62024TC0589
MAJA BRKAN
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. november 26. (
1
)
T‑589/24. sz. ügy
A‑GmbH
kontra
Hauptzollamt C
(a Bundesfinanzhof [szövetségi pénzügyi bíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Vámunió – Vámkódex – 2913/92/EGK rendelet és 952/2013/EU rendelet – Passzív feldolgozási eljárás – Behozatali vámok alóli részleges mentesség – Exportra bejelentés egy, az engedélyben nem megjelölt és az engedély államától eltérő tagállamban található vámhivatalnál – Nyers földimogyoró‑olaj”
Bevezetés
1.
A nemzetközi munkamegosztás keretében gazdasági vagy műszaki okokból számos uniós vállalkozás folyamodik a passzív feldolgozás alkalmazásához, azaz az áruknak az Európai Unión kívülre történő kiviteléhez feldolgozás, megmunkálás vagy javítás utáni újrabehozataluk céljából. (
2
)
2.
A Közösségi Vámkódex (
3
) (a továbbiakban: Közösségi Vámkódex) és az Uniós Vámkódex (
4
) (a továbbiakban: Uniós Vámkódex) passzív feldolgozási eljárásra vonatkozó rendelkezéseinek célja annak elkerülése, hogy a feldolgozás (
5
) céljából kivitt árukra az Unió területére történő újrabehozataluk időpontjában vámot vessenek ki. (
6
) Ekképpen a Közösségi Vámkódex 145. cikkének (1) bekezdésével és az Uniós Vámkódex 259. cikkének (1) bekezdésével összhangban a végtermékeket/feldolgozott termékeket (
7
) a behozatali vám alóli teljes vagy részleges mentesség mellett bocsátják szabad forgalomba.
3.
A Bundesfinanzhof (szövetségi pénzügyi bíróság, Németország), amely a kérdést előterjesztő bíróság, által előterjesztett jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Közösségi Vámkódex és végrehajtási rendelete (
8
) (a továbbiakban: a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete, a Közösségi Vámkódexszel együtt: korábbi vámjogszabályok) valamint az Uniós Vámkódex, az azt kiegészítő felhatalmazáson alapuló rendelet (
9
) (a továbbiakban: az Uniós Vámkódexet kiegészítő, felhatalmazáson alapuló rendelet) és az alkalmazásának feltételeit megállapító végrehajtási rendelet (
10
) (a továbbiakban: az Uniós Vámkódex alkalmazásának feltételeit megállapító végrehajtási rendelet, az Uniós Vámkódexszel és az Uniós Vámkódexet kiegészítő, felhatalmazáson alapuló rendelettel együtt: új vámjogszabályok) passzív feldolgozási eljárás alkalmazására vonatkozó rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozik.
4.
A jelen kérelmet az egyfelől az A‑GmbH német társaság (a továbbiakban: az alapeljárás felperese), másfelől a Hauptzollamt C (C fővámhivatal, a továbbiakban: fővámhivatal) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő. E jogvita tárgya a fővámhivatal által 2014. december 1‑jén megadott, passzív feldolgozásra vonatkozó engedélynek az alapeljárás felperese általi olyan felhasználása, amelynek keretében a felperes uniós árukat egy, az említett engedélyben meg nem jelölt, Hollandiában található vámhivatal előtt vont passzív feldolgozási eljárás alá.
Jogi háttér
5.
A jelen ügyben releváns rendelkezések különösen a Közösségi Vámkódex 84., 85., 87., 145. cikke és 150. cikkének (2) bekezdése, a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendeletének 500. és 501. cikke, az Uniós Vámkódex 77. cikke, 86. cikkének (6) bekezdése, 211. cikkének (1) bekezdése és 259. cikke, az Uniós Vámkódexet kiegészítő, felhatalmazáson alapuló rendelet 254. cikke, továbbá az Uniós Vámkódex alkalmazásának feltételeit megállapító végrehajtási rendelet 261. cikke (1) bekezdésének c) pontja.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
6.
2014. december 1‑jén a fővámhivatal passzív feldolgozásra vonatkozó engedélyt adott az alapeljárás felperese számára annak érdekében, hogy az feldolgozási műveletekből származó végtermékként/feldolgozott termékként földimogyoró‑olajat állíttasson elő egy svájci székhelyű társasággal. Az ideiglenesen kivitt áru a nyers földimogyoró‑olaj volt.
7.
A fővámhivatal által kiállított engedélyben az ideiglenesen kivitt áruk vámeljárás alá vonására két németországi vámhivatalt (a W és a Z vámhivatal) jelölt ki. A vámeljárás bármelyik német vámhivatalnál lezárható volt. A fővámhivatal a felügyelet ellátó vámhivatal szerepét töltötte be.
8.
2015 júniusa és 2017 szeptembere között a felperes Hollandiában nyers földimogyoró‑olajat vásárolt szabad forgalomba bocsátás keretében. Ezt az uniós árut egy hollandiai vámhivatalnál (Nl000xxx) jelentette be Svájcba irányuló közvetlen kivitelre az 1000‑es vámeljárási kód (végleges kivitel megelőző eljárás nélkül) megjelölésével. A Svájcban elvégzett feldolgozási műveleteket követően 2015. június 29. és 2017. szeptember 11. között az alapeljárás felperese a Svájcban előállított végterméket/feldolgozott terméket szabad forgalomba bocsátotta 4000‑es vámeljárási kód felhasználásával (egyidejű vám‑ és adójogi szabad forgalomba bocsátás megelőző eljárás nélkül). Az alapeljárás felperese vámértékként a Svájcban elvégzett feldolgozási műveletek költségét jelölte meg és nem a behozott és feldolgozott földimogyoró‑olaj értékét.
9.
A fővámhivatal 2018. március 16‑i hatállyal akként módosította a passzív feldolgozásra vonatkozó, 2014. december 1‑jén kiadott engedélyt, hogy a hollandiai (NL000xxx) vámhivatalt felvette abba az ideiglenesen kivitt áruk passzív feldolgozási eljárás alá vonását végző vámhivatalként.
10.
2018. július 25‑én a fővámhivatal utólag beszedte a vámot azzal az indokkal, hogy az alapeljárás felperese nem vehette igénybe a passzív feldolgozási eljárást, mert az uniós árukat nem jelentette be a 2100‑as eljárási kóddal (ideiglenes kivitel passzív feldolgozási eljárás keretében korábbi eljárás nélkül) az engedélyben megjelölt német vámhivataloknál.
11.
Az alapeljárás felperese fellebbezést nyújtott be a vámok fővámhivatal általi beszedésével szemben. Az alapeljárás felperese egyébként a hollandiai vámhivatallal módosíttatta a nyers földimogyoró‑olaj kivitelére vonatkozó vám‑árunyilatkozatokat annak érdekében, hogy ne csupán a passzív feldolgozásra vonatkozó vámeljárás kódja (a 37. rovatban a 2100‑as kód), hanem a feldolgozási engedélyre való hivatkozás (a 44. rovatban) is feltüntetésre kerüljön. Megállapításról szóló, 2018. december 5‑i határozatával a fővámhivatal csökkentette az utólag beszedendő vám összegét, egyebekben a fellebbezést elutasította.
12.
Az alapeljárás felperese keresetet indított a Finanzgericht (pénzügyi bíróság, Németország) előtt, amely kimondta, hogy az alapeljárás felperese nem hozhatta be a földimogyoró‑olajat a Közösségi Vámkódex 145. cikke szerinti részleges behozatali vámmentességgel, mert nem élt a fővámhivatal által számára megadott engedéllyel, és nem vonta az ideiglenesen kivitt árukat passzív feldolgozási eljárás alá.
13.
A kérdést előterjesztő bírósághoz benyújtott felülvizsgálati kérelmében az alapeljárás felperese lényegében azt állítja, hogy nem releváns az a kérdés, hogy a vám‑árunyilatkozatot Németország vagy Hollandia egyik nem illetékes vámhivatalánál nyújtja‑e be, annál is inkább, mivel a fővámhivatal egyéb eszközökkel is rendelkezik arra, hogy meggyőződjön az áruk azonosítására vonatkozó feltételek betartásáról.
14.
A Bundesfinanzhof [szövetségi pénzügyi bíróság) álláspontja szerint az elé terjesztett kérelem eredménye a korábbi és az új vámjogszabályok rendelkezéseinek értelmezésétől függ. Ezért úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti elő:
„1)
Kizárja‑e a [Közösségi] Vámkódex 145. cikkének (1) bekezdése, illetve az Uniós Vámkódex 259. cikkének (1) bekezdése szerinti, a passzív feldolgozásnak való alávetést követő részleges behozatali vámmentességet, ha az ideiglenesen kivitt árukra vonatkozó vám‑árunyilatkozatot nem a [Közösségi] Vámkódex 84. cikke (1) bekezdése b) pontjának ötödik franciabekezdésével összefüggésben értelmezett 85. cikke, illetve az Uniós Vámkódex 211. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti, a passzív feldolgozásra vonatkozó engedélyben a vámeljárás alá vonást végző vámhivatalként megjelölt vámhivatal fogadta el?
2)
Úgy kell‑e értelmezni a [Közösségi] Vámkódex 150. cikkének (2) bekezdését, hogy e rendelkezés csak azokra a kötelezettségekre vonatkozik, amelyek az ideiglenesen kivitt áruk passzív feldolgozási vámeljárás alá vonását követően állnak fenn, vagy már az ideiglenesen kivitt áruk passzív feldolgozási eljárás alá vonására vonatkozó vám‑árunyilatkozat benyújtásával kapcsolatos kötelezettségekre is vonatkozik a Közösségi Vámkódex 150. cikkének (2) bekezdése?
3)
Alkalmazni kell‑e analógia útján az Uniós Vámkódex 86. cikkének (6) bekezdését, ha a vámtartozás az Uniós Vámkódex 77. cikke (1) bekezdése a) pontjának megfelelően a feldolgozott termékek szabad forgalomba bocsátása révén keletkezett?”
15.
