iránt indított eljárás során.
II.    Jogi háttér
3.        Az 1013/2006 rendelet „Visszavétel illegális szállítás esetén” című 24. cikkének (1)–(3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Amennyiben egy illetékes hatóság egy általa illegális szállítmánynak vélt szállítmányt fedez fel, erről köteles haladéktalanul értesíteni a többi érintett illetékes hatóságot.
(2)      Ha a bejelentőt terheli a felelősség az illegális szállításért, a küldő ország illetékes hatósága köteles biztosítani, hogy az érintett hulladékot:
a)      a bejelentő de facto visszavegye; vagy ha nem nyújtottak be bejelentést,
b)      a bejelentő de jure visszavegye; vagy, amennyiben ez nem lehetséges,
c)      a küldő ország illetékes hatósága maga vagy a nevében eljáró természetes vagy jogi személy vegye vissza; vagy, amennyiben ez nem lehetséges,
d)      a küldő ország illetékes hatósága vagy a nevében eljáró természetes vagy jogi személy a célországban, vagy a küldő országban eltérő módon hasznosítsa vagy ártalmatlanítsa; vagy, amennyiben ez nem lehetséges,
e)      az érintett illetékes hatóságok beleegyezése esetén a küldő ország illetékes hatósága vagy a nevében eljáró természetes vagy jogi személy bármely más országban eltérő módon hasznosítsa vagy ártalmatlanítsa, ha az érintett illetékes hatóságok mindegyike megállapodott.
Ezt a visszavételt, hasznosítást vagy ártalmatlanítást azt követően 30 napon belül kell végrehajtani – vagy bármely, az érintett illetékes hatóságok megegyezése szerinti időtartamon belül – hogy a küldő ország illetékes hatóságának tudomására jutott vagy írásban értesítést kapott a célország vagy tranzitország illetékes hatóságától az illegális szállításról és annak az okáról. Az ilyen értesítés származhat a célország vagy a tranzitország illetékes hatóságának többek között egyéb illetékes hatóságok által átadott információból.
[…]
(3)      Ha a címzettet terheli a felelősség az illegális szállításért, a célország illetékes hatósága köteles biztosítani, hogy az érintett hulladékot környezetvédelmi szempontból megfelelő módon hasznosítsák vagy ártalmatlanítsák:
a)      a címzett által; vagy amennyiben ez nem lehetséges,
b)      maga az illetékes hatóság vagy a nevében eljáró természetes vagy jogi személy által.
[…]”
4.        E rendelet „Véleményeltérések a hulladék besorolásának kérdésében” című 28. cikkének (2) bekezdése a következőket írja elő:
„Ha a küldő ország és a célország illetékes hatósága nem tud megállapodni a bejelentett hulladék besorolása kapcsán, hogy az a III., IIIA., IIIB. vagy IV. melléklet felsorolásában szerepel‑e, a hulladékot a IV. mellékletben felsoroltnak kell tekinteni.”
III. A jogvita előzményei és a pert megelőző eljárás
5.        A 2015 és 2019 közötti időszakban a lengyel hatóságok olyan hulladékok jelenlétét állapították meg, amelyekről úgy vélték, hogy azok az 1013/2006/EK rendelet 2. cikkének 35. pontja értelmében vett „illegális szállítás” tárgyát képezték, és amelyeket Németországból hat lengyelországi telephelyre szállítottak, nevezetesen az 1. sz. (Tuplice), a 2. sz. (Stary Jawor), a 3. sz. (Sobolew), a 4. sz. (Gliwice), az 5. sz. (Sarbia) és a 6. sz. (Bzowo) telephelyre.
6.        A lengyel hatóságok által a német hatóságokhoz benyújtott, a szóban forgó hulladékok visszavétele iránti kérelmeket követően – amelyekre semmilyen válasz nem érkezett – a Lengyel Köztársaság 2023. július 26‑án az EUMSZ 259. cikk második bekezdése alapján panaszt nyújtott be a Bizottsághoz, amelyben azt kérte, hogy adjon ki indokolással ellátott véleményt azzal az indokkal, hogy e hulladékok visszavételének a Németországi Szövetségi Köztársaság általi megtagadása az uniós jog megsértésének minősül.(3)
7.        A Németországi Szövetségi Köztársaság által benyújtott írásbeli észrevételek vizsgálatát, valamint a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Lengyel Köztársaság meghallgatását követően a Bizottság 2023. október 18‑án indokolással ellátott véleményt bocsátott ki, amelyben:
–        először is megállapította, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság egyrészt nem teljesítette azon kötelezettségét, hogy 30 napon belül visszavegye az 1. sz. telephelyre jogellenesen szállított hulladékot,(4) másrészt pedig nem teljesítette a 17 08 02 kódszám alá besorolt hulladékok hasznosítására vonatkozó kötelezettségeit a két német vállalat által a 2. sz. telephelyre szervezett szállítást illetően;(5)
–        másodszor, arra a következtetésre jutott, hogy a 2–6. sz. telephelyekre vonatkozó többi kifogás tekintetében nem tudta megállapítani az uniós jog megsértését, és
–        harmadszor, elutasította az 1013/2006 rendelet 28. cikke (2) bekezdésének és az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének megsértésére alapított kifogásokat.
IV.    A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
8.        A Bíróság Hivatalához 2023. november 29‑én benyújtott beadványával a Lengyel Köztársaság az EUMSZ 259. cikk alapján megindította a jelen kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet. Azt kéri, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság nem teljesítette az uniós jogból eredő kötelezettségeit a Lengyelországba irányuló illegális hulladékszállítások kapcsán, és e tagállamot kötelezze a költségek viselésére.
9.        A 2024. április 18‑i határozattal engedélyezték a Bizottság számára, hogy a Lengyel Köztársaság támogatása végett beavatkozzon.(6)
10.      A Németországi Szövetségi Köztársaság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a keresetet, és a Lengyel Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
V.      Elemzés
11.      A Lengyel Köztársaság három kifogást hoz fel a Németországi Szövetségi Köztársasággal szemben, amelyek azon alapulnak, hogy ez utóbbi először is megsértette az 1013/2006 rendeletnek megfelelően(7) az illegálisan szállított hulladékok visszavételére vonatkozó kötelezettségét, másodszor megsértette azon kötelezettségét, hogy e hulladékokat az e rendelet IV. mellékletében szereplő hulladékként kezelje,(8) harmadszor pedig megsértette a lojális együttműködésre vonatkozó kötelezettségét azáltal, hogy nem hozott intézkedéseket az illegális hulladékszállítással kapcsolatos tények tisztázása érdekében.(9)
A.      Az első, a jogellenesen szállított hulladék visszavételére vonatkozó kötelezettség megsértésére alapított kifogásról
1.      Előzetes észrevételek
12.      Első kifogásával a Lengyel Köztársaság lényegében arra hivatkozik, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság – mivel nem vette vissza a szóban forgó hulladékot – nem teljesítette az 1013/2006 rendeletből eredő kötelezettségeit.(10)
13.      E tekintetben először is hangsúlyozni szeretném, hogy az EUMSZ 191. cikk (2) bekezdésének megfelelően az Európai Unió környezetpolitikájának célja a magas szintű védelem, figyelembe véve ugyanakkor az Unió különböző régióinak helyzetében mutatkozó különbségeket. Ez a politika az elővigyázatosság és a megelőzés elvén, a környezeti károk elsődlegesen a forrásuknál történő elhárításának elvén, valamint a „szennyező fizet”‑elven alapul.(11) Véleményem szerint ezekből az elvekből az következik, hogy a hulladékot termelő vállalatok fokozott felelősséggel tartoznak, amikor a hulladékot azon tagállam területén kívülre szállítják, amelyben azt termelték.
14.      Ennek alapján az 1013/2006 rendelet többek között a 2. cikkének 8. pontjában meghatározott, környezetvédelmi szempontból megfelelő hulladékgazdálkodás célját követi,(12) ami azt is jelenti, hogy – amint az a 2. cikkének 34. pontjából kitűnik – a hulladékszállításra kizárólag a hulladék hasznosítása vagy ártalmatlanítása céljából kerülhet sor.(13)
15.      Ebben az összefüggésben e rendelet 3. cikke – amely lényegében a szállítási eljárásokat szabályozza – (1) bekezdésében az ártalmatlanításra szánt hulladékok és a hasznosításra szánt hulladékok számos kategóriájának szállítására vonatkozóan előírja az „előzetes írásos bejelentést és hozzájárulást”, a (2) bekezdésében pedig az említett rendelet 18. cikkében szabályozott „tájékoztatási eljárást”, amely – az egyéb (20 kg‑ot meghaladó), „zöldlistás”(14) hulladékszállítmányok esetében – egy űrlap kitöltésére, valamint a szállítást szervező személy és a címzett közötti, a hulladék hasznosítására vonatkozó szerződés megkötésére korlátozódik;(15) e dokumentumokat az ugyanezen rendelet VII. mellékletében szereplő űrlap (a továbbiakban: VII. melléklet szerinti űrlap) előírásainak megfelelően kell elkészíteni.
16.      Az 1013/2006 rendelet 2. cikkének 35. pontjában meghatározott illegális hulladékszállítás(16) esetén e rendelet 24. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy amennyiben a bejelentőt terheli a felelősség az illegális szállításért, a küldő ország illetékes hatósága köteles biztosítani, hogy a hulladékot főszabály szerint 30 napon vagy bármely, az érintett illetékes hatóságok megegyezése szerinti időtartamon belül visszavegyék, attól a naptól számítva, hogy a küldő ország illetékes hatóságának tudomására jutott vagy értesítést kapott a célország illetékes hatóságától.
17.      Másodszor, emlékeztetek rá, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban a Bizottságot terheli annak bizonyítása, hogy a felrótt kötelezettségszegés fennáll, és a Bíróság előtt a Bizottságnak kell – bármilyen vélelemre való hivatkozás nélkül – a kötelezettségszegés fennállásának Bíróság általi vizsgálatához szükséges bizonyítékokat előterjesztenie.(17) Ugyanezek az elvek alkalmazandók abban az esetben is, ha egy tagállam az EUMSZ 259. cikk értelmében kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást indít.(18) Ezen megfontolások fényében kell tehát megvizsgálni a Lengyel Köztársaság által benyújtott bizonyítékokat, a Bíróság ítélkezési gyakorlatában rögzített, a szabad bizonyítás és a bizonyítékok szabad mérlegelése elveinek figyelembevételével.(19)
18.      A jelen ügyben a Lengyel Köztársaság állításaiból kitűnik, hogy a szóban forgó hulladékot a tájékoztatási eljárás keretében az 1013/2006 rendeletben előírt feltételektől eltérően szállították Németországból Lengyelországba, mind az ezen eljárás szerint szállítható hulladékok kategóriáját, mind pedig az azok kezelésével megbízott vállalatok engedélyeit illetően. Ami az 1. sz. telephelyet illeti, mivel a Németországi Szövetségi Köztársaság elismerte az illegális szállítások fennállását, a jogvita kizárólag arra a kérdésre vonatkozik, hogy e tagállam megsértette‑e az e hulladékok visszavételére nyitva álló határidőt, míg a 2–6. sz. telephelyeket illetően meg kell vizsgálni az érintett német vállalatoknak betudható állítólagos illegális szállítások fennállását. A jelen indítvány további részében e két helyzetet külön fogom elemezni.
