62016CC0472
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
E. TANCHEV
fremsat den 6. december 2017 (
1
)
Sag C-472/16
Jorge Luís Colino Sigüenza
mod
Ayuntamiento de Valladolid
IN-PULSO MUSICAL Sociedad Cooperativa
Administrador Concursal de Músicos y Escuela S.L.
Músicos y Escuela S.L.
FOGASA
(anmodning om præjudiciel afgørelse fremsat af Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (øverste regionale domstol i Castilien og León, Spanien))
»Anmodning om præjudiciel afgørelse – overførsel af en virksomhed – forbud mod afskedigelse på grund af en overførsel – afskedigelse af økonomiske årsager – direktiv 2001/23/EF – udløb af bevilling til at drive en musikskole – tjenesteydelseskontrakt tabt til en konkurrent – økonomisk enhed – økonomisk enhed, der bevarer sin identitet – kollektiv afskedigelse – adgang til effektive retsmidler – artikel 47 i EU’s charter om grundlæggende rettigheder«
1.
Dette er en anmodning om præjudiciel afgørelse fremsat af Sala de lo Social del Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León i Valladolid (afdelingen for arbejdsretlige sager ved den øverste regionale domstol i Castilien og León i Valladolid, herefter »Tribunal Superior (øverste regionale domstol)«), som vedrører en påstand om genansættelse af en musiklærer, der tidligere var ansat ved et selskab, som drev en kommunal musikskole. Appellanten i hovedsagen blev afskediget, kort tid inden kommunalbestyrelsen valgte et andet selskab til at drive skolen.
2.
Efter en lang række sager, som Domstolen har behandlet, rejser denne anmodning igen spørgsmålet, under hvilke omstændigheder tabet af en tjenesteydelseskontrakt til en konkurrent medfører en overførsel af en økonomisk enhed i den forstand, der er omhandlet i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (herefter »direktivet«), således at det kræves, at den nye kontrahent skal overtage den tidligere kontrahents personale. Særegenhederne i den foreliggende sag er en bevilling, der udløb, inden konkurrentens overtagelse af aktiviteten fandt sted, et tidsrum på fem måneder, inden konkurrenten genoptog aktiviteten, og det forhold, at ingen af de personer, der var ansat af appellantens arbejdsgiver, blev overtaget.
3.
Den forelæggende ret har også rejst et processuelt spørgsmål: Idet den første musikskole afskedigede hele sit personale, fandt der en kollektiv afskedigelsesprocedure sted, hvorunder de kollektive retlige repræsentanter uden held anfægtede arbejdsgiverens beslutning. Tribunal Superior (øverste regionale domstol) har spurgt, om det vil udgøre en tilsidesættelse af artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), såfremt den individuelle arbejdstager er bundet af en dom afsagt under disse kollektive retsforhandlinger, hvori han ikke kunne være part og forsvare sine rettigheder i henhold til direktivet.
I. Retsforskrifter
A.
EU-retten
4.
Chartrets artikel 47 bestemmer i stk. 1 og 2:
»Enhver, hvis rettigheder og friheder som sikret af EU-retten er blevet krænket, skal have adgang til effektive retsmidler for en domstol under overholdelse af de betingelser, der er fastsat i denne artikel.
Enhver har ret til en retfærdig og offentlig rettergang inden en rimelig frist for en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov. Enhver skal have mulighed for at blive rådgivet, forsvaret og repræsenteret.«
5.
Direktivets artikel 1, litra a) og b), bestemmer følgende:
»a)
Dette direktiv finder anvendelse på overførsel af en virksomhed eller bedrift eller af en del af en virksomhed eller bedrift til en anden indehaver som følge af en overdragelse eller fusion.
b)
Som overførsel i henhold til dette direktiv anses overførsel af en økonomisk enhed, der bevarer sin identitet, forstået som en helhed af midler, der er organiseret med henblik på udøvelse af en økonomisk aktivitet, uanset om den er væsentlig eller accessorisk, jf. dog litra a) og de følgende bestemmelser i denne artikel.«
6.
Direktivets artikel 3, stk. 1, første afsnit, bestemmer følgende:
»Overdragerens rettigheder og forpligtelser i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold, som bestod på tidspunktet for overførslen, overgår som følge af denne overførsel til erhververen.«
7.
Direktivets artikel 4, stk. 1, første afsnit, bestemmer følgende:
»Overførsel af en virksomhed eller bedrift eller af en del af en virksomhed eller bedrift giver ikke i sig selv overdrageren eller erhververen nogen begrundelse for at foretage afskedigelser. Denne bestemmelse er ikke til hinder for, at der kan ske afskedigelser af økonomiske, tekniske eller organisatoriske årsager, der medfører beskæftigelsesmæssige ændringer.«
B.
National ret
8.
Artikel 124, stk. 1 og 13, i lov om regulering af de social- og arbejdsretlige domstoles organisation (Ley reguladora de la Juridicción Social, herefter »LJS«) bestemmer følgende:
»1.   Arbejdsgiverens beslutning kan anfægtes af arbejdstagernes retlige repræsentanter ved den procedure, der er fastsat i de følgende stykker.
[…]
13.   Når proceduren vedrører en individuel sag anlagt ved Juzgado de lo Social [(arbejdsret)] mod en afskedigelse, finder bestemmelserne i artikel 120-123 i denne lov anvendelse med følgende særbestemmelser: […] b) Såfremt arbejdstagernes repræsentanter i medfør af bestemmelserne i ovenstående stykke anlægger sag til prøvelse af arbejdsgiverens beslutning, efter at den individuelle sag er indledt, udsættes denne sag, indtil den sag, der er anlagt af arbejdstagernes repræsentanter, er afgjort ved en afgørelse, der, når den er blevet endelig, har retskraft i forhold til den individuelle sag i overensstemmelse med bestemmelserne i denne lovs artikel 160, stk. 5.«
9.
LJS’ artikel 160, stk. 5, bestemmer:
»En endelig dom har retskraft i forhold til individuelle sager, der verserer, eller kan blive anlagt, som har en identisk sagsgenstand, eller som har direkte forbindelse hermed, uanset om de er indbragt for arbejdsretter eller forvaltningsdomstole. Disse sager udsættes dermed, indtil den kollektive sag er afgjort. Der afsiges kendelse om udsættelse, selv hvis dommen er afsagt, og der verserer en appelsag eller en kassationsanke, idet den kompetente ret er bundet af den endelige dom afsagt inden for rammerne af den kollektive sag, og dette gælder også, hvis den endelige doms usammenhængende eller selvmodsigende karakter ikke er blevet påberåbt under appellen, hvilket har til formål at sikre en sammenhængende retspraksis.«
II. Faktiske omstændigheder i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
10.
Jorge Luis Colino Sigüenza (herefter »appellanten«) begyndte at arbejde som musiklærer på den kommunale musikskole i Valladolid (herefter »skolen«) den 11. november 1996.
11.
Oprindeligt blev skolen drevet af Ayuntamiento de Valladolid (Valladolid kommune, herefter »Ayuntamiento«).
12.
I 1997 ophørte Ayuntamiento med at drive skolen direkte og iværksatte et udbud vedrørende driften heraf. På dette grundlag blev kontrakten tildelt Músicos y Escuela S.L. (herefter »Músicos«), hvilket selskab var blevet stiftet den 7. juli 1997 med en selskabskapital på 500000 ESP (ca. 3000 EUR) med det formål at undervise i musik, organisere forestillinger og sælge musikinstrumenter, idet det eneste sigte hermed i sidste ende var at deltage i offentlige udbud afholdt af Ayuntamiento (
2
). Músicos overtog installationerne, lokalerne og midlerne med henblik på at levere tjenesteydelserne, ansatte noget af Ayuntamientos personale, herunder appellanten, og fortsatte skolens aktivitet som musikskole, der fortsat blev anset for en tjenesteydelse leveret af Ayuntamiento til lokale borgere.
13.
I de følgende år iværksatte Ayuntamiento løbende udbud, nemlig i september 2000, september 2004, juli 2008 og september 2012 (
3
). Músicos vandt fortsat udbuddene (
4
). Selskabets sidste kontrakt dækkede tidsrummet indtil den 31. august 2013 med mulighed for udtrykkelig forlængelse for et tidsrum på endnu et skoleår.
14.
På grund af et kraftigt fald i antallet af elever i begyndelsen af skoleåret 2012/2013 (
5
) blev det åbenbart, at der var en forskel mellem det kontingent, som eleverne betalte, og den pris for tjenesteydelserne, der var aftalt mellem Ayuntamiento og Músicos. Da Músicos i december 2012 rejste krav om godtgørelse af denne forskel på mere end 100000 EUR (
6
), afslog kommunalbestyrelsen at betale.
15.
Under disse omstændigheder ophævede Músicos den 19. februar 2013 kontrakten og krævede erstatning på grund af Ayuntamientos misligholdelse. Kommunalbestyrelsen afslog disse krav, hævdede, at den anden part havde misligholdt kontrakten, tilskyndede selskabet til at fortsætte med at levere de aftalte tjenesteydelser indtil udgangen af skoleåret 2012/2013 og afslog også at returnere det depositum på 15000 EUR, som Músicos havde betalt for brugen af udstyret og lokalerne.
16.
Som svar på den økonomiske situation, som tvisten med kommunalbestyrelsen medførte, indledte Músicos den 4. marts 2013 en kollektiv afskedigelse. Da det obligatoriske tidsrum med forhandlinger og høringer ikke førte til en aftale med arbejdstagernes repræsentanter, traf Músicos den 27. marts 2013 beslutning om at afskedige hele personalet. Den 31. marts 2013 ophørte Músicos’ aktiviteter, og den 1. april 2013 tilbageleverede selskabet de lokaler, instrumenter og midler, som kommunalbestyrelsen havde stillet til rådighed for skolen. Den 4. april 2013 udstedte selskabet en opsigelsesskrivelse til alle ansatte, herunder appellanten, med virkning fra den 8. april 2013. Músicos afskedigede dermed 26 arbejdstagere, dvs. 23 lærere og tre administrative medarbejdere (
7
).
