62024CJ0429
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (deviata komora)
z 30. apríla 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana spotrebiteľa – Smernica 2011/83/EÚ – Pojem ‚spotrebiteľ‘ – Článok 2 bod 1 – Pojem ‚zmluva o službách‘ – Článok 2 bod 6 – Zmluvy o vzdelávaní týkajúce sa školskej výučby detí vo veku povinnej školskej dochádzky – Súkromné vzdelávanie – Článok 27 – Poskytovanie nepožadovaných služieb – Povinné predmety v súlade s vnútroštátnymi normami v oblasti vzdelávania“
Vo veci C‑429/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Sofijski rajonen săd (Okresný súd Sofia, Bulharsko) z 3. júna 2024 a doručený Súdnemu dvoru 18. júna 2024, ktorý súvisí s konaním:
St. Kliment Ochridski Primary Private School EOOD
proti
QX,
SÚDNY DVOR (deviata komora),
v zložení: predseda deviatej komory N. Jääskinen, sudcovia M. Condinanzi a R. Frendo (spravodajkyňa),
generálny advokát: A. Biondi,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
St. Kliment Ochridski Primary Private School EOOD, v zastúpení: S. A. Logofetova,
–
česká vláda, v zastúpení: S. Šindelková, M. Smolek a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
–
nemecká vláda, v zastúpení: J. Möller a N. Scheffel, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: G. Koleva a I. Rubene, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 bodov 1 a 6 a článku 27 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/13/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES a ktorou sa zrušuje smernica Rady 85/577/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES (Ú. v. EÚ L 304, 2011, s. 64).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi súkromným vzdelávacím zariadením St. Kliment Ochridski Primary Private School EOOD (ďalej len škola „St. Kliment Ochridski“) a fyzickou osobou QX vo veci zaplatenia zmluvnej pokuty touto osobou, vyplývajúcej z jednostranného vypovedania zmlúv o vzdelávaní, ktoré uzavrela s týmto zariadením na účely školského vzdelávania jej detí vo veku povinnej školskej dochádzky.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 93/13
3
Článok 2 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288) stanovuje:
„Na účely tejto smernice:
…
b)
‚spotrebiteľ‘ znamená akúkoľvek fyzickú osobu, ktorá v zmluvách podliehajúcich tejto smernici koná s cieľom, nevzťahujúcim sa k jeho [svojím – neoficiálny preklad] obchodom, podnikaniu alebo povolaniu;
c)
‚predajca alebo dodávateľ‘ znamená akúkoľvek fyzickú alebo právnickú osobu, ktorá v zmluvách podliehajúcich tejto smernici koná s cieľom vzťahujúcim sa k jeho [svojím – neoficiálny preklad] obchodom, podnikaniu alebo povolaniu bez ohľadu na to či má verejnú alebo súkromnú formu vlastníctva.“
Smernica 2011/83
4
Odôvodnenie 60 smernice 2011/83 znie:
„Keďže smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu [‚a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 84/450/EHS, smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004] (‚smernica o nekalých obchodných praktikách‘) [(Ú. v. EÚ L 149, 2005, s. 22)] sa zakazuje zotrvačný predaj, ktorý spočíva v nevyžiadanom dodaní tovaru alebo nevyžiadanom poskytnutí služieb spotrebiteľom, ale nestanovuje sa v nej žiadny zmluvný prostriedok nápravy, je potrebné v tejto smernici zaviesť taký zmluvný prostriedok nápravy, ktorým sa spotrebiteľ oslobodí od povinnosti poskytnúť akúkoľvek úhradu za takéto nevyžiadané dodanie tovaru alebo nevyžiadané poskytnutie služieb.“
5
Článok 2 smernice 2011/83 s názvom „Vymedzenia pojmov“ stanovuje:
„Na účely tejto smernice sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
1.
‚spotrebiteľ‘ je akákoľvek fyzická osoba, ktorá v zmluvách, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, koná na účely, ktoré sa netýkajú jej obchodnej ani podnikateľskej činnosti, remesla ani povolania;
2.
‚obchodník‘ je akákoľvek fyzická osoba alebo akákoľvek právnická osoba bez ohľadu na to, či je v súkromnom, alebo verejnom vlastníctve, ktorá v súvislosti so zmluvami, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, koná na účely, ktoré sa týkajú jej obchodnej alebo podnikateľskej činnosti, remesla alebo povolania, a to aj prostredníctvom inej osoby konajúcej v jej mene alebo z jej poverenia;
…
5.
