62005CC0299
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2007. május 3. (
1
)
C-299/05. sz. ügy
Az Európai Közösségek Bizottsága
kontra
Európai Parlament és az Európai Unió Tanácsa
„Megsemmisítés iránti kereset — Szociális biztonság — 1408/71/EGK rendelet — A 4. cikk (2a) bekezdése és a 10a. cikk — IIa. melléklet — 647/2005/EK rendelet — Különleges, nem járulékalapú ellátások”
I – Bevezetés
1.
Az 1408/71/EGK rendelet (
2
) hatálya az 1247/92 rendelet (
3
) óta kiterjed a különleges, nem járulékalapú ellátásokra is, azaz olyan ellátásokra, amelyek mind társadalombiztosítási, mind szociális segély elemekkel rendelkeznek. Mindazonáltal ezen ellátásokra különleges szabályok vonatkoznak; különösen az, hogy nem kell azokat kifizetni olyan személyeknek, akik nem az ország lakosai.
2.
Az 1408/71/EGK rendelet és az 547/72 rendelet módosításáról szóló 647/2005 rendelet (
4
) újrafogalmazta a különleges, nem járulékalapú ellátás fogalmát. A jogalkotó ezentúl különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátásként jelöli ezen ellátásokat. (
5
) Ezenkívül módosította a különböző, ebbe a kategóriába tartozó tagállami ellátásokat felsoroló IIa. mellékletet.
3.
A jelen megsemmisítés iránti keresettel a Bizottság a IIa. mellékletben szereplő, Finnországot, Svédországot és az Egyesült Királyságot érintő ellátásokat támad. Álláspontja szerint a kérdéses ellátások nem az 1408/71 rendelet módosított 4. cikke (2a) bekezdésének értelmében vett különleges ellátások, és ezért azokat a IIa. mellékletből törölni kell.
II – Jogi háttér
A – A közösségi szabályozás
4.
A 647/2005 rendelet első preambulumbekezdése értelmében:
„Az 1408/71/EGK és az 574/72/EGK tanácsi rendeletekhez egyes módosítások szükségesek az Európai Közösségek Bírósága ítélkezési gyakorlata közelmúltban történt fejleményeinek figyelembevétele, a rendeletek alkalmazásának elősegítése és a tagállamok szociális biztonsági rendszereivel kapcsolatos jogszabályaiban bekövetkezett változások tükrözése érdekében.”
5.
A különleges, nem járulékalapú ellátásokra vonatkozó előírások módosításának jogalkotói célját a harmadik preambulumbekezdés fejti ki:
„A különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátások osztályozásával kapcsolatos Friedrich Jauch kontra Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter és a Ghislain Leclere, Alina Deaconescu kontra Caisse nationale des prestations familiales ügyekben hozott ítéletek a jogbiztonság érdekében előírják, hogy a két, együttesen figyelembe veendő feltétel úgy kerüljön megállapításra, ahogyan az ilyen jellegű ellátásokat az 1408/71/EGK rendelet IIa. melléklete feltünteti. Ez alapján helyénvaló a melléklet felülvizsgálata, figyelembe véve a tagállamok jogalkotási módosításait is, melyek az ilyen jellegű, vegyes természetükből adódóan különleges összehangolást igénylő ellátásokat érintik. […]”
6.
Az 1408/71 rendelet IIa. mellékletét érintő módosítások tekintetében a hatodik preambulumbekezdés kimondja:
„Az 1408/71/EGK rendelet IIa. mellékletének felülvizsgálata néhány hatályos szövegrész törlését, és – figyelemmel néhány tagállam jogszabályaiban bekövetkezett változásokra – egyes új szövegrészek beillesztését eredményezi. […]”
7.
Az 1408/71 rendelet 1. cikke értelmében:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
u)
i.
„családi ellátások” valamennyi természetbeni vagy pénzbeli ellátás az I. melléklet [helyes fordítása: II. melléklet] szerinti különleges szülési ellátások és örökbefogadási támogatások kivételével, amely célja a 4. cikk (1) bekezdésének h) pontjában előírt jogszabályok szerinti családi kiadások fedezése.”
8.
Az 1408/71 rendelet tárgyi hatályát eddig (
6
) a 4. cikk a következőképpen határozta meg:
„(1)   E rendelet alkalmazandó a következő szociális biztonsági ágakat érintő valamennyi jogszabályra:
a)
betegségbiztosítási és anyasági ellátások;
b)
rokkantsági ellátások, beleértve a rokkantak keresőképességének fenntartását vagy javítását célzó ellátásokat is;
[…]
h)
családi ellátások.
(2a)   Ez a rendelet vonatkozik az (1) bekezdésben említett vagy a 4. cikk értelmében kizárt jogszabályokon vagy szociális biztonsági rendszereken kívüli jogszabályok vagy szociális biztonsági rendszerek szerint nyújtott különleges, nem járulékalapú ellátásokra is, amikor az ellátások célja:
a)
kiegészítő, helyettesítő vagy kisegítő fedezet nyújtása az (1) bekezdés a)–h) pontjában említett szociális biztonsági ágazati kockázatokra; vagy
b)
kizárólag különleges védelem nyújtása a fogyatékossággal élők számára.
[…]
(4)   E rendelet nem alkalmazható a szociális […] támogatásokra […]”
9.
A 647/2005 rendelet a következőképpen módosította az 1408/71 rendelet 4. cikkének (2a) bekezdését:
„Ezt a cikket kell alkalmazni a különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátásokra is, amelyek olyan jogszabályokban kerülnek megállapításra, amelyek – személyi hatályuk, célkitűzéseik és/vagy a jogosultságra vonatkozó feltételeik miatt – az (1) bekezdésben említett szociális biztonsági jogszabályok, valamint a szociális segélyezés jellegzetességeit egyaránt magukban hordozzák.
A „különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátás” az az ellátás:
a)
amelynek célja, hogy:
i)
az (1) bekezdésben említett szociális biztonsági ágak által fedezett kockázatok kiegészítő, helyettesítő vagy járulékos fedezetéül szolgáljon, és az érintett személyeknek minimum megélhetési jövedelmet biztosítson az érintett tagállam gazdasági és társadalmi helyzetére is figyelemmel;
illetve, hogy
ii)
a fogyatékossággal élők részére kifejezetten különös védelmet biztosítson, szoros kapcsolatban az érintett személy szociális környezetével az érintett tagállamban;
és
b)
amely esetében a finanszírozás kizárólag a kötelező, az általános közkiadások fedezésére szolgáló adóbevételből származik, valamint az ellátások nyújtásának és kiszámításának feltételei a kedvezményezett tekintetében nem függnek semmiféle járulékfizetéstől. A járulékalapú ellátások kiegészítésére szolgáló ellátások azonban egyedül ezen az alapon nem minősülnek járulékalapú ellátásnak;
és
c)
amely szerepel a IIa. mellékletben.”
10.
Fennálló bejegyzések törlésével és néhány új ellátás bevitelével a 647/2005 rendelet I. mellékletének 2. pontja alapjában véve átalakította az 1408/71 rendelet IIa. mellékletét. (
7
) A Finnországra, Svédországra és az Egyesült Királyságra vonatkozó bejegyzések tartalmi módosítás nélkül többek között a következő ellátásokat tartalmazzák:
„W. FINNORSZÁG
[…]
b)
gyermekgondozási segély (a gyermekgondozási segélyről szóló 444/69 törvény); (
8
)
[…]
X. Svédország
[…]
c)
rokkantsági ellátás és fogyatékos gyermekek ápolási ellátása (1998:703 törvény). (
9
)
Y. EGYESÜLT KIRÁLYSÁG
[…]
d)
fogyatékossággal élők megélhetési támogatása (az 1991. június 27-i Disability Living Allowance and Disability Working Allowance Act 1991 1. §-a és az 1991. július 24-i Disability Living Allowance and Disability Working Allowance (Northern Ireland) Order 1991 3. §-a; a továbbiakban: DLA); (
10
)
e)
ápolási juttatás (az 1975. március 20-i Social Security Act 1975 35. fejezete és az 1975. március 20-i Social Security (Northern Ireland) Act 1975 35. §-a; a továbbiakban: AA); (
11
)
f)
gondozási támogatás (az 1975. március 20-i Social Security Act 1975 37. §-a és az 1975. március 20-i Social Security (Northern Ireland) Act 1975 37. §-a; a továbbiakban: CA).” (
12
)
B – A nemzeti szabályozás
1. A finn gyermekgondozási segély (a gyermekgondozásról szóló 444/1969 törvény)
11.
A gyermekgondozásról szóló finn törvény pénzbeli ellátást biztosít, amennyiben egy gyermeknek betegség, fogyatékosság vagy más sérülés következtében legalább hathónapos időszak alatt különleges ápolásra, felügyeletre vagy rehabilitációra van szüksége, és ez pénzügyi vagy egyéb különleges terheket von maga után. Azon 16 év alatti gyermekek jogosultak erre az ellátásra, akiknek lakóhelye Finnországban található.
12.
Az ellátás összege egyedül a gyermek egyedi kezelési, felügyeleti, illetve rehabilitációs szükségletétől függ, és három tételre tagolódik. Az ápolásra szoruló gyermek szüleinek jövedelmét, valamint a járulékfizetési és szolgálati időt nem veszik figyelembe. A gyermek ápolásra szorulásának hosszától függ, hogy az ellátást csak egy meghatározott időre vagy határozatlan időre nyújtják-e. A gyermek egészségi állapotának változása a jogosultság elvesztéséhez, illetve ahhoz vezethet, hogy az ellátás mértékét módosítják.
13.
A gyermekgondozási segélyre vonatkozó jogosultság a finn törvény 4. §-a értelmében megszűnik, amint a gyermeket három hónapnál hosszabb ideig kórházban vagy más köz-, illetve az állam által finanszírozott ápolási intézményben látják el.
