62022CJ0283
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (осми състав)
16 ноември 2023 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Въздушен транспорт — Конвенция от Монреал — Член 1, параграфи 1 и 2 — Приложно поле — Понятие „международен превоз“ — Член 2, параграф 1 — Понятие „превоз, извършван от държава“ — Член 17, параграф 1 — Отговорност на въздушните превозвачи при смърт или телесно увреждане на пътник — Застраховане на въздушните превозвачи и на операторите на въздухоплавателни средства — Регламент (ЕО) № 785/2004 — Член 1, параграф 1 и член 2, параграф 1 и параграф 2, буква а) — Приложно поле — Понятие „държавни въздухоплавателни средства“ — Член 4, параграф 1 — Минимални изисквания за застраховането на въздушните превозвачи и на операторите на въздухоплавателни средства — Падане на хеликоптер, експлоатиран от публичната администрация на държава членка, в хода на операция по специализирано обучение за евакуиране и спасяване — Смърт на член на пожарно-спасителния корпус, участващ в тази операция — Обезщетение“
По дело C‑283/22
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Okresný súd Prešov (Районен съд Прешов, Словакия) с акт от 29 март 2022 г., постъпил в Съда на 26 април 2022 г., в производството по дело
DZ,
EO,
YV,
YE,
MP
срещу
Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky,
при участието на:
KOOPERATIVA Poisťovňa a.s., Vienna Insurance Group,
Generali Česká pojišťovna a.s., по-рано Generali Poisťovňa a.s.,
СЪДЪТ (осми състав),
състоящ се от: N. Piçarra (докладчик), председател на състава, M. Safjan и M. Gavalec, съдии,
генерален адвокат: N. Emiliou,
секретар: C. Strömholm, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 26 април 2023 г.,
като има предвид становищата, представени:
–
за DZ, EO, YV, YE и MP, от O. Urban, advokát,
–
за Generali Česká pojišťovna a.s., по-рано Generali Poisťovňa a.s., от S. Dubjel, advokát,
–
за словашкото правителство, от E. V. Drugda, в качеството на представител,
–
за Европейската комисия, от B. Sasinowska, A. Tokár и G. Wilms, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 1, член 2, параграф 1 и член 17, параграф 1 от Конвенцията за уеднаквяване на някои правила за международния въздушен превоз, сключена в Монреал на 28 май 1999 г., подписана от Европейската общност на 9 декември 1999 г. и одобрена от нейно име с Решение 2001/539/ЕО на Съвета от 5 април 2001 г. (ОВ L 194, 2001 г., стр. 38; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 8, стр. 112) (наричана по-нататък „Конвенцията от Монреал“), която влиза в сила за Европейския съюз на 28 юни 2004 г., и на член 3, буква ж) от Регламент (ЕО) № 785/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно застрахователните изисквания за въздушни превозвачи и оператори на въздухоплавателни средства (ОВ L 138, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 14, стр. 3).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между DZ, EO, YV, YE и MP, които са правоприемници на NK, починал при злополука с хеликоптер, и Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky (Министерство на вътрешните работи на Словашката република), което е собственик и оператор на хеликоптера, за поправянето на неимуществената вреда, понесена от ищците в главното производство поради смъртта на NK.
Правна уредба
Международното право
Чикагската конвенция
3
Член 3, озаглавен „Граждански и държавни въздухоплавателни средства“), от Конвенцията за международно гражданско въздухоплаване, подписана в Чикаго на 7 декември 1944 г. (Recueil des traités des Nations unies, том 15, № 102, наричана по-нататък „Чикагската конвенция“) и ратифицирана от всички държави членки на Европейския съюз, гласи:
„a) Тази конвенция ще се прилага само по отношение на гражданските въздухоплавателни средства и няма да се прилага по отношение на държавните въздухоплавателни средства.
b) Въздухоплавателни средства, използвани за военни, митнически и полицейски полети, ще се считат за държавни въздухоплавателни средства.
[…]“.
Конвенцията от Монреал
4
Член 1, озаглавен „Приложно поле“, от Конвенцията от Монреал гласи в параграфи 1 и 2:
„1.   Тази конвенция се прилага за всякакъв международен превоз на хора, багаж или товари, извършван с въздухоплавателно средство срещу възнаграждение. Тя се прилага също и за безвъзмезден превоз с въздухоплавателно средство, извършван от предприятие за въздушен транспорт.
