62017CC0330
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØE
přednesené dne 28. června 2018 (
1
)
Věc C‑330/17
Verbraucherzentrale Baden-Württemberg eV
proti
Germanwings GmbH
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo)]
„Řízení o předběžné otázce – Doprava – Nařízení (ES) č. 1008/2008 – Společná pravidla pro provozování leteckých služeb v Unii – Článek 2 bod 18 a čl. 23 odst. 1 – Informace – Nutnost uvádět letecké tarify ‚v eurech nebo v národní měně‘ – Případná povinnost uvádět tyto tarify v určité národní měně – Případná relevantní kritéria pro určení této měny“
I. Úvod
1.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce předložená Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo) se týká výkladu čl. 2 bodu 18 a čl. 23 odst. 1 nařízení (ES) č. 1008/2008 (
2
).
2.
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi sdružením spotřebitelů a leteckým dopravcem se sídlem v Německu ohledně údajně nekalé obchodní zvyklosti tohoto dopravce, spočívající v tom, že byl prostřednictvím internetových stránek, zejména spotřebitelům nacházejícím se v Německu, prodáván let ze Spojeného království s uvedením tarifu pouze v librách šterlinků.
3.
Předkládající soud se Soudního dvora táže v podstatě na obsah informační povinnosti týkající se ceny, která je uložena leteckým dopravcům provozujícím činnost v rámci Unie, podle čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008 a ve světle definice „letecké tarify“, obsažené v čl. 2 bodě 18 tohoto nařízení, podle kterého musí být tyto tarify „vyjádřeny v eurech nebo v národní měně“.
4.
Konkrétně je Soudní dvůr vyzván, aby zaprvé určil, zda v případě, že letečtí dopravci chtějí použít jinou měnu než euro pro uvedení cen služeb, které nabízejí potenciálním cestujícím, mohou zvolit buďto národní měnu dle svého výběru, nebo jsou naopak povinni použít konkrétní měnu, a zadruhé, platí-li posledně uvedená varianta, podle jakých kritérií má být tato měna určena.
5.
V předmětném stanovisku vyložím důvody, na základě kterých mám za to, že výše uvedená ustanovení musí být vykládána v tom smyslu, že z nich pro dotčené dopravce nevyplývá povinnost používat při sdělování svých tarifů cestujícím vnitrostátní měnu, která by byla předem stanovena unijním zákonodárcem.
6.
Podpůrně, pro případ, že by Soudní dvůr usoudil, že taková povinnost z těchto ustanovení vyplývá, uvedu poznámky týkající se relevantních kritérií pro určení národní měny, která by měla být za tímto účelem použita.
II. Právní rámec
7.
Podle bodu 16 odůvodnění nařízení č. 1008/2008/ES „by zákazníci měli mít možnost účinně srovnávat ceny leteckých služeb různých leteckých společností. Proto by vždy měla být udávána konečná cena, kterou má zákazník za letecké služby ze Společenství zaplatit, včetně všech daní a poplatků. Letečtí dopravci Společenství se rovněž vyzývají, aby uváděli konečnou cenu svých leteckých služeb ze třetích zemí do Společenství“.
8.
Článek 2 bod 18 uvedeného nařízení definuje pojem „letecké tarify“, pro účely tohoto nástroje, jako „ceny vyjádřené v eurech nebo v národní měně, které se platí leteckým dopravcům, jejich zástupcům nebo jiným prodejcům letenek za přepravu cestujících a jakékoliv podmínky pro použití těchto cen, včetně odměn a podmínek nabízených zástupcům a jiným pomocným službám“.
9.
Článek 23 téhož nařízení, nadepsaný „Informace a zákaz diskriminace“, v odstavci 1 stanoví:
„Letecké tarify a letecké sazby za letecké služby z letiště nacházejícího se na území členského státu, na nějž se vztahuje Smlouva, které jsou dostupné veřejnosti, musí obsahovat při nabídce nebo zveřejnění v jakékoliv podobě, včetně prostřednictvím internetu, použitelné podmínky. Konečná cena, jež má být zaplacena, musí být vždy uvedena a zahrnuje použitelný letecký tarif nebo leteckou sazbu, jakož i všechny uplatnitelné daně, poplatky, přirážky a platby, jež jsou nevyhnutelné a předpokládané v okamžiku zveřejnění. Kromě konečné ceny se uvedou alespoň tyto údaje:
a)
letecký tarif nebo letecká sazba;
b)
daně;
c)
letištní poplatky a
d)
další poplatky, přirážky nebo platby, jež souvisí například s bezpečností nebo palivem,
pokud položky uvedené v písmenech b), c) a d) byly připočteny k leteckému tarifu nebo letecké sazbě. Volitelné příplatky se sdělují jasným, průhledným a jednoznačným způsobem na počátku každé rezervace a cestující je přijímají na základě projevu vůle.“
III. Spor v původním řízení, předběžné otázky a řízení před Soudním dvorem
10.
Germanwings GmbH je letecký dopravce se sídlem v Německu. V září 2014 zakoupil spotřebitel nacházející se v tomto státě na internetové stránce www.germanwings.de, provozované uvedenou společností, let z Londýna (Spojené království) do Stuttgartu (Německo). Tarif tohoto letu byl uveden výlučně v librách šterlinků a v návaznosti na jeho rezervaci spotřebitel obdržel fakturu, uvádějící tarif letu a další náklady rovněž v librách šterlinků.
11.
Spotřebitel o tom informoval Verbraucherzentrale Baden Württemberg eV (sdružení na ochranu spotřebitelů spolkové země Bádensko-Württembersko, Německo, dále jen „Verbraucherzentrale“), které podalo žalobu na zdržení se protiprávního jednání proti společnosti Germanwings k Landgericht Köln (zemský soud v Kolíně nad Rýnem, Německo) s odůvodněním, že skutečnost, že tarify nejsou uváděny v německé měně (euro), představuje za těchto okolností nekalou obchodní praktiku. Žalovaná namítla, že její konkurenti taktéž uvádějí letecké tarify letů s místem odletu Londýn v librách šterlinků. Rozhodnutím ze dne 22. dubna 2015 uvedený soud návrhu žalobkyně vyhověl.
12.
Vzhledem k tomu, že se společnost Germanwings proti tomuto rozhodnutí odvolala, Oberlandesgericht Köln (vrchní zemský soud v Kolíně nad Rýnem, Německo) jej zrušil rozhodnutím ze dne 4. září 2015 mimo jiné s odůvodněním, že čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008 uvádí pouze to, že musí být uvedena konečná cena, aniž by stanovil, v jaké měně, a že z definice obsažené v čl. 2 bodě 18 tohoto nařízení nelze dovodit, že „národní měna“ musí být vždy měna státu, v němž má letecký dopravce své sídlo.
13.
Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr), ke kterému podalo Verbraucherzentrale opravný prostředek, přerušil řízení rozhodnutím ze dne 27. dubna 2017, došlým Soudnímu dvoru dne 2. června 2017, a položil Soudnímu dvoru následující otázky:
„1)
Musí být letecké tarify za letecké služby uvnitř Společenství, uváděné podle čl. 23 odst. 1 druhé a třetí věty nařízení č. 1008/2008, vyjádřeny v konkrétní národní měně, pokud nejsou vyjádřeny v eurech?
2)
V případě kladné odpovědi na [první] otázku:
V jaké národní měně mohou být vyjádřeny tarify uvedené v čl. 2 bodě 18 a v čl. 23 odst. 1 druhé a třetí větě nařízení č. 1008/2008, jestliže letecký dopravce usazený v členském státě (zde: Německo) nabízí a propaguje vůči spotřebiteli na internetu leteckou službu s místem odletu v jiném členském státě (zde: Spojené království)?
