61992CC0400_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. praesident,
De herrer dommere,
1. I forbindelse med det foreliggende annullationssoegsmaal skal Domstolen for foerste gang fortolke Raadets direktiv 90/684/EOEF af 21. december 1990 om stoette til skibsbygningsindustrien (herefter benaevnt "det syvende direktiv") (1), der blev udstedt i henhold til artikel 92, stk. 3, litra d), i EOEF-traktaten (2). I den anledning skal kompetencefordelingen mellem Raadet og Kommissionen inden for direktivets anvendelsesomraade naermere fastlaegges.
2. I direktivets kapitel II bestemmer artikel 4, stk. 1, vedroerende "driftsstoette", at "produktionsstoette til bygning og ombygning af skibe kan betragtes som forenelig med det faelles marked, naar den samlede stoette, der ydes til den enkelte kontrakt, i subventionsaekvivalent ikke overstiger en faelles maksimumsgraense ..." (3). Denne graense fastsaettes af Kommissionen (4).
3. Artikel 4, stk. 7, har foelgende ordlyd:
"Maksimumsgraensen gaelder ikke for stoette til bygning og ombygning af skibe, naar denne stoette ydes som udviklingsbistand til et udviklingsland. Stoetten kan betragtes som forenelig med det faelles marked, hvis den opfylder de betingelser, som OECD' s arbejdsgruppe nr. 6 har fastlagt paa dette omraade i sin aftale om fortolkningen af artikel 6, 7 og 8 i det OECD-arrangement, der er naevnt i stk. 6 ...
Alle saadanne individuelle stoetteprojekter skal anmeldes til Kommissionen, inden de ivaerksaettes. Kommissionen kontrollerer det saerlige udviklingsaspekt i forbindelse med den planlagte stoette, og at stoetten falder ind under det i foerste afsnit naevnte program" (5).
4. Dette er den centrale bestemmelse i den foreliggende sag.
5. I forbindelse med en kontrakt, der var indgaaet mellem et skibsbygningskonsortium i Bremen, Wismar, Kiel og Warnemuende, og den kinesiske statsvirksomhed Cosco (China Ocean Shipping Company), om bygning af tre containerskibe paa 3 765 TEU (svarende til 20 fod) samt et fjerde paa 2 700 TEU, havde de tyske myndigheder til hensigt at godkende en bistandskredit for de tre foerstnaevnte containerskibe.
6. Vilkaarene for ydelse af denne kredit meddeltes OECD den 20. september 1991 (6).
7. Paa foranledning af en klage fra et skibsvaerft i Faellesskabet over konkurrencefordrejning og den paafoelgende brevveksling anmodede Kommissionen den 14. oktober 1991 den tyske regering om i overensstemmelse med artikel 4, stk. 7, andet afsnit, i det syvende direktiv at anmelde stoetteprojektet (7), hvilket skete den 21. oktober 1991 (8). Det oplystes, at projektet skulle hjaelpe Den Kinesiske Folkerepublik til at daekke staerkt foroegede transportbehov og tjene valuta igennem udenrigshandel (9).
8. Efter fornyet brevveksling (10) besluttede Kommissionen i skrivelse af 22. november 1991 (11) at indlede proceduren i henhold til EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, for at undersoege, om der var tale om "aegte udviklingsbistand" i forbindelse med projektet og at vurdere projektets generelle forenelighed med faellesmarkedet. Denne skrivelse var genstand for meddelelse 92/C22/07 (12). Kommissionen anfoerte deri, at den "... stadig ikke [er] overbevist om, at det paagaeldende stoetteprojekt har karakter af aegte udviklingsbistand, navnlig som foelge af den manglende prisgennemsigtighed".
9. Den tyske regering fremsendte svar den 26. februar 1992 (13).
10. Det Forenede Kongerige, Danmark, Det Europaeiske Faellesskabs Rederisammenslutning, Sammenslutningen af Danske Skibsvaerfter og Den Danske Rederiforening fremsatte deres bemaerkninger, som den tyske regering besvarede den 13. april 1992 (14).
11. Ved beslutning 92/569/EOEF af 31. juli 1992 (15), der blev truffet i henhold til artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, (herefter benaevnt "beslutningen") konstaterede Kommissionen, at "der ikke ydes udviklingsbistand til udfoerelsen af rederiet Cosco' s ordre paa bygning af et containerskib paa 2 700 TEU ... samt at de dermed forbundne betingelser for eksportkreditten er forenelig med faellesmarkedet" (artikel 1), "den paataenkte stoette til udfoerelsen af det statsejede kinesiske rederi Cosco' s ordre paa bygning af yderligere tre containerskibe paa Bremer Vulkan-Werft, Bremen, og Mathias-Thesen Werft, Wismar, kan ikke betragtes som egentlig udviklingsbistand i den betydning, hvori dette udtryk anvendes i artikel 4, stk. 7, i direktiv 90/684/EOEF, og er derfor ikke forenelig med faellesmarkedet" (artikel 2).
12. For det foerste er Kommissionen af den opfattelse, at der ikke ydes udviklingsbistand til bygning af skibet paa 2 700 TEU, og at det finansieres paa saedvanlige OECD-betingelser.
13. For det andet begrunder Kommissionen sin beslutning med, at Cosco efter dens opfattelse ikke var et selskab, der havde brug for udviklingsbistand for at bidrage til Kinas generelle udvikling, og at selskabets finansielle situation satte det i stand til at koebe nye skibe paa normale markedsvilkaar. Den planlagte stoette opfylder derfor ikke den betingelse, at den skal vaere noedvendig, som Domstolen har opstillet i dommen af 17. september 1980, Philip Morris mod Kommissionen (16).
14. Kommissionen har tilfoejet, at en saadan stoette indebaerer en risiko for alvorlig konkurrencefordrejning, der vil vaere i strid med den faelles interesse.
15. Ved staevning registreret den 26. november 1992 har Forbundsrepublikken Tyskland nedlagt paastand om annullation af denne beslutning, og subsidiaert om annullation af beslutningens artikel 2 og 3, idet den har gjort det foelgende gaeldende:
° Den planlagte stoette er udviklingsbistand i henhold til artikel 4, stk. 7, i det syvende direktiv. Den er i overensstemmelse med de kriterier for, om der er tale om udviklingsbistand, som er fastlagt af OECD og fortolket i Kommissionens skrivelse til medlemsstaterne af 3. januar 1989 (17). Den betingelse, der i forbindelse med EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), er opstillet i ovennaevnte dom af 17. september 1980 (sag 730/79, Philip Morris mod Kommissionen), om, at bistanden skal vaere noedvendig for den stoettemodtagende virksomhed, gaelder ikke paa anvendelsesomraadet for artikel 4, stk. 7.
