62008CC0171_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A jelen, 2008. április 21‑én benyújtott keresetben az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Portugál Köztársaság – mivel a Portugal Telecom SGPS SA-ban (a továbbiakban: Portugal Telecom) fenntartotta az államnak és más közszervezeteknek a Portugal Telecom elsőbbségi részvényei által („aranyrészvények”) biztosított különleges jogait – nem teljesítette az EK 56. cikkből és az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit.
II – Jogi háttér
2. A privatizációról szóló kerettörvény (Lei Quadro das Privatizaçoes)(2) 15. cikkének (3) bekezdése lehetővé teszi elsőbbségi részvények kibocsátását az alábbi feltételek szerint:
„A 4. cikk (1) bekezdésében meghatározott (a privatizálandó vagy részvénytársasággá alakuló vállalkozás alapszabályát jóváhagyó) jogi aktus – kivételesen, amennyiben a nemzeti érdekek úgy kívánják – rendelkezhet továbbá olyan, az állam tulajdonában maradó elsőbbségi részvényekről, amelyek számuktól függetlenül az alapszabályban meghatározottak szerint és abban megfelelően körülhatárolt – az alapszabály módosítására és egyéb, meghatározott területekre vonatkozó – döntések tekintetében az állam számára vétójogot biztosítanak.”
3. Az 1995. február 22‑i 44/95 törvényerejű rendeletnek (decreto‑lei) a privatizáció első szakaszára vonatkozó 20. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
„Amennyiben a Portugal Telecom társasági szerződése az osztalékelsőbbségi részvényeken túl különleges jogokat biztosító részvényekről rendelkezik, e részvények többségének az állam vagy egyéb közjogi részvényesek tulajdonát kell képeznie.”
4. A Portugal Telecom – amely egy részesedéseket kezelő holdingtársaság –alapszabálya 4. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az alaptőke 1 025 800 000 törzsrészvényből és 500 „A” osztályú részvényből áll.
5. A Portugal Telecom alapszabályának 5. cikke szerint az „A” osztályú részvényeknek az állam vagy más közjogi részvényesek tulajdonát kell képezniük, és e részvények különleges jogok formájában bizonyos előjogokat biztosítanak.
6. A Portugal Telecom alapszabálya e különleges jogokat az alábbiak szerint sorolja fel:
– Az összes igazgató legalább az egyharmadát – az igazgatótanács elnökét is beleértve – az „A” osztályú részvények által képviselt szavazatok többségével, vagyis az állam és az egyéb közjogi részvényesek szavazatainak többségével kell megválasztani;
– az igazgatótanács tagjaiból választott végrehajtó bizottság 5, illetve 7 tagja közül 1, illetve 2 tagot az „A” osztályú részvények által képviselt szavazatok többségével kell megválasztani;
– legalább egy, bizonyos adminisztratív kérdésekkel foglalkozó ügyvezető igazgató kinevezéséhez az „A” kategóriájú részvények által képviselt szavazatok többségének megszerzése szükséges;
– a közgyűlés alábbiakban felsorolt tárgyakban hozott döntései egyikét sem lehet elfogadni az „A” osztályú részvények által képviselt szavazatok többsége ellenében:
– a gazdasági év pénzügyi eredményének felhasználása;
– az alapszabály módosítása és a tőkeemelés;
– az elsőbbségi jog korlátozása és megszüntetése;
– a tőkeemelés feltételeinek meghatározása;
– az igazgatótanács által engedélyezhető kötvény- és egyéb értékpapír‑kibocsátás, továbbá azon ilyen papírok értékének meghatározása, amelyek kibocsátásáról az igazgatótanács határozhat, valamint a részvényre átváltoztatható kötvények kibocsátása során az elsőbbségi jogok korlátozása és megszüntetése, továbbá az ilyen típusú kötvények kibocsátási feltételeinek igazgatótanács általi meghatározása;
– a székhely áthelyezése az ország bármely más területére;
– az alaptőke 10%‑ánál nagyobb részesedést megtestesítő törzsrészvényeknek a Portugal Telecom által ellenőrzött társaságok tevékenységével versenyben álló tevékenységet folytató részvényesek által történő megvásárlásának jóváhagyása;
– továbbá az „A” osztályú részvények által képviselt szavazatok többsége szükséges a Portugal Telecom politikáinak általános célkitűzéseit és alapvető elveit jóváhagyó döntésekhez, valamint vállalatokban és vállalatcsoportokban való részesedésszerzésre, felvásárlásra és eladásokra vonatkozó politika általános elveinek meghatározásához, amennyiben ezen ügyletekhez a közgyűlés előzetes engedélye szükséges.
III – A jogvita előzményei
7. Az 1994‑ben alapított Portugal Telecom a portugál távközlési ágazat nagyszabású átszervezési folyamatának végeredménye. E folyamat 1992‑ben, az állami tulajdonú Correios e Telecommunicaçoes de Portugal vállalkozás részvénytársasággá alakulásával kezdődött, majd a távközlési tevékenységek e társaságról való leválasztásával, és e tevékenységeknek egy önálló társaságba, a Telecom Portugal S.A.‑ba való csoportosításával folytatódott. Ezt követően 1994‑ben több teljes egészében állami tőkéből alapított társaság, vagyis a Telecom Portugal S.A, a Telefones de Lisboa e Porto S.A., valamint a Teledifusora de Portugal S.A. egyesülésével létrejött a Portugal Telecom.
8. 1995‑től a Portugal Telecom a privatizációról szóló kerettörvényben szabályozott eljárás keretében öt egymást követő szakaszban került privatizálásra.
9. A 44/95 törvényerejű rendeletben előírt első szakaszban az alaptőke 27%‑a került eladásra [magánrészvényesek részére].
10. A 1996 áprilisa és 1997 augusztusa között lezajlott második szakaszban az alaptőke 22%‑a került eladásra [magánrészvényesek részére], így 51%‑ra csökkent az állami részesedés.
11. A harmadik szakasz keretében – amely 1997 augusztusában kezdődött és 1999. augusztusában ért véget – további, az alaptőke 26%‑át kitevő részesedés került eladásra.
12. Az akta irataiból kitűnik, hogy a Portugál Köztársaság a Portugál Telecom törzsrészvényei többségének tulajdonát az 1997. év végéig tartotta meg.
13. A negyedik szakasz végén a Portugál Köztársaság a Portugal Telecom társasági tőkéjében fennálló részesedését a további 13,5%‑kal csökkentette.
14. Végül a privatizáció ötödik szakaszának lezárásakor – 500 darab különleges jogokat biztosító („A” osztályú) részvény kivételével, amelyek az állam tulajdonában maradtak – a Portugal Telecomban fennálló állami részesedés fennmaradó része is eladásra került.
IV – A pert megelőző eljárás
15. A Bizottság a Portugál Köztársaságnak címzett 2005. december 19‑i felszólító levelében azt kifogásolta, hogy nem teljesítette az EK 56. cikkből és az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit, mivel az állam és más közjogi részvényeseknek a Portugal Telecom különleges jogokat biztosító elsőbbségi részvényei voltak a tulajdonukban.
16. A Bizottság azt kifogásolta, hogy a Portugál Köztársaság a Portugal Telecom elsőbbségi részvényeinek („aranyrészvényeinek”) tulajdonával rendelkezett, valamint állami vétójogot vezetett be a Portugal Telecom tevékenységével versenyben álló tevékenységet folytató részvényeseknek a társaság alaptőkéjének 10%‑át meghaladó részesedésszerzése esetén.
