Ideiglenes változat
DEAN SPIELMANN
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. március 19.(1)
C‑159/25. sz. [Rowicz] ügy(i)
B. Ż.
V. sp. z o.o.
kontra
T. SA,
Ł.W.
(a Sąd Okręgowy w Warszawie [varsói regionális bíróság, Lengyelország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Tagállamok – Kötelezettségek – A hatékony jogvédelem biztosításához szükséges jogorvoslati lehetőségek megteremtése – A bírói függetlenség elvének tiszteletben tartása – A törvény által létrehozott független és pártatlan bíróság – Az ügyek bírák közötti kiosztása – A bíróság ítélkező testületének szabálytalan összetétele – Az ítélkező testület megváltoztathatatlanságának elve – Mesterséges intelligencia rendszerek ”
Bevezetés
1.        A jelen ügyben a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság, Lengyelország) előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordult a Bírósághoz, amely azon ügyek sorába illeszkedik, amelyekben a Bíróság pontosította az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének hatályát az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 47. cikkével összefüggésben. Az ügy ismét a nemzeti jogrendekben az igazságszolgáltatási feladat gyakorlását övező garanciák, különösen a bíróságok függetlenségét és pártatlanságát, valamint a törvény által létrehozott bíróság követelményének tiszteletben tartását biztosító garanciák értékelésére invitálja a Bíróságot.
2.        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem közelebbről az igazságszolgáltatás belső megszervezésének egy olyan módjára vonatkozik, amely érintheti e garanciákat, nevezetesen az előtte folyamatban lévő ügyek egy részének a bírótól való elvételére – még ha beleegyezik is –, és ezen ügyeknek egy másik bíróhoz való újra kiosztására. A Bíróságnak így többek között arról kell határoznia, hogy összeegyeztethető‑e az uniós jogból eredő követelményekkel az olyan mechanizmus, amely a véletlenszerű kiosztás automatikus rendszerén keresztül történő újrakiosztáson alapul, valamint azokról a feltételekről, amelyek mellett úgy tekinthető, hogy az ilyen intézkedés kellően egyértelmű, előre látható és a jogalanyok szempontjából minden jogos kétely eloszlatására alkalmas szabályokon alapul az ügyük elbírálására hivatott bíróság meghatározására gyakorolt külső vagy belső befolyás hiányát illetően.
Jogi háttér
Az uniós jog
3.        A mesterséges intelligenciára vonatkozó harmonizált szabályok megállapításáról szóló 2024/1689 rendelet(2) 3. cikkének 1. pontja úgy határozza meg az „MI‑rendszer”‑rendszer” fogalmát, hogy az „gépi alapú rendszer, amelyet különböző autonómiaszinteken történő működésre terveztek, és amely a bevezetését követően alkalmazkodóképességet tanúsíthat, és amely a kapott bemenetből – explicit vagy implicit célok érdekében – kikövetkezteti, miként generáljon olyan kimeneteket, mint például előrejelzéseket, tartalmakat, ajánlásokat vagy döntéseket, amelyek befolyásolhatják a fizikai vagy a virtuális környezetet”.
A lengyel jog
A rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény
4.        A 2001. július 27‑i ustawa Prawo o ustroju sądów powszechnych (a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény) alapügyre alkalmazandó változata(3) (a továbbiakban: a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény) 41. cikkének (1) bekezdése értelmében az igazságügyi miniszter a Krajowa Rada Sądownictwa (nemzeti igazságszolgáltatási tanács, Lengyelország) állásfoglalásának beszerzését követően rendeletben állapítja meg a rendes bíróságok eljárási szabályzatát, beleértve többek között az ügyek elosztásának részletes szabályait is.
5.        A rendes bíróságokról szóló törvény 47a. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az ügyeket a különböző ügycsoportok keretében véletlenszerűen osztják el a bírák és bírósági titkárok között, kivéve ha az ügyeket ügyeleti szolgálatot ellátó bírónak osztják.”
6.        E törvény 47b. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A bíróság összetétele kizárólag akkor módosítható, ha az adott bíróság nem képes az ügyet az aktuális összetételében megvizsgálni, vagy ha tartós akadálya van annak, hogy az ügyet az adott bíróság az aktuális összetételében vizsgálja meg. A 47a. cikkben foglalt rendelkezések megfelelően alkalmazandók.
[…]
(4)      A bíró szolgálati helyének megváltozása vagy más bírósághoz történő kirendelése, valamint a kirendelés visszavonása nem akadályozza [eljárási] cselekményeknek a bíró aktuális szolgálati helyén vagy aktuális feladatvégzési helyén kiosztott ügyekben ezen ügyek lezárásáig történő elvégzését.
(5)      Azon bíróság vezetői kollégiuma, amelynek illetékességi területén a bíró új szolgálati helye található, vagy amelynek illetékességi területére a bírót kirendelték, a bíró kérelmére vagy hivatalból az elbírálandó ügyekben folyamatban lévő eljárások állásától függően – különösen az adott bíróság és a bíró új szolgálati helye vagy az azon hely közötti távolság miatt, ahova a bírót kirendelték – részben vagy egészben felmentheti a bírót az ügyek elbírálására vonatkozó kötelezettsége alól. Határozatának meghozatalát megelőzően a bíróság vezetői kollégiuma kikéri az illetékes bíróságok elnökeinek véleményét.
(6)      A (4) és (5) bekezdés rendelkezéseit megfelelően alkalmazni kell az ugyanazon bíróság egy másik tanácsához történő áthelyezés és a magasabb szintű bíróság bírájává történő kinevezés esetén.”
7.        Az említett törvény 89. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az igazságszolgáltatási feladatok ellátásával kapcsolatos kérelmeket, beavatkozásokat és panaszokat a bíró kizárólag hivatali úton terjesztheti elő. A bíró ilyen ügyekben nem fordulhat külső intézményekhez vagy személyekhez, és nem is viheti azokat a nyilvánosság elé.
(2)      A munkaviszonyhoz kapcsolódó jogvita esetén a bíró bírósági jogorvoslattal élhet.
[…]”
A 2019. évi eljárási szabályzat
8.        A 2019. június 18‑i rozporządzenie Ministra Sprawiedliwości – Regulamin urzędowania sądów powszechnych(4) (a rendes bíróságok eljárási szabályzatáról szóló igazságügyi miniszteri rendelet) (a továbbiakban: 2019. évi eljárási szabályzat) 2. cikkének 16. pontja a következő meghatározást tartalmazza:
„[System Losowego Przydziału Spraw (az ügyek bírák közötti véletlenszerű elosztására szolgáló rendszer: LPS‑rendszer)] – olyan informatikai rendszer, amelynek célja, hogy véletlenszám‑generátor segítségével véletlenszerűen ossza ki az ügyeket és igazságszolgáltatási feladatokat”.
9.        E szabályzat 43. cikkének (1) bekezdése szerint:
„Az ügyeket véletlenszerűen osztják el a bírák mint előadó bírák között, a tevékenységek [LPS‑rendszer] alapján történő elosztása szerint, minden egyes nyilvántartás, lista vagy más adatrögzítő eszköz esetében külön, hacsak e szabályzat rendelkezései más elosztási szabályokat nem írnak elő. Az [LPS‑rendszer] általi elosztás nem alkalmazható, ha egyetlen bíró vesz részt egy adott típusú ügyelosztásban.”
10.      Az említett eljárási szabályzat 49. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A véletlenszerűen kiosztott ügyeket a bírósághoz való beérkezéstől számított három munkanapon belül rögzíteni kell az [LPS‑rendszerben], kivéve, ha az ügyet a hiánypótlást követően osztják ki.
(2)      A tanács elnöke bizonyos nyilvántartási rendszerekben vagy az ügyek bizonyos kategóriáiban felfüggesztheti az ügyek kiosztását egyes bírák rövid távú távolléte esetén, amíg e távollétek véget nem érnek.
[…]”
11.      Ugyanezen szabályzat 55. cikke ekként rendelkezik:
„(1)      Bizonyos típusú ügyek csak egyes bíróknak oszthatók ki, vagy magasabb százalékos arányban oszthatók ki nekik ezekben az ügyekben, más esetekben pedig a tevékenységek kiosztása csökkentett együtthatót írhat elő, vagy kizárhatja az ilyen ügyeket a kiosztásban (szakosodás).
