Soud: Nejvyšší soud 
Datum rozhodnutí: 09/19/2012 
Spisová značka: 25 Nd 106/2012 
ECLI: ECLI:CZ:NS:2012:25.ND.106.2012.1 
Typ rozhodnutí: USNESENÍ 
Heslo: Cizinci 
Pravomoc soudu 
Příslušnost soudu místní 
Dotčené předpisy: § 11 odst. 3 o. s. ř. 
čl. 2 odst. 1 Nařízení () č. 44/2001 
čl. 4 odst. 1 Nařízení () č. 44/2001 
čl. 5 odst. 1 bod b Nařízení () č. 44/2001 
Kategorie rozhodnutí: D EU 
 
25 Nd 106/2012 
 
 
 
U S N E S E N Í 
 
 
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátu složeném z předsedy JUDr. Roberta Waltra a 
soudců JUDr. Marty Škárové a JUDr. Petra Vojtka v právní věci žalobce: AQ fin, s. r. o., se 
sídlem Praha 4, Pod Višňovkou 1661/33, IČO 24138614, zastoupeného JUDr. Pavlem Truxou, 
advokátem se sídlem Rokycany, Josefa Knihy 177, proti žalovanému: M. P., o zaplacení 968,- Kč 
s příslušenstvím, vedené u Okresního soudu v Bruntále – pobočky v Krnově pod sp. zn. 107 EC 
230/2011, t a k t o : 
 
Nejvyšší soud neurčuje, který soud projedná a rozhodne věc vedenou u Okresního soudu v 
Bruntále – pobočky v Krnově pod sp. zn. 107 EC 230/2011. 
O d ů v o d n ě n í : 
 
Žalobce se na žalovaném domáhá zaplacení 968,- Kč s příslušenstvím s odůvodněním, že 
žalovaný cestoval dne 9. 11. 2010 tramvají městské hromadné dopravy na území hlavního města 
Prahy, při přepravní kontrole nepředložil platný jízdní doklad, vznikla mu tedy povinnost zaplatit 
přepravci jízdné a přirážku k jízdnému; přepravce tuto pohledávku postoupil žalobci.  
 
Okresní soud v Bruntále – pobočka v Krnově usnesením ze dne 1. 2. 2012, č.j. 107 EC 230/2011-
15, vyslovil svou místní nepříslušnost a rozhodl, že po právní moci usnesení věc bude předložena 
Nejvyššímu soudu k určení, který soud věc projedná a rozhodne. 
 
Okresní soud vyšel ze zjištění, že žalovaný je státním občanem Polské republiky a je hlášen k 
trvalému pobytu na adrese uvedené v záhlaví usnesení. Z úřední činnosti (doručování zásilek v 
tomto i jiných řízeních) je okresnímu soudu známo a zprávou Policie ČR ze dne 15. 4. 2010 (jež 
však součástí spisu není) je potvrzeno, že na adrese trvalého pobytu se dlouhodobě, nejméně od r. 
2000, nezdržuje.  
 
Okresní soud dovodil, že jde o věc s cizím prvkem (cizí státní občanství žalovaného), vzhledem 
ke skutečnosti, že soudu není známo bydliště žalovaného, nelze aplikovat nařízení Rady (ES) č. 
44/2001 na posouzení otázky mezinárodní příslušnosti soudu. Mezinárodní příslušnost soudu 
České republiky by tedy vyplývala z čl. 37 odst. 2 věty druhé smlouvy mezi Československou 
socialistickou republikou a Polskou lidovou republikou o právní pomoci, vyhlášenou pod č.
45/1989 Sb. V případě aplikace nařízení Rady (ES) č. 44/2001 by tato příslušnost i místní 
příslušnost byla dána dle čl. 5 odst. 1 nařízení. Jelikož nelze stanovit místně příslušný soud České 
republiky, vyslovil soud podle § 105 odst. 2 o. s. ř. místní nepříslušnost a předložil věc 
Nejvyššímu soudu k určení soudu, který věc projedná a rozhodne. 
 
