61991CC0146_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. I den foreliggende sag har Koinopraxia Enóséon Georgikon Synetairismon Diacheiríséos Enchorion Proïonton Syn. PE ("centralkontoret for forvaltning af hjemmemarkedet") (herefter benaevnt "KYDEP") i medfoer af EOEF-traktatens artikel 215, stk. 2, anlagt sag mod Raadet for Den Europaeiske Union og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber. KYDEP har nedlagt paastand om erstatning for det tab, organet har lidt paa grund af ovennaevnte institutioners culpoese handlinger og undladelser paa grund af de faellesskabsbestemmelser, der blev udstedt som foelge af den nukleare ulykke i Tjernobyl den 26. april 1986. Paa grund af ulykken daekkede en radioaktiv sky store dele af Europa, hvilket medfoerte radioaktiv kontaminering af betydelige maengder af landbrugsprodukter.
2. KYDEP er et andelsselskab, som har hjemsted i Athen, og som bestaar af 93 sammenslutninger af landbrugsandelsselskaber. KYDEP koeber bl.a. af de graeske producenter korn og groentsager, som organet oplagrer og saelger. Af 1986-hoesten koebte KYDEP 634 162,152 tons haard hvede og 335 202,676 tons bloed hvede, enten for at saelge dem i tredjelande eller tilbyde dem til intervention.
KYDEP har gjort gaeldende, at Raadet og Kommissionen har handlet retsstridigt som foelge af deres handlinger eller, rettere sagt, deres undladelser, hvilket jeg vil goere naermere rede for i det foelgende, og at KYDEP af den grund ikke eller ikke fuldt ud har kunnet saelge eller tilbyde de koebte maengder hvede til intervention, eller i hvert fald ikke paa de forventede vilkaar. KYDEP kraever derfor erstatning af Faellesskabet for det lidte tab.
De retsakter fra Raadet og Kommissionen, som sagsoegeren har anfaegtet
3. Inden jeg giver en samlet oversigt over de retsakter fra Raadet og Kommissionen, som sagsoegeren har anfaegtet, skal jeg bemaerke, at de retsakter, som institutionerne udstedte efter Tjernobyl-ulykken, (naturligvis) navnlig vedroerte import af landbrugsprodukter fra visse lande i Mellem- og OEsteuropa, med andre ord fra tredjelande. KYDEP' s klagepunkter vedroerer imidlertid de produkter, sagsoegeren har koebt i Graekenland, og som er tilbudt til intervention eller solgt i Graekenland eller eksporteret fra Graekenland. Kernen i KYDEP' s paastande (som dog aldrig er udtrykt helt klart) synes derfor at vaere, at EF-institutionerne ikke ogsaa har udstedt bestemmelser vedroerende og oekonomisk stoette til produkter med oprindelse i medlemsstaterne, naermere betegnet i Graekenland, eller at de har gjort det for sent eller paa ukorrekt maade.
For saa vidt angaar det sidste punkt, dvs. spoergsmaalet om oekonomisk stoette til graeske produkter, vedroerer KYDEP' s paastande de bestemmelser, som er udstedt, eller som (ifoelge KYDEP med urette) ikke eller ikke i tilstraekkeligt omfang er udstedt, og som omhandler interventionsopkoeb af og/eller ydelse af eksportrestitutioner for hvede med oprindelse i Graekenland. I det foelgende vil jeg sondre mellem disse to kategorier af forordninger. Jeg vil foerst behandle de foranstaltninger, institutionerne traf, navnlig med henblik paa import og salg af de omhandlede produkter fra de paagaeldende tredjelande, i saerdeleshed retsakterne vedroerende maksimumstolerancevaerdierne, saaledes som de blev fastsat (nedenfor i punkt 4 ff.). Jeg vil derefter komme ind paa bestemmelserne om koeb af og eksportrestitutioner for produkter med oprindelse i Graekenland (punkt 10 ff.).
Bestemmelser vedroerende maksimumstolerancevaerdierne
4. De foerste bestemmelser ° som var forberedende retsakter ° var generelle. Som en foerste reaktion paa Tjernobyl-ulykken, naermere bestemt i en pressemeddelelse af 29. april 1986, meddelte Kommissionen saaledes bl.a., at den i medfoer af Euratom-traktatens artikel 35 og 36 havde anmodet medlemsstaterne om at fremsende oplysninger om radioaktivitetsmaengden i atmosfaeren, og at den paataenkte at saette spoergsmaalet paa dagsordenen ved det foelgende moede i Det Videnskabelige og Tekniske Udvalg, der var oprettet i henhold til Euratom-traktatens artikel 31 (1).
En uge senere, den 6. maj 1986, vedtog Kommissionen ° som led i den generelle befoejelse, den er tillagt ved EOEF-traktatens artikel 155 og Euratom-traktatens artikel 124 ° en henstilling til medlemsstaterne vedroerende samordning af de nationale foranstaltninger, som medlemsstaterne allerede havde truffet eller paataenkte at traeffe med henblik paa at forbyde handel med radioaktivt kontaminerede landbrugsprodukter (2). I henstillingen var fastsat maksimumstolerancevaerdier for maelk og mejeriprodukter samt for frugt og groentsager (men ikke for korn), ligesom det hed, at medlemsstaterne principielt skulle overholde de samme vaerdier paa deres eget marked og paa eksportmarkederne og skulle anerkende kontrolforanstaltninger foretaget af andre medlemsstater.
5. Den foelgende dag, dvs. den 7. maj 1986, udstedte Kommissionen en foerste retsakt med hensyn til import fra Mellem- og OEsteuropa, naermere bestemt en beslutning om suspension af indfoersler fra Bulgarien, Ungarn, eks-Jugoslavien, Polen, Rumaenien, eks-Tjekkoslovakiet og eks-Sovjetunionen (3).
Et par dage efter udstedte Raadet under henvisning til forslag fra Kommissionen forordning (EOEF) nr. 1388/86 af 12. maj 1986 om suspension af indfoersel af visse landbrugsprodukter med oprindelse i visse tredjelande (4). Forordningen indeholdt et midlertidigt (indtil den 31.5.1986), men fuldstaendigt forbud mod indfoersel af elleve kategorier af landbrugsprodukter (navnlig koed, maelk og mejeriprodukter samt frugt og groentsager) med oprindelse i de ovenfor naevnte mellem- og oesteuropaeiske lande (5). Hvede og de oevrige kornsorter eller kornprodukter, dvs. de produkter, der omtvistes i denne sag, var ikke omfattet af forordningen.
6. Den 30. maj 1986 udstedte Raadet endnu en forordning, nemlig forordning (EOEF) nr. 1707/86, som ogsaa vedroerte indfoersler af landbrugsprodukter med oprindelse i tredjelande (6). I forordningen var der fortsat fastsat bestemmelser om uopsaettelige, men midlertidige foranstaltninger. I modsaetning til ovennaevnte forordning vedroerte forordningen her alle landbrugsprodukter og forarbejdede landbrugsprodukter, bestemt til menneskefoede, det vil saaledes ogsaa sige hvede, og i stedet for et fuldstaendigt forbud mod indfoersler fra ovennaevnte syv lande var der i forordningen fastsat maksimumstolerancevaerdier, saaledes at indfoersler var tilladt, blot vaerdierne ikke blev overskredet. Konkret bestemte forordningens artikel 3, at caesium 134- og 137-radioaktiviteten i alt ikke maatte overstige 370 bq/kg for maelk og 600 bq/kg for alle andre beroerte produkter (7). I anden betragtning hedder det, at "der kan dog blive tale om at tage de tolerancevaerdier, der anvendes over for tredjelande, op til fornyet undersoegelse paa baggrund af faellesskabsbeslutningerne vedroerende tolerancevaerdierne for intern kontamination".
