61994CJ0027_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-27/94,
Kongeriget Nederlandene ved assisterende juridiske konsulenter J.W. de Zwaan og J.S. van den Oosterkamp, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg paa Nederlandenes Ambassade, 5, rue C.M. Spoo,
sagsoeger,
mod
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent T. van Rijn, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,
sagsoegt,
">angaaende en paastand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 93/659/EF af 25. november 1993 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsaaret 1990, der er finansieret af Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EFT L 301, s. 13),
har
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, H. Ragnemalm, og dommerne R. Schintgen, G.F. Mancini (refererende dommer), P.J.G. Kapteyn og G. Hirsch,
generaladvokat: s. Alber
justitssekretaer: R. Grass,
paa grundlag af den refererende dommers rapport,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 19. maj 1998,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 21. januar 1994 har Kongeriget Nederlandene i henhold til EF-traktatens artikel 173, stk. 1, nedlagt paastand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 93/659/EF af 25. november 1993 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsaaret 1990, der er finansieret af Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EFT L 301, s. 13, herefter »den anfaegtede beslutning«), for saa vidt som 3 317 344,26 NLG udelukkes fra faellesskabsfinansiering (herefter »det omtvistede beloeb«).
De relevante faellesskabsbestemmelser
2 Det fremgaar af artikel 2, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 196), at restitutioner ved udfoersel til tredjelande finansieres af EUGFL's »Garantisektion« paa betingelse af, at de efter Faellesskabets regler ydes inden for rammerne af den faelles markedsordning for landbruget.
3 Samme forordnings artikel 8, stk. 1, paalaegger medlemsstaterne at sikre sig, at de af fonden finansierede foranstaltninger virkelig er blevet gennemfoert, og at de er blevet gennemfoert paa behoerig maade, samt at forhindre og forfoelge uregelmaessigheder. I henhold til samme bestemmelses stk. 2 baerer Faellesskabet ikke de finansielle foelger af uregelmaessigheder eller forsoemmelser, som medlemsstaternes myndigheder eller organer kan goeres ansvarlige for.
4 Artikel 3 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 351, s. 1) bestemmer foelgende:
»1. Ved udfoerselsdagen forstaas den dato, paa hvilken toldvaesenet antager den udfoerselsangivelse, hvori det angives, at der vil blive ansoegt om restitution.
2. Datoen for antagelse af udfoerselsangivelsen laegges til grund ved bestemmelse af:
a) restitutionssatsen, hvis restitutionen ikke er forudfastsat
b) de justeringer, der i givet fald skal foretages af restitutionssatsen, hvis denne er forudfastsat.
3. Antagelsen af udfoerselsangivelsen sidestilles med enhver anden handling, der har samme retsvirkning som denne antagelse.
4. Datoen for antagelsen laegges til grund ved bestemmelsen af maengden af det udfoerte produkt, dets art og egenskaber.
5. For at der kan ydes en restitution, skal det dokument, der anvendes ved udfoerslen, indeholde alle de oplysninger, der er noedvendige for beregningen af restitutionen, herunder:
a) en varebeskrivelse i overensstemmelse med restitutionsnomenklaturen
b) produkternes nettomasse eller i givet fald maengden udtrykt i den maaleenhed, der anvendes ved beregningen af restitutionen
c) produkterne sammensaetning eller en henvisning til denne sammensaetning, dersom dette er noedvendigt for beregningen af restitutionen.
...
6. Naar denne antagelse eller denne handling foreligger, anbringes produkterne under toldkontrol, indtil de forlader Faellesskabets toldomraade.«
5 I artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 bestemmes det, at restitutionen uden at dette i oevrigt beroerer bestemmelserne i artikel 5 og 16, kun udbetales, hvis der foeres bevis for, at de produkter, for hvilke udfoerselsangivelsen er blevet antaget, senest 60 dage efter denne antagelse har forladt Faellesskabets toldomraade i uforandret stand.
6 Samme forordnings artikel 47, stk. 1, bestemmer, at restitutionen kun udbetales paa eksportoerens skriftlige anmodning af den medlemsstat, paa hvis omraade udfoerselsangivelsen er antaget.
