62003CJ0372_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑372/03,
jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 2. září 2003,
Komise Evropských společenství, zastoupená G. Braunem a W. Wilsem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalobkyně,
proti
Spolkové republice Německo, zastoupené M. Lummou, jako zmocněncem,
žalované,
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann, R. Schintgen (zpravodaj), G. Arestis a J. Klučka, soudci,
generální advokát: P. Léger,
vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 12. května 2005,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Spolková republika Německo tím, že přijala a ponechala v platnosti čl. 6 odst. 3 bod 6, článek 4, čl. 10 odst. 2 první větu, čl. 29 odst. 1 a 3, jakož i čl. 47 odst. 2 nařízení o přístupu osob k provozu na pozemních komunikacích (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Strassenverkehr) ze dne 18. srpna 1988, které je nařízením týkajícím se oprávnění řídit (Fahrerlaubnis-Verordnung, BGBl. 1998 I, s. 2214, dále jen „FeV“), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 1 odst. 2, článku 3, čl. 5 odst. 2 písm. b), čl. 6 odst. 1 písm. b) první a druhé odrážky a čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 237, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 317), ve znění směrnice Rady 96/47/ES ze dne 23. července 1996 (Úř. věst. L 235, s. 1; Zvl. vyd. 07/02, s. 467, dále jen „směrnice 91/439“).
Právní rámec
Právní úprava Společenství
2. Třetí až pátý bod odůvodnění směrnice 91/439 znějí následovně:
„vzhledem k tomu, že je třeba upravit vzor řidičského průkazu zavedený směrnicí 80/1263/EHS tak, aby mimo jiné odrážel sblížení skupin a podskupin vozidel, a aby usnadnil orientaci v řidičských průkazech uvnitř i vně Společenství;
vzhledem k tomu, že z důvodu bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích je třeba stanovit minimální požadavky pro vydávání řidičských průkazů;
vzhledem k tomu, že článek 3 směrnice 80/1263/EHS stanoví, že konečná ustanovení, kterými bude obecně zavedena skupina vozidel uvedených v tomto článku, mají být přijata bez možnosti odchýlení, stejně jako podmínky platnosti řidičských průkazů“.
3. Článek 1 směrnice 91/439 stanoví:
„1. Členské státy zavedou národní řidičský průkaz podle vzoru Společenství obsaženého v příloze I nebo Ia v souladu s touto směrnicí.
2. Řidičské průkazy vydané členskými státy se vzájemně uznávají.
3. Jestliže si držitel platného národního řidičského průkazu zřídí obvyklé bydliště v jiném členském státě než v tom, který průkaz vydal, může hostitelský členský stát uplatňovat na držitele průkazu své vnitrostátní předpisy o době platnosti průkazu, lékařských prohlídkách, daňové předpisy a může do průkazu zaznamenat jakékoli údaje nezbytné pro správní účely.“
4. Článek 3 odst. 1 téže směrnice uvádí jednotlivé skupiny vozidel, pro které může být vydán řidičský průkaz. Tyto skupiny se dělí následovně:
– skupina A: motocykly s postranním vozíkem nebo bez něj;
– skupina B: motorová vozidla s maximální přípustnou hmotností do 3 500 kilogramů soupravy tažného vozidla skupiny B a přívěsu, s maximální přípustnou hmotností soupravy vozidel do 3 500 kilogramů;
– skupina B + E: soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla skupiny B a přívěsu, pokud tyto soupravy nespadají do skupiny B;
–
skupina C: motorová vozidla, která nepatří do skupiny D, s maximální přípustnou hmotností nad 3 500 kilogramů;
– skupina C + E: soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla skupiny C a přívěsu, který má maximální přípustnou hmotnost nad 750 kilogramů;
– skupina D: motorová vozidla užívaná pro přepravu osob s více než osmi sedadly kromě sedadla řidiče;
– skupina D + E: soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla skupiny D a přívěsu, který má maximální přípustnou hmotnost nad 750 kilogramů.