2. Rokkantsági ellátás és fogyatékos gyermekek ápolási ellátása Svédországban (1998:703 törvény)
14.
A svéd ellátások kapcsolódnak egymáshoz, és a jogosultságra vonatkozó lényeges feltételeik megegyeznek. A fogyatékos gyermekek ápolási ellátását a 19. életévig nyújtják. Ezt követően kezdődik a rokkantsági ellátásra való jogosultság ideje. Az ellátásoknak nem feltétele sem foglalkozás gyakorlása, sem bizonyos szolgálati vagy járulékfizetési idő. Funkcionális vagy szervezéssel kapcsolatos összefüggés sem áll fenn járulékrendszerrel. Mindkét ellátás esetében követelmény a szükséglet átfogó, egyedi esetre vonatkozó vizsgálata. Amennyiben változik a szükséglet, ismét felülvizsgálják a jogosultságra vonatkozó feltételeket.
a) Fogyatékos gyermekek ápolási ellátása
15.
Az ellátás olyan szülőknek jár, akiknek a gyermeke betegség, mentális sérülés vagy más fogyatékosság miatt legalább hathónapos időszakon keresztül ápolásra vagy felügyeletre szorul. Ezenfelül akkor áll fenn az ápolási ellátásra vonatkozó jogosultság, ha a gyermek betegsége vagy fogyatékossága többletkiadást okoz.
16.
Az ápolási ellátás mértékét, amelyre a svéd törvény négy különböző havi tételt ír elő, kizárólag az ápolásra szorulás foka és a felügyelet iránti egyéni szükséglet, valamint a többletkiadások mértéke határozza meg. Ugyanezen feltételek irányadók az engedély időtartama tekintetében.
17.
A jogosultságra vonatkozó feltételeket – a szükséglet megváltozásának esetétől eltekintve – kétévente, törvényben meghatározott feltételek alapján felülvizsgálják. A szülők jövedelmét azonban ugyanúgy nem veszik figyelembe, mint azt a körülményt, hogy gyermekük gondozása miatt feladták vagy csökkentették-e foglalkozásuk gyakorlását.
18.
Az ápolási ellátásra vonatkozó jogosultság alapvetően megszűnik, amint a gyermeket a köz vagy az állam által finanszírozott ápolási intézményben helyezik el.
b) Rokkantsági ellátás
19.
Olyan biztosítottak jogosultak a rokkantsági ellátásra, akik mobilitási képességeiknek a 65. életév előtt bekövetkezett csökkenése miatt a mindennapokban folyamatos ápolásra szorulnak (a svéd törvény 5. §-ának (1) bekezdése), foglalkozásuk gyakorlásához harmadik személy állandó segítségére van szükségük (az 5. § (2) bekezdése), vagy különböző helyzetekben jelentős többletköltségeket kell viselniük (az 5. § (3) bekezdése). Ha minden feltétel fennáll, vagy az 1. vagy 2. pont találkozik a 3. pontbeli feltétellel, az össz-szükséglet határozza meg a jogosultságot. A kedvezményezett járulékfizetési vagy szolgálati idejét ennek során nem veszik figyelembe.
20.
Az adott konkrét esetben az ápolásra szorulás foka, illetve a többletkiadások mértéke döntő a rokkantsági ellátás mértéke szempontjából; a svéd törvény 6. §-a három különböző ellátási tételt ír elő. A svéd kormány utal arra, hogy a konkrét szükséglet megítélésére nincsenek rögzített kritériumok. Sokkal inkább a kedvezményezett szükségletén alapuló pénzügyi terheket veszik figyelembe, amennyiben azok ésszerűnek és jogosnak tekinthetők.
3. Az egyesült királyságbeli nemzeti szabályozás
21.
A fogyatékossággal élők megélhetési támogatása és az ápolási juttatás lényegében azonos jogosultságra vonatkozó feltételektől függ. A gondozási támogatás kiegészíti e két ellátást.
a) A fogyatékossággal élők megélhetési támogatása – az 1991. június 27-i Disability Living Allowance and Disability Working Allowance Act 1991 1. §-a és az 1991. július 24-i Disability Living Allowance and Disability Working Allowance (Northern Ireland) Order 1991 3. §-a
22.
A DLA két elemből áll, nevezetesen az ápolás és a mobilitás összetevőkből. A felek egybehangzóan rögzítették, hogy a mobilitás összetevő helyesen maradt a IIa. mellékletben mint különleges, nem járulékalapú ellátás a 647/2005 rendelettel módosított 1408/71 rendelet 4. cikke (2a) bekezdése a) pontjának ii) alpontja értelmében.
23.
Az ápolás összetevő olyan 65 év alatti, súlyos testi vagy mentális fogyatékossággal élő személyeket illet, akik gyakori vagy állandó felügyeletre szorulnak, és teljesítik a lakóhelyre, illetve tartózkodásra vonatkozó feltételt. A jogosultság fennmaradhat ezen életkort követően is, ha az illető már a 65. életév betöltését megelőzően részesült az ellátásban. Részleteiben a nemzeti szabályok feltételként előírják, hogy közelebbről meghatározott időszakok alatt napközben, illetve éjjel szükséges egy harmadik személy figyelme a testfunkciókkal összefüggésben, vagy szükséges az állandó felügyelete a kedvezményezettet vagy másokat érintő jelentős veszély elhárítása érdekében.
24.
Az engedélyt, valamint az ellátás mértékét egyedül az egyedi figyelem- és felügyeletszükséglet időbeli terjedelme határozza meg. A három különböző tételt attól függetlenül biztosítják, hogy az ellátás kedvezményezettje rendelkezik-e jövedelemmel, foglalkoztatott-e, munkaképtelen-e, vagy egyéb szociális ellátásban részesül-e. A pénzeszközök felhasználásáról az igényjogosultak szabadon döntenek.
b) Ápolási juttatás – az 1975. március 20-i Social Security Act 1975 35. §-a és az 1975. március 20-i Social Security (Northern Ireland) Act 1975 35. §-a
25.
Az ápolási juttatás annyiban különbözik a megélhetési támogatástól, hogy a jogosultság csak a 65. életévtől állhat fenn, és csak két különböző tétel áll rendelkezésre. Kizárt az engedélyezése, ha a kedvezményezett már megélhetési támogatásban részesül.
c) Gondozási támogatás – az 1975. március 20-i Social Security Act 1975 37. §-a és az 1975. március 20-i Social Security (Northern Ireland) Act 1975 37. §-a
26.
A gondozási támogatás címzettjei az Egyesült Királyságban lakóhellyel, illetve tartózkodási hellyel rendelkező magánszemélyek, akik a DLA, illetve az AA kedvezményezettjének rendszeresen ellenszolgáltatás nélküli ápolási ellátást nyújtanak, legalább heti 35 óra terjedelemben. Hogy az ápolási juttatás nyújtása függ-e a gondozó jövedelmétől, az iratokból nem derül ki minden kétséget kizáróan. (
13
)
III – Az eljárás és a kérelmek
27.
A Bizottság 2005. július 26-án keresetet nyújtott be a Bírósághoz, amelyben azt kéri, hogy a Bíróság
—
semmisítse meg a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló 1408/71/EGK tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. április 13-i 647/2005/EK rendelet és az 1408/71/EGK rendelet végrehajtására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló 574/72/EGK tanácsi rendelet I. mellékletének 2. pontja W. Finnország című rovata b) pontja, X. Svédország című rovata c) pontja és Y. Egyesült Királyság című rovata d)–f) pontja alatti rendelkezéseket;
—
kötelezze az alpereseket az eljárás költségeinek viselésére.
28.
Az Európai Parlament azt kéri, hogy a Bíróság:
—
nyilvánítsa a Bizottság keresetét elfogadhatatlannak,
—
másodlagosan utasítsa el a keresetet,
—
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
29.
A Tanács azt kéri, hogy a Bíróság
—
a keresetet utasítsa el,
—
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
30.
Az Egyesült Királyság, a Svéd Királyság és Finnország beavatkozóként támogatják az Európai Parlament és a Tanács kérelmeit.
IV – A jogkérdésről
A – Az elfogadhatóságról
1. A kereset határidejéről és a megtámadható jogi aktus létéről
31.
A Parlamentnek az az álláspontja, hogy a jelen megsemmisítés iránti kereset határidőhöz kötött. Az EK 230. cikk (5) bekezdése szerinti kéthónapos határidő számítása tekintetében nem a 647/2005 rendelet közzététele a döntő, mivel ez a vita tárgyát képező ellátásokat – a lelőhelyük módosításától eltekintve – módosítás nélkül hagyta a mellékletben. Sokkal inkább az a jogi aktus váltotta ki a határidő megindulását, amely az ellátásokat először bevette az 1408/71 rendelet IIa. mellékletébe. (
14
) Amennyiben a jogalkotó a jogi tisztánlátás és az átláthatóság okán a IIa. melléklet újrafogalmazásának útját választja az egyes pontok törlése helyett, a jogbiztonság alapelve tiltja az EK 230. cikk (5) bekezdése szerinti kereseti határidőnek a már korábban fennálló rendelkezések tekintetében történő ismételt megnyitását.
32.
A Parlament utal arra, hogy a különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátások az 1408/71 rendelet 4. cikkének (2a) bekezdésében újrafogalmazott meghatározása nem vezetett a jogi háttér lényegi módosításához, hanem csupán a rendelkezés szövegét igazította a Bíróság értelmezéséhez. (
15
)
33.