7. Forordning nr. 1707/86 vedroerte saaledes indfoersler fra (visse) tredjelande. Paa Raadets moede den 30. maj 1986, hvor forordningen blev vedtaget (8), blev medlemsstaterne med hensyn til de i forordningen omhandlede produkter med oprindelse i andre medlemsstater enige om, at de ikke ville anvende mere restriktive maksimumstolerancevaerdier end dem, der i forordningen var fastsat med hensyn til indfoersler fra tredjelande. Medlemsstaterne henviste endvidere til en tidligere erklaering af 12. maj 1986, hvori de havde forpligtet sig til ikke at anvende mere restriktive maksimumstolerancevaerdier for produkter fra de oevrige medlemsstater end dem, de anvendte for indenlandsk fremstillede produkter.
Paa samme raadsmoede anmodede Raadet Kommissionen om snarest muligt ° med hjemmel i de relevante bestemmelser i Euratom-traktaten ° at fremsaette forslag med henblik paa at supplere de bestaaende regler om beskyttelse af befolkningen og at indfoere en procedure med henblik paa at kunne imoedegaa uopsaettelige situationer i fremtiden.
8. Gyldigheden af forordning (EOEF) nr. 1707/86, hvor udloebsdatoen oprindeligt var fastsat til den 30. september 1986, blev forlaenget to gange. Den 22. december 1987 udstedte Raadet endnu to forordninger. Den foerste, dvs. forordning (EOEF) nr. 3955/87, vedroerte paa ny indfoersler af landbrugsprodukter fra tredjelande (9). Forordningen indeholder i det store og hele ° i hvert fald er der ingen vaesentlige, materielle aendringer ° de samme bestemmelser som forordning (EOEF) nr. 1707/86. De samme maksimumstolerancevaerdier blev opretholdt i yderligere to aar for de samme produkter fra de samme lande (10).
Den anden forordning, dvs. Raadets forordning (Euratom) nr. 3954/87 af 22. december 1987 (11), havde ikke en begraenset gyldighedsperiode. Som det fremgaar af artikel 1, fastlaegges i forordningen "proceduren for fastsaettelse af de maksimalt tilladte niveauer for radioaktiv kontamination af levnedsmidler og foder, som markedsfoeres efter en nuklear ulykke eller andre tilfaelde af straalingsfare, som kan medfoere eller har medfoert vaesentlig radioaktiv kontamination af levnedsmidler og foder". Forordningen er med andre ord et konkret resultat af Raadets oenske om at fastsaette en procedure, saaledes at man i fremtiden kan imoedegaa uopsaettelige situationer (jf. ovenfor under punkt 7).
9. Ifoelge den procedure, der er fastsat i sidstnaevnte forordning, skal Kommissionen, hvis den modtager officielle oplysninger om uheld eller andre tilfaelde af straalingsfare, "der godtgoer, at de maksimalt tilladte vaerdier i bilag I maa antages at blive naaet eller er naaet" (se naermere nedenfor), oejeblikkeligt vedtage en forordning, som bringer de maksimalt tilladte niveauer i anvendelse (artikel 2, stk. 1). Efter samraad med eksperter forelaegger Kommissionen Raadet et forslag til forordning senest en maaned efter forordningens vedtagelse, og Raadet kan tilpasse eller stadfaeste forslaget inden for en naermere angiven frist (artikel 3, stk. 1, 2 og 3). I modsat fald finder de i bilaget fastsatte niveauer fortsat anvendelse, indtil Raadet traeffer afgoerelse, eller indtil Kommissionen traekker sit forslag tilbage (artikel 3, stk. 4).
De niveauer, der er angivet i bilaget, og som der henvises til i ovennaevnte saetning i forordningens artikel 2, stk. 1, er fastsat til 1 000 bq/kg for mejeriprodukter og 1 250 bq/kg for andre levnedsmidler med hensyn til indholdet af caesium 134 og 137, mens der var fastsat andre niveauer for strontium 90, jodium 131, plutonium 239 og americium 241. Med hensyn til caesium er disse niveauer for andre levnedsmidler end mejeriprodukter (altsaa ogsaa for hvede) langt hoejere end dem, der i forordning (EOEF) nr. 1707/86 var fastsat for indfoersler fra de paagaeldende tredjelande (se ovenfor under afsnit 6).
Bestemmelser vedroerende interventionsopkoeb og eksportrestitutioner
10. Jeg vil i den forbindelse foerst citere et telex, som Kommissionen den 24. juli 1986 tilstillede de tolv medlemsstaters faste repraesentationer. Meddelelsen var underskrevet af D. Legras, generaldirektoer for landbrug, og den vedroerte interventionsopkoeb og eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, der har vaeret udsat for radioaktiv bestraaling. Meddelelsen spiller en vigtig rolle i KYDEP' s argumentation (se nedenfor under punkt 19). Jeg vil derfor citere den in extenso:
"Medlemsstaternes opmaerksomhed henledes paa, at varer, der tilbydes til intervention, efter faellesskabsreglerne for interventionsopkoeb skal vaere af sund og saedvanlig handelskvalitet og ikke maa indeholde stoffer, der kan vaere til skade for menneskers sundhed. I oevrigt kan ethvert landbrugsprodukt, der ikke kan markedsfoeres paa grund af sine egenskaber, heller ikke omfattes af en opkoebskontrakt.
Med hensyn til de produkter, for hvilke der er ansoegt om eksportrestitution, bemaerkes i oevrigt, at restitutionen efter artikel 15 i forordning (EOEF) nr. 2730/79 (EFT L 317 af 12.12.1979) ydes for produkter af sund og saedvanlig handelskvalitet, hvis anvendelse til konsum ikke er udelukket paa grund af deres egenskaber eller tilstand.
Paa baggrund af ovenstaaende og Raadets forordning (EOEF) nr. 1707/86 (EFT L 146 af 31.5.1986) kan produkter, der ikke overholder maksimumstolerancevaerdierne, ikke anses for at opfylde betingelserne for interventionsopkoeb, ligesom de heller ikke giver ret til eksportrestitutioner. Udgifterne hertil udredes derfor ikke af EUGFL" (12).
11. Det var ikke den eneste foranstaltning, Kommissionen traf. Ved forordning (EOEF) nr. 2751/88 af 2. september 1988 (13) traf den ogsaa saerlige interventionsforanstaltninger for haard hvede i Graekenland, navnlig hvede fra 1986-hoesten. Forordningen var udstedt med henvisning til artikel 8 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2727/75 af 29. oktober 1975 (14), som bestemmer, at der er mulighed for at traeffe saerlige interventionsforanstaltninger med det formaal at stoette markedet i visse omraader, hvis situationen kraever det. Den saerlige interventionsforanstaltning, der blev truffet for haard hvede i Graekenland, bestod i ydelse af en eksportrestitution for eksport af 300 000 tons haard hvede fra Graekenland, hvoraf 40% skulle stamme fra den graeske 1986-hoest.
