61975C0120
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT A. TRABUCCHI
FREMSAT DEN 26. MAJ 1976 (
1
)
Høje Ret.
1.
Sagen for den ret, som har forelagt Domstolen et spørgsmål i henhold til EØF-traktatens artikel 177, drejer sig om den toldretlige klassificering af tyttebær, som i 1974 blev indført fra Finland til Tyskland. På tidspunktet for de omstændigheder, der ligger til grund for hovedsagen, kunnen tyttebær toldfrit indføres fra Finland til Tyskland i medfør af den fælles toldtarifs position 08.08, B, »bær, friske«, medens de under position 08.10 B hørende frosne tyttebær var underkastet en toldsats på 20 %.
Ved de omtvistede varers undersøgelse med henblik på en tarifering på tidspunktet for grænseovergangen havde de tyske myndigheder fastholdt, at varen fremstod som en meget hård, iset og krystallinsk masse, selv om den på ydersiden så ud til ikke at være så hårdt frosset, henholdsvist fremviste tegn på optøning. Da varen havde været frosset, havde myndighederne ikke set sig i stand til at betragte den som friske frugter i den fælles toldtarifs betydning og havde følgelig henført den under position 08.10.B.
Importøren anførte i sin klagesag mod denne afgørelse, at bærrene alene var frosset for at undgå transportskader, og ikke for at forsinke deres markedsføring.
Ifølge Domstolens faste retspraksis, som støttes på praktikabilitetshensyn og toldmyndighedernes effektivitet, skal tariferingen ske ved hjælp af objektive, let anvendelige kriterier og således navnlig på grund af varens tilstand på tidspunktet for toldklareringen (jf. f.eks. dom 36/71, Günter Henck, Recueil 1972, s. 198, og fra den seneste tid dom 53/75, Vandertaelen, af 10. december 1975). Herefter er de formål, som en eksportør eller en importør forfølger, når han fremstiller varen i en bestemt tilstand, navnlig de formål, der vedrører den anvendelse, som varen er bestemt til, i reglen uden betydning, også i betragtning af vanskelighederne ved en efterprøvelse af sandheden af den slags påstande. Noget andet gælder alene, når anvendelsen udtrykkeligt er gjort til en del af varens kendetegn. I et sådant tilfælde må der foreskrives en hensigtsmæssig kontrol.
Ifølge denne almindelige grundsætning må der derfor gås ud fra, at den af sagsøger anførte omstændighed, at varens nedfrysning ikke skulle tjene til at gøre den holdbar for en længere periode, således at den først senere skulle markedsføres, men alene til bedre beskyttelse under transporten, ikke kan opveje den objektive omstændighed, at produktet på grund af den nedkøling, som var foretaget inden afsendelsen, ved grænsen fremstod som næsten helt frosset og i fast tilstand.
Den pågældende importør bemærker yderligere, at hvis alene varens tilstand på tidspunktet for toldbesigtigelsen var af betydning for tariferingen, så kunne toldinspektøren i et tilfælde som det foreliggende, hvor varen ikke befordres i kølevogn, henføre varen på den ene eller den anden måde simpelthen ved at fremskynde eller udskyde tidspunktet for inspektionen.
Det er korrekt, at en udsættelse med toldinspektionen havde kunnet føre til, at varen var forefundet i optøet tilstand. Kommissionens befuldmægtigede har imidlertid anført, at produktet på grund af nedfrysningen undergår irreversible ændringer, som allerede viste sig i varens ydre karakteristika så som frugtens hårdhed og elasticitet og i dens formindskede saftindhold; disse ændringer kan i det foreliggende tilfælde også videnskabeligt efterprøves ved en undersøgelse af vævsstrukturen. Disse ændringer ville således være til hinder for, at frosne frugter selv efter optøningen kunne anses som friske.
Dommeren søger ved løsningen af et toldretligt tariferingsproblem naturligt efter en funktionel forbindelse til de forskellige toldsatser, som gælder for de to positioner, hvis respektive anvendelsesområder han skal afgrænse.
