62024CJ0321_RES
Sag C-321/24
BC
mod
S.C.P. AttaletAssociésordmærket OSPW System
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal judiciaire de Paris (Frankrig))
Domstolens dom (Første Afdeling) af 30. oktober 2025
»Præjudiciel forelæggelse – frie kapitalbevægelser – artikel 63, stk. 1, TEUF – arv – obligatorisk anvendelse af en notar med henblik på udfærdigelse af boopgørelsen i en anden medlemsstat end den, hvor bobehandlingen foretages – denne medlemsstats lovgivning, hvorefter notarens salær beregnes på grundlag af de samlede bruttoaktiver i boet – medlemsstaternes parallelle udøvelse af deres beskatningskompetence – ingen restriktion for de frie kapitalbevægelser«
Fri bevægelighed for kapital og frihed til at foretage betalinger – traktatens bestemmelser – anvendelsesområde – notarsalær for udfærdigelse af en boopgørelse – arv, som omfatter aktiver, der befinder sig i to medlemsstater, og som pålægges arveafgift i begge disse stater – obligatorisk anvendelse af en notar med henblik på udfærdigelse af boopgørelsen i en af de nævnte stater – situation med elementer med tilknytning til udlandet – betaling af notarsalær, som ikke indebærer grænseoverskridende kapitalbevægelser, men som ikke desto mindre har forbindelse til arvens grænseoverskridende karakter – omfattet
(Art. 63, stk. 1, TEUF)
(jf. præmis 29-33)
Fri bevægelighed for kapital og frihed til at foretage betalinger – restriktioner – notarsalær for udfærdigelse af en boopgørelse – arv, som omfatter aktiver, der befinder sig i to medlemsstater, og som pålægges arveafgift i begge disse stater – obligatorisk anvendelse af en notar med henblik på udfærdigelse af boopgørelsen i en af de nævnte stater – notarsalær, der beregnes på grundlag af de samlede bruttoaktiver i boet, uafhængigt af hvor de omhandlede aktiver befinder sig – lovgivning, der finder anvendelse uden forskel på nationale og grænseoverskridende situationer – ingen forskelsbehandling – boopgørelse, der i overensstemmelse med en dobbeltbeskatningsoverenskomst og med national ret omfatter de samlede aktiver i boet – ingen hensyntagen til salær, som er betalt til en notar, der er etableret i en anden medlemsstat, og som ligeledes er beregnet på grundlag af de samlede bruttoaktiver i boet – ulempe, der skyldes, at medlemsstaterne udøver deres beskatningskompetencer sideløbende med hinanden – ingen restriktion
(Art. 63, stk. 1, TEUF)
(jf. præmis 39-47 og domskonkl.)
Resumé
I forbindelse med en tvist vedrørende anfægtelse af salæret til en fransk notar, hvis tjenester der bestod en forpligtelse til at anvende i forbindelse med en grænseoverskridende arv, som omfattede aktiver, der befandt sig i Frankrig og i Belgien, udtalte Domstolen sig om foreneligheden med artikel 63 TEUF af en national lovgivning, der fastsætter, at salæret til den notar, der udfærdiger boopgørelsen, beregnes på grundlag af de samlede bruttoaktiver i boet, uden at der tages hensyn til det salær, der betales til en notar, der er etableret i en anden medlemsstat, og som ligeledes beregnes på grundlag af det samlede bruttobeløb i boet.
BC, der var bosiddende i Frankrig, var efter sin søster, der var bosiddende i Belgien, enearving af løsøre og fast ejendom, der befandt sig i både Frankrig og Belgien.
Bobehandlingen blev indledt i Belgien af en notar etableret i denne medlemsstat. Som modydelse for den boopgørelse, som sidstnævnte udfærdigede, betalte BC den pågældende et salær, der var beregnet på grundlag af de samlede bruttoaktiver i boet, som i overensstemmelse med gældende belgisk lovgivning omfattede aktiver, der befandt sig i Frankrig og i Belgien.
BC var derudover i medfør af fransk ret forpligtet til at anvende en notar etableret i Frankrig for at indgive boopgørelsen i denne medlemsstat med henblik på beregningen af den franske arveafgift.
BC anlagde sag ved tribunal judiciaire de Paris (retten i første instans i Paris), som var den forelæggende ret, hvorved BC anfægtede fremgangsmåden for beregning af den franske notars salær. BC nedlagde påstand om, at dette salær skulle beregnes på grundlag af bruttoaktiver, der alene svarede til de aktiver, der befandt sig i Frankrig, og ikke på grundlag af hele boet.
Domstolens bemærkninger
Domstolen fastslog for det første, at den omhandlede situation henhørte under kapitalbevægelserne som omhandlet i artikel 63, stk. 1, TEUF.
Det følger nemlig af fast retspraksis, at den skattemæssige behandling af arv er omfattet af EUF-traktatens bestemmelser om de frie kapitalbevægelser, med undtagelse af tilfælde, hvor de afgørende elementer ved arven er begrænset til en enkelt medlemsstat (
1
).
