62023CC0627
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JEAN RICHARD DE LA TOUR
esitatud 5. septembril 2024 (
1
)
Kohtuasi C‑627/23
Commune de Schaerbeek,
Commune de Linkebeek
versus
Holding Communal SA
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Belgia kassatsioonikohus))
Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2003/71/EÜ – Väärtpaberite kauplemisele lubamine – Kapitali suurendamine – Avaldatav prospekt – Mõiste „kapitaliturul kaubeldavad väärtpaberid“ – Valdusettevõtja aktsiad, mis võivad kuuluda ainult provintsidele ja kommuunidele ning mille võõrandamine eeldab juhatuse nõusolekut
I. Sissejuhatus
1.
Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/71/EÜ väärtpaberite üldsusele pakkumisel või kauplemisele lubamisel avaldatava prospekti ja direktiivi 2001/34/EÜ muutmise kohta (
2
), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 2008. aasta direktiiviga 2008/11/EÜ (
3
), artikli 2 lõike 1 punkti a tõlgendamist.
2.
Taotlus on esitatud Schaerbeeki ja Linkebeeki (Belgia) kommuunide ning äriühingu Holding Communal SA vahelises vaidluses, mis puudutab viimase kapitali suurendamist, mis otsustati ilma, et sellele oleks eelnenud prospekti avaldamine, ning mille käigus need kommuunid märkisid aktsiaid.
3.
Teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour de cassationile (Belgia kassatsioonikohus), et vaidlusalusele kapitali suurendamisele, mis on käsitatav väärtpaberite üldsusele pakkumisena, oleks pidanud eelnema prospekti avaldamine, olgugi et nende aktsiate hilisem võõrandamine eeldab juhatuse nõusolekut ja et kõnealused aktsiad võivad kuuluda ainult provintsidele ja kommuunidele.
II. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
1. Direktiiv 93/22/EMÜ
4.
Nõukogu 10. mai 1993. aasta direktiivi 93/22/EMÜ väärtpaberiturul pakutavate investeerimisteenuste kohta (
4
) üheteistkümnendas põhjenduses oli märgitud:
„käesolevas direktiivis sisalduvad vabalt kaubeldavate väärtpaberite ja rahaturuinstrumentide väga laiad määratlused kehtivad üksnes käesoleva direktiivi kohaldamisel ega mõjuta järelikult mingil viisil finantsinstrumentide eri määratlusi, mida kasutatakse siseriiklikes õigusaktides teistel eesmärkidel, näiteks maksustamisel; peale selle hõlmab vabalt kaubeldavate väärtpaberite määratlus üksnes vabalt kaubeldavaid väärtpabereid; seetõttu ei hõlma käesolev määratlus niisuguste ühingute poolt nagu elamuhoiupangad ja industrial and provident societies väljalastud aktsiaid või osasid ega muid nendega võrdväärseid väärtpabereid, mille omandiõigust ei saa tegelikult üle anda, välja arvatud juhul, kui nende emiteerija need tagasi ostab.“
5.
Selle direktiivi artikli 1 punktis 4 oli sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
4)
„vabalt kaubeldavad väärtpaberid“:
–
äriühingute aktsiad või osad ja teised väärtpaberid, mis on võrdväärsed äriühingute aktsiate või osadega,
–
võlakirjad või teised võlakirjadega võrdväärsed väärtpaberid, mis on kapitaliturul vabalt kaubeldavad,
ja
–
kõik muud väärtpaberid, millega tavaliselt kaubeldakse ja mis annavad õiguse omandada selliseid vabalt kaubeldavaid väärtpabereid märkimise või vahetamise teel või mille puhul on võimalik arveldamine sularahaga,
välja arvatud maksevahendid;“.
2. Prospektidirektiiv
6.
Prospektidirektiivi põhjendused 5, 10, 12, 16, 18 ja 19 on sõnastatud järgmiselt:
„(5)
17. juulil 2000 asutas nõukogu Euroopa väärtpaberituru reguleerimiseks tarkade komitee. Oma 9. novembri 2000. aasta esialgses aruandes rõhutas komitee, et puudub väärtpaberite üldsusele pakkumise ühtne määratlus, mistõttu käsitletakse ühte ja sama toimingut mõnedes liikmesriikides suunatud emissioonina, teistes aga mitte; praegune süsteem ei erguta ettevõtjaid hankima kapitali kogu [liidust], mistõttu neil puudub tegelik pääs suurele, likviidsele ja ühtsele finantsturule.
[…]
(10)
Käesoleva direktiivi ja selle rakendusmeetmete eesmärk on tagada investorite kaitse ja turu tõhusus kooskõlas rahvusvaheliselt vastuvõetud asjakohaste rangete normidega.
[…]
(12)
Investorite kaitse tagamiseks on lisaks väärtpaberibörsidel ametlikult noteeritud väärtpaberitele vaja täielikult hõlmata kapitaliväärtpaberid ja mittekapitaliväärtpaberid, mida pakutakse üldsusele või millega lubatakse kaubelda reguleeritud turgudel, mis on määratletud [direktiivis 93/22]. Käesolevas direktiivis sisalduv väärtpaberite lai määratlus, mis hõlmab optsioonitunnistusi, tagatud optsioonitunnistusi ja sertifikaate, kehtib üksnes käesoleva direktiivi puhul ega mõjuta seetõttu mingil viisil finantsinstrumentide erinevaid määratlusi, mida kasutatakse siseriiklikus õiguses muuks otstarbeks, näiteks maksustamiseks. Mõningad käesolevas direktiivis määratletud väärtpaberid annavad omanikule õiguse omandada võõrandatavaid väärtpabereid või saada sularahasumma, mis määratakse kindlaks muude vahendite põhjal, eeskätt võõrandatavate väärtpaberite, vääringute, intressimäärade või tootluse, toorme või muude indeksite või mõõtarvude põhjal. Hoidmistunnistused ja vahetatavad väärtpaberid, näiteks investori valikul vahetatavad väärtpaberid, kuuluvad käesoleva direktiivi kohaste mittekapitaliväärtpaberite alla.
[…]
(16)
Üks käesoleva direktiivi eesmärke on kaitsta investoreid. Seetõttu tuleks arvesse võtta, et mitmesuguste investorirühmade vajadused kaitse järele ja nende asjatundlikkuse tase on erinevad. Prospektiga ettenähtud andmeid ei ole vaja avalikustada pakkumiste puhul, mis on suunatud kutselistele investoritele. […]
[…]
(18)
Väärtpaberite ja nende emitentide kohta täieliku teabe andmine koos äritegevust käsitlevate eeskirjadega edendab investorite kaitset. Peale selle on see teave tõhus vahend väärtpaberite vastu usalduse suurendamisel, millega aitab kaasa väärtpaberiturgude nõuetekohasele toimimisele ja nende arengule. Sobiv viis selle teabe kättesaadavaks tegemiseks on prospekti avaldamine.