° Den omtvistede beslutning er truffet under anlaeggelse af et urigtigt skoen.
° Den kraenker tre grundlaeggende faellesskabsretlige principper:
° lighedsprincippet
° princippet om beskyttelse af den berettigede forventning
° sagsoegerens ret til kontradiktion.
16. Inden den soeger at tilbagevise anbringenderne vedroerende realiteten har Kommissionen paastaaet sagen afvist for saa vidt angaar beslutningens artikel 1.
17. Jeg skal foerst behandle dette punkt.
18. Den tyske regering haevder, at konstateringen af, at stoetten til skibet paa 2 700 TEU var forenelig med faellesmarkedet, var overfloedig, idet det automatisk fulgte af artikel 4, stk. 6, i det syvende direktiv, at kreditfaciliteter var forenelige med det faelles marked.
19. Eftersom Kommissionen skulle traeffe afgoerelse om det samlede bistandsprojekt, maatte den ogsaa tage stilling til koebet af containerskibet paa 2 700 TEU. Da Kommissionen fandt, at der ikke derved var tale om udviklingsbistand, og at betingelserne for kredit var forenelige med det faelles marked, var beslutningen endvidere ikke bebyrdende for den sagsoegende medlemsstat (18).
20. Sagen skal derfor afvises for saa vidt angaar dette punkt.
21. Med hensyn til beslutningens artikel 2 og 3 skal foerst det foelgende spoergsmaal besvares:
Er den paataenkte stoette udviklingsbistand i henhold til artikel 4, stk. 7, i det syvende direktiv? Og saerligt ° skal Kommissionen tage hensyn til kriteriet, om stoetten er "noedvendig"?
22. Det skal dernaest undersoeges, om den sagsoegende stat ° som den selv paastaar ° med rette kan paaberaabe sig anlaeggelsen af et urigtigt skoen og kraenkelse af lighedsprincippet og princippet om den berettigede forventning og af retten til kontradiktion.
Er den paataenkte stoette udviklingsbistand i henhold til artikel 4, stk. 7, i det syvende direktiv?
23. Det bestemmes i artikel 92, stk. 3, at:
"Som forenelige med faellesmarkedet kan betragtes:
a) ...
b) ...
c) ...
d) andre former for stoette, hvorom Raadet paa forslag af Kommissionen traeffer beslutning med kvalificeret flertal." (19)
24. I dom af 18. maj 1993, Belgien mod Kommissionen (20) fastslog Domstolen med hensyn til Raadets direktiv 87/167/EOEF (21), der som det syvende direktiv, der erstattede det, var vedtaget med hjemmel i artikel 92, stk. 3, litra d), at
"... Raadet i overensstemmelse med formaalet med artikel 92, stk. 3, og med udgangspunkt i antagelsen af, at stoetten til skibsbygningsindustrien er traktatstridig, har taget hensyn til en raekke oekonomiske og sociale krav og herudfra gjort brug af den i traktaten anerkendte mulighed for alligevel at anse stoetten for forenelig med faellesmarkedet, saafremt den overholder de i direktivet [...] indeholdte undtagelseskriterier" (22).
25. Dette raesonnement kan overfoeres paa det syvende direktiv, der kun afviger fra det foregaaende paa mindre afgoerende punkter (de to direktiver har i al vaesentlighed den samme artikel 4). Det drejer sig saaledes om "en undtagelsesordning, som noedvendigvis forudsaetter, at den naevnte stoette fra starten er uforenelig med faellesmarkedet" (23).
26. Hvorledes er kompetencefordelingen mellem Kommissionen og Raadet, naar Raadet anvender artikel 92, stk. 3, litra d)?
27. Det staar fast, at Kommissionen med forbehold af Domstolens kontrol har kompetence til at vurdere foreneligheden med faellesmarkedet af en naermere bestemt stoette (24). Raadet derimod har kun den kompetence til at goere undtagelse, som tilkommer det i henhold til artikel 93, stk. 2, tredje afsnit (25).
28. Kompetencefordelingen mellem Raadet og Kommissionen i artikel 92, stk. 3, litra d), er saaledes klar. Mens Raadet kan udstraekke listen over stoette, der kan erklaeres for forenelig, ved at fastsaette en abstrakt og generel ramme ("former for stoette"), kan kun Kommissionen foretage den konkrete undersoegelse af, om en stoette, der falder ind under den kategori, som Raadet har opstillet, er forenelig med traktaten. Raadet traeder saaledes ikke i stedet for Kommissionen ved den konkrete vurdering af foreneligheden af en bestemt stoette. Naar Raadet anvender artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, traeffer det endvidere afgoerelse paa begaering af en medlemsstat og med enstemmighed, hvorimod det ° naar det udvider antallet af former for stoette i henhold til artikel 92, stk. 3, litra d) ° traeffer afgoerelse med kvalificeret flertal.
29. Hvilken kompetence har Kommissionen i henhold til denne bestemmelse?
30. Vi ved, at Kommissionen, naar den erklaerer de i artikel 92, stk. 3, litra a), b) og c), naevnte former for stoette for forenelige med faellesmarkedet, "har faaet tillagt et skoen, hvis udoevelse indebaerer oekonomiske og sociale vurderinger, som maa foretages i en faellesskabssammenhaeng" (26).
31. Med hensyn til disse kategorier af stoette indroemmer Domstolen, at Kommissionens skoen er mere eller mindre vidt; "... af anvendelsen af ordene 'usaedvanlig' og 'alvorlig' i undtagelsesbestemmelsen i litra a) [fremgaar det], at denne kun angaar omraader, hvor den oekonomiske situation er meget daarlig i forhold til Faellesskabet som helhed. Hvad derimod angaar undtagelsesbestemmelsen i litra c), har denne en stoerre raekkevidde, idet den indeholder hjemmel til at fremme udviklingen i bestemte omraader, uden at de i litra a) naevnte oekonomiske betingelser behoever at vaere opfyldt, mens det dog er en forudsaetning, at den herved ydede stoette ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse" (27).