Podle § 11 odst. 3 o. s. ř. jde-li o věc, která patří do pravomoci soudů České republiky, ale 
podmínky místní příslušnosti chybějí nebo je nelze zjistit, určí Nejvyšší soud, který soud věc 
projedná a rozhodne. 
 
Podle čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001, o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních 
rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, nestanoví-li toto nařízení jinak, mohou být osoby, 
které mají bydliště na území některého členského státu, bez ohledu na svou státní příslušnost 
žalovány u soudu tohoto státu.  
 
Podle čl. 4 odst. 1 nařízení č. 44/2001 nemá-li žalovaný bydliště na území některého členského 
státu, určuje se příslušnost soudů každého členského státu podle jeho vlastních právních předpisů.  
 
Z výpisu z centrální evidence obyvatel vyplývá, že žalovaný má evidován trvalý pobyt občana z 
EU na adrese a to od 4. 8. 2009. Z úřední činnosti je Okresnímu soudu v Bruntále – pobočka v 
Krnově známo, že se žalovaný na adrese svého trvalého pobytu dlouhodobě nezdržuje. Písemnosti 
soudu zasílané žalovanému na adresu trvalého pobytu se vrátily okresnímu soudu se sdělením 
pošty, že adresát nebyl zastižen. Dle zprávy pošty z 13. 1. 2012 žalovaný nemá na uvedené adrese 
označenou poštovní schránku ani zvonek, zásilky se nedoručují, žalovaný nemá podanou žádost o 
odnášku ani dosílku zásilek, jiné doručovací místo není poště známo. Dle sdělení Ministerstva 
vnitra, odboru azylové a migrační politiky, ze dne 13. 1. 2012 je žalovaný státním příslušníkem 
Polska, k trvalému pobytu občana EU je hlášen na uvedené adrese, účelem pobytu je sloučení s 
občanem ČR, platnost povolení od 9. 12. 1996. Žaloba a výše citované usnesení okresního soudu 
byly žalovanému doručeny postupem podle § 49 odst. 4 o. s. ř. (vyvěšením na úřední desce 
soudu).  
 
Věcná působnost nařízení č. 44/2001 je dána, neboť jde o věc občanskou ve smyslu čl. 1 odst. 1 
nařízení. Polská státní příslušnost žalovaného zakládá mezinárodní prvek, jako další předpoklad 
aplikace citovaného nařízení.  
 
V režimu nařízení č. 44/2001 platí, že soud nemůže (s výjimkou věcí uvedených v článku 22 
nařízení) přezkoumávat svoji mezinárodní příslušnost (pravomoc) a místní příslušnost dříve, než 
doručí žalobu žalovanému a umožní mu, aby se k ní vyjádřil. Příslušnost procesního soudu totiž 
může být založena postupem podle článku 24 nařízení, tj. tím, že se žalovaný vyjádří k žalobě, 
aniž by nejpozději současně s tímto vyjádřením vznesl námitku nedostatku příslušnosti procesního 
soudu (srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 23. 9. 2008, sp. zn. 29 Nd 336/2007, uveřejněné 
pod č. 14/2009 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek). 
 
Předmětem sporu je zaplacení žalované částky z důvodu porušení smluvní povinnosti žalovaným. 
Pro určení příslušnosti tak připadá do úvahy aplikace čl. 2 nařízení (podle bydliště žalovaného) 
nebo čl. 5 odst. 1 (podle místa, kde mělo dojít k plnění závazku nebo poskytnutí služby). Klíčovou 
otázkou pro dané řízení je, zda může být aplikováno nařízení č. 44/2001 i za situace, kdy není 
známo bydliště žalovaného.  
 