(19)
Nii nagu kõikide muude investeerimisvormide puhul, sisaldab ka investeerimine väärtpaberitesse endas riski. Kõikides liikmesriikides on vaja kaitsta olemasolevate ja võimalike investorite huve, et nad saaksid hinnata selliseid riske ja teha investeerimisotsuseid, teades kõiki asjaolusid.“
7.
Prospektidirektiivi artiklis 1 on sätestatud:
„1.   Käesoleva direktiivi eesmärk on ühtlustada väärtpaberite üldsusele pakkumisel või mõnes liikmesriigis asuval või tegutseval reguleeritud turul kauplemisele lubamisel avaldatava prospekti koostamist, kinnitamist ja levitamist käsitlevad nõuded.“
2.   Käesolevat direktiivi ei kohaldata:
[…]
d)
väärtpaberite suhtes, millele liikmesriik või mõni selle piirkondlik või kohalik asutus on andnud tingimusteta ja tühistamatu tagatise;
[…]“.
8.
Direktiivi artikli 2 lõike 1 punktides a ja d ning punkti e alapunktis ii on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
väärtpaberid – direktiivi [93/22] artikli 1 punktis 4 määratletud võõrandatavad väärtpaberid, välja arvatud direktiivi [93/22] artikli 1 lõikes 5 määratletud rahaturuinstrumendid, mille lunastustähtaeg on lühem kui 12 kuud. Nende instrumentide suhtes võib kohaldada siseriiklikke õigusnorme;
[…]
d)
väärtpaberite pakkumine üldsusele – mis tahes vormis ja vahendite abil isikutele suunatud teade, milles esitatakse piisavalt teavet pakkumistingimuste ja pakutavate väärtpaberite kohta, et investor saaks otsustada nende väärtpaberite ostmise või märkimise üle. See määratlus hõlmab ka väärtpaberite suunatud pakkumist finantsvahendajate kaudu;
e)
kutselised investorid:
[…]
ii)
riikide keskvalitsusasutused ja piirkondlikud valitsusasutused, keskpangad, riikidevahelised asutused, nagu Rahvusvaheline Valuutafond [IMF], Euroopa Keskpank [EKP], Euroopa Investeerimispank [EIP] ja muud samalaadsed riikidevahelised organisatsioonid“.
9.
Prospektidirektiivi artikkel 3 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Liikmesriigid ei luba oma territooriumil väärtpabereid üldsusele pakkuda enne, kui on avaldatud prospekt.
2.   Prospekti avaldamise kohustus ei kehti allpool loetletud liiki pakkumiste kohta:
a)
väärtpaberite pakkumine üksnes kutselistele investoritele; ja/või
b)
väärtpaberite pakkumine vähem kui 100 sellisele füüsilisele või juriidilisele isikule liikmesriigi kohta, kes ei ole kutselised investorid; ja/või
c)
väärtpaberite pakkumine investoritele, kes omandavad väärtpabereid vähemalt 50000 euro eest investori kohta iga eraldi pakkumise puhul; ja/või
d)
selliste väärtpaberite pakkumine, millest igaühe nimiväärtus on vähemalt 50000 eurot; ja/või
e)
väärtpaberite pakkumine, mille koguväärtus on vähem kui 100000 eurot, kusjuures seda ülemmäära arvestatakse kaheteistkümne kuu kohta.
[…]“.
10.
Direktiivi artikli 4 lõikes 1 on nimetatud need väärtpaberite kategooriad, mille üldsusele pakkumise suhtes prospekti avaldamise kohustus ei kehti.
11.
Direktiivi artikli 13 lõigetes 1 ja 4 on sätestatud:
„1.   Ühtegi prospekti ei avaldata enne, kui päritoluliikmesriigi pädev asutus on selle kinnitanud.
[…]
4.   Kui pädev asutus leiab põhjendatult, et talle esitatud dokumendid ei ole täielikud või et on vaja täiendavat teavet, hakkavad lõigetes 2 ja 3 osutatud tähtajad kulgema alles kuupäevast, mil emitent, pakkuja või reguleeritud turul kauplemise loa taotleja puuduva või täiendava teabe esitab.
Lõikes 2 nimetatud juhul peaks pädev asutus mittetäielike dokumentide puhul teatama sellest emitendile 10 tööpäeva jooksul alates taotluse esitamisest.“
12.
Direktiivi artikli 25 lõikes 1 on sätestatud:
„Ilma et see piiraks liikmesriikide õigust rakendada kriminaalsanktsioone ja liikmesriikides kehtivate tsiviilvastutust käsitlevate eeskirjade kohaldamist, tagavad liikmesriigid oma siseriikliku õiguse kohaselt, et käesoleva direktiivi rakendamiseks vastuvõetud sätete rikkumise korral on vastutavate isikute suhtes võimalik võtta sobivaid haldusmeetmeid või rakendada halduskaristusi. Liikmesriigid tagavad, et need meetmed on tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.“
3. MiFID I direktiiv
13.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/39/EÜ finantsinstrumentide turgude kohta, millega muudetakse nõukogu direktiive 85/611/EMÜ ja 93/6/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2000/12/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 93/22/EMÜ (
5
), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta direktiiviga 2006/31/EÜ (
6
), põhjendustes 1 ja 44 on märgitud:
„(1)
„[direktiiviga 93/22] püüti kehtestada tingimused, mille kohaselt tegevusloa saanud investeerimisühingud ja pangad saaksid osutada kindlaksmääratud teenuseid või luua filiaale teistes liikmesriikides päritoluriigi tegevusloa alusel ja järelevalve all. Selleks oli kõnealuse direktiivi eesmärgiks ühtlustada investeerimisühingute esmaseid tegevuslubade ja tegutsemisnõudeid, sealhulgas äritegevuse eeskirju. Ühtlasi nägi see ette mõningate tingimuste ühtlustamist, mis käsitlesid reguleeritud turgude tegevust.“
[…]
(44)
Investorite kaitse ja väärtpaberiturgude tõrgeteta toimimise huvides on vaja tagada tehingute läbipaistvus ning sellel eesmärgil sätestatud eeskirjade kehtimine turul tegutsevate investeerimisühingute suhtes. Et investorid või turuosalised saaksid alati hinnata kavandatava aktsiatehingu tingimusi ning hiljem kontrollida selle täitmist, tuleks kehtestada ühised eeskirjad täidetud aktsiatehingute üksikasjade avaldamiseks ja aktsiatega kauplemise kehtivate võimaluste üksikasjade avalikustamiseks. Kõnealuseid eeskirju on vaja liikmesriikide aktsiaturgude tõhusaks integreerimiseks, üldise aktsiatega seotud instrumentide hinnakujundusprotsessi tõhususe edendamiseks ja „parimal viisil täitmise“ kohustuse tõhusaks toimimiseks. Need kaalutlused nõuavad üleüldist läbipaistvuse režiimi, mis on kohaldatav kõigi aktsiatehingute suhtes olenemata nende kahepoolsest täitmisest investeerimisühingu poolt või reguleeritud turgude või mitmepoolsete kauplemissüsteemide kaudu. Käesolevast direktiivist tulenevad investeerimisühingute kohustused noteerida ostu- ja müügihinda ning täita korraldus noteeritud hinnaga ei vabasta investeerimisühinguid kohustusest suunata korraldus teise täitmiskohta, kui kliendi korralduste ühingusisene täitmine (internalisation) võiks häirida ühingu „parimal viisil täitmise“ kohustuse järgimist.“
14.