17. A Bizottság, mivel nem találta kielégítőnek a Portugál Köztársaság 2006. február 21‑i levelében adott válaszát, 2006. április 10‑én indokolással ellátott véleményt küldött a részére.
18. A Portugál Köztársaság az indokolással ellátott véleményre 2006. július 24‑i levelében válaszolt, amelyben vitatta a kifogásolt kötelezettségszegést.
19. Mivel a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Portugál Köztársaság nem hozta meg az indokolással ellátott véleményben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket, 2008. április 21‑én a jelen kereset benyújtása mellett döntött.
V – A felek kereseti kérelmei
20. A Bizottság azt kéri a Bíróságtól, hogy:
– állapítsa meg, hogy a Portugál Köztársaság – mivel a Portugal Telecomban fenntartotta az államnak és más közszervezeteknek a Portugal Telecomban birtokolt elsőbbségi részvényekkel („aranyrészvényekkel”) kapcsolatban nyújtott különleges jogait – nem teljesítette az EK 56. cikkből és az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit, továbbá
– a Portugál Köztársaságot kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
21. A Portugál Köztársaság azt kéri, hogy a Bíróság:
– utasítsa el a keresetet; és
– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
VI – A kötelezettségszegésről
A – A kereset elfogadhatóságáról
1. A felek érvei
22. Ellenkérelmében a Portugál Köztársaság arra hivatkozik, hogy a kereset két ok miatt elfogadhatatlan. Úgy ítéli meg először is, hogy a Bizottság az iratokhoz nem csatolta sem a releváns jogszabályokat, sem a Portugal Telecom alapszabályát, amelyek olyan rendelkezéseket tartalmaznak, amelyek pontosítják a kifogásolt kötelezettségszegést, és ezzel figyelmen kívül hagyta a bizonyítási teherre vonatkozó szabályokat, ennélfogva nem tudta bizonyítani a hivatkozott kötelezettségszegést. A Portugál Köztársaság másodszor úgy véli, hogy keresetében a Bizottság az eljárás pert megelőző szakaszában meghatározottakhoz képest kiterjesztette a jogvita tárgyát, mivel arra hivatkozik, hogy a portugál állam ezen túlmenően egyéb különleges állami jogosultságokkal – például az igazgatótanács tagjaiból esetleg választott végrehajtó bizottság egy vagy két tagjának kinevezésének jogával – rendelkezik, valamint bizonyos – például a jelentősebb eszközök eladását, a más társaságokkal való egyesülést, valamint a vállalkozás tulajdonviszonyainak változását érintő – stratégiai döntések tekintetében vétójoggal rendelkezik.
23. A Bizottság ezen állítások mindegyikét vitatja.
2. Értékelés
24. Úgy vélem, hogy nem elfogadható a Portugál Köztársaság által hivatkozott két elfogadhatatlansági kifogás.
25. A Bizottságot terhelő azon állítólagos kötelezettség kapcsán, amely alapján mellékelnie kellene a releváns jogszabályokat és a Portugal Telecom alapszabályát, a Portugál Köztársaság nem állíthatja, hogy a Bizottság – mivel elmulasztotta e dokumentumok keresetlevélhez történő mellékelését – csak egy vélelemre támaszkodik, anélkül hogy a kötelezettségszegés vizsgálatához szükséges elemeket a Bíróság elé tárná(3) .
26. Valójában még ha igaz is, hogy a Bizottság nem mellékelte keresetéhez a fent hivatkozott szövegeket, a releváns jogszabályok és a Portugal Telecom alapszabálya rendelkezéseinek tartalmát a pert megelőző szakasz dokumentumaiban, illetve a keresetben ismertette. Ezzel a Bizottság megfelelő módon eleget tett azon kötelezettségének, amelynek értelmében meg kell jelölnie azokat a rendelkezéseket, amelyek álláspontja szerint a kifogásolt kötelezettségszegést megalapozzák.
27. Továbbá megjegyzem, hogy a Portugál Köztársaság soha nem vitatta sem e rendelkezések létezését, sem azt, hogy azok alapján az államot különleges jogokat biztosító elsőbbségi részvények illetik meg, amint erre a Bizottság mind a pert megelőző szakaszban, mind a Bíróság előtt hivatkozott. Éppen ellenkezőleg, a felszólító levélre és az indokolással ellátott véleményre adott válaszaiban a Portugál Köztársaság többször megerősítette, hogy e jogszabályok alapján a Portugal Telecom 500 olyan „A” osztályú részvényének tulajdonosa, amely különleges jogokat biztosít.
28. Mindenesetre még ha feltételezzük is, hogy a Bizottság nem tartott be egy számára előírt kötelezettséget, ez véleményem szerint semmiképp sem idézi elő a kereset elfogadhatatlanságát, mivel ez a jogkövetkezmény a hivatkozott jogsértéshez viszonyítva kifejezetten aránytalan lenne. Mindent egybevetve a Bíróság már részben elutasította a Portugál Köztársaság által előterjesztett kifogást azzal, hogy hivatalból olyan pervezető intézkedést hozott, amelyben a peres feleket arra hívta fel, hogy a Portugal Telecom alapszabályát nyújtsák be a Bíróság hivatalához, amelynek a felek valóban eleget tettek. A Portugal Telecom alapszabályát áttanulmányozva úgy látom, hogy az a legkisebb kétség nélkül megerősíti a Bizottság indokolással ellátott véleményében és keresetében hivatkozott releváns rendelkezések tartalmát.
29. Ami a jogvita tárgyának állítólagos kiterjesztését illeti, amely szerint a Bizottság keresetében további kifogásokra támaszkodik, emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az indokolással ellátott véleményben meghatározott, a jogvita tárgyának kiterjesztésére és megváltoztatására vonatkozó tilalom nem terjedhet odáig, hogy minden esetben teljesen azonosan kelljen megszövegezni a kifogásokat a felszólító levélben, az indokolással ellátott vélemény rendelkező részében és a keresetlevélben foglalt kérelmekben(4) . Véleményem szerint tehát annak a ténynek, hogy a Bizottság keresetében részletesen kifejtette azokat a panaszokat, amelyekre a felszólító levélben és az indokolással ellátott véleményben már általánosságban is hivatkozott, olyan egyéb területeket említve, amelyek tekintetében a portugál állam a Portugal Telecomban – az „A” osztályú részvények többségének tulajdonosaként – különleges jogokkal rendelkezik, a jogvita tartalmára nézve semmiféle hatása nincs(5) .
30. Véleményem szerint ebből az következik, hogy a jelen kereset elfogadható.
B – Az ügy érdeméről
1. A felek érvei
31. A Bizottság mindenekelőtt arra hivatkozik, hogy a tőke szabad mozgásának és a letelepedés szabadságának korlátozását képezi az a tény, miszerint a Portugál Köztársaság a Portugal Telecomban az „A” osztályú részvények többségének tulajdona révén a fent említett különleges jogokkal rendelkezik. Szerinte e különleges jogok korlátozzák a törzsrészvényesek azon lehetőségét, hogy ténylegesen részvényeik értékével arányosan vegyenek részt a társaság irányításában és ellenőrzésében, és ezenfelül megfosztják őket a stratégiai döntések meghozatalának lehetőségétől azokon a területeken, amelyek tekintetében az állam vétójoggal rendelkezik.
32. A Portugál Köztársaság által birtokolt elsőbbségi részvények továbbá megakadályozhatják a fent hivatkozott társaság feletti befolyásszerzést biztosító részesedésszerzést, ami összeegyeztethetetlen az EK 43. cikkel.