A Bíróság előtt folyamatban lévő eljárás keretében a belga kormány, a Bizottság és az alapeljárás felperese terjesztett elő észrevételeket. A Bizottság és az alapeljárás felperese részt vett a 2025. szeptember 8‑án megtartott tárgyaláson, ennek során válaszoltak a Törvényszék által szóban és írásban feltett kérdésekre.
Elemzés
Előzetes megfontolások
16.
A passzív feldolgozási vámeljárás lehetővé teszi az uniós gazdasági szereplők számára, hogy ideiglenesen uniós árukat exportáljanak harmadik országba feldolgozás céljából, majd azokat részleges vagy teljes behozatali vámmentesség mellett újra behozzák az Unióba. Erre a vámeljárásra több szakaszban kerül sor. Ezen eljárás alkalmazásához először is olyan engedély kiadása szükséges, (
11
) amelyben meghatározzák ezen eljárás alkalmazásának feltételeit. (
12
) Másodszor, a harmadik országban feldolgozási műveletek tárgyát képzendő uniós árukat a passzív feldolgozási eljárás keretében kell ideiglenesen kivinni. (
13
) Harmadszor, a passzív feldolgozási eljárás alá vont áruk harmadik országban feldolgozási műveletek tárgyát képezik. Negyedszer, a harmadik országban elvégzett ezen műveleteket követően a Közösségi Vámkódex 150. cikkének (1) bekezdésével és az Uniós Vámkódex 259. cikkének (1) bekezdésével összhangban a részleges vagy teljes behozatalivám‑mentességben részesüléshez az ideiglenesen kivitt, majd végtermékként/feldolgozott termékként újra behozott árukat szabad forgalomba kell bocsátani.
17.
Az alapeljárás során a központi probléma arra vonatkozik, hogy a Svájcban elvégzendő feldolgozási műveletek céljából ideiglenesen kivitt uniós áruk egy Hollandiában található vámhivatalnál kerültek kivitelre. Márpedig ezt a holland vámhivatalt, amely az engedélyt megadó vámhivataltól eltérő tagállamban található, a német vámhatóság, azaz a fővámhivatal, nem jelölte meg a 2014. december 1‑jén megadott engedélyben. Egyébiránt az előzetes döntéshozatalra utaló határozat kiegészítő jelleggel a kiviteli árunyilatkozatokban és a behozott termékek szabad fogalomba bocsátásáról szóló árunyilatkozatokban szereplő hibákról is beszámol, azzal, hogy a holland vámhivatal az azokban szereplő hibák kijavítása céljából elfogadta azok utólagos módosítását. Közelebbről, ezek az árunyilatkozatok hibás vámeljárás‑kódokat tartalmaztak, amelyeket a későbbiekben módosítottak. (
14
)
18.
Fontos hangsúlyozni, hogy a fővámhivatal által 2014. december 1‑jén megadott engedélyt az alapeljárás felperese a 2015 júniusa és a 2017 szeptembere közötti időszakban történt műveletek tekintetében használta. Márpedig az Uniós Vámkódex 288. cikkének helyesbített (
15
) (2) bekezdésével összhangban az Uniós Vámkódex rendelkezései – a felhatalmazáson alapuló vagy végrehajtási jogi aktusok elfogadására vonatkozó rendelkezések kivételével – 2016. május 1‑jén léptek hatályba. Ezen túlmenően az Uniós Vámkódexet kiegészítő, felhatalmazáson alapuló rendelet 251. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összhangban a Közösségi Vámkódex és a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete rendelkezései alapján kiadott engedélyek az érvényességi időtartam végéig megtartják érvényességüket, amennyiben ez az időtartam nem tart tovább, mint 2019. május 1. (
16
) Ily módon az adja az alapeljárás egyik sajátosságát, hogy a fővámhivatal engedélyére egymást követően vonatkoztak a korábbi vámjogszabályok, majd az új vámjogszabályok rendelkezései. Tekintettel arra, hogy az új vámjogszabályok módosították az alapeljárásban alkalmazandó egyes rendelkezéseket, külön‑külön vizsgálom majd meg a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdéseket, amennyiben azok a korábbi vámjogszabályokra, illetve az új vámjogszabályokra vonatkoznak.
A korábbi vámjogszabályokra vonatkozó kérdésekről
Az első kérdésről, amennyiben az a korábbi vámjogszabályokra vonatkozik
19.
Határozatában a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy az alapeljárás felperese nem rendelkezett úgynevezett egységes engedéllyel, azaz gazdasági vámeljárás alkalmazása céljából egynél több tagállam vámigazgatási szerveit érintő engedéllyel. (
17
) Ilyen típusú engedélyt a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 500. cikkének rendelkezései alapján adnak meg. Az alapeljárásban a fővámhivatal által megadott engedély kizárólag a német vámhivatalokat jelölte meg az ideiglenesen kivitt áruk passzív feldolgozási eljárás alá vonására, a vámeljárás lezárására, továbbá ezen vámeljárás alkalmazásának felügyeletére.
20.
Mivel az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplő megállapítások egyértelművé teszik, hogy az alapeljárás felperese nem rendelkezett egységes engedéllyel, jóllehet az egységes engedély hiánya már önmagában felveti azt a kérdést, hogy a kivitt árukat passzív feldolgozási vámeljárás alá vonták‑e, javaslom az első kérdés átfogalmazását. (
18
) A kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy egy olyan helyzetben, amelyet az jellemez, hogy uniós árukat valamely harmadik országban elvégzendő feldolgozás céljából egy olyan tagállamban található, vámeljárás alá vonást végző vámhivatalánál helyeznek – 2016. április 30‑ig – az ezen országba irányuló kiviteli eljárás alá, amelynek vámhatósága előzetesen nem adta hozzájárulását a passzív feldolgozási eljárás alkalmazására vonatkozó egységes engedély elfogadása céljára, kizárja‑e a Közösségi Vámkódex – 84. cikke (1) bekezdése b) pontjának ötödik franciabekezdésével, valamint a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendeletének 500. cikke (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett – 85. cikke a Közösségi Vámkódex 145. cikkének (1) bekezdése szerinti, a passzív feldolgozásnak való alávetésen alapuló részleges behozatali vámmentességet.
21.
Az e kérdésre való válaszadás érdekében először is meg kell állapítani, hogy a Közösségi Vámkódex 84. cikke (1) bekezdése b) pontjának ötödik franciabekezdésével összefüggésben értelmezett 85. cikkével összhangban a passzív feldolgozási eljárás igénybevételének feltétele a vámhatóság által megadott engedély. Tekintettel arra, hogy ezen vámeljárás igénybevétele káros hatást gyakorolhat az uniós feldolgozókra, mivel megkönnyíti egyes tevékenységek Unión kívülre helyezését, (
19
) a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendeletének 502. és 585. cikkével összefüggésben értelmezett Közösségi Vámkódex 148. cikkének c) pontjával összhangban az e vámeljárás nyújtotta kedvezmény nem adható meg, amennyiben az engedély kiadására illetékes vámhatóság olyan információkkal rendelkezik, amelyek alátámasztják, hogy az uniós feldolgozók alapvető érdekei súlyosan sérülnek. (
20
) Ezenkívül a Közösségi Vámkódex 87. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy a valamely vámeljárás igénybevétele iránti engedélynek tartalmaznia kell az alkalmazásának feltételeit. Ami a passzív feldolgozást illeti, ezen vámeljárás igénybevételére vonatkozó engedély a Közösségi Vámkódex 148. cikkének b) pontjával összhangban főszabály szerint kizárólag akkor adható ki, ha megállapítható, hogy a végtermékek az ideiglenesen kivitt áru feldolgozásából keletkeztek. Következésképpen a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 586. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy az engedélyben meg kell határozni az ilyen ellenőrzés elvégzéséhez szükséges eszközöket és módszereket. Az engedélyben meg kell jelölni továbbá a vámeljárás lezárásának határidejét, (
21
) illetve adott esetben az elszámolási kulcsot vagy ezen kulcs meghatározásának módszerét. (
22
)
22.
A passzív feldolgozási eljárás igénybevétele érdekében az engedéllyel rendelkezés fontosságát a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 505. cikkének b) pontja is megerősíti, amely megköveteli az ilyen engedélynek az illetékes vámhatóságok általi megadását, beleértve bizonyos olyan eseteket is, amelyekben az engedély iránti kérelem vám‑árunyilatkozat formájában is benyújtható a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendeletének 67. mellékletében szereplő mintának megfelelő írásbeli engedélykérelem helyett. (
23
) Hasonlóképpen, e végrehajtási rendelet 505. cikkének c) pontjából következik, hogy az illetékes vámhatóságok az engedély módosítása iránti kérelmek ügyében is kötelesek eljárni.
23.
Másodszor, a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 1. cikke 13. pontjának harmadik franciabekezdésével összhangban értelmezett – a fővámhivatal határozata elfogadásának időpontjában alkalmazandó – 500. cikkének (1) bekezdésével összhangban, amennyiben több tagállam érintett az adott gazdasági vámeljárás végrehajtásával kapcsolatosan, az egységes engedély megadásának feltétele az érintett tagállamok vámhatóságainak előzetes írásbeli hozzájárulása.
24.
Az egységes engedély elfogadásának feltételeként a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 500. cikke (3) bekezdésének első albekezdése előírja, hogy az azon vámhatóság által elkészített engedélytervezetet, amelyhez a passzív feldolgozási eljárás igénybevétele iránti kérelmet benyújtották, továbbítani kell a másik tagállam vámhatóságainak annak érdekében, hogy azok megtehessék esetleges kifogásaikat. E rendelkezés második albekezdése kifejti, hogy kifogások esetén, és amennyiben megállapodás nem született, a kérelmet el kell utasítani abban a részében, amelyre vonatkozóan a kifogások felmerültek. A Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 500. cikke (4) bekezdésének első albekezdése akként rendelkezik, hogy az egységes engedélyt akkor adhatják ki, amennyiben az engedélytervezetre nem érkezett kifogás. Ekképpen az egységes engedély iránti kérelem abban az esetben kerül jóváhagyásra, ha a másik tagállam vámhatóságai nem közölnek kifogást. (
24
) Ilyen esetben a rendelkezés második albekezdése rögzíti, hogy az egységes engedély másolatát meg kell küldeni az összes érintett vámhatóságnak.