5. V souladu s čl. 3 odst. 2 směrnice 91/439 v rámci skupin A, B, B + E, C, C + E, D a D + E může být vydán zvláštní řidičský průkaz pro řízení vozidel těchto podskupin:
– A 1: lehké motocykly se zdvihovým objemem válců do 125 cm 3
a s výkonem motoru do 11 kW;
– C 1: 	motorová vozidla, která nespadají do skupiny D, jejichž maximální přípustná hmotnost se pohybuje mezi 3 500 kilogramy a 7 500 kilogramy;
– C 1 + E: soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla v podskupině C 1 a přívěsu, který má maximální přípustnou hmotnost nad 750 kilogramů, pokud maximální přípustná hmotnost této soupravy je do 12 000 kilogramů a maximální přípustná hmotnost přívěsu nepřesahuje nezatíženou hmotnost tažného vozidla;
– D 1: motorová vozidla používaná k přepravě osob s více než osmi a nejvýše šestnácti sedadly kromě sedadla řidiče;
– D 1 + E: soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla v podskupině D 1 a přívěsu, který má maximální přípustnou hmotnost nad 750 kilogramů, pokud maximální přípustná hmotnost této soupravy je do 12 000 kilogramů a maximální přípustná hmotnost přívěsu nepřesahuje nezatíženou hmotnost tažného vozidla a přívěs není používán pro přepravu osob.
6. Podle čl. 5 odst. 1 směrnice 91/439:
„Vydávání řidičských průkazů se řídí těmito podmínkami:
a) průkazy pro skupiny C a D lze vydat pouze řidičům, kteří jsou již oprávněni řídit vozidla skupiny B;
b) průkazy pro skupiny B + E, C + E, D + E lze vydat pouze řidičům, kteří jsou již oprávněni řídit vozidla skupiny B, C nebo D.“
7. Článek 6 zmíněné směrnice zní takto:
„Minimální věk pro vydání řidičského průkazu je následující:
a) 16 let
– pro podskupinu A1,
– pro podskupinu B1;
b) 18 let
– pro skupinu A; avšak řídit motocykly s výkonem motoru nad 25 kW nebo s poměrem výkonu motoru a hmotnosti nad 0,16 kW/kg (nebo motocykly s postranním vozíkem s poměrem výkonu motoru a hmotnosti nad 0,16 kW/kg) je možné pouze po nejméně dvouleté praxi na motocyklech s nižšími technickými podmínkami ve skupině A; od požadavku praxe může být upuštěno, pokud je žadateli alespoň 21 let a pokud složí zvláštní zkoušky dovedností a chování,
– pro skupiny B, B + E,
– pro skupiny C, C + E a podskupiny C 1, C 1 + E, aniž jsou dotčena ustanovení o řízení těchto vozidel stanovená nařízením Rady (EHS) č. 3820/85 ze dne 20. prosince 1985 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě [(Úř. věst. L 370, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s.319)];
c) 21 let
– pro skupiny D a D + E a podskupiny D 1, D 1 + E, aniž jsou dotčena ustanovení o řízení takových vozidel stanovená nařízením (EHS) č. 3820/85.
2. Členské státy mohou snížit hranici minimálního věku pro skupiny A, B a B + E a vydávat tyto řidičské průkazy od 17 let, kromě ustanovení pro skupinu A stanovených v poslední větě odst. 1 písm. b) první odrážky.
3. Členské státy mohou odmítnout uznat na svém území platnost řidičských průkazů vydaných řidičům mladším 18 let.“
8. Článek 8 odst. 1 a 2 téže směrnice stanoví:
„1. Pokud si držitel platného řidičského průkazu vydaného jedním členským státem zřídí obvyklé bydliště v jiném členském státě, může požádat, aby mu byl vyměněn jeho řidičský průkaz za průkaz se stejnou platností; je na členském státu, který výměnu provádí, aby v případě potřeby zkontroloval, zda je předkládaný řidičský průkaz stále platný.
2. S výhradou zachování zásady teritoriality trestních a policejních předpisů může členský stát, ve kterém má držitel řidičského průkazu obvyklé bydliště, uplatňovat své vnitrostátní předpisy týkající se omezení, pozastavení, odnětí nebo zrušení řidičského oprávnění na držitele řidičského průkazu vydaného jiným členským státem a v případě nutnosti vyměnit za tímto účelem řidičský průkaz.“
9. Článek 5 nařízení č. 3820/85 stanoví:
„1. Minimální věk řidičů nákladní dopravy je:
a) 18 let pro vozidla, jejichž maximální přípustná hmotnost včetně přívěsu a návěsu nepřesahuje 7,5 t;
b) u ostatních vozidel:
– 21 let
nebo
– 18 let za podmínky, že řidič je držitelem osvědčení o odborné způsobilosti, uznávaného jedním z členských států, které potvrzuje ukončení výcviku pro řidiče vozidel nákladní dopravy v souladu s právními předpisy Společenství o minimální úrovni výcviku pro řidiče silniční dopravy.