33. A Bizottság kifejti továbbá, hogy a szóban forgó elsőbbségi részvényeket az alábbi két okból nem lehet magánjogi jellegűnek tekinteni. Egyrészről ugyan nyilvánvaló, hogy az e részvények által képviselt különleges jogokról csak a Portugal Telecom alapszabálya rendelkezik, ezek kibocsátását azonban a privatizációról szóló kerettörvény, valamint a 44/95 törvényerejű rendelet releváns rendelkezései fényében kell értelmezni, amelyek szerint a fent hivatkozott elsőbbségi részvények többsége az államot illeti meg, és azoknak állami tulajdonban is kell maradniuk. Másrészt a szóban forgó alapszabályt a privatizáció első szakaszát követően fogadták el, vagyis amikor az állam a Portugal Telecomban még számottevő többséggel rendelkezett.
34. Ennélfogva a Bizottság szerint a Portugal Telecom elsőbbségi részvényeinek kibocsátása nem következik a társasági jog rendes alkalmazásából, hanem mindenképpen olyan állami intézkedés, amely következésképpen az EK 56. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik.
35. A Bizottság hangsúlyozza továbbá, hogy az EK 295. cikk nem igazolja elsőbbségi részvények biztosítását az állam részére, tekintettel arra, hogy a Bíróság már több ízben rámutatott arra, hogy a tagállamok nem hivatkozhatnak tulajdoni rendjükre a Szerződés által biztosított szabadságok olyan korlátozásainak igazolása érdekében, amelyek privatizált vállalkozásokra vonatkozó hatósági engedélyezési rendszerből erednek(6) . A Bizottság véleménye szerint a portugál állam részére különleges jogok biztosítása – amely lehetővé teszi számára a vállalkozás tevékenységét érintő egyes döntések elfogadása elleni vétójog gyakorlásának lehetőségét – lényegében hatósági engedélyezési rendszert hoz létre.
36. A Bizottság válaszbeadványában vitatja a Portugál Köztársaság álláspontját, miszerint a különleges jogokat biztosító részvények feletti tulajdon az állam alapvető jogának minősül. A Bizottság kijelenti, hogy bár az egyesülés szabadsága, a magán gazdasági tevékenység joga, valamint a tulajdonhoz való jog kétségkívül alapvető jogok, ez az elsőbbségi részvények tulajdonjogához fűződő jogról azonban nem mondható el. Azzal kapcsolatosan, hogy az alapvető jogokat állítólag sértené, ha valamely hatóság számára tiltott lenne a fent említett részvények tulajdonlása, a Bizottság hangsúlyozza, hogy – összhangban az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló Rómában 1950. november 4‑én aláírt európai egyezmény (a továbbiakban: EJEE), valamint az Európai Unió 2000. december 7-én Nizzában kihirdetett Alapjogi Chartája(7) releváns rendelkezéseivel – a fent hivatkozott jogok gyakorlása közérdekű célok érdekében bevezetett korlátozásoknak vethetők alá.
37. A Bizottság végül hozzáteszi, hogy a Portugál Köztársaság Portugal Telecomban fennálló különleges jogaiból eredő korlátozások nem igazolhatók a Portugál Köztársaság által hivatkozott közérdekű céllal, továbbá semmiképp nem felelnek meg az arányosság követelményének.
38. Véleménye szerint annak szükségességét, hogy az állam folyamatosan biztosítani tudja a távközlési hálózat rendelkezésre állását – amely körülmény különösen válsághelyzet, háború vagy terrorcselekmény esetén játszik lényeges szerepet – nem lehet jogszerű közérdekű célnak tekinteni, mivel a Portugál Köztársaság nem bizonyította, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében a társadalom valamely alapvető érdekének tényleges és kellően súlyos veszélyeztetése állna fenn(8) .
39. A Bizottság úgyszintén elutasítja a Portugál Köztársaság által felhozott azon érvet is, miszerint mivel a Portugal Telecom kezelte a kábel- és rézvezetékes hálózatokat, valamint az összes nagy- és kiskereskedelmi tevékenységet, a Portugal Telecommal kapcsolatos különleges jogok tulajdonlását az igazolja, hogy a Portugál Köztársaság a távközlési piacon bizonyos fokú versenyt kíván biztosítani a portugál versenyhatóság, illetve az ágazati szabályozó részére megfelelő hatásköröket biztosító nemzeti, illetve közösségi jogszabályi keret hiányában is. A Bizottság szerint ez az érvelés nem elfogadható, mivel az a közösségi jog (a jelen ügyben közösségi versenyjog) megsértését ugyanezen jog egyéb területén történt jogsértésre való hivatkozással (azaz a tőke szabad mozgásának és a letelepedés szabadságának korlátozásával) kívánja igazolni.
40. Azon érvelés tekintetében, miszerint a portugál állam által jelenleg a Portugal Telecommal kapcsolatban fennálló jogosultságainak vitatása a tőkepiac megzavarásának jelentős veszélyét idézné elő, a Bizottság arra szorítkozik, hogy emlékeztet arra, miszerint az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében gazdasági természetű okok nem igazolhatják a Szerződés által tiltott korlátozásokat(9) .
41. A Bizottság mindenesetre hozzáteszi, hogy a portugál állam számára biztosított különleges jogok a kitűzött célok elérésének olyan eszközét képezik, amely nyilvánvalóan meghaladja a szükséges mértéket. A különleges jogok ugyanis nemcsak a különleges ügyviteli döntésekre vonatkoznak, hanem a vállalkozás tevékenységét érintő alapvető döntésekre, miközben e jogok gyakorlása nem függ semmilyen, az állami szervek diszkrecionális jogkörét korlátozó feltételtől, kivéve, amikor nemzeti érdekek követelik meg e jogok alkalmazását.
42. A Portugál Köztársaság először is azt hangsúlyozza, hogy a különleges jogokat biztosító elsőbbségi részvények tulajdonához fűződő jog a részvényesek alapvető jogát, és így a közösségi jog egyik alapelvét képezi, amelyet – amint azt az EU‑Szerződés 6. cikke, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartájának 12. és 14. cikke is előírja – a közösségi bíróságoknak meg kell védeniük. Ha jogellenesnek tekintjük – ahogy azt a Bizottság a jelen ügyben tette – azt a puszta tényt, hogy a fent hivatkozott részvények egy közjogi jogalany tulajdonában vannak, bizonyos alapvető jogok, vagyis a tulajdonhoz való jog, az egyesülés szabadsága és a magán gazdasági tevékenységhez való jog megsértéséhez vezetne.
43. A Portugál Köztársaság vitatja továbbá, hogy ilyen korlátozás állna fenn, kiemelve azt, hogy az elsőbbségi részvények kibocsátása a Portugál Telecom saját döntésének, valamint ebből következően a társasági jog rendes alkalmazásának közvetlen eredménye.
44. Úgy véli továbbá, hogy – még ha fel is tesszük, hogy a szóban forgó elsőbbségi részvények kibocsátását az államnak kell tulajdonítani – az semmiképp nem sérti az EK 56. cikket és EK 43. cikket, mivel a fent hivatkozott részvényeknek nem az a célja, hogy befolyásolják a kereskedelmet, vagy akadályozzák a tőke szabad mozgását. A Portugál Köztársaság szerint valójában olyan intézkedésről van szó, amely nem a részesedésszerzések, hanem a részesedések kezelésének módszereit érinti, amelyeket hátrányos megkülönböztetéstől mentesen alkalmaznak, vagyis analógia révén a Keck és Mithouard ügy alapját képező ítélkezési gyakorlatot alátámasztó logika érvényesül(10) .