A Bizottság ezzel szemben, hivatkozva a harmadik preambulumbekezdésre, azt állítja, hogy a 647/2005 rendelet nem pusztán megerősítette a IIa. mellékletet. A különleges, nem járulékalapú ellátásokra vonatkozó feltételeket az ítélkezési gyakorlatnak megfelelően módosították, számos, e feltételeknek meg nem felelő ellátást eltávolítottak a IIa. mellékletből. Az itt megtámadott ellátások törlése azonban – a három érintett tagállam vonakodása miatt – meghiúsult a Tanácsban.
34.
A Bizottság álláspontja ezenkívül az, hogy egy másodlagos jogforrás újrafogalmazása akkor is a jogalkotó megtámadható döntése, ha egy melléklet tartalma érintetlen marad. A jelen esetben ez annál inkább érvényes, mivel a Bizottság utalt arra, hogy a melléklet részben sérti a közösségi jogot.
35.
A kereset azért is elfogadható, mert ezzel hivatkoznak a IIa. mellékletnek a jogbiztonság alapelvét megsértő voltára. (
16
) Amikor a jogalkotó olyan bejegyzéseket tart meg a IIa. mellékletben, amelyek nem ténylegesen különleges, nem járulékalapú ellátások, megakadályozza, hogy az érintettek tisztán és előrelátható módon felismerjék a közösségi jogból származó jogaikat, és adott esetben egy ellátás exportálhatóságára hivatkozzanak.
36.
Először is meg kell különböztetnünk a kereset határidőhöz kötöttségét attól a kérdéstől, hogy a 647/2005 rendelet a IIa. mellékletben szereplő megtámadott rendelkezésekre tekintettel megtámadható jogszabálynak számít-e.
37.
A Bizottságnak a 647/2005 rendelet megsemmisítésére irányuló keresete nem vitatottan a megtámadott jogszabálynak a Hivatalos Lapban történt közzétételét követő kéthónapos határidőn belül érkezett be, amint azt az EK 230. cikk (5) bekezdése előírja. (
17
)
38.
A Parlament valójában inkább azt kifogásolja, hogy a 647/2005 rendelet a megtámadott rendelkezések tekintetében nem megtámadható jogi aktus, hanem csupán megerősíti a fennálló szabályokat, és így nem indít el új keresetindítási határidőt.
39.
Az EK 230. cikk értelmében vett megsemmisítés iránti kereset nyitva áll az intézmények minden olyan rendelkezése tekintetében, amelyek rendeltetése, hogy kötelező joghatást váltsanak ki. (
18
)
40.
A határozat tekintetében a Bíróság, állandó ítélkezési gyakorlatában, megállapította, hogy az nem lehet megsemmisítés iránti kereset tárgya, ha megismételt rendelkezéseket tartalmaz. (
19
) Amennyiben egy rendelkezés csupán megerősít egy korábbi aktust, nem indíthat el új keresetindítási határidőt. (
20
) A megerősítő aktus ellen indított megsemmisítés iránti kereset ugyanis a korábbi határozat közvetlen megtámadása, és lehetővé tenné ezúton az EK 230. cikk (5) bekezdése keresetindítási határidejének megkerülését. (
21
)
41.
Itt nem kell megválaszolni azt, hogy ezen ítélkezési gyakorlat átvihető-e rendeletekre. A 647/2005 rendelet ugyanis nem csak megerősíti a különleges, nem járulékalapú ellátásokra vonatkozó, már fennálló szabályozást, hanem módosítja a korábbi jogi helyzetet.
42.
Azon kérdés tekintetében, hogy kötelező joghatással bír-e, nem mérvadó az, hogy a 647/2005 rendelet a IIa. mellékletben szereplő, kifogásolt rendelkezéseket módosítás nélkül megtartotta. A Jauch-ügyben (
22
) hozott ítéletben a Bíróság megállapította, hogy az 1408/71 rendelet 4. cikke (2a) bekezdésében szereplő anyagi kritériumok megadják a különleges, nem járulékalapú ellátások jogi kereteit, és – amint azt a Bizottság helyesen megjegyzi – egy ellátásnak a IIa. mellékletbe történő puszta bejegyzése nem vált ki önálló jogkövetkezményt.
43.
Hogy a 647/2005 rendelet megváltoztatta-e a jogi helyzetet a különleges, nem járulékalapú ellátások tekintetében, nem határozható meg elkülönítve, a IIa. melléklet alapján. A mellékletben felsorolt ellátásokat sokkal inkább a 4. cikk (2a) bekezdésének fényében kell megítélni. Ezt a rendelkezést azonban módosította a 647/2005 rendelet. A 647/2005 rendelet harmadik preambulumbekezdése valóban a kritériumok pontosításáról beszél, tekintettel a Jauch- és Leclere-ügyekben hozott ítéletekre. (
23
) Ha sikerült is a Bíróság kritériumait változatlan formában beépíteni a jogszabályszövegbe, ezáltal azok más jogi minőségre tettek szert.
44.
Nem helytálló a Parlament azon kifogása sem, hogy a Finnország, Svédország és az Egyesült Királyság ellen indult kötelezettségszegési eljárások bizonyítják, hogy a Bizottság maga is abból indul ki, hogy a megtámadott rendelkezések a 647/2005 rendelet kibocsátása előtt léteztek. Ezen eljárásokban a Bizottság ugyanis azt kifogásolta, hogy az érintett szabályok lényegüket tekintve nem teljesítik a módosítás előtti 4. cikk (2a) bekezdésében nevezett feltételeket.
45.
Még ha abból is indulnánk ki, hogy a lényegi feltételek átfogalmazása nem módosította a különleges, nem járulékalapú ellátások jogi kereteit, a jogalkotó akkor is megtámadható döntést hozott a IIa. mellékletben szereplő konkrét bejegyzések tekintetében.
46.
A Bizottság már a 647/2005 rendeletre vonatkozó rendeletjavaslatában (
24
) arra hívta fel a Parlamentet és a Tanácsot, hogy vizsgálja felül a bejegyzéseket. A közös álláspont kialakítására vonatkozó tanácsi indoklástervezetben (
25
) a Tanács kifejtette, hogy azon fáradozott, hogy összhangot teremtsen az ellátások IIa. mellékletbe történő felvételének kritériumai között, és hogy ezen az alapon egyetértés alakulhatott ki a bejegyzések nagy többségének besorolását illetően. (
26
) Ugyanakkor nem tudtak egyhangúan dönteni a Bizottság arra vonatkozó javaslatáról, hogy töröljenek bizonyos bejegyzéseket a IIa. mellékletből, mivel az érintett tagállamok álláspontja szerint a bejegyzések teljesítik a módosított 1408/71 rendelet 4. cikke (2a) bekezdésének követelményeit. (
27
) Annak érdekében, hogy lehetővé tegyék a rendelet elfogadását, a Tanács megállapodott abban, hogy
„a IIa. mellékletben szereplő e bejegyzéseket megtartja, amíg az Európai Bíróság további ítélkezési gyakorlatában nem tisztázza azon mérvadó feltételeket, amelyek adott esetben e melléklet átdolgozását vonhatnák maguk után.” (
28
)
47.
Más szóval, a 647/2005 rendelet kibocsátásának nem az a meggyőződés volt az oka, hogy a IIa. mellékletben szereplő minden bejegyzés kétségkívül megfelel az 1408/71 rendelet 4. cikke (2a) bekezdésének módosított feltételeinek. A jogalkotó azonban azt a döntést hozta, hogy az itt megtámadott, a IIa. mellékletben szereplő bejegyzéseket meghagyja, annak érdekében, hogy a Bíróság ezáltal felülvizsgálhassa azokat.
48.
Nem vezet más következtetésre a Parlament azon kifogása sem, hogy a jogalkotó már szó szerint alkalmazta az újrafogalmazott feltételeket a 883/2004 rendelet (
29
) 70. cikkének (2) bekezdésében. Mivel a Parlament és a Tanács a X. melléklet (különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátások) tartalmát – ezen rendelet 70. cikke (2) bekezdésének c) pontja tekintetében – még nem rögzítette, a Bizottság ebben az esetben nem nyújthatott be megsemmisítés iránti keresetet annak ellenőrzése érdekében, hogy egyes bejegyzések megfelelnek-e a különleges, nem járulékalapú ellátásokra vonatkozó feltételeknek.
49.
Végül a Bizottság helyesen fejti ki, hogy a jogbiztonság alapelve alapján szükséges a felülvizsgálat. Máskülönben az érintettek mindaddig kétségek közt maradnak a tekintetben, hogy a IIa. mellékletben szereplő ellátások összeegyeztethetők-e az 1408/71 rendelet 4. cikke (2a) bekezdésének feltételeivel, amíg a Bíróság egy adott előzetes döntéshozatali eljárásban nyilatkozik az egyes ellátások jellegéről.
50.
Eredményképpen tehát megállapítandó, hogy a 647/2005 rendelet a IIa. mellékletben szereplő kifogásolt rendelkezések tekintetében, az EK 230. cikk (1) bekezdése értelmében vett megtámadható jogi aktus.
2. A rendelet részleges megtámadásáról
51.
Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a Bíróság nem nyilváníthat egy jogi aktust részlegesen érvénytelennek, ha a megtámadott részek elválaszthatatlanul kötődnek a jogszabály egészéhez, úgy, hogy a szabályozás lényege hatályon kívül helyezésük esetén módosulna. (
30
)
52.
Mivel a IIa. mellékletben felsorolt ellátásoknak mind teljesíteniük kell az 1408/71 rendelet 4. cikke (2a) bekezdésének anyagi feltételeit annak érdekében, hogy azokat elismerjék különleges, nem járulékalapú ellátásként, (
31
) egy ellátásnak a IIa. mellékletből történő törlése nincs hatással a feltételekre. Amikor a Bíróság a Leclere-ügyben (
32
) hozott ítéletében a rendelkező részben annyiban nyilvánította érvénytelennek a IIa. mellékletet, amennyiben az az ott kifogásolt luxemburgi anyasági segélyt említette, már elismerte, hogy a IIa. mellékletben szereplő bejegyzések tekintetében osztható részekről van szó.