Je v této souvislosti relevantní, že k nabídce je využívána internetová adresa s národní doménou nejvyššího řádu (zde: www.germanwings.de), která odkazuje na členský stát sídla leteckého dopravce, a že spotřebitel pobývá v tomto členském státě?
Je v této souvislosti relevantní, že všichni letečtí dopravci nebo jejich převážná většina uvádějí předmětné tarify v národní měně platné v místě odletu?“
14.
Vyjádření předložily Verbraucherzentrale, Germanwings a Evropská komise. Pouze poslední dvě zúčastněné strany přednesly ústní vyjádření při jednání konaném dne 19. dubna 2018.
IV. Analýza
A.
K případné povinnosti vyjadřovat letecké tarify v určité národní měně při jejich zveřejnění (první otázka)
15.
Podstatou první předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008 ve spojení s čl. 2 bodem 18 tohoto nařízení vykládán v tom smyslu, že v rámci leteckých služeb poskytovaných uvnitř Unie, které se řídí tímto právním předpisem (
3
), musí být „letecké tarify“ vyjadřovány v národní měně předem určené normotvůrcem, „pokud nejsou vyjádřeny v eurech“ (
4
).
16.
Ze znění první předběžné otázky přímo nevyplývá vzájemné propojení uvedeného čl. 23 odst. 1 a čl. 2 bodu 18. Nicméně toto spojení lze dle mého názoru odvodit z úvah předkládajícího soudu, kterými vysvětluje tuto otázku, zejména s ohledem na důvody rozhodnutí, proti kterému k němu byl podán opravný prostředek (
5
), a také ze znění druhé předběžné otázky, která je podána v návaznosti na první otázku a která výslovně spojuje uvedená ustanovení.
17.
Shodně se společností Germanwings i s Komisí se na rozdíl od Vebraucherzentrale domnívám (
6
), že odpověď na takto poněkud přeformulovanou otázku (
7
) musí být negativní, a to z níže uvedených důvodů.
18.
Na úvod připomínám, že podle ustálené judikatury z požadavku jednotného uplatňování unijního práva vyplývá, že v případě, že unijní akt výslovně neodkazuje na právo členských států pro vymezení určitého pojmu (
8
), vyžaduje tento pojem autonomní výklad, který má Soudní dvůr nalézt nejen s ohledem na jeho znění, ale i na jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí, jakož i na historii jejího vzniku (
9
).
1. Výklad vycházející ze znění dotčených ustanovení
19.
Ve svém předkládacím rozhodnutí Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr) zdůrazňuje, že ze znění čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008 výslovně nevyplývá žádná povinnost uvádět letecké tarify v určité národní měně. Tato okolnost by podle něj svědčila pro to, že leteckým dopravcům je ponechána svoboda výběru, jak věc posoudil soud rozhodující o odvolání. S touto analýzou souhlasím.
20.
Podotýkám, že předmětem odst. 1 uvedeného čl. 23 je uložení povinnosti „informovat“ (
10
), jíž podléhají letečtí dopravci nabízející lety s místem odletu v některém členském státě, a stanovení rámce této povinnosti. Konkrétně druhá a třetí věta tohoto odstavce, jichž se zvláště dotýká otázka položená předkládajícím soudem, stanoví požadavky na údaj o „konečné ceně“, kterou má zákazník zaplatit (
11
). Nicméně zatímco toto ustanovení podrobně vyjmenovává jednotlivé údaje, které mají být sděleny (
12
), není zde ani zmínka o měně, ve které má být předmětná cena uvedena, aby byla splněna zde uvedená povinnost.
21.
Bod 16 odůvodnění nařízení č. 1008/2008, týkající se též povinnosti sdělit zákazníkům konečnou cenu zahrnující všechny složky, taktéž neuvádí, že by měla být k tomuto účelu použita konkrétní měna.
22.
Zdůrazňuji již nyní, že je tomu tak, ačkoli normotvůrce (
13
) vzal při tvorbě tohoto nařízení (
14
) v úvahu nejen komunitární rozměr, ale i mezinárodní rozměr povinnosti transparentnosti a úplného informování o cenách, která vyplývá z uvedeného článku 23.
23.
Co se týká čl. 2 bodu 18 uvedeného nařízení, který definuje pojem „letecké tarify“ ve smyslu tohoto nástroje, týká se zajisté výslovně „cen vyjádřených v eurech nebo v národní měně“, avšak neupřesňuje, co je třeba rozumět dvěma posledními slovy tohoto slovního spojení, když ani neuvádí, zda se jedná o „národní měnu“ některého členského státu (
15
) a zejména, z hlediska projednávaného případu neupřesňuje, zda dopravci mají či nemají volnost ve výběru měny (
16
).
24.
Skutečnost, že v několika jazykových verzích tohoto ustanovení (
17
) je použito přídavné jméno „místní“, nepovažuji za rozhodující. I když toto přídavné jméno může dle mého názoru vyjádřit myšlenku blízkosti lépe než výrazy odkazující na zemi, které jsou použity v jiných verzích (
18
), nutno konstatovat, že nařízení č. 1008/2008 nikterak nenaznačuje, co je zde třeba chápat pod pojmem „místní“ a jaké kritérium blízkosti by v tomto směru bylo relevantní (
19
). Ostatně i kdyby měla být tato terminologická různost považována za určující v projednávané věci, podle ustálené judikatury platí, že v případě rozdílů mezi různými jazykovými verzemi předpisů unijního práva musí být dotčené ustanovení vykládáno podle celkové systematiky a účelu právní úpravy, jejíž část tvoří (
20
).
25.
Uvádím, že slovní spojení „ceny vyjádřené v eurech nebo v národní měně“, na které předkládající soud odkazuje, je bez dalšího upřesnění uvedeno též v bodě 19 téhož článku 2 pro vymezení pojmu „letecké sazby“, jež je příbuzné pojmu „letecké tarify“. Podle mého názoru i podle názoru Komise, vyjádřeného na jednání, bude třeba mít tuto terminologickou podobnost na paměti při výkladu uvedeného bodu 18 v projednávané věci (
21
).
26.
Mimoto podotýkám, že koncept „konečné ceny“, uvedený v čl. 23 odst. 1 a bodě 16 odůvodnění nařízení č. 1008/2008, není totožný s pojmem „letecké tarify“, jenž je vymezen v čl. 2 bodě 18 tohoto nařízení (
22
). Je pravda, že se částečně překrývají, jelikož první koncept obsahuje druhý (
23
), takže je v projednávané věci skutečně namístě vykládat uvedená ustanovení společně (
24
). Nicméně jak uvedly společnost Germanwings a Komise, složky „konečné ceny“, které se přičítají k „leteckému tarifu“ podle článku 23, nejsou pokryty uvedeným čl. 2 bodem 18, protože ten vymezuje pouze posledně uvedený pojem (
25
), což svědčí v neprospěch tvrzení, že slovní spojení „v eurech nebo v národní měně“, uvedené v článku 2, ukládá použití určité národní měny pro sdělení informací vyžadovaných v článku 23.
27.
Zejména pak spolu se společností Germanwings a s Komisí zdůrazňuji, že unijní normotvůrce se zdržel toho, aby v čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008 dal jasný pokyn a zejména aby stanovil přesná kritéria pro určení měny, kterou by měli letečtí dopravci používat pro informování zákazníků o svých tarifech. Postupoval tak, ačkoli si byl zjevně vědom skutečnosti, že jako alternativa k euru budou využívány jiné místní měny, jak vyplývá ze znění čl. 2 bodu 18 tohoto nařízení, a ačkoli přijal podrobná pravidla ohledně povinnosti leteckých dopravců uvádět vždy ceny letů, které nabízejí, a to jako ceny úplné a konečné (
26
).