17.
Personalerepræsentanterne (repræsentanter valgt af selskabets personale) anfægtede Músicos’ beslutning om kollektiv afskedigelse ved Tribunal Superior (øverste regionale domstol), hvor retsmødet fandt sted den 22. maj 2013. Den 19. juni 2013 blev påstandene forkastet. Tribunal Superior (øverste regionale domstol) fandt bl.a., at Ayuntamiento ikke var forpligtet til at opretholde skolens aktivitet, og at Músicos i god tro havde forhandlet i høringsperioden og med det formål at opnå en aftale inden for de grænser, der blev sat af selskabets økonomiske situation. Dommen stadfæstede også den økonomiske begrundelse for afskedigelserne, som Músicos havde påberåbt sig under hensyntagen til de faldende indtægter fra elevtilmeldinger, som Ayuntamiento ikke havde udlignet økonomisk, hvorved der blev skabt en økonomisk ubalance, der begrundede lukningen og aktivitetens ophør. Personalerepræsentanterne iværksatte til prøvelse af dommen kassationsanke for Tribunal Supremo (øverste domstol), der blev forkastet den 17. november 2014.
18.
I mellemtiden blev Músicos erklæret konkurs den 30. juli 2013, og efter likvidationsfasen blev selskabet opløst ved kendelse afsagt af Juzgado de lo Mercantil (handelsret) i september 2013.
19.
I august 2013 besluttede kommunalbestyrelsen, der handlede på Ayuntamientos vegne, at opsige den administrative kontrakt med Músicos, da Músicos i utide var ophørt med at drive skolen den 1. april 2013. Kommunalbestyrelsen konfiskerede også Músicos’ depositum og krævede erstatning for misligholdelse.
20.
Kommunalbestyrelsen iværksatte derefter et nyt udbud angående tjenesteydelser vedrørende drift af musikskolen. Den vurderede syv ansøgere, hvoraf fire blev inviteret til at fremlægge nærmere oplysninger om dem selv i henhold til en række kriterier. Til sidst blev kontrakten for drift af skolen for skoleåret 2013/2014 tildelt selskabet In-pulso Musical Sociedad Cooperativa (herefter »In-pulso«), som var blevet stiftet den 19. juli 2013, idet selskabets eneste formål var at levere den i udbuddet angivne tjenesteydelse (
8
). Kommunalbestyrelsen gav In-pulso brugsretten til lokalerne, instrumenterne og midlerne med henblik på drift af skolen, der genoptog sine aktiviteter i september 2013 med et helt andet personale (
9
). I juni 2014 vandt In-pulso også det efterfølgende udbud og blev tildelt en kontrakt for den fortsatte drift af skolen for skoleårene 2014/2015 og 2015/2016.
21.
Hvad angår tvisten mellem kommunalbestyrelsen og Músicos vedrørende kontraktens ophævelse afsagde Sala de lo Contencioso-Administrativo de Valladolid del Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (afdelingen for forvaltningsretlige sager i Valladolid ved den øverste regionale domstol i Castilien og León) domme i oktober 2014 og april 2015, der er blevet endelige. Retten fandt, at kommunalbestyrelsen havde fejlfortolket tjenesteydelseskontrakten og undladt at overholde de deri aftalte vilkår, idet de fastsatte en garanti for indtægten uafhængig af antallet af tilmeldte elever. Tribunal Superior (øverste regionale domstol) gav derfor Músicos medhold, ophævede kontrakten, forkastede Ayuntamientos økonomiske krav og anerkendte også, at Músicos havde ret til at få depositummet tilbagebetalt. Músicos’ erstatningskrav blev imidlertid forkastet, idet selskabet ikke havde opfyldt sine forpligtelser, da det ensidigt ophørte med at levere tjenesteydelsen uden at afvente retsforhandlingerne.
22.
Efter at In-pulso havde genoptaget skolens aktivitet, anlagde appellanten sammen med nogle af dennes tidligere kolleger, individuelle retssager mod Músicos, Ayuntamiento og In-pulso, hvorved de anfægtede deres respektive afskedigelser. Da den ovenfor nævnte kollektive dom var blevet endelig, fortsatte de individuelle sager ved Juzgados de lo Social (arbejdsretten). De blev imidlertid forkastet.
23.
Juzgado de lo Social No 4 de Valladolid (arbejdsret nr. 4 i Valladolid) fandt, idet den den 30. september 2015 forkastede appellantens påstande, at den var bundet af dommen fra Tribunal Superior (øverste regionale domstol) af 19. juni 2013, hvorved den kollektive sag anlagt af arbejdstagernes repræsentanter blev forkastet, og som var blevet stadfæstet af Tribunal Supremo (øverste domstol). I dommen afsagt af Juzgado de lo Social (arbejdsret), som henviste til LJS’ artikel 124, stk. 13, litra b), blev det lagt til grund, at som følge af dommens retskraft var den kollektive afskedigelse tilstrækkeligt begrundet og også korrekt gennemført, hvorfor Músicos kunne gennemføre den efterfølgende individuelle afskedigelse af appellanten. Juzgado de lo Social (arbejdsret) lagde endvidere til grund, at der ikke var sket en virksomhedsoverførsel, idet aktiviteterne først var blevet genoptaget efter fem måneder.
24.
Appellanten iværksatte appel til prøvelse af denne dom til den forelæggende ret.
25.
Appellanten har anfægtet dommens retskraft for så vidt angår de senere begivenheder, som ikke kunne være taget i betragtning af den ret, der afgjorde den kollektive sag, da de først fandt sted senere, dvs. genoptagelsen af aktiviteterne med In-pulso i september 2013 og også afsigelsen de domme, hvor Músicos fik medhold i oktober 2014 og april 2015, hvorved Ayuntamiento blev pålagt at betale forskellen mellem kontingenterne og det beløb, der var aftalt i tjenesteydelseskontrakten. Appellanten har også argumenteret for, at dommen ikke har retskraft over for ham, fordi han ikke var part i den kollektive sag, hvori den relevante dom blev afsagt.
26.
Det er i denne sammenhæng, at den forelæggende ret har forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Foreligger der en overførsel som omhandlet i direktiv 2001/23/EF, når indehaveren af en bevilling til en kommunal musikskole, som modtager alt sit materiale fra den pågældende kommune (lokaler, instrumenter, klasseværelser, inventar), har ansat eget personale og leverer tjenesteydelser ved skoleundervisning, afslutter sine aktiviteter den 1. april 2013, to måneder inden afslutningen af skoleåret, og tilbageleverer alt materialet til kommunen, der ikke genoptager aktiviteten for at afslutte skoleåret 2012/2013, men giver en ny bevilling til en ny kontrahent, der genoptager aktiviteten i september 2013 ved begyndelsen af det nye skoleår 2013/2014, idet kommunen med henblik herpå til den nye kontrahent overfører det nødvendige materiale, som den tidligere kontrahent rådede over (lokaler, instrumenter, klasseværelser, inventar)?
2)
Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, og såfremt de beskrevne omstændigheder foreligger, hvor hovedvirksomhedens (kommunens) manglende opfyldelse af sine forpligtelser har bragt den første kontrahent til at ophøre med sin aktivitet og afskedige alle sine ansatte, hvorefter denne hovedvirksomhed overfører alt materialet til en anden kontrahent, der fortsætter med samme aktivitet, skal artikel 4, stk. 1, i direktiv 2001/23/EF da fortolkes således, at afskedigelsen af den første kontrahents ansatte er sket af »økonomiske, tekniske eller organisatoriske årsager, der medfører beskæftigelsesmæssige ændringer«, eller er årsagen til afskedigelsen »overførsel af en virksomhed eller bedrift eller af en del af en virksomhed eller bedrift«, som er forbudt i henhold til denne artikel?
3)
Såfremt besvarelsen af det foregående spørgsmål er, at årsagen til afskedigelsen er overførslen, hvorved afskedigelsen er i strid med direktiv 2001/23/EF, skal artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder da fortolkes således, at den er til hinder for, at den nationale lovgivning forbyder en domstol at træffe en materiel afgørelse om de argumenter, der fremføres af en arbejdstager, som i en individuel sag anfægter sin afskedigelse, der har fundet sted inden for rammerne af en kollektiv afskedigelse, med henblik på at forsvare de rettigheder, der følger af […] direktiv 2001/23/EF […] og Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser, under hensyn til at der tidligere er afsagt endelig dom om den kollektive afskedigelse i en sag, hvori den pågældende arbejdstager ikke har kunnet indgå som part, selv om de fagforeninger, der er repræsenteret i virksomheden, og/eller arbejdstagernes lovlige kollektive repræsentanter har været part eller har kunnet være det?«
27.
In-pulso, Kongeriget Spanien og Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg til Domstolen. Domstolen stillede skriftlige spørgsmål, som både appellanten, In-pulso, den spanske regering og Kommissionen besvarede skriftligt. Repræsentanterne for Kongeriget Spanien og Kommissionen afgav mundtlige indlæg under retsmødet, der blev afholdt den 27. september 2017.
III. Bedømmelse
A.
Oversigt
28.