2.      Az 1. sz. telephely (Tuplice)
19.      A Lengyel Köztársaság azt rója fel a Németországi Szövetségi Köztársaságnak, hogy az megsértette az illegálisan szállított, körülbelül 20 000 tonna, cinksalakból álló hulladék 30 napos határidőn belüli visszavételére vonatkozó kötelezettségét.(20)
20.      A felek, valamint a Bizottság elismerik, hogy a szóban forgó hulladékok illegális szállítás tárgyát képezték,(21) és egyetértenek abban, hogy e hulladékok visszavétele 2024 decemberében befejeződött.(22)
21.      Mindenekelőtt úgy vélem, hogy el kell utasítani a Németországi Szövetségi Köztársaság által előadott azon érveket, amelyek szerint a kereset elfogadhatatlan, vagy okafogyottá vált, mivel a hulladék visszavétele időközben befejeződött. Az EUMSZ 259. cikken alapuló, tagállamok közötti kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében ugyanis a kötelezettségszegés fennállását az alperes tagállamnak az e cikk második bekezdésében előírt, az ügy Bizottság elé való előzetes terjesztésének időpontjában fennálló helyzete alapján kell megítélni.(23) A jelen ügyben ebben az időpontban az átvételi határidő jóval korábban lejárt.(24)
22.      Először is a Németországi Szövetségi Köztársaság arra hivatkozik, hogy az illetékes nemzeti hatóságainak azon határozatai, amelyek a szállítást végző társaságot a szóban forgó hulladékok visszavételére kötelezték, bírósági eljárás tárgyát képezték. Azt is állítja, hogy az ilyen mennyiségű hulladék visszavétele a logisztikai korlátok és az uniós szabályoknak megfelelő közbeszerzési eljárás lefolytatásának szükségessége miatt több hónapot igényelt. E körülményekre tekintettel az 1013/2006 rendelet 24. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében előírt 30 napos határidő nem alkalmazandó.
23.      Ebben a tekintetben megjegyzem, hogy e rendelet 24. cikkének (2) bekezdése nem ír elő semmiféle kivételt vagy indokot, amely lehetővé tenné a szóban forgó határidő felfüggesztését, ideértve a hulladék mennyiségét is; az egyetlen lehetőség e tekintetben az, hogy az érintett illetékes hatóságok egy alternatív határidőt határozzanak meg.(25) Mindenesetre a határidő be nem tartása – a jelen ügyben tapasztalható, közel tíz éves késedelem esetén – sem logisztikai okokkal, sem azzal az indokkal nem indokolható, hogy a hulladék mennyisége miatt európai közbeszerzési eljárást kellett szervezni.(26)
24.      Másodszor, a Németországi Szövetségi Köztársaság arra hivatkozik, hogy a pert megelőző eljárás során a felek között az 1013/2006/EK rendelet 24. cikkének (2) bekezdése alapján megállapodás született arról, hogy célszerű megvárni a bírósági eljárás kimenetelét, mielőtt a szóban forgó hulladékok visszavételére sor kerülne, amit azonban a lengyel hatóságok vitatnak.(27) A Németországi Szövetségi Köztársaság e tekintetben a lengyel és a német hatóságok közötti levelezésre hivatkozik, amelyben az előbbiek állítólag elfogadták azt a döntést, hogy megvárják a folyamatban lévő bírósági eljárás kimenetelét, és tartózkodtak attól, hogy az eljárás befejezése előtt a hulladékok visszavételét követeljék a német hatóságoktól.(28)
25.      Ez a levelezés véleményem szerint azt mutatja, hogy a lengyel hatóságok nem fejezték ki azon szándékukat, hogy a kérdést haladéktalanul a Bíróság elé terjesszék. Ebből arra lehet következtetni, hogy bizonyos ideig vártak a Németországban folyamatban lévő eljárás fejleményeire. Ezen levelezésből azonban nem tűnik ki egyértelműen, hogy e hatóságok beleegyeztek volna abba, hogy megvárják ezen eljárás végét. Egyébiránt a felek között nem vitatott, hogy legkésőbb a Bizottság előtti 2023. szeptember 20‑i meghallgatásuk során a lengyel hatóságok egyértelműen jelezték, hogy nem létezik ilyen megállapodás. Ennélfogva úgy vélem, hogy a bírósági eljárás kimenetelének megvárására vonatkozó, a Németországi Szövetségi Köztársaság által hivatkozott megállapodás fennállása nem bizonyított a jogilag megkövetelt módon.
26.      E körülmények között azt javaslom, hogy a Bíróság adjon helyt az első kifogásnak az 1. sz. telephelyre (Tuplice) vonatkozó részében.
3.      A 2–6. sz. telephelyek
27.      A 2–6. sz. telephelyeket illetően a Lengyel Köztársaság azt rója fel a Németországi Szövetségi Köztársaságnak, hogy megsértette az illegálisan szállított hulladékok visszavételére vonatkozó rendelkezéseket,(29) míg ez utóbbi vitatja e vádat, és az érintett német társaságoknak betudható illegális szállítások fennállását is cáfolja.(30)
28.      A jelen indítvány további részében együtt vizsgálom meg a hasonló helyzeteket, különösen a szállított hulladék kategóriáját illetően.
a)      A 2. sz. (Stary Jawor) és a 3. sz. (Sobolew) telephely
29.      A Lengyel Köztársaság állítása szerint 2018 áprilisa és szeptembere között a lengyel hatóságok a 2. és 3. sz. telephelyeken(31) végzett ellenőrzések során megállapították, hogy azokon 1156, illetve 1039 tonna olyan hulladék található,(32) amelyet német vállalatok(33) illegálisan(34) szállítottak oda. A VII. melléklet szerinti űrlapokon feltüntetett betonhulladék (17 01 01 kódszám(35)) (a továbbiakban: betonhulladék) helyett ezek a vállalatok a tájékoztatási eljárás szerint gipszet tartalmazó kevert építési hulladékot (a továbbiakban: gipszhulladék)(36) szállítottak – amely nem szerepel a „zöld” listán – hasznosítási műveletek céljára, amelyekre a címzett vállalatok szintén nem rendelkeztek a szükséges engedélyekkel.(37) Ezen felül bizonyos esetekben a vitatott hulladékokat – bár a német feladó társaságok gipszhulladékként sorolták be – olyan lengyel vállalatoknak szállították, amelyek nem rendelkeztek engedéllyel e hulladékok hasznosítására.(38)
30.      E tekintetben célszerűnek tűnik számomra különbséget tenni a jogvita tárgyát képező hulladékszállítás fennállásának kérdése és az érintett német vállalatok felelősségének kérdése között.
31.      Ami a jogvita tárgyát képező hulladék (illegális vagy nem illegális) szállításának fennállását illeti, ezt követően különbséget kell tenni a betonhulladékként besorolt hulladékok és a gipszhulladékként besorolt hulladékok szállítása között.
32.      Először is a felek között nem vitatott, hogy az e társaságokra vonatkozó dokumentumok többsége – különösen a szállítási szerződések és a VII. melléklet szerinti űrlapok – betonhulladék‑szállítást említ.(39) A Lengyel Köztársaság ugyanakkor azt állítja, hogy e szállítások valójában gipszhulladék‑szállításokat takartak, amit elsősorban a lengyel hatóságok által végzett vizsgálatok eredményei bizonyítanak, amelyek megállapították, hogy az érintett telephelyeken gipszhulladék is jelen volt a betonhulladék és kettő keverékén felül.
33.      Számomra úgy tűnik, hogy a gipszhulladéknak a lengyel hatóságok által ellenőrzött létesítmények telephelyein való puszta felfedezése kétségtelenül arra utal, hogy a hasznosítási engedélyek hatálya alá tartozó hulladékoktól eltérő hulladékot szállítottak e telephelyekre. Ez a körülmény azonban önmagában nem bizonyítja, hogy e hulladékok ténylegesen a vitatott szállításokból származtak. E szállítmányokat ugyanis a VII. melléklet szerinti űrlapok és más, egybehangzó fuvarokmányok kísérték, amelyekből az következik, hogy a vitatott hulladékot betonhulladékként adták fel és vették át. Semmilyen bizonyíték nem támasztja alá, hogy az említett szállítások más hulladékkategóriákat lepleztek volna, annál is inkább, mivel – amint azt maga a Lengyel Köztársaság is elismeri – betonhulladékokat is találtak a szóban forgó telephelyeken.
34.      Másodszor, a felek között az sem vitatott, hogy az érintett vállalatok bizonyos hulladékszállítmányokat gipszhulladékként soroltak be.
35.      Ami a 2. sz. telephelyet illeti, először is az ALBA Seehausen és az Altmärkische német feladó társaságok, valamint a Bravet lengyel címzett társaság közötti szállításokról van szó. Mindazonáltal nem bizonyított, hogy ezen szállítások visszavétel iránti kérelem tárgyát képezték. A Lengyel Köztársaság által hivatkozott, a hulladékok visszavétele iránti kérelmekkel kapcsolatos dokumentumok ugyanis nem utalnak ilyen szállításokra.(40)
36.      Másodszor, a felek egyetértenek abban, hogy a Parentin német feladó társaság és a Bravet lengyel címzett társaság között létezik a gipszhulladék szállítására vonatkozó szerződés. Azonban sem az érintett felek által aláírt VII. melléklet szerinti űrlapok, sem az ezekkel kapcsolatos egyéb dokumentumok nem utalnak ilyen szállításokra. E szerződés teljesítését tehát nem bizonyították.(41)
37.      Harmadszor, a felek elismerik azt is, hogy a Drekopf és a Recom német feladó társaságok gipszhulladékként nyilvántartott hulladékokat szállítottak a Bravet lengyel címzett társaság létesítményeibe. Mindazonáltal a Lengyel Köztársaság által szolgáltatott bizonyítékok szerint a lengyel hatóságok nem nyújtottak be visszavétel iránti kérelmet, mivel e hulladékot a 2. sz. telephelyen más hulladékokkal keverték, így véleményük szerint már nem volt lehetséges minden egyes érintett vállalat tekintetében meghatározni a hulladék eredetét.(42)
38.      Ami a 3. sz. telephelyet illeti, a gipszhulladékként bejelentett hulladékszállítmányok a Parentin német feladó társaság és a PPH LWN lengyel címzett társaság közötti szállításokra vonatkoztak, amelyekre azonban nem hivatkoztak a Lengyel Köztársaság keresetének benyújtását megelőző szakaszban, és amint azt a Németországi Szövetségi Köztársaság állítja, a lengyel hatóságok nem nyújtottak be velük kapcsolatban visszavétel iránti kérelmet.(43)
39.      Következésképpen úgy vélem, hogy az illegális hulladékszállítás fennállása, amely tekintetében a Németországi Szövetségi Köztársaság köteles biztosítani a visszavételt, nem nyert bizonyítást a jogilag megkövetelt módon, ezért az első kifogást a 2. és 3. sz. telephely tekintetében el kell utasítani.
40.      Ennek pontosítását követően a teljesség kedvéért megvizsgálom az érintett német vállalatoknak a gipszhulladékként bejelentett hulladékszállítmányoknak a hasznosításához szükséges engedéllyel nem rendelkező létesítményekbe történő szállítása tekintetében fennálló felelősségének kérdését is.
41.      E tekintetben a felek nem értenek egyet a hulladék termelőjének vagy a szállítás szervezőjének a hulladékot fogadó országban végzett hasznosítási műveletek jogszerűségével kapcsolatos felelősségében, amikor egyrészt a hulladékot átvevő vállalat vagy a hasznosító létesítmény üzemeltetője nem rendelkezik érvényes engedéllyel a hulladék kezelésére, vagy másrészt a jogszerűen szállított hulladékot nem megfelelően hasznosítják az átvevő országban. A kérdés különösen a címzett vállalat VII. melléklet szerinti űrlapon lévő aláírásának vagy a szállítás szervezőjével kötött szerződésben a szükséges engedélyek birtoklására vonatkozó nyilatkozatának hatályára vonatkozik.
42.      Jelen ügyben a felek elismerik, hogy a hulladékot átvevő vállalatok nem rendelkeztek a gipszhulladék hasznosításához szükséges engedélyekkel.(44) Ezen felül a 2. sz. telephely tekintetében a Lengyel Köztársasághoz hasonlóan úgy vélem, hogy a Bravet lengyel címzett társaságnak a gipszhulladékok „gyűjtésére” vonatkozó engedélye – a 2008/98 irányelv 3. cikkének 10. pontjában meghatározottak szerint(45) – nem foglalja magában e hulladékok „előzetes tárolásának” lehetőségét sem, amint azt az R 13 hasznosítási művelet keretében előírják.(46) Valójában, bár e fogalommeghatározások megfogalmazása félreérthető lehet, a „hulladéktárolás” fogalmának meghatározása – amely az említett irányelv II. mellékletében szereplő R 13. hasznosítási műveletnek felel meg – kifejezetten kizárja az említett irányelv 3. cikkének 10. pontjában meghatározott „ideiglenes tárolást”.