28.
Mám za to, že toto úmyslné vynechání údajů týkajících se měny, jež má být použita, může být chápáno tak, že odráží vůli normotvůrce neukládat leteckým dopravcům v tomto směru zvláštní omezení (
27
). Můj názor utvrzují následující úvahy.
2. Výklad s ohledem na historii vzniku dotčených ustanovení
29.
Ve prospěch výše navrženého doslovného výkladu dle mého názoru svědčí i rozbor vývoje, který dotčená ustanovení nařízení č. 1008/2008 prodělala v průběhu legislativních prací, jejichž výsledkem je současné znění. Nic totiž nesvědčí o tom, že by normotvůrce měl v úmyslu, ani že by jen zvažoval, zavést zvláštní požadavky týkající se měny v rámci pravidel stanovených v čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008.
30.
Upřesňuji, že toto ustanovení je přepracovaným zněním článku 4 nařízení (EHS) č. 2409/92 týkajícího se zejména leteckých tarifů (
28
), který již stanovil povinnost sdělit letecké tarify (
29
), avšak méně přesně a méně striktně, než je stanoveno nyní.
31.
Autoři nařízení č. 1008/2008 měli zřetelně v úmyslu posílit v článku 23 informační povinnost uloženou leteckým dopravcům, aby prostřednictvím povinnosti zveřejnit tarify zahrnující veškeré daně, poplatky, přirážky a platby podpořili transparentnost cen pro cestující, a dále, aby dosáhli spravedlivějších tarifů bojem proti narušení hospodářské soutěže, způsobenému nedostatkem transparentnosti (
30
). Naproti tomu nic nesvědčí pro to, že by v tomto ohledu mělo být uloženo použití určité měny.
32.
Jediné zmínky týkající se měny, které se objevují v přípravných pracích na nařízení č. 1008/2008, jsou ty, jež se týkají obecných definic obsažených v článku 2. Podotýkám, že výraz „ceny vyjádřené v eurech nebo v národní měně“, použitý v čl. 2 bodech 18 a 19 tohoto nařízení, byl v podstatě obsažen již v odpovídajících ustanoveních čl. 2 písm. a) a d) nařízení č. 2409/92, která odkazovala na „ceny vyjádřené v ECU nebo v národní měně“. Nahrazení pojmu „ECU“ pojmem „euro“ v nařízení č. 1008/2008 je dle mého názoru spojeno pouze se zavedením eura jako jednotné měny v některých členských státech (
31
).
33.
Co se týká výrazu „v národní měně“, který byl obsažen čtyřikrát v článku 2 nařízení č. 2409/92 (
32
), přípravné práce na posledně uvedeném neobsahují žádné indicie nasvědčující tomu, že normotvůrce měl v úmyslu vyžadovat od leteckých dopravců, aby používali určitou národní měnu při informování o svých tarifech. Naopak, jasně z nich vyplývá, že původci tohoto nařízení chtěli umožnit společnostem „nabídnout spotřebitelům dostatečný výběr leteckých služeb za rozumné ceny“ (
33
).
34.
Podotýkám, že formulace „v národní měně“ byla bez bližšího upřesnění užívána i v článku 2 písm. a) předchozích právních nástrojů týkajících se tarifů leteckých služeb, na které odkazuje preambule nařízení č. 2409/92 (
34
). V tomto posledně uvedeném předpisu tato formulace doplnila, jakožto alternativu formulaci „v ECU“, která byla původně Komisí zvažována jako jediná (
35
), a to na základě lehce odlišné žádosti o změnu předložené Evropským parlamentem (
36
) a podpořené Hospodářským a sociálním výborem (
37
). Na jednání Komise uvedla, že nedisponuje žádnými důkazy ohledně přesných důvodů změn, které byly postupně provedeny a ze kterých vzešel výraz „ceny vyjádřené […] v národní měně“, obsažený v čl. 2 písm. a) nařízení č. 2409/92 (
38
) a použitý též v čl. 2 bodě 18 nařízení č. 1008/2008.
35.
V každém případě se domnívám, že ze souhrnu výše uvedených legislativních prací vyplývá, že se nejednalo o přijetí pravidla, a už vůbec ne jemu odpovídajících identifikačních kritérií, které by ukládalo použití určité národní měny podle čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008. Přístup, který navrhuji, není v rozporu s prvky kontextu, které budu nyní analyzovat, ale naopak jej podporují.
3. Výklad s ohledem na kontext dotčených ustanovení
36.
Zaprvé konstatuji, že čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008, na němž je založena žaloba žalobkyně ve věci v původním řízení, je obsažen v kapitole IV tohoto nařízení, týkající se „Ustanovení o stanovování cen“, kdežto čl. 2 bod 18, kde jsou zmíněny „ceny vyjádřené […] v národní měně“, se nachází v kapitole I, obsahující „Obecná ustanovení“.
37.
Věcná souvislost mezi těmito dvěma ustanoveními, tak jak je uvedena v předkládajícím rozhodnutí, tedy není zjevná, ačkoli se definice obsažené v článku 2 vztahují k článku 23, jako ostatně ke všem ostatním ustanovením uvedeného nařízení, a proto je třeba vykládat druhý z těchto článků ve světle prvního (
39
). Navíc připomínám, že pojem „letecké tarify“, definovaný v čl. 2 bodě 18, se zcela nepřekrývá s pojmy obsaženými v čl. 23 odst. 1 (
40
).
38.
V tomto kontextu se vzhledem k neexistenci výslovného odkazu mezi těmito ustanoveními nařízení č. 1008/2008 domnívám, že nelze mít za to, že formulací použitou v čl. 2 bodě 18 měl normotvůrce v úmyslu omezit volbu dopravců, pokud jde o národní měnu, v níž mají sdělit informace o tarifech, jež mají poskytovat podle čl. 23 odst. 1.
39.
Zadruhé podotýkám, že předkládající soud zmiňuje „volnou tvorbu cen“ zakotvenou v článku 22 nařízení č. 1008/2008 (
41
) na podporu názoru, že čl. 23 odst. 1 tohoto nařízení neukládá použití určité národní měny. Verbraucherzentrale namítá, že tuto volnost by nemohl narušit pouhý požadavek uvádět tarify v určité měně, kdežto společnost Germanwings tvrdí, že takto stanovené pravidlo zahrnuje volnost výběru měny, ve které jsou uváděny letecké tarify.
40.
Třebaže zastávám stanovisko uvedené výše, nesdílím názor společnosti Germanwings, že článek 22 tohoto nařízení by měl hrát klíčovou roli při hledání odpovědi na první předběžnou otázku. Z judikatury Soudního dvora totiž vyplývá, že svoboda zakotvená v tomto článku je výsledkem postupného omezování kontroly cen prováděné členskými státy, přičemž cílem liberalizace leteckého trhu bylo dosáhnout větší diverzifikace nabídky a nižších tarifů ve prospěch spotřebitelů (
42
).
41.
Cílem uvedeného článku 22 je deregulace odvětví (
43
) umožňující leteckým dopravcům volně určit hodnotu poskytování jejich služeb. Toto ustanovení proto podle mého názoru nemá vliv na výběr měny, ve které by měly být letecké tarify sdělovány. Nicméně liberalizační duch, který se v tomto ustanovení projevuje, jak uvedla Komise (
44
), podporuje svojí povahou výklad, podle něhož nařízení č. 1008/2008 neukládá v tomto směru žádná omezení.
42.