45. Mindesetre a Portugál Köztársaság érvelését a Poiares Maduro főtanácsnok Federconsumatori és társai ügyben(11) ismertetett indítványára alapozva úgy véli, hogy a puszta tény, miszerint a Portugal Telecomban különleges jogokkal rendelkezik, nem érinti hátrányosan a társaság értékét, következésképpen nem teszi kevésbé vonzóvá a tőke szabad mozgásának a többi tagállam befektetői általi gyakorlását, különösen azon oknál fogva, hogy a portugál állam mindezidáig soha nem élt vétójogával.
46. Végül a Portugál Köztársaság úgy véli, hogy még ha fel is tesszük, hogy a Portugal Telecom alapszabályában szereplő rendelkezések az államnak tulajdoníthatók, továbbá e rendelkezések korlátozzák a tőke szabad mozgását, valamint a letelepedés alapvető szabadságát, ezeket a korlátozásokat nyomós közérdek igazolja.
47. Először is az a körülmény, hogy a Portugal Telecom jelentős közlekedési és távközlési infrastruktúrák tulajdonosa, szükségessé teszi, hogy az állam e társasággal kapcsolatosan különleges jogokkal rendelkezzen annak érdekében, hogy válsághelyzet, háború, terrorcselekmény, természeti csapások, valamint más újfajta veszélyek esetén is képes legyen a távközlési szolgáltatások nyújtására. Ezzel kapcsolatban a Portugál Köztársaság vitatja a Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003.méjus 13-án hozott ítélet(12) Bizottság általi olvasatát, azt állítva, hogy a Bíróság nem kívánta a közbiztonságon alapuló indok fennállásának elismerését a társadalom valamely alapvető érdekének tényleges és kellően súlyos veszélyeztetése bizonyítására vonatkozó feltételhez kötni.
48. Másodszor a Portugál Köztársaság igazolásként hivatkozik az egyetemes távközlési szolgáltatásnyújtás biztosításának szükségességére. Az egyetemes távközlési szolgáltatáshoz olyan szolgáltatások tartoznak, amelyeknek adott minőségben és elérhető áron, helytől függetlenül minden, a területén letelepedett végső felhasználó számára rendelkezésre kell állniuk. Mivel a szolgáltatást nyújtó üzemeltető a Portugal Telecom, fennállna annak jelentős kockázata, hogy az egyetemes szolgáltatás veszélybe kerülne, amennyiben e szolgáltatásnyújtás kizárólag a magánrészvényesek szándékára lenne bízva, ez a körülmény igazolja, hogy az állam a különleges jogok révén fenntartja az érintett társaság döntéseibe való beavatkozás lehetőségét.
49. Harmadszor a Portugál Köztársaság szerint az elérni kívánt célokra tekintettel az állam számára biztosított különleges jogok szükségesek és arányosak. Véleménye szerint a számára biztosított különleges jogok nem különböznek egy utólagos tiltási rendszertől, vagyis azon jogosultságtól, amely alapján a Portugal Telecom alapszabályában előzőleg felsorolt esetekben a rendes közgyűlés által hozott határozatok érvényteleníthetők. Egyébiránt e jogok különleges, előzetesen meghatározott helyzetekre korlátozódnak. Ennélfogva olyan szabályozásról van szó, amely a Bizottság kontra Belgium ügy(13) tárgyát képező szabályozáshoz hasonlítható, és amelynek a Szerződéssel való összeegyeztethetőségét a Bíróság megállapította.
2. Értékelés
a) Az EK 56. cikk szerinti korlátozások fennállásáról
50. A Bíróság megint egy olyan jogi szabályozás közösségi joggal való összeegyeztethetőségével szembesül, amely egy privatizációs folyamat eredményeképpen az államnak egy társaság olyan részvényeit biztosítja, amelyek különleges jogokat biztosítanak („aranyrészvények”), és amelyek lehetővé teszik, hogy az állam az érintett társaság ügyeire számottevő befolyást gyakoroljon(14) .
51. Az ilyen nemzeti szabályokat a Bíróság mindig a tőke szabad mozgásának tükrében értékeli, amelynek megsértése járulékosan maga után vonja a letelepedés szabadságával kapcsolatos kötelezettségszegést is.
52. Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 56. cikk (1) bekezdése általánosan tiltja a tagállamok között a tőke szabad mozgására vonatkozó korlátozásokat(15) .
53. Ugyan a Szerződés nem határozza meg a tőkemozgás fogalmát, [az Amszterdami Szerződés által hatályon kívül helyezett EK 67. cikk] végrehajtásáról szóló, 1988. június 24‑i 88/361/EGK tanácsi irányelv (HL L 178., 5. o.; magyar nyelvű különkiadás 10. fejezet, 1. kötet, 10. o.) I. melléklete jelzésértékű felsorolást tartalmaz a tőkemozgásnak tekintett műveletekről(16) . Ennélfogva az EK 56. cikk (1) bekezdése szerinti tőkemozgásnak minősül különösen a valamely vállalkozás irányításában és ellenőrzésében a megszerzett részvények értékével arányosan történő tényleges részvételt lehetővé tevő részesedésszerzés formájában megvalósuló közvetlen befektetés (ún. „közvetlen” befektetések), valamint a tőkepiacon értékpapírok egyedül pénzügyi befektetési célzattal, a vállalkozás irányítása és ellenőrzése befolyásolásának szándéka nélkül történő megvásárlása (ún. portfólióbefektetések)(17) .
54. Ennek kapcsán a Bíróság rámutatott arra, hogy azokat a nemzeti szabályozásokat, amelyek megakadályozhatják vagy korlátozhatják az érintett vállalkozások részvényeinek megvásárlását, valamint a más tagállambéli befektetőket elriaszthatják attól, hogy e vállalkozásokba befektessenek, az EK 56. cikk (1) bekezdése értelmében „korlátozásoknak” kell minősíteni(18) .
55. A Portugál Köztársaság mindenekelőtt a tőke szabad mozgásával szembeni korlátozás fennállását vitatja, hangsúlyozva, hogy a szóban forgó részvények kibocsátása a Portugál Telecom saját döntésének, valamint a társasági jog rendes alkalmazásának közvetlen eredménye. Más szóval a szóban forgó elsőbbségi részvények kibocsátása nem tulajdonítható a Portugál Köztársaságnak, ennélfogva nem minősül az EK 56. cikk értelmében vett állami intézkedésnek.
56. Ez az érvelés számomra egyáltalán nem meggyőző.
57. Bizonyos, hogy sem a privatizációról szóló kerettörvény, sem a Portugal Telecom privatizációjának szakaszait szabályozó egyéb jogszabályok nem írják elő a fent hivatkozott társaság elsőbbségi részvényei többségének állam számára történő biztosítását. A privatizáció első szakaszát végrehajtó 44/95 törvényerejű rendelet csak arról rendelkezik, hogy amennyiben a társasági szerződés különleges jogokat biztosító részvények meglétét írja elő,
e részvények többségének az állam vagy egyéb közszervezetek tulajdonában kell állniuk. A Portugal Telecom alapszabálya az, amely a gazdasági társaságokról szóló törvénykönyv 24. cikkének értelmében kifejezetten előírja, hogy a szóban forgó társaságnak elsőbbségi részvényeket kellett kibocsátania.
58. Ugyanakkor az is nyilvánvaló, hogy a Portugal Telecom alapszabályának az elsőbbségi részvények többségét a portugál állam számára biztosító rendelkezéseit közvetlenül a 44/95 törvényerejű rendelet elfogadását követően 1995. április 4‑én, tehát olyan időszakban fogadták el, amikor az állam a vállalkozás felett többségi befolyással rendelkezett, és a Portugál Köztársaság egyébként a tárgyalás során megerősítette, hogy ebben az időszakban a Portugal Telecom alaptőkéjének 54,2%‑a a tulajdonában volt.