[…]
5. V případě dopravy na vnitrostátních tratích v okruhu do 50 km od místa obvyklého odstavení vozidla, včetně území obcí majících střed v takto vymezené oblasti, mohou členské státy snížit minimální věk pomocníka řidiče na 16 let, pokud to je pro účely odborného vzdělávání a v souladu s vnitrostátními pracovněprávními předpisy.“
Vnitrostátní právní úprava
10. Článek 6 odst. 2 FeV stanoví minimální věk pro přímý přístup k řízení těžkých motocyklů skupiny A na 25 let.
11. V souladu s čl. 6 odst. 3 bodem 6 FeV jsou držitelé průkazů C 1 + E a D oprávněni řídit vozidla skupiny D + E. Podle odstavce 4 téhož článku jsou držitelé průkazů C 1, C 1 + E, C a C + E oprávněni řídit vozidla skupiny D pro vykonání, na německém území a bez spolujezdců, cest za účelem nechat si provést kontrolu technického stavu zmíněných vozidel nebo za účelem zajištění přepravy těchto vozidel z místa na místo.
12. Článek 9 FeV stanoví, že průkaz pro řízení vozidel skupiny C 1 může být vydán pouze tomu žadateli o získání zmíněného průkazu, který je již držitelem průkazu pro skupinu B nebo který splňuje podmínky pro získání takového řidičského průkazu. V tomto posledně uvedeném případě může být průkaz pro řízení vozidel skupiny C 1 vydán nejdříve současně s vydáním platného průkazu pro vozidla skupiny B.
13. Článek 10 odst. 2 FeV stanoví, že v rámci výcviku pro řidiče z povolání, je minimální věk pro získání průkazu pro řízení vozidel skupiny B a vozidel skupin C 1 nebo C 1 + E 17 let, zatímco pro získání průkazu skupin C a C+E je tento věk stanoven na 18 let. V případě, že takový řidičský průkaz musí být vydán žadateli, který ještě nedosáhl 18 let, musí být jeho fyzické a psychické schopnosti potvrzeny v lékařsko-psychologické zprávě. Do doby než držitel dosáhne věku 18 let, je řidičský průkaz, který mu byl vydán, platný pouze pro vykonání cest v rámci odborného výcviku.
14. V souladu s čl. 29 odst. 1 a 2 FeV jsou držitelé řidičského průkazu vydaného v jiném členském státě než v Spolkové republice Německo pod trestem pokuty povinni zaregistrovat svůj řidičských průkaz u německých správních orgánů, pokud si zřídili obvyklé bydliště v Německu a jsou držiteli řidičského průkazů méně než dva roky.
15. Článek 29 odst. 3 a čl. 47 odst. 2 FeV ukládají držitelům řidičského průkazu vydaného v jiném členském státě než Spolkové republice Německo, kteří si zřídili své obvyklé bydliště na tomto území, povinnost vyměnit tento průkaz za německý průkaz za účelem zapsání do řidičského průkazu určitých údajů týkajících se zejména délky platnosti tohoto průkazu na území Spolkové republiky Německo, pokud je tato doba kratší než doba platnosti tohoto průkazu v členském státě, který ho vydal.
Postup před zahájením soudního řízení
16. Vzhledem k tomu, že Komise měla za to, že provedení určitých ustanovení směrnice 91/439 do německých právních předpisů nebylo v souladu s touto směrnicí, vyzvala dne 10. června 1997 Spolkovou republiku Německo, aby ve lhůtě dvou měsíců předložila své vyjádření.
17. Vzhledem k tomu, že se Komise domnívala, že změny zmíněných právních předpisů, o kterých byla uvědomena během srpna 1998, neukončily nesplnění povinnosti vytýkané Spolkové republice Německo, zaslala tomuto členskému státu dodatečnou výzvu dopisem ze dne 18. července 2001, ve které ho vyzvala, aby ve lhůtě dvou měsíců předložil své vyjádření.