Zatřetí, co se týká obecnějšího rámce, do něhož spadá čl. 23 odst. 1 nařízení č.1008/2008, uvádím, jak zmínila i Komise, že směrnice 98/6/ES (
45
), která se zaměřuje právě na označování cen výrobků nabízených spotřebitelům, taktéž neobsahuje závazná pravidla týkající se měny, v níž má být uvedena cena, i když tato problematika nebyla normotvůrcem zastírána (
46
). Směrnice 2011/83/EU (
47
), jejímž předmětem je ochrana spotřebitelů – zejména z hlediska informování o cenách – v rámci uzavírání smluv s podnikateli, v tomto směru taktéž nic nestanoví (
48
).
43.
Výše uvedené úvahy se dle mého názoru plně slučují s následujícím teleologickým výkladem ustanovení, jež jsou předmětem dotčené žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
4. Výklad s ohledem na cíle sledované dotčenými ustanoveními
44.
Jak již zdůraznil Soudní dvůr, z nadpisu článku 23 nařízení č. 1008/2008 i ze znění odstavce 1 tohoto článku vyplývá, že „cílem tohoto ustanovení je zajistit informovanost a transparentnost cen za letecké služby z letiště nacházejícího se na území členského státu, a že tedy toto ustanovení přispívá k zajištění ochrany zákazníka využívajícího tyto služby“ (
49
).
45.
Ve stejném duchu uvádí bod 16 odůvodnění tohoto nařízení, že: „zákazníci by měli mít možnost účinně srovnávat ceny leteckých služeb různých leteckých společností“. Doplňuje, že „proto by konečná cena, kterou má zákazník zaplatit“ za letecké služby z letiště nacházejícího se na území Unie „vždy měla být udávána včetně všech daní a poplatků“.
46.
Podle předkládajícího soudu a Verbraucherzentrale by byl cíl účinné srovnatelnosti cen, uvedený v první větě bodu 16 odůvodnění, ohrožen, pokud by si každý letecký dopravce mohl zvolit měnu, ve které bude uvádět letecké tarify pro lety v rámci Unie. S tímto názorem se neztotožňuji, stejně jako společnost Germanwings a Komise.
47.
Zaprvé upřesňuji, že se s ohledem na historii vzniku ustanovení čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008 domnívám, že posílení ochrany zákazníků (
50
) je zajisté jedním z cílů, který vedl k přijetí tohoto ustanovení, ale že jeho účelem bylo též zajistit zdravější konkurenci mezi leteckými dopravci (
51
). Tento dvojí cíl vyplývá i z přecházejících (
52
) a následujících (
53
) nástrojů v této oblasti.
48.
Z mého pohledu by tedy bylo žádoucí vyhnout se natolik širokému výkladu tohoto ustanovení, který by upřednostnil zejména, či dokonce výlučně, zájmy zákazníků (
54
), a který by dostatečně nezohlednil omezení, jimiž jsou letečtí dopravci výslovně vázáni, stejně jako prostor pro volné uvážení, jenž je jim implicitně ponechán uvedeným nařízením.
49.
V tomto ohledu poukazuji zadruhé na to, že unijní normotvůrce zakotvil za účelem dosažení výše uvedených cílů svobodu leteckých dopravců při tvorbě cen. Výslovně uložil těmto dopravcům zveřejnit úplné informace o leteckých dopravních tarifech a o podmínkách, které jsou s nimi spojené, a taktéž upřesnil, že tyto tarify musí zahrnovat veškeré použitelné daně, poplatky, přirážky a platby (
55
).
50.
Článek 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008 tak velmi podrobně upravuje celou řadu požadavků týkajících se údajů, které musí být v tomto rámci systematicky sdělovány (
56
), a stanoví případné sankce za jejich nesplnění (
57
). Zdůrazňuji, že povinnost uvádět vždy konečnou částku, jež má být zaplacena, posiluje transparentnost cen a umožňuje čelit nekalé praktice, kterou dříve používali někteří letečtí dopravci a která spočívala v tom, že na počátku transakce byla nabízena neúplná cena a k ní byly těsně před ukončením transakce připočítávány různé přirážky (
58
).
51.
Bod 16 odůvodnění tohoto nařízení má stejnou logiku, když stanoví, jaké prvky musí konečná cena nutně zahrnovat, což potvrzuje druhá věta tohoto bodu odůvodnění, vyjasňující znění jeho první věty, jíž se Verbraucherzentrale nesprávně dovolává izolovaně.
52.
Na rozdíl od toho, co tento účastník ve věci v původním řízení patrně tvrdí, není cílem sledovaným těmito ustanoveními umožnit zákazníkovi posoudit, zda je cena leteckých tarifů vyšší nebo nižší v měně, kterou zná nejlépe, ale zajistit transparentnost spočívající v tom, že v konečné ceně budou skutečně uvedeny všechny prvky ceny, a zaručit tak zákazníkovi opravdovou možnost srovnání. Dodávám, že sdílím názor vyjádřený Komisí na jednání, podle něhož nic nenasvědčuje tomu, že ochrana spotřebitelů sledovaná nařízením č. 1008/2008 zahrnuje i jejich ochranu proti nebezpečí ztrát při peněžní směně.
53.
Navíc pokud by použití určité měny bylo určujícím prvkem pro dosažení informovanosti a transparentnosti cen, které sledovali, pak by autoři nařízení č. 1008/2008 neopomněli stanovit toto pravidlo a definovat kritéria umožňující určit příslušnou měnu. Vzhledem k tomu, že tak normotvůrce neučinil, mám za to, že nepřísluší Soudnímu dvoru tuto činnost nahrazovat, a to tím méně, že přijetí takového pravidla nebylo dle mého názoru pro ochranu zákazníků nezbytné.
54.
Zatřetí zdůrazňuji, že kromě obtíží spojených s případným vymezením příslušných kritérií (
59
) není dle mého názoru jisté, že povinnost používat určitou vnitrostátní měnu by zlepšila zákazníkovu možnost účinně analyzovat cenu služeb nabízených různými leteckými dopravci v souladu s cílem skutečné porovnatelnosti a transparentnosti cen sledovaným článkem 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008 ve světle bodu 16 odůvodnění tohoto nařízení (
60
).
55.
Je pravda, že ačkoli jej nařízení č. 1008/2008 nepředvídalo, omezení počtu národních měn, které mohou být použity leteckými dopravci k vyjádření leteckých tarifů, jak navrhuje Verbraucherzantrale, by na první pohled usnadnilo srovnání nabídek totožné služby.
56.
Avšak i kdyby Soudní dvůr připustil existenci povinnosti používat tu či onu národní měnu, nepříjemnosti způsobené používáním různých měn by tím nebyly zcela odstraněny. Jak totiž uvedla Komise, pokud by znění čl. 12 bodu 18 uvedeného nařízení mělo být považováno v tomto směru za rozhodující, zde obsažená alternativní formulace „ceny vyjádřené v eurech nebo v národní měně“ může být chápána tak, že vždy dovoluje leteckému dopravci vyjádřit své ceny v eurech (
61
), zatímco jeho konkurenti by naopak mohli zvolit určitou národní měnu. Vzhledem k možnosti uvádět tarif za službu dvěma možnými způsoby by tak účinné srovnání cen teoreticky mohlo zůstat pro zákazníka nesnadné, i když se tato případná obtíž dle mého názoru v praxi neprojevuje.
57.
Problémy spojené s možností používat různé měny mohou být totiž omezeny několika faktory, jež zjednodušují porovnání (
62
). Ostatně se mi nezdá nezbytné vyžadovat, aby ceny letů byly uváděny v konkrétní měně, pokud určitá regulace může do jisté míry přirozeně působit na trhu díky pouhé skutečnosti, že potenciální zákazník se sám od sebe odvrátí od leteckých dopravců, kteří by uváděli své ceny v měně, jež by mu připadala nesrozumitelná či nepraktická.
58.