43.      Következésképpen, mivel a szóban forgó engedélyek nem terjednek ki azokra a hasznosítási műveletekre (R 5 vagy R 13), amelyek miatt a hulladékot szállították, meg kell vizsgálni, hogy a szállítást szervező német vállalatok e műveletekért felelősségre vonhatók‑e, különösen akkor, ha a hulladékot átvevő társaság a szállítás szervezőjével kötött szerződés keretében a VII. melléklet szerinti űrlapon (13. és 14. rovat) úgy nyilatkozott, hogy rendelkezik a szükséges engedélyekkel.(47)
44.      E tekintetben nyilvánvalónak tűnik, hogy ha bizonyítást nyer, hogy a vállalatoknak tudomásuk volt a címzett vállalatoktól megkövetelt engedélyek hiányáról vagy a hulladék más telephelyekre való jogellenes eltérítéséről, akkor felelősségre kell vonni őket az illegális szállításokért. Ugyanakkor az ilyen tudomásra vonatkozó bizonyíték hiányában meg kell határozni a szóban forgó jogsértésekre tekintettel őket terhelő gondossági kötelezettség terjedelmét.
45.      Általánosságban úgy vélem, hogy a hulladék feladója a hulladék keletkezésének helye szerinti tagállamon kívülre történő hulladékszállítás keretében őt terhelő fokozott gondossági kötelezettségre tekintettel(48) nem tanúsíthat passzív hozzáállást a címzett számára szükséges engedélyek meglétét illetően. Másként fogalmazva, a Németországi Szövetségi Köztársaság álláspontjával ellentétben a hulladék feladója nem szorítkozhat a hulladékszállítási szerződés megkötésére és a VII. melléklet szerinti űrlap kitöltésére. Anélkül, hogy túlzottan szigorú kötelezettségek terhelnék a feladót, elvárható, hogy a vonatkozó engedélyek másolatát elkérje, anélkül azonban, hogy ezzel kapcsolatban mélyreható ellenőrzéseket – például e dokumentumok érvényességére vonatkozó vizsgálatokat – kellene végeznie, ami kizárólag a hatóságok hatáskörébe tartozik.(49)
46.      A jelen ügyben a 2. sz. telephelyre szállított hulladékot illetően megjegyzem, hogy a Bravet, az e telephelyet üzemeltető lengyel társaság bemutatta a német feladó vállalatok, egyrészt az ALBA Seehausen és az Altmärkische,(50) másrészt pedig a Drekopf és Recom(51) részére a 17 01 01 és 17 08 02 kódszám alá tartozó hulladékok gyűjtésére, valamint a kizárólag a 17 01 01 (és nem a 17 08 02 kódszám) alá tartozó hulladékok hasznosítására vonatkozó engedélyeit. E tényezők ellenére e vállalatok a 17 08 02 kódszám alá tartozó hulladékok R 13 hasznosítási műveletek céljából történő szállítását szervezték meg.
47.      Következésképpen, és a jelen indítvány 35. és 37. pontjában kifejtett magyarázatok sérelme nélkül, úgy tűnik, hogy az érintett német vállalatok felelőssége megállapítható, mivel a VII. melléklet szerinti űrlap kitöltésekor tudomásuk volt a címzett vállalat helyzetéről.
48.      Ezzel szemben egyrészt nem értek egyet a Lengyel Köztársaság által felhozott azon érvvel, amely szerint a német társaságok felelőssége azért is fennáll, mert az ALBA Seehausen és az Altmärkische német feladó társaságok a VII. melléklet szerinti űrlapjaik 7. rovatában hasznosító létesítményként kizárólag a lengyel Bravet címzett társaságot tüntették fel, míg a közvetítő létesítménybe történő szállítást illetően meg kellett volna említeniük a végleges hasznosító létesítményt is. Mivel ugyanis a VII. melléklet szerinti űrlap 7. rovata csak a „hasznosító létesítményre” vonatkozik, elegendő azon létesítmény megjelölése, amely a 8. rovatban foglaltak szerint köteles R 13 hasznosítási műveletet végezni, még akkor is, ha ez utóbbi művelet egy hasznosítási műveletet megelőző hulladéktárolással jár (kivéve a hulladéktermelő telephelyen történő, gyűjtés előtti ideiglenes tárolást).(52)
49.      Másrészt nem értek egyet a Németországi Szövetségi Köztársaság által képviselt azon állásponttal sem, amely szerint az új (EU) 2024/1157 rendeletben előírt, a végleges létesítmények megjelölésére vonatkozó kifejezett kötelezettség azt bizonyítja, hogy ez a megjelölés csak az említett rendelet hatálybalépésétől kezdve szükséges.(53)
50.      A 3. sz. telephelyre szállított hulladékot illetően a felek között nem vitatott, hogy a PPH LWN, az e telephelyet üzemeltető lengyel társaság nem rendelkezett a szükséges engedélyekkel azon konkrét telkek tekintetében, amelyeken a hulladékot kirakodták.
51.      E tekintetben számomra úgy tűnik, hogy bár el kell ismerni, hogy fokozott gondossági kötelezettség áll fenn a hulladékot termelő vagy feladó vállalat tekintetében,(54) nem követelhető meg tőle, hogy tisztában legyen és feleljen azért, hogy a vonatkozó dokumentumokban megfelelően azonosított hulladékkezelő létesítményen belül pontosan hol kerülnek lerakásra a hulladékok. Az ilyen követelmény túlmutatna az általa végzett ellenőrzés körén, mivel e kérdés kizárólag a hulladékkezelő létesítmény üzemeltetőjének felelősségi körébe tartozik.(55)
b)      A 4. sz. (Gliwice) és 5. sz. (Sarbia) telephely
52.      A Lengyel Köztársaság előadja, hogy 2018 februárja és májusa között hatóságai a 4. és 5. sz. telephelyeken végzett ellenőrzések során(56) 1300, illetve 8700 tonna olyan hulladékot fedeztek fel, amelyet német vállalatok(57) illegálisan szállítottak(58) oda. A VII. mellékletben szereplő űrlapokon feltüntetett adatoktól eltérően, amelyek között műanyag‑ és gumihulladékok (a 19 12 04 kódszám alatt) szerepeltek (a továbbiakban: műanyaghulladékok), ezek a vállalatok a tájékoztatási eljárás keretében a „zöld” listán nem szereplő hulladékokat szállítottak hasznosítási célokra.
53.      Konkrétabban: a 4. sz. telephelyen talált hulladékok műanyagból és egyéb anyagokból készült, élelmiszeripari termékek kompozit csomagolási hulladékai voltak (a továbbiakban: vegyes települési hulladékok),(59) amelyeket a német Wurzer vállalat állított elő, és amelyek szerződések láncolatán keresztük kerültek Gliwice‑be.(60) Az 5. sz. telehelyen talált hulladékok dróttal körbevett bálákba préselt hulladékok voltak, amelyek nem sorolhatók be egyetlen kódszám alá sem,(61) és amelyek jelentős része olyan feliratokat és vonalkódokat viselt, amelyek német származásukat igazolják, amelyeket a Lobbe és Böhme vállalatok(62) állítottak elő, és amelyek – bár hivatalosan Chełmek településre voltak szánva – valójában Sarbiába kerültek, miután a fuvarokmányokat „semlegesítették”.(63) Ezenkívül a 4. sz. telephelyre szállított hulladékok címzettje állítólag csak közvetítőként járt el,(64) és csak műanyaghulladék‑gyűjtési engedéllyel rendelkezett, míg az 5. sz. telephelyre szállított hulladékok címzettje állítólag nem rendelkezett engedéllyel e hulladékok hasznosítására.(65)
54.      A 4. sz. telephely esetében azonban a Lengyel Köztársaság által benyújtott bizonyítékokból (a VII. melléklet szerinti űrlapok, az úgynevezett „CMR‑dokumentumok” mint fuvarokmányok és a mérlegjegyek) egyértelműen kitűnik, hogy a Wurzer által termelt hulladékokat a „zöld” listán szereplő műanyaghulladékként sorolták be, és azokat a lengyel Marko vállalatnak szállították, amely engedéllyel rendelkezett e hulladékok hasznosítására, és a Jawiszowice‑i telephelyen (nem pedig a Gliwice‑i telephelyen) vette át azokat.(66) A Lengyel Köztársaság által benyújtott, a Gliwice‑be irányuló szállításokra vonatkozó fuvarokmányok kizárólag olyan műveletekre vonatkoznak, amelyekben a lengyel Marko vállalat feladóként, az A  P vállalat pedig címzettként vett részt.(67) Még ha feltételezzük is – amint azt a Lengyel Köztársaság állítja –, hogy a Marko által a Németországból érkező hulladékok átvétele fiktív volt, és a szállítmányokat közvetlenül Wurzerből Gliwice‑be szállították,(68) ez a körülmény nem derül ki a szállításokat kezdeményező német vállalatok által kiállított dokumentumokból, és – ami még fontosabb – nem is kapcsolható közvetlenül e vállalatokhoz. Ez a körülmény adott esetben az érintett lengyel vállalatok felelősségi körébe tartozik. Ezenkívül a Lengyel Köztársaság által előterjesztett egyéb bizonyítékok sem bírnak döntő jelentőséggel ebben a tekintetben.(69) Emellett a kereset továbbra sem ad pontos tájékoztatást a két érintett német vállalatnak tulajdonítható hulladék mennyiségéről.
55.      Az 5. sz. telephely tekintetében a Lobbe és Böhme társaságokhoz kapcsolható összes dokumentum (különösen a VII. melléklet szerinti űrlapok) a műanyaghulladékok Chełmekbe, (Lobbe és Böhme által) a Havel, valamint (Böhme által) a Recovery nevű lengyel vállalatokhoz történő szállításra vonatkozott.(70) A Lengyel Köztársaság által benyújtott egyéb bizonyítékok(71) ugyan igazolják, hogy a sarbiai telephelyen olyan hulladékok voltak jelen, amelyek a német Lobbe és Böhme vállalatokhoz köthetők, és amelyeket eltéríthettek hivatalos rendeltetési helyüktől, és közvetlenül Németországból Sarbiába szállítottak. Ezek a tényezők azonban nem elegendőek annak megállapításához, hogy ezeket a szállításokat az érintett német társaságok szervezték vagy engedélyezték, vagy akár a tudomásukra jutottak. Valójában – figyelembe véve különösen a lengyel vállalatok közötti, „semlegesítési utasítást” tartalmazó szállítási megbízásokat(72) – nem zárható ki, hogy e hulladékok eltérítését eltitkolták az említett német társaságok elől, és az kizárólag a szóban forgó lengyel társaságok felelőssége.(73) Ráadásul a Lengyel Köztársaság által benyújtott bizonyítékok nem teszik lehetővé annak kellő pontossággal történő megállapítását, hogy az érintett német vállalatok milyen mennyiségű hulladékot szállítottak át a szóban forgó telephelyre, ahol lengyelországi és más országokból származó hulladékok jelenléte is igazolva van. Az ilyen körülmények nem teszik lehetővé a szóban forgó hulladékok azonosítását, és így akadályozzák azok állítólagos illegális szállítás címén történő visszavételét.(74)
c)      A 6. sz. telephely (Bzowo)
56.      A Lengyel Köztársaság azt állítja, hogy 2017 áprilisa és szeptembere között hatóságai a 6. sz. telephelyen végzett ellenőrzések során(75) 600 tonna vegyes települési hulladékot(76) fedeztek fel, amelyet német társaságok(77) illegálisan szállítottak oda.(78) Ezek a hulladékok nem szerepelnek a „zöld” listán, és a lengyel címzett vállalat nem rendelkezik engedéllyel azok hasznosítására.
