62024TJ0066_RES
Kohtuasi T‑66/24
Lidl Vertriebs GmbH & Co. KG
versus
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)
Üldkohtu (teine koda) 12. märtsi 2025. aasta otsus
Ühenduse disainilahendus – Kehtetuks tunnistamise menetlus – Registreeritud ühenduse disainilahendus, milleks on valgusdioodpirn – Varasema disainilahenduse avalikustamise arvestamata jätmine – Määruse (EÜ) nr 6/2002 artikli 7 lõige 2 – Tingimused – Tõendamiskoormis
Ühenduse disainilahendused – Kehtetuks tunnistamise põhjused – Eristatavuse puudumine – Üldsusele avalikustamine – Erand – Avalikustamine autori või tema õigusjärglase poolt – Tingimused – Varasem disainilahendus, millest jääb vaidlusaluse disainilahendusega võrreldes sama üldmulje, olemata sellega tingimata identne
(Nõukogu määrus nr 6/2002, artiklid 5, 6 ja artikli 7 lõige 2 ning artikli 25 lõike 1 punkt b)
(vt punktid 24–30, 34–41 ja 65)
Ühenduse disainilahendused – Kehtetuks tunnistamise põhjused – Uudsuse puudumine – Eristatavuse puudumine – Üldsusele avalikustamine – Erand – Avalikustamine autori või tema õigusjärglase poolt – Tõendid avalikustamise kohta
(Nõukogu määrus nr 6/2002, artikli 7 lõige 2 ja artikli 25 lõike 1 punkt b)
(vt punktid 45–47)
Ühenduse disainilahendused – Kehtetuks tunnistamise põhjused – Uudsuse puudumine – Eristatavuse puudumine – Üldsusele avalikustamine – Erand – Avalikustamine autori või tema õigusjärglase poolt – Esialgne analüüs, mis erineb kehtetuks tunnistamise põhjuste analüüsist
(Nõukogu määrus nr 6/2002, artikli 7 lõige 2 ja artikli 25 lõike 1 punkt b)
(vt punktid 67 ja 68)
Kokkuvõte
Üldkohus jättis asjaomase kohtuotsusega hageja hagi rahuldamata ja täpsustas selle erandi kohaldamise tingimusi, mille kohaselt ei võeta arvesse ühenduse disainilahenduse avalikustamist autori või tema õigusjärglase poolt 12 kuu jooksul enne registreerimistaotluse esitamist, nagu on ette nähtud määruse nr 6/2002 artikli 7 lõikes 2. (
1
)
Menetlusse astujale, kelleks on Liquidleds Lighting Corp., kuulub 2017. aastast alates ühenduse disainilahendus, milleks on valgusdioodpirn. Hageja Lidl Vertriebs GmbH & Co. KG esitas 2021. aastal Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) kahe varasema disainilahenduse alusel vaidlusaluse disainilahenduse kehtetuks tunnistamise taotluse. EUIPO tühistamisosakond lükkas selle taotluse oma otsuses siiski tagasi.
Samuti lükkas EUIPO apellatsioonikoda tagasi hageja poolt selle otsuse peale esitatud kaebuse, leides esiteks, et varasema disainilahenduse avalikustamine kuulub määruse nr 6/2002 artikli 7 lõikes 2 ette nähtud erandi kohaldamisalasse, ja et teiseks ei ole hageja varasema disainilahenduse avalikustamist tõendanud.
Hageja esitas Üldkohtule apellatsioonikoja otsuse peale kaebuse.