‚kúpna zmluva‘ je akákoľvek zmluva, na základe ktorej obchodník prevedie alebo sa zaviaže previesť vlastníctvo tovaru na spotrebiteľa a spotrebiteľ uhradí alebo sa zaviaže uhradiť jeho cenu, a to vrátane akejkoľvek zmluvy, ktorej predmetom je tovar aj služby;
6.
‚zmluva o službách‘ je akákoľvek zmluva, ktorá nie je kúpnou zmluvou a na základe ktorej obchodník poskytne alebo sa zaviaže poskytnúť spotrebiteľovi službu a spotrebiteľ uhradí alebo sa zaviaže uhradiť jej cenu;
…“
6
Článok 3 tejto smernice, nazvaný „Rozsah pôsobnosti“, v odsekoch 1 a 5 stanovuje:
„1.   Táto smernica sa vzťahuje na každú zmluvu uzatvorenú medzi obchodníkom a spotrebiteľom za podmienok a v rozsahu stanovenom v jej ustanoveniach. …
…
5.   Táto smernica nemá vplyv na vnútroštátne všeobecné zmluvné právo, ako sú predpisy o platnosti, zostavení alebo účinku zmluvy, pokiaľ sa aspekty všeobecného zmluvného práva v tejto smernici neupravujú.“
7
Článok 27 uvedenej smernice, nazvaný „Zotrvačný predaj“, znie takto:
Spotrebiteľ je oslobodený od povinnosti poskytnúť akúkoľvek úhradu v prípade nevyžiadaného dodania tovaru, vody, plynu, elektrickej energie, ústredného kúrenia alebo digitálneho obsahu či nevyžiadaného poskytnutia služieb, zakázaného v článku 5 ods. 5 a v bode 29 prílohy I k smernici 2005/29/ES. V takýchto prípadoch absencia odpovede zo strany spotrebiteľa pri takejto nevyžiadanej dodávke alebo nevyžiadanom poskytnutí služieb nepredstavuje súhlas.“
Bulharské právo
Zákon o predškolskom a školskom vzdelávaní
8
Zakon za predučilištnoto i učilištnoto obrazovanie (zákon o predškolskom a školskom vzdelávaní) (DV č. 79 z 13. októbra 2015) v znení uplatňujúcom sa na spor vo veci samej (ďalej len „ZPUO“) v článku 8 ods. 2 stanovuje:
„Povinná školská dochádzka dieťaťa trvá do dosiahnutia veku 16 rokov a začína sa školským rokom, v ktorom dieťa dosiahlo vek 7 rokov.“
9
Podľa článku 29 ods. 3 ZPUO:
„Súkromné materské školy a súkromné školy nadobúdajú postavenie právnickej osoby za podmienok a spôsobmi stanovenými v Targovski zakon (Obchodný zákon) [(DV č. 48 z 18. júna 1991)], Zakon za juridičeskite lica s nestopanska cel (zákon o neziskových právnických osobách) [(DV č. 81 zo 6. októbra 2000)], Zakon za kooperaciite (zákon o družstvách) [(DV č. 113 z 28. decembra 1991)] alebo podľa právnych predpisov iného členského štátu.“
10
Podľa článku 301 ods. 1 a 2 ZPUO:
„1.   Služby, ktoré idú nad rámec štátom financovanej ponuky podľa článku 10 ods. 3 a ktoré poskytujú súkromné materské školy a súkromné školy za úhradu, sú upravené v školskom poriadku príslušnej súkromnej materskej školy alebo súkromnej školy.
2.   Podmienky a postup pri platení služieb podľa odseku 1, ako aj výšku platieb dohodne súkromná materská škola alebo súkromná škola s rodičom dieťaťa alebo žiaka zmluvne.“
Zákon o ochrane spotrebiteľov
11
Článok 13 doplňujúcich ustanovení k Zakon za zaštita na potrebitelite (zákon o ochrane spotrebiteľov) (DV č. 99 z 9. decembra 2005) v znení uplatňujúcom sa na spor vo veci samej preberá do bulharského práva článok 2 smernice 2011/83 takmer v tom istom znení.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
12
QX uzavrela so školou St. Kliment Ochridski dve zmluvy o vzdelávaní na plný úväzok na účely školského vzdelávania svojich detí v školskom roku 2022/2023 za úhradu ročného školného.