(2)      A 77. cikk (2) bekezdésében említett tanács(ok) bíráit tájékoztatni kell a tevékenységek kiosztásának tervezetéről vagy annak módosításáról, amennyiben az szakosodás bevezetését vagy módosítását vonja maga után. A tevékenységek új kiosztása meghatározásának feltétele, hogy a bíró hozzájárul a szakosodáshoz, valamint hogy a bírák legalább 85%‑a nem ellenzi azt attól az időponttól számított 14 napon belül, amikor a bírákat tájékoztatták a tervezetről.
[…]”
12.      A 2019. évi eljárási szabályzat 62. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A tanács vagy a szolgálati hely megváltozásával járó határozatot követően az előadó bírónak már az áthelyezése előtt is ki lehet osztani az ügyeket az új tanácsban, és ezzel egyidejűleg meg kell szüntetni az ügyek kiosztását abban a tanácsban, amelyben addig határozatot hozott. Az új tanács székhelye szerinti bíróság elnöke határozza meg azt az időpontot, amikor az ügyek e tanácson belüli kiosztása megkezdődik, és az ügynek az előző tanácsban történő kiosztása befejeződik. Az adott ügyekben a tanács elnöke az előadó bíróval egyeztetve állapítja meg a határidőket.
(2)      Ha az előadó bíró tényleges munkaterhéhez képest szükséges, a tanácsban a kiosztás kezdő időpontja lehet későbbi vagy korábbi is, mint az a nap, amikor az azon tanácson belül kiosztás megszűnt, amelyben korábban eljárt.
[…]”
13.      Ezen eljárási szabályzat 66. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az előadó bírónak kiosztott ügyek újra kiosztása esetén az ügyeket az általános szabályok szerint osztják el. A kiosztásban részt vesznek azok a távollévő bírák, akiknek az ügyeit nem osztották újra.
(2)      A már nyilvántartásba vett ügyek véletlenszerűen oszthatók ki a tárgyalási időpontok alapján.
[…]”
14.      A 2019. évi eljárási szabályzat 68. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az egyes bírák és bírósági titkárok tevékenységeinek kiosztása során figyelembe kell venni a következőket:
1.      a bíróság valamely tanácsára vagy tanácsaira való kiosztás, illetve a tanácson belüli meghatározott osztályra való kiosztás esetén figyelembe kell venniük az adott osztályra történt kiosztásokat is;
2.      a tanácshoz tartozó ügyek kiosztásában való részvétel együtthatója (százalékban kifejezve), vagyis:
a)      100% – a kizárólag egyetlen tanácsba beosztott bíró esetében, aki nem tölt be tisztséget, és akit nem rendeltek ki más szervezeti egységhez a törvény 77. vagy 151a. cikke alapján,
b)      legalább 90% – a legfeljebb 15 bíróval rendelkező tanács elnökhelyettese esetében; osztályvezető‑helyettes esetében; olyan regionális bíróságon működő sajtóattasé esetében, amelynek illetékességi területén a bírói tisztségek felső határa 300‑nál alacsonyabb; olyan regionális bíróság mediációs koordinátora esetében, amelynek illetékességi területén a bírói tisztségek felső határa 300‑nál alacsonyabb; a fellebbviteli vagy regionális bíróság mellett működő fegyelmi ombudsman‑helyettes esetében; a rendes bíróságok bíráinak fegyelmi ombudsmanja esetében; a rendes bíróságok bíráinak fegyelmi ombudsman‑helyettese esetében; a fegyelmi bíróság elnöke esetében; valamint a Hágai Egyezmény hatálya alá tartozó ügyekben eljáró bíró helyettesítésével megbízott bíró esetében,
c)      legalább 80% – a legfeljebb hét bírót magában foglaló tanács elnöki tisztségét betöltő bíró esetében; a fellebbviteli bíróságon működő sajtóattasé esetében; olyan regionális bíróságon működő sajtóattasé esetében, amelynek illetékességi területén a bírói tisztségek felső határa 300‑nál nem alacsonyabb; a Krajowa Rada Sądownictwa [nemzeti igazságszolgáltatási tanács] tagja esetében; valamint a Krajowa Rada Sądownictwa [nemzeti igazságszolgáltatási tanács] hivatalába kirendelt bíró esetében,
d)      legalább 75% – a 15 bírónál több bírót magában foglaló tanács alelnöke esetében; olyan regionális bíróság mediációs koordinátora esetében, amelynek illetékességi területén a bírói tisztségek felső határa 300‑nál nem alacsonyabb; az igazságügyi miniszter fegyelmi ombudsmanja esetében; valamint a Hágai Egyezmény hatálya alá tartozó ügyekben eljáró bíró esetében,
e)      legalább 60% – a vizsgálóbíró esetében,
f)      legalább 50% – a 8–20 bírót magában foglaló tanács elnöki vagy elnökhelyettesi feladatait ellátó bíró esetében,
g)      legalább 30% – a bíróság elnöki vagy alelnöki tisztségét betöltő bíró, valamint a 20 bírónál több bírót magában foglaló tanács elnöki tisztségét betöltő bíró esetében,
h)      legalább 15% – az Országos Bírói és Ügyészi Iskola főszakértői feladatainak ellátására vagy az Országos Bírói és Ügyészi Iskola képzési tanfolyamainak vezetésére kirendelt bíró esetében,
i)      legalább 10% – az Országos Bírói és Ügyészi Iskola igazgatójaként vagy igazgatóhelyetteseként, az Országos Bírói Ügyészi Iskola szolgálatának vagy osztályának vezetőjeként betöltött tisztség betöltésére kirendelt bíró esetében.
(2)      Amennyiben egy adott bíró tekintetében több (százalékos) együtthatót alkalmaznak a tanácshoz érkező ügyek kiosztásában való részvételre, a legalacsonyabb (százalékos) együtthatót kell figyelembe venni.
[…]”
15.      A 2019. évi eljárási szabályzat 74. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az [LPS‑rendszer] által kiosztott ügyek iratanyagában el kell helyezni a sorshúzásról készült jelentést. Egyéb esetekben a tanács elnöke bocsátja ki az kiosztásról szóló végzést, kivéve, ha az ügyet más informatikai eszközön keresztül osztották ki.”
Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és a Bíróság előtti eljárás
16.      2024. június 13‑án és 14‑én a kereskedelmi ügyletekhez kapcsolódó késedelmes fizetések elleni fellépésről szóló 2011/7/EU irányelv(5) értelmében vett kereskedelmi ügyletekkel kapcsolatos fizetési kérelmekkel kapcsolatos jogvitákban hozott elsőfokú ítéletekkel szemben két fellebbezést (a továbbiakban: vitatott fellebbezések) vettek nyilvántartásba a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság) előtt.
17.      2024. június 17‑én és 18‑án JD bírót, aki akkor e bíróság XXIII. tanácsába tartozott, véletlenszerűen jelölték ki az LPS véletlenszám‑generátoron alapuló informatikai eszköz segítségével arra, hogy e fellebbezésekről döntsön.
18.      A Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság) kollégiuma 2024. október 30‑i határozatával JD bírótól, akit időközben e bíróság egy másik tanácsába helyeztek át, kérelmére elvették a 2024‑ben neki kiosztott 100 ügyet, többek között a két vitatott fellebbezést. E határozatban e testület egyébiránt más olyan ügyeket is azonosított, amelyeket JD bírónak határidőben le kellett volna zárnia. Az említett határozat nem tartalmazott indokolást.
19.      A Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság) XXIII. tanácsának elnöke által 2025. január 10‑én hozott határozatot követően 2025. január 13‑án e 100 ügyet az LPS‑rendszeren keresztül véletlenszerűen új előadó bíráknak osztották ki. E tanács 17 bíráját érintette az e rendszer által ezen újrakiosztás céljából végzett sorshúzás. Aneta Łazarska bírónak az említett 100 ügy közül 56 ügyet osztottak ki, beleértve a két vitatott fellebbezést is. Más bírák kevesebb ügyet kaptak, vagy akár egyetlen ügyet sem.
20.      A Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság) elnöke elutasította a Łazarska bíró által az említett kiosztással szemben benyújtott panaszt.