Det fremstår således, at på det tidspunkt, hvor skolen blev genoptaget, var Músicos ophørt at eksistere som en enhed, således at der på det relevante tidspunkt ikke fandtes en enhed, der kunne være blevet overført til In-pulso. Selv hvis det antages, at den tidligere enhed stadig kunne have været anset for en eksisterende enhed, fremstår det under alle omstændigheder således, at de fleste indikatorer for bevarelse af den gamle og den nye enheds identitet i denne sag taler mod en »overførsel« i direktivets forstand. Selv om jeg vil give min fortolkning af de relevante indikatorer i denne sag, skal den endelige afvejning af de relevante faktorer foretages af den forelæggende ret.
29.
Det andet spørgsmål om, hvorvidt en overførsel var årsagen til appellantens afskedigelse, skal besvares, hvis det antages, at Domstolen måtte besvare det første spørgsmål bekræftende eller anse det for muligt, at den nationale ret vil besvare spørgsmålet bekræftende. Efter min opfattelse skal det andet spørgsmål selv i det tilfælde besvares benægtende.
30.
Det tredje spørgsmål skal kun besvares, hvis begge de forudgående spørgsmål besvares bekræftende. Jeg vil ikke desto mindre behandle det tredje spørgsmål, såfremt Domstolen måtte være uenig i min opfattelse vedrørende de første to spørgsmål. Hvis man ser nærmere på detaljerne i de spanske nationale regler om retskraft i denne sammenhæng med kollektive afskedigelser, som parterne har fremlagt den, forekommer det, at appellantens mulighed for at forsvare sine rettigheder, der afledes af direktivet, faktisk ikke er begrænset, og hans adgang til effektive retsmidler i henhold til chartrets artikel 47 forekommer efter min opfattelse ikke at være forringet.
B.
Det første spørgsmål
31.
Den forelæggende ret har med det første spørgsmål spurgt, om den foreliggende situation er omfattet af direktivets anvendelsesområde. Den spanske regering har sammen med In-pulso foreslået, at det første spørgsmål besvares benægtende, og har argumenteret for, at der ikke er sket nogen overførsel i denne sag, mens Kommissionen er af den modsatte opfattelse.
32.
Med henblik på min analyse af begrebet »overførsel« i direktivets forstand vil jeg først fastlægge begrebet »økonomisk enhed« og derefter vurdere de særlige faktorer, som kendetegner en sådan enhed, således som fastslået i Domstolens praksis, med henblik på endelig at fastslå, hvorvidt enheden har »bevaret sin identitet«, efter at aktiviteten blev genoptaget af In-pulso.
1. »Overførsel«
33.
Som det fremgår af artikel 1, stk. 1, litra a), »finder [direktivet] anvendelse på overførsel af en virksomhed eller bedrift eller af en del af en virksomhed eller en bedrift til en anden indehaver som følge af en overdragelse eller fusion«.
34.
For at en overførsel er omfattet af direktivets anvendelsesområde, skal tre betingelser være opfyldt: (1) Overførslen skal indebære, at der skiftes arbejdsgiver, (2) overførslen skal vedrøre en virksomhed eller bedrift eller en del af en virksomhed eller bedrift, og (3) overførslen skal ske ved aftale (
10
).
35.
I denne sag er den første betingelse klart opfyldt: Der er to arbejdsgivere, nemlig Músicos og In-pulso.
36.
Den tredje betingelse indebærer heller intet problem: Det mulige skifte af arbejdsgiver skyldes en kontraktmæssig situation, nemlig det forhold, at Ayuntamiento efter en udbudsrunde indgik en ny tjenesteydelseskontrakt med en anden tjenesteyder, da kontrakten med den tidligere ophørte. I henhold til fast retspraksis skal den underliggende kontrakt ikke nødvendigvis indgås direkte mellem selve de to arbejdsgivere. Den foreliggende situation, hvor kommunalbestyrelsen har tildelt den tidligere tjenesteyders kontrakt til en konkurrent, er derfor omfattet af direktivet (
11
).
37.
Endvidere udelukker de offentligretlige elementer i den foreliggende sag ikke direktivets anvendelse (
12
). Involveringen af Ayuntamiento og kommunalbestyrelsen som et offentligt organ og en offentlig myndighed i overførslen eller endvidere den offentligretlige art af de administrative kontrakter, på grundlag af hvilke tjenesteydelserne leveres, er dermed ikke til hinder for, at der kan være tale om en overførsel.
38.
Den eneste tvivlsomme betingelse i denne sag er den anden, nemlig om der er tale om en overførsel af »en virksomhed eller bedrift eller af en del af en virksomhed eller bedrift«.
39.
Domstolen har allerede ved flere lejligheder afgjort, at den blotte overførsel af en aktivitet ikke udgør en overførsel i henhold til direktivet: Det forhold, at en virksomhed må afgive udførelsen af en tjenesteydelse til en konkurrent, er ikke i sig selv tilstrækkeligt til, at der i henhold til direktivet er tale om en overførsel (
13
).
40.
Det, der i stedet skal overføres, er virksomheden i dens konkrete udformning og med dens konkrete genstand.
41.
I artikel 1, stk. 1, litra b), specificerer direktivet, at det, der kræves, er »overførsel af en økonomisk enhed, der bevarer sin identitet, forstået som en helhed af midler, der er organiseret med henblik på udøvelse af en økonomisk aktivitet«.
2. »Økonomisk enhed«
a) Definition
42.
Ordlyden af direktivets artikel 1, stk. 1, litra b), udgør en kodificering af tidligere retspraksis, som gav en mere udtrykkelig beskrivelse, og i henhold til hvilken »[b]egrebet enhed omfatter […] en organiseret helhed af personer og aktiver, der gør det muligt at udøve en økonomisk virksomhed med et selvstændigt formål« (
14
).
b) Aktivitet
43.
Det begreb, der ligger bag definitionen, anvender klart den særlige aktivitet, som enheden udøver, som referencepunkt (
15
). Enheden består af visse personer og aktiver, som er sammenstillet med henblik på at gennemføre den relevante økonomiske aktivitet.
44.
For at afgøre, om de i Músicos samlede personer og aktiver udgjorde en enhed i henhold til direktivet, som kunne overføres, skal den særlige aktivitet dermed identificeres.
45.
Som beskrevet i stiftelsesdokumentet bestod Músicos’ aktivitet i at drive skolen ved at undervise i musik, organisere forestillinger og sælge musikinstrumenter, idet det eneste sigte hermed i sidste ende var at deltage i offentlige udbud afholdt af Ayuntamiento de Valladolid (
16
).
c) Organisering
46.
Denne aktivitet blev organiseret ved at stifte et selskab med en særligt lav selskabskapital på ca. 3000 EUR, dvs. et selskab, der kun var levedygtigt med 26 medarbejdere på grund af en kontrakt med Ayuntamiento, som helt bar den økonomiske risiko (
17
). Da Músicos’ eksistens dermed var helt afhængig af de udbud, som kommunalbestyrelsen tildelte med regelmæssige mellemrum for bestemte tidsrum, skulle Músicos organisere sine aktiviteter i overensstemmelse hermed.
47.
Hver gang kontrakten med Ayuntamiento kom til ophør, ophørte Músicos’ aktivitet nødvendigvis også. Dette skyldes det forhold, at udbuddene faktisk blev afholdt jævnligt (1997, 2000, 2004, 2008, 2012, 2013), hvilket betød, at der var muligt, at kontrakten ville blive tabt til en konkurrent. Indskrevet i stiftelsesdokumentet var dette et »kvasi-genetisk« organisatorisk særpræg ved Músicos, som i modsætning til mere stabile virksomheder ikke ledte efter andre kunder (
18
).
48.
Når organiseringen af en aktivitet er det, der binder de materielle, immaterielle og personlige elementer sammen, således at de sammen danner en enhed, vil denne enhed falde fra hinanden, når den forudsigelige og indbyggede risiko for ikke at få tildelt kontrakten, viser sig. Selve selskabets opbygning afhang af samarbejdet med kommunalbestyrelsen, som leverede alle materielle aktiver og også de økonomiske midler i tilfælde af, at antallet af elever var lavere end ventet, og dette samarbejde varede kun så længe som den seneste udbudsperiode, der oftest var fire år, men i det relevante tidsrum kun var et år.
49.
Idet Músicos’ sidste administrative kontrakt udløb den 31. august 2013, var dette under alle omstændigheder den dato, hvor – uanset de økonomiske vanskeligheder, konkursen og den efterfølgende opløsning eller den fysiske tilbagelevering af lokalerne og musikinstrumenterne, der allerede havde fundet sted den 31. marts 2013 – en enhed i direktivets forstand ophørte med at eksistere.
d) Vedvarende tidsrum
50.
Tilsvarende organisatoriske særegenheder har spillet en rolle i Domstolens praksis.
51.
Den førende sag, hvor Domstolen understregede, at en virksomhed, hvis aktivitet er begrænset til et særligt projekt, ikke er tilstrækkelig til at have virkninger som en overførsel, når projektet er afsluttet, men at enheden skal være udformet med henblik på et mere vedvarende tidsrum, er Rygaard-dommen (
19
). I den sag bestod enheden af to lærlinge og en ansat samt det materiale, der var beregnet til at færdiggøre arbejdet, som var et projekt om opførelse af en kantinebygning (
20
). Enheden var stiftet for at færdiggøre det tildelte bygningsarbejde, der var påbegyndt af en anden entreprenør, som havde efterladt materialet på byggepladsen (
21
). Alle enhedens elementer tilhørte denne anden entreprenør og blev overført med henblik på at færdiggøre arbejdet.
52.
Domstolen fandt, idet den nævnte tidligere praksis, at overførslen for at være omfattet af direktivet skulle vedrøre en økonomisk enhed, der er organiseret på stabil måde, og hvis aktiviteter ikke var begrænset til udførelsen af en nærmere bestemt entreprise (
22
).