B – A megalapozottságról
1. A kifogásolt jogsértésre vonatkozó előzetes megjegyzés
53.
A kereset akkor megalapozott, ha a 647/2005 rendelet I. melléklete 2. pontjának, azaz a módosított IIa. mellékletnek a megtámadott rendelkezései a Finnországot, Svédországot és az Egyesült Királyságot érintő, a vita tárgyát képező bejegyzései jogellenesek.
54.
A Bizottság azt kifogásolja, hogy az érintett ellátások nem felelnek meg az 1408/71 rendelet 4. cikke (2a) bekezdésében szereplő, a 647/2005 rendelet által módosított különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátás meghatározásában szereplő feltételeknek. (
33
)
55.
Első pillantásra következésképpen két, egyenrangú norma közötti ellentmondásra hivatkoznak, mivel az I. melléklet a 647/2005 rendeletnek is része, tehát ugyanazon alkotótól származik, és ugyanazon eljárásban hozták, mint a rendelet többi részét. Egy ilyen ellentét sérti a jogbiztonság elvét. A közösségi jog ezen alapvető elve megköveteli ugyanis, hogy a szabályozás egyértelmű és világos legyen, lehetővé téve azt, hogy az érintettek félreérthetőség nélkül megismerjék jogaikat és kötelezettségeiket, és ezeknek megfelelően járjanak el. (
34
) Azonban egyedül a jogbiztonság elvének megsértéséből nem következik, hogy az egymásnak ellentmondó, egyenrangú rendelkezések közül csak az egyiket kell hatályon kívül helyezni, és hogy melyik az.
56.
Amint az a bevett ítélkezési gyakorlatból következik, nem csak egyenrangú normák közötti konfliktusról van szó. Ezen problematika tisztázásának kiindulópontja a Jauch-ügyben (
35
) hozott ítélet, amelyben a Bíróság a következőt fejtette ki:
„A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata alapján […] az EK-Szerződés 51. cikke (jelenleg, módosítást követően EK 42. cikk) alapján hozott 1408/71 rendeletet […] ezen cikk céljának fényében kell értelmezni; ez a migráns munkavállalók szabad mozgásának lehető legteljesebb megvalósításából áll. Az EK-Szerződés 48. és 49. cikkének (jelenleg, módosítást követően EK 39. és EK 40. cikk), az EK-Szerződés 50. cikkének (jelenleg, módosítást követően EK 41. cikk) célja nem valósulna meg, ha a munkavállaló a szabad mozgáshoz való jog gyakorlása miatt elveszítené a neki valamely tagállam jogszabályaiban biztosított szociális előnyöket, különösen, ha ezen előnyök az általa fizetett járulék ellenszolgáltatását jelentik.”
57.
Végül, a Jauch-ügyben hozott ítélettel kialakított ítélkezési gyakorlat alapján az 1408/71 rendelet 4. cikkének (2a) bekezdése megelőzi a formálisan egyenrangú IIa. mellékletbe történő bejegyzéseket. Az elsőbbség abból következik, hogy a Bíróság az 1408/71 rendelet 10. és 10a. cikkével összefüggésben vizsgált 4. cikkre a munkavállalói mozgásszabadság magasabb rendű normájának konkrét megjelenéseként tekint. Erre időközben a Bizottság is felkészült, és azon fáradozik, hogy a IIa. mellékletet az ítélkezési gyakorlat előírásainak megfeleltesse, amint azt a szóbeli tárgyaláson előadta. A jogalkotói játéktér ebből következő korlátozása a különleges, nem járulékalapú ellátás határozatlan jogfogalmának kitöltésekor a munkavállalók szabad mozgásának biztosítását szolgálja. Ugyanakkor a munkavállaló fogalma az 1408/71 rendeletben szélesebb, mint az EK 39. cikkben. Mindazonáltal a jelen eljárásban érintett ellátások mind a Szerződés értelmében vett munkavállalók, mind családtagjaik javát szolgálják.
58.
E keretben ugyanakkor a közösségi jogalkotónak jogában áll eltéréseket elfogadni attól az elvtől, miszerint a társadalombiztosítási ellátások exportálhatók. (
36
) Az ilyen eltérő rendelkezéseket – amelyek meghatározott különleges ellátások biztosítását tagállami lakóhelytől teszik függővé – szigorúan kell értelmezni. (
37
)
59.
Ebből az következik, hogy az EK 39. és az EK 42. cikket sérti, ha felvesznek az 1408/71 rendelet IIa. mellékletébe ellátásokat úgy, hogy nem teljesülnek azok a feltételek, amelyek alapján – a rendelet 4. cikkének (2a) bekezdése értelmében – különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátásnak minősíthetők. (
38
) A munkavállalók szabad mozgásának korlátozása az ellátásokról szóló nemzeti törvények lakóhelyre vonatkozó klauzuláiban sokkal inkább csak a „valódi” különleges, nem járulékalapú ellátások esetén indokolt.
60.
Amint arra a Bizottság tehát végeredményben helyesen hivatkozik, vizsgálni kell, hogy a kifogásolt ellátások teljesítik-e a 647/2005 rendelet által módosított 1408/71 rendelet 4. cikkének (2a) bekezdése értelmében vett, a különleges, nem járulékalapú pénzbeli szolgáltatásokkal szemben támasztott feltételeket. Amennyiben nem, akkor a 647/2005 rendeletet abban a részében kell hatályon kívül helyezni, amelyben előírja a megfelelő ellátásoknak az 1408/71 rendelet IIa. mellékletébe történő bejegyzését.
2. Az 1408/71 rendelet 4. cikke (2a) bekezdésének rendszeréről
61.
A 4. cikk (2a) bekezdésének bevezető mondata a különleges, nem járulékalapú ellátásokat olyan ellátásoknak írja le, amelyek jogalapja személyi hatályuk, célkitűzéseik és/vagy a jogosultságra vonatkozó feltételek alapján mind a 4. cikk (1) bekezdése értelmében vett klasszikus szociális biztonsági ellátás, mind a szociális segély jellemzőivel rendelkezik.
62.
A 4. cikk (2a) bekezdése a különleges ellátások két csoportját említi, nevezetesen i) amelynek célja, hogy szociális biztonsági ágak által fedezett kockázatok kiegészítő, helyettesítő vagy járulékos fedezetéül szolgáljon, és az érintett személyeknek minimum megélhetési jövedelmet biztosítson az érintett tagállam gazdasági és társadalmi helyzetére is figyelemmel, ii) a fogyatékossággal élők részére kifejezetten különös védelmét célozzák, amely szoros kapcsolatban áll az érintett személynek az érintett tagállamban. fennálló társadalmi környezetével.
63.
A bevezető mondaton kívül csak az i) alpont feltételezi kifejezetten mind a szociális biztonság egy klasszikus ágához való kötődést, mind egy minimális jövedelem biztosítását mint a szociális segély elemét. A ii) alpont ugyanakkor nem veti fel még egyszer a szociális biztonság egyik ágához és a szociális segélyhez fűződő kapcsolatot. Ezért kérdéses, hogy a fogyatékosok különleges védelmét szolgáló ellátásoknak szintén egyesíteniük kell-e magukban mindkét jellemzőt.
64.
Emellett szól, hogy az ellátások vegyes természetét már a 4. cikk (2a) bekezdésének bevezető mondatában megnevezik, amely mindkét, a következő a) pontban nevezett különleges ellátás kategóriára vonatkozik.
65.
Az, hogy az 1408/71 rendelet 4. cikke (2a) bekezdése a) pontja ii) alpontjának értelmében a fogyatékosok különleges védelmét szolgáló ellátásoknak kapcsolódniuk kell a szociális biztonság egyik ágához, már csak azért is szükséges, mert különben az 1408/71 rendelet nem is lenne alkalmazható.
66.
Továbbá rendelkezniük kell a szociális segély elemeivel. Amennyiben ugyanis elegendő lenne a szociális biztonság egyik ágával való kapcsolat, a fogyatékossággal élők különleges védelmét szolgáló ellátások az ii) alpont értelmében vett különleges ellátásoknak minősülnének, és általában kivételek lennének az 1408/71 rendelet 10a. cikke értelmében a szociális biztonsági ellátások exportálhatóságának elve alól. Attól eltekintve, hogy már a 4. cikk (2a) bekezdésének szövege ez ellen szól, ez lényegesen hátrányosan érintené a fogyatékossággal élőket; hiszen a hasonló, nem fogyatékossággal élő emberek számára nyújtott ellátások, például az idősek gondozási ellátása, exportálhatók.
67.
A különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátások egyes jellemzőit figyelmen kívül hagyva, az 1408/71 rendeletnek – a 647/2005 rendelet által megtartott – rendszere kizárja, hogy különleges ellátásnak minősítsünk egy ellátást, ha az kizárólag a 4. cikk (1) bekezdése alá tartozik. (
39
) A Bíróság az ellátást állandó ítélkezési gyakorlatában szociális biztonsági ellátásnak minősíti, ha azt egyrészt egy törvényileg körülírt tényállás alapján biztosítják a kedvezményezettnek, anélkül, hogy az egyes esetekben méltányosságon alapuló vizsgálatnak vetnék alá a személyes rászorultságot, és másrészt az 1408/71 rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében felsorolt kockázatok egyikére vonatkozik. (
40
)
68.
Amennyiben bizonyos, hogy a kifogásolt ellátások nem tartoznak a 4. cikk (1) bekezdése alá, hanem csupán rendelkeznek a szociális biztonsági ellátás jellegzetességeivel, a 4. cikk (2a) bekezdése értelmében a vegyes jellemző azt követeli meg, hogy az ellátásokra jellemzők legyenek a szociális segély elemei is. Erre akkor kerül sor, ha azokat meghatározott szolgálati vagy járulékfizetési idő figyelembevétele nélkül, a rászorultság függvényében nyújtják, bár a szükséglet objektív törvényi kritériumok alapján meghatározható. (
41
)
69.