Grundlaeggende principper for Faellesskabets ansvar uden for kontraktforhold
12. Ved vurderingen af de anbringender, sagsoegeren har fremfoert til stoette for sin paastand om erstatning, er det hensigtsmaessigt foerst at naevne de grundlaeggende principper for Faellesskabets erstatningsansvar uden for kontraktforhold. Jeg skal i den forbindelse citere praemis 12 og 13 i Domstolens dom af 19. maj 1992 i de forenede sager C-104/89 og C-37/90:
"Traktatens artikel 215, stk. 2, bestemmer, at for saa vidt angaar ansvar uden for kontraktforhold skal Faellesskabet i overensstemmelse med de almindelige retsgrundsaetninger, der er faelles for medlemsstaternes retssystemer, erstatte skader forvoldt af dets institutioner eller af dets ansatte under udoevelsen af deres hverv. Bestemmelsens raekkevidde er blevet naermere praeciseret paa den maade, at Faellesskabet kun ifalder ansvar som foelge af generelle retsakter, der indebaerer beslutninger vedroerende oekonomisk politik, saafremt der foreligger en tilstraekkeligt kvalificeret kraenkelse af en hoejere retsregel til beskyttelse af private (jf. bl.a. dom af 25.5.1978, forenede sager 83/76 og 94/76, 4/77, 15/77 og 40/77, HNL, Sml. s. 1209, praemis 4, 5 og 6). I en retlig sammenhaeng som den foreliggende, som er kendetegnet ved udoevelsen af en vid skoensbefoejelse, der er uomgaengelig for ivaerksaettelsen af den faelles landbrugspolitik, kan Faellesskabet foelgelig kun ifalde ansvar, hvis den paagaeldende institution aabenbart og groft har overskredet graenserne for udoevelsen af sine befoejelser (jf. bl.a. ovennaevnte dom af 25.5.1978, praemis 6).
I oevrigt er det ifoelge Domstolens faste praksis en betingelse for, at Faellesskabet ifalder ansvar uden for kontraktforhold, at det paastaaede tab gaar ud over graenserne for de oekonomiske risici, der er forbundet med virksomhed i den paagaeldende sektor (jf. domme af 4.10.1979, sag 238/78, Ireks-Arkady, Sml. s. 2955, praemis 11, forenede sager 241/78, 242/78 og 245/78-250/78, DGV, Sml. s. 3017, praemis 11, forenede sager 261/78 og 262/78, Interquell, Sml. s. 3045, praemis 14, og forenede sager 64/76 og 113/76, 167/78 og 239/78, 27/79, 28/79 og 45/79, Dumortier, Sml. s. 3091, praemis 11)" (15).
13. I den foreliggende sag er spoergsmaalet herefter for det foerste, om der foreligger en tilstraekkeligt kvalificeret kraenkelse af en hoejere retsregel til beskyttelse af private. KYDEP har henvist til fem saadanne kraenkelser, som vedroerer henholdsvis EOEF-traktatens artikel 39, stk. 1, litra b) og c), princippet om forbud mod forskelsbehandling, proportionalitetsprincippet, princippet om, at vurderingen af de faktiske omstaendigheder ikke maa vaere aabenbart fejlagtig og princippet om frie varebevaegelser og om frihed til at kunne eksportere. Kommissionen og Raadet har bestridt hver enkelt af de naevnte kraenkelser og har paastaaet sig frifundet for KYDEP' s paastande. Det er herefter ufornoedent at behandle de oevrige ansvarsbetingelser, navnlig betingelsen om, at der skal vaere et tab, og betingelsen om aarsagssammenhaeng.
Den paastaaede tilsidesaettelse af EOEF-traktatens artikel 39, stk. 1, litra b) og c)
Sagsoegerens paastande over for Raadet
14. EOEF-traktatens artikel 39, stk. 1, indeholder en opregning af formaalene med den faelles landbrugspolitik. Med henvisning til betragtningerne til Raadets forordning (EOEF) nr. 2727/75 af 29. oktober 1975 om den faelles markedsordning for korn (16) har KYDEP anfoert ° og hverken Raadet eller Kommissionen bestridt ° at inden for kornsektoren er det vigtigste formaal at sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard og at stabilisere markederne. Ifoelge KYDEP har Raadet handlet i strid med disse formaal, idet det ikke, da Tjernobyl-ulykken indtraf, udstedte en EF-beslutning om intervention for, eksport af og samhandel inden for Faellesskabet med korn. En saadan undladelse er navnlig alvorlig, fordi Raadet havde fremkaldt visse forhaabninger, idet det i den anden betragtning til forordning (EOEF) nr. 1707/86 bebudede en EF-beslutning om tolerancevaerdierne for intern kontamination (17). Kommissionen var ogsaa forpligtet til at traeffe saadanne foranstaltninger, nemlig i medfoer af artikel 8 i ovennaevnte forordning (EOEF) nr. 2727/75 (se ovenfor under punkt 11).
I replikken har KYDEP praeciseret, at saafremt Raadet havde truffet saadanne saerlige interventionsforanstaltninger i medfoer af ovennaevnte artikel 8, ville det saaledes have kunnet traeffe foranstaltninger, der direkte var tilpasset producenternes og de handlendes problemer. Hvis jeg har forstaaet det rigtigt, ville KYDEP saaledes have, at Raadet ydede KYDEP eller i det mindste kornsektoren i Graekenland en saerlig oekonomisk stoette for at neutralisere foelgerne af Tjernobyl-ulykken.
15. Heroverfor har Raadet fremfoert foelgende argumenter. Det har for det foerste gjort gaeldende, at paa det tidspunkt, Tjernobyl-ulykken indtraf, havde institutionerne ikke den fornoedne kompetence i medfoer af faellesskabsretten, og navnlig fandtes der ingen procedure for fastsaettelse af de maksimalt tilladte niveauer for radioaktivitet i tilfaelde af saerligt uopsaettelige situationer (18). Ganske vist bestemmer Euratom-traktatens artikel 2, litra b), at Det Europaeiske Atomenergifaellesskab skal indfoere ensartede sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed og overvaage deres anvendelse. Denne bestemmelse er blevet gennemfoert ved forskellige direktiver af 1959, som siden er blevet erstattet af Raadets direktiv af 15. juli 1980 om aendring af direktiverne om fastsaettelse af de grundlaeggende normer for beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, der er forbundet med ioniserende straaling (19). Disse direktiver indeholder imidlertid ikke regler om fastsaettelse af de maksimalt tilladte niveauer for radioaktivitet i levnedsmidler som foelge af nukleare ulykker. Saaledes bestemmer artikel 45, stk. 4, i direktivet af 15. juli 1980, at "med henblik paa eventuelle uheld skal medlemsstaterne traeffe afgoerelse om: a) handlingstaerskler og de forholdsregler, der skal traeffes af de kompetente myndigheder (...)". Det var i oevrigt i overensstemmelse med denne bestemmelse, at medlemsstaterne umiddelbart efter Tjernobyl-ulykken fastsatte maksimumstolerancevaerdier paa nationalt plan. Med udstedelsen af forordning (EOEF) nr. 1707/86 forpligtede medlemsstaterne sig desuden til ikke ved indfoersler fra andre medlemsstater at anvende mere restriktive maksimumstolerancevaerdier end dem, de anvender for indenlandsk fremstillede varer (se ovenfor under punkt 7), og de fastsatte faktisk de maksimumstolerancevaerdier, der var fastsat for indfoersler fra tredjelande (se nedenfor under punkt 28).