25.
Következésképpen a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 500. cikkének szó szerinti értelmezéséből az következik, hogy a valamely vámeljárás alkalmazása iránti egységes engedély nem adható meg az ilyen vámeljárás alkalmazásával érintett tagállamok vámhatóságainak előzetes írásbeli hozzájárulása nélkül.
26.
Az ilyen szó szerinti értelmezést véleményem szerint megerősíti az az összefüggés is, amelybe – az egységes engedély elfogadásának keretében – a valamely vámeljárással érintett tagállamok vámhatóságainak előzetes hozzájárulására vonatkozó követelmény illeszkedik. Ugyanis a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 501. cikkével összhangban a különböző tagállamok vámigazgatásai kizárólag akkor állapodhatnak meg abban is, hogy a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 500. cikkének (1) bekezdése szerinti előzetes hozzájárulást, illetve az ezen 500. cikk (4) bekezdésének második albekezdése szerinti tájékoztatást egyszerű értesítéssel váltják fel, ha általánosságban
megállapodnak az egységes engedély megadásának szempontjairól és feltételeiről. Ilyen általános megállapodás esetén a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 501. cikke (3) bekezdésének a) pontja rögzíti, hogy különösen a passzív feldolgozási eljárás keretében nincs szükség értesítésre abban az esetben, ha a különféle vámigazgatásokat érintő egyetlen elem a háromszögforgalom, azaz az eset, amikor a vámeljárást lezáró vámhivatal nem azonos a vámeljárást megindító vámhivatallal. (
25
) Ily módon kizárólag akkor adható meg az ilyen engedély a többi tagállam vámhatóságainak előzetes jóváhagyása nélkül, amennyiben létezik általános megállapodás a különböző tagállamok vámigazgatásai között az egységes engedély megadásának szempontjairól és feltételeiről. Márpedig az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem tesz említést a passzív feldolgozás vonatkozásában a német és holland vámhatóságok közötti ilyen általános megállapodás fennállásáról.
27.
Ami az egységes engedélyre vonatkozó rendelkezések célkitűzését illeti, a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 500. cikkének (1) bekezdése által előírt, a valamely gazdasági vámeljárás igénybevétele iránti kérelemmel érintett tagállamok vámhatóságai között létrejött előzetes megállapodásra vonatkozó követelmény célja annak biztosítása, hogy az említett hatóságok egyetértsenek annak megállapítását illetően, hogy az engedély megadásának feltételeit betartották, és hozzájárulnak a vámeljárás területükön való alkalmazásához. A passzív feldolgozási eljárás keretében az előzetes megállapodás követelménye különös jelentőséggel bír, mivel ezen vámeljárás alkalmazásának a Közösségi Vámkódex 148. cikkében meghatározott feltételei között található olyan gazdasági feltétel, amely előírja, hogy nem állhatnak fenn olyan körülmények, amelyek az uniós feldolgozók alapvető érdekeinek súlyos sérelmét mutatják.
28.
Hasonlóképpen, a passzív feldolgozási eljárás igénybe vételére vonatkozó egységes engedély megadása érdekében a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 500. cikkének (3) bekezdésében előírt eljárás célja, hogy az egységes engedély iránti kérelemmel érintett vámhatóságok számára lehetővé tegye, hogy megállapodjanak a passzív feldolgozási eljárás végrehajtásának módjáról, különösen azon eszközöket és módszereket illetően, amelyek annak megállapításához szükségesek, hogy a végtermékek az ideiglenes exportáruk feldolgozásából származnak, (
26
) valamint az eljárás lezárásának határidejét, (
27
) illetve adott esetben az elszámolási kulcsot vagy ezen kulcs meghatározásának módszerét illetően. (
28
)
29.
Az egységes engedélyre vonatkozó rendelkezések szó szerinti, kontextuális és teleologikus értelmezéséből az következik tehát, hogy amennyiben az a vámhatóság, amelyhez a passzív feldolgozás iránti kérelmet benyújtották, nem továbbítja az engedélytervezetet az ezen eljárás végrehajtásával érintett másik tagállam vámhatóságainak, úgy ez utóbbiak, mivel nem konzultáltak velük a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 500. cikkének (2) és (3) bekezdésében előírt eljárás keretében, nem tudtak az említett engedélytervezethez előzetesen hozzájárulni. Következésképpen azon az állásponton vagyok, hogy az egyik tagállam által megadott engedély ratione loci nem alkalmazható azon más tagállamok területén, amelyek előzetesen nem járultak hozzá az említett engedélyhez. (
29
) Ebből következik, hogy az ilyen engedély jogosultja nem hivatkozhat arra az ideiglenesen kivitt áruk passzív feldolgozási eljárás alá helyezése érdekében olyan tagállamban található vámhivatal előtt, amely nem adta meg előzetes hozzájárulását. Ezért azok az uniós áruk, amelyeket olyan tagállam vámhivatala előtt jelentettek be kivitelre, amelyben az engedély ratione loci nem alkalmazható, nem tekinthetők passzív feldolgozási eljárás alá vont áruknak, és nem részesülhetnek a Közösségi Vámkódex 145. cikkének (1) bekezdése szerinti, behozatali vám alóli részleges mentességre. Ugyanis az áruknak az olyan tagállam vámhivatala előtt ideiglenes kivitelre történő bejelentése, amely nem adta előzetes hozzájárulását, a Közösségi Vámkódex 84. cikke (1) bekezdés b) pontjának ötödik franciabekezdésével összefüggésben értelmezett 85. cikke szerinti, engedély nélkül alkalmazott vámeljárás esetéhez hasonlítható.
30.
A jelen esetben a holland vámhatóságokkal nem konzultáltak, és azok előzetesen nem is járultak hozzá a fővámhivatal által 2014. december 1‑jén megadott, passzív feldolgozási eljárásra vonatkozó engedélyhez. Továbbá a kérdést előterjesztő bíróság nem számolt be a német és holland hatóságok közötti, a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 501. cikke értelmében vett általános megállapodásról. Ily módon a fővámhivatal által megadott engedély Hollandia területén nem volt alkalmazható az ideiglenesen kivitt áruk passzív feldolgozási eljárás alá vonása céljából. Következésképpen úgy vélem, hogy a 2015 júniusa és 2016. április 30. között Svájcba irányuló kivitelre a (Nl000xxx) vámhivatalnál bejelentett nyers földimogyoró‑olajat nem vonták passzív feldolgozási eljárás alá. Ezért a Svájcból importált, feldolgozott földimogyoró‑olaj a németországi szabad forgalomba bocsátása során nem részesülhetett a behozatali vám alóli, ezen vámeljárás szerinti részleges mentességben.
31.
Kétségtelen, hogy a (NL000xxx) vámhivatal elfogadta a kiviteli vám‑árunyilatkozatok módosítását, különösen annak érdekében, hogy (a 44. rovatba) beírásra kerüljön a 2014. december 1‑jén a fővámhivatal által megadott engedélyre való hivatkozás. Azonban a másik tagállam illetékes vámhatóságainak a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 500. cikke (1) bekezdésében előírt megállapodása előzetes hozzájárulást jelent. Ez utóbbit az illetékes holland hatóságnak az ezen 500. cikk (2) és (3) bekezdésében előírt eljárás keretében, az áruk Svájcba történő kivitele előtt kellett volna megadnia. Márpedig az előzetes hozzájárulás hiánya, amely hozzájárulást 2014‑ben kellett volna megadni, nem orvosolható a kiviteli vám‑árunyilatkozatok egyszerű utólagos módosításával, amelyre 2018‑ban került sor.
32.
A kérdést előterjesztő bíróság arra is keresi a választ, hogy az Uniós Vámkódex 26. cikke azt jelenti‑e, hogy a fővámhivatalt kötik a 2018‑ban a kiviteli vám‑árunyilatkozatokon a holland vámhivatal (Nl000xxx) által elvégzett módosítások. E rendelkezés szerint, amely a vámhatóságok által 2016. május 1‑jét követően elfogadott határozatokra ratione temporis alkalmazandó, a vámjogszabályok alkalmazásával kapcsolatos határozatok érvényessége az Unió vámterületének egészére kiterjed, azon esetek kivételével, amikor a határozatok hatálya egy vagy több tagállamra korlátozódik. Mindazonáltal, amint az a fenti 30. pontból is kitűnik, az illetékes holland hatóságoknak a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 500. cikkének (1) bekezdése szerinti előzetes hozzájárulása hiányában a fővámhivatal által megadott engedély 2016. április 30‑igkizárólag német területen volt alkalmazandó. Ezért a (Nl000xxx) vámhivatal által a kiviteli vám‑árunyilatkozatokba utólagosan beillesztett, az engedélyre való egyszerű hivatkozás nem helyettesítheti a holland hatóságok hozzájárulását, amely az egységes engedély megadásának szakaszában szükséges. Amennyiben ugyanis az egyik tagállamban található vámhivatalnak lehetősége lenne a vám‑árunyilatkozatot oly módon módosítani, amely maga után vonja egy másik tagállam vámhatóságai által megadott engedély módosítását – az engedélyben nem szereplő, vámeljárás alá vonást végző vámhivatal hozzáadásával –, az ellentétes lenne az Uniós Vámkódex 26. cikkének szövegével, tekintettel arra, hogy ez a rendelkezés nem alkalmazható, ha valamely határozat hatálya egy adott tagállam területére korlátozódik. Ezért, mivel a fővámhivatal engedélyének hatálya Németország területére korlátozódott, álláspontom szerint a fővámhivatalt nem kötik a 2015 júniusa és 2016. április 30. közötti időszakban megvalósult kivitelekre vonatkozó vám‑árunyilatkozatokban a (Nl000xxx) vámhivatal által eszközölt módosítások.
33.