2.   Изразът „Международен превоз“ по смисъла на тази конвенция е всеки превоз, при който, съгласно договора между страните, мястото на заминаване и местоназначението, независимо дали има прекъсване на превоза или претоварване, се намират или на териториите на две държави — страни по конвенцията, или на територията само на една държава — страна по конвенцията, ако е договорено място за спиране на територията на друга държава, дори ако тази държава не е държава — страна по конвенцията. Превозът между два пункта на територията само на една държава — страна без договорено място за спиране на територията на друга държава не се счита за международен превоз по смисъла на тази конвенция“.
5
Член 2 от тази конвенция, озаглавен „Превоз, извършван от държава, и превоз на пощенски пратки“, предвижда в параграф 1, че посочената конвенция „се прилага за превоз, извършван от държавата или от създадени със закон държавни органи при условие че отговаря на предвидените в член 1 условия“.
6
Член 17 от същата конвенция, озаглавен „Смърт и увреждане на пътници — повреда на багаж“, гласи в параграф 1:
„Превозвачът е отговорен за вреда, понесена в случай на смърт или телесно увреждане на пътник, само при условие че злополуката, която е причинила смъртта или увреждането, е възникнала на борда на въздухоплавателното средство или по време на качване или слизане“.
Правото на Съюза
Регламент (ЕО) № 2027/97
7
Член 1, второ изречение от Регламент (ЕО) № 2027/97 на Съвета от 9 октомври 1997 година относно отговорността на въздушните превозвачи при въздушния превоз на пътници и на техния багаж (ОВ L 285, 1997 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 4, стр. 170), изменен с Регламент (ЕО) № 889/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 13 май 2002 г. (ОВ L 140, 2002 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 9, стр. 146) (наричан по-нататък „Регламент № 2027/97“), разширява приложението на релевантните разпоредби от Конвенцията от Монреал „за въздушните превози, осъществявани на територията на отделна държава членка“.
Регламент № 785/2004
8
Съгласно член 1, параграф 1 от Регламент № 785/2004 „[ц]елта на [този] регламент е да се установят минимални застрахователни изисквания за въздушните превозвачи и операторите на въздухоплавателни средства по отношение на пътници, багаж, товари и трети лица“.
9
Член 2 от този регламент, озаглавен „Приложно поле“, гласи:
„1.   Настоящият регламент се прилага за всички въздушни превозвачи и всички оператори на въздухоплавателни средства, които летят към, от и над територията на държава членка, за която се прилага Договор[ът].
2.   Настоящият регламент не се прилага за:
а)
държавни въздухоплавателни средства, както е посочено в член 3, буква [b)] от [Чикагската конвенция];
[…]“.
10
В член 3 от посочения регламент се предвижда следното:
„За целите на настоящия регламент:
а)
„въздушен превозвач“ означава предприятие за въздушен транспорт с валиден оперативен лиценз;
[…]
в)
„оператор на въздухоплавателно средство“ означава лице или организация, които [без да] са въздушен превозвач […] извършва[т] непрекъснато ефективно използване или експлоатация на въздухоплавателното средство; физическото или юридическото лице, на чието име е регистрирано въздухоплавателното средство, се приема за оператор, освен ако лицето не докаже, че операторът е друго лице;
[…]
ж)
„пътник“ означава всяко лице, което участва в полета със съгласието на въздушния превозвач или на оператора на въздухоплавателното средство, с изключение на дежурните членове на летателния и кабинния екипаж;
[…]“.
11
В член 4 от същия регламент, озаглавен „Принципи на застраховане“, се предвижда следното:
„1.   Въздушните превозвачи и операторите на въздухоплавателни средства, посочени в член 2, ще бъдат застраховани в съответствие с настоящия регламент по отношение на тяхната специфична авиационна отговорност във връзка с пътници, багаж, товари и трети лица. […]
[…]
3.   Настоящият регламент не засяга правилата за отговорност, произтичащи от:
–
международните конвенции, по които държавите членки и/или Общността са страни;
–
правото на Общността и
–
вътрешното право на държавите членки“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
12
На 10 май 2017 г. NK загива при падане на хеликоптер, чийто собственик и оператор е Министерство на вътрешните работи на Словашката република, във военната зона на летище Прешов (Словакия) при провеждане на специализирано обучение на членовете на пожарно-спасителния корпус, включващо упражнение на борда на този хеликоптер по евакуиране и спасяване на лица в труднодостъпна местност с бордова лебедка. Към момента на падането хеликоптерът се е намирал в положение на зависване.
