RETTENS DOM (Fjerde Udvidede Afdeling)
19. november 2025(*)
» Plantebeskyttelsesmidler – aktivstoffet dimoxystrobin – ansøgning om fornyelse af et aktivstof – forlængelse af godkendelsesperioden – længden af denne periode – anmodning om intern prøvelse – artikel 10, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1367/2006 – afgørelse om afslag på anmodningen – artikel 17 i forordning (EF) nr. 1107/2009 «
I sag T-412/22,
Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), Bruxelles (Belgien), ved advokat A. Bailleux,
sagsøger,
mod
Europa-Kommissionen ved A. Becker, G. Gattinara og M. ter Haar, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
støttet af
Europa-Parlamentet ved M. Menegatti og W. Kuzmienko, som befuldmægtigede,
Rådet for Den Europæiske Union ved A. Nowak-Salles, A. Maceroni og P. Pecheux, som befuldmægtigede,
og
CropLife Europe, Bruxelles, ved advokaterne D. Waelbroeck og I. Antypas,
intervenienter,
har
RETTEN (Fjerde Udvidede Afdeling),
sammensat under rådslagningen af afdelingsformanden, R. da Silva Passos, og dommerne N. Półtorak, I. Reine, T. Pynnä (refererende dommer) og H. Cassagnabère
justitssekretær: fuldmægtig M.P. Cullen,
på grundlag af den skriftlige forhandling, bl.a.
–        formalitetsindsigelse fremsat af Kommissionen ved processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 23. september 2022
–        sagsøgerens bemærkninger til formalitetsindsigelsen indleveret til Rettens Justitskontor den 18. november 2022
efter retsmødet den 13. februar 2025
afsagt følgende
Dom
1        Med et søgsmål i henhold til artikel 263 TEUF har sagsøgeren, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse Ares(2022) 3275139 af 27. april 2022 om afslag på sagsøgerens anmodning om intern prøvelse af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2021/2068 af 25. november 2021 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioderne for aktivstofferne benfluralin, dimoxystrobin, fluazinam, flutolanil, mecoprop-P, mepiquat, metiram, oxamyl og pyraclostrobin (EUT 2021, L 421, s. 25) (herefter »den anfægtede afgørelse«), for så vidt som godkendelsesperioden for dimoxystrobin herved blev forlænget.
Tvistens baggrund og de faktiske omstændigheder efter søgsmålets anlæggelse
2        Sagsøgeren er en sammenslutning, der virker uden fortjeneste for øje, stiftet i Bruxelles (Belgien), som bl.a. har til formål at fremme aktiviteter, der tager sigte på at reducere og fjerne pesticider.
3        Dimoxystrobin er den del af den kemiske gruppe strobiluriner, som omfatter en række pesticider med beslægtet virkning, der anvendes som svampemidler i landbruget.
4        Dimoxystrobin blev godkendt for første gang ved Kommissionens direktiv 2006/75/EF af 11. september 2006 om ændring af Rådets direktiv 91/414/EØF for at optage dimoxystrobin som aktivt stof (EUT 2006, L 248, s. 3). I henhold til bilaget til dette direktiv trådte godkendelsen i kraft den 1. oktober 2006 og skulle udløbe den 30. september 2016.
5        I 2009 trådte Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 af 21. oktober 2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om ophævelse af Rådets direktiv 79/117/EØF og 91/414/EØF (EUT 2009, L 309, s. 1) i kraft. Dimoxystrobin blev betragtet som godkendt i henhold til denne forordnings artikel 78, stk. 3.
6        Den 24. juli 2013 blev der indgivet en ansøgning om fornyelse af godkendelsen af dimoxystrobin.
7        Den 12. november 2013 blev godkendelsesperioden for dimoxystrobin forlænget ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1136/2013 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioderne for aktivstofferne clothianidin, dimoxystrobin, oxamyl og pethoxamid (EUT 2013, L 302, s. 34) til den 31. januar 2018 i henhold til artikel 17 i forordning nr. 1107/2009. Det anføres i anden betragtning til denne forordning, at »det [er] nødvendigt at sikre, at ansøgerne har tilstrækkelig tid til at afslutte fornyelsesproceduren«, at »godkendelserne af de pågældende aktivstoffer [som følge heraf kan] forventes at udløbe, inden der er truffet beslutning om at forny dem«, og at »[d]et […] derfor [er] nødvendigt at forlænge deres godkendelsesperioder«.
8        I 2015 blev dimoxystrobin opført på listen over stoffer, der var kandidater til substitution i henhold til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/408 af 11. marts 2015 om gennemførelse af artikel 80, stk. 7, i forordning nr. 1107/2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om oprettelse af en liste over stoffer, der er kandidater til substitution (EUT 2015, L 67, s. 18). I femte og sjette betragtning til denne forordning forklares det, at den akutte referencedosis (ARfD) af dette stof, som er persistent og toksisk, er betydeligt lavere end for størstedelen af de godkendte aktivstoffer inden for dens gruppe. I niende betragtning til samme forordning tilføjes det, at dimoxystrobin skal betragtes som havende hormonforstyrrende egenskaber, der kan have negative virkninger hos mennesker.
9        I august 2017 afgav den rapporterende medlemsstat (Ungarn) og den medrapporterende medlemsstat (Irland) en vurderingsrapport vedrørende fornyelse. I denne rapport identificeres punkter, hvor det ikke havde været muligt at afslutte risikovurderingen, og kritiske områder, som gav anledning til bekymring.
10      Den 19. januar 2018 blev godkendelsen af dimoxystrobin forlænget for anden gang ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2018/84 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioderne for aktivstofferne chlorpyrifos, chlorpyrifos-methyl, clothianidin, kobberforbindelser, dimoxystrobin, mancozeb, mecoprop-P, metiram, oxamyl, pethoxamid, propiconazol, propineb, propyzamid, pyraclostrobin og zoxamid (EUT 2018, L 16, s. 8) til den 31. januar 2019. I syvende betragtning til denne forordning forklares det, at »[d]a vurderingen af stofferne er blevet forsinket af årsager, som ansøgerne ikke har indflydelse på, kan godkendelserne af de pågældende aktivstoffer forventes at udløbe, inden der er truffet beslutning om at forny dem«, og at »[d]et […] derfor [er] nødvendigt at forlænge deres godkendelsesperioder«.
