62023CJ0466
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 26. júna 2025 (
*1
)
„Odvolanie – Hospodárska súťaž – Koncentrácie – Rozhodnutie, ktorým sa koncentrácia vyhlasuje za zlučiteľnú s vnútorným trhom – Žaloba podaná treťou osobou – Prípustnosť – Článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ – Aktívna legitimácia“
Vo veci C‑466/23 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 21. júla 2023,
Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH, so sídlom v Hameline (Nemecko), v zastúpení: T. Heymann a I. Zenke, Rechtsanwälte,
odvolateľka,
ďalší účastníci konania:
Európska komisia, v zastúpení: G. Meessen a I. Zaloguin, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci T. G. Funke, Rechtsanwalt,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
Spolková republika Nemecko, v zastúpení: J. Möller a R. Kanitz, splnomocnení zástupcovia,
E.ON SE, so sídlom v Essene (Nemecko), v zastúpení: pôvodne C. Barth, C. Grave, D.‑J. dos Santos Goncalves a R. Seifert, Rechtsanwälte, neskôr C. Barth, A. Fuchs, C. Grave a D.‑J. dos Santos Goncalves, Rechtsanwälte,
RWE AG, so sídlom v Essene, v zastúpení: pôvodne U. Scholz, J. Siegmund a J. Ziebarth, Rechtsanwälte, neskôr U. Scholz, J. Siegmund a M. von Armansperg, Rechtsanwälte,
vedľajší účastníci v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún, sudcovia D. Gratsias, E. Regan, J. Passer (spravodajca) a B. Smulders,
generálna advokátka: L. Medina,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Spoločnosť Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH sa svojím odvolaním domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 17. mája 2023, Stadtwerke Hameln Weserbergland/Komisia (T‑314/20, ďalej len napadnutý rozsudok, EU:T:2023:258), ktorým Všeobecný súd zamietol ako neprípustnú jej žalobu na zrušenie rozhodnutia Komisie C(2019) 1711 final z 26. februára 2019, ktorým sa koncentrácia vyhlasuje za zlučiteľnú s vnútorným trhom a Dohodou o EHP (vec M.8871 – RWE/E.ON Assets) (Ú. v. EÚ C 111, 2020, s. 1, ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Okolnosti predchádzajúce sporu
2
Okolnosti predchádzajúce sporu boli opísané v bodoch 2 až 11 napadnutého rozsudku a možno ich zhrnúť takto.
Kontext koncentrácie
3
RWE AG je spoločnosť založená podľa nemeckého práva, ktorá v čase oznámenia plánovanej koncentrácie pôsobila v celom dodávateľskom reťazci energie vrátane odvetvia výroby, veľkoobchodných dodávok, dopravy, distribúcie, maloobchodného predaja energie, ako aj služieb v oblasti energetiky poskytovaných spotrebiteľom. RWE a jej dcérske spoločnosti vrátane spoločnosti innogy SE pôsobia vo viacerých členských štátoch.
4
E.ON SE je spoločnosť založená podľa nemeckého práva, ktorá v tom istom čase vykonávala činnosti v celom dodávateľskom reťazci elektrickej energie, či už vo výrobe, veľkoobchode, distribúcii alebo maloobchodnom predaji elektrickej energie. E.ON vlastní a prevádzkuje aktíva na výrobu elektrickej energie vo viacerých členských štátoch.
5
Odvolateľka je mestským podnikom založeným podľa nemeckého práva, ktorý vyrába elektrickú energiu tak z konvenčných zdrojov energie, prostredníctvom svojich podielov v plynovej a parnej turbíne a uhoľnej elektrárni, ako aj z obnoviteľných zdrojov energie, prostredníctvom svojich vodných, fotovoltických a kogeneračných elektrární, zariadení na výrobu bioplynu a svojho podielu na prevádzke veterných elektrární. Jej výrobné aktíva sa nachádzajú v Nemecku.
6
Koncentrácia, o ktorú ide v prejednávanej veci, je súčasťou komplexnej výmeny aktív medzi spoločnosťami RWE a E.ON, ktorú oba dotknuté podniky oznámili 11. a 12. marca 2018 (ďalej len „celková koncentrácia“). Prvou koncentráciou, teda koncentráciou, o ktorú ide v prejednávanej veci, chce RWE získať výlučnú alebo spoločnú kontrolu nad určitými výrobnými zariadeniami spoločnosti E.ON. Druhá koncentrácia spočíva v tom, že E.ON získa výlučnú kontrolu nad distribučnými a maloobchodnými činnosťami, ako aj nad určitými výrobnými zariadeniami spoločnosti innogy, kontrolovanej spoločnosťou RWE. Pokiaľ ide o tretiu koncentráciu, podľa nej má RWE nadobudnúť 16,67 % akcií spoločnosti E.ON.
7
Druhá koncentrácia (ďalej len „koncentrácia M.8870“) bola Komisii oznámená 31. januára 2019. Komisia prijala rozhodnutie C(2019) 6530 final zo 17. septembra 2019, ktorým sa koncentrácia vyhlasuje za zlučiteľnú s vnútorným trhom a Dohodou o EHP (vec M.8870 – E.ON/Innogy) (Ú. v. EÚ C 379, 2020, s. 16).