S ohledem na všechny tyto úvahy navrhuji odpovědět na první předběžnou otázku tak, že čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008 ve spojení s jeho čl. 2 bodem 18 musí být vykládán v tom smyslu, že při zveřejňování leteckých tarifů nejsou letečtí dopravci povinni uvádět tyto tarify v určité národní měně za předpokladu, že nejsou vyjádřeny v eurech.
B.
Ke kritériím určení národní měny, jejíž použití by případně bylo uloženo při zveřejňování leteckých tarifů (druhá otázka)
59.
Druhá předběžná otázka byla položena pouze pro případ, že by Soudní dvůr odpověděl na první předběžnou otázku v tom smyslu, že z čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008 vyplývá pro letecké dopravce povinnost zveřejňovat jejich letecké tarify v určité národní měně. Vzhledem k tomu, že na první otázku navrhuji odpovědět opačně, mám za to, že nebude třeba odpovědět na tuto druhou otázku. Následující stručné poznámky jsou tedy uvedeny pouze podpůrně.
60.
Touto otázkou předkládající soud vyzývá Soudní dvůr, aby uvedl, v jaké národní měně mohou být v souladu s výše uvedenými ustanoveními uváděny letecké tarify v takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, tedy pokud letecký dopravce se sídlem v členském státě (zde v Německu) prodává prostřednictvím svých internetových stránek pod doménou nejvyššího řádu spojující je s tímto státem, (zde: www.germanwings.de (
63
)), spotřebiteli nacházejícímu se v téže zemi leteckou službu, jejíž místo odletu se nachází v jiném členském státě (zde ve Spojeném království). Táže se navíc, zda je v tomto ohledu relevantní, že všichni letečtí dopravci nebo jejich převážná většina uvádějí tyto tarify v národní měně platné v místě odletu.
61.
Verbraucherzentrale tvrdí, že by se mělo vycházet z národní měny členského státu, jehož právo se použije na splnění smlouvy uzavřené mezi leteckým dopravcem a spotřebitelem, kterému je určena reklama, a to na základě kolizních pravidel obsažených v článku 5 nařízení č. 593/2008 (
64
). Za okolností daných ve sporu v původním řízení by to znamenalo, že tarif dotčeného letu by měl být uveden v německé měně, tedy v eurech, a nikoli v britské měně, tedy v librách šterlinků.
62.
Naproti tomu společnost Germanwings zastává názor, že letecké tarify musejí být uváděny v eurech nebo v národní měně členského státu místa odletu, a že ostatní kolizní kritéria uvedená ve druhé předběžné otázce jsou pro určení národní měny ve smyslu nařízení č. 1008/2008 irelevantní. Předkládající soud se zřejmě přiklání k tomuto výkladu.
63.
Pokud jde o Komisi, navrhuje vykládat čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008 v tom smyslu, že nebrání tomu, aby letečtí dopravci vyjadřovali letecké tarify, konečné ceny a jiné prvky uvedené v tomto ustanovení, v měně místa odletu. Podpůrně sdílím posledně uvedený názor, přičemž upřesňuji, že podle mého názoru čl. 23 odst. 1 neobsahuje v tomto ohledu žádné pravidlo (
65
).
64.
Zaprvé mám za to, že kritérium místa odletu může být relevantní pro určení národní měny, v níž by měly být vyjádřeny letecké tarify. Jak totiž zdůrazňuje předkládající soud, vzhledem k tomu, že místo odletu je nutně stejné pro všechny srovnávané letecké služby, národní měna používaná různými dopravci pro sdělování jejich nabídek by byla pro všechny služby stejná, což by usnadnilo účinné porovnání cen, jež je mimo jiné cílem nařízení č. 1008/2008 (
66
). Komise též správně tvrdí, že se zde jedná o kritérium objektivně spojené s transakcí, protože na tomto místě počíná výkon sjednané služby (
67
). Navíc lze rozumně přepokládat, že zákazník, který se bude muset dostavit na místo odletu toho letu, který si chce zakoupit, zná a dokáže používat měnu, která v této zemi platí, stejně jako dopravce, jenž poskytuje tuto službu.
65.
Upřesňuji, že dle mého názoru není určující, zda všichni letečtí dopravci nebo jejich převážná většina uvádí své tarify v národní měně místa odletu, jak je uvedeno v závěru položené otázky (
68
). Nicméně případná existence této zvyklosti, pokud by byla zjištěna, by mohla podpořit názor, dle nějž by dopravci byli snadno schopni dodržet uvedené kritérium.
66.
Navíc by kritérium místa odletu bylo dobře slučitelné s potřebou dát výrazu „národní měna“, použitému v čl. 2 bodě 18 uvedeného nařízení o leteckých tarifech, význam, jenž by platil též pro výraz použitý stejným způsobem v bodě 19 téhož článku týkajícím se leteckých sazeb (
69
), což by neumožnilo přijetí kritéria navrženého Verbraucherzentrale (
70
).
67.
Zadruhé stejně jako předkládající soud a společnost Germanwings mám za to, že kritérium místa sídla leteckého dopravce nabízejícího dotčenou službu se nemůže uplatnit, jelikož měny, jež by mohly být použity pro vyjádření tarifu za stejnou službu, by se lišily v závislosti na počtu zemí, kde by byli usazeni různí dopravci nabízející tuto službu (
71
), což by zákazníkům při porovnávání cen nepomohlo.
68.
Zatřetí by nebylo ani vhodné přijmout kritérium názvu domény nejvyššího řádu internetové adresy používané leteckým dopravcem, který nabízí dotčenou službu. Stejně jako předkládající soud se domnívám, že by pro leteckého dopravce bylo snadné obejít toto kritérium tím, že by si vybral libovolnou národní doménu nejvyššího řádu odpovídající zemi, v jejíž měně by chtěl uvádět své tarify. Navíc společnost Germanwings správně uvádí, že názvy domén nejsou vždy národní, tedy neodkazují nutně na určitou zemi, jak by tomu bylo v případě, kdy by adresa končila „.com“, a kdy by tudíž neexistovalo dotčené kolizní kritérium.
69.
Začtvrté nejsem nakloněn kritériu místa pobytu zákazníka ani kritériu obvyklého pobytu zákazníka, vzhledem k tomu, že tato dvě místa nejsou nutně totožná, protože se může stát, že osoba usiluje o získání letecké služby v zemi, kde obvykle nepobývá. I když lze předpokládat, že zákazník je obeznámen s měnami platnými v těchto místech, nejsou podle mě uvedená kritéria vhodná, jelikož v okamžiku, kdy letecký dopravce předkládá svoji prodejní nabídku, nedokáže určit zemi, kde se nachází veřejnost, jež účinně projeví svůj zájem. Jak uvádí předkládající soud, takový přístup by ukládal leteckým dopravcům v počáteční fázi lokalizovat všechny potenciální zákazníky a vždy uvést různé letecké tarify pro různé měnové zóny, jež by připadaly v úvahu, což se mi jeví jako nepřiměřené omezení s ohledem na dvojí cíl dotčeného ustanovení.
70.