13
Пред запитващата юрисдикция ищците в главното производство искат да бъде поправена неимуществената вреда, понесена поради смъртта на NK, а именно да бъдат присъдени 550000 евро на DZ, 350000 евро на EO, 350000 евро на YV, 150000 евро на YE и 150000 евро на MP. В подкрепа на искането си те се позовават на релевантните регламенти на Съюза в областта на гражданската авиация, които се ползвали с предимство пред разпоредбите от словашкото право, по-специално тези от гражданския кодекс. Те твърдят, че приложими са както Конвенцията от Монреал, така и Регламент № 785/2004, тъй като, от една страна, NK имал качеството „пътник“, а от друга страна, изтеглянето с хеликоптерна лебедка било специфичен метод за качване.
14
От своя страна Министерство на вътрешните работи на Словашката република, подкрепяно от KOOPERATIVA Poisťovňa a.s., Vienna Insurance Group, и от Generali Česká pojišťovna a.s., по-рано Generali Poisťovňa a.s., две застрахователни дружества, твърди, че Конвенцията от Монреал и Регламент № 785/2004 не се прилагат по делото в главното производство, тъй като NK е не „пътник“ по смисъла на тези два акта, а член на „кабинния екипаж“, и че към момента на злополуката е бил закачен за оборудване на хеликоптера, поради което нито е бил качен на борда на последния, нито е бил слязъл от него.
15
KOOPERATIVA Poisťovňa a.s., Vienna Insurance Group оспорва и приложимостта на Конвенцията от Монреал към делото в главното производство, твърдейки че използването на хеликоптер в положение като разглежданото в главното производство не може да се приравни на „превоз“ по смисъла на член 1 от тази конвенция. Съгласно член 2, параграф 1 от нея тя се прилагала за превозите, извършвани от държавата, единствено с цел превоз на пътници от дадено място на заминаване до дадено местоназначение, а това не можело да се смесва с използването на държавни въздухоплавателни средства за изпълнение на задача на държавни служители, както в разглеждания случай.
16
В хода на съдебното заседание пред Съда е уточнено, че ищците в главното производство общо са получили обезщетение от държавата в размер на около 70000 евро в съответствие със словашката правна уредба, регламентираща социалното осигуряване на членовете на пожарно-спасителния корпус, и че по изключение им е била изплатена сума от 30000 евро от резерва на Министерство на вътрешните работи на Словашката република.
17
При това положение Okresný súd Prešov (Районен съд Прешов, Словакия) решава да спре производството и да постави на Съда следните въпроси:
„1)
Трябва ли член 3, буква ж) от Регламент [№ 785/2004] да се тълкува в смисъл, че лице,
–
което по време на полета не се намира на борда на хеликоптер на въздушен превозвач на [Съюза], а е закачено за въже на лебедка, тоест за неотделимо приспособление (съставна част) от хеликоптера, и което се издига заедно с хеликоптера (като е закачено на лебедката);
–
което е превозено чрез безвъзмезден превоз, осигурен от държавата (използване на държавен хеликоптер от полицейските служби) в качеството на превозвач по силата на „договор за превоз“, сключен между въздушния превозвач (държавна ескадрила) и работодателя на лицето, изпълняващо специалната задача (по-специално на основание Uznesenie vlády č. 411/2006, zo dňa 10. mája 2006, k návrhu zásad vykonávania letov lietadiel v policajných službách [Постановление № 411/2006 на словашкото правителство от 10 май 2006 г. към проекта за правила за извършване на полети с въздухоплавателни средства от полицейските служби] и Nariadenie Ministerstva vnútra Slovenskej republiky č. 50/2012 zo dňa 14. marca 2012 o vyžadovaní a schvaľovaní letov [Наредба № 50/2012 на Министерство на вътрешните работи на Словашката република от 14 март 2012 г. за заявяване и одобряване на полети], където се предвижда, че въздухоплавателното средство на въздушния превозвач ще извършва полети, за да се осигури изпълнението на задачите на работодателя на съответното лице);
–
като целта на превоза е изпълнение на специална задача като разглежданата в главното производство (изпълнение на служебна задача, а именно специализирано обучение на членовете на пожарно-спасителния корпус по използването на въздухоплавателно средство (хеликоптер) под формата на упражнение по изтегляне с хеликоптерна лебедка на спасител и спасяван),
и
–
което участва в изпълнението на задачата в качеството на обучаващ се член на противопожарния отряд [и] което по указание на пилота и оператора на хеликоптера е закачено за последния с въжето на лебедката, тоест с неотделимо приспособление (съставна част) от хеликоптера, и по време на извършвания полет съответно трябва да бъде качено на борда на хеликоптера,
а)
има качеството на пътник
или
б)
е част от членовете на летателния или кабинния екипаж?