MiFID I direktiivi artikli 4 lõike 1 punktides 14, 17 ja 18 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
14)
Reguleeritud turg – mitmepoolne süsteem, mida korraldab ja/või juhib turu korraldaja, kes viib kokku või hõlbustab mitmete kolmandate poolte finantsinstrumentide ostu- ja müügihuvide kokkuviimist süsteemis ja kooskõlas selle mittediskretsionaarsete eeskirjadega, viisil, mille tulemuseks on leping, seoses selle reeglite ja/või süsteemide alusel kauplemisele lubatud finantsinstrumentidega, ja kellele on antud tegevusluba ning kes tegutseb korrapäraselt ja kooskõlas III jaotise sätetega;
[…]
17)
Finantsinstrument – I lisa C jaos määratletud instrumendid;
18)
Siirdväärtpaberid – need väärtpaberite klassid, mis on kapitaliturul kaubeldavad, välja arvatud maksevahendid, näiteks:
a)
äriühingute aktsiad ja muud väärtpaberid, mis on samaväärsed äriühingute, usaldusühingute või muude üksuste aktsiatega, ning aktsiate hoidmistunnistused;
b)
võlakirjad või võlakirjadega võrdväärsete väärtpaberite muud vormid, sealhulgas selliste väärtpaberite hoidmistunnistused;
c)
muud väärtpaberid, mis annavad õiguse omandada või müüa selliseid siirdväärtpabereid või mille puhul võidakse arveldada rahas siirdväärtpaberite, valuutade, intressimäärade või tootlikkuse, kaupade või muude indeksite või mõõtühikute alusel.“
15.
Direktiivi artikli 40 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid nõuavad, et reguleeritud turgudel on selged ja läbipaistvad eeskirjad seoses finantsinstrumentide kauplemisele lubamisega.
Kõnealused eeskirjad tagavad, et reguleeritud turul kauplemisele lubatud finantsinstrumentidega on võimalik kaubelda õiglasel, korrektsel ja tõhusal viisil ning siirdväärtpaberite puhul on need vabalt kaubeldavad.“
16.
Direktiivi artiklis 69 on sätestatud:
„Direktiiv [93/22] tunnistatakse kehtetuks alates 1. novembrist 2007. Viiteid direktiivile [93/22] tõlgendatakse viidetena käesolevale direktiivile. Viiteid direktiivis [93/22] või selle artiklites määratletud mõistetele tõlgendatakse viidetena käesolevas direktiivis või selle artiklis määratletud samaväärsele mõistele.“
17.
MiFID I direktiivi I lisas on kehtestatud „teenuste ja tegevuste ja finantsinstrumentide loetelu“. Selle lisa C jaos, kus on loetletud „finantsinstrumendid“, on punktis 1 märgitud „siirdväärtpaberid“.
4. Määrus (EÜ) nr 809/2004
18.
Määruse (EÜ) nr 809/2004 (
7
), mida on muudetud komisjoni 12. detsembri 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 1289/2008 (
8
), artikli 3 teises lõigus on sätestatud:
„Prospekt sisaldab lisas I kuni XVII nõutud teabeühikuid sõltuvalt kaasatud emitendi ja väärtpaberite liigist […].“
B.
Belgia õigus
19.
16. juuni 2006. aasta seaduse, mis käsitleb investeerimisvahendite üldsusele pakkumist ja investeerimisvahendite kauplemisele lubamist reguleeritud turul (
9
), artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva seaduse kohaldamisel kasutatakse mõistet „üldsusele pakkumine“ järgmises tähenduses: mis tahes vormis ja vahendite abil isikutele suunatud teade, milles esitatakse piisavalt teavet pakkumistingimuste ja pakutavate investeerimisvahendite kohta, et investor saaks otsustada nende investeerimisvahendite ostmise või märkimise üle, ning mille esitab neid investeerimisvahendeid emiteerida või võõrandada saav isik või mis on esitatud sellise isiku nimel.
Eeldatakse, et isik, kes saab pakkumisel otseselt või kaudselt tasu või soodustuse, tegutseb investeerimisvahendeid emiteerida või võõrandada saava isiku nimel.“
20.
Selle seaduse artikli 4 lõike 1 punktides 1 ja 10 on sätestatud:
„Käesoleva seaduse tähenduses on investeerimisvahenditeks:
1)
väärtpaberid;
[…]
10)
muud finantsinvesteeringu tegemist võimaldavad vahendid sõltumata alusvarast.“
21.
Kõnealuse seaduse artikli 5 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesoleva seaduse kohaldamisel käsitatakse väärtpaberitena kõiki kapitaliturgudel kaubeldavaid investeerimisvahendeid (välja arvatud maksevahendid) nagu:
1)
äriühingute aktsiad, osad ja muud väärtpaberid, mis on samaväärsed äriühingute, usaldusühingute või muude üksuste aktsiate või osadega, sealhulgas investeerimisvahendid, mille on emiteerinud lepinguline või avatud investeerimisfond ja mis tõendavad õigust selle fondi varale, samuti hoidmistunnistused;
2)
võlakirjad või muus vormis väärtpaberistatud võlad, sealhulgas selliste väärtpaberite hoidmistunnistused ning kinnisvarainvesteeringu sertifikaadid;
3)
muud väärtpaberid, mis annavad õiguse omandada või võõrandada selliseid vabalt võõrandatavaid väärtpabereid või millest tuleneb rahaline arveldus, mille kindlaksmääramise aluseks on väärtpaberid, raha, intressimäärad või tootlused, kaubad või muud indeksid või näitajad.“
22.
16. juuni 2006. aasta seaduse IV jaotis puudutab „prospekti“. Selle jaotise 1. peatüki „Prospekti avaldamise kohustus“ 1. jaos, mis puudutab „kohaldamisala“, sisaldub artikkel 17, kus on sätestatud:
„Käesolevat peatükki kohaldatakse Belgia territooriumil investeerimisvahendite üldsusele pakkumise ning Belgia reguleeritud turul investeerimisvahendite kauplemisele lubamise suhtes.“
23.
Selle peatüki 2. jaos „Prospekti avaldamine“ sisaldub selle seaduse artikkel 20, mis on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolevas peatükis nimetatud tegevuse puhul on nõutav, et emiteerija, pakkuja või reguleeritud turul kauplemisele lubamist taotlev isik on eelnevalt avaldanud prospekti.“
III. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimus
24.
Holding Communal, varasema ärinimega Crédit communal de Belgique asutati algselt 24. novembril 1860 Belgia kohalike omavalitsuste investeeringute rahastamiseks. Selle aktsionärideks on Belgia kommuunid ja provintsid, sealhulgas eelkõige Schaerbeeki ja Linkebeeki kommuunid, kes endid sealtkaudu rahastavad.