Da det i det foreliggende tilfælde ikke kan antages, at den frosne vare som sådan opnår en højere handelsværdi, må det sluttes, at den højere toldsats alene kan forklares ved den højere værdi, som afhænger af de bedre markedsføringsmuligheder, som den længere holdbarhed kan give den. Derfor er de ringe mængder friske frugter, der som sådanne måtte være bestemt til at blive hurtigere optaget på markedet, undergivet lavere toldsatser. I denne forstand synes begrebet frisk frugt stillet over for begrebet frugt, der er konserveret ved frysning, og følgelig kan det siges, at alene den frugt, som aldrig har været frosset, er frisk. Det tilfældige tidspunkt, da varen føres over grænsen, er klart ikke væsentligt for afgrænsningen af de to udgaver af samme vare; afgørende er snarere de to typers forskelle, som på dette tidspunkt må fastslås, således at de kan underkastes forskellig toldbehandling.
2.
Erindrer vi os nu, at den fælles toldtarif for friske tyttebær fastsætter en selvstændig toldsats på 9 % i forhold til en autonom toldsats på 20 % for frosne tyttebær. Imidlertid havde Fællesskabet inden for rammerne af den såkaldte »Dillon round« erklæret sig rede til at nedsætte tolden til nul for friske tyttebær fra nogle lande, som havde forlangt det, såsom Sverige og Finland. Denne indrømmelse fra Fællesskabet udgjorde en del af en pakke gensidige indrømmelser.
Da der er tale om en told, som er opnået ved forhandling, må der også tages hensyn til nødvendigheden af om muligt at undgå, at fortolkningen af den fælles toldtarif fører til, at Fællesskabets indrømmelse i praksis bliver udhulet; dog må denne bestræbelse — som er berettiget af hensyn til princippet om god skik, som også binder Fællesskabet, for så vidt angår opfyldelsen af dettes internationale forpligtelser — ikke føre til en overskridelse af grænserne for en kompetence, der kun vedrører fortolkning af fællesskabslovgivers vilje. Set i dette perspektiv kunne man spørge sig, om det ikke for at gøre den af Fællesskabet indrømmede toldfritagelse effektiv skulle være nødvendigt at afsvække det ovenfor nævnte objektive kriterium for varernes placering, når den pågældende vare for at undgå en økonomisk utålelig forringelse normalt kun kan transporteres til Fællesskabet i frossen stand.
Jeg er ikke tilstrækkelig informeret om den tekniske side af dette spørgsmål. Det kunne meget vel være — ingen har udelukket det under sagen —, at en simpel afkøling, som holdt varen på en temperatur på 0o og følgelig undgik frysning og de dermed forbundne ændringer, som ikke længere gør det muligt at betragte den som et frisk produkt, ville være til strækkelig til at udelukke faren for varens beskadigelse eller fordærvelse under transporten, hvilket importøren angiveligt har villet imødegå med nedfrysningen. Det kan også tænkes, at frysningen er mindre udgiftkrævende, da den gør det muligt at undvære kølevogn under varens transport. Dette ville imidlertid givet ikke være gyldig grund til at udstrække begrebet »friske tyttebær« til sådanne bær, der inden transporten faktisk er frosset ned af rent økonomiske grunde og ikke fordi det teknisk set har været absolut nødvendigt.