53.
Dette var imidlertid netop tilfældet med Músicos og In-pulso, hvor enheden, der var stiftet ved den midlertidige brug af lokalerne og skolens udstyr på den ene side og ved de respektive læreres tjenesteydelse på den anden side, var begrænset til at præstere netop den gældende kontrakt på det pågældende tidspunkt. Inden overførslen fandt sted, blev Músicos tildelt en etårig kontrakt (fra september 2012 til august 2013), og efter overførslen blev In-pulso hyret for et endnu kortere tidsrum (fra september 2013 til juni 2014). Ingen af selskaberne anvendte i henhold til deres stiftelsesdokument deres aktiver eller ansatte til at udøve andet arbejde.
54.
Efter min opfattelse begrunder det forhold, at de enkelte kontrakter, som kommunen tildelte, kan ses i sammenhæng med en hel række opfølgende kontrakter, ikke et andet resultat.
55.
Arbejdsgiveren og den pågældendes personale kunne ikke forvente, at kontrakterne fortsatte. Når en kontrakt udløb, stod det relevante materiale og de relevante immaterielle aktiver – bl.a. bevillingen til at drive skolen – ikke længere til virksomhedens rådighed. Enheden udviste derfor kun den krævede bestandighed og stabilitet i det tidsrum, der var omfattet af den på det givne tidspunkt gældende administrative kontrakt. Den fuldstændige afhængighed af kommunalbestyrelsens tildeling af en ny kontrakt forhindrede et overordnet begreb, der omfattede mere end en enkelt opgave. På trods af det forhold, at det fremstår således, at der i 2012 ikke var en konkurrent, der deltog i udbuddet, kunne Músicos ikke tage det for givet, at det ville vinde udbuddet. Dette fremgår af den udbudsprocedure, der fandt sted i 2013 med syv tilbudsgivere, hvilket godtgør, at udbuddene var reelle og ikke kan anses for en ren og skær formalitet.
56.
Når en kontrakt udløb, blev tilknytningen mellem enhedens elementer dermed for løs til fortsat at kunne anses for en enhed. Når en ny kontrakt blev tildelt, skulle der stiftes en ny enhed, uanset at bestanddelene heri kunne være de gamle, såsom (den på ny tildelte) brug af skolens lokaler og musikinstrumenter samt virksomhedens eget personale.
57.
Endelig skal det bemærkes, at Domstolen i sin praksis vedrørende de enkeltdele, der skaber en enhed, nævner, at sammenstillingen heraf skal være vedvarende (
23
).
e) Direktivets generelle opbygning og formål
58.
Min forståelse af en enhed som potentielt afgrænset af et tidsmæssigt element er også i overensstemmelse med direktivets generelle opbygning, den sammenhæng, hvori det indgår, og formålet hermed.
59.
Et systematisk argument ville være, at direktivet følger den idé, at udviklinger, der foregik, inden overførslen fandt sted, skal respekteres, og at hverken skæbnen for den enhed, der skal overføres, eller for den pågældende arbejdstager heri, må blive »spolet tilbage«: Direktivets artikel 3, stk. 1, efterlader ingen tvivl om, at kun ansættelsesforhold, »som bestod på tidspunktet for overførslen«, skal overføres (
24
). Når de, der forlod enheden, inden overførslen fandt sted, derfor ikke er beskyttet, kan en enhed eller en aktivitet, der som sådan anses for at være ophørt, inden overførslen fandt sted, heller ikke være genstand for en overførsel.
60.
Idéen, hvorefter referencepunktet er enhedens situation, herunder vedrørende ansættelsesforhold, inden overførslen, bekræftes i direktivets artikel 4, stk. 1, andet punktum, som bestemmer, at afskedigelser, der sker af økonomiske, tekniske eller organisatoriske årsager, og som medfører beskæftigelsesmæssige ændringer, skal respekteres i henhold til direktivet og giver ikke anledning til en ændring, blot fordi der er en efterfølgende overførsel (
25
).
61.
For så vidt angår direktivets begrundelse skal det erindres, at beskyttelsen på trods af den åbenlyse fokus på arbejdstagerne og beskyttelsen af dem (
26
) ikke er ubegrænset, men at direktivet har et klart defineret formål. Domstolen har fundet, at direktivets formål så vidt muligt er at sikre, at arbejdskontrakten fortsættes af erhververen uden ændringer, for at forhindre, at de arbejdstagere, der berøres af overførslen, stilles ringere alene på grund af overførslen (
27
). I denne sag vil det imidlertid, hvis en overførsel i direktivets forstand fastslås, stille arbejdstagerne bedre end, hvis de var forblevet hos deres egen arbejdsgiver, hvis aktivitet svarende til dennes egen forretningskoncept, ophørte den 31. august 2013.
62.
Endvidere er direktivet ikke blindt for forretningshensyn. Som angivet i femte betragtning til direktivet er det indført i sammenhæng med gennemførelsen af det indre marked, hvilket indebærer, at der ikke helt kan ses bort fra forretningsinteresser. I sidste ende er det i arbejdstagernes egen interesse at opretholde en levedygtig bedrift, da de ikke kan være ansat uden en arbejdsgiver med kapacitet til at ansætte (
28
). Overdragerens ret til at afskedige arbejdstagere af økonomiske, tekniske eller organisatoriske årsager er et eksempel på betragtninger af denne art i direktivet. Som generaladvokat Lenz understregede i sit forslag til afgørelse i Dethier Équipement-sagen, har det den indirekte gunstige virkning, hvis arbejdsgiveren får denne mulighed, at beskyttelsen af arbejdstagerne styrkes, for så vidt som de resterende arbejdspladser bevares (
29
).
63.
Når ændringen af en tjenesteyder anses for en overførsel i direktivets forstand, vil dette indebære en betydelig begrænsning af den pågældende virksomheds kontraktfrihed. Den nye tjenesteyder skal overtage den tidligeres personale, og endvidere vil ordregiveren have færre konkurrenter at vælge mellem, idet ikke alle virksomheder kan bære denne byrde (
30
).
64.
Hvis i en sag som den foreliggende, hvor en offentlig myndighed, såsom Ayuntamiento, har beskyttet sig selv mod denne begrænsning ved at tildele kontrakter for begrænsede tidsrum på et, tre eller fire år, og hvor den også har fundet kontrahenter, der var klar til at udforme deres virksomheder på tilsvarende vis, således at de først blev stiftet på tidspunktet for deres første udbud og i deres stiftelsesdokument har angivet, at selskabet er fuldstændigt afhængigt af tildelingen af en kontrakt, forekommer det i lyset af direktivets afbalancering af de interesser, der er i spil, ikke berettiget at pålægge en begrænsning af den ovennævnte type. I disse tilfælde har den første tjenesteyders ansatte faktisk ikke en berettiget interesse i at fortsætte deres ansættelse, fordi deres arbejdsgiver fra begyndelsen havde valgt konceptet med et lavbudgetselskab, der var afhængigt af skønnet hos en enkelt medkontrahent, som kun tildeler kontrakter for begrænsede tidsrum og organiserer udbud med regelmæssige mellemrum (
31
). I et sådant tilfælde vil det forekomme overdrevent at begrænse partnerens kontraktfrihed, når den, således som Ayuntamiento gjorde, anvender sin ret til at skifte til en anden tjenesteyder, hvilket den første tjenesteyder har underkastet sig selv i selskabets stiftelsesdokument.
65.
Direktivet tager trods alt virksomheden eller enheden, som den finder den, idet arbejdstagernes retsstilling hos deres tidligere arbejdsgiver skal bevares, men ikke forbedres. Direktivet vedrører overførsler, men giver ikke mulighed for »genopstandelser« (
32
).
f) Konklusion
66.
Et nærmere blik på denne sag viser (uafhængigt af andre tildragelser, såsom Músicos’ insolvens), at da kontrakten om at drive skolen udløb den 31. august 2013, måtte enheden under alle omstændigheder ophøre, og dette ophør var et strukturelt ophør svarende til Músicos’ selskabsformål og ‑organisation, som bandt driften af aktiviteten til at vinde et udbud, der kun var gyldigt i et vist tidsrum og dermed omfattede en tidsramme. Den 1. september 2013, da en overførsel kunne have fundet sted, fandtes der således ikke længere en enhed i direktivets forstand.
67.
Dette tilfælde, hvor aktiviteten fra begyndelsen kun var påtænkt for fastsatte tidsrum, skal adskilles fra tilfælde, hvor omfordelingen af en tjenesteydelseskontrakt vedrører en tjenesteyder, som forfølger en lang række kontrakter og projekter, og hvor tjenesteyderen som en del af sin forretningsrutine løbende modtager anmodninger om nye kontrakter og søger nye kunder (
33
).
68.
Såfremt Domstolen måtte være af en anden opfattelse vedrørende det forhold, at der ikke fandtes en enhed på det relevante tidspunkt, vil jeg behandle de aspekter, som parterne har drøftet. De vedrører spørgsmålet, om enheden bevarede sin identitet ud over overførslen, forudsat at der faktisk fandtes en enhed på overførselstidspunktet. Dette er grunden til, at jeg vil fortsætte min analyse hermed.
3. En enhed, »der bevarer sin identitet«
69.
I tilfælde, hvor der fandtes en enhed på overførselstidspunktet, men hvor denne enhed ikke er blevet fuldstændigt overført, dvs. ikke alle den første enheds bestanddele er blevet overtaget fuldstændigt, eller hvor der er sket nogle ændringer i forbindelse med overførslen, såsom en afbrydelse af aktiviteten, opstår spørgsmålet, om overførslen af enhedens resterende bestanddele er tilstrækkelig til, at der er sket en overførsel i henhold til direktivet.