21.      A vitatott fellebbezésekben egyesbíróként eljáró kérdést előterjesztő bíróságnak, azaz Łazarska bírónak lényegében kétségei vannak az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett második albekezdése tekintetében azzal kapcsolatban, hogy összeegyeztethető‑e az érintett ügyek JD bírótól való elvétele, ideértve a két vitatott fellebbezést is, valamint azok újbóli kiosztása. Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy ő a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróságnak tekinthető‑e, mivel álláspontja szerint az ügyek elosztásának szintén átlátható, objektív kritériumokon alapuló és manipulációra nem alkalmas szempontokon alapuló mechanizmusból kell származnia.
22.      Közelebbről, először is a kérdést előterjesztő bíróság emlékeztet arra, hogy a lengyel jog rögzíti azt az elvet, hogy az ítélkező testület összetételét a kijelölése óta és az eljárás teljes időtartama alatt nem lehet megváltoztatni, kivéve a jogszabályban meghatározott azon eseteket, amikor az ügy vizsgálata lehetetlen, vagy tartós akadály áll fenn. Márpedig ezen esetek egyike sem valósult meg, így nincs akadálya annak, hogy JD bíró folytassa a fellebbezések elbírálását.
23.      E tekintetben pontosítja, hogy az ügyek JD bírótól való elvétele nem betegségből, sem más bírósághoz való áthelyezésből, és rendkívüli körülményből sem ered, hanem pusztán az ugyanazon a helyen található másik tanácsba történő egyszerű belső áthelyezésből, amely önmagában nem igazolhatja az ítélkező testület összetételének megváltoztatását.
24.      Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság megkérdőjelezi az ügyek véletlenszerű kiosztására és az ügyek elosztására vonatkozó különböző paraméterek meghatározására használt LPS‑rendszert. Álláspontja szerint ezt a rendszert előzetes biztonsági vizsgálat nélkül állították elő, és többek között működésének első éveiben zavarok és hibák érintették, amelyekhez a felhasználóknak betudható hibák is hozzájárultak.
25.      Egyébiránt, ha az LPS‑rendszer tervezéséhez és működéséhez kapcsolódó tevékenységeket nyilvánosnak tekintenék, a kérdést előterjesztő bíróság arra hivatkozik, hogy az algoritmus közzétételét nem kíséri sem a működési szabályokhoz, sem a forráskódhoz való tényleges hozzáférés. Az átláthatóság e hiánya, valamint az igazságügy‑miniszter kiosztási szabályok meghatározására vonatkozó hatáskörének terjedelme kétségeket vet fel a rendszer tényleges pártatlanságát és a manipulációval szembeni sebezhetőségét illetően. Végül a kérdést előterjesztő bíróság azt állítja, hogy az LPS‑rendszer nem biztosítja a munkateher kiegyensúlyozott megosztását, ami a késedelmek és az időbeli nyomás alatt álló bíró belső függetlensége sérelmének kockázatával jár.
26.      Harmadszor, a kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy a 2024. november 14‑i S. (Az ítélkező testület módosítása) ítéletből(6) eredő tanulságokkal ellentétben a nemzeti jog nem ír elő hatékony jogorvoslatot az érintett bíró számára a bíróság igazgatási szervének az ügy kiosztására vagy a bíróság összetételének meghatározására vonatkozó írásbeli határozatával szemben.(7)
27.      Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Az [EUSZ 2. cikk és EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének a Charta] 20. és 47. cikkével, valamint a [2024/1689 rendelet] (61) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett második albekezdésének fényében törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan, valamint az ügy túlzott késedelem nélküli tárgyalását megkülönböztetés nélkül biztosító és hatékony bírói jogvédelmet garantáló bíróságnak minősül‑e a tagállam végső fokon eljáró rendes bírósága, amelynek tagját az ügy tárgyalására véletlenszám‑generátorral, a sorshúzásról készített jelentés és a bírósági kollégium előzetesen hozott határozata alapján jelölték ki:
1)      amennyiben a bírósági igazgatási szerv, mint például a regionális bíróság kollégiuma az ügyek elosztására vonatkozó nemzeti jogszabályok megsértésével önkényesen felmentette a korábbi előadó bírót a már kiosztott ügyek tárgyalására vonatkozó kötelezettség alól, annak ellenére, hogy e felmentést lehetővé tevő nemzeti jogszabályi feltételek nem teljesültek, valamint azon szabály megsértésével, hogy a bíróság ítélkező testületének összetétele kizárólag akkor módosítható, ha az nem képes az ügyet az aktuális összetételében tárgyalni, vagy ha tartós akadálya van annak, hogy az ügyet az adott bíróság az aktuális összetételében tárgyalja,
2)      amennyiben az új bírót a végrehajtó hatalom képviselője (az igazságügyi miniszter) által létrehozott, az ügyek véletlenszerű elosztására szolgáló generátor alapján az LPS‑rendszerrel és a bírósági ügyelosztás és a sorshúzás szabályainak e miniszter rendeleti szintű jogi aktusával történő meghatározását ([a 2019. évi eljárási szabályzat 43–76. cikke]) [követően], valamint a független és pártatlan bírósághoz való fordulás jogának és a törvényes bírósághoz való jog elvének megsértésével jelölték ki,
3)      amennyiben az új bírót az ügyek véletlenszerű elosztására szolgáló generátor alapján az LPS‑rendszerrel a felek tisztességes eljáráshoz való jogának megsértésével jelölték ki anélkül, hogy ismeretes és ellenőrizhető lenne, hogy miként működik az ügyek bírák közötti véletlenszerű elosztására szolgáló rendszer algoritmusának forráskódja, amely rendszerrel kapcsolatos tájékoztatást kizárólag a Biuletyn Informacji Publicznejben (nyilvános információk hírlevele) tettek közzé, és amellett, hogy az ügyek véletlenszerű elosztására szolgáló berendezés hibára és manipulációra ad lehetőséget,
4)      amennyiben az új bírót a végrehajtó hatalom képviselője (az igazságügyi miniszter) által létrehozott, az ügyek véletlenszerű elosztására szolgáló generátor alapján az LPS‑rendszerrel és a bírósági ügyelosztás és a sorshúzás szabályainak e miniszter rendeleti szintű jogi aktusával történő meghatározását ([a 2019. évi eljárási szabályzat 43–76. cikke]) [követően] oly módon jelölték ki, hogy azáltal, hogy nem biztosították az LPS‑rendszer működésének keretében a bírók egyenlő munkaterhelését, megsértették a feleknek az ügy túlzott késedelem nélküli tárgyalásához való jogát, a feleket hátrányosan megkülönböztették, és megsértették a törvény előtti egyenlőség elvét,
5)      ami azt eredményezi, hogy a bíróság összetételének jogellenessége miatt a bíró az eljárás semmisségének feltételei mellett hoz határozatot és ennek során a felek számára nem biztosítanak hatékony jogvédelmet,
6)      és a nemzeti jog alapján a bíró a bírósági igazgatási szerv ügyek elosztására, valamint az ítélkező testület kijelölésére és összetételére vonatkozó írásbeli döntésével szemben nem rendelkezik hatékony jogorvoslati lehetőséggel oly módon, hogy nem fordulhat olyan bírósághoz, amely biztosítaná, hogy a bíró ezen írásbeli döntés ellen [a] Charta 47. cikkében foglalt követelményeknek megfelelő eljárásban pártatlan és független bírósághoz nyújthasson be fellebbezést?”
28.      Írásbeli észrevételeket a lengyel kormány és az Európai Bizottság nyújtott be a Bírósághoz.
Elemzés
Előzetes észrevételek
29.      Néhány előzetes észrevétellel kezdem, mielőtt rátérnék a jelen ügy által felvetett jogkérdésekre.
30.      Egyetlen kérdésével az előterjesztő bíróság azt kéri a Bíróságtól, hogy a Charta 20. és 47. cikkével, valamint a 2024/1689 rendelet (61) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezze az EUSZ 2. cikket és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését, lényegében annak meghatározása érdekében, hogy törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróságnak kell‑e tekinteni valamely nemzeti bíróság olyan ítélkező testületét, amelynek véletlenszerűen osztották ki az ügyeket azt követően, hogy az eredetileg ezen ügyekben eljáró bírótól elvették az ügyet, még akkor is, ha nincs olyan hatékony jogorvoslati lehetőség, amely lehetővé tenné az érintett bíró számára a szóban forgó újrakiosztás vitatását.