Raadet har i samme forbindelse ogsaa bemaerket, at de retsregler, der var gaeldende, da Tjernobyl-ulykken indtraf, og som siden viste sig at vaere utilstraekkelige, var i overensstemmelse med de krav og de videnskabelige oplysninger, der forelaa paa det tidspunkt. Inden Tjernobyl-ulykken antoges det i almindelighed i videnskabelige kredse, at en nuklear ulykke kun havde foelger inden for et begraenset geografisk omraade. De to alvorligste tidligere nukleare ulykker, nemlig ulykkerne paa Three Mile Island i De Forenede Stater og Windscale i Det Forenede Kongerige, havde faktisk kun haft lokale virkninger. Af den grund havde man derfor ikke alene inden for Faellesskabet, men ogsaa i de internationale organisationer, kun haeftet sig ved de tilladte niveauer for radioaktivitet, som den menneskelige organisme er direkte udsat for i tilfaelde af en ulykke. Der var saaledes ikke internationalt anerkendte normer med hensyn til de maksimalt tilladte niveauer for radioaktivitet i levnedsmidler. Kun US Food and Drug Administration havde fastsat saadanne normer siden 1982.
16. For saa vidt angaar den mulighed for at traeffe saerlige interventionsforanstaltninger, der er fastsat i artikel 8 i forordning (EOEF) nr. 2727/75, har Raadet bemaerket, at den faktisk ogsaa er blevet udnyttet, navnlig i form af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2751/88 af 2. september 1988 om saerlige interventionsforanstaltninger for haard hvede i Graekenland (se ovenfor under punkt 11). Raadet har tilfoejet, at det hverken i henhold til traktaten eller til forordning nr. 2727/75 er forpligtet til at traeffe foranstaltninger med henblik paa at yde direkte erstatning for tab, som producenter lider som foelge af naturkatastrofer eller andre usaedvanlige begivenheder. Derimod bestemmer EOEF-traktatens artikel 92, stk. 2, litra b), at medlemsstaterne kan yde stoette i saadanne tilfaelde.
Endelig har Raadet rejst det spoergsmaal, om EOEF-traktatens artikel 39 overhovedet er en overordnet retsregel til beskyttelse af private, hvis overtraedelse kan medfoere ansvar for Faellesskabet som foelge af generelle retsakter. Raadet har i den forbindelse henvist til en bemaerkning i samme retning fra generaladvokat Capotorti: "De af den faelles landbrugspolitik omfattede personer faar ganske vist herved deres interesser beskyttet, men ikke i form af en tildeling af subjektive rettigheder" (20).
17. Jeg kan uden videre tilslutte mig Raadets argumentation. KYDEP har ikke godtgjort, at der foreligger en "tilstraekkeligt kvalificeret kraenkelse af en hoejere retsregel til beskyttelse af private", og KYDEP har efter min opfattelse heller ikke godtgjort, at Raadet "groft har overskredet graenserne for udoevelsen af sine befoejelser" (se punkt 12). Uanset om artikel 39 er en hoejere retsregel til beskyttelse af private, mener jeg ikke, at der er tale om culpoese handlinger og undladelser og slet ikke tilstraekkeligt kvalificeret culpa. Som Raadet med rette har bemaerket, var der ingen faellesskabsretlige bestemmelser, som forpligtede det til at traeffe foranstaltninger med henblik paa at erstatte det tab, graeske kornproducenter havde lidt som foelge af den nukleare ulykke i Tjernobyl. En saadan forpligtelse kan heller ikke udledes af den generelle bestemmelse i EOEF-traktatens artikel 39, hvorefter den faelles landbrugspolitik bl.a. har til formaal at sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard og at stabilisere markederne. Artikel 8 i forordning (EOEF) nr. 2727/75 hjemler mulighed for at traeffe saerlige interventionsforanstaltninger, men ikke en forpligtelse. I oevrigt traf Kommissionen faktisk, nemlig i form af ovennaevnte forordning (EOEF) nr. 2751/88, saerlige interventionsforanstaltninger for haard hvede fra 1986-hoesten i Graekenland.
Det er ogsaa min opfattelse, at Raadet med rette har anfoert ° uden at KYDEP har gendrevet denne paastand med konkrete argumenter ° at det i henhold til de faellesskabsbestemmelser, der var gaeldende, da Tjernobyl-ulykken indtraf, paahvilede medlemsstaterne at fastsaette de maksimalt tilladte niveauer for radioaktiv kontaminering af levnedsmidler i tilfaelde af nukleare ulykker. Det forhold, at der ikke allerede fandtes normer paa faellesskabsplan eller en procedure om fastsaettelse af saadanne normer i tilfaelde af uopsaettelighed, kan vanskeligt foreholdes institutionerne ° hvis jeg har forstaaet det rigtigt, bebrejder KYDEP dem det i oevrigt heller ikke ° eftersom Tjernobyl-ulykken og de virkninger, den havde hundreder af kilometer vaek, i sig selv var noget ganske uhoert.
Sagsoegerens paastande over for Kommissionen
18. I forbindelse med ovennaevnte paastand over for Raadet har KYDEP bemaerket, at Kommissionen for sent fremsatte et forslag til en endelig ordning for saa vidt angaar radioaktiv kontaminering af levnedsmidler. Paa moedet den 30. maj 1986, hvor forordning (EOEF) nr. 1707/86 blev vedtaget, anmodede Raadet Kommissionen om "hurtigst muligt" at fremkomme med forslag til bestemmelser om bl.a. radioaktiv kontaminering af levnedsmidler (se ovenfor under punkt 7). Foerst tretten maaneder senere, nemlig den 2. juli 1987, fremsatte Kommissionen et forslag, som blev til forordning (Euratom) nr. 3954/87 (se ovenfor under punkt 7).
Kommissionen har ikke bestridt, at det forholder sig saaledes, men fastholdt, at en periode paa tretten maaneder under de foreliggende omstaendigheder er rimelig, og at den ikke skyldes passivitet fra Kommissionens side, men at der er tale om et kompliceret sagsforhold, ligesom de sagkyndige har forskellige opfattelser. Som KYDEP ogsaa har anfoert i replikken over for Raadet, afholdt Kommissionen i loebet af de tretten maaneder bl.a. et internationalt symposium med deltagelse af 100 sagkyndige fra 27 lande samt repraesentanter for de beroerte internationale organisationer.
Jeg maa foerst fastslaa, at KYDEP blot har anfoert, at en periode paa tretten maaneder er for lang, og at KYDEP ikke har bestridt Kommissionens argumenter. Efter min opfattelse er en periode paa tretten maaneder ikke i sig selv saerlig lang, navnlig ikke paa grund af de komplicerede tekniske forhold og de helt usaedvanlige omstaendigheder. Dette argument fra KYDEP' s side maa derfor forkastes.