I det foreliggende tilfælde havde den omtvistede arv, hvis behandling var indledt i Belgien, og som tilfaldt en person, der var bosiddende i Frankrig, og omfattede aktiver, der befandt sig i Frankrig og i Belgien, og som i hver af disse medlemsstater var underlagt arveafgift, en grænseoverskridende karakter.
Denne grænseoverskridende karakter kunne ifølge Domstolen ikke drages i tvivl af den omstændighed, at salæret til den i Frankrig etablerede notar ikke i sig selv udgjorde en del af de aktiver, der var berørt af arven, og ikke gav anledning til en grænseoverskridende kapitalbevægelse, idet denne notar blev aflønnet uafhængigt og særskilt fra den i Belgien etablerede notar.
I boopgørelsen udfærdiget af notaren i Frankrig blev der således foretaget en registrering af løsøre og fast ejendom, der befandt sig såvel i Frankrig som i udlandet, for at gøre det muligt for den franske skatte- og afgiftsmyndighed at beregne arveafgiften, bl.a. i henhold til den fransk-belgiske overenskomst om undgåelse af dobbeltbeskatning vedrørende arveafgift (
2
).
Notarens medvirken i Frankrig udgjorde derfor et nødvendigt skridt for beregningen af denne afgift, således at fremgangsmåden for beregning af notarens salær, der blev fastsat på grundlag af de samlede bruttoaktiver i boet, der således var blevet registreret af notaren, var uløseligt forbundet med den omhandlede arvs grænseoverskridende karakter.
Da den omhandlede situation henhørte under de frie kapitalbevægelser, undersøgte Domstolen for det andet, om den franske lovgivning om fremgangsmåden for beregning af notarsalær for boopgørelser i en sådan situation udgjorde en restriktion for kapitalbevægelserne, der var forbudt i henhold til artikel 63 TEUF.
Domstolen bemærkede indledningsvis, at den omhandlede lovgivning, for så vidt som den ikke indførte nogen forskelsbehandling mellem rent interne og grænseoverskridende situationer, ikke var udtryk for forskelsbehandling. Notarsalærer, som udgør det vederlag, der i princippet anses for passende og rimeligt for den tjenesteydelse, som notaren leverer, beregnes nemlig under alle omstændigheder på grundlag af de samlede bruttoaktiver i boet, uanset hvor de pågældende aktiver befinder sig.
En sådan lovgivning kan ganske vist være mindre gunstig for grænseoverskridende situationer, for så vidt som den fører til, at en arving i tilfælde af en grænseoverskridende arv kan være foranlediget til at betale salær i hver af de medlemsstater, hvor de aktiver, der er genstand for arven, befinder sig, og således kan blive pålagt en større byrde end den, som denne arving ville være blevet pålagt i tilfælde af en rent intern arv.
Grunden til, at notarsalæret i Frankrig beregnes på grundlag af de samlede bruttoaktiver i boet, er imidlertid, at den boopgørelse, der udfærdiges af denne notar, skal registrere bruttoaktiverne for at gøre det muligt for den franske skatte- og afgiftsmyndighed at beregne arveafgiften i henhold til bl.a. den fransk-belgiske overenskomst. Dette salær skal i overensstemmelse med Domstolens praksis (
3
) anses for at være ugunstige virkninger i form af yderligere omkostninger, der følger af, at Den Franske Republik og Kongeriget Belgien udøver deres beskatningskompetence sideløbende med hinanden. Når der ikke findes en harmonisering på EU-plan, udgør sådanne ugunstige virkninger ikke restriktioner for den frie bevægelighed, forudsat at en sådan udøvelse ikke udgør forskelsbehandling.
Eftersom den omhandlede lovgivning ikke var udtryk for forskelsbehandling, og de yderligere omkostninger, som den skabte, påvirkede kapitalbevægelserne mellem Frankrig og Belgien og kapitalbevægelserne internt i Frankrig på samme måde, indførte den nævnte lovgivning ikke en restriktion for de frie kapitalbevægelser, der var forbudt i henhold til artikel 63, stk. 1, TEUF.
(
1
) – Jf. i denne retning dom af 23.2.2006, van Hilten-van der Heijden (C-513/03, EU:C:2006:131, præmis 41), af 21.12.2021, Finanzamt V (Arv – nedsat bundfradrag og fradrag af tvangsarv) (C-394/20, EU:C:2021:1044, præmis 29), og af 12.10.2023, BA (Arv – social boligpolitik i EU) (C-670/21, EU:C:2023:763, præmis 38).
(
2
) – Convention entre la France et la Belgique tendant à éviter les doubles impositions et à régler certaines autres questions en matière d’impôts sur les successions et de droits d’enregistrement (overenskomst mellem Frankrig og Belgien om undgåelse af dobbeltbeskatning og afklaring af visse andre spørgsmål vedrørende arveafgift og registreringsafgifter), undertegnet i Bruxelles den 20.1.1959.
(
3
) – Jf. analogt dom af 8.9.2005, Mobistar og Belgacom Mobile (C-544/03 og C-545/03, EU:C:2005:518, præmis 31), og af 22.9.2022, Admiral Gaming Network m.fl. (C-475/20 – C-482/20, EU:C:2022:714, præmis 43 og den deri nævnte retspraksis).