32. Visse forfattere har endog haevdet, at der var indroemmet Kommissionen en meget vid befoejelse til at intervenere, netop for at udfylde det tomrum i retsreglerne, der skyldes, at Raadet ikke har foretaget en regulering i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra d), og artikel 94:
"Kommissionen har de facto maattet traede i stedet for det mellemstatslige organ og paa dettes vegne udoeve en form for ukendt lovgivningsbefoejelse" (28).
33. Hvad er imidlertid omfanget af Kommissionens skoensbefoejelse, naar Raadet med hjemmel i artikel 92, stk. 3, litra d), bestemmer, hvilke "former for stoette" der kan anses for at vaere forenelige med faellesmarkedet?
34. Domstolen har allerede i dom af 18. maj 1993, Belgien mod Kommissionen (29), stiltiende afgjort, at denne skoensbefoejelse omfattede disse former for stoette, idet Domstolen udtalte, at
"... artikel 92, stk. 3, litra d), [giver] mulighed for, at Raadet paa forslag af Kommissionen og med kvalificeret flertal kan beslutte, at andre former for stoette end de stoetteformer, der er naevnt under litra a), b) og c), kan betragtes som forenelige med faellesmarkedet" (30).
35. Denne befoejelse kan udledes af selve ordlyden af artikel 4, stk. 7, i det syvende direktiv, hvori foelgende bestemmes:
"Stoetten (til bygning og ombygning af skibe, naar denne stoette ydes som udviklingsbistand) kan betragtes som forenelig med det faelles marked ..." (31).
36. Jeg skal nu undersoege betingelserne for at anvende denne bestemmelse.
37. Skibsbygningsindustrien befinder sig i en ganske bestemt situation.
38. Denne industri er beroert af konkurrencefordrejning paa verdensmarkedet, og skibsbygning i Faellesskabet ville ikke kunne beskytte sig mod konkurrence udefra "... ved toldlovgivningsforanstaltninger eller andre handelspolitiske foranstaltninger uden at skade skibsrederne i Faellesskabet, der driver deres virksomhed paa et internationalt marked." (32)
39. De paa hinanden foelgende aftaler, som er indgaaet inden for OECD, har givet mulighed for at afboede denne konkurrencefordrejning ved at begraense og harmonisere kreditvilkaarene ved eksport af skibe (33).
40. I bilaget til resolutionen vedtaget af Raadet for OECD den 3. august 1981 om revision af aftalen om kredit ved eksport af skibe fastsaettes det i sjette afsnit, at en kontraherende part i et saerligt tilfaelde kan give gunstigere vilkaar "for genuine aid reasons" (34). Saerligt skal de oevrige aftaleparter forudgaaende underrettes herom med en rimelig frist (35).
41. I dokument C/WP6(84)3 med titlen "Revision af definitioner i og administrative procedurer for arrangementet om kredit ved eksport af skibe" af 18. januar 1984 (36) har OECD' s arbejdsgruppe nr. 6 for skibsbygning naermere fastlagt betingelserne for anvendelse af det ovennaevnte sjette afsnit.
42. Der skal vaere tale om offentlig udviklingsbistand (official development assistance). Den faktiske ejer skal have bopael i modtagerlandet og maa ikke vaere et stille datterselskab af et udenlandsk selskab. Endelig skal ejeren forpligte sig til ikke at saelge skibet igen uden at have indhentet sin egen regerings godkendelse.
43. I et tillaeg af 30. januar 1985 har arbejdsgruppen naermere fastlagt begrebet offentlig udviklingsbistand (37):
"Ved 'offentlig udviklingsbistand' forstaas alle oekonomiske midler, der af offentlige institutioner, herunder lokale myndigheder, eller deres administrative organer stilles til raadighed for udviklingslande og multilaterale institutioner, og som opfylder foelgende kriterier:
a) De skal ydes med det hovedformaal at fremme den oekonomiske udvikling og forbedre levestandarden i udviklingslandene.
b) De skal ydes paa gunstige vilkaar og indeholde et subventionselement paa mindst 25% ... (paa grundlag af en nutidsvaerdisats paa 10%)" (38) af kontraktbeloebet.
44. Ved artikel 4, stk. 7, foerste afsnit, i det syvende direktiv har Raadet indrettet sig efter disse betingelser ved blot ganske enkelt at henvise til de bestemmelser, som ovennaevnte arbejdsgruppe har fastlagt.
45. Disse betingelser er opregnet i Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne SG(89)D/311 af 3. januar 1989 (39).
46. Kommissionen har ikke bestridt, at disse betingelser her er opfyldt.
47. Artikel 4, stk. 7, andet afsnit, paalaegger Kommissionen at kontrollere "det saerlige udviklingsaspekt", inden den undersoeger, om stoetten opfylder OECD-betingelserne.
48. Hvori skal denne kontrol bestaa? Er alene det forhold, at stoetten kan betegnes som "offentlig udviklingsbistand" i den i OECD-arrangementet anvendte betydning, tilstraekkeligt?
49. Kommissionen anfoerer i sin beslutning, at den uafhaengigt af undersoegelsen paa grundlag af OECD-kriterierne, fastlagt i artikel 4, stk. 7, foerste afsnit, skal "vurdere, om den stoette [...] kan kategoriseres som udviklingsbistand" (40).
50. Den anfoerer, at Cosco er et blomstrende selskab ° som paa verdensplan indtager en femteplads med hensyn til containerskibsfart ° og at det har midler til selv at gennemfoere et program for udskiftning af dets flaade. Selskabet var endvidere villig til at koebe containerskibet paa 2 700 TEU uden udviklingsbistand. Stoetten er saaledes uforenelig med faellesmarkedet, fordi den ikke er noedvendig for det stoettemodtagende selskab. Endvidere ville en unoedvendig stoette indebaere en "... risiko for, at der opstaar en alvorlig konkurrencefordrejning, der ville vaere i strid med den faelles interesse" (41).
51. Forbundsrepublikken Tyskland haevder derimod, at kontrol af det saerlige udviklingsaspekt er begraenset til en konstatering af, om det af OECD fastsatte subventionselement (grant element) paa mindst 25% overholdes (42). Efter Forbundsrepublikkens opfattelse er den betingelse, at stoetten er noedvendig, der blev fastlagt i Philip Morris-dommen i forbindelse med et helt andet tilfaelde, ikke anvendelig i naervaerende sag, idet den ikke blev naevnt i Kommissionens skrivelser af 3. januar 1989 og 22. november 1991.