18. Vzhledem k tomu, že Komise nebyla přesvědčena vyjádřeními, které předložily německé orgány v odpověď na tento poslední dopis, vydala dne 21. března 2002 odůvodněné stanovisko, v němž vyzvala Spolkovou republiku Německo, aby ve lhůtě dvou měsíců ode dne oznámení tohoto stanoviska přijala opatření nezbytná pro splnění povinností vyplývajících ze směrnice 91/439.
19. Dopisem ze dne 10. června 2002 německé orgány odpověděly Komisi, že považují některé vytýkané skutečnosti uplatňované Komisí za neopodstatněné a jiné přijímají, a proto v co nejkratší době přistoupí ke změně FeV.
20. Vzhledem k tomu, že tato odpověď Komisi neuspokojila, podala tuto žalobu.
K žalobě
21. Na podporu své žaloby se Komise dovolává šesti žalobních důvodů, které se týkají minimálního věku vyžadovaného pro přístup k řízení jednak těžkých motocyklů skupiny A a jednak vozidel podskupiny C 1, jakož i C 1 + E, možnosti řídit jiná vozidla než ta, pro která byl průkaz vydán, jakož i postupů zaregistrování a výměny řidičských průkazů vydaných jiným členským státem než Spolkovou republikou Německo.
K žalobnímu důvodu týkajícímu se minimálního věku vyžadovaného pro přímý přístup k řízení těžkých motocyklů skupiny A
Argumentace účastníků řízení
22. Tímto žalobním důvodem Komise vytýká Spolkové republice Německo, že porušila čl. 6 odst. 1 písm. b) první odrážku směrnice 91/439, podle něhož je minimální věk pro vydání řidičského průkazu pro vozidla skupiny A stanoven na 21 let. Podle čl. 6 odst. 2 druhé věty FeV je přitom minimální věk vyžadovaný pro přímý přístup k řízení takových vozidel stanoven na 25 let. Komise poznamenává, že článek 6 směrnice 91/439 stanoví jednotný minimální věk, který nejsou členské státy oprávněny snížit ani zvýšit, protože toto ustanovení má za cíl sjednotit určité podmínky přístupu k řízení pro jednotlivé skupiny vozidel. Skutečnost, že členské státy mohou neudělit oprávnění k přímému přístupu k řidičskému průkazu pro vozidla skupiny A, nemůže změnit závěr, podle něhož nemůže být minimální věk pro tento přístup vyšší než 21 let.
23. V tomto ohledu německá vláda nejdříve uvádí, že směrnice 91/439 umožňuje členským státům udělit oprávnění, nebo nikoliv k přímému přístupu k řízení těžkých motocyklů. Jelikož členské státy mohou odmítnout souhlas s takovým přímým přístupem, nic jim nebrání v tom, aby stanovily minimální věk vyšší, než je věk stanovený touto směrnicí.
24. Dále tato vláda tvrdí, že výraz „alespoň“ uvedený v čl. 6 odst. 1 písm. b) první odrážce směrnice 91/439 neponechává žádnou pochybnost, pokud jde o skutečnost, že členské státy mohou vyžadovat vyšší věk pro přímý přístup k řízení vozidel skupiny A. Tento výraz by byl zbytečný, kdyby zákonodárce chtěl, aby jediný věk, který může být stanoven jako minimální věk, byl 21 let.
25. Konečně německá vláda uplatňuje, že zvýšení minimálního věku pro přímý přístup k řízení vozidel skupiny A bylo vedeno úvahami o bezpečnosti na pozemních komunikacích. V rámci přípravných prací na nové směrnici „řidičské průkazy“ [KOM (2003) 621 konečné ze dne 21. října 2003] samotná Komise ostatně navrhuje zvýšení dotčeného minimálního věku na 24 let, aby požadavky na bezpečnost na pozemních komunikacích byly lépe splněny.
Závěry Soudního dvora
26. I když je pravda, jak tvrdí Komise, že ze znění čl. 6 odst. 1 písm. b) první odrážky a článku 2 směrnice 91/439 vyplývá, že tato směrnice brání tomu, aby členské státy udělily oprávnění žadatelům, kteří ještě nedosáhli 21 let, k přímému přístupu k řízení těžkých motocyklů skupiny A, nic to nemění na tom, že tato ustanovení nemohou být vykládána jako zakazující členskému státu, aby stanovil vyšší minimální věk pro vydání průkazu platného pro řízení vozidel této skupiny.