70.
Som Domstolen har udtalt i Spijkers-dommen og Redmond Stichting-dommen, er det afgørende, om den pågældende enhed har bevaret sin identitet, hvilket bl.a. må lægges til grund, såfremt driften rent faktisk fortsættes eller genoptages (
34
).
71.
Testen for bevarelse af enhedens identitet er en sammenligning mellem enheden før og efter overførslen (
35
). Identiteten afgøres af en lang række faktorer, hvis vægt i vurderingen afhænger af deres relevans for den pågældende aktivitet og forretningsformålet.
a) Indikatorer
72.
Med henblik på at afgøre, om disse betingelser er opfyldt, skal alle de faktiske omstændigheder, der kendetegner den pågældende transaktion, overvejes, herunder (1) hvilken form for virksomhed eller bedrift der er tale om, (2) hvorvidt der er sket en overførsel af de materielle aktiver, såsom bygninger og løsøre, (3) værdien af de immaterielle aktiver på overførselstidspunktet, (4) hvorvidt den nye arbejdsgiver overtager størstedelen af arbejdstagerne, (5) om kundekredsen overføres, og (6) i hvor høj grad de økonomiske aktiviteter før og efter overførslen er de samme, samt (7) hvor længe virksomhedens drift eventuelt har været indstillet (
36
). Det skal imidlertid bemærkes, at alle disse omstændigheder kun kan indgå som enkelte elementer i den samlede bedømmelse, der skal foretages, og at de derfor ikke kan vurderes isoleret (
37
). I sidste ende kræver dette en prøvelse af faktum, som derfor henhører under den nationale ret (
38
).
73.
Det tilkommer imidlertid Domstolen at specificere de kriterier, i lyset af hvilke denne prøvelse skal foretages (
39
).
74.
Her fremstår det således, at ud af de faktorer, der er fastslået i Domstolens praksis, er nogle åbenlyst blevet bevaret, da In-pulso fortsatte driften af skolen, nemlig virksomhedens form, de materielle aktiver samt kundekredsen og udøvelsen af aktiviteterne. Efter min opfattelse mangler de øvrige elementer dog.
b) Materielle aktiver
75.
Hvad angår materielle aktiver skal det nævnes, at Músicos ikke ejede nogen relevante materielle aktiver, men brugte Ayuntamientos bygning og udstyr. De aktiver, der skal overvejes i henhold til direktivet, er imidlertid ikke begrænset til arbejdsgiverens ejendom. Der er intet krav om, at virksomheden skal have det retlige ejerskab (
40
).
76.
I henhold til fast praksis kan Domstolens perspektiv ved fastlæggelsen af den økonomiske enhed gå videre end virksomhedens eller bedriftens omfang. I stedet for en formel fremgangsmåde, hvor man ser på den retlige person, og hvilke aktiver denne ejer, har Domstolen snarere anvendt en økonomisk fremgangsmåde. Domstolen har i vurderingen medtaget alle de aktiver, som arbejdsgiveren bruger til at få arbejdstagerne til at udføre aktiviteten, helt uden at drøfte, om disse aktiver ejes, leases, eller om ordregiveren blot tillader arbejdsgiveren at bruge dem (
41
). Det gør heller ingen forskel, om arbejdsgiveren kan bruge de ting, han råder over, i egen økonomisk interesse, eller om han kun kan bruge dem på vegne af den ordregiver, som ejer dem (
42
).
77.
I denne sag skal skolens lokaler, musikinstrumenter, klasselokaler og møbler derfor, selv om de hverken blev ejet af Músicos eller overgik direkte fra Músicos til In-pulso, stadig anses for materielle aktiver tilhørende overdrageren, der er blevet overført til erhververen.
c) Immaterielt aktiv
78.
Det afgørende immaterielle aktiv i denne transaktion er den kontrakt med Ayuntamiento, som den forelæggende ret i det første spørgsmål også har kaldt en »bevilling«. Det kan faktisk anses for at være en bevilling til at drive skolen. In-pulso overtog imidlertid ikke kontrakten, men In-pulso deltog i det næste udbud og blev tildelt sin egen kontrakt. Músicos videregav ikke bevillingen og kunne ikke have gjort det, da selskabets egen bevilling var udløbet den 31. august 2013, inden In-pulso genoptog aktiviteten den 1. september 2013. Kommunalbestyrelsen overførte heller ikke Músicos’ bevilling til In-pulso, men udstedte en ny bevilling for et andet tidsrum (2013/2014 i stedet for 2012/2013) og med en anden varighed (ti måneder i stedet for tolv måneder), som ikke var dækket af Músicos’ bevilling. Da den bevilling, som In-pulso rådede over, derfor ikke var den, som Músicos rådede over, var de to forskellige bevillinger måske indbyrdes tilsvarende, men de var ikke identiske.
d) Personale
79.
Hvad angår personale spørger Domstolen ikke, om »noget« af overdragerens personale er blevet overtaget, men om den nye arbejdsgiver har overtaget »størstedelen« af personalet (
43
). Hvor ingen blev overtaget, såsom i Süzen-dommen (
44
), forkaster Domstolen, at der er sket en overførsel. I de fleste tilfælde, hvor en overførsel anses for at være sket, er størstedelen af arbejdstagerne, nogle gange alle bortset fra en eller to (
45
), blevet overtaget.
80.
I denne sag havde Músicos 26 ansatte, og In-pulso overtog ingen af dem.
81.
Selv om personalet i henhold til den ovennævnte (
46
) retspraksis med de syv indikatorer for identitet åbenbart er et kendetegnende element i enheden, er relevansen heraf forskellig fra sag til sag hvad angår identitetens bevarelse.
82.
Grunden hertil er, at arbejdsstyrken som et kendetegn for eller egenskab ved enheden kan have en forskellig indvirkning på enhedens særegne aktiviteter. Indvirkningen er ikke kun større, når personalets kvalifikationer og uddannelse eller ekspertise og erfaring er større, men den afhænger også af de materielle og immaterielle aktivers relative betydning og værdi på den ene side og arbejdsstyrkens på den anden side. Når der drives f.eks. busser til offentlig transport (
47
) eller et veludstyret hospitalskøkken (
48
), bliver personalet imidlertid mindre kendetegnende for arbejdet, og de individuelle personer er nemmere at udskifte. Jo mere individualiseret forholdet til kunden er, des mindre sandsynligt er en overførsel af en aktivitet til en anden arbejdsgiver, uden at personalet eller store dele heraf overtages. Testen er, om udskiftningen af arbejdsstyrken vil ændre tjenesteydelsens karakter. Der skal i denne forbindelse foretages en objektiv vurdering, der i denne sag foretages ud fra elevernes og deres forældres synspunkt.
83.
For de tre administrative medarbejdere, som Músicos afskedigede, kan et personligt forhold mellem repræsentanten og kunden måske have været af mindre betydning. De 23 musiklærere skulle imidlertid udføre en opgave, som til en vis grad støttedes på et etableret personligt forhold mellem lærer og elev. Når det er sagt, er virksomheden en skole og ikke et universitet, hvor særlige musikstilarter og ‑teknikker stiller en større rolle for avancerede musikere. Endvidere underviser skolen i denne sag i musik og dermed et enkelt emne, sædvanligvis kun en gang om ugen, mens barnet tilbringer meget mere tid i en almindelig skole og modtager almen undervisning.
84.
Selv om indvirkningen af lærerens individuelle personlighed ikke bør overvurderes, har Músicos’ tjenesteydelse bestemt flere individuelle kendetegn end de tjenesteydelser, som Domstolen skulle behandle i sager vedrørende kokke og køkkenmedhjælpere i en hospitalskantine, buschauffører, rengørings- og sikkerhedspersonale (
49
), men selv i disse sager kunne der ikke ses bort fra faktoren »personale« ved vurderingen af identitetens bevarelse.
e) Midlertidig inaktivitet
85.
Eftersom Músicos havde bragt sin undervisningsaktivitet til ophør den 31. marts 2013, og In-pulso først påbegyndte sin egen undervisningsaktivitet den 1. september 2013, er In-pulso af den opfattelse, at en sådan afbrydelse af tjenesteydelsen i fem måneder er til hinder for, at enheden er overført (
50
).
86.
Som med alle faktorer afhænger en faktors betydning af dens relevans for den særlige aktivitet. Afbrydelser af forskellig varighed kan derfor have meget forskellige virkninger. Dette er navnlig tilfældet med sæsonaktiviteter, hvor en hvileperiode mellem de aktive perioder ikke vil have nogen negativ virkning på overførslen (
51
). I denne sag oversteg perioden med inaktivitet imidlertid sommerferien, som først begyndte omkring juni. Under tredje trimester, der begyndte i april 2013, var skolen ikke i drift. Selv denne uregelmæssighed indebar efter min opfattelse ikke nødvendigvis en afbrydelse, som er til hinder for, at der er tale om en igangværende virksomhed (
52
).
87.
Med henblik på testen i disse tilfælde skal kundernes synspunkt tages i betragtning, dvs. om de fortsat ville forvente, at aktiviteten blev genoptaget. Hvis uregelmæssighederne når et omfang, som vil ødelægge kundernes tillid til, at tjenesteydelsen fortsat vil blive udbudt, skal en sådan pause anses for at være for lang. Det er i denne henseende relevant, at skolen præsenterede sig selv som »den kommunale musikskole« og ikke som »Músicos’ musikskole« eller »In-pulsos musikskole«. Músicos’ afslag på at fortsætte undervisningen ville således være noget, der i en vis forstand foregik bag scenen. I sidste ende tilkommer det den nationale ret, der prøver de faktiske omstændigheder, at vurdere, om den tidsmæssige inaktivitet inden sommerferien skal anses for en for lang afbrydelse. Hvis eleverne og deres forældre i deres egenskab af den relevante kundekreds i Ayuntamiento opfattede afbrydelsen som blot en reorganiseringsperiode, er det ikke til hinder for en overførsel. Kommunalbestyrelsen var faktisk i hyppige drøftelser med Músicos i dette tidsrum og organiserede derefter udbuddet for at finde en anden udbyder, således at kommunalbestyrelsens tilstedeværelse i baggrunden kan have hjulpet med at give det indtryk, at skolen var en igangværende virksomhed.