Zapáté názor zastávaný Verbraucherzentrale (
72
) mne nepřesvědčil, a to z následujících důvodů. Na jedné straně lze konstatovat, že nařízení č. 1008/2008 nezakládá žádnou vazbu k ustanovení nařízení č. 593/2008, třebaže toto bylo přijato několik měsíců před prvně uvedeným. Na druhé straně by se podle Verbraucherzentrale měla v případě, že by nedošlo k volbě práva stranami, uplatnit v souladu s čl. 5 odst. 2 nařízení č. 593/2008 právní úprava země, kde má cestující svůj obvyklý pobyt, a při zveřejňování tarifů by tedy měla být používána měna této země, pokud by se tam rovněž nacházelo místo odletu nebo místo příletu. Takový postup by ovšem vyžadoval, aby byl budoucí zákazník lokalizován prostřednictvím software nebo aby systematicky uváděl své místo obvyklého pobytu, aby se mohl seznámit s nabízenými tarify, což by mohlo působit praktické a možná i právní problémy, zejména v oblasti ochrany osobních údajů, jak uvedla společnost Germanwings. Konečně výklad navrhovaný Verbraucherzentrale opomíná, že odstavec 3 téhož čl. 5 obsahuje doplňkové pravidlo blízkosti, které ve skutečnosti může vést k určení jiné země (
73
), a to nejen té, kde cestující pobývá.
71.
Pokud by Soudní dvůr usoudil, že čl. 23 odst. 1 nařízení č.1008/2008 ukládá leteckým dopravcům vyjadřovat své letecké tarify v určité národní měně, bylo by tudíž dle mého názoru vhodné odpovědět na druhou předběžnou otázku tak, že toto ustanovení ve spojení s čl. 2 bodem 18 uvedeného nařízení nebrání tomu, aby byly dotčené tarify uváděny v měně platné v zemi místa odletu předmětného letu.
V. Závěry
72.
S ohledem na výše uvedené navrhuji, aby Soudní dvůr na předběžné otázky položené Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo) odpověděl následovně:
„Článek 23 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008 ze dne 24. září 2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství ve spojení s čl. 2 bodem 18 tohoto nařízení musí být vykládán v tom smyslu, že letečtí dopravci nejsou povinni při zveřejňování svých leteckých tarifů uvádět tyto tarify v určité národní měně za předpokladu, že nejsou vyjádřeny v eurech.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 24. září 2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství (Úř. věst. 2008, L 293, s. 3).
(
3
) – Vzhledem k tomu, že uvedený čl. 23 odst. 1 se výslovně vztahuje na „letecké služby z letiště nacházejícího se na území členského státu, na nějž se vztahuje Smlouva“.
(
4
) – Podotýkám, že posledně uvedenými slovy předkládající soud cílí svoji otázku na případ, kdy letečtí dopravci hodlají použít jinou měnu než euro pro sdělení svých tarifů potenciálním cestujícím, jako je tomu ve věci v původním řízení.
(
5
) – Viz též bod 12 tohoto stanoviska.
(
6
) – Upřesňuji, že ve svém písemném i ústním vyjádření Komise navrhla společnou odpověď na obě dvě předběžné otázky a podrobně rozvedla názor zaprvé, že nařízení č. 1008/2008 neukládá leteckému dopravci „žádné omezení“ ohledně volby „národní měny“, v níž vyjádří své tarify, a zadruhé, že uvedené nařízení by mohlo „nanejvýš“ ukládat, aby takový výběr nebyl „zcela nahodilý“, jelikož tento nástroj předepisuje pouze respektování „objektivních kritérií, spojených s transakcí, v jejichž rámci by si mohl letecký dopravce vybrat, aniž by byl nutně omezen na jedinou národní měnu“.
(
7
) – S ohledem na ustálenou judikaturu přísluší Soudnímu dvoru, aby případně přeformuloval položené předběžné otázky tak, aby poskytl užitečnou odpověď vnitrostátnímu soudu (viz zejména rozsudek ze dne 22. února 2018, SAKSA, C‑185/17, EU:C:2018:108, bod 28).
(
8
) – Jako je tomu v případě ustanovení nařízení č. 1008/2008, jejichž výklad je v předmětné věci požadován.
(
9
) – Viz zejména rozsudky ze dne 20. prosince 2017, Acacia a D‘Amato (C‑397/16 a C‑435/16, EU:C:2017:992, bod 31), a dále ze dne 8. března 2018, DOCERAM (C‑395/16, EU:C:2018:172, bod 20).
(
10
) – Viz nadpis článku 23 nařízení č. 1008/2008, který zmiňuje též „zákaz diskriminace“, jenž je předmětem odstavce 2 téhož článku.
(
11
) – K cílům těchto požadavků viz body 44 a násl. tohoto stanoviska.
(
12
) – Viz též bod 27 tohoto stanoviska.
(
13
) – Především sdělení Komise Evropskému parlamentu ze dne 21. dubna 2008 týkající se společného postoje Rady k přijetí budoucího nařízení č. 1008/2008 [COM(2008) 175 final, s. 4] upřesňuje, že „rozsah působnosti povinnosti týkající se transparentnosti informací […] se rozšířil na všechny lety ze Společenství včetně letů, které provozují letecké společnosti třetích zemí (článek 24, [nyní článek 23]). […] [Poslední věta] bodu 15 odůvodnění [nyní bod 16 odůvodnění] podporuje letecké společnosti ze Společenství, aby vykazovaly stejnou úroveň transparentnosti pro lety [s místem odletu ve třetích zemích a] směřující na letiště Společenství“ (kurzivou zvýraznil autor stanoviska).
(
14
) – Ke vzniku těchto ustanovení viz též bod 29 a násl. tohoto stanoviska.
(
15
) – Terminologie užitá v tomto článku 2 bodu 18 nevylučuje a priori, aby „národní měna“ mohla být měnou třetího státu, vzhledem k tomu, že body odůvodnění 8, 10, a 16 a dále články 13, 15 a 22 téhož nařízení odkazují na letecké služby mající nějakou vazbu na třetí země. Nicméně zdá se mi pravděpodobné, že normotvůrce měl na mysli měnu některého členského státu, který nepřijal euro, což představuje druhou možnost upravenou v bodě 18. V každém případě, třebaže Verbraucherzentrale a společnost Germanwings uvedly v návrhu odpovědi na druhou předběžnou otázku upřesnění „národní měna členského státu“ (kurzivou zvýraznil autor stanoviska), nebude dle mého názoru třeba, aby se Soudní dvůr s ohledem na skutkové okolnosti projednávané věci k této otázce vyjadřoval.
(
16
) – Podle předkládajícího soudu, pokud by byla zvolena formulace „ceny vyjádřené v eurech nebo v některé národní měně“ (kurzivou zvýraznil autor stanoviska), vyplývalo by z toho zřetelněji, že zákonodárce měl v úmyslu umožnit takový výběr. Tento argument mne nepřesvědčil.
(
17
) – Mimo jiné ve verzi v jazyce španělském („moneda local“), v jazyce dánském („lokal valutale“), v jazyce anglickém („local currency“), v jazyce italském („valuta locale“), v jazyce nizozemském („lokale valuta“) a jazyce portugalském („moeda local“).
(
18
) – Mimo jiné ve verzi v jazyce německém („Landeswährung“), v jazyce francouzském („monnaie nationale“) a v jazyce švédském („nationell valuta“).
(
19
) – Viz též bod 27 tohoto stanoviska.
(
20
) – Viz zejména rozsudek ze dne 22. března 2018, Anisimovienė a další (C‑688/15 a C‑109/16, EU:C:2018:209, bod 78).
(
21
) – K tomu viz též bod 66 tohoto stanoviska.
(
22
) – Upřesňuji, že pojem „letecké tarify“ je užit nejen v článku 23 uvedeného nařízení, ale také v bodě 15 jeho odůvodnění, stejně jako v čl. 16 a 22.
(
23
) – Podle ustanovení čl. 23 odst. 1 „konečná cena, jež má být zaplacena, […] zahrnuje
použitelný letecký tarif […], jakož i všechny uplatnitelné daně, poplatky, přirážky a platby, jež jsou nevyhnutelné a předpokládané v okamžiku zveřejnění“ (kurzivou zvýraznil autor stanoviska).
(
24
) – V posledně uvedeném směru viz též bod 16 tohoto stanoviska.