27. Tím, že čl. 6 odst. 1 písm. b) první odrážka směrnice 91/439 stanoví, že členské státy mají možnost udělit oprávnění k přímému přístupu k takovému průkazu žadatelům, kterým je alespoň 21 let, neomezuje možnost členských států stanovit vyšší minimální věk, ba naopak předpokládá, že tyto členské státy mohou stanovit věkovou hranici vyšší než 21 let.
28. Jelikož v projednávaném případě není zpochybňováno, že stanovení minimálního věku vyššího, než je minimální věk stanovený v čl. 6 odst. 1 písm. b) první odrážce poslední větě směrnice 91/439 pro přímý přístup k řízení takových motocyklů, může přispět ke zvýšení bezpečnosti na pozemních komunikacích, která je, jak vyplývá z preambule zmíněné směrnice, hlavním cílem, který tato směrnice sleduje, takové stanovení neporušuje toto ustanovení, pokud je dodržena zásada proporcionality.
29. Skutečnost, že odchylky uvedené v čl. 6 odst. 2 směrnice 91/439 stanoví pouze možnost případně stanovit nižší minimální věk, než je věk v zásadě stanovený pro řízení vozidel jednotlivých skupin, nemůže vyvrátit toto zjištění, jelikož ze samotné logiky stanovení minimální hranice vyplývá, že stanovení této odchylky má smysl pouze v případech, kdy práh stanovený zmíněnou hranicí je překročen směrem dolu, a nikoliv v případech, kdy členský stát stanoví vyšší věk.
30. S ohledem na tyto úvahy je třeba dospět k závěru, že v rozporu s tím, co tvrdí Komise, čl. 6 odst. 1 písm. b) první odrážka poslední věta směrnice 91/439 v zásadě nebrání tomu, aby členský stát stanovil minimální věk vyšší, než je minimální věk stanovený tímto ustanovením pro přímý přístup k řízení těžkých motocyklů, které spadají do skupiny A.
31. Za těchto podmínek je namístě konstatovat, že první žalobní důvod vznesený Komisí na podporu její žaloby není opodstatněný, a proto musí být zamítnut.
K žalobnímu důvodu týkajícímu se minimálního věku vyžadovaného pro přístup k řízení vozidel skupin C 1 a C 1 + E
Argumentace účastníků řízení
32. Tímto žalobním důvodem Komise vytýká Spolkové republice Německo, že porušila čl. 6 odst. 1 písm. b) třetí odrážku směrnice 91/439 a čl. 5 odst. 1 písm. b) druhou odrážku nařízení č. 3820/85. Ze znění těchto dvou článků totiž vyplývá, že členský stát nemůže platně vydat průkaz pro řízení vozidel skupin C 1 nebo C 1 + E žadateli mladšímu 18 let. Podle čl. 10 odst. 2 první věty FeV jsou přitom takové průkazy v Německu vydávány řidičům ve věku 17 let. V tomto ohledu Komise upřesňuje, že zmíněná ustanovení Společenství nebrání tomu, aby osoba, která nedosáhla 18 let, mohla zahájit výcvik pro řidiče z povolání nebo nabýt zkušenosti s řízením na základě praktické výuky s pomocí instruktora.
33. Pokud jde o tento žalobní důvod, německá vláda nejdříve tvrdí, že v rozporu s tím, co uplatňuje Komise, je třeba v Německu před obdržením průkazu pro řízení vozidel skupiny C 1 obdržet řidičský průkaz pro vozidla skupiny B.
34. Dále zmíněná vláda uvádí, že čl. 6 odst. 1 písm. b) směrnice 91/439 a čl. 5 odst. 1 písm. b) nařízení č. 3820/85 povolují, aby řidič silniční dopravy, který dosáhl 18 let, řídil vozidla, jejichž maximální přípustná hmotnost je 7,5 tun za podmínky, že tento řidič je držitelem osvědčení o odborné způsobilosti. Toto právo může být však uplatněno, pouze pokud byl průkaz vydán zmíněnému řidiči ve věku 18 let. Jelikož je rovněž nezbytné mít určitou zkušenost s řízením, musí být nezbytně možné obdržet zmíněný průkaz před dosažením tohoto věku.
35. Konečně, tatáž vláda uplatňuje, že průkaz vydaný podle čl. 10 odst. 2 FeV řidiči mladšímu 18 let není zcela platným průkazem pro řízení vozidel skupiny C 1, protože jeho platnost je omezena na cesty vykonané v rámci odborného výcviku a jeho vydání je podřízeno dvojí podmínce, že držitel absolvuje tento výcvik a úspěšně prošel lékařskou a psychologickou prohlídkou.