A fenti megfontolások fényében azt javaslom a Törvényszéknek, hogy az első kérdésre, amennyiben az a korábbi vámjogszabályokra vonatkozik, azt a választ adja, hogy egy olyan helyzetben, amelyet az jellemez, hogy uniós árukat valamely harmadik országban elvégzendő feldolgozás céljából egy olyan tagállamban található, vámeljárás alá vonást végző vámhivatalánál helyeznek – 2016. április 30‑ig – az ezen országba irányuló kiviteli eljárás alá, amelynek vámhatósága előzetesen nem adta hozzájárulását a passzív feldolgozási eljárás alkalmazására vonatkozó egységes engedély elfogadása céljára, a Közösségi Vámkódex – 84. cikke (1) bekezdése b) pontjának ötödik franciabekezdésével, valamint a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendeletének 500. cikke (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett – 85. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az kizárja a Közösségi Vámkódex 145. cikkének (1) bekezdése szerinti, a passzív feldolgozásnak való alávetésen alapuló részleges behozatali vámmentességet.
A második kérdésről
34.
Második kérdésével az előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a Közösségi Vámkódex 150. cikkének (2) bekezdése alkalmazandó‑e az ideiglenesen kivitt áruk passzív feldolgozási eljárás alá vonása során elkövetett mulasztásokra, vagy csupán az ilyen eljárás alá vonást követően bekövetkezett mulasztásokra. Az első kérdéshez hasonlóan, figyelembe véve az előzetes döntéshozatalra utaló határozatnak az egységes engedély hiányára vonatkozó megállapításait, úgy vélem, hogy a második kérdést át kell fogalmazni. A kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a Közösségi Vámkódex 150. cikkének (2) bekezdése alkalmazandó‑e egy olyan helyzetben, amelyet az jellemez, hogy uniós árukat valamely harmadik országban elvégzendő feldolgozás céljából egy olyan tagállamban található, vámeljárás alá vonást végző vámhivatalnál helyeznek – 2016. április 30‑ig – az ezen országba irányuló kiviteli eljárás alá, amelynek vámhatósága előzetesen nem adta hozzájárulását a passzív feldolgozási eljárás alkalmazására vonatkozó egységes engedély elfogadása céljára.
35.
A Közösségi Vámkódex 150. cikkének (2) bekezdése akként rendelkezik, hogy a szabad forgalomba bocsátott végtermékekre vonatkozó részleges behozatali vámmentesség nem adható meg, ha a passzív feldolgozási eljárással kapcsolatos valamelyik feltétel vagy kötelezettség nem teljesül, kivéve ha megállapítást nyer, hogy a mulasztásnak nincs jelentős hatása az említett eljárás helyes lefolytatására.
36.
A Közösségi Vámkódex 150. cikkének (2) bekezdésében használt kifejezések különösen angol, német, horvát, spanyol, francia, olasz, holland, román és szlovén nyelven lényegében a passzív feldolgozási eljárással kapcsolatos feltételekre és kötelezettségekre hivatkoznak. Számomra úgy tűnik, hogy ez a megfogalmazás azt feltételezi, hogy ezt a rendelkezést a passzív feldolgozási eljárás keretében kell alkalmazni. Másként fogalmazva, ahhoz, hogy ezt a rendelkezésre hivatkozhasson, a gazdasági szereplőnek az ideiglenesen kivitt árukat előzetesen valamely vámhivatal előtt ezen vámeljárás alá kellett vonnia. Márpedig, amint az a fenti 29. és 30. pontból következik, egységes engedély hiányában a passzív feldolgozási eljárás igénybevétele iránti engedélyt megadó tagállamtól eltérő tagállamban található vámhivatal előtt harmadik országbeli feldolgozás céljából történő kivitel alá vont áruk nem tekinthetők ténylegesen passzív feldolgozási eljárás alá vont áruknak abból adódóan, hogy az említett engedély nem alkalmazható azon tagállamok területén, amelyek nem adták meg a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 500. cikkének (1) bekezdése által előírt előzetes hozzájárulásukat.
37.
A Közösségi Vámkódex 150. cikke (2) bekezdésének szó szerinti értelmezését véleményem szerint alátámasztja az az összefüggés, amelybe ez a rendelkezés illeszkedik, illetve az általa követett cél is. Egyrészt, amint arra a fenti 21. pontban rámutattam, a Közösségi Vámkódex – 84. cikke (1) bekezdése b) pontjának ötödik franciabekezdésével összefüggésben értelmezett – 85. cikke engedélyhez köti a passzív feldolgozási eljárás igénybevételét. Ezen követelményt figyelembe véve úgy kell tekinteni, hogy a Közösségi Vámkódex 150. cikkének (2) bekezdése az ezen vámeljárás alkalmazása iránti engedély hiányában (
30
) vagy az érintett tagállamok vámhatóságai által megadott egységes engedély hiányában nem alkalmazható. A korábbi vámjogszabályok keretében ugyanis a Közösségi Vámkódex 145. cikkének (1) bekezdése szerinti, behozatali vám alóli teljes vagy részleges mentességben részesülés érdekében az engedély vagy egységes engedély hiányának orvoslására az egyetlen lehetőség az volt, hogy kivételes jelleggel visszamenőleges hatályú engedélyt szereznek, azzal a feltétellel, hogy teljesülnek a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 508. cikkének (3) bekezdése szerinti feltételek.
38.
Másrészt, mivel a Közösségi Vámkódex 150. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi a behozatali vámok alóli részleges mentesség megadását a szabad forgalomba bocsátott végtermékekre vonatkozóan abban az esetben, ha a mulasztásnak nincs hatása a passzív feldolgozási eljárás helyes lefolytatására, a Közösségi Vámkódex 150. cikke (2) bekezdésének az a célkitűzése, hogy elsőbbséget biztosítson ezen vámeljárás anyagi jogi szempontból történő helyes lefolytatásának az eljárásjogi vagy alakisági megfontolásokkal szemben. Ebben az értelemben a Bíróság kétségkívül kimondta, hogy akkor nyer megállapítást, hogy a mulasztásnak nincs hatása az eljárás helyes lefolytatására, ha a gazdasági szereplő képes egyértelműen bizonyítani, hogy a végtermékek az ideiglenesen kivitt árukból származnak. (
31
) Tekintve mindazonáltal, hogy ez a rendelkezés a passzív feldolgozási eljárással kapcsolatos feltételekre és kötelezettségekre korlátozódik, az e 150. cikk (2) bekezdésének nem lehet az a célkitűzése, hogy a Közösségi Vámkódex 84. cikke (1) bekezdése b) pontjának ötödik franciabekezdésével összefüggésben értelmezett 85. cikke által előírt engedély hiányát orvosolja, amely engedély a passzív feldolgozási eljárás alkalmazásának nélkülözhetetlen előzetes feltétele az engedélyt megadó vámhatóság által az említett engedélyben előírt feltételek szerint. Sőt, ez a rendelkezés nem teheti lehetővé a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 500. cikkének (1) bekezdése szerinti, arra vonatkozó kötelezettség megkerülését, amely szerint valamely gazdasági vámeljárás igénybevétele céljából rendelkezni kell az érintett vámhatóságok által előzetesen jóváhagyott egységes engedéllyel, amennyiben több tagállam érintett e vámeljárás végrehajtásában.
39.
A jelen esetben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatnak az egységes engedély hiányára vonatkozó megállapításaira tekintettel, mivel a szóban forgó mulasztás abban áll, hogy olyan tagállam területén található vámhivatal előtt vontak árukat kiviteli eljárás alá, amelyre a fővámhivatal engedélye egységes engedély hiánya miatt nem volt alkalmazható, úgy vélem, hogy a Közösségi Vámkódex 150. cikkének (2) bekezdése nem alkalmazható ilyen mulasztásra, amely az engedély hiányának esetéhez hasonlítható.
40.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy amennyiben az ideiglenesen kivitt árukat egy, az engedélyben fel nem tüntetett német vámhivatal előtt vonták volna vámeljárás alá, a 150. cikk (2) bekezdése alkalmazandó lett volna a német hatóságoknak a passzív feldolgozásra vonatkozó, 2012. február 17‑i szolgálati előírása alapján. Meggyőződésem szerint a korábbi vámjogszabályokkal nem ellentétes a Közösségi Vámkódex 150. cikke (2) bekezdésének alkalmazandóságára vonatkozó ezen közigazgatási gyakorlat. Ilyen esetben ugyanis az ideiglenesen kivitt árukat egy olyan tagállam területén található vámhivatal előtt vonják passzív feldolgozási vámeljárás alá, amelyre az ezen vámeljárás igénybevétele iránti engedély kiterjed. Ehhez hasonló eset akkor lett volna elképzelhető, ha a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Holland Királyság a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 501. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, passzív feldolgozásra vonatkozó általános megállapodást köt. (
32
) Egy ilyen megállapodás ugyanis azt is maga után vonta volna, hogy a fővámhivatal engedélye Hollandia területén is alkalmazandó. Következésképpen ebben a két esetben a mulasztás nem a Közösségi Vámkódex 84. cikkében előírt engedély hiányát jelentené, hanem azt, hogy az ideiglenesen kivitt árukat az engedélyben meg nem jelölt vámhivatal előtt vonták passzív feldolgozási vámeljárás alá. Márpedig véleményem szerint a 150. cikk (2) bekezdése alkalmazandó lenne egy ilyen mulasztásra.
41.