59. Ennélfogva jogalkotói minőségében eljárva a portugál állam engedélyezte a Portugal Telecom elsőbbségi részvényeinek kibocsátását, és szintén a portugál állam volt az, amely – a privatizációról szóló kerettörvény, valamint a 44/95 törvényerejű rendelet által számára biztosított lehetőségnek megfelelően – e társaság többségi részvényeseként eljárva a Portugal Telecom alapszabályának módosításával e részvényeket ténylegesen kibocsátotta(19) .
60. E feltételek mellett számomra képtelennek tűnik az az állítás, miszerint az elsőbbségi részvények kibocsátása kizárólag a Portugal Telecom szándékának tudható be.
61. Egy ezzel ellentétes érvelés elfogadása ahhoz vezetne, hogy ezáltal a tagállamok számára lehetővé válna az EK 56. cikk rendelkezései megkerülése pusztán arra hivatkozva, hogy nem a „jogalkotó állam”, hanem a „részvényes állam” az, amelyik a jogalkotó állam által adott felhatalmazás alapján kibocsátotta az elsőbbségi részvényeket! Nyilvánvaló, hogy ezen okfejtés jóváhagyása széles körben veszélyeztetné az EK 56. cikk (1) bekezdésében előírt tilalom hatékony érvényesülését.
62. Ami a Portugál Köztársaság érvelésének arra a tényre vonatkozó részét illeti, miszerint az elsőbbségi részvények kibocsátása pusztán a társasági jog rendes alkalmazásának következménye, megkockáztatom azt a kijelentést, hogy e szabályozás célja e részvények állami tulajdonban hagyása volt, összhangban a privatizációról szóló kerettörvény 15. cikke (3) bekezdésével, és eltérve a gazdasági társaságokról szóló törvénykönyv 4. cikkétől, amelyik úgy rendelkezik, hogy részvénytársaságokban csak egyes részvényosztályok számára lehet különleges jogokat biztosítani, amelyek e részvényekkel együtt szállnak át(20) .
63. Ennélfogva, ahogy azt a Bizottság válaszában helyesen kifejtette – anélkül, hogy ezt a Portugál Köztársaság vitatta volna – egy olyan magánjogi szerződésekre vonatkozó szabályokból merítkező társasági szerződéssel [alapszabállyal] állunk szemben, amelybe a nemzeti jogalkotás – főként az elsőbbségi részvények szabad forgalmazhatóságának tilalmával – túlzott mértékű közjogi hatásokat ültet.
64. Nem győzött meg továbbá a Portugál Köztársaság arra vonatkozó érve, miszerint a nemzeti társasági jog rendes alkalmazása keretében kibocsátott elsőbbségi részvények, valamint a közjogi eredetű elsőbbségi részvények közötti állítólagos különbségtétel relevanciával bír.
65. Valójában még ha fel is tesszük, hogy e részvények magánjogi eredetűek, kibocsátásuk akkor is a Portugál Köztársaságnak tulajdonítható. Számomra vitathatatlan, hogy a tagállamok, úgy is mint a Szerződés aláírói, kötelesek tiszteletben tartani a mozgás alapvető szabadságára vonatkozó szabályokat, függetlenül attól, hogy közhatalomként vagy magánjogi szereplőként cselekszenek‑e. Egy ettől eltérő álláspont a tagállamok számára eszközöket biztosítana a fent hivatkozott szabályok megkerüléséhez, tekintettel arra, hogy jogalkotói minőségükben nehézség nélkül módosíthatnák nemzeti magánjogukat, előírva például olyan társaságok számára, amelyben részesedéssel rendelkeznek, hogy alapszabályukban szerepeljenek az adott tagállam számára bizonyos különleges jogokat biztosító rendelkezések(21) .
66. Következésképpen a szóban forgó elsőbbségi részvények kibocsátása minden kétséget kizáróan a Portugál Köztársaságnak tulajdonítható.
67. A portugál szabályozás korlátozó természetét illetően – beleértve a szabályozás Portugal Telecom alapszabályára való utalását is – meg kell jegyezni, hogy azok az elsőbbségi részvények, amelyeket a szabályozás az állam számára biztosít, olyan befolyás gyakorlását teszik lehetővé, amelyek jóval meghaladják a tulajdonában lévő részvények tényleges értékét. E részvények alapján a portugál államnak nemcsak a vállalkozás szerkezetére, valamint tevékenységének meghatározó aspektusaira vonatkozó ügyviteli döntések többségét kell előzetesen jóváhagyni, hanem – amint az a jelen indítvány 6. pontjában szereplő felsorolásból kitűnik – bizonyos esetekben a Portugal Telecom alaptőkéjéből való részesedés megszerzése is ilyen előzetes jóváhagyás tárgya. A Bizottság jogszerűen állapította meg azt, hogy a portugál szabályozás egyes ügyviteli döntések elfogadása, valamint a Portugal Telecomban való részesedés megszerzése érdekében valójában előzetes hatósági engedélyezési rendszert vezet be.
68. Függetlenül attól, hogy a Portugál Köztársaság soha nem élt azon különleges jogosultságaival, amelyeket a Portugal Telecom elsőbbségi részvényei többségének tulajdonjoga nyújt számára, az a körülmény, hogy ilyen horderejű döntések elfogadása az állam előzetes engedélyétől függhet, valójában csak elriasztja a többi tagállambeli gazdasági szereplőket attól, hogy a Portugal Telecomba közvetlenül befektessenek, tekintettel arra, hogy ilyen feltételek mellett azok nem vehetnek részt részvényeik értékének arányában a társaság ügyvitelében és ellenőrzésében(22) .
69. Ugyanígy az államot illető különleges jogok a portfólióbefektetéseket sem teszi vonzóvá, miután a Portugal Telecom érdekeit érintő döntésekkel szemben gyakorolt állami vétójog következtében az egyes magánrészvényesek részvényeinek tőzsdei értéke csökkenhet.
70. Számomra nem tűnik úgy, hogy e megfontolásokat meg tudnák cáfolni a Portugál Köztársaság által előterjesztett további érvek.
71. Mindenekelőtt az a kifogás, miszerint az EK 295. cikk feljogosítja a tagállamokat arra, hogy a jelen ügy részvényeihez hasonló típusú elsőbbségi részvények tulajdonosává váljon, egyáltalán nem meggyőző.
72. Ezzel kapcsolatban elegendő megjegyezni, hogy – amint arra a Bizottság helyesen mutatott rá(23) – a tagállamok azon aggodalmait, amelyek a körülményektől függően igazolhatják, hogy a tagállamok a kezdetben állami és később privatizált vállalkozásokban bizonyos befolyást megőrizzenek, amennyiben e vállalkozások közérdekű vagy stratégiai jelentőségű szolgáltatást végeznek, nem szabad túlbecsülni, mivel azok nem teszik lehetővé a tagállamok számára, hogy az EK 295. cikkben említett tulajdoni rendjükre hivatkozzanak az Szerződés által biztosított szabadságok olyan korlátozásainak igazolása érdekében, amelyek privatizált vállalkozásokra vonatkozó hatósági engedélyezési rendszerből erednek. Az említett cikk ugyanis nem vonja ki a tagállamok hatályos tulajdoni rendjét a Szerződés alapvető szabályainak rendszere alól(24) .