19. Ifoelge KYDEP har Kommissionen ogsaa forvaerret problemerne inden for kornsektoren i Graekenland ved den 24. juli 1986 at sende et telex til medlemsstaterne (se ovenfor under punkt 10). Efter KYDEP' s opfattelse var meddelelsen retsstridig og paafoerte KYDEP alvorlig skade. Reelt foerte meddelelsen til et forbud mod at tilbyde landbrugsprodukter til intervention, saafremt radioaktiviteten oversteg de i meddelelsen afgivne maksimumstolerancevaerdier, og mod at yde eksportrestitutioner for saadanne produkter.
Kommissionen har heroverfor anfoert, at meddelelsen ikke var retsstridig. Retligt maa den betragtes som et forklarende eller fortolkende notat, som Kommissionen fremsendte til medlemsstaterne som led i deres administrative samarbejde, og hvori Kommissionen mindede medlemsstater om reglerne for EUGFL-finansiering af landbrugsudgifter. Disse regler ville ogsaa have vaeret gaeldende uden denne meddelelse.
20. Jeg kan tilslutte mig Kommissionens argumenter. Det er fuldt ud rimeligt, at Kommissionen i sin egenskab af faellesskabsrettens vogter og forvaltningsmyndighed for EUGFL goer medlemsstaterne opmaerksom paa de faellesskabsregler, som ogsaa medlemsstaterne skal anvende. Det er ogsaa helt normalt, at Kommissionen som led i det administrative samarbejde med medlemsstaterne giver sin fortolkning med hensyn til anvendelsen af reglerne om EUGFL-finansiering, eftersom Kommissionen siden skal anvende disse regler i forbindelse med den aarlige afslutning af EUGFL-regnskaberne (21).
Det paagaeldende telex (hvis fuldstaendige ordlyd findes i punkt 10) er i oevrigt efter min opfattelse en holdbar fortolkning af de bestemmelser, der citeres, eller af de relevante bestemmelser. Artikel 2, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1569/77 af 11. juli 1977 om fastsaettelse af fremgangsmaaden ved og betingelserne for interventionsorganernes overtagelse af korn (22) bestemmer:
"For at kornet kan godkendes til intervention, skal det vaere af sund, saedvanlig handelsmaessig kvalitet."
Artikel 15 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2730/79 af 29. november 1979 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (23) har foelgende ordlyd:
"Der ydes ingen restitution, naar produkterne ikke er af sund og saedvanlig handelskvalitet, og hvis disse produkter er bestemt til konsum, naar deres anvendelse til dette formaal er udelukket eller i betydelig grad forringet paa grund af deres egenskaber eller tilstand."
I det omtvistede telex har Kommissionen i fuldstaendig overensstemmelse med ovennaevnte bestemmelse anfoert, at produkter, der ikke overholder maksimumstolerancevaerdierne for radioaktivitet som omhandlet i forordning (EOEF) nr. 1707/86 (se ovenfor under punkt 6), ikke kan antages at vaere af sund og saedvanlig handelskvalitet og egnede til menneskefoede i henhold til de naevnte to bestemmelser. For saa vidt som disse maksimumstolerancevaerdier er acceptable (se naermere herom under punkt 27 og 28), er denne fortolkning af bestemmelserne efter min opfattelse rimelig.
21. KYDEP har bestridt Kommissionens fortolkning og til stoette herfor henvist til stk. 2 i ovennaevnte artikel 2 i forordning (EOEF) nr. 1569/77:
"Kornet anses for at vaere af sund, saedvanlig handelsmaessig kvalitet, naar det har den for den paagaeldende kornart karakteristiske farve og en sund lugt, samt er fri for levende skadedyr (herunder mider) paa alle udviklingsstadier, og saafremt det opfylder de i bilaget fastsatte minimumskriterier for kvaliteten."
Da der i bilaget ikke tales om radioaktivitet, maa det heraf modsaetningsvis sluttes, at korn, der er radioaktivt kontamineret, maa antages at vaere af sund, saedvanlig handelsmaessig kvalitet. For mig at se kan dette raesonnement ikke tages alvorligt.
Paastanden om tilsidesaettelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling
22. EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit in fine, bestemmer, at en faelles markedsordning "boer udelukke enhver form for forskelsbehandling af Faellesskabets producenter eller forbrugere". Ifoelge KYDEP har EF-institutionerne tilsidesat dette princip om forbud mod forskelsbehandling ved ikke at traeffe saerlige foranstaltninger for kornsektoren i Graekenland. Graekenland blev ifoelge KYDEP i langt hoejere grad end resten af Faellesskabet ramt af foelgerne af Tjernobyl-ulykken. Det forhold, at der ikke blev truffet saerlige foranstaltninger for Graekenland, er derfor udtryk for forskelsbehandling.
Ifoelge KYDEP viser ogsaa en sammenligning af de to forordninger, som Raadet udstedte den 22. december 1987 (se ovenfor under punkt 8), at der er tale om forskelsbehandling. Ved forordning (EOEF) nr. 3955/87, som blev udstedt paa den dato, bekraeftedes de foranstaltninger, der tidligere var truffet med hensyn til indfoersel af landbrugsprodukter fra tredjelande, herunder ogsaa de maksimalt tilladte niveauer for radioaktivitet i levnedsmidler paa 370 bq/kg for maelk og 600 bq/kg for alle oevrige omhandlede produkter (se punkt 6). Derimod er der i forordning (Euratom) nr. 3954/87, som blev udstedt samme dato, fastsat hoejere maksimalt tilladte niveauer som foelge af fremtidige uheld, nemlig 1 000 bq/kg for mejeriprodukter og 1 250 bq/kg for andre levnedsmidler. Ifoelge KYDEP kan denne forskel ikke begrundes objektivt.
KYDEP har endelig anfoert, at den ulige behandling af kornsektoren i Graekenland efter Tjernobyl-ulykken yderligere forstaerkedes af, at selv om kornet ikke kunne saelges, opkraevede Kommissionen medansvarsafgift for 2 367 000 tons af det paagaeldende graeske korn.
23. KYDEP' s argumentation er for at mig at se ikke holdbar, naar henses til Domstolens praksis: "Ifoelge Domstolens faste praksis bestaar forskelsbehandling i at behandle identiske situationer forskelligt og forskellig situationer identisk (dom af 23.2.1983, Wagner, Sml. s. 371)" (24). Hvad KYDEP her goer gaeldende, er, at kornsektoren i Graekenland befandt sig i en forskellig situation, men er blevet behandlet paa samme maade som resten af Faellesskabet. For saa vidt angaar spoergsmaalet om ligebehandling har Raadet bemaerket, at der faktisk blev truffet saerlige foranstaltninger for Graekenlands vedkommende, navnlig ved forordning (EOEF) nr. 2751/88 (se punkt 11). Til spoergsmaalet om den forskellige situation har Raadet og Kommissionen anfoert, at Graekenland ikke var det eneste omraade i Faellesskabet, der blev alvorligt ramt af Tjernobyl-ulykken. Det fremgaar af de statistiske oplysninger, som Kommissionen har fremlagt for Domstolen, at to omraader i Faellesskabet, nemlig Sydtyskland og Norditalien, var ramt af hoejere radioaktivitet end Graekenland. KYDEP har heroverfor bemaerket, at disse tal vedroerer radioaktiviteten i jordbunden, og ikke noedvendigvis er ligefrem proportionale med radioaktiviteten i landbrugsprodukterne. KYDEP er imidlertid ikke fremkommet med statistiske eller andre oplysninger, hvoraf det foelger, at radioaktiviteten i landbrugsprodukter, navnlig i hvede, skulle have vaeret hoejere i Graekenland end i resten af Faellesskabet (25). Heraf foelger efter min opfattelse, at KYDEP ikke har foert bevis for, at kornsektoren i Graekenland har vaeret udsat for forskelsbehandling: I det omfang det er godtgjort, at situationen i Graekenland var forskellig fra situationen i andre omraader af Faellesskabet, er der taget hensyn til det i form af saerlige foranstaltninger, der blev truffet for Graekenlands vedkommende.