11      Den 20. november 2018 blev godkendelsen af dimoxystrobin forlænget for tredje gang ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2018/1796 om ændring af gennemførelsesforordning nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioderne for aktivstofferne amidosulfuron, bifenox, chlorpyrifos, chlorpyrifos-methyl, clofentezin, dicamba, difenoconazol, diflubenzuron, diflufenican, dimoxystrobin, fenoxaprop-P, fenpropidin, lenacil, mancozeb, mecoprop-P, metiram, nicosulfuron, oxamyl, picloram, pyraclostrobin, pyriproxyfen og tritosulfuron (EUT 2018, L 294, s. 15) til den 31. januar 2020. I sjette betragtning til denne forordning gentages begrundelsen i syvende betragtning til gennemførelsesforordning 2018/84.
12      Den 29. november 2019 blev godkendelsen af dimoxystrobin forlænget for fjerde gang ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2019/2094 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioderne for aktivstofferne benfluralin, dimoxystrobin, fluazinam, flutolanil, mancozeb, mecoprop-P, mepiquat, metiram, oxamyl og pyraclostrobin (EUT 2019, L 317, s. 102) til den 31. januar 2021. I femte betragtning til denne forordning gentages begrundelsen i syvende betragtning til gennemførelsesforordning 2018/84.
13      Den 22. januar 2021 blev godkendelsen af dimoxystrobin forlænget for femte gang ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2021/52 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioderne for aktivstofferne benfluralin, dimoxystrobin, fluazinam, flutolanil, mecoprop-P, mepiquat, metiram, oxamyl og pyraclostrobin (EUT 2021, L 23, s. 13) til den 31. januar 2022. I fjerde betragtning til denne forordning gentages begrundelsen i syvende betragtning til gennemførelsesforordning 2018/84.
14      Den 25. november 2021 blev godkendelsen af dimoxystrobin forlænget for sjette gang ved gennemførelsesforordning 2021/2068 til den 31. januar 2023. I fjerde betragtning til denne forordning gentages begrundelsen i syvende betragtning til gennemførelsesforordning 2018/84.
15      Den 14. januar 2022 indgav sagsøgeren en anmodning om intern prøvelse af gennemførelsesforordning 2021/2068 i henhold til artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1367/2006 af 6. september 2006 om anvendelse af Århus-konventionens bestemmelser om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet på Fællesskabets institutioner og organer (EUT 2006, L 264, s. 13).
16      Ved skrivelse af 27. april 2022 gav Europa-Kommissionens afslag på sagsøgerens anmodning om intern prøvelse.
17      Efter anlæggelsen af det foreliggende søgsmål forlængede Kommissionen godkendelsen af dimoxystrobin for syvende gang ved gennemførelsesforordning (EU) 2023/115 af 16. januar 2023 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioden for aktivstoffet dimoxystrobin (EUT 2023, L 15, s. 13) til den 31. januar 2024.
18      Den 10. juli 2023 besluttede Kommissionen ved gennemførelsesforordning (EU) 2023/1436 om ikke at forny godkendelsen af aktivstoffet dimoxystrobin, jf. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009, og om ændring af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 og Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/408 (EUT 2023, L 176, s. 10) at undlade at forny godkendelsen af dimoxystrobin.
Parternes påstande
19      Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–        Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den vedrører forlængelsen af godkendelsesperioden for dimoxystrobin.
–        Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
20      Kommissionen har, støttet af Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union og CropLife Europe, nedlagt følgende påstande:
–        Frifindelse.
–        Sagsøgeren tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Retlige bemærkninger
21      Sagsøgeren har fremsat to anbringender til støtte for søgsmålet, hvoraf det første vedrører en urigtig fortolkning af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 i den anfægtede afgørelse og det andet, der er fremsat subsidiært, vedrører en ulovlighedsindsigelse mod den nævnte artikel.
Spørgsmålet om, hvorvidt søgsmålsinteressen fortsat består
22      Rådet har påpeget, at godkendelsesperioden for dimoxystrobin udløb, efter at det ved gennemførelsesforordning 2023/1436 blev undladt at forny godkendelsen af dette aktivstof. Heraf følger, at søgsmålet ikke længere har nogen genstand, og at sagsøgeren ikke længere har nogen søgsmålsinteresse. Derfor bør Retten anvende procesreglementets artikel 131, stk. 1.
23      Retten minder om, at en sagsøgers søgsmålsinteresse skal være eksisterende og faktisk. Denne interesse skal for så vidt angår sagens genstand foreligge på tidspunktet for sagens anlæggelse, idet sagen i modsat fald afvises, og bestå indtil retsafgørelsen, idet det i modsat fald findes ufornødent at træffe afgørelse (jf. dom af 17.9.2015, Mory m.fl. mod Kommissionen, C-33/14 P, EU:C:2015:609, præmis 56 og 57 og den deri nævnte retspraksis).
24      I den foreliggende sag fremgår det, således som Rådet har gjort gældende, af gennemførelsesforordning 2023/1436, at der er blevet truffet en beslutning om ikke at forny godkendelsen af dimoxystrobin.
25      Imidlertid er den anfægtede afgørelse, for det første, ikke blevet trukket tilbage af Kommissionen, hvorfor tvisten har bevaret sin genstand (jf. i denne retning dom af 4.9.2018, ClientEarth mod Kommissionen, C-57/16 P, EU:C:2018:660, præmis 45 og den deri nævnte retspraksis).
26      For det andet følger det af retspraksis, at en sagsøger bevarer en interesse i, at en retsakt udstedt af en EU-institution annulleres for at gøre det muligt at forhindre, at den ulovlighed, som retsakten angiveligt er behæftet med, gentager sig fremover. En sådan søgsmålsinteresse følger af artikel 266, stk. 1, TEUF, hvorefter den institution, fra hvilken en annulleret retsakt hidrører, har pligt til at gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger. Søgsmålsinteressen kan imidlertid kun bestå, såfremt den påståede ulovlighed vil kunne gentage sig fremover uafhængigt af de omstændigheder i sagen, som har givet anledning til sagsøgerens søgsmål (dom af 7.6.2007, Wunenburger mod Kommissionen, C-362/05 P, EU:C:2007:322, præmis 50-52, og af 27.9.2018, Mellifera mod Kommissionen, T-12/17, EU:T:2018:616, præmis 28).
27      Dette er tilfældet i den foreliggende sag, eftersom den af sagsøgeren påberåbte ulovlighed bl.a. hviler på en fortolkning af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, som Kommissionen risikerer at ville gentage i forbindelse med en anmodning om intern prøvelse af forlængelsen af godkendelsesperioden for et andet aktivstof end dimoxystrobin.
28      Heraf følger, at sagsøgeren til trods for vedtagelsen af gennemførelsesforordning 2023/1436 fortsat har en søgsmålsinteresse i den foreliggende sag.