A fogyatékossággal élők különleges védelmét szolgáló ellátásokra ezenkívül jellemző az a cél, hogy a fogyatékossággal élő személyeket integrálják a társadalomba, és lehetővé tegyék számukra a társadalmi életben való részvételt.
3. A vitás ellátások megítélése
a) A finn gyermekgondozási segély különleges jellemzőjéről
i) A finn gyermekgondozási segélynek a 4. cikk (1) bekezdésében említett szociális biztonsági ágak közé tartozása
70.
Hogy a finn gyermekgondozási segély a szociális biztonság ágai közé sorolható-e, azt az ellátás célja határozza meg.
71.
A Tanács, a Parlament és a finn kormány előadja, hogy a gyermekgondozási segély feladata a fogyatékos vagy beteg gyermekek különleges védelmének és társadalmi beilleszkedésének biztosítása. Célja, hogy lehetővé tegyen speciális gondozási intézkedéseket, valamint a fizikai és pszichikai rehabilitáció intézkedéseit, és megelőzze a későbbi munkaképtelenséget. A finn kormány hangsúlyozza, hogy a gyermekgondozási segély általában nem célozza a szülők jövedelmében bekövetkezett veszteségek (
42
) vagy a családi kiadások kiegyenlítését.
72.
A Bizottság ezzel szemben úgy véli, hogy a gyermekgondozási segély mindazonáltal arra is hivatott, hogy könnyítsen a szülők anyagi terhein, akik beteg vagy fogyatékossággal élő gyermeküket a családban ápolják, ahelyett, hogy intézményben helyeznék el. Ezért azt is célozza, hogy csökkentse a pénzügyi veszteségeket, amelyek a teljes szolgálati jövedelemről való lemondással járnak. A Bíróság ítélkezési gyakorlatára (
43
) utalva a Bizottság az említett jellegzetességekből arra következtet, hogy a gyermekgondozási segély az 1408/71 rendelet 1. cikke u) pontjának i) alpontja értelmében vett családi ellátás.
73.
Az Offermanns-ügyben (
44
) hozott ítéletben a Bíróság megállapította, hogy a „családi terhek kiegyenlítése” az 1. cikk u) pontjának i) alpontja értelmében a családi költségvetéshez való állami hozzájárulást jelenti, amely csökkenteni hivatott a gyermekek tartásának költségeit.
74.
A finn kormány mindazonáltal helyesen hivatkozik arra, hogy minden pénzbeli ellátás kihat azon pénzeszközökre, amelyek a család rendelkezésére állnak. Egy ellátásnak pusztán azon hatása, hogy növeli a családi jövedelmét, tehát nem elegendő arra, hogy azt a 4. cikk (2a) bekezdése a) pontja ii) alpontjának értelmében vett különleges ellátásnak minősítsük. Az ellátásnak sokkal inkább szándékosan arra kell irányulnia, hogy a családokat mentesítse a gyermekek tartásának költségei alól.
75.
A finn gyermekgondozási segély azonban nem az általános tartási költségekhez kapcsolódik, hanem a fogyatékossággal élő gyermek gondozásának különleges szükségletén alapul. Így az ellátás mértékét az határozza meg, hogy a gyermek mennyire igényel gondozást, és hogy ebből milyen gazdasági terhek származnak. Ezenkívül a jogosultság csökken vagy megszűnik, ha az egészségi állapot javul, vagy a gyermeket három hónapnál hosszabb ideig nyilvános vagy államilag finanszírozott gondozási intézményben helyezik el. A különleges szükséglet fennállása tehát a döntő.
76.
A gyermekgondozási segély célja – családi körben lehetővé tenni a családi és rehabilitációs intézkedéseket, valamint javítani a kedvezményezettek életkörülményeit – az ápolásra szorulás kockázatainak fedezésére irányul. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata (
45
) értelmében az ápolási ellátások a betegségbiztosítási ellátásokként az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja alá tartoznak.
77.
A Bizottság nem vitatta azt, hogy a finn gyermekgondozási segély mint gondozási ellátás az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdése a) pontjában említett kockázat alá tartozik. Sokkal inkább – helytelenül – a 4. cikk (1) bekezdésének h) pontja értelmében vett családi ellátásnak minősítette az ellátást. A Bizottság keresetét e tekintetben megalapozottság híján el kellene utasítani, ha a Bíróság a gyermekgondozási segélyt hivatalból nem sorolhatná egy másik, a 4. cikk (1) bekezdésében említett kockázat alá, hanem a Bizottság minősítéséhez lenne kötve.
78.
Keresetlevelében azonban a Bizottság jogalapként nem a finn ellátás családi ellátás jellegére hivatkozott, hanem sokkal inkább a vita tárgyát képező ellátásoknak a 4. cikk (2a) bekezdésének feltételeivel, és a Bíróság ítélkezési gyakorlatával való összeegyeztethetetlenségét kifogásolta. Ezzel kapcsolatban a Bizottság kifejtette egy ellátás szükséges vegyes jellegét, nevezetesen egyrészről a szociális biztonság egyik ágához való tartozást, másrészről a rászorultságtól való függőséget. (
46
)
79.
Mivel az ellátás különleges jellege attól függ, hogy ez a két elem együttesen fennáll-e, már az is elegendő ahhoz, hogy az ellátás összeegyeztethetetlen legyen a 4. cikk (2a) bekezdésének feltételeivel, ha bizonyított a jellegzetességek egyikének hiánya. A Bizottság kifogását a szociális elemnek az ii) alpont alatt vizsgálandó hiányára is építi, és ezt az érvet részletesebben kifejti a válaszában. (
47
) A finn ellátásnak a 4. cikk (1) bekezdésének h) pontja alá történő besorolása eszerint csupán az érvek egyikeként értendő, amellyel a Bizottság hivatkozott jogalapját kívánta alátámasztani.
80.
Ugyan a Bíróság kötve van a felperes által hivatkozott jogalapokhoz, de nincs kötve az azok megalapozása érdekében előadott egyes érvekhez. Különben valószínűleg akadályoztatva lenne abban, hogy döntését a megfelelő jogi érvelésre alapozza. (
48
) A Bíróság a finn gyermekgondozási segélyt ezért – a Bizottság érvelésével ellentétben – az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének értelmében a szociális biztonság másik ágához is besorolhatja.
ii) Törvényi tényállás alapján való biztosítás és az ellátásnak a személyes szükséglet egyedi méltányossági vizsgálatától való függetlensége
81.
A finn gyermekgondozási segélyt törvényileg meghatározott tényállás alapján nyújtják. Amennyiben fennállnak a finn törvény előírásai szerinti feltételek, annak 1. §-ából következően jogosultság keletkezik a gyermekgondozási segélyre.
82.
A Tanács, a Parlament, valamint a finn kormány azzal bizonyítják a gyermekgondozási segély különleges ellátási jellegét, hogy engedélyezése a gondozásra való rászorultság átfogó vizsgálatától, valamint a konkrét esetekben a gyermek személyes helyzetétől függ, amelybe ugyan belekerülnek – a gyermek állapota alapján – gazdasági terhek, azonban kimarad a szülők szolgálati és járulékfizetési ideje.
83.
Ha a szociális biztonsági ellátásokat szembeállítjuk a szociális segélyezési ellátásokkal mint ellentétes fogalommal, a Bíróságnak a szociális biztonsági ellátásról alkotott meghatározásából a contrario következik, hogy a szociális segélyt a személyes rászorultságra irányuló méltányossági döntés alapján nyújtják. (
49
)
84.
A finn törvény 2. §-ából következik, hogy a gyermekgondozási segély mértékét a konkrét esetekben objektív kritériumok szabják meg, nevezetesen elsősorban a gyermek ápolásra szorulása alapján beálló pénzügyi vagy egyéb típusú terhek foka. Az ápolási szükséglet terjedelme a finn kormány előadása szerint orvosi szakvéleményből, a gondozási intézkedés szükségességéről szóló jelentésből, illetve egészségügyi vagy szociális hatóságok további állásfoglalásaiból adódik. Hogy a törvényi szabályozás milyen méltányossági játékteret enged az illetékes „kela” (kansaneläkelaitos) nyugdíjpénztárnak, nem derül ki minden kétséget kizáróan az iratokból.
85.
A Tanács és az Egyesült Királyság előadásával ellentétben a Bizottság helyesen véli azt, hogy egy ellátás – a mérlegelési mozgásteret figyelmen kívül hagyva – csak akkor rendelkezik a szociális segély elemeivel, ha a biztosítása pénzügyi rászorultságtól függ. (
50
) Másképpen nem lehet a szociális segélyezési ellátásokat a szociális biztonsági ellátásoktól elhatárolni. Ez utóbbiak ugyanis rendszerint különleges, egyéb személyes körülményeken alapuló rászorultságot takarnak, anélkül, hogy figyelembe vennék a kedvezményezett jövedelmét. (
51
)
86.
A pénzügyi rászorultság ugyanakkor éppenséggel nem feltétele a gyermekgondozási segély engedélyezésének. Ugyan a „kela” a finn kormány előadása értelmében belefoglalja a döntésbe a család egyéb kiadásait, mint például az orvoslátogatás utazási költségeit, és figyelembe vesz másfajta terheket, amelyekre a család hivatkozik az ellátásra vonatkozó kérelmében. A gyermekgondozási segélyre való jogosultság azonban nem függ attól, hogy a szülők saját forrásból nem tudják fedezni a további kiadásokat. A jövedelmet vagy vagyont nem veszik figyelembe.
