62018TJ0138_RES
Kohtuasi T‑138/18
Fernando De Esteban Alonso
versus
Euroopa Komisjon
Üldkohtu (viies koda) 11. juuni 2019. aasta otsus
Avalik teenistus – Endised ametnikud – OLAFi juurdlus – Eurostati juhtum – Liikmesriigi õigusasutustele kriminaalmenetluse algatamise aluseks olla võivaid olukordi käsitleva informatsiooni edastamine – Asjaomaste ametnike eelnevalt teavitamata jätmine – Kahju, mis tekkis väidetavalt OLAFi ja komisjoni tegevusest kohtumenetluse käigus – Mittevaraline kahju, tervise kahjustamisest tekkinud kahju ja varaline kahju – Põhjuslik seos
Ametnikud – Institutsioonide lepinguväline vastutus – Tingimused – Õigusvastasus – Kahju – Põhjuslik seos – Tõendamiskoormis
(ELTL artikli 340 teine lõik)
(vt punkt 45)
Ametnike hagid – Kahju hüvitamise nõue – Lähtekoht –Töösuhe – Õiguslik alus
(ELTL artiklid 268, 270 ja 340; personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)
(vt punkt 46)
Euroopa Pettustevastane Amet (OLAF) – Juurdlused – Sisejuurdlused – Mõiste – OLAFi poolt ametnikke puudutava teabe edastamine liikmesriigi õigusasutustele – Hõlmamine
(Komisjoni otsus 1999/396, artikli 4 esimene lõik)
(vt punkt 55)
Euroopa Pettustevastane Amet (OLAF) – Juurdlused – Sisejuurdlused – Kohustus teatada asjaomasele isikule võimalusest, et ta on isiklikult kahtluse all – Ulatus – Rikkumine – Tagajärjed
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikli 41 lõike 2 punkt a; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1073/1999, artikkel 10; komisjoni otsus 1999/396, artikli 4 esimene lõik)
(vt punktid 56–63)
Euroopa Pettustevastane Amet (OLAF) – Juurdlused – Sisejuurdlused – Kohustus teatada asjaomasele isikule võimalusest, et ta on isiklikult kahtluse all – Erandi tegemise võimalus – Tingimused
(Komisjoni otsus 1999/396, artikli 4 teine lõik)
(vt punktid 78–80)
Ametnike hagid – Eelnev halduskaebus – Kaebuse ja hagi vastavus – Eseme ja aluse samasus – Väited ja argumendid, mida kaebuses ei esitatud, kuid mis on viimasega vahetult seotud – Vastuvõetavus
(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)
(vt punktid 90–92 ja 94)
Euroopa Pettustevastane Amet (OLAF) – Juurdlused – Sisejuurdlused – Komisjoni võimalus esitada tsiviilhagi ja esitada kaebus liikmesriigi õigusasutusele juurdlusega hõlmatud asjaolude suhtes enne selle lõpetamist – Puudumine
(Personalieeskirjad, IX lisa artikkel 25; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1073/1999, artikli 9 lõiked 2 ja 4)
(vt punktid 98–109)
Komisjon – Pädevus – Õigus pöörduda kohtusse – Apellatsioon- ja kassatsioonkaebuse esitamine liidu ametniku suhtes tehtud liikmesriigi kohtu otsuse peale – Õiguse heale haldusele ja hoolitsemiskohustuse rikkumine – Puudumine juhul, kui ei esine erandlikke asjaolusid
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 47)
(vt punktid 111–115)
Ametnikud – Institutsioonide lepinguväline vastutus – Mittevaraline kahju – Põhjuslik seos – Tõendamiskoormis
(ELTL artikli 340 teine lõik)
(vt punkt 122)
Ametnikud – Institutsioonide lepinguväline vastutus – Kahju – Hüvitatav kahju – Riigisiseses kohtumenetluses kantud kulud – Tingimused
(ELTL artikli 340 teine lõik)
(vt punktid 126 ja 127)
Kokkuvõte
Kohtuotsuses De Esteban Alonso vs. komisjon (T‑138/18), mis tehti 11. juunil 2019, mõistis Üldkohus komisjonilt endise ametniku kasuks välja hüvitise mittevaralise kahju eest, mis oli viimasele tekitatud selle institutsiooni ja Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) õigusvastase tegevusega liikmesriigi õigusasutustele teabe edastamisega ja hageja suhtes algatatud riigisisese kriminaalmenetlusega.