88.
Med dette element af stabilitet i baggrunden var skolen ikke fra kundens synspunkt ophørt med tabet af tjenesteyderen. Testen vil være, om en enhed vil have overlevet en sådan fase uden at miste en væsentlig del af kunderne, hvorved det også tages i betragtning, at kundekredsen selv er blandt de syv indikatorer for identitet (
53
), som Domstolen har fastlagt.
f) Afvejning af alle faktorerne
89.
Afvejning af faktorerne fører her efter min opfattelse til et ganske klart resultat: Hvis det antages – for argumentets skyld – at der var en enhed inden transaktionen, har denne enhed ikke bevaret sin identitet, da In-pulso overtog aktiviteten.
90.
Selv om de materielle aktiver er blevet overført, blev intet af personalet overtaget, selv om der ikke helt kan ses bort fra personalet for så vidt angår en musikskole. Endvidere er bevillingen som det centrale immaterielle aktiv, uden hvilken enhedens aktivitet, dvs. driften af skolen, ikke ville være mulig, ikke blevet overført: In-pulso har en bevilling, men denne bevilling kom hverken direkte eller indirekte fra overdrageren med kommunalbestyrelsen som mellemmand. Det forhold, at skolen havde en hvileperiode på fem måneder, forekommer dog ikke at have medført en afbrydelse, der kunne stå i vejen for en overførsel.
91.
Da problemstillingen er, hvorvidt identitet er opretholdt, kan kun uvæsentlige elementer holdes uden for, når en aktivitet overtages af en anden person: Der kan ikke være tale om en overførsel, når kun en del eller en vis procentdel af enheden bliver overtaget. Snarere skal enheden med dens indhold som et hele blive overført. I denne sag er hverken personalet eller bevillingen blevet overført: Kun materielle aktiver, efter at de var blevet adskilt fra resten, blev overtaget. Enheden før og efter tildelingen af den nye kontrakt kan derfor ikke anses for at være identisk.
92.
Det er derfor min opfattelse, at der ikke er sket en overførsel i denne sag.
C.
Det andet spørgsmål
93.
Det andet spørgsmål er rettet mod årsagsforbindelsen mellem overførslen og appellantens afskedigelse. Dette spørgsmål er også betinget af svaret på det tidligere spørgsmål, således at jeg ikke behøver at besvare det. Jeg vil dog give et kort svar for det tilfælde, at Domstolen ikke måtte dele min opfattelse af det første spørgsmål og måtte besvare det bekræftende.
94.
Hvad angår det andet spørgsmål har den spanske regering anført, at selv hvis der antages at foreligge en overførsel, var overførslen ikke årsagen til afskedigelsen, da der var økonomiske grunde. Kommissionen er enig, men gør gældende, at det også bør overvejes, om grundene er kunstige og i sidste ende rettet mod at fratage arbejdstagerne deres legitime rettigheder.
95.
Ved vurderingen af omstændighederne i denne sag er det slående, at kommunalbestyrelsen ikke forventede og på ingen måde var forberedt på ophøret af Músicos’ aktiviteter og ikke kunne stille nogen erstatningsundervisning til rådighed i tredje trimester, selv om skoleåret ikke var afsluttet, og timerne skulle fortsætte i endnu to måneder inden sommerferien. I stedet forsøgte kommunalbestyrelsen at opfordre Músicos til at genoptage ledelsen af skolen, da selskabet overdrog lokalerne og instrumenterne. Det var først efter Músicos’ pludselige undervisningsophør, at kommunalbestyrelsen begyndte at lede efter en anden løsning. Den konkurrent, som fortsatte skolen, var end ikke stiftet på det tidspunkt, hvor Músicos’ ansatte blev afskediget, idet dets stiftelse først fandt sted i juli 2013.
96.
Selv hvis det forudsættes, at der fandt en overførsel sted efter afskedigelsen, foreligger der således ingen årsagsforbindelse mellem denne overførsel og afskedigelsen, og udskiftningen af skolens ledelse, der fandt sted i september 2013, kan ikke rejse tvivl om lovligheden af de afskedigelser, der fandt sted i april 2013. Der er ingen åbenbar forbindelse mellem kommunalbestyrelsens manglende betaling af de beløb, som Músicos krævede, og det efterfølgende udbud, som blev tildelt In-pulso. Ingen af parterne, heller ikke appellanten, er faktisk i tvivl om, at den økonomiske situation for Músicos, som efterfølgende blev opløst efter en konkurs, var en grund til den kollektive afskedigelse, herunder af appellanten.
97.
Som Domstolen har understreget i Dethier Équipement-dommen (
54
), påvirker en efterfølgende overførsel ikke afskedigelser, som har fundet sted af økonomiske, tekniske eller organisatoriske årsager.
D.
Det tredje spørgsmål
98.
Den forelæggende ret ønsker med det tredje spørgsmål oplyst, om en national spansk retsregel er i strid med chartrets artikel 47, hvis en sådan regel binder den forelæggende ret, der skal træffe afgørelse om den individuelle afskedigelse, som følge af retskraften af en tidligere dom, som opretholder arbejdsgiverens beslutning om den kollektive afskedigelse.
99.
Den forelæggende ret har stillet dette tredje spørgsmål, hvis de første to spørgsmål besvares bekræftende. Da jeg i denne sag er af den opfattelse, at der ikke er tale om en overførsel (det første spørgsmål), og at selv hvis der var, ville en sådan overførsel ikke have været årsag til afskedigelsen (det andet spørgsmål), vil jeg kun besvare spørgsmålet kort, idet det ikke er af relevans for den foreliggende sag, hvis Domstolen deler min opfattelse af mindst et af de tidligere spørgsmål.
100.
Hvad angår det tredje spørgsmål har In-pulso påberåbt sig princippet om res judicata og har påstået, at det var tilstrækkeligt at have alle de iværksatte appeller i den første retssag, mens den spanske regering har understreget, at det er ufornødent at besvare dette spørgsmål, og at de spanske procesretlige bestemmelser under alle omstændigheder ikke er i strid med chartrets artikel 47. Kommissionen har fremhævet, at spansk ret er i overensstemmelse med chartrets artikel 47.
101.
Som den forelæggende ret med rette har udtalt, finder chartrets artikel 47, som fastslår en adgang til effektive retsmidler, direkte anvendelse, for så vidt som gennemførelse af rettigheder, der afledes af direktivet, er genstand for sagen (
55
). Appellanten har påberåbt sig sine rettigheder i henhold til direktivets artikel 3, stk. 1, med henblik på at fortsætte ansættelsesforholdet hos erhververen, In-pulso, i tilfælde af overførsel af en virksomhed.
102.
Sagens parter har dog i deres skriftlige og mundtlige svar på Domstolens spørgsmål bekræftet, at i henhold til spansk ret er retskraften af dommen om kollektiv afskedigelse afsagt i sagen anlagt af de kollektive arbejdstagerrepræsentanter i henhold til artikel 124, stk. 13, litra b), sammenholdt med artikel 160 i LJS, ikke til hinder for, at der kan påberåbes individuelle retsmidler i henhold til direktivet. I henhold til spansk ret henviser den bindende retskraft udelukkende til sagens genstand. Artikel 160, stk. 5, i LJS fastsætter, at bindende retskraft i denne sammenhæng finder anvendelse på individuelle sager, »som har en identisk sagsgenstand, eller som har direkte forbindelse hermed«.
103.
Den kollektive dom af juni 2013 fastslår, at afskedigelsen var begrundet af økonomiske årsager, og at der ikke forelå nogen overførsel af skolen til Ayuntamiento. I den indledende del af dens betragtninger (
56
) er det i appeldommen afsagt af Tribunal Supremo (øverste domstol) den 17. november 2014, hvorved dommen afsagt af Tribunal Superior (øverste regionale domstol) blev stadfæstet, foretaget en klar definition af genstanden for den kollektive sag, idet det anføres, at ud over de økonomiske grunde, som Músicos havde gjort gældende, var spørgsmålet, om Músicos’ ophør af undervisningsaktiviteterne førte til en overførsel til skolen til Ayuntamiento. Den foreliggende situation vedrører imidlertid ikke en overførsel til Ayuntamiento, men til In-pulso. Disse faktiske omstændigheder i hovedsagen blev ikke behandlet i den kollektive sag. Hovedsagen vedrører faktiske omstændigheder, der fandt sted på et senere tidspunkt og med en anden modtager. Den indstævnte, In-pulso, der er den i hovedsagen relevante modtager, eksisterede end ikke på tidspunktet for afsigelsen af dommen i den kollektive sag den 19. juni 2013. Faktiske omstændigheder, der fandt sted på et senere tidspunkt, kunne ikke tages i betragtning ved behandlingen af den kollektive sag, der ifølge forklaringerne i den forelæggende rets forelæggelseskendelse var begrænset til de faktiske omstændigheder på datoen for den mundtlige forhandling i den kollektive sag. Denne fandt sted den 22. maj 2013, hvorfor In-pulsos genoptagelse af skolen i september 2013 ikke var en del af genstanden for den kollektive sag.
104.