13
Tieto deti boli podľa bulharskej právnej úpravy vo veku povinnej školskej dochádzky.
14
Obidve zmluvy obsahovali zmluvnú podmienku, podľa ktorej ich QX mohla jednostranne vypovedať prostredníctvom predchádzajúceho písomného oznámenia v lehote jedného mesiaca a zaplatenia zmluvnej pokuty. Táto podmienka spresňovala, že ak QX v okamihu oznámenia o jej vypovedaní neuhradila poslednú splátku dotknutej zmluvy, dlžná zmluvná pokuta bude zodpovedať sume tejto poslednej nezaplatenej splátky ku dňu doručenia tejto výpovede.
15
Dňa 4. apríla 2023 boli tieto dve zmluvy ukončené a deti QX nastúpili do iného vzdelávacieho zariadenia.
16
Škola St. Kliment Ochridski podala na Sofijski rajonen săd (Okresný súd Sofia, Bulharsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, žalobu proti QX, ktorou sa domáhala, aby bola QX uložená povinnosť zaplatiť jej dohodnutú zmluvnú pokutu z dôvodu, že jednostranne vypovedala uvedené zmluvy a odhlásila svoje deti z tohto zariadenia.
17
Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, uvádza, že medzi účastníkmi konania vo veci samej je nesporné, že posledná splátka zmlúv dotknutých vo veci samej nebola zaplatená. Výška tejto poslednej splátky a výška tejto zmluvnej pokuty sú medzi nimi tiež nesporné.
18
QX však spochybňuje platnosť uvedenej zmluvnej pokuty, pričom tvrdí, že je v rozpore s dobrými mravmi, keďže vedie k bezdôvodnému obohateniu. Tvrdí, že táto zmluvná pokuta prekračuje svoj preventívny, kompenzačný a represívny účel.
19
Za týchto okolností sa vnútroštátny súd v prvom rade pýta, či QX možno považovať za spotrebiteľa, keďže je zo zákona povinná zabezpečiť školskú dochádzku svojich detí, aby sa vzdelávali.
20
V tejto súvislosti tento súd poznamenáva, že v Bulharsku je školská dochádzka povinná pre žiakov do veku 16 rokov. Podľa spôsobu financovania môžu byť bulharské vzdelávacie zariadenia verejné alebo súkromné. Zatiaľ čo verejné vzdelávacie zariadenia ponúkajú bezplatné vzdelávanie, súkromné vzdelávacie zariadenia si vyžadujú zaplatenie školného od rodičov žiakov. Okrem toho v súkromných vzdelávacích zariadeniach sa vzdelávanie poskytuje na základe zmluvy o vzdelávaní uzavretej medzi dotknutým zariadením a rodičmi vyučovaného žiaka.
21
Uvedený súd spresňuje, že neexistuje žiadny rozdiel medzi verejnými vzdelávacími zariadeniami a súkromnými vzdelávacími zariadeniami, pokiaľ ide o predmety, ktorých výučba je povinná, počet vyučovacích hodín týchto predmetov a obsah tejto výučby. V obidvoch prípadoch sa vzdelávanie poskytuje v súlade s vnútroštátnymi vzdelávacími normami, vymedzenými vo vyhláškach ministra školstva a vedy.
22
V tejto súvislosti ten istý súd uvádza, že škola St. Kliment Ochridski je súkromným vzdelávacím zariadením, ktoré je registrované ako obchodná spoločnosť. Toto zariadenie nie je žiadnym spôsobom financované štátom alebo dotknutou obcou a svoje fungovanie financuje výlučne z školného, darov a iných zdrojov príjmov. Okrem toho uvedené zariadenie nemá neziskový účel ani nekoná ako družstvo, ale vykonáva podnikateľskú činnosť.
23
Preto podľa vnútroštátneho súdu na jednej strane zmluvy, o ktoré ide vo veci samej, boli uzavreté v rámci obchodnej činnosti školy St. Kliment Ochridski a na druhej strane QX konala na účely, ktoré sa netýkajú jej obchodnej ani podnikateľskej činnosti, remesla ani povolania.
24
Okrem toho vzhľadom na to, že práve dotknutý rodič uzavrel zmluvy o vzdelávaní na to, aby jeho deti mohli využívať vzdelávacie služby, sa tento súd pýta, či tieto deti možno považovať za spotrebiteľov v rámci týchto zmlúv.