Üldkohtu hinnang
Esimesena tegi Üldkohus otsuse selle erandi kohaldamise kohta, mis on ette nähtud määruse nr 6/2002 artikli 7 lõikes 2. Ta märkis, et see erand kuulub kohaldamisele nii seoses kaitsmise tingimusega, mis puudutab disainilahenduse uudsust (
2
), kui ka seoses kaitsmise tingimusega, mis puudutab disainilahenduse eristatavust (
3
). Sellega seoses tuletas ta meelde, et kui uudsuse puudumine tähendab, et avalikustatud on identne disainilahendus, tähendab eristatavuse puudumine seda, et avalikustatud on disainilahendus, millest jääb asjatundlikule kasutajale sama üldmulje. Niisiis, üksnes juhul, kui kõnealust erandit kohaldatakse seoses uudsuse hindamisega, puudutab avalikustamine, mille saab jätta arvesse võtmata, vaidlustatud disainilahendusega identset varasemat disainilahendust. Seega, kuigi eristatavuse puudumine võib samuti tuleneda varasema identse disainilahenduse avalikustamisest, ei eelda eristatavuse tingimus iseenesest siiski seda, et avalikustamata on varasem identne disainilahendus, vaid seda, et avalikustamata on varasem disainilahendus, millest jääb sama üldmulje. Seega ei nõua määruse nr 6/2002 artikli 7 lõike 2 kohaldamine koostoimes sama määruse artikliga 6, et varasem disainilahendus, mille avalikustamist ei saa arvesse võtta, oleks vaidlusaluse disainilahendusega identne või samane.
Selline tõlgendus tuleneb selle artikli sõnastusest, kontekstist, millesse see kuulub, ning määrusega nr 6/2002 taotletavatest eesmärkidest. Esiteks tõdes Üldkohus, et nimetatud sätte sõnastuses ei ole kasutatud sõna „identne“ ega viidatud mõistele „identsus“ ning selles ei ole kasutatud ka väljendit „sama disainilahendus“. Nii on selles sõnastuses piirdutud seose loomisega registreeritud disainilahenduse ja autori või tema õigusjärglase poolt eelnevalt ajapikenduse jooksul avalikustatud disainilahenduse vahel. Siiski ei anna nimetatud sõnastus iseenesest alust välistada, et selline seos võib õiguspäraselt esineda nii juhul, kui need disainilahendused on identsed, kui ka juhul, kui neist jääb sama üldmulje.
Teiseks märkis Üldkohus konteksti kohta, et määruse nr 6/2002 artikli 7 lõige 2 ja selle määruse põhjendus 20 viitavad nii vaidlusaluse disainilahenduse uudsuse kui ka eristatavuse kontrollimisele. Vaidlusaluse disainilahenduse eristatavuse hindamisel puudutab avalikustamine, mida ei saa arvesse võtta, aga disainilahendust, millest jääb vaidlusalusest disainilahendusest jääva üldmuljega sama üldmulje.
Kolmandaks märkis Üldkohus, et kõnealuses sättes ette nähtud erandi eesmärk on kaitsta autori ja tema õigusjärglase huve ning ergutada uuenduslikkust ja uute toodete väljatöötamist ning investeerimist nende tootmisse. Osutatud eesmärkide saavutamine satuks aga ohtu, kui pärast disainilahenduse turul katsetamist oleks autor või tema õigusjärglane, kes soovib kasutada ajapikendust, igal juhul kohustatud taotlema selle disainilahenduse registreerimist sellisena, nagu seda esialgu turul katsetati, ilma et ta saaks arvesse võtta selle katsetuse konkreetseid tulemusi, et teha disainilahenduses kaubandusliku edu tagamiseks võimalikke vajalikke kohandusi, ja ilma et ta saaks seega taotleda niisuguse disainilahenduse registreerimist, mis ei ole küll identne, kuid millest jääb samasugune üldmulje nagu algselt turul katsetatud disainilahendusest. Veelgi enam, registreerides disainilahenduse, mis ei ole turul katsetatud disainilahendusega identne, riskib autor või tema õigusjärglane sellega, et ta avalikustab ise selle ajapikenduse jooksul asjaomase varasema disainilahenduse.