57.      E tekintetben számomra úgy tűnik, hogy a Lengyel Köztársaság által szolgáltatott bizonyítékok utalnak(79) egyrészt a Németországból származó vegyes települési hulladéknak a raktárban való valószínű jelenlétére, másrészt pedig az e hulladékok hasznosítására vonatkozó engedély hiányára, valamint a Bzowo telephelyen a megfelelő létesítmény hiányára.(80)
58.      Ugyanakkor nincs olyan bizonyíték, amely alátámasztaná az érintett német vállalatok közvetlen részvételét ezekben a szállításokban.(81) Konkrétabban: azok a fuvarokmányok, amelyek az érintett német vállalatokhoz köthetők, nem tesznek említést a kérdéses szállításokról.(82) Bár igaz, hogy a Vorberg Recycling társaság által kitöltött VII. melléklet szerinti űrlapok egyike nem tartalmazott semmilyen utalást a hasznosító létesítményre vonatkozóan,(83) számomra nem tűnik úgy, hogy ez az elem önmagában megalapozhatná a szóban forgó társaság felelősségét, figyelembe véve azt is, hogy e dokumentum műanyaghulladék (és nem vegyes települési hulladék, amint azt a lengyel hatóságok a szóban forgó telephelyen megállapították) szállítását tanúsítja, valamint azt, hogy hiányoznak az információk a telephelyen található hulladékok jellegéről.(84)
4.      Az első kifogásra vonatkozó következtetés
59.      A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság adjon helyt az első kifogásnak a Németországi Szövetségi Köztársaságnak az 1. sz. telephelyre vonatkozó hulladékok visszavételével kapcsolatos késedelme tekintetében. Ezzel szemben azt javaslom, hogy a Bíróság utasítsa el ezt a kifogást e tagállamnak a 2–6. sz. telephelyre szállított hulladék visszavételéért fennálló felelősségét illetően.
B.      A második, a hulladékkezelési kötelezettség megsértésére alapított kifogásról
60.      A Lengyel Köztársaság arra hivatkozik, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság nem tett eleget azon kötelezettségének, hogy a 3–6. sz. telephelyen felfedezett hulladékot az 1013/2006 rendelet IV. mellékletében szereplő hulladékként kezelje, annak ellenére, hogy a küldő ország és a célország illetékes hatóságai között véleményeltérés állt fenn azok besorolását illetően. Ebből azt a következtetést vonja le, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság megsértette e rendelet 28. cikkének (2) bekezdését.
61.      A második kifogás elfogadhatóságát illetően egyértelműnek tűnik, hogy a Bizottsághoz benyújtott panasz szerint a Lengyel Köztársaság e kifogást csak az 5. sz. telephely tekintetében hozta fel.(85) Úgy vélem tehát, hogy az említett kifogás elfogadhatatlan a 3., 4. és 6. sz. telephely vonatkozásában.
62.      Mindenesetre, amint azt a jelen indítvány további részében kifejtem, ugyanez a kifogás a Lengyel Köztársaság által a második kifogásában hivatkozott valamennyi telephelyet illetően megalapozatlan is.
63.      A második kifogás megalapozottságát illetően emlékeztetek arra, hogy az 1013/2006 rendelet 28. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a küldő ország és a célország illetékes hatóságai nem jutnak megállapodásra a bejelentett hulladék besorolása kapcsán,(86) hogy a „zöld” listán (III., III.A. és III.B. melléklet) vagy a IV. melléklet felsorolásában szerepel‑e, a hulladékot a IV. mellékletben felsoroltnak kell tekinteni.(87)
64.      Mindenekelőtt e rendelkezés szövegéből véleményem szerint kitűnik, hogy a szóban forgó véleményeltérés csak a hulladékok „besorolására” vonatkozhat, nem pedig magára az illegális hulladékszállítás fennállására, beleértve az ilyen szállítás elkövetőjének azonosítását is.
65.      Ezt követően, azon szövegkörnyezetre tekintettel, amelybe az említett rendelkezés illeszkedik, úgy tűnik, hogy az 1013/2006 rendelet „Véleményeltérések a hulladék besorolásának kérdésében” című 28. cikkének (1)–(3) bekezdése három különleges helyzetet szabályoz, nevezetesen először is a szállítás tárgyának hulladékként való besorolásával kapcsolatos véleményeltérést, másodszor a bejelentett hulladékok „zöld” vagy nem „zöld” listán szereplő hulladékként való besorolásával kapcsolatos véleményeltérést, harmadszor pedig a bejelentett hulladékfeldolgozási művelet besorolásával kapcsolatos véleményeltérést. Így az illegális szállítás fennállásának kérdése soha nem merül fel.
66.      Végül, ami az ugyanezen rendelkezés által követett célt illeti, úgy tűnik számomra, hogy az a szállított anyagok kezelésével kapcsolatos eljárási patthelyzet megoldására irányul, nem pedig arra, hogy előzetesen eldöntse az ilyen szállítás fennállásának kérdését.
67.      Következésképpen a szállítás fennállásának kérdése, vagyis a jelen ügyben szóban forgó kérdés a bizonyítékok felvételére és mérlegelésére vonatkozó általános szabályok, nem pedig az 1013/2006 rendelet 28. cikkében előírt különös vélelmek hatálya alá tartozik. Ebben az összefüggésben a Bíróságnak a jelen indítvány 17. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében a Bizottságnak vagy a keresetet benyújtó tagállamnak kell bizonyítania az állítólagos kötelezettségszegés fennállását, és a Bíróság elé kell terjesztenie az e kötelezettségszegés fennállásának vizsgálatához szükséges bizonyítékokat, anélkül, hogy a Bíróság bármiféle vélelemre támaszkodhatna.
68.      Ebből következik, hogy a Bizottság vagy a felperes tagállam nem szorítkozhat arra, hogy az e rendelet 28. cikkének (1) bekezdésében előírt vélelemre hivatkozzon, és nem támaszkodhat kizárólag a küldő ország és a célország illetékes hatóságai közötti, az illegális hulladékszállítás fennállásával kapcsolatos véleményeltérés megállapítására annak érdekében, hogy ebből azt a következtetést vonja le, hogy a hulladékszállítást előzetes írásos bejelentési és hozzájárulási eljárásnak kell alávetni.
69.      A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság utasítsa el a második kifogást.
C.      A lojális együttműködési kötelezettség megsértésére alapított harmadik kifogásról
70.      A Lengyel Köztársaság azt állítja, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság megsértette az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése alapján őt terhelő lojális együttműködési kötelezettséget, mivel nem tett intézkedéseket az érintett telephelyekre irányuló illegális hulladékszállítással kapcsolatos tények tisztázására, és következésképpen az 1013/2006 rendelet szóban forgó rendelkezései végrehajtásának lehetővé tételére. Először is azt rója fel a Németországi Szövetségi Köztársaságnak, hogy a levélváltások során teljesen passzív magatartást tanúsított, amit alátámaszt az is, hogy a német hatóságok nem válaszoltak, illetve késve válaszoltak a lengyel hatóságok által elküldött egyes levelekre, másodszor azt, hogy egyszerűen regionális szintre utalta az ügyet, amikor az illetékes regionális hatóságok válaszának hiányában a szövetségi hatóságokhoz fordultak, harmadszor megtagadta a közös vizsgálatokban való részvételt, negyedszer pedig, hogy nyolc éven keresztül nem vitte vissza az 1. sz. telephelyet (Tuplice) érintő hulladékot.
71.      Ami a harmadik kifogás elfogadhatóságát illeti, amellyel kapcsolatban a Németországi Szövetségi Köztársaság fenntartásokat fogalmaz meg, csupán annak megállapítására szorítkozom, hogy a Lengyel Köztársaság a Bizottsághoz benyújtott panaszában, bár igen általános jelleggel, a lojális együttműködés kötelezettségének megsértésére alapított kifogást hozott fel.
72.      Ami az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének a Németországi Szövetségi Köztársaság által a hulladékszállítási eljárásra alkalmazandó különös rendelkezések létezésére tekintettel vitatott alkalmazhatóságát illeti,(88) úgy vélem, hogy az 1013/2006 rendeletben az érintett tagállamok közötti együttműködésre vonatkozó ezen egyedi rendelkezések létezése nem képezi akadályát annak, hogy az e rendelet által kifejezetten nem szabályozott szempontok tekintetében a tagállamok közötti lojális együttműködés e 4. cikk (3) bekezdésében rögzített általános elve alkalmazható legyen.(89)
73.      E tekintetben az 1. sz. telephelyet (Tuplice) illetően megjegyzem, hogy az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének megsértésére alapított harmadik kifogásával a Lengyel Köztársaság lényegében ugyanarra a magatartásra hivatkozik, mint amely az 1013/2006 rendelet 24. cikke (2) bekezdésének második albekezdésében a hulladék visszavételére előírt határidő megsértését jelenti. Márpedig, mivel e jogsértésre az első kifogás keretében hivatkoztak, és az megállapításra került, e tagállam nem hivatkozhat e 4. cikk (3) bekezdésének megsértésére is, amely általánosabb rendelkezésnek minősül.(90)
74.      Ami a német hatóságok lengyel hatóságokkal szembeni együttműködésének állítólagos hiányára vonatkozó harmadik kifogás megalapozottságát illeti, megállapítom, hogy az érintett telephelyekre vonatkozó iratok összetettsége, valamint az eljárás során kicserélt információk és bizonyítékok többségét illetően a felek között fennálló mély ellentétek ellenére a felek együttműködtek annak érdekében, hogy megoldásokat keressenek, anélkül, hogy ezen intézkedések az esetek többségében sikeresek lettek volna.
75.      Először is számomra nem tűnik úgy, hogy a német hatóságok azáltal, hogy nem tettek eleget a lengyel hatóságok által megfogalmazott, visszavétel iránti többszöri kérelmeknek, megsértették volna az EUSZ 4. cikk (3) bekezdését, különös tekintettel arra, hogy egyrészt a német hatóságok együttműködtek a lengyel hatóságokkal, többek között azáltal, hogy ellenőrzéseket végeztek azon társaságok tekintetében, amelyek esetében a lengyel hatóságok szerint fennállt a gyanú, hogy illegális hulladékszállításokat kezdeményeztek,(91) másrészt pedig arra, hogy a benyújtott bizonyítékok nem voltak elegendőek a visszavételi utasítások kibocsátásának igazolásához.(92)
76.      Továbbá a Lengyel Köztársaság által kiemelt azon körülmény, amely szerint bizonyos esetekben a német szövetségi hatóságok visszautalták az ügyet az érintett regionális hatóságokhoz, önmagában nem bizonyítja az előbbiek együttműködési kötelezettségének megsértését, tekintettel az utóbbiaknak a hulladékgazdálkodás területén fennálló hatásköreire.(93)
77.      Végül a német hatóságok azon szándékának állítólagos hiányát, hogy részt vegyenek az 5. és 6. sz. telephelyre vonatkozó közös vizsgálatokban, a hulladék jellegére és eredetére vonatkozó megfelelő információk hiánya indokolta. Ez a helyzet véleményem szerint jogszerűen magyarázhatja a lengyel hatóságokkal fennálló véleményeltérést, azonban nem elegendő a lojális együttműködési kötelezettség megsértésének megállapításához.
78.      Következésképpen úgy tűnik, hogy a német hatóságok válaszoltak a lengyel hatóságok által megfogalmazott kérelmekre és kérésekre, és saját vizsgálatokat folytattak a lengyel hatóságok által megjelölt német hulladéktermelőkkel szemben. Bár igaz, hogy a kérdéseikre és kérelmeikre adott válaszokban többször is késedelmek történtek, e késedelmek mindkét felet érintették, így semmilyen „passzív” hozzáállás nem tulajdonítható kizárólag a Németországi Szövetségi Köztársaságnak.
79.      A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság utasítsa el a harmadik kifogást.
VI.    Végkövetkeztetés
80.      A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság az alábbiak szerint határozzon:
–        adjon helyt a kereset 1. sz. telephelyre (Tuplice) vonatkozó első kifogásának, és
–        a keresetet az ezt meghaladó részében utasítsa el.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      A hulladékszállításról szóló, 2006. június 14‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 190., 1. o.; helyesbítések: HL 2013. L 334., 46. o.; HL 2014. L 283., 65. o.; HL 2015. L 277., 61. o.).