52. Ordlyden af artikel 4, stk. 7, andet afsnit, giver et vigtigt fingerpeg. Naar Kommissionen skal undersoege, om stoetten omfattes af anvendelsesomraadet for OECD-arrangementet, har den ligeledes til opgave at kontrollere det saerlige udviklingsaspekt ved den. Det er derfor klart, at selv om det er en noedvendig betingelse for, at stoetten kan anses for at vaere forenelig med faellesmarkedet, at den opfylder OECD-kriterierne, er det ikke en tilstraekkelig betingelse. Hvis der ikke i artikel 4, stk. 7, var stillet andre betingelser end opfyldelse af OECD-kriterierne, ville bestemmelsen vaere affattet som artikel 4, stk. 6, der for stoette i form af kreditfaciliteter ikke stiller andre krav end, at den er i overensstemmelse med en resolution fra Raadet for OECD. Det saerlige "udviklingsaspekt" absorberes saaledes ikke af OECD-kriterierne.
53. Ved fortolkningen af dette begreb synes et hensyn at vaere afgoerende. Det konstateres, at der bestaar en modsaetning mellem de betingelser, der stilles generelt i det syvende direktiv for at yde produktionsstoette ° saerligt fastsaettelsen af en maksimumsgraense (43) ° og dem, der saerligt opstilles for ydelse af stoette til bygning og ombygning af skibe som udviklingsbistand, hvorved der fastsaettes en bundgraense. Stoetten omfattet af artikel 4, stk. 7, er paa grund af sit udviklingsformaal ikke undergivet de samme begraensninger som i artikel 4, stk. 1-6.
54. Det syvende direktiv giver mulighed for at knytte udviklingsbistand til bygning af handelsskibe i Faellesskabet.
55. Stoette, der ydes med hjemmel i direktivets artikel 4, stk. 7, og som ikke har et egentligt udviklingsformaal, kan daekke over indirekte stoette til skibsvaerfter i Faellesskabet ° "stoette til skibsvaerfterne" (44) ° idet denne stoette ikke er undergivet de restriktive betingelser i artikel 4, stk. 1-6.
56. Kommissionen har foer paavist et saadant misbrug af proceduren, hvilket foerte til beslutning 91/306/EOEF af 12. december 1990 om den tyske regerings to stoetteprojekter til fordel for et skibsvaerft i oekonomiske vanskeligheder (45), hvori den bemaerkede foelgende:
"Formaalet med artikel 4, stk. 7, i direktiv 87/167/EOEF er, at det ved hjaelp af stoetten skal blive muligt at reducere prisen paa skibe til visse udviklingslande under saerlige omstaendigheder og ikke at yde redningsstoette til skibsvaerfter i Faellesskabet" (46).
57. Heraf ses vigtigheden af den opgave, som Raadet har paalagt Kommissionen, nemlig at undersoege, om der er tale om udviklingsstoette eller derimod en indirekte stoette til de paagaeldende skibsvaerfter i Faellesskabet. Det er i oevrigt dette spoergsmaal, som Kommissionen rejste i sin meddelelse 92/C22/07 (47).
58. Hvis kontrollen af det saerlige "udviklingsaspekt", som haevdet af den tyske regering, var begraenset til en konstatering af, at "stoetten kan hjaelpe Kina til at faa daekket sit staerkt stigende behov paa transportomraadet og til at spare haard valuta i forbindelse med eksport", og at "containerskibene vil vaere medvirkende til at etablere et integreret transportsystem ..." (48), ville en saadan kontrol ikke give mulighed for at paavise et eventuelt misbrug af proceduren.
59. Hvis derimod kontrollen af "det saerlige udviklingsaspekt" bestaar i at foretage en egentlig proportionalitetskontrol (er den planlagte stoette egnet til at opfylde det opstillede udviklingsformaal? Ville dette kunne opfyldes ved en foranstaltning, der i hoejere grad var i overensstemmelse med konkurrencereglerne (49)?), og i den forbindelse en vurdering af noedvendigheden af stoetten under hensyn til de konkrete og faktiske vilkaar for dens anvendelse, kan Kommissionen fastslaa, om denne stoette henhoerer under artikel 4, stk. 1-6.
60. Det er den sidstnaevnte form for kontrol, som Kommissionen foretog, da den fastslog, at "... Cosco [ikke] er et selskab, der har brug for udviklingsbistand for at bidrage til Kinas generelle udvikling" (50).
61. Har Kommissionen dermed med urette foejet en betingelse for ydelse af udviklingsbistand til dem, der stilles i artikel 4, stk. 7, i det syvende direktiv?
62. Ganske vist kan "... en generel retsakt [...] ikke aendres indirekte ved en individuel afgoerelse" (51). Det er saaledes udelukket, at Kommissionen ved sin beslutning kan foeje en betingelse eller endog et kriterium for tildeling af udviklingsbistand til dem, der allerede er opregnet i direktivet.
63. Efter min opfattelse er ° uanset hvor uheldigt Kommissionens beslutning (hvori betingelsen noedvendighed (52) naevnes i den franske, italienske, portugisiske, spanske og nederlandske udgave) er formuleret ° dette ikke tilfaeldet her.
64. Kommissionen kontrollerede, om den planlagte stoette var til et specifikt udviklingsformaal, hvilket netop er, hvad Raadet har paalagt den. Den tyske udgave af artikel 4, stk. 7, andet afsnit, i det syvende direktiv er utvetydig paa dette punkt: "Die Kommission prueft, welches besondere Entwicklungsziel mit der geplanten Beihilfe verfolgt wird ...". Den italienske udgave er endnu mere udtrykkelig: "(La) Commissione ... verifica la specifica finalità di 'sviluppo' contenuta nell' aiuto prospettato ..." (53).
65. Da Kommissionen saerligt noterede, at Cosco var i stand til selv at finansiere sin virksomhed og udskifte sin flaade paa normale markedsvilkaar, konkluderede den, at denne stoette ikke blev ydet med et saadant formaal og ikke henhoerte under artikel 4, stk. 7 (54): Det samme udviklingsformaal kan opnaas uden statsstoette (og saaledes uden den konkurrencefordrejning, som stoetten uundgaaeligt vil medfoere).