73. Nem meggyőző továbbá a Portugál Köztársaság azon érve, miszerint a Bíróságnak a jelen ügyben a fent hivatkozott Keck és Mithouard ügyben hozott ítélet alapját képező logikát kellene alkalmaznia.
74. Ezzel kapcsolatban meg kell állapítani, hogy a Portugál Köztársaság véleménye szerint a Bíróságnak ezen érvelést a jelen ügyre átültetve arra a következtetésre kellene jutnia, miszerint a tőke szabad mozgása – tekintettel arra a tényre, hogy arról van szó, hogy a portugál állam e részesedéseket nem hátrányosan megkülönböztető módon kezeli, és nem arról, hogy e részesedéseket hogy lehet különböző módokon megszerezni – egyáltalán nem sérül.
75. Egyfelől ez az érvelés minden ténybeli alapot nélkülöz, mivel nyilvánvaló, hogy az állam előzetes jóváhagyásától függő döntések közt szerepel az alaptőke 10%‑ánál nagyobb részt megtestesítő törzsrészvényeknek a Portugal Telecom által ellenőrzött társaságok tevékenységével versenyben álló tevékenységet folytató részvényesek által történő megszerzésére vonatkozó jóváhagyás. Ennélfogva a Portugál Köztársasággal szemben kifogásolt kötelezettségszegés nem szűnik meg teljesen.
76. Másfelől mindenképpen úgy gondolom, hogy a Portugál Köztársaság által a Portugal Telecom ügyviteli döntéseit érintő, a jelen ügy tárgyát képező elsőbbségi részvényeknek köszönhetően gyakorolt befolyás szintén alkalmas lehet arra, hogy elriassza a többi tagállam befektetőit attól, hogy részesedést szerezzenek a fent említett társaságban. A Bíróság egyébként ugyanezt a megközelítést alkalmazta a fent hivatkozott Bizottság kontra Hollandia ítélet alapját képező ügyben a Holland Királyság érvelésének elutasítása érdekében; ezen érvelés szerint semmiféle tőke szabad mozgását érintő korlátozás nem állhatott fenn azon oknál fogva, hogy a holland állam által birtokolt elsőbbségi részvények kizárólag az azon ügy tárgyát képező, a postai és távközlési vállalkozások ügyvitelére vonatkozó döntéseket befolyásoltak(25) .
77. Végül ami a Portugál Köztársaság által hivatkozott, a különleges jogokban megtestesülő alapvető jog állítólagos jellegére vonatkozó kérdést illeti, emlékeztetni kell arra, hogy az alapvető jogok azon általános jogelvek szerves részét képezik, amelyek tiszteletben tartását a Bíróság biztosítja. Ennek során a Bíróság a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból, valamint az emberi jogok védelmére vonatkozó azon nemzetközi szerződések nyújtotta iránymutatásokból merít, amelyek kidolgozásában a tagállamok együttműködtek, vagy amelyekhez csatlakoztak, így különösen az EJEE‑ből(26) . Jelzem ugyanakkor, hogy a Portugál Köztársaság a jelen eljárás folyamán egyszer sem hivatkozott arra, hogy az állítólagos, privatizált vállalkozásokat érintő különleges jogokkal rendelkezéshez fűződő jog a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból eredne, vagy bármelyik emberi jogok védelmére vonatkozó nemzetközi szerződés nyújtotta iránymutatásban szerepelne.
78. Az eddigi megállapítások fényében úgy vélem, hogy a szóban forgó elsőbbségi részvények többségének állam részére történő biztosítása főszabály szerint az EK 56. cikk (1) bekezdése szerinti korlátozásnak minősül.
b) A korlátozások esetleges igazolhatóságáról
79. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a tőke szabad mozgását korlátozhatják az EK 58. cikkben szereplő okok vagy a közérdeken alapuló kényszerítő okok által igazolt nemzeti intézkedések, amennyiben nem létezik olyan közösségi harmonizációs intézkedés, amely előírná az ezen érdekek védelmének biztosításához szükséges intézkedéseket(27) .
80. Ilyen közösségi harmonizáció hiányában a tagállamokra tartozik, hogy meghatározzák az ilyen jogos érdekek biztosítani kívánt védelmének szintjét, valamint hogy e szintet milyen módon kell elérni, a Szerződés, és különösen az arányosság elvének tiszteletben tartása mellett, amely megköveteli, hogy az elfogadott intézkedések alkalmasak legyenek az elérni kívánt cél megvalósítására, és ne lépjenek túl az eléréséhez szükséges mértéken(28) .
81. A Portugál Köztársaság úgy véli, hogy a jelen ügyben több olyan közérdekű cél áll fenn, amely alátámasztja a tőke szabad mozgásával szembeni korlátozásokat, vagyis a közbiztonsági okok, az egyetemes távközlési szolgáltatásnyújtás biztosításának követelménye, a távközlési piacon a megfelelő verseny biztosításának, valamint a tőkepiac esetleges működési zavarai elkerülésének szükségessége.
82. A Portugál Köztársaság által előterjesztett két utolsó igazoló indokkal kapcsolatban a Bíróságnak nem kell további vizsgálatokat végezni, mivel ezek véleményem egyáltalán nem minősülnek olyan közérdekű célnak, amelyek alkalmasak a tőke szabad mozgásával szembeni korlátozások alátámasztására.
83. A tőkepiac működési zavarait előidéző kockázatok ugyanis a gazdasági természetű okok közé tartoznak, amelyek a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint nem igazolhatják a Szerződés által tiltott korlátozásokat (29) .
84. Másodszor a távközlési piacon fennálló megfelelő szintű verseny biztosításával kapcsolatos célt illetően – amelyen a Portugál Köztársaság szerint a verseny azért nem teljesen szabad, mert a Portugal Telecom fenntartotta a kábel- és rézvezetékes hálózatokat, valamint az összes nagy- és kiskereskedelmi tevékenység kezelési jogát –, mint ahogy korábban a Bíróság is kimondta, pusztán a kérdéses piac versenystruktúrájának erősítésében álló érdek sem jelent elfogadható indokot a tőke sz abad mozgásának korlátozására(30) .
85. Mindenképpen el kell utasítani azt az állítást, miszerint a Portugal Telecom különleges jogokat biztosító elsőbbségi részvényeinek állami tulajdonban tartása szükséges a fent hivatkozott cél elérése érdekében, mivel véleményem szerint elegendő lenne, ha a Portugál Köztársaság a hatáskörrel rendelkező szabályozó hatóságok számára biztosítaná a szükséges hatásköröket(31) . Ennek kapcsán a Portugál Köztársaság adós maradt azoknak az okoknak a kifejtésével, amelyek szerint nem lehetséges ezen hatáskörök biztosítása.
86. A két érvényesen felhozható igazoló indok – nevezetesen a közbiztonság védelmének és az egyetemes távközlési szolgáltatásnyújtás biztosításának követelményéhez fűződő indok – tekintetében a Portugal Telecom elsőbbségi részvényeinek állam számára történő biztosítása számomra egyik cél vonatkozásában sem tűnik szükségesnek, sem pedig arányosnak.
87. Az elsőként említett igazolási indok kapcsán, ugyan nyilvánvaló, hogy a Portugal Telecom olyan jelentős közlekedési és távközlési infrastruktúrák tulajdonosa, amelyek válsághelyzet, háború vagy természeti katasztrófa esetén lényeges szerepet töltenek be, ám a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata alapján a közbiztonság követelményeit, mint a tőke szabad mozgásától való eltérés indokát, szigorúan kell értelmezni oly módon, hogy ezekre csak társadalom valamely alapvető érdekének tényleges és kellően súlyos veszélyeztetése esetén lehet hivatkozni(32) . Márpedig a portugál kormány egyáltalán nem bizonyította, hogy a Portugal Telecom elsőbbségi részvényeinek tulajdonjogából eredő előzetes hatósági engedélyezési eljárást kizárólag a társadalom valamely alapvető érdekét érintő „tényleges és kellően súlyos” veszélyeztetés esetén alkalmazzák.