Det første anbringende vedrørende en urigtig fortolkning af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009
Formaliteten med hensyn til det første anbringende
29      Kommissionen har ved et særskilt processkrift fremsat en formalitetsindsigelse i henhold til procesreglementets artikel 130, stk. 1, hvorved den har gjort gældende, at sagsøgerens to anbringender ikke kan antages til realitetsbehandling.
30      Kommissionen er for det første af den opfattelse, at sagsøgeren med det første anbringende ikke har bestridt den vurdering, der fremgår af svaret på dennes anmodning om intern prøvelse, men har rettet sine argumenter mod forlængelsen af godkendelsesperioden for dimoxystrobin ved gennemførelsesforordning 2021/2068, som var genstanden for anmodningen om intern prøvelse. Det følger imidlertid af en samlet læsning af artikel 10 og 12 i forordning nr. 1367/2006 og af retspraksis, at når en sagsøger anlægger et annullationssøgsmål til prøvelse af svaret på en anmodning om intern prøvelse i henhold til denne forordnings artikel 12, stk. 1, kan den pågældende kun bestride lovligheden af dette svar.
31      For det andet, og subsidiært, har Kommissionen gjort gældende, at såfremt det første anbringende kan antages til realitetsbehandling, bør de argumenter, hvorved lovligheden af dens fortolkning af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 er blevet bestridt, afvises fra realitetsbehandling som følge af manglende overensstemmelse mellem stævningen og anmodningen om intern prøvelse, for så vidt som disse argumenter ikke blev fremsat i sidstnævnte anmodning.
32      Retten minder for det første om, at artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1367/2006 fastsætter, at »[e]nhver ikke-statslig organisation eller andre medlemmer af offentligheden, der opfylder kriterierne i artikel 11, kan indgive anmodning om intern prøvelse til den EU-institution eller det EU-organ, som vedtog forvaltningsakten, eller, i tilfælde af en påstået administrativ undladelse, burde have vedtaget en sådan forvaltningsakt, med den begrundelse, at en sådan forvaltningsakt eller undladelse er i strid med miljølovgivningen«. Samme forordnings artikel 12, stk. 1, fastsætter, at »[d]en ikke-statslige organisation, som har indgivet anmodning om intern prøvelse i henhold til artikel 10, kan anlægge sag ved Domstolen«.
33      Anmodningen om intern prøvelse af en forvaltningsakt tilsigter således at fastslå den omhandlede retsakts angivelige retsstridighed eller det manglende grundlag for denne. Ansøgeren kan efterfølgende anlægge sag ved Unionens retsinstanser til prøvelse af den afgørelse, hvorved anmodningen om intern prøvelse forkastes, under påberåbelse af manglende kompetence, væsentlige formmangler, tilsidesættelse af traktaterne eller af retsregler vedrørende deres gennemførelse eller magtfordrejning (dom af 12.9.2019, TestBioTech m.fl. mod Kommissionen, C-82/17 P, EU:C:2019:719, præmis 38). Heraf følger, at sagsøgeren i forbindelse med dette søgsmål ikke er berettiget til at fremsætte argumenter, der direkte anfægter lovligheden eller gyldigheden af den retsakt, som anmodningen om intern prøvelse vedrører (jf. dom af 27.9.2018, Mellifera mod Kommissionen, T-12/17, EU:T:2018:616, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis). Det system med retslig prøvelse, der er indført ved traktaterne, giver nemlig ikke Retten mulighed for at annullere en afgørelse, som ikke er genstand for et direkte annullationssøgsmål anlagt med støtte i artikel 263 TEUF (dom af 4.4.2019, ClientEarth mod Kommissionen, T-108/17, EU:T:2019:215, præmis 28).
34      I den foreliggende sag fremgår det indledningsvis klart af stævningen, at genstanden for annullationssøgsmålet er den anfægtede afgørelse, for så vidt som den vedrører dimoxystrobin.
35      Endvidere fremgår det direkte af overskriften på det første anbringende og de to led, det består af, at sagsøgeren har gjort gældende, at det er den anfægtede afgørelse, der er støttet på en urigtig fortolkning af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009.
36      Endelig fremgår det klart af en samlet læsning af det første anbringende, navnlig indledningen til den del af stævningen, der vedrører dette anbringende, at sagsøgeren med sin argumentation tager sigte på den fortolkning af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, som Kommissionen anlagde i den anfægtede afgørelse. Det forhold, at der som følge af selve genstanden for proceduren for intern prøvelse og logikken bag artikel 10 og 12 i forordning nr. 1367/2006 kan være et vist overlap mellem de argumenter, der fremsættes i forbindelse med anmodningen om intern prøvelse, og dem, der påberåbes til støtte for et annullationssøgsmål til prøvelse af afgørelsen om afslag på denne anmodning, er ikke egnet til at ændre denne konklusion.
37      Derfor kan Kommissionens argumentation om, at det første anbringende ikke kan antages til realitetsbehandling, fordi det ikke vedrører den anfægtede afgørelse, ikke tiltrædes.
38      For det andet, vedrørende den manglende overensstemmelse mellem anmodningen om intern prøvelse og stævningen, bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at et annullationssøgsmål til prøvelse af en afgørelse om afslag på en anmodning om intern prøvelse ikke kan bygge på nye anbringender eller beviser, der ikke fremgår af anmodningen om intern prøvelse, idet det begrundelseskrav, der er fastsat i artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1367/2006, ellers ville blive frataget sin effektive virkning, og genstanden for den procedure, der indledes ved denne anmodning, ville blive ændret (dom af 12.9.2019, TestBioTech m.fl. mod Kommissionen, C-82/17 P, EU:C:2019:719, præmis 39, og af 17.4.2024, Föreningen Svenskt Landskapsskydd mod Kommissionen, T-346/22, ikke trykt i Sml., EU:T:2024:246, præmis 70).
39      Endvidere kan de anbringender og argumenter, der fremsættes for Retten i forbindelse med et søgsmål med påstand om annullation af en afgørelse om afslag på en anmodning om intern prøvelse, kun anses for at kunne antages til realitetsbehandling, for så vidt som sagsøgeren allerede har fremført disse anbringender og disse argumenter i anmodningen om intern prøvelse og på en sådan måde, at Kommissionen har haft mulighed for at udtale sig herom (jf. i denne retning dom af 15.12.2016, TestBioTech m.fl. mod Kommissionen, T-177/13, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:736, præmis 68 og 69). Imidlertid kan det ikke kræves af en sagsøger, der anlægger et søgsmål ved Retten i henhold til artikel 12 i forordning nr. 1367/2006, at den pågældende begrænser sig til ordret at gentage de argumenter, der blev fremsat i forbindelse med anmodningen om intern prøvelse.