24. KYDEP' s argument, som er baseret paa en sammenligning mellem de to forordninger af 22. december 1987, er for mig at se heller ikke overbevisende. Som Raadet og Kommissionen med rette har bemaerket, har de to forordninger forskelligt indhold og forskellige formaal. Forordning (EOEF) nr. 3955/87 vedroerte specifikt foelgerne af Tjernobyl-ulykken. De maksimalt tilladte niveauer for radioaktivitet, som herved bekraeftedes, var rimelige og begrundede ud fra de konkrete faktiske forhold og de paa det tidspunkt til raadighed vaerende videnskabelige oplysninger (se naermere nedenfor under punkt 27 og 28). Derimod blev der ikke ved forordning (Euratom) nr. 3954/87 truffet konkrete foranstaltninger som foelge af en konkret begivenhed, men fastlagt en procedure for fastsaettelse af de maksimalt tilladte niveauer for radioaktivitet i tilfaelde af fremtidige nukleare ulykker. Det fremgaar af forordningens artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 4 (se ovenfor under punkt 9), at de i bilaget til forordningen fastsatte niveauer finder anvendelse, indtil der eller saafremt der ikke traeffes en beslutning om fastsaettelse ud fra de konkrete omstaendigheder af de maksimalt tilladte niveauer for radioaktiv kontaminering. Da disse maksimalt tilladte niveauer her er subsidiaere og finder midlertidig anvendelse, indtil der er konkrete oplysninger til raadighed, er det efter min opfattelse rimeligt, at de er hoeje. Under alle omstaendigheder kan det ikke udledes af en sammenligning mellem disse subsidiaere, maksimalt tilladte niveauer og de specifikke, maksimalt tilladte niveauer i forordning (EOEF) nr. 3955/87, at der har vaeret tale om forskelsbehandling, idet de to grupper af maksimalt tilladte niveauer er baseret paa forskellige situationer, nemlig henholdsvis den konkrete situation efter Tjernobyl og den generelle, hypotetiske situation i tilfaelde af fremtidige ulykker.
25. Endelig har KYDEP efter min opfattelse heller ikke godtgjort, at Kommissionen har tilsidesat princippet om forbud mod forskelsbehandling, fordi der er opkraevet medansvarsafgift for korn, som ikke kom i betragtning til intervention. Artikel 4, stk. 5, i forordning (EOEF) nr. 2727/75 om den faelles markedsordning for korn, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1579/86 af 23. maj 1986 (26), bestemmer, at medansvarsafgiften opkraeves for korn, som undergaar en foerste forarbejdning, som er genstand for interventionsopkoeb, eller som eksporteres i form af kerner. Ifoelge Kommissionen er hele den graeske kornproduktion i 1986 og 1987 (hvor der var problemer med hensyn til radioaktivitet) enten forarbejdet eller eksporteret. Dette kunne ske uden risiko, eftersom radioaktiviteten falder i tilfaelde af forarbejdning eller fordi det kontaminerede korn er blevet blandet med andet korn, saaledes at radioaktiviteten i sidste instans blev tilstraekkeligt lav (27).
KYDEP har ikke gendrevet og end ikke bestridt disse faktiske oplysninger fra Kommissionens side.
Paastanden om tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet
26. Ifoelge KYDEP har EF-institutionerne tilsidesat proportionalitetsprincippet ved at traeffe de i forordning (EOEF) nr. 1707/86 omhandlede foranstaltninger (se ovenfor under punkt 6). Ifoelge Domstolens faste praksis indebaerer dette princip et krav om, "at de foranstaltninger, der traeffes i henhold til retsakter fra Faellesskabets institutioner, er egnet til at gennemfoere det tilsigtede maal og ikke gaar videre end noedvendigt i dette oejemed" (28).
Det hedder i den tredje betragtning, at det paahviler Faellesskabet at paase, at "landbrugsprodukter og forarbejdede produkter bestemt til menneskefoede, som maa antages at vaere kontamineret, kun indfoeres paa Faellesskabets omraade i henhold til faelles bestemmelser, som sikrer forbrugernes sundhed, og som uden at gribe utilboerligt ind i samhandelen mellem Faellesskabet og tredjelande opretholder markedets enhed og forebygger fordrejninger af samhandelen".
Hvis jeg har forstaaet KYDEP' s argumenter rigtigt, haevder KYDEP, at de trufne foranstaltninger gik ud over, hvad der var noedvendigt for at naa de maal, naermere bestemt, at de maksimalt tilladte niveauer for radioaktiv kontaminering (370 bq/kg for maelk og 600 bq/kg for alle andre beroerte produkter, herunder korn; se ovenfor under punkt 6), som blev fastsat, var mere restriktive end noedvendigt for at sikre forbrugernes sundhed.
27. Det er ikke helt klart for mig, paa hvilket punkt der ifoelge KYDEP er tale om en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet. Andre steder har KYDEP fremfoert det argument, at de maksimalt tilladte niveauer ikke var videnskabeligt begrundede. I den fjerde betragtning til forordning (EOEF) nr. 1707/86 har Raadet indroemmet, at "de videnskabelige overvejelser med hensyn til minimumsreferenceniveauer endnu ikke er afsluttede", men tilfoejet, at "der efter en hasteprocedure [boer] fastsaettes foreloebige maksimumstolerancevaerdier". Som Kommissionen bemaerkede under den mundtlige forhandling ° uden at KYDEP bestred det ° kan det heller ikke paa nuvaerende tidspunkt siges, hvilke tal der er videnskabeligt korrekte eller uomtvistede. Dette var i endnu mindre grad muligt umiddelbart efter Tjernobyl-ulykken, der som allerede flere gange naevnt var ganske uhoert, og hvis foelger ikke kunne forudses. Kommissionen har paapeget ° endnu engang uden at KYDEP har bestridt det ° at den baserede sine forslag paa alle de videnskabelige oplysninger, der var til raadighed, og under hensyntagen til reaktionerne fra offentligheden og de offentlige myndigheder i de forskellige medlemsstater og i tredjelande. Saaledes havde en raekke medlemsstater og tredjelande allerede truffet eller var ved at traeffe foranstaltninger, idet den offentlige miljoebevidsthed i de forskellige lande er afgoerende for, hvor restriktive maksimumstolerancevaerdierne for radioaktiv kontaminering kan vaere.