2)
Трябва ли член 17, параграф 1 от [Конвенцията от Монреал] да се тълкува в смисъл, че лицето, намиращо се в описаните в първия въпрос условия, следва да се счита
а)
за притежаващо качеството на пътник
или пък
б)
за част от членовете на летателния или кабинния екипаж?
3)
Възможно ли е използването на държавния хеликоптер на 10 май 2017 г. да се приравни на „превоз“ съгласно определението и разбирането на това понятия в разпоредбите на член 2, параграф 1 и член 1 от [Конвенцията от Монреал]?“.
По допустимостта на преюдициалното запитване
18
Според словашкото правителство преюдициалното запитване е недопустимо, тъй като не отговаря на изискванията, предвидени в член 94, букви б) и в) от Процедурния правилник на Съда. Запитващата юрисдикция не очертала достатъчно фактическата и нормативната рамка, в която се вписват преюдициалните въпроси, и не изложила причините, поради които има въпроси относно тълкуването на правото на Съюза. Освен това приложимостта както на Регламент № 785/2004, така и на Конвенцията от Монреал, към делото в главното производство била спорна.
19
Съгласно член 94, букви а)—в) от Процедурния правилник националната юрисдикция е длъжна да опише в преюдициалното си запитване фактическата и нормативната рамка на спора в главното производство и да даде необходимите разяснения за причините да се изберат разпоредбите от правото на Съюза, чието тълкуване иска, и за връзката, която тя прави между тези разпоредби и националното законодателство, приложимо към разглеждания от нея спор. Тези кумулативни изисквания, засягащи съдържанието на преюдициалното запитване, освен това са припомнени в точки 13, 15 и 16 от Препоръките на Съда на Европейския съюз към националните юрисдикции относно отправянето на преюдициални запитвания (ОВ C 380, 2019 г., стр. 1) (вж. в този смисъл решение от 8 юни 2023 г., Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, т. 26 и 27).
20
В разглеждания случай, от една страна, преюдициалното запитване съдържа достатъчно прецизно изложение на релевантните фактически обстоятелства, а от друга страна, запитващата юрисдикция изрично посочва в него, че тълкуването на понятията от правото на Съюза, за които се отнасят преюдициалните ѝ въпроси, е спорно между страните в главното производство и това е причината, накарала я да постави на Съда въпроси относно тълкуването на тези понятия. Освен това връзката, която тази юрисдикция прави между тези въпроси и предмета на спора в главното производство, е видна в достатъчна степен от запитването и от самия текст на въпросите.
21
Запитващата юрисдикция наистина не посочва съдържанието на разпоредбите от словашкото право, по силата на които Министерството на вътрешните работи на Словашката република би се оказало отговорно за неимуществената вреда, претендирана от ищците в главното производство. Тъй като обаче преюдициалното производство няма за предмет тълкуването на национални законови или подзаконови разпоредби, в духа на сътрудничество, който трябва да ръководи отношенията между националните юрисдикции и Съда в хода на това производство, липсата в преюдициално запитване на някои данни за националното право, приложимо към спора в главното производство, не може непременно да води до недопустимост на запитването (вж. в този смисъл решения от 30 април 1986 г., Asjes и др., 209/84—213/84, EU:C:1986:188, т. 12, и от 6 октомври 2021 г., LU (Събиране на глоби, свързани с движение по пътищата), C‑136/20, EU:C:2021:804, т. 32 и цитираната съдебна практика).