8
Tretia koncentrácia bola oznámená Bundeskartellamt (Spolkový úrad pre hospodársku súťaž, Nemecko), ktorý ju rozhodnutím z 26. februára 2019 (vec B8‑28/19) povolil.
Správne konanie
9
Komisii bolo 22. januára 2019 doručené oznámenie o zamýšľanej koncentrácii podľa článku 4 nariadenia Rady (ES) č. 139/2004 z 20. januára 2004 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi (nariadenie ES o fúziách) (Ú. v. EÚ L 24, 2004, s. 1; Mim. vyd. 08/003, s. 40), v rámci ktorej chcela spoločnosť RWE v zmysle článku 3 ods. 1 písm. b) uvedeného nariadenia nadobudnúť výlučnú alebo spoločnú kontrolu nad určitými výrobnými aktívami spoločnosti E.ON.
10
Dňa 31. januára 2019 Komisia uverejnila v Úradnom vestníku Európskej únie predbežné oznámenie o tejto koncentrácii (vec M.8871 – RWE/E.ON Assets) (Ú. v. EÚ C 38, 2019, s. 22, ďalej len „koncentrácia M.8871“) podľa článku 4 ods. 3 nariadenia č. 139/2004.
11
V rámci skúmania koncentrácie M.8871 Komisia vykonala prieskum trhu, a preto zaslala niektorým podnikom dotazník, pričom odvolateľka nebola jedným z týchto podnikov.
Sporné rozhodnutie
12
Komisia 26. februára 2019 prijala napadnuté rozhodnutie, ktorým bola koncentrácia M.8871 vyhlásená za zlučiteľnú s vnútorným trhom v štádiu preskúmania stanovenom v článku 6 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 139/2004 a v článku 57 Dohody o Európskom hospodárskom priestore (EHP) z 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 1, 1994, s. 3; Mim. vyd. 11/052, s. 3).
Žaloba na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
13
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 27. mája 2020 podala odvolateľka žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia.
14
Odvolateľka na podporu svojej žaloby v podstate uviedla šesť žalobných dôvodov, z ktorých prvý bol založený na nesprávnom rozdelení analýzy celkovej koncentrácie, druhý na porušení povinnosti odôvodnenia, tretí na porušení jej práva byť vypočutá, štvrtý na porušení jej práva na účinnú súdnu ochranu, piaty na zjavne nesprávnych posúdeniach a šiesty na porušení povinnosti náležitej starostlivosti.
15
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zamietol žalobu ako neprípustnú z toho dôvodu, že odvolateľka nebola osobne dotknutá sporným rozhodnutím v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, a v dôsledku toho nemala aktívnu legitimáciu.
16
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bodoch 24 až 31 napadnutého rozsudku konštatoval:
„24
… podľa ustálenej judikatúry sú subjekty iné ako adresáti rozhodnutia osobne dotknuté, len ak ich toto rozhodnutie postihuje z dôvodu určitých ich osobitných vlastností alebo z dôvodu skutkových okolností, ktoré ich charakterizujú vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe, a z tohto dôvodu ich individualizuje, analogicky ako adresátov tohto rozhodnutia (pozri rozsudok zo 4. júla 2006, easyJet/Komisia, T‑177/04, EU:T:2006:187, bod 34 a citovanú judikatúru).
25
V prípade rozhodnutia vyhlasujúceho zlučiteľnosť koncentrácie s vnútorným trhom, pokiaľ ide o tretí podnik, to, či je osobne dotknutý, treba určiť v závislosti jednak od jeho účasti na správnom konaní a jednak od ovplyvnenia jeho postavenia na trhu. Aj keď obyčajná účasť na konaní určite nepostačuje sama osebe na preukázanie, že rozhodnutie sa týka žalobcu osobne, najmä v oblasti koncentrácií, ktorých podrobné preskúmanie si vyžaduje pravidelný kontakt s veľkým počtom podnikov, skutočnosťou zostáva, že aktívna účasť na správnom konaní predstavuje skutočnosť, ktorú judikatúra v oblasti hospodárskej súťaže, vrátane osobitnej oblasti preskúmavania koncentrácií, pravidelne zohľadňuje spolu s inými osobitnými okolnosťami na preukázanie prípustnosti jeho žaloby (pozri rozsudok zo 4. júla 2006, easyJet/Komisia, T‑177/04, EU:T:2006:187, bod 35 a citovanú judikatúru).
26
Práve vzhľadom na judikatúru pripomenutú v bode 25 vyššie Všeobecný súd prijal opatrenie na zabezpečenie priebehu konania s cieľom vyzvať účastníkov konania, aby na pojednávaní predložili svoje pripomienky k námietke neprípustnosti, ktorú mal v úmysle vzniesť ex offo.