25.
Crédit communal de Belgique ühines 1996. aastal Crédit local de France’iga ning lõi Groupe Dexia. Kaks aastat hiljem kujundati Crédit communal de Belgique ümber valdusettevõtjaks ja ta sai oma praeguse nime Holding Communal. Viimasele kuulub oluline osalus aktsiaseltsis Dexia ning aktsiaseltsis Dexia Banque, praegune Belfius Banque.
26.
2008. aasta finantskriisi kontekstis osales Holding Communal aktsiaseltsi Dexia kapitali suurendamises 500 miljoni euroni. Selleks, et ta saaks märgitud aktsiate eest tasuda, otsustas Holding Communali juhatus pärast 2009. aasta suvel laenu saamise ebaõnnestumist pöörduda aktsionäride poole, tehes neile ettepaneku kapitali suurendamiseks rahalise sissemaksega, milleks emiteeritakse „A‑eelisaktsiad“ (edaspidi „vaidlusalune kapitali suurendamine“).
27.
2009. aasta septembris korraldati teavituskoosolek, kus edastati aktsionäridele teavet ja kohandati tegevuse ajakava nii, et see võtaks arvesse kommuunide ja provintside otsustusprotsesse. 30. septembri 2009. aasta üldkoosolekul kiitsid kõik Holding Communali aktsionärid kapitali suurendamise heaks. Vaidlusaluse kapitali suurendamise osas otsustati, et aktsiate märkimine toimub kahes voorus. Schaerbeeki kommuun märkis aktsiaid esimeses voorus 8161689,60 euro väärtuses ja teises voorus 1359011,84 euro väärtuses ning rahastas aktsiate märkimist Dexia Banque’ist võetud 8161698 euro suuruse laenuga. Linkebeeki kommuun märkis aga aktsiaid kummaski voorus 53575,68 euro väärtuses.
28.
7. detsembril 2011 otsustas Holding Communali erakorraline üldkoosolek äriühingu tegevuse lõpetada ja selle likvideerida. Kuna mingisugust likvideerimisjaotist ei olnud võimalik maksta, jäid aktsionärid ilma kõigist oma märgitud aktsiatest.
29.
Schaerbeeki ja Linkebeeki kommuun esitasid Holding Communali vastu tribunal de commerce francophone de Bruxelles’ile (Brüsseli prantsuskeelne kaubanduskohus, Belgia) hagi vaidlusaluse kapitali suurendamise käigus tehtud aktsiate märkimise tühistamiseks seoses 16. juuni 2006. aasta seaduse rikkumisega. Nad väitsid, et selle seaduse kohaselt oleks enne kapitali suurendamiseks aktsionäridele aktsiate märkimise ettepaneku tegemist tulnud avaldada prospekt. See kohus leidis, et kõnealune seadus, nagu ka prospektidirektiiv, reguleerivad väärtpaberite pakkumist vaid juhul, kui need on kapitaliturul kaubeldavad ning asus seisukohale, et Holding Communali aktsiate näol ei olnud tegemist sellisel turul kaubeldavate väärtpaberitega.
30.
Cour d’appel de Bruxelles (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia) jättis selle otsuse 12. aprilli 2022. aasta kohtuotsusega muutmata, asudes seisukohale, et 16. juuni 2006. aasta seadus, millega on üle võetud prospektidirektiiv, reguleerib väärtpaberite pakkumist üksnes juhul, kui need on kapitaliturul kaubeldavad. Aktsiad, mis emiteeriti vastutasuks vaidlusaluse kapitali suurendamise käigus tehtavate rahaliste sissemaksete eest, ei olnud aga kapitaliturul kaubeldavad, kuna need võisid kuuluda üksnes kommuunidele ja provintsidele ning nende võõrandamine eeldas juhatuse nõusolekut.
31.
Schaerbeeki ja Linkebeeki kommuun esitasid selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Cour de cassationile (Belgia kassatsioonikohus) ning väitsid, et äriühingute aktsiad on kapitaliturul kaubeldavad ka juhul, kui kauplemine päädib tehinguga, mille poolteks saavad olla vaid kommuuni ja provintsi ametiasutused ning kui see eeldab juhatuse nõusolekut.
32.
Neil asjaoludel otsustas Cour de cassation (Belgia kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [prospektidirektiivi] artikli 2 lõike 1 punkti a, mis omakorda viitab [MiFID I direktiivi] artikli 4 lõike 1 punktile 18, tuleb tõlgendada nii, et kapitaliturul kaubeldavate väärtpaberite mõiste hõlmab valdusettevõtja aktsiaid, mis võivad kuuluda ainult provintsidele ja kommuunidele ning mille võõrandamine sõltub juhatuse nõusolekust?“
33.
Kirjalikud seisukohad esitasid Schaerbeeki ja Linkebeeki kommuun, Holding Communal ning Euroopa Komisjon.
IV. Analüüs
34.
Eelotsuse küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult, kas valdusettevõtja aktsiad, mis võivad kuuluda üksnes provintsidele ja kommuunidele ja mille võõrandamine eeldab juhatuse nõusolekut, on kapitaliturul kaubeldavad väärtpaberid, mille üldsusele pakkumiseks tuleb eelnevalt avaldada prospekt.
35.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb märkida, et kuna prospektidirektiivi artiklis 3 on sätestatud, et liikmesriigid ei luba oma territooriumil väärtpabereid üldsusele pakkuda enne, kui on avaldatud prospekt, siis on vaja määratleda esiteks, mis on „väärtpaberid“ ja teiseks, mis on „üldsusele pakkumine“.
36.
Nende mõistetega seoses tuleb tähele panna, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb nii liidu õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest kui ka võrdsuse põhimõttega seotud nõuetest, et sellise liidu õigusnormi sõnastust, mis ei viita sõnaselgelt liikmesriikide õigusele õigusnormi tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramiseks, tuleb tavaliselt kogu liidus tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt ning sellise tõlgenduse andmisel tuleb arvesse võtta lisaks selle sätte sõnastusele ka sätte konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (
10
). Käesoleval juhul puudub sõnaselge viide liikmesriikide õigusele ja seega tuleb neid mõisteid tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt.
37.
Esimesena, mis puudutab mõistet „üldsusele pakkumine“, siis prospektidirektiivi artikli 2 lõike 1 punktis d on see määratletud kui „mis tahes vormis ja vahendite abil isikutele suunatud teade, milles esitatakse piisavalt teavet pakkumistingimuste ja pakutavate väärtpaberite kohta, et investor saaks otsustada nende väärtpaberite ostmise või märkimise üle“. Kasutatud sõnastus on lai ega piira puudutatud isikute ringi ega teate vormi. Seevastu on vajalik, et teade sisaldaks piisavat teavet väärtpaberite omandamise tingimuste kohta.
38.