A Közösségi Vámkódexnek – a végrehajtási rendeletének 510. cikkével, (
33
) valamint 496. cikkének f) pontjával (
34
) összefüggésben értelmezett – 87. cikke (2) bekezdéséből ugyanis az következik, hogy az, hogy az ideiglenesen kivitt árukat az engedélyben megjelölt vámhivatal előtt vonják vámeljárás alá, a passzív feldolgozási eljárással kapcsolatos kötelezettséget jelent. E tekintetben úgy vélem, hogy az a körülmény, miszerint a mulasztás akkor következett be, amikor az ideiglenesen kivitt árukat passzív feldolgozási eljárás alá vonták, nem jár azzal a hatással, hogy a Közösségi Vámkódex 150. cikkének (2) bekezdését alkalmazhatatlanná teszi. Ha ugyanis az ideiglenesen kivitt árukat passzív feldolgozási vámeljárás alá vontnak tekintjük, ennek a rendelkezésnek alkalmazandónak kell lennie. A 150. cikk (2) bekezdését alkotó mondat első fele ráadásul úgy rendelkezik, hogy főszabály szerint a vámhatóságok nem adhatják meg a behozatali vámmentességet abban az esetben, ha az ezen eljárással kapcsolatos valamelyik feltétel vagy kötelezettség nem teljesül. Következésképpen, ha az áruk passzív feldolgozási eljárás alá vonásával kapcsolatos valamelyik feltétel vagy kötelezettség nem teljesülését nem tekintenék a 150. cikk (2) bekezdése alá tartozónak, a vámhatóságok nem tagadhatnák meg a behozatali vámmentességet, amennyiben az említett feltételek vagy kötelezettségek egyike nem teljesül. (
35
) Végezetül, amint az a fenti 38. pontból következik, a 150. cikk (2) bekezdését alkotó mondat második felének az a célkitűzése, hogy lehetővé tegye a gazdasági szereplő részére, hogy elsőbbséget tulajdonítson a passzív feldolgozási eljárás anyagi jogi szempontból történő helyes lefolytatásának az eljárásjogi vagy alakisági megfontolásokkal szemben. Következésképpen, amikor egy gazdasági szereplő az ideiglenesen kivitt árukat olyan tagállam területén vonja passzív feldolgozási eljárás alá, ahol az ezen eljárás igénybevételére vonatkozó engedély alkalmazható, lehetőséggel kell rendelkeznie arra, hogy hivatkozzon a Közösségi Vámkódex 150. cikkének (2) bekezdésére. Ily módon az olyan mulasztás esetén, mint az ideiglenesen kivitt áruknak az engedélyben nem szereplő vámhivatal előtti vámeljárás alá vonása vagy az ideiglenes kiviteli vám‑árunyilatkozatokban szereplő hiba, e gazdasági szereplőnek lehetősége kell legyen arra, hogy bizonyítsa, hogy a mulasztásnak nincs hatása az említett eljárás helyes lefolytatására. Ennek érdekében olyan jellegű bizonyítékokkal kell szolgálnia, amelyek egyértelműen bizonyítják, hogy a végtermékek az ideiglenesen kivitt áruk feldolgozásából származnak.
42.
A fenti szempontokat figyelembe véve azt javaslom a Törvényszéknek, hogy olyan értelemben válaszoljon a második kérdésre, miszerint a Közösségi Vámkódex 150. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem alkalmazható egy olyan helyzetben, amelyet az jellemez, hogy uniós árukat valamely harmadik országban elvégzendő feldolgozás céljából egy olyan tagállamban található, vámeljárás alá vonást végző vámhivatalnál helyeznek – 2016. április 30‑ig – az ezen országba irányuló kiviteli eljárás alá, amelynek vámhatósága előzetesen nem adta hozzájárulását a passzív feldolgozási eljárás alkalmazására vonatkozó egységes engedély elfogadása céljára.
Az új vámjogszabályokra vonatkozó kérdésekről
43.
Első kérdésével, amennyiben az az új vámjogszabályokra vonatkozik, az előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy az olyan mulasztás, amely abban áll, hogy az ideiglenesen kivitt árukat az Uniós Vámkódex 211. cikke (1) bekezdése első albekezdésének a) pontjában előírt engedélyben meg nem jelölt vámhivatalnál vonták passzív feldolgozási eljárás alá, kizárja‑e az említett kódex 259. cikkének (1) bekezdése szerinti részleges behozatali vámmentességet. Ez a kérdés összefügg a harmadik kérdéssel, amellyel a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy lehet‑e ezt a mulasztást az Uniós Vámkódex 86. cikke (6) bekezdésének analógia útján való alkalmazása révén orvosolni a vámtartozás említett kódex 77. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti keletkezése esetén. Következésképpen úgy vélem, hogy ezt a két kérdést együtt kell kezelni.
44.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy az új vámjogszabályok rendelkezései már nem követelik meg az egységes engedélynek a másik érintett tagállam vámhatóságainak előzetes jóváhagyásával történő megadását. Az Uniós Vámkódex alkalmazásának feltételeit megállapító végrehajtási rendelet 261. cikke (1) bekezdésének c) pontja ugyanis úgy rendelkezik, hogy nem kötelező az említett rendelet 260. cikkében előírt engedélykérelemmel érintett tagállamok előzetes jóváhagyásának megszerzése céljából egyeztetési eljárást lefolytatni, ha a különböző tagállamokat érintő engedély iránti kérelem olyan művelet, amelynek esetében a vámeljárás alá vonást végző vámhivatal nem azonos az eljárást lezáró vámhivatallal. Mindazonáltal, tekintettel arra, hogy a jelen ügyben az engedélyt a korábbi szabályok hatálya alatt, azaz 2014. december 1‑jén adták ki, felmerül a kérdés, hogy az uniós áruknak az ezen engedély alapján 2016. május 1‑jétől kezdődően történő kiviteli vámeljárás alá vonására a korábbi vagy az új vámjogszabályok alkalmazandók‑e.
45.
Következésképpen előzetesen meg kell vizsgálni a fővámhivatal engedélyének felhasználására 2016. május 1‑jétől ratione temporis alkalmazandó szabályokat.
A több tagállamot érintő engedélyekre vonatkozó új rendelkezések ratione temporis alkalmazásáról
46.
Amin azt a fenti 18. pontból kitűnik, az Uniós Vámkódexet kiegészítő, felhatalmazáson alapuló rendelet 251. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összhangban a fővámhivatal által 2014. december 1‑jén megadott engedély 2016. május 1‑jét követően is érvényes maradt. Meg kell tehát állapítani, hogy a fővámhivatal engedélyének felhasználására ezen időpontot követően mely szabályok alkalmazandók.
47.
E tekintetben, ami az új uniós szabályok időbeli hatályát illeti, az állandó ítélkezési gyakorlat (
36
) szerint különbséget kell tenni aszerint, hogy ezek eljárásjogi vagy anyagi jogi szabályok‑e. Az előbbieket általában a hatálybalépésükkor folyamatban lévő valamennyi jogvitákra alkalmazni kell, ellentétben az utóbbiakkal, amelyeket általában úgy értelmeznek, mint amelyek a korábbi törvény hatálya alatt keletkezett helyzetek jövőbeli hatásaira, valamint az új jogi helyzetekre alkalmazandók, az e szabályok hatálybalépése előtt kialakult helyzetekre azonban nem, kivéve ha az említett szabályok szövegéből, céljából és rendszertani elhelyezkedéséből világosan következik, hogy azoknak ilyen joghatást kell tulajdonítani.
48.
Az arra vonatkozó szabályokat illetően, hogy meg kell‑e követelni a valamely vámeljárás végrehajtásával érintett valamennyi tagállam előzetes jóváhagyását, mivel ezek a szabályok határozzák meg annak a lehetőségét, hogy lehet‑e hivatkozni az említett tagállamok területén végrehajtott valamely vámeljárás által előírt mentességre vagy sem, ezeket a szabályokat anyagi jogi szabályoknak kell tekinteni. (
37
) Noha felmerülhetnek kérdések arra nézve, hogy a fővámhivatal szóban forgó, 2014. december 1‑jei engedélye korábban kialakult jogi helyzetnek minősül‑e, (
38
) meg kell állapítani, hogy az új vámjogszabályok előírnak átmeneti rendelkezéseket, különösen a több tagállam vámigazgatását érintő engedélyekre vonatkozó új rendelkezéseket illetően.
49.
Az Uniós Vámkódexet kiegészítő, felhatalmazáson alapuló rendelet 254. cikke ugyanis úgy rendelkezik, hogy a korábbi vámjogszabályok alapján megadott engedélyek alkalmazásának feltételeit 2016. május 1. után az Uniós Vámkódex, az Uniós Vámkódexet kiegészítő, felhatalmazáson alapuló rendelet és az Uniós Vámkódex alkalmazásának feltételeit megállapító végrehajtási rendelet irányadó rendelkezései szabályozzák. Kétségtelen, hogy mivel ez az átmeneti rendelkezés azon feltételekre vonatkozik, amelyek szerint egy 2016. május 1‑jén már hatályos engedélyt alkalmaznak, nem tűnik nyilvánvalónak, hogy az új vámjogszabályok engedély megadásának feltételeire vonatkozó rendelkezéseit alkalmazni kellene az említett engedélyekre. Mindazonáltal az Uniós Vámkódexet kiegészítő, felhatalmazáson alapuló rendelet 90. melléklete tartalmaz egy megfelelési táblázatot, amelyben feltüntetésre kerülnek az új vámjogszabályok azon rendelkezései, amelyek a korábbi vámjogszabályok hatálya alatt megadott engedélyekre alkalmazandók. (
39
) Az ebben a mellékletben említett rendelkezések között szerepel többek között egyrészt az Uniós Vámkódex alkalmazásának feltételeit megállapító végrehajtási rendelet 260. cikke, amelynek (3) bekezdése előírja, hogy egynél több tagállamot érintő engedély nem adható ki az érintett vámhatóságok engedélytervezetre vonatkozó előzetes hozzájárulása nélkül. Másrészt e 90. melléklet az Uniós Vámkódex alkalmazásának feltételeit megállapító végrehajtási rendelet 261. cikkére is hivatkozik, amelynek (1) bekezdése c) pontja az előzetes jóváhagyás követelménye alóli kivételt fogalmaz meg arra az esetre, amikor az egyetlen, más tagállamot érintő elem az a tény, hogy a vámeljárás alá vonást végző vámhivatal nem azonos a vámeljárást lezáró vámhivatallal.
50.