27
Treba uviesť, že [odvolateľka] ani vo svojich písomných podaniach, ani na pojednávaní netvrdila, že zaslala Komisii list s cieľom predložiť pripomienky ku koncentrácii M.8871 alebo aby jej oznámila svoj úmysel zúčastniť sa na príslušnom konaní. Navyše zo žaloby vyplýva, že Komisia nevyzvala [odvolateľku], aby sa zúčastnila na prieskume trhu…
28
V tejto súvislosti je pravda, že Komisia v rámci svojej odpovede na tretí žalobný dôvod založený na porušení práva [odvolateľky] byť vypočutá vo vyjadrení k žalobe tvrdí, že [odvolateľke] bolo umožnené plne sa zúčastniť na konaní, najmä prostredníctvom prieskumu trhu, na ktorom sa zúčastnila, a že [odvolateľku] vypočula. Komisia však na pojednávaní spresnila, že išlo o vecnú chybu vo formulácii a že [odvolateľka] sa nezúčastnila ani na prieskume trhu, ani nebola Komisiou vypočutá v nadväznosti na žiadosť [odvolateľky] v tomto zmysle.
29
Z uvedeného vyplýva, že [odvolateľka] sa na správnom konaní nezúčastnila.
30
Navyše [odvolateľka] na pojednávaní neuviedla žiadne ďalšie tvrdenie, ktoré by preukazovalo, že sa obrátila na Komisiu s cieľom zúčastniť sa na správnej fáze konania.
31
Vzhľadom na to, že [odvolateľka] sa aktívne nezúčastnila na konaní týkajúcom sa koncentrácie M.8871, treba vzhľadom na neexistenciu osobitných okolností týkajúcich sa dotknutosti jej postavenia na trhu dospieť k záveru, že napadnutým rozhodnutím nie je osobne dotknutá v zmysle judikatúry pripomenutej v bode 25 vyššie.“
Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov odvolacieho konania
17
Odvolateľka návrhom podaným do kancelárie Súdneho dvora 21. júla 2023 podala toto odvolanie.
18
V ten istý deň odvolateľka, ktorá navyše v roku 2021 podala žalobu o neplatnosť rozhodnutia C(2019) 6530 final (vec T‑58/21), ktorú Všeobecný súd 21. júla 2023 ešte prejednával, podala návrh na prerušenie konania o tomto odvolaní až do vyhlásenia rozsudku Všeobecného súdu o uvedenej žalobe o neplatnosť.
19
Rozhodnutím z 19. septembra 2023 predseda Súdneho dvora po vypočutí účastníkov konania o tomto návrhu na prerušenie konania, ako aj o prípadnom spojení deviatich odvolaní – vrátane tohto odvolania – vo veciach C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑466/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P, C‑469/23 P, C‑470/23 P, C‑484/23 P a C‑485/23 P, ktoré boli podané proti rozsudkom Všeobecného súdu vo veciach T‑312/20, T‑313/20, T‑314/20, T‑315/20, T‑317/20, T‑318/20, T‑319/20, T‑320/20 a T‑321/20, zamietol uvedený návrh na prerušenie konania a nariadil len spojenie odvolaní vo veciach C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P a C‑470/23 P, týkajúcich sa rozsudkov Všeobecného súdu, ktorými bolo rozhodnuté vo veci samej, s vylúčením štyroch ďalších odvolaní vrátane tohto odvolania, ktoré boli podané proti rozsudkom, ktorými Všeobecný súd rozhodol, že žaloby boli neprípustné.
20
Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok a sporné rozhodnutie,
–
v každom prípade subsidiárne vrátil vec Všeobecnému súdu na akékoľvek potrebné nové rozhodnutie,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania vrátane výdavkov na advokáta a cestovných výdavkov vynaložených odvolateľkou v rámci konania na Všeobecnom súde.
21
Komisia a ďalší účastníci konania navrhujú, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil odvolateľke povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
22
Na podporu svojho odvolania odvolateľka uvádza šesť odvolacích dôvodov založených na porušení povinnosti odôvodnenia, skreslení skutkových okolností a porušení jej procesných práv (prvý odvolací dôvod), nesprávnom uplatnení článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ (druhý odvolací dôvod), nesprávnom neuplatnení článku 101 ZFEÚ (tretí odvolací dôvod), nesprávnom uplatnení článku 3 nariadenia č. 139/2004 (štvrtý odvolací dôvod), nesprávnom uplatnení článku 2 tohto nariadenia (piaty odvolací dôvod) a porušení zásad rozdelenia dôkazného bremena (šiesty odvolací dôvod).
23
Najskôr treba preskúmať druhý odvolací dôvod a potom prvý odvolací dôvod.
O druhom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom uplatnení článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ
O prvej časti
– Argumentácia účastníkov konania
24
V prvej časti druhého odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že v prípade rozhodnutia, ktorým sa koncentrácia vyhlási sa zlučiteľnú s vnútorným trhom, nie je potrebná formálna účasť tretieho podniku na správnom konaní, aby sa tento podnik považoval za osobne dotknutý týmto rozhodnutím v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ. Z procesného hľadiska stačí, že sa tejto osobe priznali práva na účasť, informácie a konzultáciu v prípade možného zásahu do jej majetkových záujmov.