40      I den foreliggende sag fremgår det klart af sagsøgerens anmodning om intern prøvelse, at denne bl.a. rejste tvivl om den anvendelse af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, som Kommissionen foretog, da den vedtog gennemførelsesforordning 2021/2068. Sagsøgeren fremsatte navnlig argumenter vedrørende forsigtighedsprincippet, forlængelsernes automatiske karakter og de vurderingsfrister, der er fastsat i forordning nr. 1107/2009 og er nævnt i denne forordnings artikel 4, 5, 7, 9, 14 og 15. Det må derfor lægges til grund, at denne argumentation er sammenfaldende med det første anbringende i forbindelse med det foreliggende annullationssøgsmål.
41      Derfor kan Kommissionens argument vedrørende manglende overensstemmelse mellem anmodningen om intern prøvelse og stævningen ikke tiltrædes.
42      Heraf følger, at det første anbringende kan antages til realitetsbehandling.
Realiteten
43      I forbindelse med det første anbringende har sagsøgeren påpeget, at forordning nr. 1107/2009 hviler på et formål, der består i at sikre et højt niveau for beskyttelse af menneskers sundhed, og er baseret på forsigtighedsprincippet og miljøbeskyttelsesprincippet.
44      I forbindelse med det første anbringendes andet led har sagsøgeren nærmere bestemt gjort gældende, at hovedformålet med vedtagelsen af forordning nr. 1107/2009 var at fremskynde vurderingen af aktivstoffer. Der blev fastsat stramme frister for de forskellige trin i fornyelsesproceduren, hvilket gjorde det muligt at afslutte forberedelsesproceduren på to et halvt år og gav Kommissionen og medlemsstaterne mere end seks måneder til at afgøre, om en godkendelse skulle fornyes eller ej.
45      På denne baggrund kan artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 kun forstås således, at denne bestemmelse fastsætter en begrænset forlængelse på nogle måneder, eller i hvert fald højst et år, og den kan ikke fortolkes således, at den giver mulighed for på hinanden følgende forlængelser, der samlet set vil indebære en forlængelse på mere end seks år, dvs. mere end det dobbelte af den periode, der var fastsat for gennemførelsen af fornyelsesproceduren, uden nogen begrundelse eller forklaring fra Kommissionens side. Det forhold, at der ikke er fastsat nogen sanktion for manglende overholdelse af fristerne, gør ordningen sårbar over for strategisk misbrug.
46      Indledningsvis minder Retten om, at artikel 191, stk. 2, TEUF fastsætter, at miljøpolitikken bl.a. bygger på forsigtighedsprincippet, et princip, som ligeledes finder anvendelse i forbindelse med Unionens andre politikker, herunder navnlig politikken for beskyttelse af den offentlige sundhed, og når EU-institutionerne inden for den fælles landbrugspolitik eller det indre marked vedtager foranstaltninger til beskyttelse af menneskers sundhed (jf. dom af 1.10.2019, Blaise m.fl., C-616/17, EU:C:2019:800, præmis 41 og den deri nævnte retspraksis).
47      Det påhviler således EU-lovgiver, når denne vedtager regler om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, såsom dem, der er nævnt i forordning nr. 1107/2009, at iagttage forsigtighedsprincippet bl.a. med henblik på i henhold til artikel 35 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 9 TEUF og artikel 168, stk. 1, TEUF, at sikre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau (jf. dom af 1.10.2019, Blaise m.fl., C-616/17, EU:C:2019:800, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis).
48      Forsigtighedsprincippet indebærer, at institutionerne, når der er usikkerhed med hensyn til, om og i givet fald i hvilket omfang der er risiko for menneskers sundhed, kan træffe beskyttelsesforanstaltninger uden at afvente, at det fuldt ud påvises, at der er en risiko, og hvilket omfang denne har (jf. dom af 1.10.2019, Blaise m.fl., C-616/17, EU:C:2019:800, præmis 43 og den deri nævnte retspraksis).
49      Forsigtighedsprincippet, som er et generelt EU-retligt princip, pålægger de kompetente myndigheder inden for rammerne af den konkrete udøvelse af de beføjelser, der er tildelt dem ved den relevante lovgivning, at træffe passende foranstaltninger med henblik på at forebygge visse potentielle risici for folkesundheden, sikkerheden og miljøet ved at give de krav, der er forbundet med beskyttelsen af disse interesser, forrang for økonomiske interesser (jf. dom af 21.10.2003, Solvay Pharmaceuticals mod Rådet, T-392/02, EU:T:2003:277, præmis 121 og den deri nævnte retspraksis, og af 12.4.2013, Du Pont de Nemours (France) m.fl. mod Kommissionen, T-31/07, ikke trykt i Sml., EU:T:2013:167, præmis 134 og den deri nævnte retspraksis). Forsigtighedsprincippet ligger til grund for alle bestemmelserne i forordning nr. 1107/2009.
50      Det præciseres i ottende betragtning til forordning nr. 1107/2009, at forsigtighedsprincippet bør anvendes, og at den nævnte forordning har til formål at sikre, at industrien beviser, at stoffer eller produkter, der fremstilles eller markedsføres, ikke er til skade for menneskers eller dyrs sundhed eller ikke har nogen uacceptabel indvirkning på miljøet. Det skal i denne henseende bemærkes, at de procedurer for forudgående tilladelse og godkendelse, som opstilles i denne forordning, vedrørende plantebeskyttelsesmidler og deres aktivstoffer, er et udtryk for forsigtighedsprincippet (jf. dom af 17.3.2021, FMC mod Kommissionen, T-719/17, EU:T:2021:143, præmis 60 og 61 og den deri nævnte retspraksis).
51      Heraf følger, at Kommissionen skal tage hensyn til forsigtighedsprincippet ved udøvelsen af sine kompetencer i henhold til forordning nr. 1107/2009. Hvad nærmere bestemt angår aktivstoffer følger det af retspraksis, at Kommissionen kan træffe foranstaltninger, der begrænser anvendelsen af et aktivstof ved således at prioritere hensynet til forbrugersikkerheden uden at afvente udfaldet af proceduren for fornyelse af godkendelsen af dette aktivstof (jf. i denne retning dom af 19.9.2019, Arysta LifeScience Netherlands mod Kommissionen, T-476/17, EU:T:2019:618, præmis 97).
