ROZSUDEK SOUDU
(kasační senát)
16. března 2009
Věc T-156/08 P
R
v.
Komise Evropských společenství
„Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Úředníci ve zkušební době – Zpráva o ukončení zkušební doby – Neexistence aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení – Lhůta pro podání žaloby – Opožděnost“
Předmět: Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 19. února
2008, R v. Komise (F‑49/07, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), znějící na zrušení tohoto usnesení.
Rozhodnutí: Kasační opravný prostředek se zamítá. R ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Komisí v tomto řízení.
Shrnutí
1.      Řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální požadavky – Formulace návrhových žádání žaloby
[Jednací řád Soudu, čl. 44 odst. 1 písm. c) a d)]
2.      Úředníci – Žaloba – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Pojem – Přípravný akt – Opatření přijata ve zkušební
době úředníka – Vyloučení
(Služební řád, čl. 34, 90 a 91)
3.      Úředníci – Žaloba – Procesní rámec – Článek 236 ES a články 90 a 91 služebního řádu – Žaloba na náhradu škody založená na
porušení nařízení č. 45/2001
(Článek 236 ES ; služební řád, články 90 a 91; nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 45/2001)
4.      Právo Společenství – Zásady – Práva obhajoby – Právo být vyslechnut soudem – Povinnost zahrnout do rozhodnutí všechna tvrzení
účastníků řízení – Neexistence
1.       Žaloba nemusí za účelem splnění požadavků čl. 44 odst. 1 písm. c) a d) jednacího řádu Soudu nezbytně obsahovat formální návrhové
žádání, jestliže vyplývá z celkové argumentace žalobce, jako je tomu v případě uvedeného aktu. Nicméně žaloba, která výslovně
neuvádí akt, jehož zrušení je požadováno, a na základě které není možné s dostatečnou přesností tento akt identifikovat, uvedené
požadavky nesplňuje.
(viz body 36 a 37)
Odkazy: Soudní dvůr 7. února 1994, PIA Hifi v. Komise, C‑388/93, Recueil, s. I‑387, bod 10
2.      Pokud jde o akty nebo rozhodnutí, která jsou vypracovávána v několika fázích, zejména během interního řízení, jsou za napadnutelný
akt v zásadě považována jen ta opatření, která vyjadřují konečné stanovisko Komise na konci tohoto řízení, nikoliv mezitímní
opatření, jejichž cílem je příprava konečného rozhodnutí. Přípravné akty k rozhodnutí nezasahují nepříznivě do právního postavení
žalobce a žalobce může uplatňovat nesprávnosti předchozích aktů, které jsou s ním úzce spojeny, pouze v případě žaloby proti
rozhodnutí přijatému na závěr řízení.
To je přesně případ zprávy o ukončení zkušební doby, jejímž účelem je připravit rozhodnutí správního útvaru o jmenování dotyčné
osoby na konci její zkušební doby nebo o jejím propuštění, a opatření týkajících se průběhu zkušební doby přijatých na základě
článku 34 statutu, jako je rozhodnutí o přeřazení úředníka ve zkušební době do jiného útvaru za účelem pokračování ve zkušební
době nebo rozhodnutí o prodloužení jeho zkušební doby. Zřejmým účelem těchto opatření je umožnit administrativnímu útvaru
lépe posoudit schopnosti úředníka ve zkušební době a připravit rozhodnutí o jeho jmenování nebo propuštění přijímané na konci
zkušební doby, a nemohou být tudíž samostatně napadena žalobou na neplatnost. Nemůže jim být přiznána povaha aktu nepříznivě
zasahujícího do právního postavení, i když obsahují negativní hodnocení dotyčného úředníka, za předpokladu, že tato opatření
sama o sobě nemění jeho právní postavení. Tato posouzení mohou případně být předmětem žaloby na náhradu škody údajně utrpěné
dotčenou osobou.
(viz body 49, 55, 56 a 58)
Odkazy: Soud 8. března 2005, D v. EIB, T‑275/02, Recueil FP, s. I‑A‑51 a II‑211, bod 44, a uvedená judikatura
3.      Žaloba na náhradu škody podaná úředníkem proti orgánu, k němuž přísluší,
založená na údajném porušení nařízení č. 45/2001
o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto
údajů tímto orgánem, spadá do rámce článku 236 ES a článků 90 a 91 statutu, takže její přípustnost je podmíněna dodržením
postupu před zahájením soudního řízení stanoveného statutem. Nařízení č. 45/2001 neobsahuje žádné ustanovení v opačném smyslu.
(viz bod 73)
4.      Právo být slyšen v soudním řízení neznamená, že soudce do svého rozhodnutí musí v plném rozsahu zahrnout veškerá tvrzení všech
účastníků řízení. Soudce se po vyslechnutí vyjádření účastníků řízení a po posouzení důkazů musí vyjádřit k návrhovému žádání
a své rozhodnutí musí odůvodnit.
(viz bod 87)
Odkazy: Soudní dvůr 10. prosince 1998, Schröder a další v. Komise, C‑221/97 P, Recueil, s. I‑8255, bod 24