25
Všeobecný súd pritom v bodoch 27 až 31 napadnutého rozsudku vychádzal len z formálnej neúčasti odvolateľky na konaní týkajúcom sa koncentrácie M.8871. Hoci účasť na konaní možno považovať za nepriamy dôkaz na účely určenia, či je osoba osobne dotknutá aktom v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, táto účasť nemôže predstavovať nevyhnutnú podmienku v prípade komplexnej koncentrácie realizovanej vo viacerých častiach, akou je celková koncentrácia. Rozhodujúce je, že odvolateľka prostredníctvom štúdie vypracovanej podnikom poskytujúcim ekonomické poradenstvo v oblasti Residual Supply Index (index zostatkovej ponuky), ktorú spolufinancovala, ovplyvnila obsah sporného rozhodnutia, čo potvrdzuje znenie tohto rozhodnutia. Okrem toho konanie týkajúce sa koncentrácie M.8871 Komisia umelo oddelila od konania týkajúceho sa koncentrácie M.8870.
26
Komisia podporovaná spoločnosťami E.ON a RWE spochybňuje tvrdenia odvolateľky.
– Posúdenie Súdnym dvorom
27
Na úvod treba pripomenúť, že podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ môže fyzická alebo právnická osoba podať žalobu proti rozhodnutiu určenému inej osobe, keď sa jej toto rozhodnutie priamo a osobne týka.
28
V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že iné osoby ako tie, ktorým je rozhodnutie určené, môžu tvrdiť, že sa ich rozhodnutie osobne týka, iba vtedy, keď sa ich týka na základe ich určitých osobitných vlastností alebo na základe okolnosti, ktorá ich charakterizuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe, a tým ich individualizuje obdobným spôsobom ako osobu, ktorej je takéto rozhodnutie určené (rozsudok zo 14. septembra 2023, Land Rheinland‑Pfalz/Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, bod 77 a citovaná judikatúra).
29
V prípade rozhodnutia vyhlasujúceho koncentráciu za zlučiteľnú s vnútorným trhom a pokiaľ ide o tretí podnik, treba to, či je osobne dotknutý, posúdiť v závislosti od súboru súhlasných nepriamych dôkazov alebo skutočností, ktoré sa môžu týkať tak účasti tohto podniku na správnom konaní, ako aj ovplyvnenia jeho postavenia na trhu. Aj keď obyčajná účasť na konaní určite sama osebe nepostačuje na preukázanie, že rozhodnutie sa žalobcu osobne týka, najmä v oblasti koncentrácií, ktorých podrobné preskúmanie si vyžaduje pravidelný kontakt s veľkým počtom podnikov, faktom zostáva, že aktívna účasť na správnom konaní predstavuje skutočnosť, ktorú judikatúra v oblasti hospodárskej súťaže, vrátane osobitnej oblasti preskúmavania koncentrácií, pravidelne zohľadňuje spolu s inými osobitnými okolnosťami na účely preukázania prípustnosti jeho žaloby. Okrem toho súčasné a budúce postavenie podniku, ktorý nie je účastníkom koncentrácie, na trhu, ktorý môže byť ovplyvnený touto koncentráciou, musí byť podstatne ovplyvnené, aby tento podnik mohol byť osobne dotknutý rozhodnutím, ktorým sa konštatuje zlučiteľnosť uvedenej koncentrácie s vnútorným trhom (pozri v tomto zmysle rozsudok z 31. marca 1998, Francúzsko a i./Komisia, C‑68/94 a C‑30/95, EU:C:1998:148, body 54 až 56, ako aj citovanú judikatúru).
30
Z toho vyplýva, že v posúdeniach uvedených v bodoch 24 a 25 napadnutého rozsudku, ktoré v podstate preberajú túto judikatúru – z ktorej vyplýva, že samotná účasť na správnom konaní nestačí na to, aby sa tretí podnik považoval za osobne dotknutý v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ –, sa Všeobecný súd nedopustil žiadneho nesprávneho právneho posúdenia.
31
Všeobecný súd ďalej v bode 29 napadnutého rozsudku konštatoval, že odvolateľka sa nezúčastnila na konaní týkajúcom sa koncentrácie M.8871, a v bode 30 tohto rozsudku dodal, že na pojednávaní neuviedla nijaké tvrdenie, ktoré by preukazovalo, že sa obrátila na Komisiu s cieľom zúčastniť sa na správnej fáze konania. Odvolateľka pritom nespochybňuje tieto konštatovania Všeobecného súdu.
32
Pokiaľ ide o tvrdenie odvolateľky, že rozhodujúca nie je otázka jej formálnej účasti na konaní týkajúcom sa koncentrácie M.8871, ale jej konkrétny vplyv na obsah sporného rozhodnutia prostredníctvom štúdie uvedenej v bode 25 tohto rozsudku, treba poznamenať, že je pravda, že v odôvodneniach 59 až 65 tohto rozhodnutia Komisia preskúmala viaceré štúdie týkajúce sa Residual Supply Index, ktoré jej predložili tak účastníci koncentrácie, ako aj tretie strany. Samotná okolnosť, že odvolateľka spolufinancovala jednu z týchto štúdií, však nestačí na vyvodenie záveru, že sa aktívne zúčastnila na správnom konaní v zmysle judikatúry pripomenutej v bode 29 tohto rozsudku.