87.
A Kersbergen-Lap-ügyben (
52
) hozott ítéletben a Bíróság mindazonáltal megállapította, hogy az ott vitatott segély a munkaképtelenségi biztosításra vonatkozó törvény alapján fiatal fogyatékosok esetén szociális segély jelleggel bír, habár az érintettek szükségleteinek és vagyonának vizsgálata nélkül nyújtották. Indoklásképpen kifejtette, hogy „a fogyatékossággal élő fiatal személyek nem rendelkeztek volna a létfenntartásukhoz szükséges jövedelemmel, ha nem kapják meg ezt az ellátást”. (
53
)
88.
Ezt a következtetést a gyermekgondozási segély esetén nem lehet általános jelleggel levonni. A gyermekgondozási segély jogosultjainak (a 16 év alatti gyermekek) ellátását a szüleik biztosítják. A gyermek ápolásra való rászorultsága ezáltal nem vonzza magával általánosságban a pénzügyi rászorultságát is. Még ha a szülőkre alapozunk is, a levont következtetés nem lesz helytálló. Gyermekük gondozásra szorultsága ellenére ugyanis a szülők elegendő pénzügyi eszközökkel rendelkezhetnek jövedelemből vagy vagyonból, kiváltképp, hogy az ellátás nyújtása nem függ attól, hogy a kereső tevékenységet egyik vagy minkét szülő feladja.
iii) A 4. cikk (2a) bekezdése a) pontjának ii) alpontja szerinti további feltételek
89.
Tekintet nélkül arra a megállapításra, hogy a finn gyermekgondozási segély nem különleges ellátás, nem teljesíti a 4. cikk (2a) bekezdése a) pontja ii) alpontjának további feltételeit sem. Az ellátás nem kizárólag a fogyatékossággal élők különleges védelmét szolgálja, hanem a finn törvény 2. §-a értelmében olyan gyermekeknek is biztosítják, akiknek gondozásra szorulása betegségen alapul. Még egy különleges gondozási szükségletet kiváltó hosszan tartó vagy idült betegség sem tekinthető egyenlőnek a fogyatékossággal. (
54
)
90.
Éppily kevéssé alapozza meg a különleges ellátási jellemzőt a Tanács, a Parlament és a finn kormány azon hivatkozása, hogy a gyermekgondozási segély szorosan kapcsolódik a finnországi társadalmi-gazdasági környezethez. Még ha az ellátás összege azon költségekre irányul is, amelyek fogyatékosok vagy gyermekek finnországi gondozásakor keletkeznek, nem állnak fenn a vegyes ellátásra vonatkozó egyéb feltételek.
iv) Részeredmény
91.
A finn gyermekgondozási segély nem a 647/2005 rendelettel módosított 1408/71 rendelet 4. cikke (2a) bekezdése a) pontja ii) alpontja értelmében vett különleges ellátás, hanem az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett betegségbiztosítási ellátás. A 647/2005 rendelet I. melléklete 2. pontjának W. Finnország című rovata b) pontját ezért meg kell semmisíteni.
b) A fogyatékos gyermekek svéd ápolási ellátásának különleges ellátási jellegéről
92.
A fogyatékos gyermekek svéd ápolási ellátása nagyban hasonlít a finn gyermekgondozási segélyre, és attól csak abban különbözik, hogy három helyett négy különböző havi ellátási összeget ír elő.
93.
Az ellátás célkitűzésével kapcsolatban a svéd kormány hangsúlyozza, hogy a fogyatékos gyermekek ápolási ellátása kizárólag azt a szükségletet hivatott fedezni, amely túllép egy nem fogyatékos gyermekén. Ezért az ellátás nem vonatkozik azon kockázatokra, amelyeket az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének h) pontja felölel. Az ápolási ellátás mint gazdasági támogatás sokkal inkább azt biztosítja, hogy egy beteg vagy fogyatékossággal élő gyermek a lehető legjobb fejlődéshez szükséges ápolást otthon, és ne egy intézményben kapja meg. Az ápolási ellátás ezért kizárólag fogyatékosok olyan különleges védelmét célozza, amely szorosan kötődik az érintettnek a tagállambeli szociális környezetéhez.
94.
Az ellátás céljából kitűnik, hogy a fogyatékos gyermekek ápolási ellátása fedezi a gyermek ápolásra szorulásán alapuló különleges szükségletét. A Bizottság felfogásával ellentétben ezért nem az 1408/71 rendelet 1. cikke u) pontja i) alpontjának és 4. cikke (1) bekezdése h) pontjának értelmében vett családi ellátásról van szó, mivel éppenséggel nem fedezi a gyermek nevelésének és gondozásának általános költségeit. Az ellátást sokkal inkább – csakúgy, mint a vizsgált finn ellátás –, az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett betegségbiztosítási ellátásnak kell besorolni.
95.
Az ápolási ellátásnak a 4. cikk (2a) bekezdése a) pontja ii) alpontjának értelmében vett különleges ellátásnak való minősítése – a Tanács, a Parlament és a svéd kormány előadásával ellentétben – azonban nem lehetséges. Csakúgy, mint a finn gyermekgondozási segélynél, hiányzik ugyanis már az ellátás vegyes jellege, mivel független a jövedelemtől, és egy, a svéd törvény 8. §-ából származó jogosultság esetén biztosítják, és nem függ a konkrét esetben a pénzügyi rászorultság méltányosságon alapuló vizsgálatától.
96.
A fogyatékos gyermekek svéd ápolási ellátása nem az 1408/71 rendelet 4. cikkének (2a) bekezdése szerint nem járulékalapú pénzbeli ellátás, hanem az ezen rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett betegség esetére szóló ellátás. A 647/2005 rendelet I. melléklet 2. pontja X. Svédország című rovatának c) pontját ezért semmisnek kell nyilvánítani.
c) A svéd rokkantsági ellátás különleges ellátás jellegéről
97.
A rokkantsági ellátás céljából kiindulva másfelől azt kell vizsgálni, hogy az ellátás a szociális biztonságnak a 4. cikk (1) bekezdésében említett ágai valamelyike alá tartozik-e.
98.
Az érintettek a rokkantsági ellátásnak egybehangzóan azt a funkciót tulajdonítják, hogy kiegyenlíti a mindennapi további költségeket, amelyek az érintetteknél a fogyatékosságuk alapján keletkeznek. A Tanács, a Parlament, valamint a svéd kormány ebből azt a következtetést vonja le, hogy az ellátás nem betegség által okozott körülményeket érint, főképp, hogy a fogyatékosság nem tekinthető egyenlőnek a betegséggel. Így a társadalmi integrációt és a fogyatékos emberek kizárólagos védelmét szolgálja. Eszerint a 4. cikk (2a) bekezdése a) pontja ii) alpontjának értelmében vett különleges ellátásról lenne szó. A Bizottság ezzel ellentétben – a Jauch-ügyben (
55
) hozott ítéletre történő utalással – arra az eredményre jut, hogy az ellátás a gondozásra szoruló személyek egészségi állapotának, valamint életkörülményeinek javítását célozza, és így, betegségbiztosítási ellátásként, a 4. cikk (1) bekezdése a) pontja alá tartozik.
99.
A rokkantsági ellátás jellegének megítélésekor a különböző jogosultsági esetek között kell különbséget tennünk.
100.
Amennyiben a rokkantsági ellátás kiegyenlíti azt a különleges szükségletet, amelyet – fogyatékossága alapján – az ellátásban részesülő ápolásra szorulása eredményez (a svéd törvény 5. §-ának (1) bekezdése), biztosítja a mindennapokban a kedvezményezettnek szükséges segítséget és gondoskodást. Amint azt a Tanács helyesen előadja, az ellátás célja a fogyatékosság nélkül élő emberekével azonos kiinduló körülmények és lehetőségek megteremtése. Amennyiben a fogyatékos személyek rendelkezésére bocsátja a pénzeszközöket annak érdekében, hogy harmadik személyek által végzett ápolási ellátásokra való szükségletét fedezze, célja egyidejűleg az ellátásban részesülő egészségi állapotának javítása is. Ezáltal az ellátás mindazonáltal nem a fogyatékossághoz magához kapcsolódik, hanem a gondozásra szorulás kockázatát fedezi. Az ellátás mibenlétének megítélése tekintetében nem lehet döntő az, hogy az ápolási szükséglet min alapul. Ennyiben ezen ellátás tehát nem különbözik az ápolási ellátásoktól, amelyeket a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatában (
56
) a rendelet 4. cikke (1) bekezdésének értelmében vett betegségbiztosítási ellátásnak minősít.
101.
A svéd törvény 5. §-ának (2) bekezdéséből kitűnik, hogy a rokkantsági ellátás az ellátásban részesülő keresőképességét is biztosítani hivatott. Ennyiben a rokkantsági ellátás célja nem a fogyatékos emberek egészségi állapotának és életkörülményeinek javítása. A 4. cikk (1) bekezdése a) pontjának értelmében vett betegség esetére szóló ellátás ezáltal kiesik. E jogosultsági esetben az ellátás a keresőképesség csökkenésének vagy elvesztésének kockázatát érinti, és a rokkantsági ellátásként a 4. cikk (1) bekezdésének b) pontja alá tartozik. (
57
) A Bizottság ennyiben eltérő megítélése nem áll szemben az ellátás ilyen minősítésével. (
58
)
102.
A harmadik jogosultsági esetben (a svéd törvény 5. §-ának (3) bekezdése) az ellátás olyan egyéb további költségek kiegyenlítésére szolgál, amelyeket a fogyatékos embernek különböző helyzetekben viselnie kell. A svéd jogszabály ugyanakkor nem pontosítja, hogy a harmadik jogosultsági eset konkrétan mely többletköltségeket foglalja magában. A felek észrevételei sem tisztázzák ezt a kérdést. Elképzelhető, hogy olyan pénzbeli többletköltségek mellett, mint amilyen a kímélő diéta, szó lehet a különleges bútorok, készülékek, vagy a mozgás és szállítás többletköltségeiről is.