28. For mig at se kunne EF-institutionerne fastsaette ensartede maksimumstolerancevaerdier under hensyntagen til disse forskelle, og saaledes naa frem til et gennemsnit, som alle medlemsstaterne kunne acceptere. Dette maal blev ogsaa naaet ved forordning (EOEF) nr. 1707/86 og andre foranstaltninger, som Faellesskabet og medlemsstaterne traf, baade med hensyn til indfoersler fra tredjelande og med hensyn til samhandelen inden for Faellesskabet. Som Kommissionen har bemaerket ° endnu engang uden at KYDEP har bestridt det ° overtog alle medlemsstaterne, for saa vidt angaar samhandelen inden for Faellesskabet, de maksimumstolerancevaerdier, der ved forordningen var fastsat for indfoersler fra mellem- og oesteuropaeiske lande (se ovenfor under punkt 6 og 7), og tyve tredjelande overtog ogsaa de samme normer. Denne samstemmende opfattelse er for mig at se udtryk for, at de maksimumstolerancevaerdier, der blev fastsat i forordning (EOEF) nr. 1707/86, ikke var urimelige, naar henses til de faa begraensede, faktiske og videnskabelige oplysninger, der fandtes paa det paagaeldende tidspunkt. Da der ikke er fremkommet nye omstaendigheder siden, hvoraf det kunne udledes, at maksimumstolerancevaerdierne ikke var rimelige, er det efter min opfattelse ogsaa begrundet, at de maksimumsvaerdier, som i forordning (EOEF) nr. 1707/86 var vedtaget som foreloebige vaerdier, efterfoelgende blev bekraeftet ved forordning (EOEF) nr. 3955/87. Bortset fra det argument, der stoettes paa sammenligningen med forordning (Euratom) nr. 3954/87, som jeg allerede har forkastet (punkt 24), har KYDEP ikke fremfoert andre argumenter til stoette for, at disse maksimumsvaerdier var mere restriktive end noedvendigt. Intet taler saaledes for, at proportionalitetsprincippet blev tilsidesat.
Paastanden om, at vurderingen af de faktiske omstaendigheder var aabenbart fejlagtig
29. KYDEP har anfoert, at maksimumstolerancevaerdierne, saaledes som de blev fastsat i forordning nr. 1707/86, var udtryk for en aabenbart fejlagtig vurdering af de faktiske omstaendigheder. Som allerede naevnt ovenfor (punkt 6), havde forordningens artikel 3 foelgende ordlyd:
"Caesium 134- og 137-radioaktiviteten maa ikke overstige:
° 370 bq/kg for maelk henhoerende under pos. 04 01 og 04 02 i den faelles toldtarif samt for saadanne levnedsmidler bestemt til saerlig ernaering af spaedboern i de foerste 4-6 maaneder af disses liv, som fuldt ud daekker denne persongruppes ernaeringsbehov, og som er emballeret i detailsalgspakninger, hvoraf det klart fremgaar og er anfoert paa etiketten, at der er tale om 'tilberedninger til spaedboern'
° 600 bq/kg for alle andre beroerte produkter."
Ifoelge KYDEP er bestemmelsen behaeftet med to vaesentlige mangler: For det foerste fastsattes der herved kun maksimumstolerancevaerdier i detailhandelsleddet for maelk, men ikke for korn og andre produkter, og for det andet maales radioaktiviteten i hveden, selv om hvede ikke er bestemt direkte til menneskeligt forbrug, men altid foerst forarbejdes til hvedemel. Radioaktiviteten i hvede er imidlertid normalt kun det halve af, hvad der maales paa frugtskallen (den del af kornet, som omslutter kernen). Heraf foelger efter KYDEP' s opfattelse, at mel behandles klart gunstigere end hvede.
30. I svarskriftet har Raadet paa ny understreget (se ogsaa under punkt 15), at paa det tidspunkt, hvor Tjernobyl-ulykken indtraf, var der ikke internationalt anerkendte normer for de maksimalt tilladte niveauer for radioaktiv kontaminering af levnedsmidler. De normer, som Raadet fastsatte i forordning nr. 1707/86, var baseret paa alle de oplysninger, der var til raadighed paa det tidspunkt: udtalelser fra nationale sagkyndige vedroerende radioaktivitet og levnedsmidler, henstillinger fra Commission internationale de protection contre les radiations (CIPR) og instrukser fra US Food and Drug Administration. I oevrigt var de niveauer, som FAO (Food and Agriculture Organization) siden foreslog, nemlig i januar 1987, stort set de samme som dem, der blev fastsat i forordning nr. 1707/86.
I sit svarskrift har Kommissionen behandlet de to problemer, som KYDEP har rejst, hver for sig. For saa vidt angaar den forskellige behandling af maelk paa den ene side og alle oevrige produkter paa den anden har Kommissionen anfoert, at der for forarbejdede produkter kun kunne fastsaettes en norm for maelk, idet der for andre produkter, navnlig hvede, findes saa mange forskellige forarbejdningsmetoder og anvendelsesformaal, at det praktisk taget er umuligt at fastsaette normer for forarbejdede produkter. I replikken har KYDEP blot bemaerket, at man ikke er i enig i det synspunkt. For saa vidt endnu engang angaar den forskellige behandling af maelk har Kommissionen bemaerket, at normen er mere restriktiv for maelk end for andre produkter, f.eks. hvede, og at Kommissionen derfor ikke kan forstaa, hvilken interesse KYDEP kan have i at anfaegte denne sondring.
Med hensyn til bemaerkningen om, at hvedemel behandles gunstigere end hvede, har Kommissionen anfoert, at radioaktiviteten faktisk falder betydeligt, naar hveden forarbejdes. Som naevnt ovenfor (punkt 25), er dette ogsaa forklaringen paa, at det til syvende og sidst alligevel blev muligt at saelge graesk hvede fra 1986- og 1987-hoesten. Kommissionen har vanskeligt ved at forstaa, hvordan KYDEP paa denne baggrund kan haevde at have lidt et tab.
31. I betragtning af, at KYDEP' s argumenter er holdt i almindelige vendinger og ikke indeholder videnskabelige eller andre overbevisende oplysninger, og af de modsatte argumenter, Raadet og Kommissionen har fremfoert, finder jeg, at KYDEP heller ikke boer gives medhold paa det punkt. For mig at se har KYDEP ikke bevist, at Raadet "groft og aabenbart har overskredet graenserne for sine befoejelser". I oevrigt deler jeg Kommissionens skepsis med hensyn til, hvilken interesse KYDEP' s argumenter har for KYDEP selv.
Paastanden om tilsidesaettelse af princippet om frie varebevaegelser og om friheden til at kunne eksportere
32. KYDEP har gjort gaeldende, at Raadets og Kommissionens handlinger og undladelser, navnlig det forhold, at de ikke traf en beslutning paa faellesskabsplan om interventionsopkoeb og eksport af samt samhandel inden for Faellesskabet med korn (se ovenfor under punkt 14), og Kommissionens telexmeddelelse af 24. juli 1986 (punkt 19) har begraenset den frie bevaegelighed for varer og friheden til at kunne eksportere, navnlig for hvede, hvor radioaktiviteten overstiger 600 bq/kg.