33
Pokiaľ ide ďalej o tvrdenie, že konanie týkajúce sa koncentrácie M.8871 bolo umelo oddelené od konania týkajúceho sa koncentrácie M.8870, treba uviesť, že odvolateľka v tejto súvislosti nepredkladá žiadne dôkazy, ktoré by preukazovali, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade podmienok prípustnosti stanovených v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ. Týmto tvrdením sa totiž odvolateľka v skutočnosti neusiluje spochybniť konkrétne body napadnutého rozsudku, ale meritórne rozhodnutie Komisie schváliť každú z týchto dvoch koncentrácií jednotlivo. Uvedené tvrdenie je preto potrebné zamietnuť ako neprípustné.
34
Za týchto okolností treba prvú časť druhého odvolacieho dôvodu zamietnuť.
O druhej časti
– Argumentácia účastníkov konania
35
V druhej časti druhého odvolacieho dôvodu odvolateľka po prvé tvrdí, že Všeobecný súd nezohľadnil skutočnosť, že podmienka, podľa ktorej musí byť osoba osobne dotknutá aktom, ktorého zrušenie navrhuje, môže byť preukázaná „inými osobitnými okolnosťami“. Všeobecný súd podľa odvolateľky konkrétne nepreskúmal skutočnosti uvedené v jej žalobe, akými sú osobitosti trhu, značná výška investícií, ktoré uskutočnila, jej postavenie priameho konkurenta spoločnosti RWE alebo dôsledky koncentrácie na jej postavenie v hospodárskej súťaži.
36
Odvolateľka po druhé tvrdí, že v prípade existencie viacerých žalobcov je žaloba ako celok prípustná, aj keď je osobne dotknutý len jeden zo žalobcov, a dodáva, že to isté platí aj v prípade žalôb podaných samostatne viacerými žalobcami. Podľa odvolateľky sa teda Všeobecný súd dopustil nesprávneho posúdenia z hľadiska článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ tým, že nespojil jej žalobu s inými paralelnými žalobami, ktoré boli vyhlásené za prípustné.
37
Komisia podporovaná spoločnosťami E.ON a RWE spochybňuje tvrdenia odvolateľky.
– Posúdenie Súdnym dvorom
38
Pokiaľ ide o prvé tvrdenie odvolateľky, treba uviesť, že ním Všeobecnému súdu v podstate vytýka, že nepreskúmal skutočnosti, ktoré uviedla vo svojej žalobe s cieľom preukázať v prejednávanej veci existenciu osobitných okolností umožňujúcich preukázať, že bola sporným rozhodnutím osobne dotknutá.
39
V tejto súvislosti z judikatúry Súdneho dvora vyplýva jednak to, že v rámci odvolania sa preskúmanie Súdnym dvorom zameriava najmä na overenie, či Všeobecný súd odpovedal z právneho hľadiska dostatočne na všetky tvrdenia, ktoré uviedol žalobca, a jednak to, že dôvod založený na neodpovedaní Všeobecného súdu na tvrdenia predložené v prvostupňovom konaní predstavuje v podstate tvrdenie, že došlo k porušeniu povinnosti odôvodnenia (rozsudok zo 14. septembra 2023, Land Rheinland‑Pfalz/Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, bod 93 a citovaná judikatúra).
40
Toto prvé tvrdenie sa teda týka povinnosti odôvodnenia Všeobecného súdu, ktorá je predmetom prvého odvolacieho dôvodu, a bude preto preskúmané v rámci tohto odvolacieho dôvodu.
41
Pokiaľ ide o druhé tvrdenie, podľa ktorého rozhodnutie Všeobecného súdu nespojiť jej žalobu s inými žalobami, ktoré tiež smerovali proti spornému rozhodnutiu, ale boli vyhlásené za prípustné, predstavuje pochybenie z hľadiska článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, čím bráni uznaniu prípustnosti, ktoré by si pritom vyžadovala hospodárnosť konania, treba poznamenať, že rozhodnutie o spojení alebo rozdelení vecí predstavuje opatrenie Všeobecného súdu na zabezpečenie priebehu konania, ktoré nepodlieha preskúmaniu Súdnym dvorom (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. decembra 1995, Hogan/Súdny dvor, C‑173/95 P, EU:C:1995:461, bod 15).
42
Navyše vzhľadom na to, že uznesenie o spojení vecí nemá vplyv na nezávislosť a autonómnu povahu vecí, ktorých sa týka (rozsudok z 21. júna 2001, Moccia Irme a i./Komisia, C‑280/99 P až C‑282/99 P, EU:C:2001:348, bod 66), je žaloba podaná žalobcom, ktorý nespĺňa podmienky prípustnosti vyžadované článkom 263 štvrtým odsekom ZFEÚ, neprípustná bez ohľadu na prípadné spojenie s inou žalobou, o ktorej Všeobecný súd rozhodol, že je prípustná, podľa článku 68 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
43
Za týchto podmienok a s výhradou vyjadrenou v bode 40 tohto rozsudku treba zamietnuť druhú časť druhého odvolacieho dôvodu, a v dôsledku toho aj druhý odvolací dôvod v celom rozsahu.