25
V druhom rade sa uvedený súd pýta, či zmluva o poskytovaní vzdelávania súkromným zariadením, pokiaľ je školská dochádzka povinná, predstavuje „zmluvu o službách“ v zmysle článku 2 bodu 6 smernice 2011/83.
26
V tejto súvislosti ten istý súd uvádza, že skutočnosť, že túto službu môžu poskytovať tak verejné vzdelávacie zariadenia, ako aj súkromné vzdelávacie zariadenia, vyvoláva neistotu, pokiaľ ide o túto kvalifikáciu. Za týchto okolností má pochybnosti o tom, či sa má celá predmetná zmluva kvalifikovať ako „zmluva o službách“, keďže školská dochádzka je povinná a výučba sa poskytuje podľa vnútroštátnych noriem v oblasti vzdelávania, alebo či sa má uvedená kvalifikácia uplatniť len na služby uvedené v tejto zmluve, ktoré však nepatria do oblasti povinného vzdelávania, ako je poskytovanie stravy, doprava alebo mimoškolské činnosti.
27
V treťom rade za predpokladu, že by sa zmluva o vzdelávaní uzavretá so súkromným zariadením mala považovať za spotrebiteľskú zmluvu, sa vnútroštátny súd pýta, či treba uplatniť článok 27 smernice 2011/83, ktorý stanovuje oslobodenie od povinnosti platiť za nevyžiadané poskytnutie služieb.
28
Tento súd sa totiž pýta na možnosť rodičov alebo žiakov tvrdiť, že nežiadali o vyučovanie určitých predmetov v rámci stanoveného počtu vyučovacích hodín povinných alebo voliteľných predmetov. Konkrétne sa pýta, či je možné obmedziť zodpovednosť spotrebiteľa za zaplatenie školného z dôvodu, že dotknuté dieťa nežiadalo o výučbu daného predmetu v rámci uloženého počtu vyučovacích hodín.
29
Vnútroštátny súd napokon zdôrazňuje význam objasnenia otázok nastolených týmito tromi pochybnosťami, keďže v sporoch, ktoré sa týkajú spotrebiteľského práva, môže vnútroštátny súd uplatniť ex offo kogentnú právnu normu, ktorej cieľom je ochrana dotknutého spotrebiteľa.
30
Za týchto okolností Sofijski rajonen săd (Okresný súd Sofia) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa pojem ‚spotrebiteľ‘ v zmysle článku 2 bodu 1 smernice [2011/83] vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje na rodiča, ktorý uzavrel zmluvu o vzdelávaní so súkromnou školou, ktorej predmetom je povinné vzdelávanie jeho detí v tejto škole zapísanej ako obchodná spoločnosť?
2.
Má sa pojem ‚spotrebiteľ‘ v zmysle článku 2 bodu 1 smernice [2011/83] vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje na žiaka, ktorý plní povinnú školskú dochádzku v súkromnej škole zapísanej ako obchodná spoločnosť na základe odplatnej zmluvy o vzdelávaní uzavretej medzi jeho rodičom a touto školou?
3.
Má sa pojem ‚zmluva o službách‘ v zmysle článku 2 bodu 6 smernice [2011/83] vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje na zmluvu o vzdelávaní uzatvorenú medzi rodičom a súkromnou školou zapísanou ako obchodná spoločnosť na účely poskytovania povinného vzdelávania žiakom, podľa ktorej je financovanie realizované rodičom vo forme úhrady školného?
4.
Ak je odpoveď na jednu alebo viacero z predchádzajúcich troch otázok kladná, má sa článok 27 smernice [2011/83] vykladať v tom zmysle, že žiak alebo rodič môže byť oslobodený od platenia školného, ak nepožiadal o vyučovanie určitého školského predmetu alebo nie je s vyučovaním spokojný, a tento školský predmet je podľa štátnych vzdelávacích štandardov povinným predmetom?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej a druhej otázke
31
Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 bod 1 smernice 2011/83 vykladať v tom zmysle, že pojem „spotrebiteľ“ v zmysle tohto ustanovenia sa vzťahuje na rodiča, ktorý sám uzavrel zmluvu o vzdelávaní so súkromným vzdelávacím zariadením zaregistrovaným ako obchodná spoločnosť na účely školského vzdelávania svojich detí vo veku povinnej školskej dochádzky, alebo na žiaka, ktorý je vzdelávaný v tomto školskom zariadení v rámci takejto zmluvy.