Lisaks on prospektidirektiivis loetletud teatavad pakkumiste kategooriad, millele prospekti avaldamise kohustus ei laiene tulenevalt pakkumise adressaadiks olevatest isikutest, ühe isiku investeeringu minimaalsest või pakutavate väärtpaberite koguväärtuse maksimaalsest suurusest (artikli 3 lõige 2), või teatavat liiki väärtpaberid, mida üldsusele pakutakse või millega on lubatud reguleeritud turul kaubelda, ent mille puhul ei ole samuti nõutav prospekti avaldamine (artikkel 4). Eelkõige võiks tekkida küsimus, kas vaidlusaluse pakkumise puhul on täidetud mõne ja eelkõige selle direktiivi artikli 3 lõike 2 punktis b (
11
), punktis c (
12
) või punktis d (
13
) sätestatud erandi tingimused.
39.
Neist eranditest ilmneb, et pakkumise puhul, mis tehakse enam kui 100 isikule, kes ei ole kutselised investorid [kelleks võivad prospektidirektiivi artikli 2 lõike 1 punkti e alapunkti ii kohaselt olla riikide keskvalitsusasutused ja piirkondlikud valitsusasutused] tuleb avaldada prospekt. Eelotsusetaotluses esitatud andmetest ei ole aga võimalik teada saada, kui paljudele kommuunidele ja provintsidele vaidlusaluse kapitali suurendamiseks pakkumine tehti ning kas provintside näol on tegemist piirkondlike valitsusasutustega selle direktiivi tähenduses. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab neid asjaolusid kontrollima. Igal juhul on 100 isiku lävend väga madal ning selle ületamise korral tuleb prospekt avaldada.
40.
Lisaks ei ole eelotsusetaotluse põhjal võimalik kindlaks teha summat, mille väärtuses iga investor väärtpabereid omandas ega pakkumise esemeks olnud väärtpaberite nimiväärtust. Seega ei ole võimalik teada, kas ületati 50000 euro suurune lävend, mille ületamise korral ei ole prospekt kohustuslik. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab seda kontrollima. See kinnitab siiski, a contrario, et prospekt on vajalik, kuni saavutatakse see kõrge lävend, milleks on iga investori poolt väärtpaberite omandamine 50000 euro väärtuses või pakutava aktsia väärtus 50000 eurot.
41.
Seega kui need prospektidirektiivi artiklites 3 ja 4 sätestatud pakkumised välja arvata, tuleb kõiki väärtpaberite pakkumisi käsitada pakkumistena üldsusele ning neile peab seetõttu eelnema prospekti avaldamine.
42.
Selle direktiivi kontekst kinnitab seda, et mõistet „üldsusele pakkumine“ tuleb ühtlustamise tagamiseks tõlgendada laialt. Nimelt on kõnealuse direktiivi põhjenduses 5 osutatud sellele, et Euroopa väärtpaberituru reguleerimiseks moodustatud tarkade komitee 9. novembri 2000. aasta esialgses aruandes rõhutati, et puudub „väärtpaberite üldsusele pakkumise“ ühtne määratlus, „mistõttu käsitletakse ühte ja sama toimingut mõnedes liikmesriikides suunatud emissioonina, teistes aga mitte“. Mõiste „üldsusele pakkumine“ ühtse määratluse puudumine toodi esile ka selle tarkade komitee lõpparuandes (
14
). Lisaks on komisjoni esitatud direktiivi ettepaneku (
15
) seletuskirja selles osas, mis puudutab artiklit 2, juhitud tähelepanu sellele, et „peamiseks uuenduseks on mõiste „üldsusele pakkumine“ kasutuselevõtt. [Nõukogu 17. aprilli 1989. aasta] direktiivi 89/289/EMÜ [vabalt kaubeldavate väärtpaberite avaliku pakkumise puhul avaldatava emissiooniprospekti koostamise, kontrollimise ja levitamise nõuete kooskõlastamise kohta (
16
)] vastuvõtmisel ei olnud võimalik ühtses määratluses kokkuleppele jõuda (vt kõnealuse direktiivi põhjendus 7)“ [mitteametlik tõlge]. Seetõttu tuleb ühtlustatud määratluse loomisest alates tõlgendada erandeid kitsalt ning määratluse sõnastust tuleb tõlgendada laialt.
43.
Mõiste „üldsusele pakkumine“ määratluse puudumise tagajärjeks oli see, et sama liiki pakkumiste puhul oli prospekti avaldamine osades liikmesriikides kohustuslik, osades mitte, mis kahjustas turu tõhusust liidus. Turu tõhusus on aga koos investorite kaitsega üks prospektidirektiiviga taotletavatest eesmärkidest, nagu on märgitud ka selle direktiivi põhjenduses 10. Prospekti avaldamine toimub nimelt mitut kõnealuse direktiivi artikli 1 lõikes 1 kirjeldatud etappi ehk koostamist, kinnitamist ja levitamist hõlmava protsessi tulemusel.
44.
Turu tõhususe eesmärk on saavutatud liidus loana toimida saava prospekti loomisega, kuna levitamise teel antakse investoritele liidus sama liiki pakkumiste kohta samalaadne miinimumteave ning seetõttu võib mitmes liikmesriigis tehtava pakkumise jaoks koostada üheainsa prospekti.
45.
Investorite kaitse tuleneb mõistagi asjaolust, et kõigile potentsiaalsetele investoritele antakse ühesugune teave, ent ka asjaolust, et liikmesriigi pädev asutus kinnitab prospekti sisu või jätab selle kinnitamata, olles vajaduse korral nõudnud täiendavat teavet, nagu on sätestatud ka prospektidirektiivi artikli 13 lõigetes 1 ja 4. Seeläbi on potentsiaalsetel investoritel kindlus selles, et see asutus on avaldatud prospekti kontrollinud.
46.
Need kaks eesmärki koos mõiste „üldsusele pakkumine“ määratluses kasutatud üldise sõnastusega viib mõttele, et selline pakkumine, nagu see, mille tegi Holding Communal, on üldsusele pakkumine, isegi kui see näib olevat mõeldud ainult senistele aktsionäridele, välja arvatud juhul, kui see kuulub mõnesse sellisesse üldsusele pakkumise liiki, millele vastavalt prospektidirektiivi artikli 3 lõikele 2 prospekti avaldamise kohustus ei laiene.
47.
Teisena, mis puudutab mõistet „väärtpaberid“, siis prospektidirektiivi artikli 2 lõike 1 punktis a on see määratletud viidates direktiivi 93/22 artikli 1 punktis 4 sätestatud määratlusele.
48.
Selles direktiivis olid väärpaberitena määratletud „äriühingute aktsiad või osad ja teised väärtpaberid, mis on võrdväärsed äriühingute aktsiate või osadega, võlakirjad või teised võlakirjadega võrdväärsed väärtpaberid, mis on kapitaliturul vabalt kaubeldavad, ja kõik muud väärtpaberid, millega tavaliselt kaubeldakse ja mis annavad õiguse omandada selliseid vabalt kaubeldavaid väärtpabereid märkimise või vahetamise teel või mille puhul on võimalik arveldamine sularahaga, välja arvatud maksevahendid“. Äriühingu aktsiad või osad olid seega iseenesest väärtpaberiteks ning nende puhul ei olnud vajalik, et need oleksid kapitaliturul vabalt kaubeldavad, erinevalt võlakirjadest ja teistest võlakirjadega võrdväärsetest väärtpaberitest.