O prvom odvolacom dôvode založenom na porušení povinnosti odôvodnenia, skreslení skutkových okolností a porušení procesných práv odvolateľky
Argumentácia účastníkov konania
44
V prvej časti prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd zamietol jej žalobu z dôvodu, že sa nezúčastnila správneho konania týkajúceho sa koncentrácie M.8871. Napadnutý rozsudok podľa odvolateľky nespresňuje, či je skutočný zásah do jej postavenia na trhu, na ktorý sa odvoláva, irelevantný, ani z akého dôvodu by takým mal byť, ale obmedzuje sa na uvedenie „neexistencie osobitných okolností týkajúcich sa dotknutosti jej postavenia na trhu“ v bode 31 napadnutého rozsudku. Z tohto bodu 31 nevyplýva, že Všeobecný súd overil, či podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ účastník konania môže byť osobne dotknutý aj v prípade, že sa formálne nezúčastnil na konaní. Odvolateľka poukázala na svoje postavenie priameho konkurenta spoločnosti RWE, ako aj na konkrétny zásah do jej záujmov. Odôvodnenie, ktoré neodpovedá na tvrdenia takejto povahy, je pritom podľa nej nesprávne.
45
V druhej časti prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že žaloba v prvostupňovom konaní, doplnená najmä jej písomnými pripomienkami zo 7. júla 2021 k vyjadreniu spoločnosti RWE ako vedľajšieho účastníka konania a jej ústnymi pripomienkami na pojednávaní, obsahovala úplný opis jej investícií a ich rozsahu, jej činností v oblasti výroby elektrickej energie v konkurenčnom vzťahu so spoločnosťou RWE, spôsobu, akým je konkrétne dotknutá, ako aj zásahu do jej postavenia na trhu. Všeobecný súd však svojím konštatovaním uvedeným v bode 31 napadnutého rozsudku podľa odvolateľky naznačil, že odvolateľka neuviedla žiadnu osobitnú okolnosť, čím skreslil jej tvrdenia.
46
V tretej časti prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že z práva na účinný prostriedok nápravy a nestrannosť v rámci spravodlivého procesu, ktoré sú zakotvené v článku 47 Charty základných práv Európskej únie, vyplýva, že Všeobecný súd sa musí oboznámiť s pripomienkami účastníkov konania a zohľadniť ich pri prijímaní svojho rozhodnutia, aj keď nie je viazaný obsahom týchto pripomienok. Z tohto práva podľa odvolateľky tiež vyplýva, že Všeobecný súd musí uviesť relevantné dôvody svojho rozhodnutia a odpovedať na námietky. Čím je významnejšia právna okolnosť alebo tvrdenie, tým je dôležitejšie, aby odôvodnenie zodpovedalo argumentácii účastníkov konania. Dotknutosť z vecného hľadiska pritom predstavuje kľúčový aspekt prípustnosti, o ktorom mal Všeobecný súd rozhodnúť v rámci svojho preskúmania ex offo.
47
Komisia podporovaná spoločnosťami E.ON a RWE tvrdí, že Všeobecný súd dostatočne odôvodnil dôvody, prečo nebolo postavenie odvolateľky na trhu dotknuté, pričom splnil požiadavky stanovené Súdnym dvorom súvisiace s odôvodňovaním rozsudkov. Všeobecný súd podľa Komisie spresnil, že nezistil žiadnu osobitnú okolnosť týkajúcu sa ovplyvnenia tohto postavenia, a tým konštatoval, že nič necharakterizuje odvolateľku vo vzťahu k ostatným konkurentom.
Posúdenie Súdnym dvorom
48
V troch častiach prvého odvolacieho dôvodu, ako aj v tvrdení nachádzajúcom sa v bode 38 tohto rozsudku, uvedenom v rámci druhej časti druhého odvolacieho dôvodu, ktoré treba preskúmať spoločne, odvolateľka v skutočnosti poukazuje na to, že Všeobecný súd porušil povinnosť odôvodnenia, pokiaľ ide o jej aktívnu legitimáciu.
49
Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry z odôvodnenia rozsudku musia jasne a jednoznačne vyplývať úvahy Všeobecného súdu (rozsudok z 11. júna 2015, EMA/Komisia, C‑100/14 P, EU:C:2015:382, bod 67 a citovaná judikatúra), pričom povinnosť odôvodnenia, ktorá Všeobecnému súdu prináleží podľa článku 36 a článku 53 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, mu neukladá povinnosť vypracovať také odôvodnenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom a jednotlivo rozoberalo všetky tvrdenia vyjadrené účastníkmi konania. Hoci odôvodnenie teda môže byť implicitné, musí umožniť dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi, prečo Všeobecný súd nevyhovel ich tvrdeniam, a Súdnemu dvoru poskytnúť dostatok podkladov potrebných na uskutočnenie preskúmania v rámci odvolania (rozsudok z 18. júna 2020, Primart/EUIPO, C‑702/18 P, EU:C:2020:489, bod 61 a citovaná judikatúra).