Z judikatury Soudního dvora Evropské unie (zejména rozsudků ve věci C 292/10 de Visser a C 
327/10 Lindner) vyplývá, že za situace, kdy je bydliště žalovaného, který je státním příslušníkem 
členského státu, neznámé, je použití jednotných pravidel pro příslušnost upravených nařízením č. 
44/2001 místo pravidel, která jsou platná v jednotlivých členských státech, v souladu s cílem
sledovaným tímto nařízením, kterým je posílit právní ochranu osob usazených v Unii tím, že 
umožňuje žalobci snadno určit soud, u něhož může podat žalobu, a zároveň žalovanému 
přiměřeně předvídat, u kterého soudu může být žalován. Současně je třeba výraz „nemá bydliště 
na území některého členského státu“ užitý v čl. 4 odst. 1 nařízení vykládat v tom smyslu, že 
použití vnitrostátních pravidel namísto jednotných pravidel pro příslušnost stanovených nařízením 
je možné pouze tehdy, když soud, kterému byla žaloba předložena, nedisponuje průkaznými 
indiciemi, které by mu umožnily dojít k závěru, že žalovaný, který je občanem Unie a který nemá 
bydliště v členském státě uvedeného soudu, má skutečné bydliště mimo území Unie. Při 
neexistenci takových průkazných indicií je mezinárodní příslušnost soudu členského státu určena 
podle nařízení č. 44/2001. Soud musí v této souvislosti zajistit, aby proběhla veškerá pátrání, která 
ukládají zásady řádné péče a dobré víry, aby byl zjištěn pobyt žalovaného. Jelikož smyslem 
uvedeného požadavku je zajistit žalovanému právo na spravedlivý proces, tj. plnohodnotnou účast 
na soudním řízení a možnost obrany, současně je však třeba zajistit žalobci právo na soudní 
ochranu v přiměřené lhůtě, je třeba uvedený požadavek pátrání po pobytu žalovaného vykládat 
shodně s tím, jak judikatura vymezila šetření, které je nezbytné před ustanovením opatrovníka 
účastníku neznámého pobytu podle § 29 odst. 3 o. s. ř. [srov. např. rozsudek Nejvyššího soudu ze 
dne 23. 8. 2001, sp. zn. 20 Cdo 2850/99, uveřejněný pod č. 10/2003 Sbírky soudních rozhodnutí a 
stanovisek, nebo nález Ústavního soudu ze dne 7. 12. 1998, sp. zn. IV. ÚS 200/97, (N 149/12 
SbNU 381)]. 
 
Okresní soud proto měl – vzhledem k tomu, že v daném případě nepřichází v úvahu výlučná 
příslušnost dle čl. 22 nařízení č. 44/2001 – nejprve zjistit z dostupných databází a dalšího šetření 
(např. dotazem na obecní úřad v místě posledního známého bydliště žalovaného, vězeňskou 
službu, úřad práce, orgány sociálního zabezpečení, osoby blízké zjištěné z evidence obyvatel, 
jakož i prostřednictvím právní pomoci s Polskem) kde je aktuální (faktické) bydliště žalovaného; 
pokud se provedeným šetřením bydliště zjistit nepodaří a pokud soud nezíská na jeho základě 
indicie, že žalobce má bydliště mimo území Unie, je třeba při určení mezinárodní příslušnosti 
(pravomoci) i místní příslušnosti postupovat podle nařízení č. 44/2001. Přitom je nutno vzít v 
úvahu zejména čl. 5 odst. 1 písm. b) nařízení, které příslušnost v případě, že předmět sporu tvoří 
smlouva nebo nároky ze smlouvy o poskytování služeb, určuje podle místa na území členského 
státu, kde služby podle smlouvy byly nebo měly být poskytovány. V daném případě by tak bylo 
rozhodné, kde došlo k přepravě žalovaného.  
 
Vzhledem k uvedenému nebyl dán důvod k postupu podle § 11 odst. 3 o. s. ř., a proto Nejvyšší 
soud rozhodl, jak je ve výroku tohoto usnesení uvedeno. 
 
P o u č e n í : Proti tomuto usnesení není přípustný opravný prostředek. 
 
V Brně dne 19. září 2012 
 
JUDr. Robert Waltr 
předseda senátu