52      For så vidt angår fortolkningen af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 skal det erindres, at der i overensstemmelse med fast retspraksis ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot skal tages hensyn til dennes ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og til de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af. En EU-retlig bestemmelses tilblivelse kan ligeledes give relevante elementer med henblik på dens fortolkning (jf. dom af 2.9.2021, CRCAM, C-337/20, EU:C:2021:671, præmis 31 og den deri nævnte retspraksis, og af 25.1.2017, Rusal Armenal mod Rådet, T-512/09 RENV, EU:T:2017:26, præmis 56 og den deri nævnte retspraksis).
53      For det første følger det af ordlyden af artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009, at »[s]åfremt det af årsager, som ansøgeren ikke har indflydelse på, må konstateres, at godkendelsen kan forventes at ville udløbe, inden der er truffet beslutning om at forny den, vedtages der en afgørelse efter forskriftsproceduren i artikel 79, stk. 3, hvorved udløbet af godkendelsesperioden for den pågældende ansøger udskydes længe nok til, at ansøgningen kan behandles«. Samme forordnings artikel 17, stk. 3, fastsætter de elementer, der skal tages i betragtning ved fastsættelsen af forlængelsesperioden, nemlig »a) den tid, der er nødvendig for at fremskaffe de oplysninger, der anmodes om, b) den tid, der er nødvendig for at afslutte proceduren, og c) behovet for et sammenhængende arbejdsprogram som omhandlet i artikel 18, såfremt dette er relevant«.
54      Det følger således af denne bestemmelse, at såfremt det af årsager, som ansøgeren ikke har indflydelse på, må konstateres, at godkendelsen kan forventes at ville udløbe, inden der er truffet beslutning om at forny den, »vedtages der en afgørelse […], hvorved udløbet af godkendelsesperioden […] udskydes længe nok til, at ansøgningen kan behandles«. Selv om denne bestemmelses ordlyd ikke udelukker, at der ved udløbet af denne periode vedtages en ny afgørelse om forlængelse, kan denne forlængelse, som udelukkende vedtages for at gøre det muligt at afslutte fornyelsesproceduren, kun være af midlertidig karakter, således som Rådet har forklaret i sit interventionsindlæg.
55      Forlængelsesperiodens varighed bør således tilpasses til sagens konkrete omstændigheder og må derfor ikke anvendes automatisk eller ligefrem systematisk.
56      I øvrigt følger det af retspraksis, at artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 bevirker, at proceduren for fornyelse af godkendelsen af aktivstoffet forlænges på grund af omstændigheder, der er indtrådt under selve proceduren, og som ikke var kendt på forhånd (dom af 19.9.2019, Arysta LifeScience Netherlands mod Kommissionen, T-476/17, EU:T:2019:618, præmis 104).
57      For det andet bør der tages hensyn til den sammenhæng, hvori den i artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009 fastsatte regel indgår.
58      Denne regel er en del af den afdeling i forordning nr. 1107/2009, som vedrører godkendelsen af aktivstoffer.
59      I første række gives en godkendelse for en periode på højst ti år (artikel 5 i forordning nr. 1107/2009), en begrænsning, som gentager den, der var fastsat i Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EFT 1991, L 230, s. 1), som var i kraft ved godkendelsen af dimoxystrobin. Som det anføres i 15. betragtning til forordning nr. 1107/2009, er det af hensyn til sikkerheden, at godkendelsesperioden for aktivstoffer er tidsbegrænset og bør stå i forhold til de potentielle risici, der er forbundet med anvendelsen af de pågældende stoffer. En fornyelse gælder for en periode på højst femten år (artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1107/2009).
60      Heraf følger, at lovgiver har sørget for at fastsætte begrænsede godkendelses- og fornyelsesperioder for at forhindre, at aktivstoffer, der har vist sig at udgøre uacceptable risici som omhandlet i artikel 4 i forordning nr. 1107/2009, forbliver på markedet. Opfyldelsen af dette formål kræver i lyset af forsigtighedsprincippet, at revurderingen af aktivstofferne finder sted regelmæssigt, således som Kommissionen med rette påpegede, da den forklarede den periodiske tilgang i forordning nr. 1107/2009.
61      I anden række skal ansøgningen om fornyelse indgives senest tre år inden udløbet af godkendelsesperioden (artikel 15 i forordning nr. 1107/2009). Denne frist betragtes således som tilstrækkelig til, at denne procedure afsluttes, og at der vedtages en ny afgørelse om fornyelse og godkendelse, samtidig med at effektiviteten af den periodiske tilgang, der er nævnt i præmis 60 ovenfor, sikres.
62      Ved artikel 19 i forordning nr. 1107/2009 er Kommissionen med henblik herpå blevet tillagt beføjelse til ved en gennemførelsesforordning at vedtage de fornødne bestemmelser vedrørende gennemførelsen af proceduren for fornyelse.
63      Det var således, at Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 844/2012 af 18. september 2012 om fastsættelse af de fornødne bestemmelser til gennemførelse af fornyelsesproceduren for aktivstoffer, jf. […] forordning nr. 1107/2009 (EUT 2012, L 252, s. 26), som bl.a. fastsætter frister for de forskellige trin i fornyelsesproceduren for at sikre, at denne fungerer korrekt (tredje betragtning), blev vedtaget. Denne forordning har til formål at give de regler, der allerede er fastsat i forordning nr. 1107/2009, virkning, samtidig med at de ensartede betingelser for anvendelse i Unionen sikres.
64      Nærmere bestemt fastsætter artikel 1-8 i gennemførelsesforordning nr. 844/2012 reglerne for, hvornår den ansøgning, der indgives af en producent af aktivstoffet til en medlemsstat, kan antages, og fastlægger visse frister for denne første fase af proceduren. I henhold til denne forordnings artikel 3 kontrolleres denne ansøgning først af den rapporterende medlemsstat, som sikrer, at den er indgivet inden udløbet af fristen i denne forordnings artikel 1, stk. 1, første afsnit, og at den indeholder alle de elementer, der kræves i henhold til artikel 2. Navnlig skal det i henhold til denne forordnings artikel 2, stk. 2, angives i ansøgningen om fornyelse, hvilke nye oplysninger ansøgeren har til hensigt at fremlægge, og at disse oplysninger er nødvendige i henhold til artikel 15, stk. 2, første afsnit, i forordning nr. 1107/2009. Endvidere fastsætter samme forordnings artikel 6, at ansøgeren efter at have modtaget et bekræftende svar fra den rapporterende medlemsstat fremlægger de supplerende dossierer for den rapporterende medlemsstat, den medrapporterende medlemsstat, Kommissionen og Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA). Endelig følger det af denne forordnings artikel 8, at hvis de supplerende dossierer er fremlagt inden fristen og indeholder alle de elementer, der kræves, meddeler den rapporterende medlemsstat ansøgeren, den medrapporterende medlemsstat, Kommissionen og EFSA datoen for modtagelse af de supplerende dossierer, og at ansøgningen kan antages.