31.      Először is meg kell állapítani, hogy az előterjesztett kérdés a kérdést előterjesztő bíróság in limine litis kérdését tükrözi arra vonatkozóan, hogy saját maga megfelel‑e a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő követelményeknek.
32.      Ami ezt követően az értelmezés iránti kérelem alátámasztására hivatkozott rendelkezéseket illeti, a Charta 20. cikke (amely kimondja, hogy „[a] törvény előtt mindenki egyenlő”) számomra nem tűnik relevánsnak, még akkor sem, ha a kérdést előterjesztő bíróság arra hivatkozik, hogy az LPS‑rendszer nem biztosítja a bírák közötti egyenlő tehermegosztást. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés ugyanis lényegében arra vonatkozik, hogy az ítélkező testület törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróságnak minősül‑e.
33.      Ami végül a 2024/1689 rendeletet illeti, a kérdést előterjesztő bíróság azt állítja, hogy az LPS‑rendszer az e rendelet értelmében vett magas kockázatú rendszerek kategóriájába tartozik, és hogy átláthatóságának hiánya a rendelet által meghatározott követelmények figyelmen kívül hagyását jelenti. E tekintetben egyrészt kétlem, hogy az LPS‑rendszer az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdésének értelmében vett „mesterséges intelligencia rendszernek” minősül, mivel az említett elemekből és a lengyel kormány észrevételeiből kitűnik, hogy olyan mechanizmusnak tekinthető, amely előre meghatározott algoritmusokat alkalmaz meghatározott adatkészletekre, telepítést követő adaptálhatóság és jelentős önállóság nélkül. Másrészt a 2024/1689 rendelet 113. cikke mindenféleképpen csak 2026. augusztus 2‑tól írja elő a rendelet alkalmazhatóságát. Márpedig a vitatott fellebbezéseket 2025. január 13‑án osztották ki a kérdést előterjesztő bíróságnak, így e rendelet nem volt alkalmazható az alapügyben.
34.      Következésképpen az előterjesztő bíróság által feltett kérdést az uniós jog releváns rendelkezéseire, nevezetesen az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett második albekezdésére tekintettel vizsgálom meg.
35.      Az ügy érdemét illetően az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság kétségeit lényegében a függetlenség, a pártatlanság és a törvény által megelőzően létrehozott bíróság követelményével kapcsolatos megfontolások három csoportjára alapítja. Először is, az ügynek az eredetileg eljáró JD bírótól való elvétele önkényes és jogellenes volt. Másodszor, az LPS‑rendszert a végrehajtó hatalom hozta létre, az hibákat hordoz, és nem rendelkezik sem a megkövetelt átláthatósággal, sem pedig azokat a garanciákkal, amelyek lehetővé teszik a munkateher bírák közötti kiegyensúlyozott megosztását. Harmadszor, nincs olyan hatékony jogorvoslat, amely lehetővé tenné az érintett bíróság számára, hogy vitassa az újrakiosztást.
36.      A releváns ítélkezési gyakorlat felidézését követően egymás után foglalkozom ezekkel a kérdésekkel.
A releváns ítélkezési gyakorlat felidézése
37.      Az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése olyan – többek között a fórum összetételére vonatkozó – szabályokon alapuló függetlenségi és pártatlansági garanciákat követel meg, amelyek a jogalanyok számára biztosítják minden, a bíró külső tényezők általi befolyásolhatóságára, valamint a fennálló érdekek vonatkozásában való semlegességére vonatkozó jogos kétség kizárását. Ez a követelmény – amely a bírói hivatás velejárója – a hatékony bírói jogvédelemhez való jog és a tisztességes eljáráshoz való jog lényegéből következik, és alapvető garanciát jelent mind az uniós jog által biztosított jogok védelme, mind pedig az EUSZ 2. cikkben foglalt közös értékek – köztük az első helyen a jogállamiság – megőrzése szempontjából.(8)
38.      Az ítélkezési gyakorlatból az is kitűnik, hogy a függetlenség egy külső és egy belső aspektusból áll. A külső aspektus azt jelenti, hogy a bíróság feladatait teljes mértékben autonóm módon, hierarchikus vagy alárendeltségi viszony nélkül, valamint minden olyan utasítástól, beavatkozástól vagy nyomástól mentesen gyakorolja, amely befolyásolhatja az ítéletet, és kihathat az ügyek kimenetelére. A pártatlansághoz kapcsolódó belső aspektus a felektől és azok érdekeitől való egyenlő távolságot, az objektivitást, valamint azt követeli meg, hogy a jogvita kimeneteléhez a jogszabály szigorú alkalmazásán kívül semmilyen érdek ne fűződjön. Végül, bár a külső aspektus a hatalmi ágak szétválasztásával összhangban elsősorban a törvényhozó és a végrehajtó hatalomtól való függetlenség megőrzésére irányul, azt is célozza, hogy megvédje a bírákat a bíróságon belüli jogtalan befolyásolástól.(9)
39.      Ezenkívül a Bíróság elismeri, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése szintén „törvény által megelőzően létrehozott” bíróság meglétét követeli meg a bírák függetlenségének és pártatlanságának garanciái, valamint az ilyen bírósághoz fordulás garanciái közötti elválaszthatatlan kapcsolatokra tekintettel.(10)
40.      A Bíróság szerint a „törvény által megelőzően létrehozott bíróság” garanciája az egyes ügyekben az eljáró tanács összetételére, valamint a belső jog bármely más rendelkezésére vonatkozik, amelynek megsértése szabálytalanná teszi egy vagy több bíró részvételét az ügy vizsgálatában.(11) Ezért az ügyek kiosztására és újrakiosztására vonatkozó szabályok a „törvény által megelőzően létrehozott” bíróság fogalmának részét képezik.
41.      Következésképpen az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése e tekintetben azt is megköveteli, hogy az ítélkező testületek összetételére vonatkozó szabályok kizárják az olyan személyeknek az adott ügyhöz kapcsolódó döntéshozatali eljárásba való bármely jogtalan beavatkozását, akik az ezen ügyben eljáró ítélkező testületen kívül állnak, és akik előtt a felek nem terjeszthették elő érveiket.(12)
Az ügyek JD bírótól való elvétele
42.      Ami a lényegében a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdés első részét illeti, amely az ügyek JD bírótól való elvételére vonatkozik, az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy ezt az intézkedést a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény 47b. cikkének (1) bekezdése alapján fogadták el. A Bíróságot ezért lényegében annak pontosítására kérik, hogy az ügynek a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő követelményekre tekintettel szabálytalan elvétele maga után vonhatja‑e egyes érintett ügyek egy másik bírónak, a jelen esetben a kérdést előterjesztő bíróságnak történő, ezt követő újrakiosztásának szabálytalanságát.(13)
43.      Amint azt a Bíróság a D. K. ítélet 76. pontjában elismerte, „a rendes bíróságok
[szervezetéről] szóló törvény 47b. cikkének [(1) bekezdése] további pontosítás nélkül úgy rendelkezik, hogy a bíróság összetételének módosítására akkor van mód, ha »tartós akadálya van annak, hogy az ügyet az adott bíróság az aktuális összetételében tárgyalja«. Márpedig, noha e 47b. cikk [(4) bekezdése] lényegében úgy rendelkezik, hogy a bíró a számára kiosztott ügyekben azok befejezéséig szolgálati helyének megváltozása vagy más bírósághoz való kirendelése ellenére továbbra is eljár, ugyanakkor az említett 47b. cikk [(5) bekezdése] értelmében az érintett bíróság vezetői kollégiumának határozata alapján ezeket az ügyeket el lehet venni tőle, és e rendelkezés nem határozza meg az ehhez szükséges feltételeket. Végül ugyanezen 47b. cikk [(6) bekezdése] értelmében a bíróság vezetői kollégiumának lehetősége van arra is, hogy a bírótól egy másik osztályra történő áthelyezése esetén elvegye az ügyeit, e lehetőséghez azonban szintén nem kapcsolódnak pontos feltételek.”