Alates 1996. aastast kasutas Eurostat kogutud statistiliste andmete üldsusele kättesaadavaks tegemiseks Euroopa Liidu Väljaannete Talituse abi ja kolmepoolsete lepingute alusel müügipunktide võrgustikku (edaspidi „datashop’id“). 1999. aasta septembris tuvastas siseaudit, et nendest lepingutest mõne puhul esines finantshaldamisel rikkumisi. Pärast seda, kui OLAF oli sellega seoses läbi viinud mitu juurdlust, edastas ta Prantsuse õigusasutustele teatise vormis teavet seoses sisejuurdlusega direktiivi 1999/396 (
1
) tähenduses. Komisjon esitas seejärel Tribunal de grande instance de Paris’s (Pariisi esimese astme kohtus) töötavale vabariigi prokurörile X-i kohta kuriteoteate. Komisjon esitas ka tsiviilhagi.
Prantsuse kriminaalpolitsei kuulas prokuröri korraldusel hageja, kes on Eurostati endine direktor, 2008. aastal tunnistajana üle, pidas ta seejärel kinni ning alustas tema suhtes uurimist usalduse kuritarvitamise tunnustel seoses ühenduse eelarve vahendite omastamisega. Tribunal de grande instance de Paris’ (Pariisi esimese astme kohus) eeluurimiskohtunik tegi 2013. aastal Eurostati juhtumis kriminaalmenetluse lõpetamise määruse kõigi uurimise all olevate isikute, sealhulgas hageja suhtes. Komisjon tsiviilhagejana esitas cour d’appel de Paris’le (Pariisi apellatsioonikohus) apellatsioonkaebuse, mis jäeti rahuldamata, ja seejärel kassatsioonkaebuse Cour de cassationile (Prantsusmaa kassatsioonikohus). Hageja esitas 2018. aastal Üldkohtule nõude hüvitada talle OLAFi ja komisjoni tegevusega tekitatud kahju. Selles kontekstis tuli Üldkohtul teha esiteks otsus, kas OLAF on rikkunud hageja kaitseõigusi ja otsust 1999/396, kuna hagejat ei olnud ära kuulatud enne, kui OLAF edastas teabe Prantsuse asutustele, ning teiseks, kas komisjon on rikkunud määrust nr 1073/1999 (
2
), õigust heale haldusele ja hoolitsemiskohustust, osaledes Prantsuse kohtumenetlustes tsiviilhagejana ilma, et OLAFi sisejuurdlus oleks olnud lõppenud, ja pikendades kohtumenetlusi kuni kassatsioonimenetluseni.
Mis puudutab OLAFile ette heidetud tegevust, siis otsustas Üldkohus, et Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on esimesena kehtestatud üldine kohustus teavitada huvitatud isikut kogu juurdluse kestel, kui ilmneb võimalus, et ta „satub kahtluse alla“, välja arvatud juhul, kui teavitamine kahjustaks juurdlust. Teisena muutub see teavitamiskohustus veelgi olulisemaks, kui tegemist on ametnikule nimeliselt osutava järeldusega. Üldkohus on arvamusel, et hagejat oleks tulnud käsitada isikuna, kellele on nimeliselt osutatud otsuse 1999/396 artikli 4 esimese lõigu tähenduses, võttes arvesse positsiooni, mis hagejal oli ametialases hierarhias asjaolude asetleidmise ajal nende isiku hulgas, kellele on OLAFi poolt Prantsuse asutustele edastatud teabes nimeliselt osutatud. Pealegi kinnitas hageja isiklikult kahtluse alla sattumist, arvestades tema ülesandeid ja ametiseisundit, tribunal de grande instance de Paris’ (Pariisi esimese astme kohus) eeluurimiskohtuniku kriminaalmenetluse lõpetamise määrus. Üldkohus jõudis järeldusele, et kuna puudub põhjus, mis õigustaks seda, miks OLAF jättis hagejale selle teabe edastamisest teatamata, ei ole OLAF täitnud kohustust, mis tal on vastavalt artikli 4 esimese lõigu esimesele lausele.