65      Tilsvarende fastlægger artikel 11-14 i gennemførelsesforordning nr. 844/2012 proceduren for vurdering af ansøgningen om fornyelse af godkendelsen af et aktivstof og fastsætter præcise frister, inden for hvilke de forskellige aktører, der er involveret i proceduren, skal forberede og meddele deres rapport eller deres konklusioner. Først udarbejder den rapporterende medlemsstat efter samråd med den medrapporterende medlemsstat en rapport, hvori det vurderes, om aktivstoffet kan forventes at ville opfylde godkendelseskriterierne som fastsat i artikel 4 i forordning (EF) nr. 1107/2009, og sender rapporten til Kommissionen med kopi til EFSA (artikel 11 i gennemførelsesforordning nr. 844/2012). Efter at have modtaget udkastet til vurderingsrapport fra den rapporterende medlemsstat sender EFSA dette til ansøgeren og de øvrige medlemsstater (artikel 12 i gennemførelsesforordning nr. 844/2012). Efter udløbet af perioden for fremsættelse af skriftlige bemærkninger vedtager EFSA en konklusion på grundlag af den foreliggende videnskabelige og tekniske viden og under anvendelse af de vejledninger, der er til rådighed på tidspunktet for fremlæggelse af de supplerende dossierer, om, hvorvidt aktivstoffet kan forventes at ville opfylde godkendelseskriterierne i artikel 4 i forordning nr. 1107/2009. EFSA foretager om nødvendigt en høring af eksperter, herunder eksperter fra den rapporterende medlemsstat og den medrapporterende medlemsstat. Den meddeler sin konklusion til ansøgeren, medlemsstaterne og Kommissionen og giver offentligheden adgang til den (artikel 13 i gennemførelsesforordning nr. 844/2012). Endelig forelægger Kommissionen, efter modtagelsen af EFSA’s konklusion og under hensyn til udkastet til vurderingsrapport fra den rapporterende medlemsstat, ansøgerens og de øvrige medlemsstaters bemærkninger samt EFSA’s konklusion, en såkaldt »rapport vedrørende fornyelse« og et udkast til forordning for den stående komité. Ansøgeren skal have mulighed for at fremsætte bemærkninger til udkastet til rapport vedrørende fornyelse (artikel 14, stk. 1, i gennemførelsesforordning nr. 844/2012). På grundlag af rapporten om fornyelse og under hensyntagen til ansøgerens bemærkninger vedtager Kommissionen en forordning i henhold til artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009 (artikel 14, stk. 2, i gennemførelsesforordning nr. 844/2012).
66      Det eneste trin i proceduren, for hvilket der ikke er fastlagt en frist, er det sidste trin, som er fastsat i artikel 14, stk. 2, i gennemførelsesforordning nr. 844/2012, og som vedrører vedtagelsen af forordningen om fornyelse af godkendelsen i henhold til artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009.
67      Heraf følger, at proceduren for fornyelse er baseret på en præcis tidsplan (jf. i denne retning dom af 19.9.2019, Arysta LifeScience Netherlands mod Kommissionen, T-476/17, EU:T:2019:618, præmis 103). Fastsættelsen af disse frister og nødvendigheden af, at de overholdes, er i øvrigt i overensstemmelse med kravet om, at hele proceduren ikke bør vare mere end tre år, således som det fremgår af artikel 1, stk. 1, i gennemførelsesforordning nr. 844/2012 (dom af 9.12.2021, Agrochem-Maks mod Kommissionen, C-374/20 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2021:990, præmis 82).
68      Overholdelsen af disse frister og kravet om hurtig sagsbehandling er så meget desto mere vigtig, henset til, at en gennemførelsesforordning, der er vedtaget på grundlag af artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009, som forlænger godkendelsen af det pågældende aktivstof i en vis periode, har de samme virkninger som en gennemførelsesforordning om den oprindelige godkendelse af et sådant stof i henhold til nævnte forordnings artikel 13, stk. 2, eller en forordning om fornyelse af godkendelsen i henhold til forordningens artikel 20 (jf. i denne retning dom af 27.9.2018, Mellifera mod Kommissionen, T-12/17, EU:T:2018:616, præmis 57 og 58).
69      Det må således lægges til grund, at artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 fastsætter en mekanisme, der skal anvendes undtagelsesvist, når de heri fastsatte betingelser er opfyldt. En systematisk anvendelse af denne mekanisme i procedurerne for fornyelse af godkendelsen af et aktivstof er dermed ikke forenelig med kravene i forordning nr. 1107/2009 og mere generelt med denne forordnings ånd.
70      Kommissionen skal derimod, hver gang den forlænger en godkendelsesperiode, foretage en vurdering af den pågældende sag og tage hensyn til de relevante elementer ved fastlæggelsen af det »tidsrum, der er tilstrækkeligt« til at afslutte den igangværende vurdering.
71      Endvidere overlader artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 Kommissionen en skønsmargen til at fastlægge, hvilket »tidsrum der er tilstrækkeligt«. Denne skønsmargen er ikke absolut, men er begrænset af denne artikels stk. 3, som fastsætter de elementer, der skal tages i betragtning ved fastsættelsen af forlængelsesperioden.
72      Artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009 kan således ikke fortolkes og anvendes isoleret, men skal fortolkes og anvendes sammenholdt med bestemmelserne i stk. 3, som supplerer stk. 1. Dette forhold mellem denne artikels stk. 1 og 3 fremgår navnlig af den oprindelige ordlyd af forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, KOM(2006) 388 endelig, af 12. juli 2006, hvori stk. 1 og 2 i det, der i dag er artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, var anført i samme stykke, som blev umiddelbart efterfulgt af stykket vedrørende forlængelsen. Dette viser, at lovgiver tilsigtede, at de elementer, der skulle tages i betragtning ved fastsættelsen af forlængelsesperioden, skulle anvendes i de situationer, der i dag er omhandlet i de to første stykker i den nævnte forordnings artikel 17. I øvrigt fastsættes forlængelsesperioden, således som Rådet med rette har gjort gældende, under hensyntagen til den enkelte sags omstændigheder.
73      I tredje række ligger forsigtighedsprincippet, som nævnt i præmis 46-51 ovenfor, til grund for alle bestemmelserne i forordning nr. 1107/2009.