3      Konkrétan az 1013/2006 rendelet 24. cikke (2) bekezdésének első és második albekezdéséről és 28. cikkének (2) bekezdéséről, valamint az EUSZ 4. cikk (3) bekezdéséről van szó. A keresetlevél szerint a panasz a 7. sz. telephelyre (Babin) történő hulladékszállításra is vonatkozott, amely nem képezi a jelen kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset tárgyát.
4      Az 1013/2006 rendelet 2. cikke 35. pontjának e) alpontjával és g) alpontjának iii. alpontjával összefüggésben értelmezett 24. cikke (2) bekezdésének első és második albekezdése.
5      Az 1013/2006 rendelet 2. cikke 35. pontja g) alpontjának iii. alpontjával összefüggésben értelmezett 24. cikke (2) bekezdésének első és második albekezdése.
6      A Bizottság támogatja a kereseti kérelmeket annyiban, amennyiben azok az indokolással ellátott véleményében említett jogsértésekre vonatkoznak.
7      Az 1013/2006 rendelet 2. cikke 35. pontjának a), b), e) alpontjával, valamint g) alpontjának i. és iii. alpontjával összefüggésben értelmezett 24. cikke (2) bekezdésének első és második albekezdése.
8      Az 1013/2006 rendelet 28. cikkének (2) bekezdése.
9      Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése.
10      Az e rendelet 2. cikke 35. pontjának a), b), e) alpontjával, valamint g) alpontjának i. és iii. alpontjával összefüggésben értelmezett 24. cikke (2) bekezdésének első és második albekezdése.
11      Konkrétabban, a forrásnál történő kezelés vagy a földrajzi közelség elve szerint az uniós jogszabályok ösztönzik a hulladéknak a keletkezési helyhez legközelebbi ártalmatlanítását vagy hasznosítását, mivel a hulladékszállításra vonatkozó szabályok e tekintetben kivételes jellegűek, és azokat szigorúan kell értelmezni. Lásd többek között a hulladékokról és egyes irányelvek hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. november 19‑i 2008/98/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2008. L 312., 3. o.) 16. cikkének (3) bekezdését és az 1013/2006 rendelet (20) preambulumbekezdését. Lásd még analógia útján: 2010. március 4‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet (C‑297/08, EU:C:2010:115, 64–66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
12      Az 1013/2006 rendelet (7) preambulumbekezdése szerint fontos, hogy a hulladékszállítás felügyeletének és ellenőrzésének megszervezésére és szabályozására olyan módon kerüljön sor, amely számításba veszi a környezet minősége és az emberi egészség megőrzésének, védelmének és javításának szükségességét (lásd: 2016. június 9‑i Nutrivet ítélet, C‑69/15, EU:C:2016:425, 32. pont).
13      Lásd: 2025. október 23‑i Naturvårdsverket (Átvételt követő hulladékkezelés) ítélet (C‑221/24 és C‑222/24, EU:C:2025:818, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
14      Az 1013/2006 rendelet 18. cikkében említett általános tájékoztatási követelmények hatálya alá tartozó hulladékok jegyzéke e rendelet III. mellékletében a „»zöldlistás« hulladékok” címet viseli.
15      A 2008/98 irányelv 3. cikkének 15. pontja értelmében a „»hasznosítás«: bármely művelet, amelynek fő eredménye az, hogy a hulladék hasznos célt szolgál annak révén, hogy olyan más anyagok helyébe lép, amelyeket egyébként valamely konkrét funkció betöltésére használtak volna, vagy amelynek eredményeként a hulladékot oly módon készítik elő, hogy az ezt a funkciót akár az üzemben, akár a szélesebb körű gazdaságban betölthesse”. Ezen irányelv II. melléklete tartalmazza a hasznosítási műveletek nem kimerítő felsorolását, amely tartalmazza az R 5 műveletet („Egyéb szervetlen anyagok visszanyerése, újrafeldolgozása”) és az R 13 műveletet („Tárolás a R 1–R 12 műveletek valamelyikének elvégzése érdekében [a képződés helyén történő átmeneti tárolás és gyűjtés kivételével]”)
16      E rendelkezés lényegében úgy határozza meg többek között az „illegális szállítást”, hogy az minden olyan hulladékszállítás, amely nem képezte előzetes írásbeli bejelentési és hozzájárulási eljárás tárgyát (az a) és b) pont szerinti esetek), amely a vonatkozó jogszabályokat sértő hasznosításhoz vagy ártalmatlanításhoz vezet (e) pont szerinti eset), vagy amelyet a III., IIIA. vagy IIIB. mellékletben nem szereplő hulladékok vonatkozásában tájékoztatási eljárásnak vetettek alá, vagy a szállítást a VII. melléklet szerinti űrlapon fel nem tüntetett módon hajtottak végre (a g), i. és iii. alpontban szereplő esetek).
17      Lásd többek között: 2019. március 14‑i Bizottság kontra Cseh Köztársaság ítélet (C‑399/17, EU:C:2019:200, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
18      Lásd e tekintetben többek között: Prete, L.,
Infringement Proceedings in EU Law,
Wolters Kluwer, Alphen‑sur‑le‑Rhin, 2017, 191. o.
19      Lásd többek között: 2025. december 18‑i Hamoudi kontra Frontex ítélet (C‑136/24 P, EU:C:2025:977, 114. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
20      Az 1013/2006 rendelet 2. cikke 35. pontjának e) alpontja és g) alpontjának iii. alpontja értelmében.
21      A Befesa Zinc Freiberg GmbH német társaság által termelt hulladékot a 2013 novembere és 2015 júniusa közötti időszakban egy másik német társaság, a Mineral Projekt Gesellschaft fur Planung und Konstruktion GmbH 10 05 01 kódszám alatt szállította Lengyelországba az R 13 és R 5 hasznosítási műveletek elvégzése céljából. E hulladékokat a POO RYNIED S.C. lengyel társaságnak címezték, amelyet az 1013/2006 rendelet VII. melléklete szerinti űrlapon az említett hulladékok hasznosítása céljából címzettként jelöltek meg. Márpedig ez a társaság nem rendelkezett engedéllyel az ilyen jellegű hasznosításra, és a hulladékot később átadta az EURO‑TOR RECYCLING sp. z o.o. társaságnak. Ez utóbbi társaság csak az átadott mennyiség egy részének hasznosítására rendelkezett engedéllyel, ráadásul nem szerepelt a VII. melléklet szerinti űrlapon.
22      A német hatóságok eredetileg a szállítás megszervezéséért felelős társaságot kötelezték a hulladék visszavételére, majd e társaság csődjét követően felszólították a hulladék termelőjét a visszavétel költségeinek viselésére.
23      Lásd: Pikamäe főtanácsnok Cseh Köztársaság kontra Lengyelország (Turówi bánya) ügyre vonatkozó indítványa (C‑121/21, EU:C:2022:74, 49. pont). A helyzet ugyanis eltér az EUMSZ 258. cikk alapján benyújtott kötelezettségszegés megállapítása iránti keresettől, amely esetben a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a kötelezettségszegés fennállását a szóban forgó tagállamban az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet alapján kell megítélni, és hogy a későbbi változásokat a Bíróság nem veheti figyelembe (lásd: 2019. november 5‑i Bizottság kontra Lengyelország [A rendes bíróságok függetlensége] ítélet (C‑192/18, EU:C:2019:924, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
24      Mellékesen megjegyzem, hogy e határidő akkor is lejárt volna, ha kezdő időpontnak a Bizottság indokolással ellátott véleményének a keltét tekintenénk, amint azt a Bizottság írásbeli észrevételeiben állítja.
25      Egyébiránt az 1013/2006 rendeletet megelőzően hatályos szabályozás, nevezetesen az Európai Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás felügyeletéről és ellenőrzéséről szóló, 1993. február 1‑jei 259/93/EGK tanácsi rendelet (HL 1993. L 30., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 176. o.) 26. cikkének (2) bekezdése ugyanezt a határidőt szinte azonos megfogalmazásban írta elő, vagyis „azután, hogy az illetékes hatóság tudomást szerzett az illegális kereskedelemről 30 napon belül, vagy más olyan időszakon belül, amelyről az érintett illetékes hatóságok megállapodnak” (lásd még, nagyon hasonló megfogalmazásban, a Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás felügyeletéről és ellenőrzéséről szóló (EGK) tanácsi rendeletre vonatkozó 1990. október 10‑i bizottsági javaslatot, COM(90) 415 végleges).
26      Egyébiránt a közbeszerzésről és a 2004/18/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26‑i 2014/24/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 94., 65. o.; helyesbítések: HL 2023. L, 2023/90063, HL 2020. L 211., 22. o.) 32. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében hirdetmény nélküli tárgyalásos eljárás alkalmazható építési beruházásra, árubeszerzésre és szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések tekintetében, „amennyiben feltétlenül szükséges, ha az ajánlatkérő szerv számára előre nem látható események által kiváltott rendkívüli sürgősség miatt a nyílt vagy a meghívásos eljárás vagy a tárgyalásos eljárás határideje nem tartható be”.
27      Emlékeztetek arra, hogy az 1013/2006 rendelet 24. cikkének (2) bekezdése az ilyen megállapodást nem köti különleges alakisághoz.
28      Ezek egy 2021. január 19‑i levél (B.6. melléklet) és egy 2023. május 2‑i e‑mail (B.7. melléklet) részletei, amelyeket a lengyel hatóságok küldtek a német hatóságoknak. Az első a következőket tartalmazta: „[p]lease inform the Chief Inspector of Environmental Protection what measures have been taken and whether the approximate date of return the waste to Germany is already known” („[k]érem, tájékoztassa a környezetvédelmi főellenőrt a megtett intézkedésekről, valamint arról, hogy ismert‑e a hulladék Németországba történő visszaszállításának hozzávetőleges időpontja”) (szabad fordítás). A második a következőképpen szólt: „[…] could you provide current stage of the case? Has the court already issued a ruling on the case?” („[…] Meg tudná mondani, hogy áll az ügy? A bíróság már hozott döntést?” [szabad fordítás]). Ebben a tekintetben a Bíróságnak ténybeli értékelést kell végeznie, amely a bizonyítékok szabad mérlegelésének elvére épül, a jelen indítvány 17. pontjában ismertetett elveknek megfelelően.
29      Ezen hulladékok visszavétele az 1013/2006/EK rendelet 24. cikkének (2) bekezdése értelmében bizonyos esetekben kötelező lett volna, mivel a német vállalatok az említett hulladékokat „zöldlistás” hulladékként szállították (lásd a jelen indítvány 14. lábjegyzetét), a tájékoztatási eljárás alkalmazásával, miközben ezen hulladékok közül azokat, amelyek nem tartoznak e listára, az előzetes írásos bejelentési és hozzájárulási eljárás szerint kellett volna szállítani (lásd a jelen indítvány 13. pontját). Más esetekben e visszavétel azért lett volna szükséges, mert a hulladékot átvevő lengyel vállalatok nem rendelkeztek az e hulladékok kezeléséhez szükséges engedéllyel.
30      A Németországi Szövetségi Köztársaság szerint nem bizonyított, hogy illegális szállításokra került sor, sem pedig az, hogy az esetleges illegális szállításokat az érintett német társaságoknak lehetne betudni. A Bizottság egyetért ezzel az állásponttal, a 2. sz. telephelyre irányuló szállítások egy részének kivételével.
31      Lásd az A.14. és az A.29. mellékletet (a lengyel hatóságok által e telephelyeken végzett ellenőrzések jegyzőkönyvei).
32      A 3. sz. telephelyet illetően a Lengyel Köztársaság a keresetlevelében 3360 tonnát, válaszában pedig 1039 tonnát jelöl meg (lásd a C.2. mellékletet). A tárgyaláson pontosította, hogy hozzávetőleges becslésről van szó.