49.
Direktiiv 93/22 tunnistati aga alates 1. novembrist 2007 kehtetuks MiFID I direktiiviga, mille artiklis 69 on sätestatud, et „viiteid direktiivile [93/22] tõlgendatakse viidetena käesolevale direktiivile. Viiteid direktiivis [93/22] või selle artiklites määratletud mõistetele tõlgendatakse viidetena käesolevas direktiivis või selle artiklis määratletud samaväärsele mõistele“. Kuna MiFID I direktiivis on määratletud mõiste „siirdväärtpaberid“, tuleb analüüsida seda mõistet.
50.
MiFID I direktiivi artikli 4 lõike 1 punktis 18 on siirdväärtpaberite mõiste määratletud aga järgmiselt: „need väärtpaberite klassid, mis on kapitaliturul kaubeldavad, välja arvatud maksevahendid“ ning toodud loetelu näidetest, mille hulgas on eelkõige „äriühingute aktsiad ja muud väärtpaberid, mis on samaväärsed äriühingute, usaldusühingute või muude üksuste aktsiatega, ning aktsiate hoidmistunnistused“. Selles uues määratluses on aktsiad „väärtpaberiteks“ selle direktiivi tähenduses üksnes siis, kui need on kapitaliturul kaubeldavad, erinevalt sellest, mis oli sätestatud direktiivis 93/22 ja komisjoni ettepanekus, mis päädis prospektidirektiivi vastuvõtmisega (
17
). Sestpeale tuleb aktsiate käsitamisel väärtpaberitena MiFID I direktiivi tähenduses võtta arvesse seda, kas need on kapitaliturul kaubeldavad.
51.
Esiteks, grammatilisest vaatevinklist tugineb „siirdväärtpaberite“ kvalifikatsioon kahele mõistele: „kaubeldavus“ ja „kapitaluturg“.
52.
Ühest küljest saab omadussõna „kaubeldav“ iseloomustada midagi, millega saab kaubelda, mis saab olla kauplemise esemeks ning konkreetselt börsi valdkonnas kasutatakse seda väärtpaberi või riigivõlakirja kohta, millega tehakse jooksvalt tehinguid ja mille suhtes ei kehti ühtki erilist piirangut (
18
).
53.
Sõna „kaubeldav“ grammatiline tõlgendus viitab seega üldisele võõrandamise võimalikkusele või võõrandamisega seotud mis tahes eriliste piirangute puudumisele. Ainuüksi see ei võimalda niisiis eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele vastata, kuna juhatuse nõusolekut võiks käsitada võõrandamisega seotud piiranguna.
54.
Mis teisest küljest puudutab mõistet „kapitaliturg“, siis börsi valdkonnas hõlmab see mõiste erinevaid kokkulepete vorme, millega reguleeritakse väärtpaberitehinguid (
19
). Kapitalituru mõiste määratlus on seega väga lai ega viita üksnes reguleeritud turule või börsil noteerimisele – see viitab ühe varaliigi, siinsel juhul väärtpaberitega tehtavatele tehingutele.
55.
Teiseks tuleb mõistete „kaubeldavus“ ja „kapitaliturg“ tõlgendamisel võtta arvesse konteksti, kus neid kasutatakse.
56.
Sellega seoses on prospektidirektiivi põhjenduses 12 sõnaselgelt märgitud, et „lisaks väärtpaberibörsidel ametlikult noteeritud väärtpaberitele [on] vaja täielikult hõlmata kapitaliväärtpaberid ja mittekapitaliväärtpaberid, mida pakutakse üldsusele või millega lubatakse kaubelda reguleeritud turgudel, mis on määratletud [direktiivis 93/22].“
57.
Lisaks on prospektidirektiivi rakendamiseks kehtestatud määruse nr 809/2004 artikli 3 teises lõigus täpsustatud, et prospekt sisaldab lisades I–XVII nõutud teabeühikuid, sõltuvalt asjasse puutuva emitendi ja väärtpaberite liigist. Kõnealuse määruse lisade I ja X punktis 21.2.3 on sätestatud, et kirjeldada tuleb piiranguid seoses iga olemasolevate aktsiate klassiga. Veelgi täpsemalt on selle määruse III lisa punktiga 4.8. pandud kohustus kirjeldada kõiki väärtpaberite vaba kaubeldavuse piiranguid (
20
). Samasugune kirjeldamise kohustus on ka väärtpaberite lukustamiskokkuleppe korral: prospektis tuleb näidata seotud osapooled, kirjeldada kokkuleppe sisu ja selles sisalduvaid erandeid ning märkida ära lukustamisperiood (
21
).
58.
Nagu komisjon rõhutab, ei või võõrandamine siiski selliste piirangute või lukustamiskokkulepete tagajärjel muutuda võimatuks ega äärmiselt keeruliseks, kuna sel juhul ei saaks neid väärtpabereid pidada kaubeldavateks. Sellise olukorraga võib tegemist olla juhul, kui võõrandamine kolmandale isikule on võimatu, kuna emiteeritud väärtpaberi võib omandada üksnes emitent.
59.
On seega selge, et prospektidirektiivi kontekstis ei välista väärtpaberite kaubeldavuse piirangud või isegi lukustamiskokkulepped iseenesest seda, et asjasse puutuvad instrumendid tuleb kvalifitseerida väärtpaberiteks, mille üldsusele pakkumise korral on kohustus avaldada prospekt, ent seda siiski tingimusel, et need piirangud või kokkulepped ei muuda võõrandamist võimatuks või ülemäära keeruliseks.
60.
Direktiivi 93/22 kontekstis – kus sisaldunud väärtpaberite mõiste asendati käesoleval juhul kohaldamisele kuuluva MiFID I direktiivis sisalduvaga – peab tõlgendus olema sama ehk mõistet „väärtpaberid“ tuleb sisustada laialt. Kuigi direktiivi 93/22 üheteistkümnendas põhjenduses osutati sellele, et selles direktiivis kasutusel olev väärtpaberi mõiste määratlus on väga lai, oli seal ka täpsustatud, et see hõlmab üksnes kaubeldavaid instrumente ning et selle määratluse alla ei kuulu niisugused aktsiad, mille omandiõiguse saab üle anda üksnes juhul, kui emiteerija, näiteks elamuhoiupank või industrial and provident society need tagasi ostab. Samamoodi on see veel ka mõnede krüptovarade puhul (
22
).
61.
Lisaks on MiFID I direktiivi artikli 40 lõike 1 teises lõigus, mis käsitleb reguleeritud turul kauplemisele lubamist, sätestatud, et väärtpaberid peavad seal olema vabalt kaubeldavad.