33. Som KYDEP ogsaa har anfoert under den mundtlige forhandling, er dette klagepunkt ikke et saerskilt klagepunkt, men en naturlig foelge af eller en forklaring paa de oevrige klagepunkter. Raadet og Kommissionen har derfor henvist til de anbringender, de har fremfoert imod de oevrige klagepunkter, navnlig vedroerende den paastaaede tilsidesaettelse af EOEF-traktatens artikel 39. Faellesskabet havde ikke kompetence til at traeffe foranstaltninger, der gik ud over dem, der faktisk blev truffet (se ovenfor under punkt 15), det omtvistede telex var ikke retsstridigt (punkt 18), og som helhed var de foranstaltninger, som EF-institutionerne og medlemsstaterne traf, truffet med markedets enhed og samhandelen med tredjelande for oeje (punkt 27 og 28). Da KYDEP ikke har fremfoert andre argumenter, skal jeg ogsaa her henvise til mine tidligere bemaerkninger. Heraf foelger, at KYDEP heller ikke boer gives medhold paa det punkt.
Det paastaaede tab og aarsagssammenhaengen
34. Det foelger af mine bemaerkninger ovenfor, at KYDEP efter min opfattelse ikke har godtgjort, at Raadet og/eller Kommissionen har begaaet saadanne culpoese handlinger og undladelser, at de ifalder ansvar i henhold til EOEF-traktatens artikel 215, stk. 2. Det er derfor ufornoedent at tage stilling til paastanden om, at der er lidt et tab, og til spoergsmaalet om aarsagssammenhaeng. Raadet og Kommissionen boer derfor frifindes i det hele. Da KYDEP' s argumenter med hensyn til tabet og aarsagssammenhaengen ikke er saerligt klare ° og ikke er blevet klarere efter at KYDEP paa Domstolens anmodning har fremlagt supplerende oplysninger ° har Raadet og Kommissionen endnu ikke reelt kunnet tage stilling til KYDEP' s argumenter herom. Hvis Domstolen i modsaetning til mit forslag til afgoerelse maatte fastslaa, at KYDEP findes at have foert tilstraekkeligt bevis for, at Raadet og/eller Kommissionen har handlet culpoest, maa de naevnte institutioner under alle omstaendigheder gives lejlighed til at fremfoere deres argumenter.
Forslag til afgoerelse
35. Sammenfattende skal jeg herefter foreslaa, at Raadet og Kommissionen frifindes, og at KYDEP doemmes til at betale sagens omkostninger.
(*) Originalsprog: nederlandsk.
(1) - Kommissionen har vedlagt pressemeddelelsen som bilag til svarskriftet.
(2) - Kommissionens henstilling af 6.5.1986 til medlemsstaterne vedroerende samordning af de nationale foranstaltninger, der er truffet med hensyn til landbrugsprodukter som foelge af radioaktivt nedfald hidroerende fra Sovjetunionen (86/156/EOEF, EFT L 118, s. 28).
(3) - Kommissionens beslutning af 7.5.1986 om suspension for visse lande af opfoerelse paa listen over de tredjelande, hvorfra medlemsstaterne tillader indfoersel af kvaeg og svin samt fersk koed (86/157/EOEF, EFT L 120, s. 66).
(4) - EFT L 127, s. 1.
(5) - I medfoer af denne raadsforordning udstedte Kommissionen to andre forordninger, nemlig forordning (EOEF) nr. 1505/86 af 16.5.1986, EFT L 131, s. 45, og forordning (EOEF) nr. 1603/86 af 26.5.1986, EFT L 140, s. 24.
(6) - EFT L 146, s. 88.
(7) - I medfoer af Raadets forordning (EOEF) nr. 1707/86 udstedte Kommissionen forordning (EOEF) nr. 1762/86 af 5.6.1986, EFT L 152, s. 41.
(8) - Raadets dokument nr. 7357/86, s. 2; indgivet af Raadet som bilag til svarskriftet.
(9) - EFT L 371, s. 14.
(10) - Forordningens gyldighed er siden blevet forlaenget ved Raadets forordning (EOEF) nr. 4003/89 af 21.12.1989, EFT L 382, s. 4. Den er efterfoelgende blevet erstattet af Raadets forordning (EOEF) nr. 737/90 af 22.3.1990, EFT L 82, s. 1. I sidstnaevnte forordning, som finder anvendelse indtil den 31.3.1995, er fastsat de samme maksimumstolerancevaerdier, men den indeholder bestemmelser om en procedure, hvorefter de produkter kan udelukkes fra forordningens anvendelsesomraade, hvor radioaktiviteten er faldet til under det niveau, der allerede var gaeldende inden Tjernobyl-ulykken.
(11) - EFT L 371, s. 11. Som det fremgaar af forordningens titel, indeholder den bestemmelser om fastsaettelse af de maksimalt tilladte niveauer for radioaktivitet i levnedsmidler og foder som foelge af nukleare ulykker eller andre tilfaelde af straalingsfare .
(12) - Telex nr. VS-S-1/1187/86/D1/GG/G8.
(13) - EFT L 245, s. 13.
(14) - Som affattet efter at vaere erstattet af Raadets forordning (EOEF) nr. 1579/86 af 23.5.1986, EFT L 139, s. 29, og aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1097/88 af 25.4.1988, EFT L 110, s. 7.
(15) - Dom af 19.5.1992, forenede sager C-104/89 og C-37/90, Mulder m.fl., Sml. I, s. 3061, praemis 12 og 13.
(16) - EFT L 281, s. 1; siden aendret flere gange.
(17) - Se ovenfor under punkt 6.
(18) - Som naevnt ovenfor blev en saadan procedure foerst indfoert ved forordning (Euratom) nr. 3954/87 (se ovenfor under punkt 8).
(19) - Direktiv 80/836/Euratom, EFT L 246, s. 1.
(20) - Forslag til afgoerelse fra generaladvokat Capotorti af 1.3.1978 i de forenede sager 83/76, 94/76, 4/77, 15/77 og 40/77, HNL, Sml. 1978, s. 1230.
(21) - Jf. artikel 5, stk. 2, litra b), i Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21.4.1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik, EFT 1970 I, s. 196.
(22) - EFT L 174, s. 15.
(23) - EFT L 317, s. 1.
(24) - Dom af 26.3.1987, sag 58/86, Coopérative agricole d' approvisionnement des Avirons, Sml. s. 1525, praemis 15.
(25) - Den eneste omstaendighed, som KYDEP har henvist til, er, at det kun var den graeske regering, der i Raadet og i De Faste Repraesentanters Komité anmodede om, at der blev truffet saerlige foranstaltninger for at afhjaelpe foelgerne af Tjernobyl-ulykken. Til stoette herfor har KYDEP henvist til naermere angivne dokumenter fra Raadet. Ifoelge Raadet er der tale om dokumenter, som i medfoer af artikel 18 i Raadets forretningsorden (EFT 1979 L 268, s. 1) er fortrolige, og som KYDEP ikke har anmodet om tilladelse til at fremlaegge for Domstolen. Domstolen kan foelgelig ikke faa kendskab til dem. Under alle omstaendigheder er forholdet dog det, at den omstaendighed, at kun én regering har anmodet om, at det blev truffet foranstaltninger, ikke er bevis for, at et problem kun er vaesentligt for den medlemsstat.
(26) - EFT L 139, s. 29.
(27) - Som bilag til duplikken har Kommissionen fremlagt en videnskabelig undersoegelse, som forklarer disse forhold.
(28) - Dom af 18.9.1986, sag 116/82, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 2519, praemis 21.