(
25
) – V tomto smyslu, k režimu, jenž se uplatní na různé složky tvořící konečnou cenu, viz rozsudek ze dne 6. července 2017, Air Berlin (C‑290/16, EU:C:2017:523, body 23 a násl.).
(
26
) – Ke znění uvedených pravidel a k cílům sledovaným čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1008/2008 viz bod 44 a násl. tohoto stanoviska.
(
27
) – Obdobně k situaci, kdy normotvůrce určitou otázku neupravil, viz rozsudek ze dne 12. dubna 2018, Fédération des entreprises de la beauté (C‑13/17, EU:C:2018:246, body 34 a 35, jakož i body 45 a násl.).
(
28
) – Nařízení Rady ze dne 23. července 1992 o tarifech a sazbách za letecké služby (Úř. věst. 1992, L 240, s. 15; Zvl. vyd. 07/01, s. 427), které bylo zrušeno nařízením č. 1008/2008 (viz článek 27 posledně uvedeného nařízení).
(
29
) – Následujícím způsobem: „Letečtí dopravci provozující dopravu uvnitř Společenství informují každého, kdo o to požádá, o všech tarifech a standardních sazbách pro zboží“.
(
30
) – Viz návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o společných pravidlech pro provozování služeb letecké dopravy ve Společenství ze dne 18. července 2006 [COM(2006) 396 final, důvodová zpráva, s. 2, 4 a 10 a dále bod odůvodnění 15 a čl. 24 odst. 1]. Viz též zpráva Evropského parlamentu k tomuto návrhu ze dne 11. května 2007 (A6-178/2007, s. 25 až 29 a 33); stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ze dne 31. května 2007 k tomuto návrhu (Úř. věst. 2007, C 175, s. 85, bod 8) a dále sdělení Komise uvedené v poznámce pod čarou na straně 13 tohoto stanoviska (s. 3 a 4).
(
31
) – K tomu viz body 2 a 6 odůvodnění a článek 2 nařízení Rady (ES) č. 1103/97 ze dne 17. června 1997 o některých ustanoveních týkajících se zavedení eura (Úř. věst. 1997, L 162, s. 1; Zvl. vyd. 10/01, s. 81) a dále bod 2 odůvodnění a článek 2 nařízení Rady (ES) č. 974/98 ze dne 3. května 1998 o zavedení eura (Úř. věst. 1998, L 139, s. 1; Zvl. vyd. 10/01, s. 111).
(
32
) – Viz body a) až d) uvedeného článku 2, které definovaly pojmy „letecký tarif“, „sazba za místo“, „charterový tarif“ a „sazba za zboží“.
(
33
) – Viz důvodová zpráva Komise k návrhu nařízení Rady (EHS) o tarifech a sazbách za zboží v leteckých službách ze dne 18. září 1991 [COM(91) 275 final, s. 3]. K liberalizaci stanovení těchto tarifů viz s. 14 až 16 tohoto dokumentu.
(
34
) – Viz směrnice Rady 87/601/EHS ze dne 14. prosince 1987 o tarifech pravidelných leteckých služeb mezi členskými státy (Úř. věst. 1987, L 374, s. 12) a nařízení Rady (EHS) č. 2342/90 ze dne 24. července 1990 o tarifech pravidelných leteckých služeb (Úř. věst. 1990, L 217, s. 1). Podotýkám, že ve směrnici 87/601 nebyla přijata formulace „měna, která je zákonným platidlem v daném místě“, bez lokalizačního kritéria, původně navrhovaná Komisí (viz návrh směrnice Rady ze dne 27. října 1981 o tarifech pravidelné letecké dopravy mezi členskými státy, Úř. věst. 1982, C 78, s. 6).
(
35
) – Viz článek 2 výše uvedeného návrhu [COM(91) 275 final, s. 57].
(
36
) – Viz zpráva výboru Evropského parlamentu pro dopravu a cestovní ruch ze dne 27. března 1992 (A3-142/92, s. 16, změna č. 5, tohoto znění: „cena splatná v ECU/v
příslušné místní měně“, a s. 28, kde je uvedeno, že „možnost uvádět tarify […] v národní měně se jeví jako vhodná s ohledem na současnou praxi, avšak měla by být zajišťována kontrola, aby nedocházelo například k využívání této možnosti pro zakrývání rozdílů mezi vnitřními a vnějšími tarify“) a dále stanovisko Parlamentu ze dne 8. dubna 1992 k předmětnému návrhu Komise (Úř. věst. 1992, C 125, s. 147, změna č. 23).
(
37
) – Ve svém stanovisku ze dne 29. dubna 1992 tento výbor považoval za vhodné „odkázat [v definici ‚leteckého tarifu‘] na národní měny, stejně jako na ECU, do doby jeho zavedení jakožto společné měny“ (Úř. věst. 1992, C 169, s. 20, bod 5.2.1.1.1, kurzivou zvýraznil autor stanoviska).
(
38
) – Vzhledem k tomu, že pozměněný návrh předložený Komisí dne 19. června 1992 [COM(92) 274 final, Úř. věst. 1992, C 206, s. 54, změna č. 5] převzal znění navržené Parlamentem („cena splatná v ECU/v příslušné místní měně“), které však nebylo zachováno v konečné verzi nařízení č. 2409/92 („ceny vyjádřené v ECU nebo v národní měně“).
(
39
) – Viz bod 16 tohoto stanoviska.
(
40
) – Viz bod 26 tohoto stanoviska.
(
41
) – Podle čl. 22 odst. 1 nařízení č. 1008/2008 „stanovují letečtí dopravci […] letecké tarify […] pro letecké služby uvnitř Společenství volně“, kromě závazků veřejné služby upravených v čl. 16 tohoto nařízení.
(
42
) – Viz rozsudek ze dne 6. července 2017, Air Berlin (C‑290/16, EU:C:2017:523, bod 46 a 47), kde Soudní dvůr upřesnil, že cíl sledovaný čl. 22 odst. 1 nařízení č. 1008/2008 neznamená, že by smlouvy o letecké dopravě nepodléhaly obecným pravidlům chránícím spotřebitele proti zneužívajícím ujednáním.
(
43
) – Viz rovněž stanovisko generálního advokáta Y. Bota ve věci Vueling Airlines (C‑487/12, EU:C:2014:27, body 27 a násl.).
(
44
) – Ve svém vyjádření Komise zdůraznila, že článek 22 nařízení č. 1008/2008 výrazně posílil volnost v tvorbě cen ve srovnání s ustanoveními obsaženými v článcích 5 až 8 nařízení č. 2409/92.
(
45
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 16. února 1998 o ochraně spotřebitelů při označování cen výrobků nabízených spotřebiteli (Úř. věst. 1998, L 80, s. 27; Zvl. vyd. 15/04, s. 32).
(
46
) – Komise zveřejnila dne 21. června 2006 zprávu o aplikaci směrnice 98/6, ve které uvádí, že v souladu s čl. 4 odst. 1 této směrnice některé členské státy zavedly omezení týkající se označování cen v národní měně a v eurech, která se uplatňovala v průběhu období přechodu na euro [viz sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu, COM(2006) 325 final, bod 4].
(
47
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES (Úř. věst. 2011, L 304, s. 64).
(
48
) – Viz sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě ze dne 19. prosince 2011, nazvané „Evropská vize pro cestující: sdělení o právech cestujících ve všech druzích dopravy“ [COM(2011) 898 final, bod 3.2].
(
49
) – Viz rozsudky ze dne 15. ledna 2015, Air Berlin (C‑573/13, EU:C:2015:11, bod 33), a ze dne 6. července 2017, Air Berlin (C‑290/16, EU:C:2017:523, bod 30) a zde citovaná judikatura.