74      På denne baggrund må udtrykket »tidsrum, der er tilstrækkeligt«, forstås således, at det kræver fastlæggelse af en periode, som hverken er kortere eller længere, end hvad der er nødvendigt for at afslutte fornyelsesproceduren i hver enkelt sag.
75      For det tredje bør der tages hensyn til de formål, der forfølges med forordning nr. 1107/2009.
76      I henhold til artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 1107/2009 har denne forordning til formål at sikre et højt beskyttelsesniveau for både menneskers og dyrs sundhed og for miljøet gennem en harmonisering af bestemmelserne for markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, samtidig med at landbrugsproduktionen forbedres. Det er således med rette, at Kommissionen har gjort gældende, at forordning nr. 1107/2009 har flere formål. Imidlertid bør først og fremmest formålet om beskyttelse af menneskers og dyrs sundhed og miljøet gå forud for målet om forbedring af planteproduktionen, når plantebeskyttelsesmidler godkendes, således som det anføres i 24. betragtning til forordning nr. 1107/2009.
77      Med kravet om opretholdelse af et højt beskyttelsesniveau for miljøet anvender forordning nr. 1107/2009 artikel 11 TEUF, som bestemmer, at miljøbeskyttelseskrav skal integreres i udformningen og gennemførelsen af Unionens politikker og aktioner, især med henblik på at fremme en bæredygtig udvikling, og artikel 114, stk. 3, TEUF, som konkretiserer denne forpligtelse. Sidstnævnte bestemmelse fastsætter således, at Kommissionen i sine forslag på området for bl.a. miljøbeskyttelse, der fremsættes med henblik på indbyrdes tilnærmelse af lovgivningerne, der vedrører det indre markeds oprettelse og funktion, skal bygge på et højt beskyttelsesniveau under hensyntagen til navnlig enhver ny udvikling baseret på videnskabelige kendsgerninger, og at Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union inden for deres respektive kompetenceområder også bestræber sig på at nå dette mål. Denne beskyttelse har større vægt end økonomiske overvejelser, således at den på grund af sin karakter kan begrunde selv væsentlige negative økonomiske følger for visse erhvervsdrivende (jf. dom af 17.3.2021, FMC mod Kommissionen, T-719/17, EU:T:2021:143, præmis 59 og den deri nævnte retspraksis).
78      Heraf følger, at Kommissionen blandt de forskellige formål med forordning nr. 1107/2009 skal lægge særlig vægt på formålet om at sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers og dyrs sundhed og miljøet, når den gennemfører en procedure for fornyelse af godkendelsen af et aktivstof, i særdeleshed når denne procedure overskrider den tidsmæssige ramme, der er fastsat for dens gennemførelse, og indrømmer en forlængelse af godkendelsesperioden i henhold til den nævnte forordnings artikel 17.
79      Følgende principper kan udledes af ovenstående betragtninger. For det første er forlængelsen af godkendelsesperioden af midlertidig og ekstraordinær karakter, og den indrømmes på grund af omstændigheder, der er indtrådt i løbet af selve proceduren, og som ikke var kendt på forhånd. Den skal vedtages under hensyntagen til de konkrete omstændigheder i sagen og må derfor ikke anvendes automatisk eller ligefrem systematisk. For det andet skal forlængelsens varighed være tilstrækkelig til at gøre det muligt at undersøge ansøgningen om fornyelse. Når Kommissionen fastsætter denne varighed, skal den tage hensyn til de elementer, der er fastsat i artikel 17, stk. 3, i forordning nr. 1107/2009, og foretage en vurdering fra sag til sag. For det tredje må denne periode hverken være kortere eller længere, end hvad der er nødvendigt for at afslutte proceduren for fornyelse.
80      For det fjerde, og mere generelt, skal Kommissionen, når den påtænker at anvende artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, tage hensyn til den samlede varighed af proceduren for fornyelse for at sikre, at den holder sig inden for rimelige grænser, henset til princippet om hurtig sagsbehandling som nævnt i præmis 68 ovenfor. Navnlig kan det, henset til den begrænsede varighed af en godkendelse og den af lovgiver valgte periodiske tilgang, som hviler på en revurdering af risiciene ved aktivstofferne i regelmæssige intervaller, ikke tillades, at forlængelsen af godkendelsen, som er af midlertidig og ekstraordinær karakter, gør det muligt, at et aktivstof forbliver på markedet i en periode, der er væsentligt længere end den oprindelige godkendelsesperiode, uden at den ved denne forordning indførte fornyelsesordning fratages enhver effektiv virkning.
81      Ifølge denne fortolkning er artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 udtryk for en afvejning mellem de forskellige foreliggende hensyn, som er i overensstemmelse med denne forordnings formål og med forsigtighedsprincippet. På den ene side tilgodeses de hensyn, der taler for, at et stof, som er blevet godkendt i overensstemmelse med Unionens regler, ikke forbydes på uforudsigelig vis som følge af forsinkelser i tidsplanen for fornyelsesproceduren, som ansøgerne ikke har indflydelse på.
82      På den anden side er den forlængelse, der indrømmes, kun midlertidig og kan afbrydes ved en afgørelse om at undlade fornyelse eller underlægges begrænsninger i anvendelsen af stofferne, og den må først og fremmest ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt i betragtning af den enkelte sags omstændigheder.
83      I den foreliggende sag fremgår det af den anfægtede afgørelse, at Kommissionen er af den opfattelse, at den i henhold til artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 er forpligtet til at fravige de generelle frister, der er fastsat for godkendelsen af stoffer, når de i denne artikel fastsatte betingelser er opfyldt. Kommissionen forklarede, at de udvidelser af godkendelsen af dimoxystrobin, der blev indrømmet ved på hinanden følgende gennemførelsesforordninger, var begrænset til et år, idet den valgte forlængelser af begrænset varighed, som kunne fornyes, hvis det blev nødvendigt, snarere end en enkelt forlængelse for en længere periode. Det blev ligeledes nævnt, således som det anføres i en standardbetragtning til gennemførelsesforordning 2021/2068, at forlængelsesperioden ville blive ophævet, hvis der i løbet af forlængelsesperioden blev vedtaget en forordning om at undlade fornyelse.
84      I den anfægtede afgørelse anførte Kommissionen således, at kriterierne i artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 var opfyldt, uden yderligere undersøgelse af de forskellige elementer i den foreliggende sag med henblik på at sikre sig, at den anvendte en forlængelse af en varighed, der var tilstrækkelig til at gøre det muligt at vurdere ansøgningen om fornyelse af godkendelsen af dimoxystrobin.