44.      A továbbiakban ugyanezen ítéletben a Bíróság az említett rendelkezés EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének való megfelelése kapcsán úgy ítélte meg, hogy „[m]eg kell […] állapítani, hogy az előző pontban részletezettek szerinti nemzeti szabályozás nemcsak hogy nem tartalmaz olyan objektív szempontokat, amelyek behatárolják azt a lehetőséget, hogy a bírótól egy vagy több ügyét elvegyék, hanem azt is lehetővé teszi az érintett bíróság vezetői kollégiuma számára, hogy a bírótól anélkül vegye el az ügyeit, hogy ezt a határozatot megindokolná. Az a hivatkozás ugyanis, hogy »tartós akadálya van annak, hogy az ügyet az adott bíróság az aktuális összetételében tárgyalja«, túl általános ahhoz, hogy alkalmasnak lehessen tekinteni az ítélkező testület összetételének megváltoztatásáról szóló határozattal kapcsolatos minden önkényesség kiküszöbölésére. Ezenkívül a lengyel kormány a Bíróság előtti tárgyaláson megerősítette, hogy a lengyel jog nem ír elő indokolási kötelezettséget a bíró ügyeinek a rendes bíróságok
[szervezetéről] szóló törvény 47b. cikkének [(5) és (6) bekezdésén] alapuló elvétele kapcsán.”(14)
45.      E megállapítások alapján a Bíróság a D. K. ítélet 86. pontjában megállapította, hogy „az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint egy nemzeti bírósági szerv, mint például a bíróság vezetői kollégiuma, elveheti e bíróság bírájától a részére kiosztott valamennyi ügyet vagy ezen ügyek egy részét, úgy, hogy e szabályozás ugyanakkor nem tartalmazza az ügyek elvételét elrendelő ilyen határozat meghozatala során e szerv által követendő szempontokat, és nem ír elő indokolási kötelezettséget e határozat tekintetében”.
46.      Ebből következik, hogy a Bíróság által elfogadott megoldás egyértelmű és közvetlenül átültethető a jelen ügyre, mivel ugyanarra a rendelkezésre vonatkozik, mint amelyről az alapügyben szó van. Ennélfogva a kérdést előterjesztő bíróság által felvetett kérdés első részére az előző pontban kifejtettekkel azonos választ kell adni.
47.      Megjegyzem azonban, hogy – amint arra a Bizottság rámutatott – azzal lehet érvelni, hogy a D. K. ítélet hatályát az ügyek hozzájárulás nélküli elvételének eseteire kell korlátozni, amint az a jelen ügyben is történt. A Bizottság közelebbről arra hivatkozik, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének megsértése csak akkor áll fenn, ha az intézkedést előírják a bíró számára, így a jelen ügyben szóban forgó helyzet, amelyben a JD bíró által az áthelyezését követően elfogadott elvétel áll fenn, egyértelműen különbözik a D. K. ítéletben vizsgált helyzettől.
48.      Nem értek egyet ezzel az értelmezéssel. Az arra irányul ugyanis, hogy a Bíróságnak a jogszabályi háttér hiányosságaira vonatkozó megállapítását a D. K. ítélet alapjául szolgáló ügy sajátos körülményeire vonatkozó értékelésre redukálja. Ezzel szemben ezen ítéletből egyértelműen kitűnik, hogy a Bíróság a hozzájárulás hiányát nem kezelte a szóban forgó ügyelvételi szabályozás EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével való összeegyeztethetetlenségének meghatározó kritériumaként. A D. K. ítélet tanulmányozásából kitűnik, hogy az előre látható kritériumok hiánya és az indokolási kötelezettség hiánya önmagában teret enged az önkényességnek és az ügyek elosztásába való indokolatlan beavatkozásnak, függetlenül attól, hogy az érintett bíró kinyilvánítja‑e az intézkedéshez való hozzájárulását.
49.      E tekintetben meg kell állapítani, hogy a D. K. ítélet 77. pontjában a Bíróság megállapítja, hogy a nemzeti szabályozás nem ír elő olyan objektív kritériumokat, amelyek a bírónak kiosztott ügyek elvételére vonatkoznak, sem pedig az ilyen határozat indokolására vonatkozó kötelezettséget, anélkül hogy az érintett bíró hozzájárulására vagy hozzájárulásának hiányára hivatkozna. Ugyanez vonatkozik ezen ítélet 83. pontjára is, amelyben a Bíróság általános jelleggel úgy ítéli meg, hogy amennyiben az ügyek elvételére vonatkozó nemzeti szabályozás nem határoz meg az e lehetőséget körülhatároló objektív kritériumokat, és nem követeli meg, hogy az arra vonatkozó határozatot indokolni kell, úgy az „nem teszi lehetővé annak kizárását, hogy az ügyek ilyen elvétele önkényes, vagy akár burkolt fegyelmi szankciónak minősül”. A Bíróság itt sem utal arra a kérdésre, hogy az elvételhez hozzájárultak‑e, vagy sem.
50.      Ez az értelmezés annál is inkább érvényes, mivel a D. K. ítélet 82. pontjában a Bíróság a bírónak egy másik bírósághoz vagy ugyanazon bíróság két osztálya közötti, kétségkívül hozzájárulás nélküli áthelyezésének esetére vonatkozik annak érdekében, hogy emlékeztessen arra az ítélkezési gyakorlatra, amely szerint az ilyen áthelyezés a bírósági határozatok tartalma feletti ellenőrzés eszközének minősülhet. Sokatmondó, hogy – amint azt a jelen indítvány 49. pontjában már jeleztem – a Bíróság a D. K. ítélet 83. pontjában nem tekinti releváns elemnek a bíró hozzájárulását egy vagy több ügy valamely bírótól való elvételének vizsgálata során. Ez véleményem szerint megerősíti azt az elgondolást, hogy az uniós bíróság az e területen megkövetelt garanciák általános, az érintett bíró szubjektív magatartásától független értékelését kívánta megfogalmazni.
51.      Ugyanez a következtetés – a Bizottság állításával ellentétben – a D. K. ítélet 84–86. pontjából is kitűnik, amelyekben a Bíróság hangsúlyozza annak szükségességét, hogy az ügy elvételéről szóló intézkedésben pontos kritériumokat és a határozat indokolására vonatkozó kötelezettséget írjanak elő, anélkül hogy a legcsekélyebb mértékben is utalna az érintett bíró hozzájárulásának elemére.
52.      Következésképpen úgy vélem, hogy el kell utasítani azt az elgondolást, amely szerint a bíró hozzájárulása releváns értékelési szempontnak minősül. E tekintetben hasznosnak tartom felidézni a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatát, amely szerint a függetlenség és pártatlanság követelményeit a szabályok arra való alkalmasságára tekintettel kell értékelni, hogy a jogalanyok számára biztosítsák minden, az említett fórum külső tényezők általi befolyásolhatatlanságára, valamint az ütköző érdekek vonatkozásában fennálló semlegességére vonatkozó jogos kétség kizárását.(15)
53.      Márpedig a jogalany szempontjából a döntő kérdés nem az, hogy az a bíró, akitől az ügyet elvették, ehhez hozzájárult‑e, hanem – amint azt a Bíróság a D. K. ítéletben megállapította – az, hogy az ügyek elvételéről világos és előre látható szabályok alapján döntöttek‑e, amelyeket olyan indokolással egészítettek ki, amely lehetővé teszi az önkényesség kizárását. Amennyiben a jogalap önmagában nem rendelkezik ilyen garanciákkal, a kétség eleve felmerülhet a jogalanyban, és véleményem szerint nem oszlatható el pusztán az érintett bíróság esetleges hozzájárulására való hivatkozással.
54.      E tekintetben hozzá kívánom tenni, hogy az érintett bíró által kifejezett hozzájárulás nem feltétlenül mentes a kívülről nehezen észlelhető intézményi dinamikától, legyen szó akár hallgatólagos nyomásról, hierarchikus elvárásokról, vagy – a legsúlyosabb helyzetekben – az összejátszás kockázatáról. Ebből következik, hogy azon bíró hozzájárulása, akitől az ügyet elvették, önmagában nem minősülhet a megfelelés meghatározó tényezőjének. Ellenkező esetben az ügyelvételi szabályozás EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével való összeegyeztethetősége egy szubjektív elemtől függene. Éppen ellenkezőleg, véleményem szerint azt objektív módon, a törvényben előírt garanciákra tekintettel kell értékelni.