66. Da Kommissionen foretog denne proportionalitetskontrol, kunne den konstatere, at stoetteprojektet ikke var omfattet af anvendelsesomraadet for artikel 4, stk. 7 (uden at den dog derfor haevdede, at den skulle vaere omfattet af anvendelsesomraadet for de oevrige stykker af samme artikel). Endvidere handlede den i overensstemmelse med formaalet med direktivet, der er at begraense stoette, der udgoer undtagelser fra reglen om fri konkurrence. Kommissionen holdt sig endvidere inden for rammerne af de befoejelser, der tilkommer den paa omraadet; at slutte fra det generelle til det konkrete og kontrollere, om der faktisk er tale om udviklingsbistand, naar dette er et krav.
67. Skal det skoen, der er indroemmet Kommissionen, ikke netop goere det muligt for den at afvise at erklaere en ydet stoette for forenelig med faellesmarkedet, naar stoettemodtageren ikke har behov for den, og at den ikke er noedvendig for at opfylde formaalene i artikel 92, stk. 3, litra a), b) eller c), eller i et direktiv fra Raadet?
68. Jeg erindrer her om generaladvokat Capotorti' s forslag til afgoerelse i Philip Morris-sagen, hvori dommen blev afsagt den 17. september 1980 (55):
"... der ... er [ikke] grund til at goere undtagelse fra forbuddet mod statsstoette, hvis en bestemt investering ... ogsaa kan gennemfoeres uden denne begunstigelse" (56).
69. I denne dom fastslog Domstolen, at Kommissionen med rette havde anlagt den bedoemmelse, at stoette med hjemmel i artikel 92, stk. 3, skulle vaere noedvendig for at kunne betragtes som forenelig med faellesmarkedet (57).
70. Lovmaessigheden af et saadant krav er ° ganske vist visse steder indirekte ° anerkendt i Domstolens praksis.
71. Saaledes kendte Domstolen i dom af 21. marts 1991, Italien mod Kommissionen, (58) beslutning 89/43/EOEF for lovlig, idet Kommissionen deri havde konstateret, at den stoette, der var udbetalt til ENI-Lanerossi i form af kapitalindskud i denne koncerns datterselskaber, der fremstiller herretoej, var uforenelig med faellesmarkedet. Domstolen fandt, at Kommissionen efter en saerdeles indgaaende undersoegelse med rette havde fundet, at den paagaeldende stoette ikke var egnet til at fremme Faellesskabets formaal med sektorbestemt stoette til tekstilindustrien eller var i overensstemmelse med retningslinjerne for redningsstoette til virksomheder og derfor ikke kunne omfattes af en af undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3 (59).
72. Jeg vil igen citere afgoerelsen vedroerende stoette til investering, der var ydet Deufil til produktion af polyamidgarn, og hvorved Kommissionen naegtede at bringe artikel 92, stk. 3, i anvendelse. Domstolen anerkendte gyldigheden af beslutningen, idet den anfoerte foelgende:
"Kommissionen har lagt til grund, at tildelingen af stoette til en investering, der forhoejer produktionskapaciteterne paa et omraade, der i forvejen er kendetegnet af betragtelige overskud, strider mod den faelles interesse, og at en saadan stoette ikke er egnet til at fremme den oekonomiske udvikling i omraadet, og findes herved paa ingen maade at have overskredet graenserne for sit skoen." (60)
73. En anden dom af 21. marts 1991 (61) er ligeledes af betydning, idet Den Italienske Republik deri gjorde gaeldende, at stoetten, der var ydet til Alfa Romeo, faldt ind under traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) (da den var bestemt til at fremme den oekonomiske udvikling i Mezzogiorno), eller c) (da den var bestemt til at fremme udviklingen af visse erhvervsgrene eller oekonomiske regioner). Domstolen forkastede dette anbringende med foelgende begrundelse:
"... de omhandlede kapitalindskud ... var redningsforanstaltninger, som ikke, saa laenge der ikke fandtes nogen reel omstruktureringsplan, kunne opfylde det formaal at sikre en varig udvikling af omraader, hvor der var alvorlig underbeskaeftigelse, eller sikre udviklingen af visse erhvervsgrene eller oekonomiske regioner" (62).
74. Kommissionens fremgangsmaade kan sammenfattes saaledes:
"... en given stoette kan kun erklaeres forenelig med faellesmarkedet, naar den bidrager til at opfylde et af udviklingsformaalene i artikel 92, stk. 3, og naar det kan godtgoeres, at der ikke uden indgreb fra det offentlige alene gennem de frie markedskraefters spil kan opnaas de paagaeldende formaal. Faellesskabsmyndigheden godkender derimod ikke stoette, der hverken er noedvendig eller staar i et rimeligt forhold til gennemfoerelsen af disse formaal" (63).
75. Begrebet noedvendighed er en del af stoettebegrebet. Saaledes har Domstolen forud for kontrollen med proportionalitet i forbindelse med artikel 92, stk. 3, ved vurderingen af et statsindgreb i offentlige virksomheder, i en raekke af sin afgoerelser anvendt princippet om sammenligning med en privat investors adfaerd under markedsoekonomiske vilkaar (64), hvorefter offentlige myndigheders indgreb i en virksomheds kapital ikke er stoette i henhold til traktatens artikel 92, stk. 1, naar en privat investor under lignende omstaendigheder ud fra rentabilitetsbetragtninger kunne vaere foranlediget til at yde kapitalindskud af samme stoerrelse. Svarer dette ikke til at sige, at der kun foreligger offentlig stoette, naar finansiering fra en privat investor ikke er en mulighed, altsaa i tilfaelde af noedvendighed?
76. Der er ogsaa en anden tvingende grund til kontrol med noedvendigheden af stoetten. Direktivet vedroerer ikke alene artikel 92, stk. 3, litra d). Det har ligeledes hjemmel i traktatens artikel 113.
77. Som anfoert af Kommissionen henhoerer Faellesskabets handelspolitik, herunder stoetteordninger vedroerende eksport til tredjelande (65), under Faellesskabets enekompetence. En medlemsstat maa saaledes ikke kunne modarbejde denne politik ved at bevilge rundhaandet statsstoette uden for de strengt afstukne rammer af Raadets direktiv eller uden at overholde direktivets betingelser.