Ezért úgy vélem, hogy az Uniós Vámkódexet kiegészítő, felhatalmazáson alapuló rendelet által előírt átmeneti rendelkezések elfogadása során a Bizottság szándéka arra irányult, hogy biztosítsa, hogy 2016. május 1‑jétől kezdődően a több tagállamot érintő engedélyekre vonatkozó új rendelkezések a korábbi szabályozás alapján megadott engedélyekre is alkalmazandók legyenek.
51.
Ennélfogva az Uniós Vámkódexet kiegészítő, felhatalmazáson alapuló rendelet 90. mellékletével összefüggésben értelmezett 254. cikkében meghatározott átmeneti rendelkezésből az következik, hogy 2016. május 1‑jétől kezdődően az Uniós Vámkódex alkalmazásának feltételeit megállapító végrehajtási rendelet 261. cikkének (3) bekezdése alkalmazandó a fővámhivatal által megadott engedélyek felhasználására. Fontosnak tűnik számomra annak leszögezése, hogy egy ilyen megoldás nem eredményezné azt, hogy e rendelkezés visszamenőleges hatályúvá váljon, mivel nem teszi 2016. május 1‑je előtt alkalmazhatóvá a fővámhivatal engedélyét Hollandia területén.
– A kérdés érdeméről
52.
Megjegyzendő, hogy az Uniós Vámkódex 211. cikke (1) bekezdése első albekezdésének a) pontja (
40
) hasonló a Közösségi Vámkódex 84. cikke (1) bekezdése b) pontjának ötödik franciabekezdésével összefüggésben értelmezett 85. cikkéhez, amennyiben az szintén vámhatósági engedélyt ír elő a passzív feldolgozási eljárás alkalmazásához. Következésképpen 2016. május 1‑jétől a korábbi vámjogszabályok által előírtakhoz hasonlóan az ideiglenesen kivitt árukat a gazdasági szereplő nem vonhatja ezen vámeljárás alá, és nem részesülhet ezen vámeljárás alapján az Uniós Vámkódex 259. cikkének (1) bekezdésében előírt behozatali vámmentességben, ha nem rendelkezik a vámhatóságok által megadott engedéllyel.
53.
A jelen esetben, tekintve, hogy az Uniós Vámkódex alkalmazásának feltételeit megállapító végrehajtási rendelet 261. cikke (1) bekezdésének c) pontja alkalmazandó 2016. május 1‑jétől a fővámhivatal által megadott, szóban forgó engedélyre, az említett engedély ettől az időponttól kezdve tehát alkalmazható holland területen még akkor is, ha ezen tagállam vámhatóságai nem adták előzetes hozzájárulásukat. Ekképpen a nyers földimogyoró‑olaj 2016. május 1‑jétől Svájcba történő, a fővámhivatal által kiadott engedély alá tartozó kivitelét olyan ideiglenesen kivitt árunak kell tekinteni, amelyet passzív feldolgozási eljárás alá vontak a (Nl000xxx) vámhivatal előtt.
54.
Ugyanakkor megállapítható, hogy az említett áruk passzív feldolgozási eljárás alá vonása az Uniós Vámkódex 211. cikke (1) bekezdése első albekezdésének a) pontjában előírt engedélyben meg nem jelölt vámhivatal előtt történt. Meg kell tehát határozni, hogy az ideiglenesen kivitt áruknak az engedélyben megjelölt vámhivatalok előtt történő vámeljárás alá vonása továbbra is az új vámjogszabályokból következő kötelezettséget jelent‑e. E tekintetben meg kell állapítani, hogy az Uniós Vámkódex 211. cikke (1) bekezdésének második albekezdése úgy rendelkezik, hogy az adott vámeljárás alkalmazása iránti engedély meghatározza ezen eljárás alkalmazásának feltételeit. Az Uniós Vámkódexet kiegészítő, felhatalmazáson alapuló rendelet A. mellékletéből következik, hogy az engedélyben meg kell jelölni a vámeljárás alá vonást végző azon vámhivatal(oka)t, amely vagy amelyek előtt az ideiglenesen kivitt árukat vámeljárás alá kell vonni. (
41
) Továbbá az Uniós Vámkódexet kiegészítő, felhatalmazáson alapuló rendelet 1. cikkének 17. pontja a „vámeljárás alá vonást végző vámhivatalt” úgy határozza meg, mint az Uniós Vámkódex 211. cikke (1) bekezdése első albekezdése a) pontjának megfelelően a különleges eljárásra vonatkozó engedélyben feltüntetett, az árut a különleges eljárásra átengedni jogosult vámhivatal. Ráadásul az Uniós Vámkódex alkalmazásának feltételeit megállapító végrehajtási rendelet 263. cikke akként rendelkezik, hogy az illetékes vámhatóság kivételes esetekben megengedheti, hogy a vám‑árunyilatkozatot olyan vámhivatalhoz nyújtsák be, amelyet nem jelöltek meg az engedélyben. Ekképpen az új szabályozás keretében az ideiglenesen kivitt áruknak az Uniós Vámkódex 211. cikke (1) bekezdése első albekezdésének a) pontjában előírt engedélyben megjelölt valamely, vámeljárás alá vonást végző vámhivatal előtti vámeljárás alá vonása a passzív feldolgozási eljárás alkalmazása érdekében betartandó kötelezettség.
55.
Ebből következően az ideiglenesen kivitt áruknak az engedélyben meg nem jelölt vámhivatal előtti vámeljárás alá vonása e kötelezettség megsértését jelenti. Bár igaz, hogy a behozatali vámmentesség biztosítása céljából az Uniós Vámkódex 259. cikkének (1) bekezdése nem követeli meg kifejezetten a passzív feldolgozási eljárással kapcsolatos feltételek és kötelezettségek betartását, ilyen követelmény azonban lényegében – a félreérthető megfogalmazás (
42
) ellenére – ebből a rendelkezésből, valamint az említett kódex 211. cikke (1) bekezdésének második albekezdéséből is következik. Ellenkező esetben ugyanis lehetséges volna az említett feltételek és kötelezettségek megsértése esetén is ilyen mentességben részesülni, ami megfosztaná azokat hatékonyságuktól.
56.
Következésképpen felmerül a kérdés, miszerint orvosolható‑e a mulasztás a feldolgozott termékek szabad forgalomba bocsátásakor nyújtható részleges behozatali vámmentesség megőrzése érdekében. E tekintetben, mivel az új szabályozás nem tartalmaz a Közösségi Vámkódex 150. cikkének (2) bekezdéséhez hasonló rendelkezést, a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy alkalmazni kell‑e analógia útján az Uniós Vámkódex 86. cikkének (6) bekezdését, ha a vámtartozás a 77. cikk (1) bekezdésének a) pontja alapján a feldolgozott termékek szabad forgalomba bocsátásából adódóan keletkezett.
57.
Az Uniós Vámkódex 86. cikkének (6) bekezdése többek között akként rendelkezik, hogy amennyiben a vámjogszabályok teljes vagy részleges behozatali vámmentességet írnak elő e kódex passzív feldolgozásra vonatkozó rendelkezései alapján, az ilyen mentességet kell alkalmazni azokban az esetekben is, amikor vámtartozás keletkezik az Uniós Vámkódex 79. vagy 82. cikke értelmében, azzal a feltétellel, hogy a mulasztás, amely vámtartozás keletkezéséhez vezetett, nem valósított meg megtévesztési kísérletet. E rendelkezés szó szerinti értelmezéséből az következik, hogy az nem alkalmazható az említett kódex 77. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint szabad forgalomba bocsátás alapján keletkező vámtartozás esetén.
58.
Ezen szó szerinti értelmezést alátámasztja az összefüggés, amelybe e rendelkezés illeszkedik. Az Uniós Vámkódex 79. és 82. cikke ugyanis kizárólag a vámjogszabályok által előírt kötelezettségek vagy egyes feltételek be nem tartása miatt keletkezett vámtartozásra vonatkozik. Márpedig a nem uniós áruk szabad forgalomba bocsátása nem tartozik az Uniós Vámkódex 79. és 82. cikkében meghatározott esetek közé.
59.
Ráadásul, ami az Uniós Vámkódex 86. cikke (6) bekezdésének célkitűzését illeti, megjegyzendő, hogy ez a rendelkezés a Közösségi Vámkódex 212a. cikke helyébe lép, amelyet a 82/97/EK rendelet (
43
) iktatott be, és a 2700/2000/EK rendelet (
44
) elfogadásával terjesztettek ki a passzív feldolgozási eljárásra vonatkozó, vámokkal kapcsolatos kedvezményes elbánásra. Márpedig ez utóbbi rendelet (9) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy ez a kiterjesztés a jogalkotó szándéka szerint vonatkozik arra az esetre, „amennyiben a vámtartozás nem az áru szabad forgalomba bocsátásából származik”. Ezért a Közösségi Vámkódexnek a 2700/2000/EK rendelet által módosított 212a. cikke arra az esetre korlátozódott, amikor a vámtartozás a Közösségi Vámkódex 202–205., 210., vagy 211. cikkei alapján bizonyos vámszabályok megsértése miatt keletkezik, nem pedig az említett kódex 201. cikke (1) bekezdés a) pontja alapján történő szabad forgalomba bocsátás alapján. Ez az oka annak is, hogy az Uniós Vámkódex 86. cikkének (6) bekezdése azokra az esetekre korlátozódik, amelyekben a vámtartozás a vámszabályok megsértése miatt keletkezett a 79. vagy 82. cikk alapján, nem pedig az említett kódex 77. cikke (1) bekezdés a) pontja alapján történő szabad forgalomba bocsátás alapján.
60.
Az alapeljárás felperese azzal érvel, hogy a 86. cikk (6) bekezdését – a vámjogszabályok terén meglévő joghézagból adódóan – megfelelően alkalmazni kell abban az esetben, ha a vámtartozás az Uniós Vámkódex 77. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján szabad forgalomba bocsátásból keletkezik. Az ítélkezési gyakorlat szerint a piaci szereplőkkel szemben akkor alkalmazható analógia útján valamely rendelkezés, amennyiben az a jogi rendszer, amelybe tartoznak, egyrészt nagymértékben hasonló ahhoz, amelynek analógia útján történő alkalmazását kérik, másrészt olyan kihagyást tartalmaz, amely összeegyeztethetetlen az uniós jog valamely általános elvével, és amelynek orvoslását ez az analógia útján történő alkalmazás lehetővé teszi. (
45
)
61.