62.
Seda arusaama on komisjon ise võimendanud ühes selle direktiiviga seotud korduma kippuvate küsimuste rubriigis. Ta märkis seal, et väärtpaberite määratluse põhisisuks on see, et need on liigina kapitaliturul kaubeldavad (
23
). Kapitalituru osas lisas komisjon, et see mõiste hõlmab kõiki kontekste, kus kohtuvad väärtpaberite müüjate ja ostjate huvid (
24
).
63.
Konteksti arvesse võttes järeldub sellest tõlgendusest, et Holding Communali aktsiate kaubeldavusega seotud piirangud, mis seisnevad selles, et nende aktsiate võõrandamiseks üksnes kindlat liiki isikutele (provintsid ja kommuunid) on vajalik juhatuse nõusolek, ei ole sellised piirangud, mis põhimõtteliselt välistavad nende aktsiate igasuguse kaubeldavuse nende isikute vahel, välja arvatud juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastab, et selline võõrandamine on võimatu või äärmiselt keeruline. Lisaks leian, et tulenevalt aktsionäriks olla saavate juriidiliste isikute arvust on nende aktsiate jaoks olemas kapitaliturg. Komisjon märgib nimelt, et Belgias on 581 kommuuni ja 10 provintsi: nii palju on juriidilisi isikuid, kes on aktsionärid või kes võivad aktsionäriks saada, ostes varem teistele aktsionäridele kuulunud aktsiaid. Juhtisin aga käesoleva ettepaneku punktis 39 tähelepanu sellele, et enam kui 100 potentsiaalse investori korral on prospektidirektiivis sätestatud, et prospekt tuleb koostada, mis kinnitab seda, et aktsionäride väike hulk ja seega väikese suurusega järelturg, kus aktsiaid edasi müüakse, ei välista iseenesest nende aktsiate käsitamist kaubeldavatena. Seetõttu tuleb need aktsiad kvalifitseerida väärtpaberiteks, mille üldsusele pakkumine nõuab prospekti avaldamist.
64.
Kolmandaks tuleb mõistete „kaubeldavus“ ja „kapitaliturg“ tõlgendamisel lähtuda prospektidirektiivi ning väärtpaberite mõiste määratlust sisaldava MiFID I direktiivi eesmärkidest.
65.
Nagu käesoleva ettepaneku punktis 43 osutatud, on prospektidirektiivil kaks eesmärki: tagada investorite kaitse ja turu tõhusus. Need on ka MiFID I direktiivi eesmärkideks (
25
).
66.
Kõnealustest eesmärkidest tingituna tuleb mõisteid „kaubeldavus“ ja „kapitaliturg“ seega tõlgendada laialt, kuna prospekt tagab investorite parema teavitamise, võttes arvesse, et prospektis, mille sisu kontrollib liikmesriigi asutus, tuleb esitada ühesugune minimaalne teave, ning turgude parema tõhususe, kuna prospekti saab kasutada mitmes liikmesriigis.
67.
Euroopa Kohus on juba leidnud, et prospektidirektiivi põhjenduste 10, 18 ja 19 „eesmärk on tagada investorite kaitse ja turu tõhusus“, et täielik teave väärtpaberite kohta on „tõhus vahend väärtpaberite vastu usalduse suurendamisel, millega aitab kaasa väärtpaberiturgude nõuetekohasele toimimisele ja nende arengule“ ja et „[k]õikides liikmesriikides on vaja kaitsta olemasolevate ja võimalike investorite huve, et nad saaksid hinnata [väärtpaberitesse investeerimise] riske ja teha investeerimisotsuseid, teades kõiki asjaolusid“ (
26
).
68.
Samuti leidis Euroopa Kohus, et neid sihte arvesse võttes on prospekti avaldamise eesmärk esiteks anda investoritele võimalus hinnata väärtpaberite enampakkumisega ja kauplemisele lubamisega seotud riske, võimaldades neil teha investeerimisotsuseid, teades kõiki asjaolusid, ja teiseks see, et rikkumised ei raskendaks asjaomaste turgude nõuetekohast toimimist (
27
).
69.
Kohtuasjas, kus tehti 17. septembri 2014. aasta kohtuotsus Almer Beheer ja Daedalus Holding (
28
), leidis Euroopa Kohus neist eesmärkidest lähtudes, et võlausaldaja nõudel toimuva väärtpaberite sundmüügi korral ei ole prospekti avaldamine nõutav, kuna sellise müügi eesmärgid ei ole samad, mida taotletakse prospektidirektiiviga. Seda arutluskäiku ei saa aga järgida Euroopa Kohtule käesolevas kohtuasjas esitatud küsimuse puhul, kuna esiteks toimus müük tavapärastes tingimustes ilma kolmanda isiku nõude alusel toimuva kohtumenetluseta ning teiseks oli väärtpaberi emitendina võimaliku prospekti koostamise eest vastutavaks isikuks äriühing Holding Communal, kellel oli kogu selle koostamiseks vajalik teave.
70.
Niisiis tuleb ka teleoloogilise tõlgendamise tulemusena mõisteid „kaubeldavus“ ja „kapitaliturg“ sisustada laialt.
71.
Holding Communali aktsiad, mida sai juhatuse nõusolekul võõrandada üksnes Belgia provintsidele või kommuunidele, kuuluvad seega väärtpaberite hulka prospektidirektiivi tähenduses ja nende emiteerimisele oleks pidanud eelnema prospekti avaldamine, kuna omavahelisi võõrandamistehinguid saavad nendega teha 581 kommuuni ja 10 provintsi.
72.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb siiski veenduda mitmes asjaolus: esiteks selles, kas prospektidirektiivi artikli 3 lõikes 2 sätestatud erandite tingimused on täidetud või mitte, teiseks selles, et juhatuse nõusolekut ja üksnes provintsidele ja kommuunidele võõrandamise võimalikkust puudutavad tingimused ei muuda muudest eelotsusetaotluses kajastamata asjaoludest tingituna mis tahes võõrandamist võimatuks või äärmiselt keeruliseks, ning kolmandaks selles, et haldusmeetmed ja halduskaristused, mida liikmesriigid selle direktiivi artikli 25 lõike 1 sätete kohaselt kõnealuse direktiivi sätete rikkumise korral rakendavad, oleksid tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
73.
Kõiki neid asjaolusid arvesse võttes teen ettepaneku vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtule, et prospektidirektiivi artikli 2 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et mõiste „kapitaliturul kaubeldav väärtpaber“ hõlmab valdusettevõtja aktsiaid, mis võivad kuuluda üksnes provintsidele ja kommuunidele ja mille võõrandamiseks on nõutav juhatuse nõusolek, välja arvatud juhul, kui need piirangud muudavad nende aktsiatega kauplemise kapitaliturul võimatuks või äärmiselt keeruliseks.