55.      A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a lényegében a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdés első részére azt a választ kell adni, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében valamely nemzeti bíróság olyan szerve, mint e bíróság kollégiuma, e bíróság bírájától részben vagy egészben elveheti a számára kiosztott ügyeket, azzal a következménnyel, hogy ezen ügyek egy részét egy másik ítélkező testülethez osztják, függetlenül attól, hogy az ügy elvételéhez a bíró hozzájárult‑e, vagy sem, anélkül hogy e szabályozás meghatározná azokat a szempontokat, amelyeknek e szervet az ilyen határozat meghozatala során vezérelniük kell, illetve előírná, hogy a határozatot indokolni kell.
Az ügyek LPS‑rendszeren keresztüli kiosztása
56.      Az előterjesztett kérdés második részével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében annak vizsgálatára kéri a Bíróságot, hogy összeegyeztethető‑e az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett második albekezdése értelmében vett, törvény által létrehozott független és pártatlan bíróság követelményével az ügyek véletlenszerű kiosztására szolgáló olyan automatizált rendszer alkalmazása, mint az LPS‑rendszer.
57.      A kérdést előterjesztő bíróság kétségei különösen az ügyek LPS‑rendszer általi kiosztásának véletlenszerű jellegére és a kiosztási algoritmus forráskódja működése ellenőrzésének állítólagos lehetetlenségére vonatkoznak. A kérdést előterjesztő bíróság ezenkívül arra keresi a választ, hogy az LPS‑rendszert az igazságügyi miniszter képviselője dolgozta‑e ki, és hogy a kiosztásra és a sorsolásra vonatkozó szabályokat ugyanezen miniszter rendeleti jellegű jogi aktusa határozza‑e meg. Álláspontja szerint ezek az elemek sértik a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bírósághoz való jogot, valamint a felek azon jogát, hogy ügyüket észszerű időn belül tárgyalják, az egyenlőtlen munkateher miatt.
58.      Itt a fenti 38. pontban felidézett ítélkezési gyakorlatra hivatkozom, amely szerint a bíróságok függetlenségének az uniós jogból eredő követelménye nemcsak a jogalkotó és a végrehajtó hatalom által gyakorolható jogtalan befolyásolásra vonatkozik, hanem arra is, amely a bíróságon belülről érkezhet, és hogy az igazságszolgáltatási feladat gyakorlásának nemcsak az utasítások formájában megnyilvánuló közvetlen befolyástól kell mentesnek lennie, hanem az olyan közvetettebb befolyástól is, amely hatással lehet a bírósági határozatokra.
59.      Egyébiránt, amint arra a D. K. ítélet emlékeztetett, az Emberi Jogok Európai Bírósága elismerte, hogy a bírói függetlenség és a jogbiztonság jogállamiság szerves részét képező védelme megköveteli azt, hogy az alkalmazandó szabályok rendkívül világosak legyenek, valamint az objektivitás és az átláthatóság biztosítására alkalmas garanciákat, főként azért, hogy elkerüljék az önkényesség bármely látszatát az egyes ügyek bíráknak történő kiosztása során.(16)
60.      Először is meg kell állapítani, hogy – amint arra a Bizottság rámutat – a kérdést előterjesztő bíróság nem az őt érintő ügyek meghatározott elosztását vitatja, hanem általános jellegű hiányosságokra hivatkozik, amelyek az LPS‑rendszernek az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésére tekintettel történő átfogó vizsgálatát teszik szükségessé.
61.      Az alapügyben, amint az a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény 47a. cikkének (2) bekezdéséből, valamint különösen a 43. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik; a 49. cikk (1) és (2) bekezdése; az 55. cikk (1) és (2) bekezdése; a 62. cikk (1) és (2) bekezdése; a 2019. évi eljárási szabályzat 66. cikkének (1) és (2) bekezdése, valamint 68. cikkének (1) bekezdése alapján úgy tűnik, hogy az LPS‑rendszert olyan garanciák veszik körül, amelyek célja az önkényes vagy diszkrecionális kiosztások kizárása. E rendelkezésekből kitűnik, hogy a rendszer a véletlenszerű kiosztást az ügyek arányos elosztásának logikájával kombinálja. Közelebbről, a 2019. évi eljárási szabályzat 68. cikke (1) bekezdésének 2. pontja kilenc olyan kritériumot állapít meg, amelyek lehetővé teszik az egyes bírák, bírósági titkárok és igazságszolgáltatási asszisztensek tevékenységének elosztása során figyelembe vett elosztási együttható meghatározását.
62.      E tekintetben az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a bíróságokon belüli ügyelosztási rendszer létrehozása, amely az ítélkező testület véletlenszerű kiválasztásának elvén alapul, bizonyos kivételekkel „önmagában nem tűnik alkalmasnak arra, hogy az ítélkező testületeket jogosulatlan befolyásnak tegye ki”.(17) Egyébiránt az előző pontban említett rendelkezésekből következik, hogy az LPS‑rendszer működése előre meghatározott paramétereken alapul. Lényegében úgy vélem, hogy a cél annak biztosítása, hogy az ilyen mechanizmust átlátható, objektív és előre ismert szabályok szabályozzák, hogy elkerülhető legyen a rendszer önkényes használata, valamint az adott üggyel kapcsolatos döntéshozatali eljárásba az ítélkező testületen kívüli személyek általi jogosulatlan beavatkozás. E körülmények között az ilyen rendszer alkalmazása önmagában nem vet fel kifogást.(18)
63.      Kétségtelen, hogy nem vagyok abban a helyzetben, hogy értékeljem, hogy az LPS‑rendszer a gyakorlatban lehetővé teszi‑e a munkateher bírák közötti kiegyensúlyozott megosztására irányuló cél elérését, sem pedig azt, hogy az alapügyben ez a helyzet állt‑e fenn. Ezek az értékelések a kérdést előterjesztő bíróság hatáskörébe tartoznak. Mindazonáltal, amint arra a Bizottság rámutat, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából nem következik, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése az ügyek bíróságon belüli belső elosztásának meghatározott szabályait írja elő.
64.      Ami ezt követően a kérdést előterjesztő bíróság által az LPS‑rendszer működtetése során, különösen 2018‑ban feltárt hibákat illeti, először is meg kell állapítani, hogy e hibák nem érintik az alapügyek 2025. januári – vagyis körülbelül nyolc évvel az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben hivatkozott tényeket követően történt – újrakiosztását. Mindenesetre emlékeztetni kell arra, hogy a Sinalov ítélet 51. pontjában a Bíróság megállapította, hogy az elosztási szabályok téves alkalmazása nem jelenti szükségszerűen azt, hogy az érintett ítélkező testület jogosulatlan befolyásolásnak van kitéve. Ez a megfontolás átültethető a jelen ügyre. A 2018‑ban jelzett működési zavarok ellenére a 2019. évi eljárási szabályzat rendelkezéseiből kitűnik, hogy az ügyek kiosztása előre meghatározott és nyilvános szempontokon alapul, amelyek főszabály szerint kizárják a sorshúzási eljárásba való jogosulatlan beavatkozást.
65.      Egyébiránt meg kell jegyezni, hogy az alapügyben szóban forgó két ügy kiosztását illetően az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem tartalmaz egyetlen olyan konkrét elemet sem, amely a végrehajtó hatalom vagy az érintett bíróság igazgatási szervének jogosulatlan beavatkozására utalna. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem szolgál információval sem a kérdést előterjesztő bíróság korábbi munkaterhéről, sem az ugyanebben a tanácsban eljáró többi bíró által kezelt ügyek volumenéről.
66.      A kérdést előterjesztő bíróság ezenkívül kifejezi az LPS‑rendszer működésének átláthatatlanságára vonatkozó kétségeit, amelyek elsődlegesen a rendszer forráskódja közzétételének elmaradásán alapulnak.(19) A magam részéről nem gondolom, hogy a forráskód közzétételének elmaradása önmagában alkalmas lenne a jogosulatlan befolyásnak való kitettség megvalósítására. Végeredményben az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy a rendszer teljes algoritmusát közzétették az igazságügyi minisztérium honlapján. Ezenkívül, amint arra a Bizottság rámutat, 2024 októbere óta az igazságügyi minisztérium közzéteszi az LPS‑rendszer sorshúzási jelentéseit.