50
V prejednávanej veci Všeobecný súd po tom, čo v bode 21 napadnutého rozsudku pripomenul, že podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ môže fyzická alebo právnická osoba podať žalobu proti rozhodnutiu určenému inej osobe len vtedy, ak sa jej uvedené rozhodnutie priamo a osobne týka, v bodoch 24 až 31 tohto rozsudku uviedol dôvody, o ktoré sa opieral, keď dospel k záveru, že odvolateľka nebola sporným rozhodnutím osobne dotknutá v zmysle tohto ustanovenia.
51
Konkrétne v bode 24 uvedeného rozsudku Všeobecný súd pripomenul ustálenú judikatúru uvedenú v bode 28 tohto rozsudku.
52
V bode 25 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uviedol, že v prípade rozhodnutia vyhlasujúceho koncentráciu za zlučiteľnú s vnútorným trhom a pokiaľ ide o tretí podnik, treba to, či je osobne dotknutý, určiť v závislosti jednak od jeho účasti na správnom konaní a jednak od ovplyvnenia jeho postavenia na trhu. V tomto bode 25 dodal, že aj keď samotná účasť na konaní určite ako taká nepostačuje na preukázanie toho, že rozhodnutie sa žalobcu osobne týka, najmä v oblasti koncentrácií, ktorých podrobné preskúmanie si vyžaduje pravidelný kontakt s veľkým počtom podnikov, faktom zostáva, že aktívna účasť na správnom konaní predstavuje skutočnosť, ktorú judikatúra v oblasti hospodárskej súťaže vrátane osobitnej oblasti preskúmavania koncentrácií pravidelne zohľadňuje spolu s inými osobitnými okolnosťami na účely preukázania prípustnosti žaloby.
53
Všeobecný súd ďalej v bodoch 27 až 30 napadnutého rozsudku preskúmal otázku, či sa možno domnievať, že odvolateľka sa zúčastnila na konaní týkajúcom sa koncentrácie M.8871, a dospel k záveru, že sa na tomto konaní aktívne nezúčastnila.
54
Napokon Všeobecný súd v bode 31 tohto rozsudku uviedol, že keďže odvolateľka sa na uvedenom konaní aktívne nezúčastnila, treba okrem iného vzhľadom na neexistenciu osobitných okolností týkajúcich sa ovplyvnenia jej postavenia na trhu konštatovať, že nie je osobne dotknutá sporným rozhodnutím.
55
Ako však odvolateľka uvádza na podporu svojho odvolania, tak v žalobe, ako aj v pripomienkach k vyjadreniu spoločnosti RWE ako vedľajšieho účastníka konania uviedla určité skutočnosti týkajúce sa údajne podstatného ovplyvnenia jej postavenia na trhu v nadväznosti na koncentráciu M.8871, ktoré podľa nej mohli preukázať, že sporné rozhodnutie sa jej osobne týka v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
56
Treba konštatovať, že Všeobecný súd tým, že sa obmedzil na konštatovanie, že neexistujú osobitné okolnosti týkajúce sa ovplyvnenia postavenia odvolateľky na trhu, neposkytol žiadne odôvodnenie, a to ani stručné, ktoré by jednak odvolateľke umožnilo pochopiť, či tvrdenia, ktoré uviedla na podporu svojho stanoviska, že jej postavenie na trhu bolo podstatne ovplyvnené, boli preskúmané, a v prípade, že boli, z akých dôvodov boli považované za nespôsobilé preukázať takéto ovplyvnenie, a jednak poskytlo Súdnemu dvoru dostatok podkladov na uskutočnenie jeho preskúmania, ako to vyžaduje judikatúra pripomenutá v bode 49 tohto rozsudku.
57
Za týchto okolností Všeobecný súd porušil povinnosť odôvodnenia, ktorá mu prináleží podľa článku 36 a článku 53 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie.
58
Z toho vyplýva, že prvému odvolaciemu dôvodu, ako aj tvrdeniu uvedenému v bode 38 tohto rozsudku, vznesenému v rámci druhej časti druhého odvolacieho dôvodu, treba vyhovieť.
59
V dôsledku toho treba zrušiť napadnutý rozsudok v rozsahu, v ktorom Všeobecný súd v bode 31 tohto rozsudku konštatoval neexistenciu osobitnej okolnosti týkajúcej sa ovplyvnenia postavenia odvolateľky na trhu a v bode 32 uvedeného rozsudku dospel najmä na základe tohto dôvodu k záveru, že odvolateľka nie je sporným rozhodnutím osobne dotknutá, takže jej žaloba musí byť zamietnutá ako neprípustná.
O žalobe podanej na Všeobecný súd
60
Podľa článku 61 prvého odseku druhej vety Štatútu Súdneho dvora Európskej únie môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje.
61
V prejednávanej veci ide o tento prípad.