7 Forordningens artikel 47, stk. 3, andet afsnit, har foelgende ordlyd:
»De beviser, der skal fremlaegges, skal omfatte foelgende:
a) hvis der er udstedt et kontroleksemplar som bevis for, at produkterne har forladt Faellesskabets toldomraade:
- transportdokumentet
- et dokument, der godtgoer, at produktet er blevet frembudt paa et toldsted i et tredjeland, eller et eller flere af de i artikel 18, stk. 1, 2 og 4, omhandlede dokumenter
b) hvis artikel 34, 42 eller 38 anvendes, en bekraeftelse, som er udstedt af det toldsted, der er ansvarligt for kontrollen med den paagaeldende destination, og som angiver, at betingelserne for det paagaeldende toldsteds paategning af kontroleksemplaret er opfyldt.«
Tvisten
8 I 1991 foretog Kommissionen kontrolundersoegelser hos det udbetalende organ, Hoofdproduktschap voor Akkerbouwprodukten, der var udpeget af det nederlandske ministerium for landbrug, naturforvaltning og fiskeri.
9 I sin rapport nr. VI/002020 af 14. januar 1992 fastslog Kommissionen med hensyn til en udfoersel af 18 250 230 kg byg til Rusland (sag B 867163), at udfoerselsangivelsen var blevet antaget den 27. november 1989 af de nederlandske toldmyndigheder i Terneuzen, men at varen havde forladt Faellesskabets omraade om bord paa skibet Kapitan Stankov den 25. november 1989. Ifoelge Kommissionen havde denne forsinkelse skabt usikkerhed om, hvorvidt varerne var blevet angivet til udfoersel inden for de fastsatte frister, og om, hvorvidt de nederlandske toldmyndigheder havde vaeret i stand til at kontrollere produkterne.
10 Som svar paa en skrivelse af 14. januar 1992, hvori Kommissionen anmodede om supplerende oplysninger, som kunne fjerne denne uvished, svarede de nederlandske myndigheder ved skrivelser af 25. juni og 17. juli 1992, at toldkontoret i Terneuzen havde vaeret lukket i weekenden den 25. og 26. november 1989, men at angivelsen var blevet overgivet til det toldsted, der skulle foretage fortoldningen af varerne. Ifoelge de nederlandske myndigheder havde skibet Kapitan Stankov vaeret fortoejet i Terneuzen den 25. november 1989, og toldembedsmaend havde udtaget proever, som derefter var blevet undersoegt af forvaltningens sagkyndige. Angivelsen var blevet behandlet den foerst foelgende hverdag, nemlig den 27. november 1989.
11 Da Kommissionen fandt, at dette svar ikke blev stoettet af noget dokument eller noget andet bevis, anmodede den under et moede med de nederlandske myndigheder den 3. november 1992 disse om at bevise, at udfoerselsangivelsen faktisk var blevet indgivet den 25. november 1989 til det toldkontor, der skulle foretage fortoldningen, og at der var blevet udtaget proever.
12 Ved beslutning 92/2645/EF af 6. november 1992 fastsatte Kommissionen fristen for medlemsstaternes indsendelse af yderligere oplysninger med hensyn til afslutningen af regnskaberne for regnskabsaaret 1990 til den 15. december 1992.
13 Som svar paa Kommissionens anmodning om yderligere oplysninger gentog de nederlandske myndigheder i en skrivelse af 14. december 1992 deres argumenter med hensyn til skibet Kapitan Stankov's bevaegelser og forpligtede sig til til stoette herfor at sende en udskrift af registret fra sluse- og havnekontoret i Terneuzen. De paaberaabte sig desuden paategninger foretaget i haanden af den paagaeldende toldembedsmand paa toldvaesenets formular vedroerende fortoldningen af den paagaeldende vare.
14 Disse dokumenter blev imidlertid foerst fremsendt til Kommissionen mellem den 19. og den 22. juli 1993, dvs. efter udloebet af den frist, som Kommissionen havde fastsat i sin beslutning af 6. november 1992.
15 I sin sammenfattende rapport nr. VI/119/93 af 1. oktober 1993 konstaterede Kommissionen, at udfoerselsangivelsen for 18 250 230 kg byg bestemt til Rusland var blevet antaget af toldmyndighederne i Terneuzen den 27. november 1989, selv om varen allerede havde forladt Faellesskabets omraade den 25. november 1989. Den konstaterede desuden, at en gennemgang af Lloyd's register over skibsbevaegelser havde vist, at skibet Kapitan Stankov ikke var kommet til Terneuzen, men havde forladt Faellesskabets omraade direkte fra Gent.