33      A 2. sz. telephelyre történő hulladékszállítás egyrészt az ALBA Niedersachsen‑Anhalt GmbH (székhely: Braunschweig, Németország), az ALBA Niedersachsen‑Anhalt GmbH (székhelye: Seehausen, Németország; a továbbiakban: ALBA Seehausen), az Altmärkische Entsorgung und Transport GmbH (a továbbiakban: Altmärkische), a Schutt‑Karl GmbH, a Parentin GmbH, a Drekopf Recyclingzentrum Leipzig GmbH (a továbbiakban: Drekopf), valamint a Recom Entsorgung (a továbbiakban: Recom) német gyártó vagy feladó társaságokat érinti, másrészt pedig a Bravet sp. z o.o. lengyel címzett társaságot. A 3. sz. telephelyre irányuló hulladékszállítások a Parentin a német feladó társaságot, valamint a PPH LWN sp. z o.o. lengyel címzett társaságot érintik.
34      A 2. sz. telephely tekintetében az 1013/2006 rendelet 2. cikke 35. pontjának e) alpontja és g) alpontjának iii. alpontja, a 3. sz. terület tekintetében pedig e rendelet 2. cikke 35. pontjának a), b), e) alpontja, valamint g) alpontjának i. és iii. alpontja értelmében.
35      A jelen indítványban a hulladékjegyzéknek a hulladékokról szóló 75/442/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének a) pontja értelmében történő meghatározásáról szóló 94/3/EK határozat, valamint a veszélyes hulladékok jegyzékének a veszélyes hulladékokról szóló 91/689/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének (4) bekezdése értelmében történő meghatározásáról szóló 94/904/EK tanácsi határozat felváltásáról szóló, 2000. május 3‑i 2000/532/EK bizottsági határozat (HL 2000. L 226., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 5. kötet, 151. o.) szerinti európai hulladékkatalógusra és az általa megállapított besorolásra hivatkozom. E határozatot legutóbb a 2014. december 18‑i 2014/955/EU bizottsági határozat (HL 2014. L 370., 44. o.; HL 2017. L 172., 36. o.) módosította.
36      Pontosabban a 17 08 02 kódszám alá tartozó hulladékok, azaz olyan „gipszalapú építőanyag, amely különbözik a 17 08 01‑től” (ez utóbbi kódszám a „veszélyes anyagokkal szennyezett gipszalapú építőanyagokra” vonatkozik).
37      A Bravet lengyel társaság, amely a 2. sz. telephelyre szállított hulladék címzettje, engedéllyel rendelkezik a betonhulladék hasznosítására (R 5 műveletek) és begyűjtésére, a gipszhulladék hasznosítására azonban nem. Ezzel szemben a PPH LWN lengyel társaság, amely a 3. sz. telephelyre szállított hulladék címzettje, nem rendelkezik engedéllyel sem e hulladékok gyűjtésére, sem hasznosítására (R 5 műveletek), legalábbis azokon a telkeken, ahol azokat kirakodták.
38      Következésképpen az érintett német vállalatok, amelyek tudatában voltak az engedély hiányának, felelősek ezen illegális szállításokért.
39      Ez a helyzet egyrészt a Lengyel Köztársaság által az ALBA Niedersachsen‑Anhalt és Schutt‑Karl vállalatoknak tulajdonított valamennyi hulladékszállítmány esetében, másrészt pedig az e tagállam által az ALBA Seehausen, az Altmärkische, a Parentin, a Drekopf és a Recom vállalatoknak tulajdonított hulladékszállítmányok egy része esetében.
40      Lásd a 2019. január 11‑i e‑mailt (A.24. melléklet) és a 2019. március 5‑i levelet (A.25. melléklet). E tekintetben a Lengyel Köztársaság válaszában semmilyen további észrevételt nem tett.
41      Egyébiránt a Lengyel Köztársaság által képviselt állásponttal ellentétben pusztán az a tény, hogy a 2. sz. telephelyen gipszhulladékot találtak, nem teszi lehetővé annak jogilag megkövetelt módon történő bizonyítását, hogy e hulladékok a Parentin német feladó társaságtól származtak.
42      A lengyel hatóságok ugyanis az e szállításokkal kapcsolatos, a német hatóságokkal folytatott kommunikációjuk során a 2019. január 11‑i, angol nyelven írt e‑mailjükben (A.24. melléklet) a következőket állapították meg: „Normally in this situation we would request for take back but the waste has been mixed together with other plasterboard waste that was already deposited on the land. Therefore it is lehetetlen to distinguish which waste came from which company. I do not know whether take‑back in this situation is possible” („Általában ilyen helyzetekben a hulladék visszavételét kérjük, de ezt összekeverték más, már korábban a telekre lerakott gipszkarton‑hulladékkal. Nem lehet tehát megkülönböztetni, hogy mely hulladék származik melyik vállalattól. Nem tudom, hogy ebben az esetben lehetőség van‑e a visszavételre” [szabad fordítás]). Ezek a hatóságok kikérték a tárgyalópartnereik véleményét is erről a helyzetről („[p]lease let me know your views on this”) („kérjük, ossza meg velünk véleményét erről a kérdésről” [szabad fordítás]), és felkérték őket, hogy tájékoztassák az érintett német vállalatokat (azaz a Drekopfot és a Recomot) arról, hogy a lengyel Bravet címzett társaság nem kezelhet hulladékot a 17 08 02 kódszám alatt, és hogy e hulladékok további szállítását le kell zárni. A 2019. március 5‑i levél (A.25. melléklet) – az említett hatóságok által készített angol nyelvű fordításában – megismételte, hogy a szóban forgó szállítmányok „were mixed with each other and with the waste already on the site, which made it impossible to distinguish between them and take‑back was not possible” („egymással és a telephelyen már jelen lévő hulladékkal keveredtek, ami lehetetlenné tette azok megkülönböztetését, és a visszavétel nem volt lehetséges” [szabad fordítás]). Válaszában a Lengyel Köztársaság pontosította, hogy a hulladékot buldózer segítségével rakodták ki és terítették el a 2. sz. telephelyen.
43      Valójában ezeket a szállításokat, amelyeket a VII. mellékletben szerinti űrlapokon gipszhulladék‑szállítmányként jelöltek meg, sem a lengyel hatóságok által elküldött első hulladékvisszavételi kérelemben (A.35. melléklet), sem a későbbi levelezésben (A.36–A.44. melléklet) nem említették. Válaszában a Lengyel Köztársaság pontosította, hogy e körülményt annak bizonyítása érdekében hozták fel, hogy a Parentin német feladó társaság állításaival ellentétben ez utóbbi nem kizárólag betonhulladékot, hanem gipszhulladékot is küldött. A Lengyel Köztársaság a tárgyaláson hivatkozott a 2024. január 11‑i e‑mailre (A.24. melléklet) (lásd a jelen indítvány 42. lábjegyzetét).
44      Konkrétabban, a Bírósághoz benyújtott iratokból kitűnik, hogy a 2. sz. telephelyre szállított hulladékok címzettje, a lengyel Bravet társaság rendelkezett engedéllyel a betonhulladékok gyűjtésére és hasznosítására (R 5 műveletek), valamint a gipszhulladékok gyűjtésére, de nem azok hasznosítására (lásd az A.15., A.17 és B.12 mellékleteket), továbbá hogy a 3. sz. telephelyre szállított hulladékok címzettje, a lengyel PPH LWN társaság rendelkezett engedéllyel a betonhulladékok gyűjtésére (bizonyos telkeken), de nem azok hasznosítására (A.30. melléklet).
45      E rendelkezés alkalmazásában a „gyűjtés” „a hulladék összeszedése – beleértve előzetes válogatását és előzetes tárolását is – hulladékkezelő létesítménybe történő elszállítása céljából”. A 2008/98 irányelv (15) preambulumbekezdése hangsúlyozza, hogy „[k]ülönbséget kell tenni a gyűjtésre váró hulladék előzetes tárolása, a hulladékgyűjtés és a kezelésre váró hulladék tárolása között”, és hogy „[a] tevékenységük során hulladékot termelő létesítmények vagy vállalatok nem tekintendők a hulladékgazdálkodás szereplőinek, és a gyűjtésre váró hulladékuk tárolása tekintetében nem engedélykötelesek”. Ezen irányelv (16) preambulumbekezdése többek között pontosítja, hogy „[a] gyűjtés fogalomkörén belül a hulladék előzetes tárolása a későbbi gyűjtésig olyan létesítményekben végzett tárolási tevékenységként értendő, ahová azért helyezik a hulladékot, hogy azt hasznosítási vagy más helyen történő ártalmatlanítási céllal való továbbszállításra előkészítsék”. E preambulumbekezdés hozzáteszi, hogy „[e]zen irányelv céljának tekintetében a hulladék fajtájának és méretének, a tárolás időtartamának és a gyűjtés céljának megfelelően különbséget kell tenni a gyűjtésre váró hulladék előzetes tárolása és a kezelésre váró hulladék tárolása között”.
46      A 2008/98 irányelv II. melléklete az „R 13 hasznosítási műveletet” úgy határozza meg, mint „[t]árolás a R 1–R 12 műveletek valamelyikének elvégzése érdekében (a képződés helyén történő átmeneti tárolás és gyűjtés kivételével)”. Ezenkívül az e fogalommeghatározásra vonatkozó lábjegyzet pontosítja, hogy „[a]z átmeneti tárolás a[z ezen irányelv] 3. cikk[ének] 10. pontja szerinti előzetes tárolást jelenti” (lásd a jelen indítvány 45. lábjegyzetét). A jelen ügyben úgy tűnik, hogy a Bravet lengyel címzett társaságnak a hulladékok „gyűjtésére” kiadott engedélye (A.17. és B.12. melléklet) nem említi az R 13 hasznosítási műveletet, és mindenesetre a 2. pont 3) a) alpontjában a gyűjtési módot úgy írja le, mint olyan műveletet, amelynek során a hulladékokat többek között „egy bizonyos ideig tárolják, amíg elegendő mennyiség gyűlik össze, majd szállítóeszközökkel átadják egy másik, a hulladékkezelésre vonatkozó megfelelő engedéllyel rendelkező hulladékbirtokosnak”. Ez a fogalommeghatározás véleményem szerint megfelel a 2008/98 irányelv 3. cikkének 10. pontja értelmében vett „gyűjtés” fogalmának, és eltér az R 13 hasznosítási művelet keretében értelmezett „tárolás” fogalmától.
47      Felmerül tehát a kockázat megosztásának kérdése egyrészt a hulladékot termelő vagy feladó vállalatok, másrészt pedig az e hulladékot átvevő vállalatok között a VII. melléklet szerinti űrlapon vagy a hulladék szállítására vonatkozó egyéb dokumentumokban szereplő pontatlan információk esetén.
48      Lásd a jelen indítvány 11. lábjegyzetét.
49      E tekintetben nem osztom teljes mértékben a Bizottság indokolással ellátott véleményében kifejtett álláspontját, amely szerint a szervezők lényegében csak akkor vonhatók felelősségre, ha a VII. melléklet szerinti űrlap kitöltésekor „könnyen hozzáférhetnek” az engedélyekre vonatkozó információkhoz. Ez a megközelítés ugyanis számomra túlságosan homályosnak és korlátozottnak tűnik a hulladék termelőjének vagy feladójának felelősségét illetően, aki – bár nem köteles ellenőrizni a szükséges dokumentumok hitelességét (e dokumentumok esetleges hamisítása nyilvánvalóan az azokat bemutató vállalat kizárólagos felelőssége) – nem szorítkozhat kizárólag a címzett nyilatkozataira, hanem proaktív megközelítést kell alkalmaznia, amely legalább a címzett rendelkezésére álló engedély másolatának igénylésére irányul (kivéve, ha például egy ilyen másolatot már a korábbi szállítások során átadtak neki). Egyébiránt a tárgyaláson a Bizottság nem tudta meghatározni azokat a konkrét helyzeteket, amelyekben valamely vállalat „könnyen” hozzáfér az engedélyekre vonatkozó információkhoz, ami olyan ténybeli körülményektől függ, amelyek gyakran kívül esnek e vállalat akaratán, és amelyek ennélfogva nem meghatározóak a vállalat gondosságának értékelése szempontjából. Ez a hulladék termelőjével vagy küldőjével szembeni viszonylag szigorú megközelítés véleményem szerint egyrészt a 2008/98 irányelv 15. cikkének (2) bekezdésén alapul, amely szerint, ha a hulladékot előzetes kezelés céljából az eredeti termelőtől vagy a birtokostól egy kereskedőhöz, hulladékkezelési tevékenységet végző létesítményhez vagy vállalathoz, illetve egy hulladékgyűjtőhöz szállítják, a teljes hasznosítási vagy ártalmatlanítási művelet elvégzésének felelőssége alól főszabály szerint az előbbiek nem mentesülnek, másrészt pedig az 1013/2006 rendelet (18) preambulumbekezdésén, amely szerint a hulladéktermelőknek a környezetvédelmi szempontból helyes hulladékgazdálkodásra vonatkozó kötelezettségére tekintettel a hulladékszállításra vonatkozó bejelentőlapot és kísérődokumentumot – amennyiben lehetséges – a hulladéktermelőnek kell kiállítania. Lásd még ebben az értelemben és analógia útján: 2013. október 3‑i Brady ítélet (C‑113/12, EU:C:2013:627, 78. pont).