67.      Úgy vélem, hogy az algoritmus és a sorshúzási jelentések közzététele elegendő garanciát jelent az LPS‑rendszer átláthatóságának biztosítására, anélkül hogy e célból a forráskód közzétételét is meg kellene követelni. Egyébiránt, amint azt a lengyel kormány állítja, a forráskód közzététele, amennyiben az alkalmas arra, hogy végrehajtási mechanizmusokat tárjon fel, kérdéseket vethet fel a rendszer biztonságával kapcsolatban. Mivel az átláthatóság követelményének eleget tesz az algoritmus és a sorshúzás ellenőrizhető kimeneteinek közzététele, a jelen helyzet alapján nem látom, hogy miért kellene a forráskód szoftverfőtervnek megfelelő közzétételét kötelezővé tenni.
68.      Végül, ami az igazságügyi miniszternek az LPS‑rendszer létrehozásával és az ügyek automatikus elosztására vonatkozó szabályok meghatározásával kapcsolatos hatáskörét érintő kritikát illeti, úgy tűnik számomra, hogy ez az érv a végrehajtó hatalom igazságszolgáltatási hatáskörökbe való beavatkozása fogalmának túlzottan tág értelmezésén alapul.
69.      Az ügyelosztási rendszer létrehozása és az általános elosztási szabályok kialakítása nem az ügyek meghatározott kiosztására vonatkozik, hanem az összes rendes bíróságra alkalmazandó általános hatályú szabályok keretébe illeszkedik. Ezek főszabály szerint az igazságszolgáltatás működési szervezetéhez tartoznak. Ez a körülmény tehát véleményem szerint önmagában nem elegendő az ügyek elosztásának folyamatába való jogosulatlan beavatkozás megállapításához. Egyébiránt az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem jelöl meg olyan konkrét elemeket, amelyek arra utalnának, hogy ezek az általános szabályok a törvényhozó vagy a végrehajtó hatalom számára jogosulatlan befolyásolási jogot biztosítanának a sorshúzás és az ügyek egyes bíráknak történő kiosztása tekintetében.
70.      A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által lényegében feltett kérdés második részére azt a választ kell adni, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett második albekezdésével nem ellentétesek az olyan nemzeti rendelkezések, amelyek véletlenszámokat generáló és emberi beavatkozás nélküli automatikus rendszert vezetnek be, amennyiben e rendszert olyan garanciák kísérik, amelyek alkalmasak a rendszer önkényes használatának és bármilyen jogosulatlan beavatkozásnak a megelőzésére.
A hatékony bírósági jogorvoslat állítólagos hiánya
71.      Az előterjesztett kérdés harmadik részében a kérdést előterjesztő bíróság lényegében megjegyzi, hogy a lengyel jog szerint semmilyen hatékony jogorvoslati lehetőség nem áll azon bíró rendelkezésére, aki vitatni kívánja a bíróság közigazgatási szerve által hozott, az ügyek kiosztásáról vagy újrakiosztásáról szóló határozatot. A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett második albekezdése megköveteli‑e, hogy maga a bíró rendelkezzen bírósági jogorvoslattal az ilyen határozatokkal szemben.
72.      E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Sinalov ítéletben a Bíróság a következőket állapította meg:
„53.        [A] »törvény által megelőzően létrehozott bíróság« fogalmához kapcsolódó garanciák tiszteletben tartása felülvizsgálatának lehetősége szükséges ahhoz a bizalomhoz, amelyet egy demokratikus társadalomban a bíróságoknak a jogalanyokban kell kelteniük. Így azon követelmény tiszteletben tartásának ellenőrzése, amely szerint minden bíróságnak – összetételénél fogva – a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróságnak kell lennie, olyan lényeges eljárási szabály, amelynek tiszteletben tartása a közrend körébe tartozik. […] A [B]íróság úgy ítélte meg, hogy az ilyen felülvizsgálatnak a fellebbezés vizsgálata keretében elvégezhetőnek kell lennie, adott esetben hivatalból, ha e tekintetben komoly kétség merül fel […].
54.      A hatékony bírói jogvédelem ugyanis nem biztosítható, ha valamelyik fél kérelmére vagy – komoly kétség esetén – hivatalból a bíróságnak »a törvény által megelőzően létrehozott, független és pártatlan bíróság« jogállást biztosító szabályok tiszteletben tartása nem képezheti bírósági felülvizsgálat és – a be nem tartás esetén – esetleges szankció tárgyát, ekképpen ugyanis e szabályok minden következmény nélkül figyelmen kívül hagyhatók lennének. […]”(20)
73.      A Sinalov ítéletből(21) tehát kitűnik, hogy a Bíróság a hatékony bírói jogvédelem érdekében bírósági felülvizsgálatot követel meg az ügy kiosztásának szabályszerűségét illetően, anélkül azonban, hogy előírná, hogy e jogorvoslatnak szükségszerűen nyitva kell állnia a számára biztosított ügyelosztást vitató bíró számára. A Bíróság ugyanis rámutat arra, hogy e felülvizsgálatot vagy valamely fél kérelmére, vagy pedig komoly kétség esetén hivatalból kell tudni gyakorolni.(22)
74.      Következésképpen egy olyan konkrét jogorvoslati lehetőség hiánya, amely lehetővé tenné a kérdést előterjesztő bíróság számára az ügyek elosztásának vitatását, önmagában nem tekinthető ellentétesnek az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével,(23) amennyiben a nemzeti jog biztosítja, hogy az ügyek elosztására vonatkozó belső jogi szabályok tiszteletben tartása valamely fél kérelmére vagy hivatalból bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhesse.
75.      Az alapügyben, és annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára olyan útmutatásokat lehessen adni, amelyek alkalmasak arra, hogy a hatáskörének gyakorlása során iránymutatást nyújtsanak számára, hasznosnak tartom a következő tényezők figyelembevételét.
76.      Először is, amint arra a lengyel kormány rámutat, és aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata, az eljárásban részt vevő felek jogosultak valamely bíró kizárását kérni, és az eljárással kapcsolatos kifogásokat felhozni, ideértve az ítélkező testület szabálytalan összetételére alapított kifogásokat is.
77.      Másodszor, a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény 89. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik, hogy a „munkaviszonyból” eredő jogviták tekintetében bírósági jogorvoslat áll a bírák rendelkezésére. A kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálatokra is figyelemmel, mivel az 56 ügy kiosztása aránytalanul megnövelte volna a munkaterhét, e bíróság mérlegelheti az e rendelkezésben előírt jogorvoslat igénybevételét.
78.      A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által lényegében feltett kérdés harmadik részére azt a választ kell adni, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett második albekezdése nem kötelezi az érintett tagállamot arra, hogy elismerje az érintett bíró számára az őt érintő ügyek kiosztásáról vagy újrakiosztásáról szóló határozattal szembeni bírósági jogorvoslathoz való jogot, amennyiben e határozatok szabályszerűsége a bíróság előtt folyamatban lévő jogvita keretében a felek kezdeményezésére vagy hivatalból felülvizsgálható.
Végkövetkeztetés
79.      A fenti megfontolások tükrében azt javasolom a Bíróságnak, hogy a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság, Lengyelország) által feltett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkével összefüggésben értelmezett második albekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
–        azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében valamely nemzeti bíróság olyan szerve, mint e bíróság kollégiuma, e bíróság bírájától részben vagy egészben elveheti a számára kiosztott ügyeket, azzal a következménnyel, hogy ezen ügyek egy részét egy másik ítélkező testülethez osztják, függetlenül attól, hogy az ügy elvételéhez a bíró hozzájárult‑e, vagy sem, anélkül hogy e szabályozás meghatározná azokat a szempontokat, amelyeknek e szervet az ilyen határozat meghozatala során vezérelniük kell, illetve előírná, hogy a határozatot indokolni kell;
–        azzal nem ellentétesek az olyan nemzeti rendelkezések, amelyek véletlenszámokat generáló és emberi beavatkozás nélküli automatikus rendszert vezetnek be, amennyiben e rendszert olyan garanciák kísérik, amelyek alkalmasak a rendszer önkényes használatának és bármilyen jogosulatlan beavatkozásnak a megelőzésére;
–        nem kötelezi az érintett tagállamot arra, hogy elismerje az érintett bíró számára az őt érintő ügyek kiosztásáról vagy újrakiosztásáról szóló határozattal szembeni bírósági jogorvoslathoz való jogot, amennyiben e határozatok szabályszerűsége a bíróság előtt folyamatban lévő jogvita keretében a felek kezdeményezésére vagy hivatalból felülvizsgálható.