Såfremt det på den anden side er korrekt, at frysningen fremkalder irreversible forandringer i produktet, så at dette, når det ikke længere er frosset, på ingen måde kan betegnes som et frisk produkt i den betydning, som dette begreb normalt har ifølge handelssædvane inden for den pågældende erhvervssektor, så må det under alle omstændigheder udelukkes, at et produkt, der ved grænseovergangen fremstår som frosset eller optøet, kan henføres under position 08.08; og dette gælder også, når der er givet en toldindrømmelse for produktet, og det normalt alene kan udføres fra de med indrømmelsen begunstigede stater til Fælleskabet i frossen tilstand. I et sådant tilfælde kunne det antages, at de pågældende stater ikke havde taget tilstrækkeligt hensyn til transportkravene, og at det derfor havde været lidet kløgtigt af dem ikke at forlange toldindrømmelse for position 08.10, hvorunder den frosne vare hører. Vi ved i øvrigt ikke, om de rent faktisk ikke har gjort det, og om Fællesskabet ikke af indre eller ydre økonomisk politiske grunde, som vi ikke kender, og som vi i alt fald ikke her skal efterprøve, har afslået dette. Det kan derfor også antages, at Fællesskabet ved at indskrænke fritagelsen til friske tyttebær har taget hensyn til vanskeligheden ved at transportere disse bær i frisk tilstand og dermed til de reelle omkostninger for Fællesskabets økonomi ved fritagelsen. Derfor går det ikke nu ved en fortolkning af den fælles toldtarif, der truer med at fordreje den almindelige betydning af udtryk, hvormed de pågældende toldmæssige begreber betegnes, at indrømme producenter fra tredjelande fordele, som er større end dem, som disse stater kunne opnå i toldtarifforhandlingerne, og som følgelig er større end dem, som de kompetente fællesskabsmyndigheder ville indrømme dem ud fra en fornuftig fortolkning af begreberne i tariffen.
Jeg er ikke i stand til at undersøge nogen af disse indbyrdes modstridende antagelser til bunds. Jeg vil med dem blot vise, at de i indledningen anførte overvejelser om den reelle rækkevidde af den for de pågældende produkters vedkommende af Fællesskabet indgåede eller af dets medkontrahenter forventede indrømmelse ikke kan være et bæredygtigt grundlag for en fortolkning af toldretlige begreber.
Retsklarhed og retssikkerhed kræver, at disse begrebers mening udelukkende udfindes på grundlag af det fællesskabsretlige tarifsystem, og at der derved tages afstand fra alle overvejelser, der støtter sig på de tilfældige ændringer, som ved inter nationale toldoverenskomster foretages i de disse begreber tilknyttede toldsatser.
3.
Kommissionens befuldmægtigede har i den mundtlige forhandling anført, at det pågældende produkt, fordi det er frosset, i Fællesskabet ikke på nogen måde kan konkurrere med det tilsvarende friske, indenlandske produkt, da et produkt som det førstnævnte ikke bringes på markedet som friskt. Kommissionen har desuden anført, at dette produkt heller ikke konkurrerer med det tilsvarende frosne, indenlandske produkt, fordi det benyttes til fremstilling af marmelade og syltetøj. Dette anbringende forudsætter, at det indenlandske produkt aldrig anvendes til marmelade- og syltetøjsfremstilling, og det forekommer mig måske lidt vovet helt at udelukke dette.
Hvordan det end forholder sig, har jeg spurgt mig selv, om det i tilfælde af, at der ikke er konkurrence mellem det omtvistede indførte og det indenlandske produkt, om det måske ville være berettiget at tillægge begrebet »bær, friske« en større rækkevidde, end jeg kan forsvare, for at fritage produkter for told, imod hvilke Fællesskabets økonomi ikke behøver beskyttelse.
Først kan det i almindelighed bemærkes, at formålet med toldsatserne i den fælles toldtarif ikke er udtømt med deres eventuelle karakter af beskyttelse. En fællesskabstold som den, der hviler på frosne tyttebær, hvis højde svarer til det aritmetiske gennemsnit af de tidligere nationale toldsatser, som formodentlig havde en beskyttelsesfunktion, kunne også fortsat have betydning for Fællesskabet, selv om den på grund af en ændring af de økonomiske vilkår ikke længere kunne opfylde denne funktion; navnlig inden for Fællesskabets handelspolitik kunne den bevare denne interesse som bytteobjekt i toldforhandlingerne med tredjelande. Allerede af den grund ville det ikke være hensigtsmæssigt at gøre fortolkningen af et toldretligt begreb og dermed muligheden for at anvende en bestemt toldsats afhængig af, om det indførte produkt konkurrerer med det indenlandske eller ej.