50      Lásd a jelen indítvány 35. pontját.
51      Lásd a jelen indítvány 37. pontját.
52      Igaz, hogy a VII. melléklet szerinti űrlap az 1013/2006 rendelet I. C. mellékletében szereplő utasításokra utal, és hogy e melléklet 21. pontja többek között megállapítja, hogy a hasznosító létesítményre vonatkozó rovatot illetően „részletezni kell ugyanezen adatokat minden további olyan létesítmény vagy létesítmények vonatkozásában, ahol további R12/R13 […] műveletre kerül vagy kerülhet sor”. Megjegyzem azonban egyrészt, hogy ezek az utasítások a bejelentőlapra vonatkoznak, és csak járulékosan alkalmazandók a bejelentési eljárás dokumentumaira. A végleges hasznosító létesítmények megjelölésére vonatkozó követelményt csak e rendelet 15. cikkének a) pontja írja elő, amely e rendelet I. fejezetének részét képezi, és amely az előzetes írásos bejelentési és hozzájárulási eljárásra, nem pedig a tájékoztatási eljárásra alkalmazandó (a szóban forgó rendelkezés kimondja, hogy: „[h]asznosítást vagy ártalmatlanítást megelőző előkészítő műveletre szánt hulladék szállítása esetén a bejelentőlapon a hasznosítást vagy ártalmatlanítást megelőző kezdő előkészítő műveleten kívül fel kell tüntetni azokat a létesítményeket is, ahol a további végleges hasznosítási vagy ártalmatlanítási műveleteket, illetve az azokat megelőző további előkészítő műveleteket tervezik”). Másrészt megjegyzem, hogy a tájékoztatási eljárásra vonatkozó utasítások nem tartalmazzák az említett rendelet II. melléklete 5. pontjának második bekezdésében szereplő, a bejelentéssel kapcsolatos információkra vonatkozó pontosítást, amely szerint „[a]mennyiben a hulladékot hasznosítást vagy ártalmatlanítást megelőző előkészítő műveletre szánják, ugyanezt az információt közölni kell azokról a létesítményekről, ahol a további végleges hasznosítási vagy ártalmatlanítási műveleteket, illetve az azokat megelőző további előkészítő műveleteket tervezik”. Mivel a tájékoztatási eljárásra vonatkozó utasítások nem tartalmaznak ilyen pontosítást, arra a következtetésre jutok, hogy a tájékoztatási eljárásra vonatkozó követelmények kevésbé szigorúak, mint a hasznosító létesítmények megjelölésével kapcsolatban az előzetes írásos bejelentési és hozzájárulási eljárás során felmerülő követelmények.
53      A hulladékszállításról, az (EU) 1257/2013 és az (EU) 2020/1056 rendelet módosításáról, valamint a [1013/2006/EK rendelet] hatályon kívül helyezéséről szóló, 2024. április 11‑i európai parlamenti és a tanácsi rendelet (HL L, 2024/1157; helyesbítés: HL L, 2025/90042). Ezen új rendelet 18. cikkének (7) bekezdése példátlan módon és kifejezetten előírja, hogy „[a]mennyiben a hulladékszállítást hasznosítást megelőző műveletek céljára szánják, a VII. melléklet szerinti dokumentumban fel kell tüntetni – a hasznosítást megelőző kezdeti műveleten kívül – azon létesítményt is, ahol a hasznosítást megelőző kezdeti műveletet közvetlenül követő hasznosítást megelőző műveletet vagy végleges hasznosítást tervezik, és az említett műveletek R‑kódjait, valamint – amennyiben megvalósítható – azon létesítményeket, ahol további hasznosítást megelőző műveletet vagy végleges hasznosítást terveznek, és a kapcsolódó hasznosítási műveletek R‑kódjait is”. Véleményem szerint e rendelkezésből nem következik szükségszerűen, hogy a későbbi létesítmények feltüntetése, mennyiben a hulladékszállítást hasznosítást megelőző műveletek céljára szánják („ha lehetséges”), ne lenne kötelező az említett rendelet hatálybalépése, azaz 2026. május 21. előtt. Mivel az ezen rendelet elfogadásához vezető preambulumbekezdések vagy előkészítő anyagok nem tartalmaznak erre vonatkozó utalást, az említett rendelkezést úgy lehet értelmezni, hogy az az 1013/2006 rendeletben már előírt, de kifejezetten nem azonosított kötelezettséget pontosít.
54      Lásd a jelen indítvány 11. lábjegyzetét és 45. pontját.
55      Egyébiránt, még tisztán ténybeli szempontból is, felmerül bennem a kérdés, hogy a feladó – aki rendszerint egy harmadik félként működő szállítási vállalathoz fordul a hasznosító létesítménybe történő szállítás lebonyolítása érdekében – bármilyen módon ellenőrizhetné‑e a hulladék kirakodásának a hasznosító létesítményen belüli pontos helyét, vagy akár csak tudomással bírhatna‑e arról.
56      Lásd az A.48. és az A.61. mellékletet (a lengyel hatóságok által e telephelyeken végzett ellenőrzések jegyzőkönyvei).
57      A 4. sz. telephelyre irányuló hulladékszállítások az alábbi vállalatokra vonatkoznak: egyrészt a német termelő, a Wurzer Wertstoff GmbH (a továbbiakban: Wurzer), valamint a német exportőr, a Trade & Service GmbH, másrészt a lengyel közvetítők, az Inter‑Nicco sp. z o.o. sp.k. és az F.H.U. Marko (a továbbiakban: Marko), valamint a lengyel címzettek, az Ekobiopell Invest sp. z o.o. (a továbbiakban: Ekobiopell) és az A & P sp. z o.o.; míg az 5. sz. telephelyre irányuló hulladékszállítások az alábbi vállalatokra vonatkoznak: egyrészt a német feladók, a Böhme GmbH és a Lobbe RSW GmbH (a továbbiakban: Lobbe), másrészt a lengyel címzettek, a Havel Investment sp. z o.o. (a továbbiakban: Havel) és a Recovery Green Recycling sp. z o.o. (a továbbiakban: Recovery), RS Robert Szymkowicz telkein. Keresetlevelében a Lengyel Köztársaság egy másik német vállalat kódszámát említi, amelynek azonosságát nem határozták meg, de csak a Lobbe és a Böhme tekintetében kéri a hulladék visszavételét. Válaszában a Lengyel Köztársaság a PB Solutions GmbH, a Borchers Kreislaufwirtschaft GmbH és az ALBA Recycling GmbH német társaságoktól származó, állítólagosan illegális hulladékszállításokra is hivatkozik, anélkül azonban, hogy elegendő bizonyítékot szolgáltatna arra vonatkozóan, hogy e társaságok részt vettek az 5. sz. telephelyre történő hulladékszállításban. Egyébiránt az említett társaságoknak állítólagosan betudható hulladékszállításokat még csak nem is említi a C.2. melléklet, amely az illegális hulladékszállításokra vonatkozó panaszban szereplő információk és bizonyítékok összefoglalását tartalmazza, beleértve a 4. sz. telephelyre történő hulladékszállítást is.
58      Az 1013/2006 rendelet 2. cikke 35. pontjának a), b), e) alpontja és g) alpontjának i. és iii. alpontja értelmében.
59      Pontosabban a 19 12 12 kódszám alá tartozó hulladékok, azaz „egyéb, a 19 12 11 kódszámú hulladéktól különböző hulladék mechanikai kezelésével nyert hulladék (ideértve a kevert anyagokat is) [ez utóbbi kódszám az alábbiakra vonatkozik: »egyéb, veszélyes anyagokat tartalmazó hulladék mechanikai kezelésével nyert hulladék (ideértve a kevert anyagokat is)«]”.
60      A Würzer a hulladékot a Trade & Service szervezőn keresztül szállította, aki hulladékszállítási szerződést kötött az Inter‑Niccóval. Ez utóbbi ezt követően a Markóval kötött közvetítői szerződés alapján az Ekobiopell és az A&P társaságok által üzemeltetett gliwicei létesítménybe szállította a hulladékokat, amelyekkel a Marko hulladékszállítási szerződéseket kötött.
61      E műanyaghulladékok ugyanis más anyagokkal szennyezettek, így nem tartoznak a műanyag hulladék kódszáma alá.
62      A Lengyel Köztársaság által említett egyéb társaságok jelenlétével kapcsolatban lásd a jelen indítvány 58. lábjegyzetét.
63      Miután a szállítmányok Lengyelország területére léptek, az eredeti VII. melléklet szerinti űrlapok helyébe a „Spółdzielnia socjalna »PLUS« Żagań” mint szállítással megbízott társaság és a „Sarbia 36” mint címzett megjelölésű új, VII. melléklet szerinti űrlapok léptek. Ezenkívül a szállítási megbízások és a számlák azokat a német településeket tüntetik fel, ahol a berakodás helyeként szolgáló Lobbe és a Böhme székhelye található, illetve a kirakodási helyként szolgáló Sarbiát.
64      A szóban forgó hulladékot először e vállalatnak szállították Jawiszowicében, majd később a gliwicei más címzettekhez.
65      Egyébiránt az említett hulladékot nem a fuvarokmányokban és a VII. melléklet szerinti űrlapokon megjelölt hasznosító létesítménybe szállították, hanem közvetlenül Sarbiába, ahol nem létezett semmilyen hasznosító létesítmény, ezenkívül a szállítás hamisított szállítási okmányok alapján történt.
66      Lásd a B.20. mellékletet.
67      Lásd az A.59. mellékletet (a hulladék Németországból Gliwice‑be történő szállítására vonatkozó dokumentumok).
68      Valójában a Lengyel Köztársaság által benyújtott dokumentumok (például számlák, szállítási megbízások, CMR‑dokumentumok, mérlegjegyek és a VII. melléklet szerinti űrlapok [lásd ezzel kapcsolatban az A.59. mellékletet]) alapján valószínűnek tűnik, hogy bizonyos hulladékszállítások Németországból közvetlenül Gliwice‑be mentek.
69      Különösen a járművezetőknek a büntetőeljárás keretében rögzített vallomásai (A.58. melléklet) és a Marko képviselőjének vallomása (A.56. melléklet) támasztják ezt alá. Hasonlóképpen, az ellenőrzés során készített fényképek, amelyek német (és osztrák) termékek hulladékait ábrázolják, önmagukban nem elegendőek ahhoz, hogy a felelősséget ezekért a hulladékokért az érintett német vállalatokra hárítsák (A.48. melléklet). Egyébiránt az a tény, hogy az A & P és az Ekobiopell társaságok nem rendelkeznek hulladékkezelési engedéllyel, az érintett lengyel és német társaságok közötti közvetlen kapcsolat hiányában nem vonja maga után az e hulladékok forrásaként szolgáló német társaságok felelősségét.
