ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (състав по жалбите)
12 декември 2014 година
Дело T‑342/14 P
CR
срещу
Европейски парламент
иСъвет на Европейския съюз
„Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Възнаграждение — Семейни надбавки — Надбавка за дете на издръжка — Възстановяване на неоснователно платени суми — Възражение за незаконосъобразност на член 85, параграф 2 от Правилника — Правна сигурност — Пропорционалност — Задължение за мотивиране — Явно неоснователна жалба“
Предмет:      Жалба срещу Решение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (трети състав) от 12 март 2014 г., CR/Парламент (F‑128/12, СбСПС, EU:F:2014:38), с която се иска неговата отмяна.
Решение:      Отхвърля жалбата. Г‑н CR понася направените от него съдебни разноски, както и разноските на Европейския парламент в настоящото производство. Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски.
Резюме
1.      Съдебно производство — Сила на пресъдено нещо — Обхват
2.      Длъжностни лица — Възстановяване на неоснователно платени суми — Давностен срок — Служител, умишлено въвел администрацията в заблуждение — Неприложимост на този срок спрямо администрацията — Нарушение на принципа на правната сигурност от законодателя на Съюза — Липса
(член 85, втора алинея от Правилника за длъжностните лица)
3.      Обжалване — Основания — Непълнота на мотивите — Подразбиращи се мотиви на Общия съд — Допустимост — Задължение за произнасяне по всяко твърдение за нарушение на правото — Липса — Задължение да се отговори на ясните и точни доводи на жалбоподателя
(член 256, параграф 1 ДФЕС; член 36, член 53, първа алинея и член 58, първа алинея от Статута на Съда; член 81 от Процедурния правилник на Общия съд)
4.      Длъжностни лица — Възстановяване на неоснователно платени суми — Давностен срок — Служител, умишлено въвел администрацията в заблуждение — Неприложимост на този срок спрямо администрацията — Нарушение на принципа на пропорционалност — Липса
(член 85, втора алинея от Правилника за длъжностните лица; член 73а от Регламент № 1995/2006 на Съвета)
1.      Вж. текста на решението.
(вж. точка 16)
Позоваване на:
Общ съд — решение от 18 юни 2009 г., Комисия/Traore, T‑572/08 P, СбСПС, EU:T:2009:209, т. 55 и цитираната съдебна практика
2.      За да изпълни своята функция да гарантира правната сигурност, давностният срок трябва да бъде установен предварително, а определянето на неговата продължителност, както и на реда и условията за прилагането му са от компетентността на законодателя на Съюза. Последният има право на самостоятелна преценка, що се отнася до въвеждането на погасителни давностни срокове. Когато администрацията е в състояние да установи, че заинтересованото лице умишлено я е въвело в заблуждение, неприложимостта на петгодишния давностен срок спрямо иска на администрацията за възстановяване на неоснователно платени суми не противоречи на принципа на правна сигурност, стига тази администрация да е действала в разумен срок. Следователно не може да се заключи, че при липсата на императивен срок, определен от правна норма на Съюза, е налице нарушение на принципа на правна сигурност. Тъкмо напротив, задължението на администрацията да действа в разумен срок, чието спазване съдилищата на Съюза могат да контролират, предоставя адекватна защита в случаите, когато законодателството изобщо не определя давностен срок.
(вж. точки 23 и 24)
Позоваване на:
Съд — решение от 2 октомври 2003 г., International Power и др./NALOO, C‑172/01 P, C‑175/01 P, C‑176/01 P и C‑180/01 P, Rec, EU:C:2003:534, т. 106 и цитираната съдебна практика
Общ съд — решение от 6 октомври 2005 г., Sumitomo Chemical и Sumika Fine Chemicals/Комисия, T‑22/02 и T‑23/02, Rec, EU:T:2005:349, т. 82 и 83
3.      Вж. текста на решението.
(вж. точка 33)
Позоваване на:
Общ съд — решение от 15 октомври 2014 г., Сметна палата/BF, T‑663/13 P, СбСПС, EU:T:2014:883, т. 70 и цитираната съдебна практика
4.      Преследваната от член 85, втора алинея, второ изречение от Правилника цел е защитата на финансовите интереси на Съюза в специфичната област на отношенията между институциите на Съюза и техните служители, т.е. лицата, свързани с тези институции посредством задължението за лоялност, предвидено в член 11 от Правилника. Следователно в особеното положение, предвидено в тази разпоредба, която изисква от администрацията да поиска възстановяване на всички недължимо получени суми, когато може да установи, че съответният служител умишлено я е въвел в заблуждение, при това без да изпълни задължението си за лоялност, неприложимостта на петгодишния давностен срок не надхвърля необходимото за постигане на преследваната цел и е впрочем съвместимо с член 73а от Регламент № 1995/2006 за изменение на Регламент № 1605/2002 относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности.
(вж. точки 35 и 36)