Závěry Soudního dvora
36. Je třeba připomenout, že čl. 6 odst. 1 písm. b) třetí odrážka směrnice 91/439 stanoví minimální věk vyžadovaný pro vydání průkazů pro řízení vozidel skupin C 1 a C 1 + E na 18 let.
37. Tutéž věkovou hranici ukládá čl. 5 odst. 1 písm. b) druhá odrážka nařízení č. 3820/85 pro řidiče nákladní dopravy.
38. Jak přitom právem uvedl generální advokát v bodě 41 svého stanoviska, ani směrnice 91/439, ani nařízení č. 3820/85 neupravují možnost odchýlit se od tohoto minimálního věku.
39. Jednak čl. 6 odst. 2 směrnice 91/439, který stanoví taxativní seznam skupin vozidel, k jejichž řízení mohou být vydány průkazy, odchylně od obecného pravidla, žadatelům, kteří dosáhli 17 let, nezmiňuje vozidla skupin C 1 a C 1 + E.
40. Krom toho skutečnost, že čl. 5 odst. 1 písm. b) druhá odrážka nařízení č. 3820/85 nebrání tomu, aby osoba, která ještě nedosáhla věku 18 let, mohla v rámci výcviku pro řidiče silniční nákladní dopravy nabýt zkušenosti s řízením, nemůže být vykládána v tom smyslu, že toto ustanovení opravňuje členské státy, aby takové osobě vydaly řidičský průkaz pro vozidla zmíněných skupin.
41. Zkušenost s řízením nezbytná k obdržení takového průkazu může být totiž nabyta pod dohledem a za přítomnosti učitele a v žádném případě nepředpokládá vydání dotčenému žadateli průkazu, který by ho opravňoval k řízení vozidel skupiny C 1 nebo C 1 + E, aniž by byl doprovázen osobou odpovědnou za jeho výcvik.
42. V projednávaném případě z vysvětlení poskytnutých německou vládou v odpovědi na písemné otázky, které jí položil Soudní dvůr, vyplývá, že podle čl. 10 odst. 2 první věty FeV, mohou osoby ve věku 17 let obdržet průkaz, který je opravňuje k řízení na německém území v rámci jejich výcviku pro řidiče z povolání, vozidel skupin C 1 a C 1 + E, aniž by byly doprovázeny osobou odpovědnou za jejich výcvik.
43. Z uvedených vysvětlení, jakož i z informací sdělených Komisí mimoto vyplývá, že dotčený průkaz, který sice obsahuje údaje týkající se omezení jeho užívání, nemusí být vyměněn za jiný řidičský průkaz v den, kdy tyto údaje přestanou být platné, tj. v den, kdy držitel zmíněného řidičského průkazu dosáhne 18 let.
44. Z toho vyplývá, že čl. 10 odst. 2 první věta FeV je neslučitelný s čl. 6 odst. 1 písm. b) třetí odrážkou směrnice 91/439 a čl. 5 odst. 1 písm. b) druhou odrážkou nařízení č. 3820/85.
45. Za těchto podmínek je namístě konstatovat, že druhý žalobní důvod vznesený Komisí na podporu její žaloby je opodstatněný.
K třetímu až šestému žalobnímu důvodu
Argumentace účastníků řízení
46. Třetí žalobní důvod vznesený Komisí vychází z porušení čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 91/439 na základě čl. 6 odst. 3 bodu 6 FeV tím, že toto posledně uvedené ustanovení stanoví, že držitelé průkazů pro vozidla skupin C 1 + E a D jsou oprávněni řídit vozidla skupiny D + E.
47. Svým čtvrtým žalobním důvodem Komise vytýká Spolkové republice Německo, že porušila článek 3 směrnice 91/439, když podle čl. 6 odst. 4 FeV udělila držitelům průkazů pro vozidla skupin C 1, C 1 + E, C a C + E oprávnění řídit vozidla skupiny D pro vykonání, na německém území a bez spolujezdců, cest za účelem nechat si provést kontrolu technického stavu zmíněných vozidel nebo za účelem zajištění přepravy těchto vozidel z místa na místo.