Lisaks tuletas Üldkohus meelde, et varasema disainilahenduse avalikustamise küsimus on kõigepealt vastamisele kuuluv küsimus, mille lahendamine on vajalik, et anda hinnang sellele, kas vastandatud disainilahendused on identsed või jääb neist sama üldmulje. Nii tuleb disainilahendust teise disainilahendusega võrrelda, et tuvastada selle uudsus ja eristatavus, üksnes juhul, kui avalikkusel on olnud võimalik teise disainilahendusega tutvuda ja üksnes juhul, kui selle avalikustamise arvesse võtmine ei ole määruse nr 6/2002 artikli 7 lõike 2 alusel välistatud. Seetõttu lükkas Üldkohus hageja argumendid vaidlusaluse disainilahenduse ja varasema disainilahenduse võrdluse kohta tagasi.
Teisena tuletas Üldkohus seoses tõendamiskoormisega meelde, et kehtetuks tunnistamise taotleja ülesanne on tõendada, et vaidlusalune disainilahendus ei vasta kaitsmise tingimustele, ning eelkõige, et avalikkusel on olnud võimalik enne asjaomase registreerimistaotluse esitamist varasema disainilahendusega tutvuda. Selleks aga, et määruse nr 6/2002 artikli 7 lõige 2 oleks kohaldatav, peab kehtetuks tunnistamise taotluses nimetatud disainilahenduse omanik tõendama, et ta on kas selle disainilahenduse autor, millele on nimetatud taotluses tuginetud, või selle autori õigusjärglane, et disainilahendus on avalikustatud tema enda või kolmanda isiku poolt ning et avalikustamine toimus ajapikenduse jooksul. Käsitletavas asjas oli seega kõigepealt hageja ülesanne tõendada, et vaidlusalune disainilahendus ei vasta kaitse tingimustele, ning seejärel oli menetlusse astuja ülesanne osutada määruse nr 6/2002 artikli 7 lõikes 2 ette nähtud erandile ja tõendada, et selle kohaldamise tingimused on täidetud. Seetõttu asus Üldkohus seisukohale, et analüüsides hageja poolt selle erandi kohaldatavuse ümberlükkamise kohta esitatud seisukohti, ei kandnud apellatsioonikoda tõendamiskoormist üle hagejale, vaid kohaldas kaitseõiguste kaitse üldpõhimõtet, täpsemini määruse nr 6/2002 artiklit 62.
Peale selle rõhutas Üldkohus, et hageja võimalus oma seisukohti tulemuslikult esitada ei sõltu tingimusest, kas selgitused ja tõendid, mille menetlusse astuja määruse nr 6/2002 artikli 7 lõike 2 kohaldamise põhjendamiseks esitas, on teataval määral usutavad ja ühtelangevad. Hageja saab oma seisukohtadega hoopis juhtida EUIPO talituste tähelepanu põhjustele, miks tema arvates ei ole menetlusse astuja selgitused ja tõendid ei usutavad ega ühtelangevad. Peale selle, kui apellatsioonikoda näis arvavat, et pool, kes soovib määruse nr 6/2002 artikli 7 lõikes 2 ette nähtud erandi kohaldatavuse ümber lükata, peab esitama selle toetuseks tõendid, siis ei saa sellist arvamust siiski mõista nii, et sellega nõutakse poolelt, et ta esitaks tingimata tõendeid oma seisukohtade põhjendamiseks. Nimelt võib ta vajaduse korral piirduda märkuste esitamisega selle poole selgituste ja tõendite kohta, kes tugineb nimetatud vastuväite kohaldamisele.
(
1
)	Nõukogu 12. detsembri 2001. aasta määrus (EÜ) nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta (EÜT 2002, L 3, lk 1; ELT eriväljaanne 13/27, lk 142).
(
2
)	Määruse nr 6/2002 artikli 5 tähenduses.
(
3
)	Määruse nr 6/2002 artikli 6 tähenduses.