78. Domstolen fremhaevede netop foelgende i udtalelse 1/75:
"Medlemsstaternes ensidige handlinger ville nemlig kunne foraarsage uligheder i vilkaarene for tildeling af eksportkreditter, saaledes at konkurrencen paa de ydre markeder mellem virksomhederne i de forskellige medlemsstater blev fordrejet. En saadan konkurrenceforvridning kan kun undgaas ved hjaelp af en streng gennemfoert lighed i kreditvilkaarene for Faellesskabets virksomheder uanset deres nationalitet." (66)
79. Det paahviler saaledes Kommissionen som traktatens vogter at kontrollere, at medlemsstaterne holder sig inden for graenserne af undtagelsen og kun bringer artikel 4, stk. 7, i anvendelse, naar de bevilger en egentlig udviklingsbistand. Hvis en medlemsstat ydede stoette, som ikke var noedvendig, ville den omgaa faellesskabslovgivningen og udoeve en slags konkurrerende kompetence, som artikel 113 udelukker.
80. Endelig bemaerkes det, at Faellesskabet har sat sig det maal fuldstaendig at afskaffe stoette til skibsbygningsindustrien, (67) og at vi her befinder os i en undtagelsesordning fra faellesskabsrettens forbud mod stoette. Bestemmelser, der giver mulighed for at erklaere stoette forenelig med faellesskabsretten, skal derfor noedvendigvis fortolkes indskraenkende.
81. Det kan derfor konkluderes, at Kommissionen her har en selvstaendig kompetence til at vurdere begrebet udviklingsbistand som omhandlet i direktivets artikel 4, stk. 7, og at den ikke overskrider sine befoejelser, naar den kontrollerer, om udviklingsbistanden er noedvendig.
82. Da Kommissionen havde konstateret, at den ydede bistand ikke var noedvendig for den bistandsmodtagende virksomhed, og at den derfor ikke tjente til at fremme det af Raadet fastsatte formaal at yde udviklingsbistand, havde den tilstraekkeligt grundlag til at afgoere, at stoetten ikke var omfattet af anvendelsesomraadet for artikel 4, stk. 7, i det syvende direktiv og derfor ikke kunne nyde godt af denne undtagelsesbestemmelse.
83. Hvis det princip, som Domstolen har opstillet i dom af 18. maj 1993, Belgien mod Kommissionen, (68) anvendes her, skal det forhold, at den vaesentlige betingelse for, at en stoette med hjemmel i artikel 4, stk. 7, kan betragtes som forenelig med faellesmarkedet (at den ydes i form af udviklingsbistand), ikke er opfyldt, uden videre medfoere, at stoetten er uforenelig med faellesmarkedet.
84. Kommissionen er imidlertid gaaet videre i sin argumentation og har anfoert, at ydelse af den paagaeldende stoette ville indebaere en risiko for at fremkalde en dobbelt konkurrencefordrejning, dels i forhold til andre skibsvaerfter i Faellesskabet end dem, der havde faaet til opgave at bygge skibene, dels i forhold til de rederier i Faellesskabet, som Cosco var en konkurrent til.
85. Jeg skal nedenfor gennemgaa disse to punkter.
86. Det er klart, at naar den planlagte stoette til de tre containerskibe til Cosco ikke kan anses som egentlig udviklingsbistand i henhold til artikel 4, stk. 7, kan den konkurrencefordrejning, som den noedvendigvis medfoerer paa faellesmarkedet til fordel for de paagaeldende vaerfter, ikke laengere anses for at vaere berettiget. Det er i den forbindelse betegnende, at den oprindelige klage over Cosco-projektet blev indgivet af et skibsvaerft i Faellesskabet.
87. Skulle Kommissionen ogsaa tage hensyn til en risiko for alvorlig konkurrencefordrejning inden for soetransportsektoren ud fra den betragtning, at de skibe, Cosco koebte, ville forstaerke dette rederis stilling paa linjer, hvor rederierne i Faellesskabet opererer?
88. Denne indvending forekommer mig ikke at vaere relevant.
89. Direktivet indebaerer nemlig pr. definition denne form for risiko, der foelger med enhver udviklingsbistand, der altid kan have en "boomerangeffekt" til skade for de erhvervsdrivende i Faellesskabet. Det bestemmes saaledes ikke i direktivet, at de skibe, der er koebt ved hjaelp af udviklingsbistand, skal operere paa linjer, hvor der ikke konkurreres med fragtfoerere i Faellesskabet. Selv om der havde vaeret tale om udviklingshjaelp, der var noedvendig for Cosco, ville denne form for risiko have foreligget.
90. Jeg kan derimod ikke se, at der skulle vaere nogen grund til at annullere Kommissionens beslutning, blot fordi den foretog denne konstatering. Den er overfloedig og aendrer derfor ikke hovedbegrundelsen for beslutningen, nemlig at der ikke forelaa en egentlig udviklingsbistand.
Anbringendet vedroerende et urigtigt skoen
91. Ifoelge sagsoegeren hvilede Kommissionens beslutning paa et urigtigt skoen, for saa vidt som der deri laegges vaegt paa risikoen for alvorlig konkurrencefordrejning mellem medlemsstaterne, baade inden for skibsbygningsindustrien og inden for soetransport, selv om Kommissionen konstaterede, at den ikke var i stand til at paavise, at priskonstruktionen virkede som stoette til skibsvaerfterne (punkt VI, tredje afsnit, nr. 1) (69).
92. Naar der er tillagt Kommissionen et vidt skoen for saa vidt angaar stoette i henhold til artikel 92, stk. 3, modsvares dette af en begraenset domstolsproevelse: "Denne begraensede proevelse betyder imidlertid ikke, at der ikke sker nogen proevelse, for den omfatter proevelse af den materielle rigtighed af de faktiske omstaendigheder, og proevelse af, om der er anlagt et aabenbart urigtigt skoen, om der foreligger en retsvildfarelse, om der foreligger formelle fejl ved proceduren, og om der er sket magtfordrejning." (70)
93. Med hensyn til konstateringen af en risiko for en alvorlig konkurrencefordrejning i strid med den faelles interesse for saa vidt angaar rederierne, har jeg allerede naevnt, at den var overfloedig. Det bemaerkes dog, at Kommissionen om de paagaeldende skibsvaerfter konstaterede ° hvilket ikke er modbevist ° at deres priser laa "i den oeverste ende af de gaeldende markedspriser for denne type skibe".