1      Eredeti nyelv: francia.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      A mesterséges intelligenciára vonatkozó harmonizált szabályok megállapításáról, valamint a 300/2008/EK, a 167/2013/EU, a 168/2013/EU, az (EU) 2018/858, az (EU) 2018/1139 és az (EU) 2019/2144 rendelet, továbbá a 2014/90/EU, az (EU) 2016/797 és az (EU) 2020/1828 irányelv módosításáról szóló, 2024. június 13‑i (EU) 2024/1689 európai parlamenti és tanácsi rendelet (a mesterséges intelligenciáról szóló rendelet) (HL 2024. L., 2024/1689; helyesbítés: HL L 2025/90802).
3      Dz. U., 2024, poz. 334.
4      Dz. U., 2024, poz. 867.
5      2011. február 16‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 48., 1. o.; helyesbítések: HL 2012. L 233., 3. o.; HL 2015. L 218., 82. o.).
6      C‑197/23, a továbbiakban: S. ítélet, EU:C:2024:956.
7      Meg kell jegyezni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság álláspontja e tekintetben nem tűnik egyértelműnek. Így az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 35. pontjában jelzi, hogy a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság) testületének határozata nem képezheti bírósági felülvizsgálat tárgyát, hozzátéve, hogy kizárt az ügyek kiosztására vonatkozó szabály tiszteletben tartásának felülvizsgálata, és hogy következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság előtt folytatott eljárás semmis. Ha valóban ez az elemzése, a hatékony bírósági jogorvoslat hiányával kapcsolatban kifejezett kétség valójában arra a határozatra vonatkozik, amellyel e bíróság kollégiuma JD bírótól elvette a vitatott ügyeket. Márpedig, amint arra a lengyel kormány hivatkozik, JD bíró nem vitatta ezt az ügyek elvételét elrendelő határozatot, hanem éppen ellenkezőleg, ahhoz hozzájárult. E körülmények között a JD bíró számára nyitva álló jogorvoslati lehetőség fennállásának kérdése az alapügyben hipotetikus jellegű, mivel e tekintetben semmilyen tényleges jogvita nem került bíróság elé. Ennélfogva úgy tűnik számomra, hogy e problémakör vizsgálatát az előzetes döntéshozatal iránti kérelem hatodik alkérdésében megfogalmazott körülhatároltabb szövegbe kell helyezni, és kiegészítésképpen e kérelem 29. pontja alapján kell vizsgálni, amelyben a kérdést előterjesztő bíróság kifejezetten utal „a bíróság igazgatási szervének az ügy kiosztására, valamint a bíróság kijelölésére és összetételére vonatkozó írásbeli határozatára”.
8      Lásd ebben az értelemben: 2020. március 26‑i Simpson kontra Tanács és HG kontra Bizottság (felülvizsgálat) ítélet (C‑542/18 RX‑II és C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, 71. pont); 2024. július 11‑i Hann‑Invest és társai ítélet (C‑554/21, C‑622/21 és C‑727/21, EU:C:2024:594, 47. és 49. pont); 2025. március 6‑i D. K. (Ügyek bírótól való elvétele) ítélet (C‑647/21 és C‑648/21, a továbbiakban: D. K. ítélet, EU:C:2025:143, 65. és 66. pont).
9      Lásd ebben az értelemben: 2024. július 11‑i Hann‑Invest és társai ítélet (C‑554/21, C‑622/21 és C‑727/21, EU:C:2024:594, 50., 51. és 54. pont); 2025. augusztus 1‑jei Daka és társai ítélet (C‑422/23, C‑455/23, C‑459/23, C‑486/23 és C‑493/23, a továbbiakban: Daka ítélet, EU:C:2025:592, 75. és 76. pont).
10      Lásd ebben az értelemben: S. ítélet (63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); D. K. ítélet (72. pont).
11      Lásd ebben az értelemben: D. K. ítélet (73. pont).
12      Lásd ebben az értelemben: D. K. ítélet (75. pont).
13      Lásd még: 2023. július 13‑i YP és társai (Bíró mentelmi jogának felfüggesztése és tisztségéből való felfüggesztése) ítélet (C‑615/20 és C‑671/20, EU:C:2023:562, 76. és 77. pont). Ebben az ügyben a Bíróságnak olyan helyzettel kellett foglalkoznia, amelyben egy ítélkező testületnek kiosztottak egy ügyet, azon bíró tisztségéből való felfüggesztését követően, akinek eredetileg kiosztották azt, és amely felfüggesztésre az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének megsértésével elfogadott határozattal került sor. A Bíróság megállapította, hogy ezen ítélkező testületnek tartózkodnia kell az ügy elbírálásától, és mellőznie kell e határozat alkalmazását.
14      Lásd ebben az értelemben: D. K. ítélet (77. pont).
15      2019. november 19‑i A. K. és társai (A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége) ítélet (C‑585/18, C‑624/18 és C‑625/18, EU:C:2019:982, 123. pont); 2021. április 20‑i Repubblika ítélet (C‑896/19, EU:C:2021:311, 53. pont).
16      D. K. ítélet (71. pont), amely az EJEB 2010. október 5‑i DMD GROUP a.s. kontra Szlovákia ítéletére (CE:ECHR:2010:1005JUD001933403, 66. §) hivatkozik.
17      Lásd: 2025. február 27‑i Sinalov ítélet (C‑16/24, a továbbiakban: Sinalov ítélet, EU:C:2025:116, 51. pont).
18      Az ítélkező testület véletlenszerű kiválasztásának bolgár rendszerét illetően lásd: Sinalov ítélet (51. pont).
19      A Wikipédia online enciklopédia honlapján az szerepel, hogy „[a] forráskód olyan szöveg, amely a programot alkotó utasításokat olvasható formában, programozási nyelven írva mutatja be. A forráskód általában szövegfájlok formájában jelenik meg” (elérhető franciául itt: https://fr.wikipedia.org/wiki/Code_source).
20      Lásd még: S. ítélet (67. pont); Daka ítélet (99. pont). Egyébként a Bíróság a Sinalov ítélet 56. pontjában azt is megállapította, hogy „tekintettel a tagállamoknak az igazságszolgáltatási rendszerük megszervezésére vonatkozó […] hatáskörére, az uniós joggal nem összeegyeztethetetlen az, hogy amennyiben az a bíró, akinek az ügyet az érintett bíróság igazgatási vezetője kiosztotta, kétségeit fejezi ki e kiosztásnak az alkalmazandó nemzeti jogi szabályokra tekintettel fennálló szabályszerűségét illetően, a törvényben biztosított előjogaira tekintettel vissza kell utalnia ezen ügyet e felelős személy számára a kiosztás szabályszerűségének megvizsgálása érdekében, és adott esetben vállalja az említett ügy vizsgálatát az eredeti kiosztás megerősítése esetén. Ugyanakkor az említett felelős személy általi kiosztás szabályszerűsége a nemzeti jog szabályai szerint bírósági felülvizsgálat tárgyát kell, hogy képezhesse” (kiemelés tőlem).
21      Lásd még: S. ítélet (65–67. pont).
22      Lásd ebben az értelemben: Sinalov ítélet (54. pont).
23      Ebben a szakaszban meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy az LPS‑rendszer milyen hatással van az eljárás túlzott elhúzódásának kockázatára, ami hátrányosan érinti a felek eljárási jogait. Ezt az állítást azonban az ügy irataiban semmi nem támasztja alá. Közelebbről, az ügy iratai nem tartalmaznak egyetlen olyan adatot sem, amely lehetővé tenné annak értékelését, hogy kapcsolat áll‑e fenn az alapügyben a kérdést előterjesztő bíróságra kiosztott ügyek állítólagosan túlzott terhe és az eljárások ebből eredő meghosszabbítása között. E körülmények között az előadott érv pusztán feltételezésnek tűnik. Elegendő ténybeli alap hiányában úgy vélem, hogy azt nem lehet megfelelően értékelni a Bíróság elé terjesztett bizonyítékok alapján.