85      Endvidere er Kommissionens forklaringer angående det forhold, at den valgte udvidelser af begrænset varighed, som om nødvendigt kunne forlænges på ny, snarere end en enkelt forlængelse for en længere periode, ikke i overensstemmelse med de principper, der er anført i præmis 79 og 80 ovenfor. Det følger nemlig af disse principper, at forlængelsesperioden skal beregnes konkret og på grundlag af de trin i proceduren, som mangler at blive gennemført, og at den hverken må være kortere eller længere, end hvad der er nødvendigt for at afslutte proceduren for fornyelse.
86      I øvrigt er godkendelsesperioden for dimoxystrobin blevet forlænget for sjette gang ved gennemførelsesforordning 2021/2068. Som følge af denne forlængelse er varigheden af godkendelsen af dette aktivstof, som oprindeligt var 10 år i henhold til artikel 5 i forordning nr. 1107/2009, blevet forøget til mere end 16 år og 3 måneder. Denne forlængelsesperiode er mere end dobbelt så lang som den periode på 3 år, der i gennemførelsesforordning nr. 844/2012 er fastsat til gennemførelsen af en procedure for fornyelse. Kommissionen anførte ikke desto mindre i denne henseende, at den i henhold til artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 havde ret til at forlænge godkendelsesperioden for dimoxystrobin uden nogen tidsmæssig begrænsning, uanset den samlede varighed af proceduren for fornyelse.
87      Det skal ligeledes bemærkes, at gennemførelsesforordning 2021/2068 blev vedtaget i forbindelse med en ansøgning om fornyelse for et aktivstof, som Kommissionen selv har kvalificeret som et »persistent og toksisk« stof, der er kandidat til substitution som følge af sine hormonforstyrrende egenskaber, der kan have negative virkninger hos mennesker (jf. præmis 8 ovenfor).
88      Med hensyn til stoffer, der er kandidater til substitution, fastsætter artikel 24 i forordning nr. 1107/2009 imidlertid, at hver fornyelsesperiode højst må være på syv år.
89      Efter den sjette forlængelse af godkendelsesperioden for dimoxystrobin svarer den samlede forlængelsesperiode således, bortset fra nogle måneder, til den maksimale varighed af fornyelsen af godkendelsen, som kunne være blevet besluttet efter afslutningen af den omhandlede procedure for fornyelse, selv hvis de øvrige kriterier havde været opfyldt.
90      Ved i den anfægtede afgørelse at fastslå, at den kunne forlænge godkendelsen af dimoxystrobin for sjette gang, uden at tage hensyn til disse omstændigheder, så Kommissionen bort fra den midlertidige og ekstraordinære karakter af mekanismen for forlængelse af godkendelsen af et aktivstof og til de krav om god sagsbehandling, der følger af den fastsatte ordning for fornyelse af en sådan godkendelse.
91      Heraf følger, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en retlig fejl.
92      Kommissionens argumenter er ikke egnet til at rejse tvivl om denne konklusion.
93      For det første har Kommissionen, med rette, gjort gældende, at forordning nr. 1107/2009 har flere formål. Dette forhold understøtter imidlertid den fortolkning af den nævnte forordnings artikel 17, der blev foretaget i præmis 52 ff. ovenfor (jf. bl.a. præmis 76), snarere end det rejser tvivl om denne fortolkning.
94      For det andet har Kommissionen gjort gældende, at konstateringen af de kritiske områder, som gav anledning til bekymring, og af huller i dataene om dimoxystrobin er uden relevans for anvendelsen af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, og at den forlængelse af godkendelsesperioden, som er fastsat i denne forordnings artikel 17, ikke hviler på materielle kriterier.
95      Det fremgår nemlig af ordlyden af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, at denne bestemmelse ikke omfatter overvejelser, der er knyttet til materielle vurderinger af aktivstofferne. Imidlertid er den fortolkning af den nævnte forordnings artikel 17, som blev foretaget i præmis 54-82 ovenfor, dels ikke baseret på sådanne overvejelser. Dels forudsætter forpligtelsen til at foretage en konkret analyse af de omstændigheder, der gør det muligt at forlænge godkendelsesperioden for et aktivstof såsom dimoxystrobin, herunder karakteren af dette stof (jf. præmis 85 ovenfor), heller ikke en materiel vurdering.
96      Disse argumenter, som Kommissionen har fremsat, er derfor uden betydning for Rettens konklusion.
97      Endelig kan CropLife Europes argument om, at den af sagsøgeren foreslåede fortolkning af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 er i strid med retssikkerheden, eftersom den gør forlængelsesmekanismen vilkårlig, heller ikke tiltrædes. Dels følger Kommissionens forpligtelse til at kontrollere overholdelsen af de kriterier, der er fastsat i denne forordnings artikel 17, under hensyntagen til sagens omstændigheder og de ved forordningen fastsatte krav om hurtig sagsbehandling, af selve forordningens ordlyd.
98      Dels blev der, som nævnt i præmis 81 og 82 ovenfor, taget hensyn til retssikkerheden ved afvejningen af de forskellige foreliggende hensyn, hvilket er i overensstemmelse med formålene med forordning nr. 1107/2009.
99      Det følger af ovenstående betragtninger, at det andet led i sagsøgerens første anbringende kan tiltrædes.
100    Den anfægtede afgørelse skal derfor annulleres, for så vidt som den vedrører dimoxystrobin, uden at det er nødvendigt at undersøge det første anbringendes første led eller det andet anbringende.
Sagsomkostninger
101    I henhold til procesreglementets artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har tabt sagen, bør det pålægges denne at bære sine egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger i overensstemmelse med dennes påstand herom.
102    I overensstemmelse med procesreglementets artikel 138, stk. 1 og 3, skal Parlamentet, Rådet og CropLife Europe bære deres egne omkostninger.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Fjerde Udvidede Afdeling):
1)      Kommissionens afgørelse Ares(2022) 3275139 af 27. april 2022 om afslag på Pesticide Action Network Europes (PAN Europe) anmodning om intern prøvelse vedrørende Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2021/2068 af 25. november 2021 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioderne for aktivstofferne benfluralin, dimoxystrobin, fluazinam, flutolanil, mecoprop-P, mepiquat, metiram, oxamyl og pyraclostrobin annulleres, for så vidt som den vedrører dimoxystrobin.
2)      Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler PAN Europes omkostninger.
3)      Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union og CropLife Europe bærer hver deres egne omkostninger.
da Silva Passos
Półtorak
Reine
Pynnä
Cassagnabère
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 19. november 2025.
Underskrifter
*      Processprog: engelsk.