22
Освен това, когато не е съвсем очевидно, че тълкуването на акт от правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора в главното производство, възражението за неприложимост на този акт по делото в главното производство не засяга допустимостта на преюдициалното запитване, а се отнася до съществото на отправените преюдициални въпроси (решение от 16 февруари 2023 г., Rzecznik Praw Dziecka и др. (Спиране на изпълнението на решението за връщане), C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, т. 53 и цитираната съдебна практика).
23
При това положение преюдициалното запитване трябва да се обяви за допустимо.
По преюдициалните въпроси
По втория и третия въпрос
24
С втория и третия въпрос, които следва да се разгледат заедно на първо място, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 17, параграф 1 във връзка с член 1 и член 2, параграф 1 от Конвенцията от Монреал, трябва да се тълкува в смисъл, че може да обоснове право на обезщетение в полза на правоприемниците на лице, което в хода на участието си в специализирано обучение на членовете на пожарно-спасителния корпус, провеждано във военната зона на летище на държава — страна по конвенцията, е починало поради падането на експлоатиран от полицейските служби хеликоптер, докато е било закачено за въже на лебедка, свързано с хеликоптера.
25
Съгласно член 1, параграф 1 от Конвенцията от Монреал тя се прилага за всякакъв международен превоз на хора, багаж или товари, извършван с въздухоплавателно средство, включително когато този превоз е безвъзмезден и извършван от предприятие за въздушен транспорт. В параграф 2 от този член понятието „международен превоз“ се определя като „всеки превоз, при който, съгласно договора между страните, мястото на заминаване и местоназначението, независимо дали има прекъсване на превоза или претоварване, се намират или на териториите на две държави — страни по конвенцията, или на територията само на една държава — страна по конвенцията, ако е договорено място за спиране на територията на друга държава, дори ако тази държава не е държава — страна по конвенцията“, и се уточнява, че „превозът между два пункта на територията само на една държава — страна без договорено място за спиране на територията на друга държава не се счита за международен превоз по смисъла на тази конвенция“. В член 2, параграф 1 от същата конвенция се предвижда, че тя се прилага за превоз, извършван от държавата или от създадени със закон държавни органи, при предвидените в член 1 условия.
26
Следователно, видно от член 1, параграфи 1 и 2 и от член 2, параграф 1 от Конвенцията от Монреал, понятията „международен превоз“ и „превоз, извършван от държава“, от които зависи прилагането на тази конвенция, предполагат придвижване, извършено с въздухоплавателно средство според уговореното между страните, на хора, багаж или товари от „място на заминаване“ към „местоназначение“, което е различно от това „място на заминаване“.
27
Съгласно преюдициалното запитване предназначението на операцията, извършвана с разглеждания в главното производство хеликоптер, обаче не е било придвижването на хора, багаж или товари към местоназначение, което е различно от мястото на заминаване, а провеждането на специализирано обучение на членовете на пожарно-спасителния корпус под формата на упражнение по изтегляне с хеликоптерна лебедка във военната зона на същото летище.
28
В това отношение делото в главното производство се различава от това, по което е постановено решение от 26 февруари 2015 г., Wucher Helicopter и Euro-Aviation Versicherung (C‑6/14, EU:C:2015:122, т. 40 и 41), тъй като по последното дело целта на разглеждания полет е била на борда на хеликоптер да се превозят служители на дружество от мястото на излитане на хеликоптера към местата, където те са били длъжни да извършват ежедневната си работа, и след това да бъдат върнати на това място на излитане.
29
При това положение, освен ако запитващата юрисдикция не установи друго при проверките, които трябва да извърши, операция като разглежданата в главното производство не попада в приложното поле на Конвенцията от Монреал като „международен превоз“ или „превоз, извършван от държава“ по смисъла съответно на член 1, параграфи 1 и 2 и на член 2, параграф 1 от нея.
30
Такава операция не попада и в приложното поле на Регламент № 2027/97. Всъщност, макар член 1, второ изречение от този регламент да разширява приложението на релевантните разпоредби от Конвенцията от Монреал за „въздушните превози, осъществявани на територията на отделна държава членка“, приложението на тези разпоредби същевременно изисква наличие на такива превози. Както обаче следва от точка 27 от настоящото решение, освен ако запитващата юрисдикция не установи друго при проверките, които трябва да извърши, в разглеждания случай липсва и „въздушен превоз, осъществяван на територията на отделна държава членка“.