62
Treba pripomenúť, ako vyplýva z bodu 29 tohto rozsudku, že na účely posúdenia aktívnej legitimácie odvolateľky musí byť súčasné a budúce postavenie podniku, ktorý je vo vzťahu ku koncentrácii na trhu, ktorý môže byť touto koncentráciou ovplyvnený, treťou stranou, podstatne ovplyvnené, aby tento podnik mohol byť osobne dotknutý rozhodnutím, ktorým sa konštatuje zlučiteľnosť uvedenej koncentrácie s vnútorným trhom. V tejto súvislosti samotná okolnosť, že akt, akým je sporné rozhodnutie, je spôsobilý mať určitý vplyv na súťažné vzťahy na relevantnom trhu a že dotknutý podnik sa nachádza v určitom súťažnom vzťahu s podnikom, ktorý má z tohto aktu prospech, nemôže v nijakom prípade stačiť na to, aby mohol byť daný podnik považovaný za osobne dotknutý týmto aktom (pozri analogicky rozsudok z 22. novembra 2007, Španielsko/Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, bod 32).
63
Treba však konštatovať, že úvahy, ktoré odvolateľka uviedla vo svojej žalobe podanej na Všeobecný súd, spočívajú – v rozsahu, v ktorom sa týkajú jej postavenia na trhu – v podstate v tom, že uvádzajú jej akcionárov, počet zamestnancov, jej činnosti na trhu alebo osobitosti tohto trhu, avšak bez toho, aby nimi odvolateľka preukázala, ako ju uvedené okolnosti a činnosti, či už ako konkurenta alebo investora, môžu individualizovať obdobným spôsobom ako osoby, ktorým je sporné rozhodnutie určené. Uvedené okolnosti a činnosti totiž môžu charakterizovať ktoréhokoľvek iného výrobcu energie a neumožňujú odvolateľku osobitne odlíšiť od jej ostatných konkurentov na trhu.
64
To isté konštatovanie platí aj vo vzťahu k ostatným tvrdeniam, ktoré odvolateľka uviedla vo svojej žalobe, ktoré sa týkajú po prvé toho, že musí nakupovať elektrickú energiu zo sústavy na vstupe, aby zaručila bezpečnosť dodávok svojim odberateľom, ktorí musia znášať zvyšovanie príslušných poplatkov, ku ktorému došlo v posledných rokoch, a po druhé posilnenia úlohy spoločnosti RWE ako partnera dodávateľov energie, ako aj tvrdenia odvolateľky, predloženého v rámci jej pripomienok zo 7. júla 2021 k vyjadreniu spoločnosti RWE ako vedľajšieho účastníka konania, založeného na vytvorení „obra v oblasti výroby, ktorý poškodzuje hospodársku súťaž“.
65
Z toho vyplýva, že odvolateľka nepreukázala, že jej postavenie na trhu je dotknutou koncentráciou podstatne ovplyvnené. Okrem toho, ako vyplýva z bodu 29 tohto rozsudku, ani aktívnu účasť na správnom konaní týkajúcom sa koncentrácie – ktorá navyše v prejednávanej veci nebola preukázaná, ako vyplýva z bodov 31 a 32 tohto rozsudku – nemožno považovať za dostatočnú na účely preukázania toho, že rozhodnutie, ktorým sa táto koncentrácia vyhlasuje za zlučiteľnú s vnútorným trhom, sa osobne týka podniku v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
66
V dôsledku toho odvolateľka nepreukázala, že je sporným rozhodnutím osobne dotknutá v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ. Keďže podmienky priamej a osobnej dotknutosti stanovené v tomto ustanovení sú kumulatívne, ako vyplýva z bodu 27 tohto rozsudku, treba jej žalobu o neplatnosť zamietnuť ako neprípustnú.
67
Za týchto podmienok nie je potrebné rozhodnúť o treťom až šiestom odvolacom dôvode, ktoré obsahujú vecné tvrdenia založené na nesprávnom predpoklade, že žaloba v prvostupňovom konaní bola prípustná.
O trovách
68
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci, rozhodne aj o trovách konania. Článok 138 ods. 3 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľný na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 stanovuje, že účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
69
Keďže v prejednávanej veci sa prvému odvolaciemu dôvodu odvolateľky, ako aj tvrdeniu uvedenému v bode 38 vyššie vyhovelo a jej žaloba o neplatnosť bola zamietnutá, treba rozhodnúť, že každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.
70
Článok 140 ods. 1 uvedeného rokovacieho poriadku, ktorý je tiež uplatniteľný na konanie o odvolaní, stanovuje, že členské štáty, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, znášajú svoje vlastné trovy konania. Spolková republika Nemecko teda znáša svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie zo 17. mája 2023, Stadtwerke Hameln Weserbergland/Komisia (T‑314/20, EU:T:2023:258), sa zrušuje.
2.
Žaloba spoločnosti Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH na zrušenie rozhodnutia Komisie C(2019) 1711 final z 26. februára 2019, ktorým sa koncentrácia vyhlasuje za zlučiteľnú s vnútorným trhom a Dohodou o EHP (vec M.8871 – RWE/E.ON Assets), sa zamieta ako neprípustná.
3.
Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH, E.ON SE, RWE AG a Európska komisia sú povinné znášať svoje vlastné trovy konania, ktoré im vznikli v rámci konania na prvom stupni a konania o odvolaní.
4.
Spolková republika Nemecko znáša svoje vlastné trovy konania.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.