Márpedig először is nem tűnik úgy, hogy a szabályozás olyan kihagyást tartalmazna, amely igazolná az Uniós Vámkódex 86. cikke (6) bekezdésének analógia útján történő alkalmazását az említett kódex 77. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján keletkezett vámtartozás esetére. Amennyiben ugyanis a jogalkotónak szándékában állt volna az Uniós Vámkódex 86. cikkének (6) bekezdését a szabad forgalomba bocsátás alapján keletkezett vámtartozásokra kiterjeszteni, nem korlátozta volna kifejezetten ezt a rendelkezést a szabad forgalomba bocsátás alapján keletkezettektől eltérő vámtartozásokra. Ebben az értelemben az Uniós Vámkódex (32) preambulumbekezdéséből következik, hogy a jogalkotó különbséget kívánt tenni egyrészt azon eset között, amikor a behozatalivám‑tartozás szabad forgalomba bocsátásra vagy ideiglenes behozatalra vonatkozó vám‑árunyilatkozat benyújtását követően keletkezik (azaz az Uniós Vámkódex 77. cikke (1) bekezdésében megjelölt esetek), másrészt a behozatalivám‑tartozások keletkezésének minden más esete (azaz az Uniós Vámkódex 79. cikke (1) bekezdésében megjelölt esetek) között. Ráadásul, mivel a 86. cikk (6) bekezdése a passzív feldolgozási vámeljárás alkalmazásának keretében az Uniós Vámkódex 79. cikke alapján keletkező behozatali vámtartozásokra korlátozódik, ez a rendelkezés kizárólag a feldolgozott termékek Unióba történő újrabehozatala és szabad forgalomba bocsátása között elkövetett mulasztás vonatkozik. Ily módon az Uniós Vámkódex 86. cikkének (6) bekezdése többek között azon feldolgozott termékek esetében alkalmazandó, amelyeket az Unióba történő újrabehozatalt követően árutovábbítási eljárás alá vonnak, és ezt az eljárást nem alkalmazzák megfelelően. (
46
)
62.
Másodszor, a felperes úgy véli, hogy az Uniós Vámkódex 86. cikke (6) bekezdésének analógia útján történő alkalmazását igazolja az aktív feldolgozási eljárást alkalmazó gazdasági szereplőkkel szembeni eltérő elbánás, amely eljárás végrehajtása során elkövetett mulasztások orvosolhatók az Uniós Vámkódex 124. cikke (1) bekezdése h) pontjának alkalmazásával. Márpedig számomra úgy tűnik, hogy ez utóbbi, a mulasztások miatt keletkezett vámtartozások megszűnésére vonatkozó rendelkezés a passzív feldolgozási eljárás alkalmazása esetén is alkalmazható. Ugyanis az áruk passzív feldolgozási eljárás alá vonásának időpontjában elkövetett mulasztás elméletileg (
47
) keletkeztethet kiviteli vámtartozást az Uniós Vámkódex 82. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján, az áruk kiléptetése során alkalmazandó vámszabályokban meghatározott valamely kötelezettség be nem tartása miatt. Ekképpen az ilyen vámtartozás megszűnése céljából a passzív feldolgozási eljárást alkalmazó gazdasági szereplő azokban az esetekben, amikor kiviteli vámot írnak elő, hivatkozhat az Uniós Vámkódex 124. cikke (1) bekezdésének h) pontjára.
63.
Kétségtelen, hogy – amint arra az alapeljárás felperese rámutat – az Uniós Vámkódex (38) preambulumbekezdése megköveteli az érintett személy jóhiszeműségének figyelembevételét, ha a vámtartozás a vámjogszabályok be nem tartása révén keletkezett. Mindazonáltal az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, bár valamely uniós jogi aktus preambuluma pontosíthatja e jogi aktus rendelkezéseinek tartalmát, és olyan értelmezési elemeket szolgáltat, amelyek rávilágítanak az említett jogi aktus alkotójának szándékára, annak nincs kötelező jogi ereje, és arra nem lehet hivatkozni sem az adott jogi aktus rendelkezéseitől való eltérés igazolása, sem e rendelkezéseknek a szövegükkel ellentétes értelmezése céljából. (
48
)
64.
Következésképpen véleményem szerint nincs lehetőség az Uniós Vámkódex 86. cikke (6) bekezdésének analógia útján történő alkalmazására az említett kódex 77. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján keletkezett vámtartozás esetén.
65.
A fenti megfontolások fényében azt javaslom a Törvényszéknek, hogy az új vámjogszabályokra vonatkozó kérdésekre azt válaszolja, hogy az Uniós Vámkódexnek ezen rendelkezés második alpontjával összefüggésben értelmezett 211. cikke (1) bekezdés első albekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy az kizárja az említett rendelet 259. cikkének (1) bekezdésében meghatározott részleges behozatali vámmentességet, amennyiben az ideiglenesen kivitt árukat 2016. május 1‑jétől kezdődően a passzív feldolgozási eljárás alkalmazására vonatkozó engedélyben meg nem jelölt, vámeljárás alá vonást végző vámhivatal előtt vonják ezen különleges vámeljárás alá. Ezenkívül az Uniós Vámkódex 86. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem alkalmazható analógia útján az említett rendelet 77. cikke (1) bekezdés a) pontja alapján keletkezett vámtartozás esetén.
Végkövetkeztetés
66.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Törvényszék a Bundesfinanzhof (szövetségi pénzügyi bíróság, Németország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1)
Az olyan helyzetben, amelyet az jellemez, hogy uniós árukat valamely harmadik országban elvégzendő feldolgozás céljából egy olyan tagállamban található, vámeljárás alá vonást végző vámhivatalnál helyeznek – 2016. április 30‑ig – az ezen országba irányuló kiviteli eljárás alá, amelynek vámhatósága előzetesen nem adta hozzájárulását a passzív feldolgozási vámeljárás alkalmazására vonatkozó egységes engedély elfogadása céljára:
–
a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendeletnek az ugyanezen rendelet 84. cikke (1) bekezdése b) pontjának ötödik franciabekezdésével, továbbá a 2001. május 4‑i 993/2001/EK bizottsági rendelettel módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK tanácsi rendelet 500. cikkének (1) bekezdésével összhangban értelmezett 85. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az kizárja a 2913/92 rendelet 145. cikke (1) bekezdése szerinti, a passzív feldolgozásnak való alávetésen alapuló részleges behozatali vámmentességet;
–
a 2913/92 rendelet 150. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem alkalmazható.
2)
Az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló, 2013. október 9‑i 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 211. cikke (1) bekezdése első albekezdésének a) pontját ezen rendelkezés második albekezdésével összefüggésben
a következőképen kell értelmezni:
az kizárja az említett rendelet 259. cikkének (1) bekezdésében meghatározott részleges behozatali vámmentességet, amennyiben az ideiglenesen kivitt árukat 2016. május 1‑jétől kezdődően a passzív feldolgozási eljárásra vonatkozó engedélyben meg nem jelölt, vámeljárás alá vonást végző vámhivatal előtt vonják ezen különleges vámeljárás alá.
A 952/2013 rendelet 86. cikkének (6) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
az nem alkalmazható analógia útján az említett rendelet 77. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján keletkezett vámtartozás esetén.
Maja Brkan
Ismertetve Luxembourgban, a 2025. november 26‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	Lásd különösen a passzív feldolgozási eljárásról és a szabvány csererendszerről szóló, 1986. július 24‑i 2473/86/EGK tanácsi rendelet első preambulumbekezdését (HL 1986. L 212., 1. o.). Lásd továbbá: Fabio, M., Customs law of the European Union, Wolters Kluwer, 2012, különösen 14‑5. pont.; Lyons, T., EU Customs Law, 3. kiadás, Oxford University Press, 2018, különösen 436. és 453. o.
(
3
)	A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (HL 1992. L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.).
(
4
)	Az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló, 2013. október 9‑i 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 269., 1. o.; helyesbítések: HL 2013. L 287., 90. o.; HL 2016. L 267., 2. o.; HL 2018. L 173., 35. o.).
(
5
)	A harmadik országba kivitt árukon elvégzett műveletekre a Közösségi Vámkódex [francia nyelvi változata] a „perfectionnement” („feldolgozás”) kifejezést (lásd a 145. cikk (3) bekezdésének b) pontját), miközben az Uniós Vámkódex a „transformation” („feldolgozás”) kifejezést használja (lásd az 5. cikk 37. pontját).
(
6
)	Lásd e tekintetben: 2016. július 21‑iArgos Supply Trading ítélet (C‑4/15, EU:C:2016:580, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
7
)	A feldolgozási műveletek tárgyát képező árukra a Közösségi Vámkódex a „végtermék” kifejezést (lásd a 145. cikk (3) bekezdésének c) pontját), miközben az Uniós Vámkódex a „feldolgozott termék” kifejezést használja (lásd az 5. cikk 30. pontját).
(
8
)	A 2001. május 4-i 993/2001/EK bizottsági rendelettel (HL 2001. L 141., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 11. kötet, 286. o.) módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet (HL 1993. L 253., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet, 3. o.; helyesbítés: magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 16. kötet, 133. o.).
(
9
)	A 952/2013 rendelet kiegészítéséről szóló, 2015. július 28‑i (EU) 2015/2446 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2015. L 343., 1. o.; helyesbítések: HL 2016. L 87., 35. o.; HL 2017. L 101., 164. o.; HL 2018. L 192., 62. o.).
(
10
)	Az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet egyes rendelkezéseinek végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. november 24‑i (EU) 2015/2447 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2015. L 343., 558. o. helyesbítések: HL 2016. L 87., 35. o.; HL 2017. L 101., 195. o.; HL 2018. L 157., 27. o.; HL 2019. L 181., 124. o.).