31
Следователно, независимо дали лице, което участва в специализирано обучение като разглежданото в главното производство и се оказва закачено за въже на лебедка, свързано със съответния хеликоптер, към момента на падане на последния, трябва да се счита за „пътник“ по смисъла на член 17, параграф 1 от Конвенцията от Монреал, тази разпоредба не може да обоснове право на обезщетение в полза в правоприемниците на това лице, тъй като такова обучение, в хода на което се стига до злополуката, причинила смъртта на лицето, не може да се квалифицира като „международен превоз“ по смисъла на член 1, параграфи 1 и 2 от тази конвенция, като „превоз, извършван от държава“ по смисъла на член 2, параграф 1 от посочената конвенция или като „въздушни превози, осъществявани на територията на отделна държава членка“ по смисъла на член 1, второ изречение от Регламент № 2027/97 (вж. в този смисъл решение от 9 септември 2015 г., Prüller-Frey, C‑240/14, EU:C:2015:567, т. 35).
32
С оглед на гореизложеното на втория и третия въпрос следва да се отговори, че член 17, параграф 1 във връзка с член 1 и член 2, параграф 1 от Конвенцията от Монреал трябва да се тълкува в смисъл, че не може да обоснове право на обезщетение в полза на правоприемниците на лице, което в хода на участието си в специализирано обучение на членовете на пожарно-спасителния корпус, провеждано във военната зона на летище на държава — страна по конвенцията, е починало поради падането на експлоатиран от полицейските служби хеликоптер, докато е било закачено за въже на лебедка, свързано с хеликоптера, тъй като такова положение не може да се квалифицира като „международен превоз“ или като „превоз, извършван от държава“ по смисъла съответно на член 1 и на член 2, параграф 1 от посочената конвенция.
По първия въпрос
33
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 3, буква ж) от Регламент № 785/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че лице, което в хода на участието си в специализирано обучение на членовете на пожарно-спасителния корпус, провеждано във военната зона на летище на държава членка, е починало поради падането на експлоатиран от полицейските служби хеликоптер, докато е било закачено за въже на лебедка, свързано с хеликоптера, попада в обхвата на понятието „пътник“ по смисъла на тази разпоредба.
34
В самото начало трябва да се припомни, че в рамките на предвиденото в член 267 ДФЕС производство за сътрудничество Съдът трябва да предостави на запитващата юрисдикция всички елементи за тълкуване на правото на Съюза, които могат да бъдат полезни за решаване на разглежданото от нея дело, независимо дали тя ги е засегнала във формулировката на въпросите си. Съдът трябва да извлече от всички предоставени от националната юрисдикция данни, и по-конкретно от мотивите на акта за преюдициално запитване, елементите от това право, които се нуждаят от тълкуване предвид предмета на спора в главното производство (вж. в този смисъл решения от 12 декември 1990 г., SARPP, C‑241/89, EU:C:1990:459, т. 8, и от 15 юли 2021 г., DocMorris, C‑190/20, EU:C:2021:609, т. 23 и цитираната съдебна практика).
35
В разглеждания случай, за да се даде полезен отговор на запитващата юрисдикция, трябва да се провери дали право на обезщетение като претендираното от ищците в главното производство може да се обоснове с Регламент № 785/2004, чиято цел съгласно член 1, параграф 1 е „да се установят минимални застрахователни изисквания за въздушните превозвачи и операторите на въздухоплавателни средства по отношение на пътници, багаж, товари и трети лица“.
36
Понятието „въздушен превозвач“ е определено в член 3, буква а) от Регламент № 785/2004 като „предприятие за въздушен транспорт с валиден оперативен лиценз“. В член 3, буква в) от този регламент „операторът на въздухоплавателно средство“ се определя като „лице или организация, които [без да] са въздушен превозвач […] извършва[т] непрекъснато ефективно използване или експлоатация на въздухоплавателното средство“ и се уточнява, че „физическото или юридическото лице, на чието име е регистрирано въздухоплавателното средство, се приема за оператор, освен ако лицето не докаже, че операторът е друго лице“.