32
Na úvod treba pripomenúť, že v súlade s článkom 3 ods. 1 smernice 2011/83 sa táto smernica uplatňuje za podmienok a v rozsahu stanovenom v jej ustanoveniach na každú zmluvu uzavretú medzi obchodníkom a spotrebiteľom s výnimkou zmlúv uvedených v odseku 3 tohto článku. Keďže na zmluvy o vzdelávaní uzavreté so súkromnými vzdelávacími zariadeniami sa nevzťahuje tento odsek 3, treba usudzovať, že tieto zmluvy patria svojím predmetom do pôsobnosti smernice 2011/83.
33
Podľa článku 2 ods. 1 smernice 2011/83 je pojem „spotrebiteľ“ vymedzený ako označujúci akúkoľvek fyzickú osobu, ktorá v zmluvách, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, koná na účely, ktoré sa netýkajú jej obchodnej ani podnikateľskej činnosti, remesla ani povolania.
34
Na zabezpečenie dodržania cieľov sledovaných normotvorcom Únie v oblasti spotrebiteľských zmlúv, ako aj vnútorného súladu práva Únie treba najmä zohľadniť pojem „spotrebiteľ“ nachádzajúci sa v iných právnych predpisoch tohto práva [rozsudok z 8. júna 2023, YYY. (Pojem spotrebiteľ), C‑570/21, EU:C:2023:456, bod 40 a citovaná judikatúra].
35
Konkrétne na účely výkladu článku 2 bodu 1 smernice 2011/83 treba zohľadniť výklad, ktorý už poskytol Súdny dvor, pokiaľ ide o pojem „spotrebiteľ“ v rámci smernice 93/13.
36
Okrem okolnosti, že smernica 2011/83, ktorá zmenila smernicu 93/13, definuje vo svojom článku 2 pojem „spotrebiteľ“ spôsobom, ktorý je vo veľkej miere rovnocenný s tým, ktorý je uvedený v článku 2 smernice 93/13, sleduje totiž rovnaký cieľ ako táto posledná uvedená smernica. Smernica 2011/83 sa týka práv spotrebiteľov v súvislosti so zmluvami uzavretými s obchodníkmi a jej cieľom je zaručiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov zabezpečením ich informovanosti a bezpečnosti pri transakciách s obchodníkmi [pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. júna 2023, YYY. (Pojem spotrebiteľ), C‑570/21, EU:C:2023:456, bod 42 a citovaná judikatúra].
37
V rámci smernice 93/13 Súdny dvor rozhodol, že postavenie dotknutej osoby ako „spotrebiteľa“ sa musí riadiť funkčným kritériom spočívajúcim v posúdení, či dotknutý zmluvný vzťah patrí do rámca činností, ktoré nesúvisia s výkonom povolania. Súdny dvor už mal navyše príležitosť spresniť, že pojem „spotrebiteľ“ v zmysle článku 2 písm. b) tejto smernice má objektívnu povahu a nezávisí od konkrétnych vedomostí, ktoré môže dotknutá osoba mať, alebo od informácií, ktoré táto osoba skutočne má k dispozícii (rozsudok z 24. októbra 2024, Zabitón, C‑347/23, EU:C:2024:919, bod 25 a citovaná judikatúra).
38
Podobne ako Súdny dvor rozhodol v súvislosti s článkom 2 písm. b) smernice 93/13, treba konštatovať, že tento výklad platí aj pre smernicu 2011/83. Kogentná povaha ustanovení uvedených v smernici 2011/83 a osobitné požiadavky ochrany spotrebiteľa, ktoré sú s nimi spojené, si totiž vyžadujú, aby sa uprednostnil extenzívny výklad pojmu „spotrebiteľ“ v zmysle článku 2 bodu 1 tejto smernice s cieľom zabezpečiť potrebný účinok uvedenej smernice (rozsudok z 24. októbra 2024, Zabitón, C‑347/23, EU:C:2024:919, bod 28 a citovaná judikatúra).
39
V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania v prvom rade vyplýva, že QX uzavrela dve zmluvy o vzdelávaní na plný úväzok so školou St. Kliment Ochridski na účely školského vzdelávania svojich detí v školskom roku 2022/2023 za protihodnotu vo forme platenia ročného školného. Vyplýva z neho tiež to, že toto zariadenie financované zo súkromných zdrojov je registrované ako obchodná spoločnosť.