(
50
) – Na rozdíl od původního návrhu Komise [COM(2006) 396 final, s. 10, 13 a 50] se body 15 a 16 odůvodnění, stejně jako článek 23 nařízení č. 1008/2008, vztahují na „zákazníky“, tedy na osoby, které uskutečňují nákup letenek, s tím, že je možné, že „cestující“, tedy osoby, které s těmito letenkami cestují, si je samy nekoupily.
(
51
) – Viz bod 31 tohoto stanoviska a dokumenty citované v poznámce k tomuto bodu.
(
52
) – Pátý bod odůvodnění nařízení č. 2409/92, zrušeného nařízením č. 1008/2008, uváděl, že bylo vhodné „završit volnou tvorbu tarifů odpovídajícím zajištěním ochrany zájmů uživatelů a odvětví“.
(
53
) – Viz zejména výše uvedené sdělení [COM(2011) 898 final, bod 3.2].
(
54
) – Široký výklad má větší opodstatnění v rámci pravidel unijního práva týkajících se náhrad škody a pomoci cestujícím v případě zrušení nebo zpoždění letu, které výslovně sledují zajištění vysokého stupně ochrany cestujících (viz zejména rozsudky ze dne 4. října 2012, Finnair, C‑22/11, EU:C:2012:604, body 23 a 34, a dále ze dne 4. října 2012, Rodríguez Cachafeiro a Martínez-Reboredo Varela‑Villamor, C‑321/11, EU:C:2012:609, body 25 a 33).
(
55
) – K tomu viz pasáže přípravných dokumentů, uvedených v poznámce pod čarou na straně 30 tohoto stanoviska.
(
56
) – Soudní dvůr upřesnil rozsah pravidel upravených v tomto ustanovení, zejména co se týká obsahu údajů, které mají být sdělovány zákazníkům, a co se týká způsobů tohoto sdělování (viz rozsudky ze dne 19. července 2012, ebookers.com Deutschland, C‑112/11, EU:C:2012:487, body 11 až 20, ze dne 18. září 2014, Vueling Airlines, C‑487/12, EU:C:2014:2232, body 32 až 39, ze dne 15. ledna 2015, Air Berlin, C‑573/13, EU:C:2015:11, body 20 až 45, a ze dne 6. července 2017, Air Berlin, C‑290/16, EU:C:2017:523, body 18 až 36).
(
57
) – Podle článku 24 tohoto nařízení „členské státy zajistí dodržování pravidel uvedených v [kapitole týkající se stanovování cen] a stanoví sankce za jejich porušení [které musejí být] účinné, přiměřené a odrazující“.
(
58
) – Viz též Grard, L., „Nová pravidla pro jednotný trh letecké dopravy“, Revue de droit des transports, [Revue dopravního práva], 2008, č. 12, komentář 260, oddíl 3.B.
(
59
) – K tomu viz body 59 a násl. tohoto stanoviska.
(
60
) – Zejména v protikladu k povinnostem uloženým leteckým dopravcům uvádět při každém uvedení ceny leteckých služeb vždy konečnou cenu, u každého letu, jehož tarif je zobrazen, a dále uvádět výši různých položek, z nichž je konečná cena složena (viz rozsudky ze dne 15. ledna 2015, Air Berlin, C‑573/13, EU:C:2015:11, body 34 a 41, a ze dne 6. července 2017, Air Berlin, C‑290/16, EU:C:2017:523, body 24 a 36).
(
61
) – Komise má za to, dle mého názoru oprávněně, že by mělo být možné vyjádřit letecké tarify v eurech bez ohledu na letiště, mezi kterými je spojení nabízeno.
(
62
) – Zaprvé se zdá, jak je uvedeno na konci druhé předběžné otázky, že letečtí dopravci často vyjadřují své tarify v měně místa odletu, což vede ke zveřejňování informací v jedné a též měně. Zadruhé se též stává, že dopravci uvádějí své tarify současně v eurech a v národní měně, čímž se porovnatelné údaje násobí. Nakonec není vzácné ani to, že zákazník nebo cestovní agentura prodávající let disponuje programem pro převod, což napomáhá čelit odlišnosti měn.
(
63
) – Podle údajů předkládajícího soudu, jež jsou v zásadě jako jediné věrohodné, však společnost Germanwings na jednání tvrdila, že doména „.com/de“ je ve skutečnosti doména s přidaným podadresářem, přičemž doménou nejvyššího řádu je „.com“ – což není doména nejvyššího řádu specifická pro určitou zemi – a lomítko nacházející se před „de“ označuje pouze jazyk internetových stránek.
(
64
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I) (Úř. věst. 2008, L 177, s. 6), jehož článek 5 stanoví:„2. V míře, ve které nebylo právo rozhodné pro smlouvu o přepravě cestujících zvoleno smluvními stranami podle druhého pododstavce, je rozhodným právem právo země obvyklého bydliště cestujícího za předpokladu, že se v této zemi nachází rovněž místo odjezdu nebo místo určení. Nejsou-li tyto požadavky splněny, použije se právo místa, ve kterém má dopravce své obvyklé bydliště.Za právo rozhodné pro smlouvu o přepravě cestujících si strany mohou zvolit v souladu s článkem 3 pouze právo země, ve které:a) má cestující své obvyklé bydliště nebob) má dopravce své obvyklé bydliště neboc) má dopravce místo své ústřední správy nebod) se nachází místo odjezdu neboe) se nachází místo určení.3. Vyplývá-li ze všech okolností případu, že je smlouva, nedošlo-li k volbě práva, zjevně úžeji spojena s jinou zemí, než je země uvedená v odstavcích 1 nebo 2, použije se právo této jiné země.“
(
65
) – S ohledem na úvahy vyložené v rámci odpovědi na první předběžnou otázku (viz body 15 a násl. tohoto stanoviska).
(
66
) – K posledně uvedenému viz bod 44 a násl. tohoto stanoviska.
(
67
) – Viz obdobně rozsudek ze dne 7. března 2018, flighright a další (C‑274/16, C‑447/16 a C‑448/16, EU:C:2018:160, bod 68), vydaný ve věci soudní příslušnosti, podle kterého „jak místo odletu, tak místo příletu letadla musí být ze stejného důvodu považováno za místo hlavního poskytnutí služeb, které jsou předmětem smlouvy o letecké přepravě“. Podotýkám, že v projednávané věci není Soudnímu dvoru položena otázka z pohledu místa příletu.
(
68
) – Podle předkládajícího soudu se společnost Germanwings ve věci v původním řízení dovolávala skutečnosti, že použití měny místa odletu odpovídá zvyklostem leteckých dopravců. Ve svých písemných a ústních vyjádřeních společnost Germanwings zopakovala tento argument, ačkoli v navržené odpovědi připustila, že výklad ustanovení nařízení č. 1008/2008 nemůže záviset na tom, zda se jedná o obvyklou praxi.
(
69
) – Viz bod 25 tohoto stanoviska.
(
70
) – Verbraucherzentrale staví svou argumentaci na úvahách vycházejících z ochrany přepravovaných osob, které se mi ve vztahu k přepravě nákladu jeví jako irelevantní.
(
71
) – Předkládající soud dává příklad, podle kterého by pro let s místem odletu ze Spojeného království mohl být tarif uveden v librách šterlinků dopravcem usazeným v této zemi, v eurech dopravcem usazeným v Německu, ve forintech dopravcem usazeným v Maďarsku a ve zlotých dopravcem usazeným v Polsku.
(
72
) – Názor připomenutý v bodě 61 tohoto stanoviska.
(
73
) – Viz citaci uvedeného článku 5 obsaženou v poznámce pod čarou na straně 64 tohoto stanoviska.