37
Съгласно член 2, параграф 1 от Регламент № 785/2004 последният „се прилага за всички въздушни превозвачи и всички оператори на въздухоплавателни средства, които летят към, от и над територията на държава членка, за която се прилага Договор[ът]“. Съгласно член 4, параграфи 1 и 3 от този регламент тези въздушни превозвачи и тези оператори на въздухоплавателни средства са застраховани „по отношение на тяхната специфична авиационна отговорност във връзка с пътници, багаж, товари и трети лица“. За такава отговорност се прилагат международните конвенции, страни по които са държавите членки и/или Съюза, правото на Съюза или вътрешното право на държавите членки.
38
Член 2, параграф 2, буква а) от Регламент № 785/2004 обаче изключва от приложното поле на този регламент „държавните въздухоплавателни средства“ по член 3, буква b) от Чикагската конвенция. В член 3, буква a) от тази конвенция се предвижда, че тя „се прилага само по отношение на гражданските въздухоплавателни средства и няма да се прилага по отношение на държавните въздухоплавателни средства“. В същия член 3, буква b) се уточнява, че „въздухоплавателни средства, използвани за военни, митнически и полицейски полети, ще се считат за държавни въздухоплавателни средства“.
39
В разглеждания случай от текста на първия въпрос следва, че хеликоптерът, чието падане е причинило смъртта на NK, е „държавен хеликоптер[, използван] от полицейските служби“ и че по силата на два акта от словашкото право този хеликоптер е бил отреден за специализирано обучение на членовете на пожарно-спасителния корпус.
40
Следователно за оператора на такова въздухоплавателно средство не се прилагат наложените с Регламент № 785/2004 изисквания за застраховане във връзка с пътници, багаж, товари и трети лица по член 4, параграф 1 от него. При това положение не е необходимо тълкуване на понятията „пътник“ и „членове на летателния или кабинния екипаж“ по смисъла на член 3, буква ж) от посочения регламент.
41
С оглед на гореизложеното на първия въпрос следва да се отговори, че разглеждани заедно, разпоредбите на член 1, параграф 1, член 2, параграф 2, буква а) и член 4, параграф 1 от Регламент № 785/2004 трябва да се тълкуват в смисъл, че не могат да обосноват право на обезщетение в полза на правоприемниците на лице, което в хода на участието си в специализирано обучение на членовете на пожарно-спасителния корпус, провеждано във военната зона на летище на държава членка, е починало поради падането на експлоатиран от полицейските служби хеликоптер, докато е било закачено за въже на лебедка, свързано с хеликоптера, който е „държавно въздухоплавателно средство“.
По съдебните разноски
42
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (осми състав) реши:
1)
Член 17, параграф 1 във връзка с член 1 и член 2, параграф 1 от Конвенцията за уеднаквяване на някои правила за международния въздушен превоз, сключена в Монреал на 28 май 1999 г., подписана от Европейската общност на 9 декември 1999 г. и одобрена от нейно име с Решение 2001/539/ЕО на Съвета от 5 април 2001 г.,
трябва да се тълкува в смисъл, че
не може да обоснове право на обезщетение в полза на правоприемниците на лице, което в хода на участието си в специализирано обучение на членовете на пожарно-спасителния корпус, провеждано във военната зона на летище на държава — страна по конвенцията, е починало поради падането на експлоатиран от полицейските служби хеликоптер, докато е било закачено за въже на лебедка, свързано с хеликоптера, тъй като такова положение не може да се квалифицира като „международен превоз“ или като „превоз, извършван от държава“ по смисъла съответно на член 1 и на член 2, параграф 1 от посочената конвенция.
2)
Разглеждани заедно, разпоредбите на член 1, параграф 1, член 2, параграф 2, буква а) и член 4, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 785/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно застрахователните изисквания за въздушни превозвачи и оператори на въздухоплавателни средства
трябва да се тълкуват в смисъл, че
не могат да обосноват право на обезщетение в полза на правоприемниците на лице, което в хода на участието си в специализирано обучение на членовете на пожарно-спасителния корпус, провеждано във военната зона на летище на държава членка, е починало поради падането на експлоатиран от полицейските служби хеликоптер, докато е било закачено за въже на лебедка, свързано с хеликоптера, който е „държавно въздухоплавателно средство“.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: словашки.