88. A egyetemes távközlési szolgáltatásnyújtás biztosításának követelménye vonatkozásában az, hogy a Portugal Köztársaság tulajdonában vannak a Telecom különleges jogokat biztosító elsőbbségi részvényei, nem tekinthető e cél elérése érdekében tett szükséges intézkedésnek. Véleményem szerint a tagállamokban a másodlagos közösségi jognak megfelelően(33) bevezetett és az egyetemes távközlési szolgáltatásnyújtásból eredő költségek ellentételezését szolgáló rendszer valójában megfelelő hatékonysággal képes biztosítani ezen egyetemes szolgáltatást, ami a jelen esetben a Portugal Telecom feladata. Továbbá a Portugál Köztársaság nem állíthatja érvényesen és összefüggő módon, hogy az elsőbbségi részvények rendeltetése annak megakadályozása, hogy ez az egyetemes szolgáltatás kizárólag magánrészvényesek kezébe kerüljön, miközben e tagállam teljesen önként döntött úgy, hogy teljes egészében privatizálja a Portugal Telecomot.
89. A teljesség kedvéért jelzem, hogy úgy vélem, a Portugál Köztársaság által bevezetett szóban forgó szabályozás nyilvánvalóan meghaladja az állítólag elérni szándékozott célok eléréséhez szükséges mértéket.
90. Főként a Portugál Köztársaság azon állítását kell elutasítani, miszerint elsőbbségi jogai hasonlóak a Belga Királyság számára biztosított azon különleges jogokhoz, amelyek a fent hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügy tárgyát képezik, és amelyeket a Bíróság az EK 56. cikkel összeegyeztethetőnek ítélt.
91. Az utóbbi ügyben a Belga Királyságnak az SNTC és a Distrigaz társaságokban fennálló elsőbbségi részvényei az utólagos megtiltás
jogát biztosították, amely a részletesen felsorolt ügyviteli döntések tekintetében kizárólag a nemzeti politika céljainak veszélyeztetése esetén volt gyakorolható. A megtiltás joga gyakorlásának ezen túlmenően megfelelő formában megindokoltnak és hatékony bírói felügyelet alá vonhatónak kellett lennie(34) .
92. Ezzel szemben a jelen ügyben – amint arra már utaltam –előzetes hatósági engedélyezési rendszerrel állunk szemben. Ez az előzetes engedélyezés ráadásul nem korlátozott számú ügyviteli döntésre vonatkozik, hanem a társaság tevékenységét érintő alapvető döntések széles skálájára, beleértve bizonyos esetekben a Portugal Telecom alaptőkéjéből a 10%‑os küszöbértékén felüli részesedés megszerzését. Emellett a fent említett jogosultságok állam általi gyakorlása a jelen ügyben egyedül a „nemzeti érdekek érvényesülése” feltétel függvénye(35) . Ezenkívül ugyan fennáll az állam által gyakorolt vétójoggal szembeni bírósági jogorvoslat lehetősége, a releváns jogszabályok nem nyújtanak kellően kidolgozott szempontokat ahhoz, hogy a nemzeti bíróság az állam mérlegelési jogkörét érintő hatékony felügyeletét ténylegesen gyakorolhassa.
93. Következésképpen úgy vélem, hogy a Portugál Köztársaság a jelen ügyben nem hivatkozhat a fent említett Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet analógia útján történő alkalmazására.
94. Mindebből az következik, hogy a Portugál Köztársaság nem hozott fel olyan bizonyítékokat, amelyek alátámasztanák, hogy az általa kitűzött célokat – amelyekkel a jelen ügyben bevezetett előzetes hatósági engedélyezési rendszert kívánta igazolni – nem lehetett kevésbé korlátozó jellegű intézkedésekkel, így különösen egy utólagos bejelentési rendszer révén(36) elérni.
95. A fenti megfontolások összességére tekintettel azt a következtetést kell levonni, hogy a Portugal Telecom privatizált vállalkozásban a Portugál Köztársaság számára különleges jogokat biztosító elsőbbségi részvényeket biztosító nemzeti szabályozás (beleérve a szabályozás Portugal Telecom alapszabályára vonatkozó utalását is) az EK 56. cikk értelmében a tőke szabad mozgásával szembeni korlátozásnak minősül.
c) Az EK 43. cikkben meghatározott korlátozások fennállásáról
96. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a Portugal Telecom fent hivatkozott részvényeinek állam számára történő biztosítása sérti az EK 43. cikket is.
97. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint amennyiben a kérdéses szabályozás a letelepedés szabadságának korlátozását vonja maga után, az ilyen korlátozások a tőke szabad mozgása fent vizsgált akadályainak közvetlen következményei, és elválaszthatatlanok tőlük(37) . Következésképpen a kérdéses intézkedéseket nem szükséges a Szerződésnek a letelepedés szabadságára vonatkozó szabályai alapján külön megvizsgálni.
VII – Végkövetkeztetések
98. A fenti indokok alapján azt javasolom, hogy a Bíróság:
– állapítsa meg, hogy Köztársaság – mivel a Portugal Telecom SGPS SA‑ban fenntartotta az államnak és más közszervezeteknek a Portugal Telecomban birtokolt elsőbbségi részvényekkel („aranyrészvényekkel”) kapcsolatban nyújtott különleges jogait – nem teljesítette az EK 56. cikkből és az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit, továbbá
– kötelezze a Portugál Köztársaságot a költségek viselésére.
(1) .
(2)
–	Az 1990. április 5‑i 11/90 törvény.
(3)
–	Ezzel kapcsolatban lásd a C‑404/00. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 2003. november 6‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑13239. o.) 21. pontját.
(4)
–	Lásd a C‑191/95. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1998. szeptember 29‑én hozott ítélet (EBHT 1998., I‑5449. o.) 56. pontját, valamint a C‑139/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2002. július 11‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑6407. o.) 19. pontját.
(5)
–	Ezzel kapcsolatban lásd a C‑185/00. sz., Bizottság kontra Finnország ügyben 2003. november 27‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑14189. o.) 87. pontját.
(6)
–	A Bizottság különösen a C‑367/98. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2002. június 4‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑4731. o.) 48. pontjára, a C‑483/99. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2002. június 4-én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑4809. o.) 44. pontjára, valamint a C‑463/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 13‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑4781. o.) 66. és 67. pontjára hivatkozik.
(7)
–		HL C 364, 1. o.
(8)
–	Lásd különösen a fent hivatkozott C‑367/98. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 13-án hozott ítélet 72. pontját.
(9)
–	Lásd különösen a fent hivatkozott Bizottság kontra Portugália ügyben hozott ítélet 52. pontját.
(10)
–	A C‑267/91. és C‑268/91. sz., Keck és Mithouard egyesített ügyekben 1993. november 24‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑6097. o.).
(11)
–	A hivatkozott ügyekben 2007. december 6‑án hozott ítélet (EBHT 2007., I‑10419. o.) alapját képező ügyben ismertetett indítvány 25. pontja.
(12)
–	A fent hivatkozott C‑463/00. sz. ítélet 71–73. pontja.
(13)
–	A C‑503/99. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2002. június 4‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑4809. o.).