48. Pátý žalobní důvod dovolávaný Komisí vychází z porušení zásady vzájemného uznávání řidičských průkazů uvedené v čl. 1 odst. 2 směrnice 91/439 v rozsahu, v němž čl. 29 odst. 1 FeV ukládá pod trestem pokuty držitelům řidičských průkazů vydaných před méně než dvěma roky jiným členským státem než Spolkovou republikou Německo, kteří si zřídili své obvyklé bydliště na tomto území, aby zaregistrovali tento průkaz u příslušným správních orgánů ve lhůtě 185 dnů ode dne jejich usazení.
49. Svým šestým žalobním důvodem Komise vytýká Spolkové republice Německo, že porušila čl. 1 odst. 2 a čl. 8 odst. 2 směrnice 91/439, když čl. 29 odst. 3 a čl. 47 odst. 2 FeV tím, že ukládá držitelům řidičského průkazu vydaného jiným členským státem než Spolkovou republikou Německo, kteří si zřídili své obvyklé bydliště na tomto území, povinnost vyměnit tento průkaz za německý průkaz. Taková výměna má umožnit německým orgánům zapsat do řidičského průkazu zejména délku platnosti tohoto průkazu v Německu, pokud je tato doba kratší než doba platnosti tohoto průkazu v členském státě, který ho vydal nebo údaj o ustanoveních týkajících se práva zkušebních jízd.
50. Pokud jde o tyto čtyři žalobní důvody, Spolková republika Německo uznala, že ustanovení FeV, které uvedla Komise, nezajišťují správné provedení směrnice 91/439 do vnitrostátního práva. Nicméně uplatňuje, že pozměňující nařízení (dritte Verordnung zur Änderung der FeV und anderer straßenverkehrsrechtlicher Vorschriften), které by mělo ukončit nesplnění povinností, bylo přijato dne 9. srpna 2004 (BGBl. 2004 I, s. 2092) a vstoupilo v platnost dne 1. února 2005.
Závěry Soudního dvora
51. Je třeba rovněž připomenout, že podle ustálené judikatury se existence nesplnění povinnosti musí posuzovat vzhledem ke stavu, v němž se členský stát nacházel v době, kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku, a že změny, ke kterým došlo následovně, nemohou být Soudním dvorem brány v úvahu (viz zejména rozsudky ze dne 30. ledna 2002, Komise v. Řecko, C‑103/00, Recueil, s. I‑1147, bod 23, a ze dne 30. května 2002, Komise v. Itálie, C‑323/01, Recueil, s. I‑4711, bod 8).
52. V projednávaném případě je přitom nesporné, že ke dni uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku vydaném dne 21. března 2002 nebyla opatření nezbytná k zajištění správného provedení čl. 1 odst. 2, článku 3, čl. 5 odst. 2 písm. b) a čl. 8 odst. 2 směrnice 91/439 přijata.
53. Za těchto podmínek je namístě považovat třetí až šestý žalobní důvod vznesený Komisí na podporu své žaloby za opodstatněné.
54. V důsledku toho je třeba jednak konstatovat, že Spolková republika Německo tím, že přijala a ponechala v platnosti čl. 6 odst. 3 bod 6, článek 4, čl. 10 odst. 2 první větu, čl. 29 odst. 1 a 3, jakož i čl. 47 odst. 2 FeV, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 1 odst. 2, článku 3, čl. 5 odst. 2 písm. b), čl. 6 odst. 1 písm. b) třetí odrážky a čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/439/EHS, a jednak žalobu ve zbývající části zamítnout.
K nákladům řízení
55. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení ve svém návrhu a Spolková republika Německo byla ve sporu v zásadě neúspěšná, je namístě jí uložit náhradu nákladů řízení.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1) Spolková republika Německo tím, že přijala a ponechala v platnosti čl. 6 odst. 3 bod 6, článek 4, čl. 10 odst. 2 první větu, čl. 29 odst. 1 a 3, jakož i čl. 47 odst. 2 nařízení o přístupu osob k provozu na pozemních komunikacích (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Strassenverkehr) ze dne 18. srpna 1988, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 1 odst. 2, článku 3, čl. 5 odst. 2 písm. b), čl. 6 odst. 1 písm. b) třetí odrážky a čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech, ve znění směrnice Rady 96/47/ES ze dne 23. července 1996.
2) Ve zbývající části se žaloba zamítá.
3) Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.