Mis puudutab komisjonile etteheidetavat tegevust, siis tegi Üldkohus otsuse, et komisjon on rikkunud määruse nr 1073/1999 artikli 9 lõiget 4, esitades Prantsuse kohtutele tsiviilhagi ja kaebused enne OLAFi lõpparuande saamist, ilma et tal oleks olnud hageja vastu piisavaid ja veenvaid õigustavaid tõendeid. Üldkohus on seisukohal, et kuigi on tõsi, et ei ole sõnaselget normi, mis keelaks sellist tegevust, on samavõrd tõsi, et distsiplinaarmenetlust reguleerivate eeskirjade eesmärk, milleks on asjaomase ametniku kaitsmine selle tagamisega, et asjaomase institutsiooni käsutuses on enne distsiplinaarmenetluse algatamist täpsed ja asjakohased andmed, on analoogia alusel kohaldatav liikmesriikides toimuvate süüteomenetluste suhtes kooskõlas määruse 1073/1999 mõtte ja sõnastusega.
Peale selle lükkas Üldkohus tagasi etteheite õiguse heale haldusele ja komisjoni hoolitsemiskohustuse rikkumise kohta, kui viimane pikendas hageja suhtes toimunud kohtumenetlusi kuni kassatsioonimenetluseni, asudes seisukohale, et need põhimõtted ei saa komisjonile mingil juhul panna kohustust institutsiooni majandushuve kaitsmata jätta ja seetõttu Prantsuse kohtute otsused vaidlustamata jätta. Selline pikendamine ei kujuta endast ametialast eksimust, kui puuduvad erandlikud asjaolud.
Mis puudutab hageja viidatud kahju, siis tõdes Üldkohus, et hagejale on tekitatud mittevaraline kahju, mis tuleneb otse komisjoni ja OLAFi tegevusest ning mis kahjustab tema au ja ametialast mainet, kuna komisjon jättis mulje, et hageja on oma ametikohustuste täitmisel süüliselt käitunud, ning talle eraeluliselt ja ametialaselt lähedastele isikutele mulje, et ta on seotud kelmusega seotud asjaoludega. Selle kahjuga kaasnes samuti ebaõiglaselt koheldu tunne, abitus ning frustratsioon, kuna OLAFi poolt Prantsuse asutustele teabe edastamisel ei olnud hagejal võimalust väljendada oma seisukohti ega ennast kaitsta kõigi tema suhtes alustatud menetluste aluseks olnud asjaolude aspektist. Seetõttu otsustas Üldkohus, et ex æquo et bono hinnates on kohane hüvitis selle kahju eest 62000 eurot.
(
1
)	Komisjoni 2. juuni 1999. aasta otsus 1999/396/EÜ, ESTÜ, Euratom pettuste, korruptsiooni ja muu ühenduste huve kahjustava ebaseadusliku tegevuse tõkestamisega seotud sisejuurdluse tingimuste kohta (EÜT 1999, L 149, lk 57; ELT eriväljaanne 01/03, lk 118).
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta määrus (EÜ) nr 1073/1999 Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) juurdluste kohta (EÜT 1999, L 136, lk 1; ELT eriväljaanne 01/03, lk 91).