103.
A tekintetbe vehető költségek különbözőségét figyelembe véve nem meggyőző a Bizottság álláspontja, miszerint az ellátás kizárólag vagy súlypontjában a kedvezményezett egészségi állapotának javítását szolgálja. Az ellátást azonban valószínűleg besorolhatnánk rokkantság esetére szóló ellátásként, mert az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a rokkantaknak járó ellátást is magában foglalja. (
59
)
104.
Hogy az ellátás a szociális biztonság egyik ágához tartozik-e, és ha igen, melyikhez, végeredményben nyitott kérdés maradhat. Egyrészt ez az ellátási változat nem szerepel kiemelten az 1408/71 rendelet IIa. mellékletében szereplő svéd ellátások bejegyzésében, így nem jöhet szóba csak ezen variáció tekintetében a részleges hatályon kívül helyezés, még ha az ellátás ebben a variációban fogyatékosok különleges védelmét szolgálta is. (
60
) Másrészt itt is hiányzik a szociális segély elem, amely az ellátást a különleges ellátásként való minősítéshez szükséges vegyes jelleggel látja el, mivel az ellátást a kedvezményezett pénzbeli rászorultságától függetlenül nyújtják.
105.
Amint azt már a finn gyermekgondozási segély tekintetében kifejtettük, a Kersbergen-Lap-ügyben (
61
) hozott ítélet nem változtat e megítélésen. Nem helytálló, hogy a fogyatékos emberek, akik időigényes segítségre szorulnak a mindennapokban, illetve keresőtevékenységük kifejtéséhez állandó gondozásra van szükségük, vagy korlátozott cselekvési képességük alapján pénzbeli többletköltségeket kell viselniük, rendszeresen nem rendelkeznek elegendő, a megélhetéshez szükséges pénzzel. Ameddig kereső tevékenységet folytatnak, mindenesetre részben biztosítani tudják jövedelmük által a megélhetésüket. Még ha nem is így van, akkor sem zárható ki, hogy a kedvezményezettek olyan vagyonnal rendelkeznek, amely fedezi megélhetésüket.
106.
A svéd rokkantsági segély ezért nem teljesíti a különleges, nem járulékalapú ellátás feltételeit. Ezért a 647/2005 rendelet I. melléklete 2. pontja X. Svédország című rovatának c) pontját semmisnek kell nyilvánítani.
d) Az Egyesült Királyság joga szerinti, a fogyatékossággal élők megélhetési támogatásáról, valamint ápolási juttatásról
107.
A fogyatékossággal élők megélhetési támogatása és az ápolási juttatás az életkori kritériumtól eltérően lényegében ugyanezen jogosultságra vonatkozó feltételeken alapulnak. Ezért lényegükben nem különbözhetnek. Mivel a felek egyhangúan elismerték a 4. cikk (2a) bekezdése a) pontjának ii) alpontja értelmében vett DLA mobilitási tényezőjét, az ellátás célján keresztül már csak a gondozási tényálláselem, valamint az ápolási juttatás jellegét kell megvizsgálnunk.
i) A fogyatékossággal élők megélhetési támogatása és az ápolási juttatás gondozási tényálláselemének megítélése
108.
A Bizottság a Jauch-ügyben (
62
) hozott ítéletre való hivatkozással sorolja az ellátásokat a 4. cikk (1) bekezdésének a) pontja értelmében a betegség esetére szóló ellátások kategóriájába. A Parlament, a Tanács, valamint az Egyesült Királyság kormánya ezzel szemben a Snares- (
63
) és a Partridge-ügyben (
64
) hozott ítéletekre hivatkoznak, és úgy látják, a 4. cikk (2a) bekezdése a) pontjának értelmében vett különleges, nem járulékalapú ellátás feltételei teljesülnek. A juttatások hozzájárulnak ahhoz, hogy a kedvezményezetteknek a társadalom egyéb részeihez a lehető legjobban hasonlító életkörülményeket biztosítsanak, és így kapcsolódjanak az ellátásban részesülő gazdasági és társadalmi környezetéhez.
109.
Az ellátásoknak a fogyatékos gondozására harmadik személy által fordított költségtől való függőségéből arra következtethetünk, hogy a segélyek átalányösszegben hivatottak megváltani a többletköltségeket, amelyeket az ellátásban részesülőnek fogyatékosságon alapuló gondozásra szorulása eredményez. Tehát nem maga a fogyatékosság kapcsolja a segélyek engedélyezéséhez, hanem az ebből származó gondozásra szorulás. A fogyatékosság önmagában ugyanis nem elegendő a segélyre való jogosultság megnyitására. Ugyan a kedvezményezettek a brit kormány adatai szerint szabadon döntenek arról, hogyan használják fel a pénzeszközöket. Abból a tényből, hogy a jogalkotó az ellátás biztosítását a gondozásra szorulás mértékéhez köti, mégis az következik, hogy elsősorban a megfelelő költségek kiegyenlítésére szánják. Ápolási ellátásokként a segélyek a Bíróság állandó joggyakorlata szerint az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja alá tartoznak. (
65
) A Snares- (
66
) és Partridge-ügyben (
67
) hozott ítéletek nem állnak ezzel ellentétben, mivel a Bíróság ezen eljárásokban anyagi kritériumok alapján nem vizsgálta e két segély természetét. (
68
)
110.
A Parlament ugyanakkor kifogásolja, hogy az Egyesült Királyság joga értelmében a segélyek különböznek az ápolási ellátástól, amely a Jauch-ügyben hozott ítélet tárgyát képezte, mivel nem függnek nyugdíjjogosultságtól. Így Alber főtanácsnok a Jauch-ügyben ismertetett indítványában kiemelte, hogy ezt a jellegzetességet figyelembe kell venni az ellátási jellemző megítélésekor. (
69
)
111.
E tétellel ellentétben a Bíróság jelentéktelennek tartja az ellátás besorolása szempontjából, hogy a gondozási támogatás pénzügyileg kiegészíti a nyugdíjat az érintett gondozásra szorulását tekintve. (
70
) A Molenaar-ügyben (
71
) hozott ítéletre utalva a Bíróság tisztázta, hogy a gondozási támogatás biztosításának körülményei nem módosítanak a természetén. (
72
)
112.
A vita tárgyát képező ellátásokban hiányzik a szociális segély elem. A Social Security Contributions and Benefits Acts 1992 72. §-ának feltételei szerint a kedvezményezett jogosult a DLA ápolási tényállási elemére. Az ápolási juttatásra való jogosultságot a feltételek teljesülése esetén ezen törvény 64. §-a biztosítja.
113.
A segélyek mértéke kizárólag a gondozási szükséglet mértékéhez igazodik. A Social Security Contributions and Benefits Act 1992 65. § (3) bekezdése értelmében az ápolási juttatás magasabb mértékét nyújtják, ha a kedvezményezett egy közelebbről meghatározott időszakban napközben és éjjel is gondozást igényel. Minden más esetben az alacsonyabb összeg marad. E törvény 72. §-ának (4) bekezdése a fogyatékossággal élők megélhetési támogatása három összegét szintén az időtartam és a gondozással járó költségeknek megfelelően osztja ki. A segélyek mértékére egyik esetben sincs hatással a pénzügyi rászorultság.
114.
A brit kormány kiemeli, hogy a segélyeknek a gondozásra szorultságtól való függése azon a feltételezésen alapul, hogy ezáltal olyanok élvezhetik az ellátásokat, akik fogyatékosságuk miatt a legmagasabb többletköltséggel is rendelkeznek, és ezért a leginkább rászorultak a segélyekre.
115.
A Bíróságnak a Kersbergen-Lap és Dams-Schipper ügyekben (
73
) hozott ítéletben elfogadott következtetését, mely szerint a legtöbb kedvezményezett valószínűleg nem rendelkezne a megélhetéshez elegendő pénzeszközzel, ha nem részesülne segélyben, ugyanakkor nem engedi meg a jelen esetben az ellátások felépítése. Ugyan jelentéktelen lehet, hogy a vagyoni viszonyokat figyelmen kívül hagyják, mivel a legtöbb jogosult valószínűleg nem rendelkezik elegendő vagyonból származó pénzeszközzel. Amint azt a brit kormány ugyanakkor tisztázza, a jogosultság nem feltételezi a keresőképtelenséget. A fogyatékossággal élők megélhetési támogatása mintegy 100000 kedvezményezettje a brit kormány előadása szerint kereső tevékenységet folytat. Tehát nem világos, hogy a kedvezményezettek többsége a két segély valamelyike híján ne rendelkezne a megélhetéshez elegendő anyagi eszközökkel.
ii) Részeredmény
116.
A fogyatékossággal élők megélhetési támogatása – a mobilitási részelem kivételével –, valamint az ápolási juttatás az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdése a) pontjának értelmében vett betegség esetére szóló ellátásnak minősül.
117.
Mivel a d) pont Y. Egyesült Királyság fejezet alatti bejegyzés összességében nevezi meg a megélhetési támogatásra vonatkozó törvényi szabályozást, anélkül, hogy különösen megemlítené a gondozási és a mobilitási részelemet, ezt a bejegyzést is csak teljes egészében lehet hatályon kívül helyezni.
118.