70      A két érintett német társaság által kitöltött VII. melléklet szerinti űrlapok a hulladékot a „zöld” listán szereplő műanyag hulladéknak minősítik, és egyrészt a Lobbét jelölik meg a szállítás szervezőjeként, valamint a Chełmekben lévő Havelt címzettként és hasznosító létesítményként, másrészt pedig a Böhmét mint a szállítás szervezőjeként, a Recoveryt címzettként, a Havelt pedig hasznosító létesítményként.
71      Különösen érdemes megemlíteni a lengyel hatóságok által végzett ellenőrzést (A.61. melléklet) és a Tarnów‑i regionális ügyészség által lefolytatott nyomozás keretében megfogalmazott következtetéseket (A.67. melléklet).
72      Ez a „semmisítési utasítás” lényegében abban állt, hogy az eredeti okmányokat (különösen a VII. melléklet szerinti űrlapokat) hamisított dokumentumokkal helyettesítették. Például a lengyel Karol és a Hunters Investment között létrejött fuvarozási szerződésben a Lengyel Köztársaság egy további megjegyzést emel ki, amely szerint „alapvető fontosságú, hogy a járművezető a berakodáskor ne adja meg az áruk rendeltetési helyét” (lásd az A.66 mellékletet).
73      Nincs ugyanis olyan bizonyíték, amely lehetővé tenné annak megállapítását, hogy a német társaságokat tájékoztatni lehetett volna az eltérítésről, amely elsősorban a lengyel társaságok felelőssége. Ebben a tekintetben a Lengyel Köztársaság hivatkozik egy VII. melléklet szerinti űrlapra (A.70. melléklet), amely állítólag bizonyítja a Lobbe és a Logistics Hunters közötti együttműködés létezését, amely utóbbi társaság állítólag a hulladékok közvetlen szállításáért felelt Németországból Sarbiába. Ez a dokumentum azonban a többi rendelkezésre álló VII. melléklet szerinti űrlaphoz hasonlóan valójában a hulladék Havelnek a chełmeki létesítményébe történő szállítására vonatkozik. E körülmények között nem meghatározó az a kérdés, hogy a szóban forgó hulladékok – szennyeződésük szintjére való tekintettel – milyen mértékben sorolhatók be a 19 12 04 kódszám alá (amely a veszélyes hulladékok országhatárokat átlépő szállításának és ártalmatlanításának ellenőrzéséről szóló, 1989. március 22‑én aláírt, az Európai Gazdasági Közösség nevében az 1993. február 1‑jei 93/98/EGK tanácsi határozattal (HL 1993. L 39., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 18. kötet, 301. o.) jóváhagyott bázeli egyezmény B 3010 kódszámának felel meg). Mindenesetre számomra nem tűnik bizonyítottnak, hogy e hulladékok meghaladták a bázeli B 3010 kódszám alatt szereplő meghatározás által megengedett szennyeződési szintet, ahogyan azt Bizottság „Frequently Asked Questions (FAQs) on Regulation (EC) 1013/2006 on shipments of waste” című dokumentuma értelmezi, amely angol nyelven a következő címen érhető el: https://ec.europa.eu/environment/pdf/waste/shipments/faq.pdf.
74      E tekintetben a Lengyel Köztársaság válaszában annak megerősítésére szorítkozik, hogy a Sarbiában található hulladék mennyiségét körülbelül 8700 tonnára becsülték, amelynek nagy része német eredetű.
75      Lásd az A.72. mellékletet (a lengyel hatóságok által a helyszínen végzett ellenőrzésről készült jegyzőkönyv) és az A.73. mellékletet (a honlapról készült fotók).
76      Szerves anyagokkal szennyezett, a 19 12 12 kódszám alá tartozó (a hulladékok körülbelül 70 %‑át kitevő) vegyes települési hulladék, valamint ásványi szennyező anyagokat tartalmazó, a 19 12 04 kódszám alá tartozó (az említett hulladékok körülbelül 30 %‑át kitevő) egyéb műanyaghulladék.
77      A szóban forgó telephelyre történő hulladékszállítások egyrészt a Lobbe, a Vorberg Recycling GmbH, a WAZ Werstoff‑Aufberentulgs‑Zentrum GmbH és a TAK GmbH német vállalatokra, másrészt pedig az Ecomed Adam Macech lengyel vállalatra vonatkoznak, amely egy bzowoi raktár bérlője.
78      Az 1013/2006 rendelet 2. cikke 35. pontjának a), b), e) alpontja és g) alpontjának i. és iii. alpontja értelmében.
79      Többek között a lengyel hatóságok által végzett vizsgálat és a tarnówi regionális ügyészség által folytatott nyomozás keretében tett megállapítások (lásd az A.74 mellékletet, ez utóbbi levelét).
80      Lásd az Ecomed Adam Macech társaságnak a műanyaghulladékok gyűjtésére adott engedélyét (A.72. melléklet, 3042. o.).
81      Például a 6. sz. telephelyen készített fényképek (A.72. és A.73. melléklet), amelyek a Lobbe azonosítószámával (10999) ellátott címkével jelzett hulladékokat ábrázolnak, azt ugyan bizonyítják, hogy e vállalattól származó hulladékok voltak jelen ezen a telephelyen, de jogilag nem elégségesek annak bizonyítására, hogy az említett vállalat részt vett volna azok szállításában. Bár nem zárható ki, hogy tájékoztatták a szállításról, az is lehetséges, hogy az érintett lengyel társaságok ezen vállalat közreműködése nélkül szervezték meg az illegális szállításokat.
82      Például a VII. melléklet szerinti űrlapok azon elemei, amelyek a Lobbe vállalathoz köthetők, csak a 19 12 04 kódszám alá tartozó műanyaghulladéknak a Chełmekben lévő Havelhez történő szállítására vonatkoztak.
83      Lásd az A.74. mellékletet (a tarnówi ügyészség dokumentumai), különösen a 3146. o.
84      Egyébiránt a Lengyel Köztársaság állításával ellentétben számomra nem tűnik úgy, hogy a 2016. június 9‑i Nutrivet ítélet (C‑69/15, EU:C:2016:425, 37. és 38. pont) e tekintetben releváns lenne. Ebben az ügyben ugyanis megállapítást nyert, hogy az alapügyben szóban forgó kísérő dokumentumok egy másik tagállamban székhellyel rendelkező olyan társaságot tüntettek fel, amely eltér attól, amelynek az alapügyben szóban forgó hulladékszállításokat ténylegesen szánták, és amelyet hasznosító létesítményként említettek, jóllehet nem az e dokumentumokban megjelölt címzett országban található.
85      Lásd a panasz 214. pontját (A.81. és B.5. melléklet). Ezért a Németországi Szövetségi Köztársaság e kifogás elfogadhatatlanságára hivatkozik annyiban, amennyiben arra a 3., 4. és 6. sz. telephely tekintetében hivatkoznak, míg a Lengyel Köztársaság – elismerve, hogy panasza csak az 5. sz. telephelyre vonatkozik – azt állítja, hogy a 3., 4. és 6. sz. telephelynek a keresetlevélben való említése nem a második kifogás kiterjesztésének, hanem csupán pontosításának minősül. Lásd ebben az értelemben: Prete, L., Infringement Proceedings in EU Law, Wolters Kluwer, Alphen‑sur‑le‑Rhin, 2017, 203. o.
86      Bár az 1013/2006 rendelet 28. cikke (2) bekezdésének szövege a „»bejelentett« hulladék” kifejezést használja, úgy tűnik számomra, hogy az az eredetileg tájékoztatási eljárás alá vont hulladékokra is alkalmazandó. Az ettől eltérő értelmezés ugyanis ahhoz a paradox eredményhez vezetne, hogy e rendelkezés csak akkor lenne alkalmazható (és ezáltal bejelentési kötelezettséget keletkeztetne), ha a hulladékot már bejelentették. Ezzel szemben az általam javasolt értelmezés koherensnek tűnik azzal a szövegkörnyezettel, amelybe az említett rendelkezés illeszkedik – a rendelkezés e rendelet „Általános adminisztratív rendelkezések” című 5. fejezete alá tartozik –, valamint e rendelkezés céljával, amely éppen az említett rendelet 3. cikkének alkalmazását illetően a hatóságok közötti véleménykülönbségek feloldására irányul.
87      Másként fogalmazva, az 1013/2006 rendelet 28. cikkének (2) bekezdése a hulladékok kiegészítő besorolását írja elő az érintett hatóságok közötti véleménykülönbségek esetén, ami az e rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében előírt előzetes írásos bejelentési és hozzájárulási eljárás alkalmazásához vezet. Ez a megközelítés összhangban van az elővigyázatosság és a megelőzés elvével, mivel biztosítja az említett rendelet szerinti legmagasabb szintű felügyeletet és ellenőrzést. Ebből következik, hogy a környezet és az emberi egészség védelme érdekében az Unión belüli hulladékszállítás optimális felügyeletének és ellenőrzésének biztosítása céljából az előzetes írásos bejelentési és hozzájárulási eljárást az alapértelmezett eljárásnak kell tekinteni. A tájékoztatási eljárás ezzel szemben csak olyan hulladékok esetében megfelelő, amelyek alacsonyabb szintű felügyeletet és ellenőrzést igényelnek.
88      E tagállam azzal az indokkal kérdőjelezi meg az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének a jelen ügyben való alkalmazhatóságát, hogy az 1013/2006 rendelet a tagállamok közötti együttműködésre vonatkozó különös rendelkezéseket tartalmaz, így az lex specialisnak minősül.
89      A Bíróság ítélkezési gyakorlatából ugyanis kitűnik, hogy a lojális együttműködés EUSZ 4. cikk (3) bekezdéséből eredő általános kötelezettségének megsértése különbözik azon konkrét kötelezettségek megszegésétől, amelyekben ezen általános kötelezettség megnyilvánul. Ennélfogva az általános kötelezettség megsértése csak annyiban állapítható meg, amennyiben a konkrét kötelezettségek megsértését megvalósító magatartásoktól eltérő magatartásra vonatkozik (2020. december 17‑i Bizottság kontra Szlovénia [Az EKB irattárai] ítélet, C‑316/19, EU:C:2020:1030, 121. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
90      Lásd a jelen indítvány előző lábjegyzetében hivatkozott ítélkezési gyakorlatot. Lásd még: 2024. április 30‑i Lettország kontra Svédország (Betétbiztosítási rendszerek) ítélet (C‑822/21, EU:C:2024:373, 99. és 100. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
91      Az EUMSZ 258. cikken alapuló kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetekkel összefüggésben ugyanis a Bíróság megállapította, hogy a Bizottság, amely e területen nem rendelkezik saját vizsgálati jogkörrel, nagymértékben függ az esetleges panaszosok, az érintett tagállam területén tevékenykedő magán‑ vagy közjogi szervezetek, valamint maga a tagállam által szolgáltatott információktól, és hogy elsődlegesen a nemzeti hatóságok feladata, hogy a lojális együttműködés szellemében elvégezzék a szükséges helyszíni vizsgálatokat, a Bizottság általános feladatának megkönnyítésére vonatkozó tagállami kötelezettségnek megfelelően (lásd ebben az értelemben: 2015. július 16‑i Bizottság kontra Szlovénia [C‑140/14, EU:C:2015:501, 40–43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat]). Ugyanez az elv alkalmazandó analógia útján az EUMSZ 259. cikken alapuló kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében is.
92      A 2–6. sz. telephelyet illetően lásd az első kifogás keretében végzett elemzésemet.
93      Valójában, bár a Bíróság többször is megállapította, hogy az uniós jog által előírt kötelezettségek és határidők megszegésének igazolására egy tagállam nem hivatkozhat a belső jogrendjének rendelkezéseire, gyakorlatára vagy helyzetére, igy a szövetségi szerkezetéből eredőekre sem (lásd ebben az értelemben: 2002. május 14‑i Bizottság kontra Németország ítélet [C‑383/00, EU:C:2002:289, 20. pont]), a lengyel hatóságok által ezzel kapcsolatban hivatkozott egyetlen eset, amely a 3. sz. telephelyre vonatkozott, több levelezés (A.37., A.39. és A.40. melléklet) után az illetékes hatóságok elutasító válaszával zárult (A.44. melléklet).