(
11
)	A Közösségi Vámkódex 85. cikke, majd az Uniós Vámkódex 211. cikke (1) bekezdésének a) pontja.
(
12
)	A Közösségi Vámkódex 87. cikkének (1) bekezdése, majd az Uniós Vámkódex 211. cikke (1) bekezdésének második albekezdése.
(
13
)	A Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 277. cikke és 589. cikkének (1) bekezdése és az Uniós Vámkódex 269. cikkének (3) bekezdése.
(
14
)	A holland vámhivatal elfogadta a kiviteli árunyilatkozatoknak különösen a vámeljárás‑kódokat érintő módosításait.
(
15
)	Helyesbítés az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló, 2013. október 9‑i 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelethez (HL 2013. L 287., 90. o.).
(
16
)	Noha az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem határozza meg a fővámhivatal által 2014. december 1‑jén megadott engedély érvényességi idejét, ez az engedély szükségképpen határozott időtartamra szólt. A Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 507. cikkének (3) bekezdése ugyanis előírta, hogy passzív feldolgozási eljárás alkalmazása esetén az engedély érvényességi időtartama főszabály szerint nem haladhatja meg a három évet.
(
17
)	A 2008. november 17‑i 1192/2008/EK bizottsági rendelettel (HL 2008. L 329. 1. o.) módosított, a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 1. cikke 13. pontjának harmadik franciabekezdése.
(
18
)	Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az a körülmény, hogy valamely nemzeti bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést formálisan bizonyos uniós rendelkezésekre hivatkozva fogalmazta meg, nem akadálya annak, hogy a Törvényszék megadja e bíróság számára az értelmezés minden olyan elemét, amely hasznos lehet az utóbbi előtt lévő ügy megítéléséhez, akár hivatkozott ezekre a kérdéseinek megfogalmazásában, akár nem. Így a Törvényszéknek kell a nemzeti bíróság által szolgáltatott információk összessége és különösen az előzetes döntéshozatalra utalás indokolása alapján meghatároznia az uniós jog azon rendelkezéseit, amelyeknek az értelmezése a jogvita tárgyára figyelemmel szükséges (lásd ebben az értelemben: 2020. március 19‑i„Agro In 2001” ítélet, C‑234/18, EU:C:2020:221, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
19
)	Lásd ebben az értelemben: Saugmandsgaard Øe főtanácsnok Argos Supply Trading ügyre vonatkozó indítványa (C‑4/15, EU:C:2016:223, 70. pont). Lásd még: Giffoni, M., La réglementation douanière de l’Union européenne, L.G.D. J. 2012, különösen a 247. oldal.
(
20
)	Megjegyzendő, hogy a Bíróság megítélése szerint a Közösségi Vámkódex 148. cikkének c) pontja értelmében vett „feldolgozók” fogalmát tágan kell értelmezni, és annak magában kell foglalnia nem csupán a végtermékhez hasonló termékek uniós termelőit, hanem az ideiglenesen kivitt uniós árukhoz feldolgozási műveletek keretében történő hozzákeverésre szánt nem uniós alapanyagokhoz vagy termékekhez hasonló termékek különböző uniós termelőit is (2016. július 21‑iArgos Supply Trading ítélet, C‑4/15, EU:C:2016:580, 45. pont).
(
21
)	A Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 588. cikkének (1) bekezdése.
(
22
)	A Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 517. cikkének (1) bekezdése.
(
23
)	A Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 497. cikke (3) bekezdésének d) pontjában felsorol négy esetről van szó.
(
24
)	Az egységes engedély elfogadása iránti eljárás részletes leírását lásd: Henke, R., „Artikel 85”, Zollkodex, CH. Beck, 6. kiadás, 2013, 21–24. pont.
(
25
)	A Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 496. cikkének h) pontja.
(
26
)	A Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 586. cikkének (1) bekezdése.
(
27
)	A Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 588. cikkének (1) bekezdése.
(
28
)	A Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 517. cikkének (1) bekezdése.
(
29
)	A passzív feldolgozási eljárás igénybevételére vonatkozó engedélynek a hozzájárulásukat megadó tagállamok területére korlátozódó alkalmazhatóságáról a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 751. cikke (2) bekezdése második albekezdésének eredeti változata kifejezetten említést tett. Még ha ezt a rendelkezést a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete intézkedéseinek a 993/2001/EK rendelet által előírtak szerint racionalizálása keretében 2001. július 1‑jével hatályon kívül helyezték is, számomra úgy tűnik, hogy a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendelete 500. cikkének (1) bekezdése által előírt előzetes megállapodás követelményének fenntartása magában foglalja, hogy az engedély területi hatálya azon tagállamok területére korlátozódik, amelyek előzetes hozzájárulásukat adták.
(
30
)	Lásd ebben az értelemben például: Diemel, K., „Heilung von Verfehlungen im Zusammenhang mit der passiven Veredelung nach Art. 150 Abs. 2 ZK”, Zeitschrift für Zölle und Verbrauchsteuern, 2011, 4. sz., különösen 93. o.
(
31
)	2003. október 2‑iGEFCO ítélet (C‑411/01, EU:C:2003:536, 52. és 55. pont).
(
32
)	Egy ilyen megállapodás létezése lehetővé tette volna azt, hogy az egységes engedélyt ezen rendelkezés (1) bekezdése alapján egyszerű értesítéssel váltsák fel, sőt, akár el is tekintsenek ettől az értesítéstől, amennyiben a más tagállamot érintő egyetlen elem a passzív feldolgozás alatti háromszögforgalom esete lett volna.
(
33
)	E rendelkezés szerint kizárólag a felügyeletet ellátó vámhivatal, azaz az engedélyben a vámeljárás felügyeletére feljogosítottként megjelölt vámhivatal engedélyezheti, hogy a vám‑árunyilatkozatot az engedélyben meghatározott vámhivataltól eltérő vámhivatalnál mutassák be.
(
34
)	Ez a rendelkezés az „eljárást megindító vámhivatalt” úgy határozza meg, mint az engedélyben megjelölt azon vámhivatalt vagy vámhivatalokat, amelyek felhatalmazást kaptak az áruk vámeljárás alá vonására vonatkozó vámáru-nyilatkozat elfogadására.
(
35
)	A 2003. október 2‑iGEFCO ítélet (C‑411/01, EU:C:2003:536) alapjául szolgáló ügyben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a Közösségi Vámkódex 150. cikkének (2) bekezdése alkalmazható volt az ideiglenes kiviteli vám‑árunyilatkozatokban szereplő, azaz az áruk passzív feldolgozási eljárás alá vonása során elkövetett hibára.
(
36
)	Lásd e tekintetben: 2021. október 21‑iBeeren‑, Wild‑, Feinfrucht ítélet (C‑825/19, EU:C:2021:869, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
37
)	A vámügyek területén a vámtartozás fennállása szempontjából meghatározó szabályok anyagi jogi szabályoknak minősülnek. Lásd e tekintetben: 2021. október 21‑iBeeren‑, Wild‑, Feinfrucht ítélet (C‑825/19, EU:C:2021:869, 33. pont). Lásd még: az ítélkezési gyakorlat összefoglalása Tanchev főtanácsnok Beeren‑, Wild‑, Feinfrucht ügyre vonatkozó indítványában (C‑825/19, EU:C:2021:453, 22–27. pont).
(
38
)	A Bíróság nemrégiben úgy ítélte meg, hogy egyedi rádiófrekvencia‑használati jogok engedély által tizenöt évre történő megadása létrejött és véglegesen megszerzett jogi helyzetnek minősül. Lásd ebben az értelemben: 2025. február 27‑iT‑2 ítélet (C‑562/23, EU:C:2025:126, 45. pont).
(
39
)	A passzív feldolgozási eljárásra alkalmazandó új vámjogszabályok rendelkezései az Uniós Vámkódex 90. mellékletének 27. sorában szerepelnek.
(
40
)	Az Uniós Vámkódex 211. cikke szerepel az Uniós Vámkódexet kiegészítő, felhatalmazáson alapuló rendelet 90. mellékletében idézett, a passzív feldolgozási eljárásra 2016. május 1‑jétől alkalmazandó rendelkezések listáján.
(
41
)	Az Uniós Vámkódexet kiegészítő, felhatalmazáson alapuló rendelet A. melléklete szerint a vámeljárás alá vonást végző vámhivatal(ok) megjelölése (vagyis a 4/10 azonosító adatelem) a kérelmekre és határozatokra vonatkozó közös adatszolgáltatási követelményt jelent, amelyet fel kell tüntetni többek között a passzív feldolgozási eljárás alkalmazására vonatkozó engedélyben (8b. oszlop).
(
42
)	A megfogalmazás alapján az Uniós Vámkódex 259. cikke (1) bekezdésének második mondata arra enged következtetni, hogy az engedély feltételeinek betartását kizárólag abban az esetben követelik meg, ha az engedélyestől eltérő személy kéri, hogy a feldolgozott termékek szabad forgalomba bocsátásakor vámmentességben részesüljön.
(
43
)	A 2913/92 rendelet módosításáról szóló, 1996. december 19‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 1997. L 17., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 8. kötet, 197. o.).
(
44
)	A 2913/92 rendelet módosításáról szóló, 2000. november 16‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2000. L 311., 17. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 10. kötet, 239. o.).
(
45
)	Lásd ebben az értelemben: 2010. november 11‑iGrootes ítélet (C‑152/09, EU:C:2010:671, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
46
)	Lásd ebben az értelemben: Traub, T., „Artikel 86”, UZK, Zollkodex der Union, 9. kiadás., C. H. Beck, 2025, 73. pont.
(
47
)	A gyakorlatban ritka az olyan áru, amelyet kiviteli vám terhel. Lásd ebben az értelemben: Böhne, M., „Art. 267”, UZK, Zollkodex der Union, 9. kiadás, C. H. Beck, 2025, 10. pont.
(
48
)	2024. március 21‑iLEA ítélet (C‑10/22, EU:C:2024:254, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).