16 Paa grundlag af denne rapport vedtog Kommissionen den 25. november 1993 den anfaegtede beslutning.
Soegsmaalet
17 Den nederlandske regering har fremfoert to anbringender mod den anfaegtede beslutning.
Det foerste anbringende
18 Den nederlandske regerings foerste anbringende gaar ud paa, at den anfaegtede beslutning er i strid med artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 729/70, sammenholdt med artikel 3, 4 og 47 i forordning nr. 3665/87.
19 De nationale myndigheder har ifoelge den nederlandske regering opfyldt de forpligtelser, som paahvilede dem i henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 729/70, ved at paase, at restitutionen blev ydet i overensstemmelse med alle de ved faellesskabsbestemmelserne fastsatte betingelser, navnlig under overholdelse af betingelserne i artikel 3, 4 og 47 i forordning nr. 3665/87.
20 Kommissionen har bestridt, at den har anvendt artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 729/70 ved vedtagelsen af den anfaegtede beslutning. De spoergsmaal, der reelt opstaar i denne sag, er dels, om skibet Kapital Stankov befandt sig i Terneuzen den 25. november 1989, om de nederlandske myndigheder foretog kontrol, og i bekraeftende fald hvilke former for kontrol, og dels, om de nederlandske myndigheder rettidigt har fremlagt konkrete beviser herfor, dvs. inden for den frist, som Kommissionen havde fastsat i beslutningen af 6. november 1992, og som udloeb den 15. december 1992.
21 Kommissionen har desuden anfoert, at de nederlandske myndigheder under alle omstaendigheder, og selv hvis det antages, at artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 729/70 finder anvendelse, udviste forsoemmelighed, da de foerst med 18 maaneders forsinkelse tilsendte den de dokumenter, som den havde kraevet gentagne gange.
22 I denne forbindelse bemaerkes for det foerste, at EUGFL i overensstemmelse med de principper, der ifoelge Domstolens praksis gaelder for proceduren vedroerende afslutning af EUGFL's regnskaber, udelukkende maa finansiere restitutioner, der ydes »efter Faellesskabets regler« inden for rammerne af de faelles markedsordninger for landbruget (dom af 24.3.1988, sag 347/85, Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, Sml. s. 1749, praemis 11).
23 I henhold til artikel 2 i Raadets direktiv 81/177/EOEF af 24. februar 1981 om harmonisering af fremgangsmaaderne ved udfoersel af faellesskabsvarer (EFT L 83, s. 40) sker udfoersel fra Faellesskabets toldomraade af varer imidlertid paa betingelse af, at der indgives en udfoerselsangivelse til et toldsted.
24 I oevrigt bestemmer artikel 3, stk. 5, i forordning nr. 3665/87, at det dokument, der anvendes, skal »indeholde alle de oplysninger, der er noedvendige for beregningen af restitutionen«. I henhold til samme artikels stk. 6 anbringes produkterne, naar udfoerselsangivelsen antages, under toldkontrol, indtil de forlader Faellesskabets toldomraade.
25 Det fremgaar af disse bestemmelser som helhed, at der skal udformes en skriftlig udfoerselsangivelse, bl.a. for at det kan kontrolleres, om de af eksportoeren givne oplysninger svarer til de varer, der frembydes med henblik paa udfoersel, og at udfoerselsangivelsen skal afgives, foer varerne har forladt toldomraadet.
26 For det andet bemaerkes, at saafremt Kommissionen afslaar at lade EUGFL afholde bestemte udgifter med den begrundelse, at udgifterne beror paa, at medlemsstaten har tilsidesat Faellesskabets retsforskrifter, maa medlemsstaten selv godtgoere, at betingelserne for at opnaa den naegtede finansiering er opfyldt (jf. bl.a. den naevnte dom i sagen Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, praemis 14).
27 Denne regel finder ogsaa anvendelse i et tilfaelde som det foreliggende, hvor Kommissionen paa grundlag af kontrolundersoegelser foretaget af dens tjenestegrene finder, at den paagaeldende medlemsstat ikke havde truffet de noedvendige kontrolforanstaltninger, foer varerne forlod toldomraadet (jf. ogsaa dom af 6.6.1996, sag C-198/94, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 2797, praemis 36).
28 Desuden paalaegger artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 729/70 medlemsstaterne en generel forpligtelse til at traeffe de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at de af EUGFL finansierede foranstaltninger virkelig er blevet gennemfoert og paa behoerig maade, for at forhindre og forfoelge uregelmaessigheder og for at tilbagesoege beloeb, der er udbetalt med urette paa grund af uregelmaessigheder og forsoemmelser (dom af 12.6.1990, sag C-8/88, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 2321, praemis 17).