En efterfølgende konstatering af en overførsel i den individuelle sag i henhold til spansk ret ville således ikke være udelukket af retskraften, idet spørgsmålet om overførsel til In-pulso ikke blev behandlet i den tidligere kollektive dom. Dette er ikke blot blevet bekræftet af den spanske regering og af Kommissionen, men, som Kommissionen korrekt har anført, også af retten i første instans (Juzgado de lo Social no. 4 de Valladolid (arbejdsret nr. 4 i Valladolid)), der ikke støttede sine konklusioner om overførsel til In-pulso på betragtninger vedrørende retskraft, men afgjorde spørgsmålet ud fra materielle betragtninger, idet den anså, at perioden på fem måneder uden aktivitet var for lang til, at der forelå en overførsel.
105.
Endelig bemærkes, at den forelæggende ret ikke har spurgt Domstolen, om det forhold, at den ved afgørelse af den individuelle afskedigelse var bundet af domskonklusionen om økonomiske grunde i den tidligere kollektive dom afsagt af Tribunal Superior (øverste regionale domstol) den 19. juni 2013, udgjorde en tilsidesættelse af chartrets artikel 47, men har begrænset sit spørgsmål til problemet angående overførsel (
57
).
IV. Forslag til afgørelse
106.
På baggrund af ovenstående foreslår jeg Domstolen at besvare det af Sala de lo Social del Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (afdelingen for arbejdsretlige sager ved den øverste regionale domstol i Castilien og León, Spanien) forelagte spørgsmål således:
»1)
Det bør antages, at der ikke foreligger en overførsel i henhold til Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter, når indehaveren af en bevilling til en kommunal musikskole, som modtager alle de materielle ressourcer fra den pågældende kommune (lokaler, instrumenter, klasseværelser, inventar), har ansat eget personale og leverer sine tjenesteydelser i skoleåret, indstiller sine aktiviteter den 1. april 2013, to måneder inden afslutningen af skoleåret, og tilbageleverer alle de materielle ressourcer til kommunen, der ikke genoptager aktiviteten i resten af skoleåret 2012/2013, men giver en ny bevilling til en ny kontrahent, der genoptager aktiviteten i september 2013 ved begyndelsen af det nye skoleår 2013/2014, idet kommunen med henblik herpå til den nye kontrahent overfører de nødvendige materielle ressourcer, som førhen var stillet til rådighed af kommunen for den tidligere kontrahent (lokaler, instrumenter, klasseværelser, inventar).
2)
Artikel 4, stk. 1, i direktiv 2001/23 skal fortolkes således, at under de beskrevne omstændigheder, hvor hovedvirksomhedens (kommunens) manglende opfyldelse af sine forpligtelser har bragt den første kontrahent til at indstille sin aktivitet og afskedige alle sine ansatte, hvorefter denne hovedvirksomhed overfører alle de materielle ressourcer til en anden kontrahent, der fortsætter med samme aktivitet, er afskedigelsen af den første kontrahents ansatte sket af »økonomiske, tekniske eller organisatoriske årsager, der medfører beskæftigelsesmæssige ændringer«, og er ikke blevet forårsaget af »overførsel af en virksomhed eller bedrift eller af en del af en virksomhed eller bedrift«, hvilken årsag er forbudt i henhold til denne artikel.
3)
Artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at den ikke udelukker national lovgivning, der forbyder en domstol at træffe en materiel afgørelse om de argumenter, der fremføres af en arbejdstager, som i en individuel sag anfægter sin afskedigelse, der har fundet sted inden for rammerne af en kollektiv afskedigelse, med henblik på at forsvare de rettigheder, der følger af direktiv 2001/23 og Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser, når der tidligere er afsagt endelig dom om den kollektive afskedigelse i en sag, hvori den pågældende arbejdstager ikke har kunnet indgå som part, selv om de fagforeninger, der er repræsenteret i virksomheden, og arbejdstagernes lovlige kollektive repræsentanter har været part eller har kunnet være det, såfremt dommens bindende retskraft i henhold til national ret ikke går videre end sagens genstand, og denne genstand er forskellig fra genstanden for den individuelle sag.«
(
1
) – Originalsprog: engelsk.
(
2
) – Jf. de af Sala de lo Social del Tribunal Supremo (afdelingen for arbejdsretlige sager ved den øverste domstol, herefter »Tribunal Supremo«) fastslåede kendsgerninger i dom af 17.11.2014, CASACION 79/2014, sub »cuarto«, hvoraf en kopi er blevet fremlagt for Domstolen af In-pulso Musical Sociedad Cooperativa (herefter »In-pulso«). Denne dom er nævnt nedenfor i punkt 17 in fine og i punkt 102.
(
3
) – Jf. de af Tribunal Supremo (øverste domstol) fastslåede kendsgerninger i dom af 17.11.2014, sub »cuarto«.
(
4
) – I september 2012 var Músicos den eneste ansøger. Jf. det af Juzgado de Instrucción No 6 de Valladolid (forundersøgelsesdomstol nr. 6 i Valladolid) fastslåede i kendelse af 7.4.2016 om afslag på anvendelse af hasteproceduren i straffesag 2186/2014, som blev afsagt i en med hovedsagen forbundet sag, og som er blevet fremlagt for Domstolen af In-pulso.
(
5
) – Músicos havde plads til 600 elever, men i sidste ende var der kun 261 tilmeldte, hvilket antal faldt yderligere til 240. Ifølge hvad der blev fastslået af Juzgado de Instrucción (forundersøgelsesdomstol) i kendelse af 7.4.2016, havde omkring 250 elever søgt over til en ny musikskole, der hed »MUSICALIA«, der i begyndelsen af september 2012 var blevet stiftet af en tidligere lærer ved Músicos, som tilbød alle Músicos’ lærere ansættelse ved MUSICALIA, hvilket 15 af dem accepterede – ikke alle på eksklusiv basis.
(
6
) – Beløbet var på 58403,73 EUR for det første trimester 2013 og den 1.4.2013 på 48952,74 EUR for det andet trimester: jf. de af Tribunal Supremo (øverste domstol) fastslåede kendsgerninger i dom af 17.11.2014, sub »cuarto«.
(
7
) – Jf. de af Tribunal Supremo (øverste domstol) fastslåede kendsgerninger i dom af 17.11.2014, sub »cuarto«.
(
8
) – Jf. In-pulsos stiftelsesdokument af 19.7.2013 i de nationale sagsakter.
(
9
) – In-pulso ansatte ingen af Músicos’ tidligere ansatte: jf. In-pulsos anbringender i selskabets indlæg, s. 10.
(
10
) – Jf. dom af 24.1.2002, Temco (C-51/00, EU:C:2002:48, præmis 21); jf. også generaladvokat Geelhoeds forslag til afgørelse Abler m.fl. (C-340/01, EU:C:2003:361, punkt 46).
(
11
) – Jf. dom af 11.3.1997, Süzen (C-13/95, EU:C:1997:141, præmis 11), og af 25.1.2001, Liikenne (C-172/99, EU:C:2001:59, præmis 28).
(
12
) – Jf. dom af 10.12.1998, Hidalgo (C-173/96 og C-247/96, EU:C:1998:595, præmis 24), af 25.1.2001, Liikenne (C-172/99, EU:C:2001:59, præmis 19), og af 20.7.2017, Piscarreta Ricardo (C-416/16, EU:C:2017:574, præmis 31).
(
13
) – Jf. dom af 11.3.1997, Süzen (C-13/95, EU:C:1997:141, præmis 16).
(
14
) – Jf. dom af 11.3.1997, Süzen (C-13/95, EU:C:1997:141, præmis 13).
(
15
) – Vedrørende aktivitetens afgørende relevans for spørgsmålet, om der er tale om en overførsel i henhold til direktivet, jf. f.eks. dom af 18.3.1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, præmis 11 og 12), og af 11.3.1997, Süzen (C-13/95, EU:C:1997:141, præmis 10).
(
16
) – Jf. punkt 12.
(
17
) – Jf. den administrative tjenesteydelseskontrakt, der tillagde Músicos en garanteret indkomst uanset antallet af tilmeldte elever.
(
18
) – Músicos havde hverken ledt efter andre aktiviteter, fundet andre kontrahenter eller fundet lokaler til at undervise på egen hånd i denne gruppering (i modsætning til at undervise som individuelle musiklærere, der underviser i hjemmet).
(
19
) – Jf. T. Grau og F. Hartmann i U. Preis og A. Sagan (red.), Europäisches Arbeitsrecht, Köln 2015, § 11, punkt 20, der henviser til Rygaard-dommen, og E. Kocher, Europäisches Arbeitsrecht, Baden-Baden, 2016, § 5, punkt 154: »auf Dauer angelegt«.
(
20
) – Jf. dom af 19.9.1995, Rygaard (C-48/94, EU:C:1995:290, præmis 14).
(
21
) – Jf. dom af 19.9.1995, Rygaard (C-48/94, EU:C:1995:290, præmis 13).
(
22
) – Jf. dom af 19.9.1995, Rygaard (C-48/94, EU:C:1995:290, præmis 20).
(
23
) – Jf. f.eks. dom af 11.3.1997, Süzen (C-13/95, EU:C:1997:141, præmis 21, »[i] visse brancher, hvor arbejdskraften udgør den væsentligste del af aktiviteten, vil en gruppe af arbejdstagere, som i længere tid udfører en fælles aktivitet, kunne udgøre en økonomisk enhed«), af 24.1.2002, Temco (C-51/00, EU:C:2002:48, præmis 26), og af 21.10.2010, Albron Catering (C-242/09, EU:C:2010:625, præmis 32), samt generaladvokat Geelhoeds forslag til afgørelse Abler m.fl. (C-340/01, EU:C:2003:361, punkt 24 og 70).