40
Zdá sa teda, že uzavretie zmlúv o vzdelávaní dotknutých vo veci samej nesledovalo pre QX účel výkonu povolania, ale jeho cieľom bolo len zabezpečiť školské vzdelávanie jej detí v súkromnom vzdelávacom zariadení.
41
Toto posúdenie nemôže byť vyvrátené skutočnosťou, že tieto zmluvy boli uzavreté na obdobie, počas ktorého je podľa bulharskej právnej úpravy povinná školská dochádzka. Na jednej strane totiž definícia pojmu „spotrebiteľ“ uvedená v článku 2 bode 1 smernice 2011/83, ktorá, ako bolo pripomenuté v bode 37 tohto rozsudku, je objektívnym pojmom, neobsahuje žiadnu požiadavku alebo podmienku týkajúcu sa predmetu zmluvy, pokiaľ patrí do pôsobnosti tejto smernice. Konkrétne dôvody, ktoré viedli dotknutú osobu k uzavretiu tejto zmluvy, a to aj vtedy, keď vyplývajú z nevyhnutnosti splniť si zákonnú povinnosť, nie sú relevantné na určenie, či sa na túto osobu vzťahuje pojem spotrebiteľ. Na druhej strane povinný charakter školskej dochádzky vôbec neukladá povinnosť uzavrieť zmluvu so súkromným vzdelávacím zariadením. Inými slovami, hoci je dotknutý rodič povinný zapísať svoje dieťa do vzdelávacieho zariadenia, zachováva si úplnú slobodu rozhodnúť sa zveriť vzdelávanie tohto dieťaťa verejnému alebo súkromnému zariadeniu.
42
V druhom rade podľa informácií vnútroštátneho súdu boli zmluvy dotknuté vo veci samej uzavreté medzi samotnou QX a uvedeným zariadením, v dôsledku čoho sa zmluvné záväzky vzťahujú na QX, a nie na jej deti. Keďže tieto deti nie sú zmluvnými stranami týchto zmlúv, nemožno sa domnievať, že konali v zmysle článku 2 bodu 1 smernice 2011/83, a teda sa na ne nevzťahuje pojem „spotrebiteľ“ v súlade s týmto ustanovením.
43
Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba na prvú a druhú otázku odpovedať tak, že článok 2 bod 1 smernice 2011/83 sa má vykladať v tom zmysle, že:
–
pojem „spotrebiteľ“ v zmysle tohto ustanovenia sa vzťahuje na rodiča, ktorý sám uzavrel zmluvu o vzdelávaní so súkromným vzdelávacím zariadením zaregistrovaným ako obchodná spoločnosť na účely školského vzdelávania svojich detí vo veku povinnej školskej dochádzky, a
–
tento pojem sa nevzťahuje na žiaka, ktorý je vzdelávaný v tomto školskom zariadení v rámci takejto zmluvy.
O tretej otázke
44
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 bod 6 smernice 2011/83 vykladať v tom zmysle, že na zmluvu o vzdelávaní týkajúcu sa školského vzdelávania detí vo veku povinnej školskej dochádzky, uzavretú medzi rodičom a súkromným vzdelávacím zariadením zaregistrovaným ako obchodná spoločnosť za protihodnotu vo forme platenia školného týmto rodičom, sa vzťahuje pojem „zmluva o službách“ v zmysle tohto ustanovenia.
45
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že pojem „zmluva o službách“, uvedený v článku 2 bode 6 tejto smernice je vymedzený široko ako „akákoľvek zmluva, ktorá nie je kúpnou zmluvou a na základe ktorej obchodník poskytne alebo sa zaviaže poskytnúť spotrebiteľovi službu a spotrebiteľ uhradí alebo sa zaviaže uhradiť jej cenu“. Zo znenia tohto ustanovenia vyplýva, že tento pojem treba chápať tak, že zahŕňa všetky zmluvy, na ktoré sa nevzťahuje pojem „kúpna zmluva“ (rozsudok z 21. decembra 2023, BMW Bank a i., C‑38/21, C‑47/21 a C‑232/21, EU:C:2023:1014, bod 154 a citovaná judikatúra).