V. Ettepanek
74.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour de cassationi (Belgia kassatsioonikohus) eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/71/EMÜ väärtpaberite üldsusele pakkumisel või kauplemisele lubamisel avaldatava prospekti ja direktiivi 2001/34/EÜ muutmise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 2008. aasta direktiiviga 2008/11/EÜ, artikli 2 lõike 1 punkti a
tuleb tõlgendada nii, et
mõiste „kapitaliturul kaubeldav väärtpaber“ hõlmab valdusettevõtja aktsiaid, mis võivad kuuluda üksnes provintsidele ja kommuunidele ja mille võõrandamiseks on nõutav juhatuse nõusolek, välja arvatud juhul, kui need piirangud muudavad nende aktsiatega kaupemise kapitaliturul võimatuks või äärmiselt keeruliseks.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	ELT 2003, L 345, lk 64; ELT eriväljaanne 06/06, lk 356.
(
3
)	ELT 2008, L 76, lk 37; edaspidi „prospektidirektiiv“.
(
4
)	EÜT 1993, L 141, lk 27; ELT eriväljaanne 06/02, lk 43.
(
5
)	ELT 2004, L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 06/07, lk 263.
(
6
)	ELT 2006, L 114, lk 60; edaspidi „MiFID I direktiiv“.
(
7
)	Komisjoni 29. aprilli 2004. aasta määrus, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/71/EÜ, mis puudutab prospektides sisalduvat informatsiooni nagu ka selliste prospektide formaati, andmete esitamist viidetena ja selliste prospektide avaldamist ning reklaamide levitamist (ELT 2004, L 149, lk 1; ELT eriväljaanne 06/07, lk 307).
(
8
)	ELT 2008, L 340, lk 17; edaspidi „määrus nr 809/2004“.
(
9
)	Moniteur belge, 21.6.2006, lk 31352; edaspidi „16. juuni 2006. aasta seadus“.
(
10
)	Vt 30. aprilli 2024. aasta kohtuotsus M. N. (EncroChat) (C‑670/22, EU:C:2024:372, punkt 109 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
11
)	Väärtpaberite pakkumine vähem kui 100 sellisele füüsilisele või juriidilisele isikule liikmesriigi kohta, kes ei ole kutselised investorid.
(
12
)	Väärtpaberite pakkumine investoritele, kes omandavad väärtpabereid vähemalt 50000 euro eest investori kohta iga eraldi pakkumise puhul.
(
13
)	Selliste väärtpaberite pakkumine, millest igaühe nimiväärtus on vähemalt 50000 eurot.
(
14
)	Vt Euroopa väärtpaberituru reguleerimise tarkade komitee 15. veebruari 2001. aasta lõpparuanne Euroopa väärtpaberituru reguleerimise kohta, mis on ingliskeelsena kättesaadav internetiaadressil https://www.esma.europa.eu/sites/default/files/library/2015/11/lamfalussy_report.pdf (lk 12 ja 15).
(
15
)	Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv väärtpaberite üldsusele pakkumisel või kauplemisele lubamisel avaldatava prospekti kohta (COM(2001) 280 lõplik).
(
16
)	EÜT 1989, L 124, lk 8; ELT eriväljaanne 06/01, lk 216.
(
17
)	Vt käesoleva ettepaneku 15. joonealuses märkuses viidatud direktiivi ettepaneku artikli 2 lõike 1 punkt a: „Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: […] „väärtpaberid“ – äriühingute aktsiad või osad ja teised väärtpaberid, mis on võrdväärsed äriühingute aktsiate või osadega, võlakirjad või teised võlakirjadega võrdväärsed väärtpaberid ning kõik muud väärtpaberid, millega tavaliselt kaubeldakse ja mis annavad õiguse omandada selliseid vabalt kaubeldavaid väärtpabereid märkimise või vahetamise teel või mille puhul on võimalik arveldamine sularahaga.“ [mitteametlik tõlge]
(
18
)	Vt Prantsuse Akadeemia sõnaraamat (Dictionnaire de l’Académie française).
(
19
)	Vt Prantsuse Akadeemia sõnaraamat (Dictionnaire de l’Académie française).
(
20
)	Samamoodi on see teatava hulga muude väärtpaberite puhul: vt määruse nr 809/2004 V lisa punkt 4.13, X lisa punktid 27.10 ja 28.10, XII lisa punkt 4.1.10, XIII lisa punkt 4.14 ning XIV lisa punkt 1.8.
(
21
)	Vt määruse nr 809/2004 III lisa punkt 7.3 ja X lisa punkt 27.14.
(
22
)	Vt selle kohta Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve 29. jaanuari 2024. aasta arvamus krüptovarade finantsinstrumentidena kvalifitseerimise tingimusi ja kriteeriume käsitlevate soovituste projekti kohta, mis on kättesaadav internetiaadressil https://www.esma.europa.eu/sites/default/files/2024-01/ESMA75-453128700-52_MiCA_Consultation_Paper_-_Guidelines_on_the_qualification_of_crypto-assets_as_financial_instruments.pdf (punkt 109).
(
23
)	Vt küsimused ja komisjoni vastused seoses MiFID I direktiiviga, kättesaadav internetis aadressil https://finance.ec.europa.eu/system/files/2020-01/mifid-2004-0039-commission-questions-answers_en_0.pdf (lk 22): „MiFID I direktiivi artikli 4 punktis 18 sätestatud väärtpaberite määratluse põhisisuks on see, et liigina on need kapitaliturul kaubeldavad. […] Usaldusühingu (ingl.k partnership) aktsia või osa, mis ei ole „kapitaliturul kaubeldav“, ei ole samaväärne kaubeldava aktsia või osaga. Määravaks teguriks on niisiis see, kas need usaldusühingute ja piiratud vastutusega äriühingute aktsiad või osad on kapitaliturul kaubeldavad. See, et kõnealused aktsiad või osad on sellist laadi, et nendega saab reguleeritud turul või mitmepoolses kauplemissüsteemis kaubelda, on kindel märk sellest, et tegemist on väärtpaberitega, isegi kui üksikute aktsiate või osadega tegelikult ei kaubelda. Vastupidi aga, kui nendega ei saa sellistes mitmepoolsetes süsteemides kaubelda, võib see viidata sellele, et tegemist ei ole väärtpaberitega, ent see pole kindel. […] Kaubeldavuse mõiste tähendab seda, et instrumendiga saab kaubelda. Kui üleandmisega seotud piirangud ei võimalda instrumendiga sellises kontekstis kaubelda, siis ei ole tegemist väärtpaberiga“ (vaba tõlge).
(
24
)	Vt käesoleva ettepaneku 23. joonealuses märkuses viidatud küsimused-vastused (lk 1).
(
25
)	Vt MiFID I direktiivi põhjendused 5, 44 ja 71.
(
26
)	Vt 17. septembri 2014. aasta kohtuotsus Almer Beheer ja Daedalus Holding (C‑441/12, EU:C:2014:2226, punkt 31).
(
27
)	Vt 17. septembri 2014. aasta kohtuotsus Almer Beheer ja Daedalus Holding (C‑441/12, EU:C:2014:2226, punkt 33).
(
28
)	C‑441/12, EU:C:2014:2226.