For det andet skal det bemærkes, at det ville være retligt forkert og farligt for Fællesskabets økonomi at gøre anvendelsesområdet for et toldretligt begreb afhængigt af ovennævnte betragtning; ikke alene fordi markedsforholdene for et produkt kan ændres, men frem for alt, fordi fortolkningen af en position som position 08.08, der omfatter et større antal produkter, ville få virkning for flere varer under samme position (i det foreliggende tilfælde for begrebet »bær, friske«), selv om den kun ville have relevans for konkurrenceforholdene for et af de omfattede produkter, og derfor også ville få følger for fortolkningen af andre produkter, der måske er i hårdere konkurrence med de tilsvarende indenlandske produkter. Her må det bemærkes, at de for friske produkter under position 08.08 gældende toldsatser ligger betragteligt lavere end dem, som gælder for de tilsvarende frosne produkter under position 08.10. Fællesskabet kan således have en reel interesse i en tydelig forskel mellem friske produkter, som også skal være sælgelige som sådanne, og frosne produkter; dette taler for, at man må undgå en udvidelse af begrebet friske produkter, idet denne ville føre til en omgåelse af den højere beskyttelse, som man gennem forskellen i toldsats for de to tarifpositioner har villet sikre indenlandske produkter, som er forskellige fra de omtvistede.
For at undgå faren for en løsning, som ville være urimelig for sådanne produkter fra Fællesskabet, som vi her ikke kan tage hensyn til, må vi efter min opfattelse for så vidt angår en fortolkning af begreberne her ved prøvelsen af den fælles toldtarif principielt se bort fra alle overvejelser, som går ud på, om det produkt, som omfattes af spørgsmålet fra den nationale dommer, konkurrerer med et fællesskabsprodukt.
Hvad navnlig angår betydningen af begrebet »frosne bær«, kunne det i teori og praksis blive vanskeligt at undgå, at også for længst høstede og ved frysning konserverede frugter kunne anses som friske, hvis man måtte gå ud fra, at også tidligere frosne produkter skulle behandles som friske, blot såfremt de blev præsenteret for Fællesskabets toldkontor i optøet tilstand.
Er det på den anden side korrekt, at de omtvistede tyttebær, som Kommissionen udtaler, i Fællesskabet ikke kan konkurrere med friske tyttebær, så kan det også antages, at importørerne ikke bringer dem på markedet som friske produkter, omend i mindre grad af fagetiske grunde end af den simple grund, at det allerede — skønt som hævdet i det foreliggende tilfælde blot for en kort periode — tidligere frosne produkt på grund af sin ydre beskaffenhed ikke længere kan afsættes i større omfang som frisk produkt. Er forbrugeren i stand til at skelne mellem friske og optøede tyttebær, må det antages, at også toldembedsmanden uden alt for store vanskeligheder er i stand hertil.
Men selv om det optøede produkts ydre beskaffenhed svarede til det friske produkts, gik det ikke an toldmæssigt at henføre det under begrebet frisk produkt; thi som det kan sluttes ud fra de forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen til position 07.02, hvortil bemærkningerne til position 08.10 henviser, ville det stadig dreje sig om en vare, der kun gav sig udseende af at være frisk, mens der som Kommissionen anfører er sket irreversible ændringer i varens væv, som objektivt kan fastslås, selv om de ikke skulle have ødelagt cellestrukturen.
Herefter foreslår jeg Domstolen vedrørende anmodningen fra Finanzgericht Hamburg om en præjudiciel afgørelse at kende for ret, at tyttebær, som er frosset, selv om dette kun er sket med henblik på transporten og uafhængigt af, om de ved toldklareringen stadig er frosne, ikke skal kunne anses som friske bær ifølge position 08.08 B i den fælles toldtarif.
(
1
) – Overeat fra italiensk.