Anbringenderne vedroerende lighedsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retten til kontradiktion
94. Forbundsrepublikken Tyskland har paaberaabt sig en kraenkelse af lighedsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retten til kontradiktion.
95. Lagde Kommissionen for foerste gang i beslutningen af 31. juli 1992 vaegt paa, at stoetten skulle vaere noedvendig, saaledes at den ° som anfoert af Forbundsrepublikken Tyskland ° ikke tog dette i betragtning hverken i meddelelsen af 3. januar 1989 vedroerende fortolkningen af artikel 4, stk. 7, i det syvende direktiv, eller i meddelelsen, hvormed den indledte undersoegelsesproceduren i sagen, eller i diverse korrespondance forud for vedtagelsen af den paagaeldende beslutning?
96. Det fremgaar baade af de dokumenter, der er fremlagt i bilag til staevningen, og af forhandlingerne, at begrebet noedvendigheden af stoetten fremgik indirekte af eller var omtalt 1) i skrivelsen af 22. november 1991, der gav anledning til meddelelsen (71), 2) ved et moede mellem repraesentanter for Kommissionen og den tyske regering (72) forud for den anfaegtede beslutning, 3) allerede i skrivelsen af 3. januar 1989, hvori Kommissionen understregede betydningen af at kontrollere det saerlige udviklingsaspekt ved den planlagte stoette.
97. Anbringenderne fremsat af Forbundsrepublikken Tyskland vedroerende kraenkelse af lighedsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retten til kontradiktion er taet knyttet til det forhold, at der ikke i Kommissionens retsakter forud for beslutningen er stillet krav om noedvendighed.
98. Eftersom det er godtgjort, at Kommissionen har omtalt dette begreb forud for den 31. juli 1992, skal der kun goeres visse korte bemaerkninger om disse sidste tre anbringender.
Anbringendet vedroerende overtraedelse af lighedsprincippet
99. Domstolens praksis er fast paa dette omraade:
"... det generelle lighedsprincip, som forbuddet mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet blot er en speciel udformning af, [er] et grundlaeggende princip i faellesskabsretten. Efter dette princip maa ensartede situationer ikke behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet" (73).
100. Ifoelge Forbundsrepublikken Tyskland er det i strid med lighedsprincippet og ulovligt at tage et kriterium i betragtning, der hverken fremgaar af artikel 4, stk. 7, i det syvende direktiv eller af skrivelsen af 3. januar 1989 (74).
101. Eftersom kontrollen med, om stoetten er noedvendig, hoerer sammen med kontrollen af det saerlige udviklingsaspekt, kan Kommissionen ikke have overtraadt lighedsprincippet, da den foretog denne kontrol.
102. Det bemaerkes endvidere, at sagsoegeren ikke har henvist til nogen sag om statsstoette paa udviklingsomraadet til stoette for dette anbringende.
Anbringendet vedroerende princippet om beskyttelse af den berettigede forventning
103. For med nogen virkning at kunne paaberaabe sig dette princip skulle Forbundsrepublikken Tyskland have paavist, at der skulle vaere sket en aendring i Faellesskabets praksis til skade for Tyskland.
104. Som det allerede er naevnt, skete der ikke nogen saadan aendring. Det er saaledes ikke godtgjort, at dette princip er overtraadt.
Overtraedelse af princippet om retten til kontradiktion
105. Ifoelge fast praksis udgoer "... retten til kontradiktion under en hvilken som helst procedure, der indledes over for nogen, og som kan foere frem til en retsakt, der indeholder et klagepunkt imod denne [...] et grundlaeggende faellesskabsretligt princip, der skal overholdes, selv i tilfaelde, hvor der ikke foreligger regler for den paagaeldende procedure" (75).
106. Naar "... det naevnte princip kraever, at den beroerte medlemsstat saettes i stand til at kommentere indsigelser, som er fremsat af beroerte tredjemaend i henhold til artikel 93, stk. 2, og som Kommissionen agter at laegge til grund for beslutningen" (76), kraever det ligeledes, at Kommissionen i sin beslutning kun inddrager de faktorer, som den beroerte medlemsstat har kunnet udtale sig om.
107. Det er ikke godtgjort ° tvaertimod ° at den tyske regering ikke har haft lejlighed til at paavise, at stoetten var noedvendig.
108. Ligesom de to foregaaende anbringender skal dette anbringende forkastes.
109. Jeg foreslaar derfor, at sagen afvises for saa vidt angaar beslutningens artikel 1, og at sagsoegte i oevrigt frifindes, samt at den sagsoegende stat tilpligtes at baere sagens omkostninger for naervaerende retsinstans.
(*) Originalsprog: fransk.
(1) ° EFT L 380, s. 27.
(2) ° Nu artikel 92, stk. 3, litra e), i EF-traktaten.
(3) ° Min fremhaevelse.
(4) ° Artikel 4, stk. 2.
(5) ° Min fremhaevelse.
(6) ° Bistandskreditten androg 203,22 mio. DM. Den samlede pris for containerskibene var 604,14 mio. DM.
(7) ° Bilag 4 til staevningen.
(8) ° Bilag 3 til staevningen.
(9) ° Jf. ovenfor, a.st.
(10) ° Jf. den tyske regerings skrivelse af 4.11.1991, hvorved den vil paavise, at den fastsatte pris er i overensstemmelse med markedsprisen (bilag 5 til staevningen).
(11) ° Bilag 6 til staevningen.
(12) ° Kommissionens meddelelse i henhold til EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, til de oevrige medlemsstater og andre beroerte parter angaaende stoette, som Tyskland har til hensigt at yde til Cosco-projektet (EFT 1992 C 22, s. 4) (bilag 8 til staevningen).
(13) ° Bilag 7 til staevningen.
(14) ° Bilag 10 til staevningen.
(15) ° Om Tysklands stoette til udfoerelsen af det kinesiske rederi Cosco' s ordre paa bygning af fire containerskibe (EFT L 367, s. 29).
(16) ° Sag 730/79, Sml. s. 2671.
(17) ° SG(89)D/11 om anvendelsen af Raadets tidligere direktiv 87/167/EOEF af 26.1.1987, hvis ordlyd var identisk (EFT L 69, s. 55) (bilag 11 til staevningen).