46
Zmluvy o vzdelávaní, ako sú zmluvy dotknuté vo veci samej, ktorými sa súkromné vzdelávacie zariadenie zaväzuje poskytovať vzdelávacie služby deťom rodiča, v súlade s vnútroštátnymi predpismi v oblasti vzdelávania, ako aj doplnkové služby, za protihodnotu vo forme úhrady ročného školného týmto rodičom, sa netýkajú prevodu vlastníctva tovaru v zmysle článku 2 bodu 5 smernice 2011/83. V dôsledku toho s výhradou overení, ktoré prislúcha vykonať vnútroštátnemu súdu, sa na tieto zmluvy vzťahuje pojem „zmluva o službách“ v zmysle článku 2 bodu 6 tejto smernice.
47
Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 2 bod 6 smernice 2011/83 sa má vykladať v tom zmysle, že na zmluvu o vzdelávaní týkajúcu sa školského vzdelávania detí vo veku povinnej školskej dochádzky, uzavretú medzi rodičom a súkromným vzdelávacím zariadením zaregistrovaným ako obchodná spoločnosť za protihodnotu vo forme platenia školného týmto rodičom, sa vzťahuje pojem „zmluva o službách“ v zmysle tohto ustanovenia.
O štvrtej otázke
48
Svojou štvrtou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 27 smernice 2011/83 vykladať v tom zmysle, že v rámci zmluvy o vzdelávaní uzavretej medzi rodičom a súkromným vzdelávacím zariadením môže byť tento rodič oslobodený od povinnosti platiť školné stanovené v tejto zmluve z dôvodu, že on sám alebo jeho dieťa nežiadali, aby toto dieťa absolvovalo výučbu určitého osobitného predmetu, ak je táto výučba povinná v súlade s vnútroštátnymi predpismi v oblasti vzdelávania, alebo ak uvedený rodič alebo jeho dieťa nie sú spokojní s kvalitou vzdelávacích služieb poskytovaných v rámci uvedenej zmluvy.
49
Treba uviesť, že podľa článku 27 smernice 2011/83 spotrebiteľ je oslobodený od povinnosti poskytnúť akúkoľvek úhradu v prípade nevyžiadaného dodania tovaru, vody, plynu, elektrickej energie, ústredného kúrenia alebo digitálneho obsahu či nevyžiadaného poskytnutia služieb, zakázaného v článku 5 ods. 5 a v bode 29 prílohy I k smernici 2005/29/ES a že absencia odpovede zo strany tohto spotrebiteľa v takomto prípade nepredstavuje súhlas.
50
Zotrvačný predaj je uvedený v odôvodnení 60 smernice 2011/83 ako spočívajúci „v nevyžiadanom dodaní tovaru alebo nevyžiadanom poskytnutí služieb spotrebiteľom“. Súdny dvor v tejto súvislosti rozhodol, že „zotrvačný predaj“ v zmysle bodu 29 prílohy I smernice 2005/29, na ktorú odkazuje článok 27 smernice 2011/83, predstavuje najmä konanie obchodníka, ktoré od spotrebiteľa požaduje zaplatenie produktu či služby, ktoré boli dodané tomuto spotrebiteľovi bez toho, aby o ne spotrebiteľ požiadal (rozsudok z 5. decembra 2019, EVN Bălgarija Toplofikacija a Toplofikacijia Sofija, C‑708/17 a C‑725/17, EU:C:2019:1049, bod 64 a citovaná judikatúra).
51
Cieľom článku 27 smernice 2011/83 je zabrániť obchodníkovi v tom, aby dotknutému spotrebiteľovi nanútil zmluvný vzťah, s ktorým spotrebiteľ slobodne nesúhlasil (rozsudok z 5. decembra 2019, EVN Bălgarija Toplofikacija a Toplofikacijia Sofija, C‑708/17 a C‑725/17, EU:C:2019:1049, bod 65).
52
V prejednávanej veci z toho, čo uviedol vnútroštátny súd, vyplýva, že zmluvy dotknuté vo veci samej sa týkajú vyučovania na plný úväzok poskytovaného deťom QX za protihodnotu vo forme platenia ročného školného zo strany QX. Toto vyučovanie je zaručené v súlade s vnútroštátnymi vzdelávacími normami, ktoré sú stanovené vo vyhláškach ministra školstva a vedy.