29 I det foreliggende tilfaelde maa det fastslaas, at de nederlandske myndigheder ikke, i hvert fald ikke inden udloebet af den frist, som Kommissionen har fastsat i sin beslutning af 6. november 1992, har kunnet godtgoere, at denne institutions konstateringer var urigtige.
30 Som generaladvokaten med rette har fastslaaet i punkt 25-27 i sit forslag til afgoerelse, indeholder de nederlandske myndigheders skrivelser af 25. juni og 17. juli 1992 blot supplerende forklaringer om begivenhederne i weekenden den 25. og 26. november 1989, og de kan derfor ikke anses for tilstraekkelige bevismidler. Heller ikke skrivelsen af 14. december 1992 indeholder nye beviser, der kan stoette det af de nederlandske myndigheder anfoerte.
31 Herefter maa det antages, at Kommissionens konstateringer vedroerende fremlaeggelsen af udfoerselsangivelsen og vedroerende kontrollen af de paagaeldende varer er omstaendigheder, der kan rejse begrundet tvivl om, hvorvidt udfoerselsangivelsen faktisk er blevet fremlagt og de nederlandske toldmyndigheders kontrolforanstaltninger i Terneuzen rent faktisk har fundet sted.
32 I betragtning af disse omstaendigheder maa anbringendet om tilsidesaettelse af artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 729/70, sammenholdt med artikel 3, 4 og 47 i forordning nr. 3665/87, forkastes.
Det andet anbringende
33 Med sit andet anbringende goer den nederlandske regering gaeldende, at den anfaegtede beslutning er i strid med EF-traktatens artikel 190, fordi den er utilstraekkeligt begrundet.
34 Kommissionen har derimod anfoert, at det klart fremgaar af sagen, at der har vaeret foert en omfattende korrespondance mellem dens tjenestegrene og de nederlandske myndigheder, hvori den fra begyndelsen har tilkendegivet, at den havde brug for beviser vedroerende den paagaeldende transaktion. Den nederlandske regering har altsaa kendt begrundelsen for den anfaegtede beslutning.
35 Hertil bemaerkes, at omfanget af begrundelsespligten i henhold til denne artikel ifoelge fast retspraksis afhaenger af arten af den paagaeldende retsakt og den sammenhaeng, hvori den er vedtaget (dom af 22.6.1993, sag C-54/91, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 3399, praemis 10).
36 I den saerlige sammenhaeng, hvori beslutninger om regnskabsafslutning udarbejdes, maa en beslutnings begrundelse anses for at vaere tilstraekkelig, naar den medlemsstat, beslutningen er rettet til, har vaeret snaevert inddraget i beslutningens tilblivelse, og naar den saaledes kendte grundene til, at Kommissionen ikke fandt, at det omtvistede beloeb skulle afholdes af EUGFL (jf. dom af 13.12.1990, sag C-22/89, Nederlandene mod Kommissionen, Sml. I, s. 4799, praemis 18).
37 Som Kommissionen har gjort gaeldende, fremgaar det i dette tilfaelde af sagen, at den nederlandske regering har vaeret inddraget i den anfaegtede beslutnings tilblivelse, og at de nederlandske myndigheders opmaerksomhed gentagne gange er blevet henledt paa Kommissionens uvished med hensyn til omstaendighederne omkring udfoerslen af den omtvistede byg.
38 Det skal navnlig bemaerkes, at Kommissionen i sin sammenfattende rapport har anfoert grundene til, at den har afslaaet at afslutte regnskabet med hensyn til det omtvistede beloeb. Desuden anmodede Kommissionen ved skrivelse af 14. januar 1992 de nederlandske myndigheder om supplerende oplysninger, der kunne fjerne uvisheden med hensyn til, om varerne var blevet angivet til udfoersel inden for fristerne, og om toldmyndighederne havde vaeret i stand til at kontrollere produkterne.
39 Under disse omstaendigheder maa den anfaegtede beslutnings begrundelse anses for tilstraekkelig.
40 Da det andet anbringende heller ikke kan tiltraedes, maa Kommissionen i det hele frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
41 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Da Kongeriget Nederlandene har tabt sagen, paalaegges det at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
1) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber frifindes.
2) Kongeriget Nederlandene betaler sagens omkostninger.