(18) ° Den kunne derimod beroere de ordremodtagende vaerfters konkurrenters interesser.
(19) ° Min fremhaevelse.
(20) ° Forenede sager C-356/90 og C-180/91, Sml. I, s. 2323.
(21) ° Af 26.1.1987 om stoette til skibsbygningsindustrien (EFT L 69, s. 55).
(22) ° Praemis 30.
(23) ° Praemis 33.
(24) ° Jf. dom af 17.3.1993, forenede sager C-72/91 og C-73/91, Sloman Neptun Schiffahrts, Sml. I, s. 887, praemis 11.
(25) ° Se f.eks. Raadets beslutning 73/209/EOEF af 24.7.1973 om stoetteordningen i Det Forenede Kongerige til fordel for raffinering af raasukker (EFT L 207, s. 47).
(26) ° Ovennaevnte dom i sagen Philip Morris mod Kommissionen, praemis 24, min fremhaevelse. Se endvidere dom af 21.3.1991, sag C-303/88, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 1433, praemis 34. Domstolens praksis paa dette omraade er fast.
(27) ° Dom af 14.10.1987, sag 248/84, Tyskland mod Kommissionen, Sml. s. 4013, praemis 19.
(28) ° C. Blumann: Régime des aides d' État: jurisprudence récente de la Cour de justice, Revue du Marché commun, 1992, s. 721.
(29) ° Naevnt ovenfor, jf. fodnote 20.
(30) ° Praemis 26, min fremhaevelse.
(31) ° Min fremhaevelse. Jf. endvidere artikel 4, stk. 1.
(32) ° Tredje betragtning til Raadets direktiv 69/262/EOEF af 28.7.1969 om stoette til skibsbygning til udligning af konkurrencefordrejningen paa det internationale marked (org. ref.: JO L 206, s. 25).
(33) ° Jf. den sjette betragtning til Raadets direktiv 78/338/EOEF af 4.4.1978 om stoette til skibsbygningsindustrien (EFT L 98, s. 19) og den femte betragtning til Raadets direktiv 75/432/EOEF af 10.7.1975 om stoette til skibsbygning (EFT L 192, s. 7).
(34) ° Bilag 12 til staevningen.
(35) ° Den af Forbundsrepublikken Tyskland godkendte stoette blev saaledes meddelt OECD.
(36) ° Bilag 13 til staevningen.
(37) ° Bilag 14 til staevningen.
(38) ° Bilag 14 til staevningen, afsnit 18.
(39) ° Bilag 11 til staevningen.
(40) ° Den anfaegtede beslutning, punkt VI, stk. 2.
(41) ° Den anfaegtede beslutning, punkt VI, stk. 3, nr. 2.
(42) ° Punkt 5 i replikken.
(43) ° Artikel 4, stk. 1. Jf. ovenfor, punkt 2.
(44) ° Den anfaegtede beslutning, punkt IV, stk. 2, nr. 1.
(45) ° EFT 1991 L 158, s. 71.
(46) ° Ovenfor, a.st., punkt II, fjerde afsnit.
(47) ° Naevnt ovenfor i fodnote 12, se saerligt s. 5.
(48) ° Den anfaegtede beslutning, punkt II.
(49) ° Og saerligt, kan projektet finansieres af andre midler paa markedet (cash flow)?
(50) ° Den anfaegtede beslutning, punkt VI, andet afsnit, nr. 2, min fremhaevelse.
(51) ° Dom af 24.3.1993, sag C-313/90, CIRFS m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1125, praemis 44. Jf. endvidere generaladvokat Lenz' forslag til afgoerelse, punkt 130.
(52) ° Dette begreb er ikke naevnt i den tyske, engelske og graeske version.
(53) ° Min fremhaevelse.
(54) ° Den anfaegtede beslutning, punkt VI.
(55) ° Naevnt ovenfor i fodnote 16.
(56) ° S. 2701.
(57) ° Praemis 17 og 26.
(58) ° Naevnt ovenfor i fodnote 26.
(59) ° Jf. dommens praemis 30-39.
(60) ° Dom af 24.2.1987, sag 310/85, Deufil mod Kommissionen, Sml. s. 901, praemis 18.
(61) ° Sag C-305/89, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 1603.
(62) ° Jf. praemis 36.
(63) ° G.M. Roberti: Le contrôle de la Commission des Communautés européennes sur les aides nationales, AJDA, 20.6.1993, s. 397, jf. 407, min fremhaevelse.
(64) ° Jf. f.eks. dom af 21.3.1991, Italien mod Kommissionen, naevnt ovenfor i fodnote 61, praemis 23.
(65) ° Jf. udtalelse 1/75 af 11.11.1975, Sml. s. 1355, paa s. 1362.
(66) ° A.st., s. 1364.
(67) ° Jf. niende betragtning til det syvende direktiv.
(68) ° Naevnt ovenfor i fodnote 20, jf. praemis 32 og 33.
(69) ° Staevningen, punkt 9.
(70) ° J. Biancarelli: Le contrôle de la Cour de justice des Communautés européennes en matière d' aides publiques, AJDA, 20.6.1993, s. 412, jf. s. 423.
(71) ° Paa basis af oplysningerne fra markedet staar det i denne henseende ikke klart for Kommissionen, om den planlagte stoette til kontrakten paa containerskibe til Cosco ikke naermere er driftsstoette til de involverede tyske vaerfter, snarere end aegte bistand til et udviklingsland (EFT 1992 C 22, s. 5).
(72) ° Under moedet omtalte Kommissionens befuldmaegtigede ° uden at der blev rejst indvending herimod ° et moede, der fandt sted den 12.2.1992, og hvorunder repraesentanterne for GD IV gav udtryk for tvivl om, hvorvidt Cosco var en virksomhed, der kunne modtage udviklingsbistand.
(73) ° Dom af 8.10.1980, sag 810/79, UEberschaer, Sml. s. 2747, praemis 16. Se endvidere dom af 16.10.1980, sag 147/79, Hochstrass mod Domstolen, Sml. s. 3005.
(74) ° Staevningen, punkt 7.
(75) ° Dom af 14.2.1990, sag C-301/87, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 307, praemis 29. Jf. den citerede praksis. Se endvidere dom af 10.7.1986, sag 40/85, Belgien mod Kommissionen, Sml. s. 2321, praemis 28.
(76) ° A.st., praemis 30.