(
24
) – Jf. dom af 15.6.1988, Bork (101/87, EU:C:1988:308, præmis 17), og af 20.7.2017, Piscarreta Ricardo (C-416/16, EU:C:2017:574, præmis 49), samt kendelse af 15.9.2010, Briot (C-386/09, EU:C:2010:526, præmis 27).
(
25
) – Jf. direktivets artikel 4, stk. 1, første punktum, og den tilhørende retspraksis, f.eks. dom af 12.3.1998, Dethier Equipement (C-319/94, EU:C:1998:99, præmis 33-36).
(
26
) – Jf. tredje betragtning til direktivet. Jf. også dom af 17.12.1987, Ny Mølle Kro (287/86, EU:C:1987:573, præmis 25), og af 26.5.2005, Celtic (C-478/03, EU:C:2005:321, præmis 26).
(
27
) – Jf. dom af 17.12.1987, Ny Mølle Kro (287/86, EU:C:1987:573, præmis 25), og af 26.5.2005, Celtic (C-478/03, EU:C:2005:321, præmis 26).
(
28
) – Jf. generaladvokat Lenz’ forslag til afgørelse Dethier Équipement (C-319/94, EU:C:1996:291, punkt 58), hvori anvendes et økonomisk argument af denne art i forbindelse med fortolkningen af direktivets artikel 4, stk. 1.
(
29
) – Jf. generaladvokat Lenz’ forslag til afgørelse Dethier Équipement (C-319/94, EU:C:1996:291, punkt 58), vedrørende en likvidators anvendelse af denne mulighed som en rationaliseringsforanstaltning før salg af selskabet.
(
30
) – Dette er understreget af f.eks. J.-H. Bauer, »Christel Schmidt lässt grüßen: Neue Hürden des EuGH für Auftragsvergabe«, Neue Zeitschrift für Arbeitsrecht (NZA), 2004, s. 14, på s. 17.
(
31
) – Formanden for Femte Afdeling, J.L. da Cruz Vilaça, gjorde i retsmødet bemærkninger om dette emne, idet ordet »bevilling« blev anvendt.
(
32
) – Dette er ikke til hinder for, at andre instrumenter til beskyttelse af arbejdstagere, som muligvis kan findes i national eller europæisk arbejdsret, tager hensyn til Ayuntamientos stærke retsstilling og et vist ansvar over for arbejdstagerne, som kan tro, at de beskyttes, men i sidste ende lades alene af deres skrøbelige arbejdsgiverselskaber. I sammenhæng med beskyttelsen i nærværende direktiv erindrede generaladvokat Lenz i sit forslag til afgørelse Dethier Équipement (C-319/94, EU:C:1996:291, punkt 56) om, at eksistensen af et ansættelsesforhold på overførselstidspunktet også er overladt til national ret. I den foreliggende sag bør det erindres, at konkurrenten MUSICALIA tilbød alle de af Músicos ansatte lærere ansættelse, jf fodnote 5 ovenfor.
(
33
) – Vedrørende tilfælde som sag Süzen (C-13/95, EU:C:1997:141), Abler m.fl. (C-340/01, EU:C:2003:629) og CLECE (C-463/09, EU:C:2011:24) kan det antages, at dette er den mere sædvanlige situation.
(
34
) – Jf. dom af 18.3.1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, præmis 11 og 12), og af 19.5.1992, Redmond Stichting (C-29/91, EU:C:1992:220, præmis 23). Jf. også dom af 11.3.1997, Süzen (C-13/95, EU:C:1997:141, præmis 10), af 20.11.2003, Abler m.fl. (C-340/01, EU:C:2003:629, præmis 29), og af 13.9.2007, Jouini m.fl. (C-458/05, EU:C:2007:512, præmis 23).
(
35
) – Jf. dom af 18.3.1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, præmis 13, »i hvor høj grad de økonomiske aktiviteter før og efter overdragelsen er de samme«).
(
36
) – Jf. dom af 18.3.1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, præmis 13), af 19.5.1992, Redmond Stichting (C-29/91, EU:C:1992:220, præmis 24), af 11.3.1997, Süzen (C-13/95, EU:C:1997:141, præmis 14), og af 20.11.2003, Abler m.fl. (C-340/01, EU:C:2003:629, præmis 33).
(
37
) – F.eks. dom af 18.3.1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, præmis 13), af 19.5.1992, Redmond Stichting (C-29/91, EU:C:1992:220, præmis 24), af 7.3.1996, Merckx og Neuhuys (C-171/94, præmis 17), og af 20.11.2003, Abler m.fl. (C-340/01, EU:C:2003:629, præmis 34).
(
38
) – Jf. dom af 18.3.1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, præmis 14), og af 19.5.1992, Redmond Stichting (C-29/91, EU:C:1992:220, præmis 25).
(
39
) – Jf. dom af 18.3.1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, præmis 14), og af 19.5.1992, Redmond Stichting (C-29/91, EU:C:1992:220, præmis 25).
(
40
) – Jf. dom af 20.11.2003, Abler m.fl. (C-340/01, EU:C:2003:629, præmis 41), og af 15.12.2005, Güney-Görres og Demir (C-232/04 og C-233/04, EU:C:2005:778, præmis 37).
(
41
) – Jf. dom af 19.9.1995, Rygaard (C-48/94, EU:C:1995:290 præmis 22), af 20.11.2003, Abler m.fl. (C-340/01, EU:C:2003:629, præmis 41), og af 15.12.2005, Güney-Görres og Demir (C-232/04 og C-233/04, EU:C:2005:778, præmis 37).
(
42
) – Jf. dom af 15.12.2005, Güney-Görres og Demir (C-232/04 og C-233/04, EU:C:2005:778, præmis 39-41).
(
43
) – F.eks. dom af 19.9.1995, Rygaard (C-48/94, EU:C:1995:290 præmis 17), af 18.3.1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, præmis 13, »størstedelen af arbejdsstyrken«), og af 11.3.1997, Süzen (C-13/95, EU:C:1997:141, præmis 19 og 21).
(
44
) – Jf. dom af 11.3.1997, Süzen (C-13/95, EU:C:1997:141, præmis 3 og 4).
(
45
) – Jf. dom af 18.3.1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, præmis 3).
(
46
) – Jf. punkt 72.
(
47
) – Jf. dom af 25.1.2001, Liikenne (C-172/99, EU:C:2001:59, præmis 28).
(
48
) – Jf. dom af 20.11.2003, Abler m.fl. (C-340/01, EU:C:2003:629, præmis 36).
(
49
) – Jf. dom af 11.3.1997, Süzen (C-13/95, EU:C:1997:141), af 25.1.2001, Liikenne (C-172/99, EU:C:2001:59), af 20.11.2003, Abler m.fl. (C-340/01, EU:C:2003:629), og af 15.12.2005, Güney-Görres og Demir (C-232/04 og C-233/04, EU:C:2005:778).
(
50
) – Jeg vil gerne understrege, at dette spørgsmål ikke er identisk med det andet tidsmæssige spørgsmål, der behandles i dette forslag til afgørelse, og som vedrører eksistensen af en enhed før transaktionen (jf. punkt 46 ff. ovenfor). I denne sammenhæng antages det, at der findes en enhed, og spørgsmålet er, om – hvis enheden stadig fandtes med Músicos – den var identisk med den enhed, der fandtes senere under In-pulso.
(
51
) – Jf. dom af 17.12.1987, Ny Mølle Kro (287/86, EU:C:1987:573, præmis 18-21), vedrørende driften af en restaurant, der kun holdt regelmæssigt åbent om sommeren. Hvad angår et tidsmæssigt driftsstop i helligdagene jf. også dom af 15.6.1988, Bork (101/87, EU:C:1988:308, præmis 16).
(
52
) – Jf. dom af 18.3.1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, præmis 12).
(
53
) – Jf. punkt 72 ovenfor.
(
54
) – Jf. dom af 12.3.1998, Dethier Equipement (C-319/94, EU:C:1998:99, præmis 33-36).
(
55
) – Dette er i overensstemmelse med chartrets artikel 51, stk. 1, som bestemmer, at chartrets bestemmelser kun er rettet til medlemsstaterne, når de gennemfører EU-retten.
(
56
) – Jf. s. 6 sub »Fundamentos de derecho. Primero« i den af Tribunal Supremo (øverste domstol) afsagte dom af 17.11.2014, der er fremlagt af In-pulso som bilag til selskabets svar på de skriftlige spørgsmål.
(
57
) – Selv om den forelæggende ret har nævnt det forhold, at Músicos vandt retssagen om den administrative kontrakt vedrørende betaling af forskellen mellem de betalte kontingenter, har den ikke stillet spørgsmålstegn ved, om den økonomiske situation på det relevante tidspunkt begrundede afskedigelsen. Dette ville være et spørgsmål, som kunne have berørt samspillet mellem det nugældende direktiv og Rådets direktiv 98/59/EF om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser, hvortil den forelæggende ret flere steder har henvist. I dom Mono Car Styling (C-12/08, EU:C:2009:466) drøftede Domstolen, om dette sidstnævnte direktiv er i strid med individuelle arbejdstageres ret til en retfærdig rettergang i henhold til EMRK’s artikel 6, idet retten til information og konsultation, som er fastsat i Rådets direktiv 98/59/EF, blev overladt til kollektive repræsentanter. Domstolen fastslog, at der ikke forelå nogen tilsidesættelse af den individuelle arbejdstagers grundlæggende rettigheder, idet rettighederne i henhold til direktivet tilsigter at gavne arbejdstagerne kollektivt, hvorfor de er af kollektiv karakter.