(14)
–	A Portugál Köztársaság vonatkozásában meg kell jegyezni, hogy a Bíróság előtt két ugyanilyen természetű kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset van folyamatban (a portugál államnak az Energias de Portugal társaságban fennálló elsőbbségi részvényei vonatkozásában folyamatban lévő C‑543/08. sz., Bizottság kontra Portugália ügy, valamint a portugál államnak a GALP Energia SGPS SA elsőbbségi részvényeivel kapcsolatban folyamatban lévő C‑212/09. sz., Bizottság kontra Portugália ügy).
(15)
–	Lásd különösen a fent hivatkozott Bizottság kontra Franciaország ügyben 2002. június 4‑én hozott ítélet 35. és 40. pontját, a C‑98/01. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 2003. május 13‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑4641. o.) 38. és 43. pontját, valamint a C‑282/04. és C‑283/04. sz., Bizottság kontra Hollandia egyesített ügyekben 2006. szeptember 28‑án hozott ítélet (EBHT 2006., I‑9141. o.) 18. pontját.
(16)
–	Lásd különösen a fent hivatkozott Bizottság kontra Portugália ügyben hozott ítélet 37. pontját, valamint a C‑112/05. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2007. október 23‑án hozott ítélet (EBHT 2007., I‑8995. o.) 18. pontját.
(17)
–	Lásd a C‑222/97. sz., Trummer és Mayer ügyben 1999. március 16‑án hozott ítélet (EBHT 1999., I‑1661. o.), 21. pontját, valamint a fent hivatkozott Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet 36. és 37. pontját, a fent hivatkozott C‑98/01. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 2003. május 13-án hozott ítélet 39. és 40. pontját, valamint a fent hivatkozott Bizottság kontra Hollandia egyesített ügyekben hozott ítélet 19. pontját.
(18)
–	Lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet 41. pontját; a fent hivatkozott C‑463/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 13-án hozott ítélet 61. pontját; valamint a C‑174/04. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2005. június 2-án hozott ítélet (EBHT 2005., I‑4933. o.) 30. és 31. pontját, illetve a C‑274/06. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. február 14‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban nem tették közzé) 20. pontját.
(19)
–	Az a figyelemre méltó kérdés, hogy a Portugal Telecom alapszabálya elfogadásának hiányában meg lehetne-e állapítani a közösségi jogból eredő tagállami kötelezettségszegést, teljesen elméleti feltételezés, mivel a jelen ügyben a fent hivatkozott társaság alapszabálya – a portugál jogalkotó és szabályozó által meghatározott értelemben közvetlenül a 44/95 törvényerejű rendelet elfogadását követően került módosításra, a Bizottság pedig a tárgyalás során megerősítette, hogy a kifogásolt kötelezettségszegés megállapítása iránti kérelem a releváns portugál szabályozás egészére vonatkozik, beleértve a szabályozás Portugal Telecom alapszabályára vonatkozó utalását is.
(20)
–	Hozzá kell tenni, hogy a gazdasági társaságokról szóló törvénykönyv 328. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi az olyan kivételes klauzulák alkalmazását, amely kizárják a részvények átruházhatóságát; ilyenek például a társaság hozzájárulására vagy a többi részvényes elővásárlási jogaira vonatkozó, illetve az átruházást bizonyos feltételekhez kötő záradékok. Nyilvánvaló, hogy a privatizációról szóló kerettörvény által előírt kivétel a fent említett három kategória egyikéhez sem tartozik.
(21)
–	Lásd továbbá ebben az értelemben Poiares Maduro főtanácsnoknak a fent hivatkozott Bizottság kontra Hollandia ügyben ismertetett indítványa 22. és 23. pontját.
(22)
–	Lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Bizottság kontra Hollandia egyesített ügyekben hozott ítélet 27. pontját.
(23)
–	Lásd a jelen indítvány 35. pontját.
(24)
–	Lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Bizottság kontra Portugália ügyben hozott ítélet 47. és 48. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(25)
–	Lásd a fent hivatkozott ítélet 16. és 24. pontját.
(26)
–	Lásd ezzel kapcsolatban a C‑540/03. sz., Parlament kontra Tanács ügyben 2006. június 27‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑5769. o.) 35. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(27)
–	Lásd ezzel kapcsolatban különösen a fent hivatkozott Bizottság kontra Portugália ügyben hozott ítélet 49. pontját, valamint a fent hivatkozott C‑274/06. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. február 14-én hozott ítélet 35. pontját.
(28)
–	Lásd ezzel kapcsolatban a C‑54/99. sz. Église de Scientologie ügyben 2000. március 14‑én hozott ítélet (EBHT 2000., I‑1335. o.) 18. pontját, a fent hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet 45. pontját, a fent hivatkozott Bizottság kontra Portugália ügyben hozott ítélet 49. pontját, továbbá a fent hivatkozott C‑274/06. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. febuár 14-én hozott ítélet 36. pontját.
(29)
–	Lásd különösen a Bizottság kontra Portugália ügyben hozott ítélet 52. pontját.
(30)
–	Lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Portugália ügyben hozott ítélet 52. pontját, a Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 37. pontját, valamint a C‑274/06. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítélet 44. pontját.
(31)
–	Továbbá a Portugál Köztársaság által felvetett azon kifogás kapcsán, miszerint a belső szabályozási keret e hatóság számára nem nyújt megfelelő hatásköröket a fent hivatkozott cél eléréséhez, pusztán arra az állandó ítélkezési gyakorlatra hivatkozom, amely alapján a tagállam nem hivatkozhat a belső jogrendszerével összefüggő rendelkezésekre, gyakorlatra vagy helyzetekre valamely irányelvben előírt kötelezettségei vagy határidők be nem tartásának indokolására: lásd különösen a C‑94/08. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. november 20‑án hozott ítélet 21. pontját, valamint a C‑568/07. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2009. június 4‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 50. pontját.
(32)
–	Lásd különösen a fent hivatkozott C‑463/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 13-án hozott ítélet 72. pontját, valamint a fent hivatkozott C‑274/06. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. február 14-én hozott ítélet 39. pontját.
(33)  –	Ennek kapcsán a telekommunikációs piac szokásos piaci feltételek közti megvalósítása vonatkozásában lásd a 90/388/EGK irányelv módosításáról szóló, 1996. március 13‑i 96/19/EK bizottsági irányelvet (HL L 74., 13. o.), továbbá az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7‑i, 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (egyetemes szolgáltatási irányelv) (HL L 108., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 367. o.)
(34)
–	Lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet 49–52. pontját.
(35)
–	Lásd a privatizációról szóló kerettörvény 15. cikkének (3) bekezdését.
(36)
–	A Bíróság úgy ítéli meg, hogy egy utólagos bejelentési rendszer általában kevésbé korlátozza a tőke szabad mozgását, mivel objektív és hátrányos megkülönböztetéstől mentes feltételeken alapul, továbbá előzetesen ismert az érintett vállalkozások számára, illetve valamennyi, ilyen típusú korlátozó intézkedés által érintett személy számára nyitva áll a fellebbezés lehetősége: lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Portugália ügyben hozott ítélet 50. pontját; a fent hivatkozott C‑463/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 13-án hozott ítélet 69. pontját, valamint a C‑207/07. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. július 17‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I-111. o.) 48. pontját.
(37)  –	Lásd különösen a fent hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet 59. pontját, a C‑58/99. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2000. május 23‑án hozott ítélet (EBHT 2001., I‑3811. o.) 20. pontját; a fent hivatkozott C‑463/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 13-án hozott ítélet 86. pontját, valamint a fent hivatkozott Bizottság kontra Hollandia ügyben hozott ítélet 43. pontját.