53
S výhradou overení, ktoré prislúcha vykonať vnútroštátnemu súdu, sa teda zdá, že podľa týchto vnútroštátnych noriem sa v rámci zmlúv o vzdelávaní uzavretých medzi rodičom a súkromným vzdelávacím zariadením tento rodič slobodne zaviazal k jedinému celkovému plneniu bez toho, aby mal možnosť vybrať si vyučované predmety alebo upraviť počet vyučovacích hodín. Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, nevyplýva, že by sa za nevyžiadané služby vyžadovala dodatočná platba. Preto nemôže ísť o službu poskytnutú bez toho, aby o to uvedený rodič požiadal.
54
Za týchto podmienok nemožno poskytovanie povinného vzdelávania v súlade s vnútroštátnymi normami v oblasti vzdelávania považovať za „zotrvačný predaj“ služieb v zmysle článku 27 smernice 2011/83.
55
Pokiaľ ide o nespokojnosť rodiča alebo jeho dieťaťa s kvalitou vzdelávacích služieb poskytovaných v rámci týchto zmlúv, treba pripomenúť, že ako vyplýva z článku 3 ods. 5 smernice 2011/83, táto smernica nemá vplyv na všeobecné ustanovenia zmluvného práva stanovené na vnútroštátnej úrovni, najmä na pravidlá týkajúce sa platnosti, uzatvárania a účinkov zmlúv v rozsahu, v akom táto smernica neupravuje všeobecné aspekty zmluvného práva. Táto situácia sa preto musí posúdiť v súlade s vnútroštátnym zmluvným právom.
56
Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba na štvrtú otázku odpovedať tak, že článok 27 smernice 2011/83 sa má vykladať v tom zmysle, že v rámci zmluvy o vzdelávaní uzavretej medzi rodičom a súkromným vzdelávacím zariadením:
–
tento rodič nemôže byť oslobodený od povinnosti zaplatiť školné stanovené v tejto zmluve z dôvodu, že on sám alebo jeho dieťa nežiadali výučbu určitého osobitného predmetu, ak je táto výučba povinná v súlade s vnútroštátnymi normami v oblasti vzdelávania,
–
tento článok sa neuplatňuje na situáciu, v ktorej uvedený rodič alebo jeho dieťa nie sú spokojní s kvalitou vzdelávacích služieb poskytovaných v rámci uvedenej zmluvy, ale na túto situáciu sa vzťahuje vnútroštátne zmluvné právo.
O trovách
57
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (deviata komora) rozhodol takto:
1.
Článok 2 bod 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/13/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES a ktorou sa zrušuje smernica Rady 85/577/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
–
pojem „spotrebiteľ“ v zmysle tohto ustanovenia sa vzťahuje na rodiča, ktorý sám uzavrel zmluvu o vzdelávaní so súkromným vzdelávacím zariadením zaregistrovaným ako obchodná spoločnosť na účely školského vzdelávania svojich detí vo veku povinnej školskej dochádzky, a
–
tento pojem sa nevzťahuje na žiaka, ktorý je vzdelávaný v tomto školskom zariadení v rámci takejto zmluvy.
2.
Článok 2 bod 6 smernice 2011/83
sa má vykladať v tom zmysle, že:
na zmluvu o vzdelávaní týkajúcu sa školského vzdelávania detí vo veku povinnej školskej dochádzky, uzavretú medzi rodičom a súkromným vzdelávacím zariadením zaregistrovaným ako obchodná spoločnosť za protihodnotu vo forme platenia školného týmto rodičom, sa vzťahuje pojem „zmluva o službách“ v zmysle tohto ustanovenia.
3.
Článok 27 smernice 2011/83
sa má vykladať v tom zmysle, že:
v rámci zmluvy o vzdelávaní uzavretej medzi rodičom a súkromným vzdelávacím zariadením
–
tento rodič nemôže byť oslobodený od povinnosti zaplatiť školné stanovené v tejto zmluve z dôvodu, že on sám alebo jeho dieťa nežiadali výučbu určitého osobitného predmetu, ak je táto výučba povinná v súlade s vnútroštátnymi normami v oblasti vzdelávania,
–
tento článok sa neuplatňuje na situáciu, v ktorej uvedený rodič alebo jeho dieťa nie sú spokojní s kvalitou vzdelávacích služieb poskytovaných v rámci uvedenej zmluvy, ale na túto situáciu sa vzťahuje vnútroštátne zmluvné právo.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: bulharčina.