Ezáltal ugyan kitörlésre kerül egy ellátás a IIa. mellékletből, amely egyes részeiben teljesíti a különleges ellátásokra vonatkozó feltételeket. Mindazonáltal ez nem vezethet ahhoz, hogy a bejegyzés teljességében megmarad. Az 1408/71 rendelet IIa. mellékletének ugyanis a jogbiztonság érdekében kell tisztáznia, hogy mely ellátások tartoznak a rendelet 4. cikke (2a) bekezdésének c) pontja alá. Ennek során a jogbiztonság alapelve követeli meg, hogy az egyén a szabályból világosan ki tudja venni, hogy melyek a jogai és kötelezettségei. (
74
) Ha a bejegyzést nem törlik teljes egészében, akkor az ápolási juttatás kedvezményezettje számára – amennyiben nem kell a mobilitási elemhez számolni – nem világos, hogy az ellátás ténylegesen nem különleges, nem járulékalapú ellátás, amely a 10a. cikk értelmében csak a lakóhelyen igényelhető.
119.
A jogalkotónak ugyanakkor lehetősége lenne arra, hogy a megélhetési támogatás mobilitási részelemét módosítva ismét bevezessék a mellékletbe. Ameddig ez nem történt meg, a mobilitási tényálláselem nem kezelhető különleges, nem járulékalapú ellátásként, akkor sem, ha a törvényi feltételek adottak. Az 1408/71 rendelet 4. cikke (2a) bekezdésének c) pontja értelmében ugyanis szükséges továbbá a rendelet IIa. mellékletbe történő felvétele.
120.
A Bíróság az EK 231. cikk (2) bekezdésének értelmében elrendelheti, hogy a semmisnek nyilvánított rendelet joghatásai fennmaradjanak. Ezzel kapcsolatban a mobilitási részelem tekintetében azt gondolhatnánk, hogy elvileg lehetséges lenne az 1408/71 rendelet IIa. mellékletébe történő felvétele. A bejegyzéshez hasonlóan azonban részlegesen nem nyilvánítható semmissé, a Bíróság sem oszthatja azt fel a további érvényesülés elrendelése céljából.
e) Az Egyesült Királyság joga szerinti gondozási támogatás különleges ellátás jellege
121.
A gondozási támogatás a fogyatékossággal élők megélhetési támogatása, illetve az ápolási juttatás kiegészítése. Ugyanis akkor biztosítják, ha a gondozásra szoruló e segélyek egyikében részesül. A gondozási támogatás kiegészítő jellege miatt a Bíróság ítélkezési gyakorlata (
75
) szerint nincs lehetőség az ellátás lényegét illetően a fogyatékossággal élők megélhetési támogatását az ápolási juttatástól eltérően megítélni. A gondozási támogatás így ugyancsak a 4. cikk (1) bekezdése a) pontjában megnevezett szociális biztonsági ághoz rendelendő.
122.
Az ellátás engedélyezése, illetve annak mértéke ugyanakkor nem függ a pénzügyi rászorultságtól. Hogy a gondozó személy jövedelme, illetve vagyona az ellátás maximálásához, illetve az igény eltűnéséhez vezethet, az ellátás lényegének megítélése szempontjából lényegtelen. Ha a gondozási támogatást a gondozó harmadik személynek nyújtják is, a fogyatékossággal élők megélhetési támogatása, illetve az ápolási juttatás kedvezményezettje számára mégis kiegészítő ellátás. (
76
) Jövedelmét és vagyonát ugyanakkor nem veszik figyelembe a gondozási támogatás engedélyezésekor.
123.
A gondozási támogatás következésképpen – a betegség esetére szóló ellátással – az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja alá tartozik. A 647/2005 rendelet I. melléklet 2. pontja Y. Egyesült Királyság című rovatának f) pontját semmisnek kell nyilvánítani.
V – Költségek
124.
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a értelmében a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Több pervesztes fél esetén a Bíróság határoz a költségek megosztásáról. A Bizottság ilyen irányú kérelmet terjesztett elő. A Tanács és a Parlament között fele-fele arányban kell a költségeket megosztani.
125.
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 4. §-a értelmében az eljárásba beavatkozó tagállamok maguk viselik saját költségeiket. Finnországnak, Svédországnak, valamint az Egyesült Királyságnak ezért maguknak kell viselniük saját költségeiket.
VI – Végkövetkeztetések
126.
Végeredményben azt javaslom a Bíróságnak, hogy a következőképpen döntsön:
1)
A szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló 1408/71/EGK tanácsi rendelet és az 1408/71/EGK rendelet végrehajtására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló 574/72/EGK tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. április 13-i 647/2005/EK rendelet I. melléklete 2. pontjának W. Finnország című rovata b) pontját, a X. Svédország című rovata c) pontját és az Y. Egyesült Királyság című rovata d)–f) pontját nyilvánítsa semmisnek.
2)
Az Európai Unió Tanácsa és az Európai Parlament fele-fele arányban kötelesek viselni az eljárás költségeit, Finnország, Svédország, valamint az Egyesült Királyság költségeinek kivételével.
3)
Finnország, Svédország és az Egyesült Királyság maguk viselik saját költségeiket.
(
1
)	Eredeti nyelv: német.
(
2
)	A szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14-i 1408/71/EGK tanácsi rendelet (HL 1971. L 149., 2. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 35. o.).
(
3
)	A szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló 1408/71/EGK rendelet módosításáról szóló 1992. április 30-i 1247/92/EGK tanácsi rendelet (HL 1992. L 136., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 41. o.).
(
4
)	A szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló 1408/71/EGK tanácsi rendelet és az 1408/71/EGK rendelet végrehajtására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló 574/72/EGK tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. április 13-i 647/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2005. L 117., 1. o.).
(
5
)	A két fogalmat az elkövetkezőkben szinonimaként használom.
(
6
)	Az 1408/71 rendeletnek az 1996. december 2-i 118/97/EK tanácsi rendelettel módosított és naprakésszé tett 4. cikke (HL 1997., L 28., 1. o.). A (2a) bekezdést csak a (fenti 3. lábjegyzetben hivatkozott) 1247/92 rendelet iktatta be.
(
7
)	Eredetileg a (fenti 3. lábjegyzetben hivatkozott) 1247/92 rendelet vezette be.
(
8
)	A IIa. mellékletbe – az N. rovat a) pontjaként – először a Norvég Királyság, az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság csatlakozása feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmány vezette be, I. melléklet – a belépési akta 29. cikke szerinti lista – IV. Szociális politika – A. Szociális biztonság (HL 1994., C 241., 61. o.).
(
9
)	A (fenti 8. lábjegyzetben hivatkozott) a Norvég Királyság, az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság belépésének feltételeiről szóló akta alapján vették fel a IIa. melléklet O. rovatának b) és c) pontja alá a vonatkozó korábbi tagállami szabályokat.
(
10
)	A (fenti 3. lábjegyzetben hivatkozott) 1247/92 rendelet óta a IIa. mellékletben az L. rovat f) pontja alatt szerepel.
(
11
)	A IIa. mellékletnek a (fenti 3. lábjegyzetben hivatkozott) 1247/92 rendelet által történt bevezetésekor az L. rovat d) pontja alá került.
(
12
)	Megfelel a (fenti 3. lábjegyzetben hivatkozott) 1247/92 rendelet eredeti változatában szereplő IIa. melléklet L. rovata b) pontjának.
(
13
)	A brit kormány a gondozási támogatást beavatkozási beadványában jövedelemtől független ellátásként jellemzi, és tisztázza, hogy a gondozási támogatásban részesülők kereső tevékenységet folytathatnak, amíg ez összeegyeztethető a szükséges heti minimális ápolási ellátással. A brit kormány előadása szerint mintegy 30000 igényjogosult dolgozik. Az Európai Parlament az ellenkérelmében azonban azt állítja, hogy a gondozási támogatás biztosítása attól függ, hogy a gondozó nem rendelkezik elegendő pénzeszközökkel. Úgy tűnik, a Bizottság is az ellátásnak a gondozó személy saját jövedelmétől függő maximalizálásából indul ki. A Tanács ellenkérelméhez csatolt nemzeti szabályokból nem derül ki, hogy az ellátás jövedelemfüggő.
(
14
)	A brit ellátások már hozzátartoztak a (fenti 3. lábjegyzetben hivatkozott) 1247/92 rendelet által újonnan bevezetett IIa. melléklethez is. A (fenti 8. lábjegyzetben hivatkozott) 1994-es csatlakozási okmány egészítette ki a listát a finn, valamint svéd ellátásokkal (lásd ezen indítvány 10. pontját).
(
15
)	A Parlament hivatkozik a C-215/99. sz., Jauch-ügyben 2001. március 8-án hozott ítéletre (EBHT 2001., I-1901. o.) és a C-43/99. sz., Leclere és Deaconescu ügyben 2001. március 31-én hozott ítéletre (EBHT 2001., I-4265. o.).
(
16
)	A Bizottság ezzel kapcsolatban hivatkozik a 169/80. sz., Gondrand Frères és Garancini ügyben hozott 1981. július 9-i ítéletre (EBHT 1981., 1931. o.); a C-143/93. sz., Van Es Douane Agenten ügyben 1996. február 13-án hozott ítélet 27. pontjára (EBHT 1996., I-431. o.); a C-63/93. sz., Duff és társai ügyben 1996. február 15-én hozott ítélet 20. pontjára (EBHT 1996., I-569. o.); valamint az Elsőfokú Bíróság T-229/94. sz., Deutsche Bahn kontra Bizottság ügyben 1997. október 21-én hozott ítéletének 113. pontjára (EBHT 1997, II-1689. o.).
(
17
)	A rendeletet 2005. május 4-én tették közzé. A keresetet csak 2005. július 26-án nyújtották be. Az eljárási szabályzat 81. cikkének 1. §-a alapján azonban a határidőt az intézkedés közzétételét követő tizennegyedik napot követően kell számítani, és az eljárási szabályzat 81. cikkének 2. §-a alapján meghosszabbodik egy tíznapos távolsági határidővel.
(
18
)	Lásd a C-138/03., C-324/03. és C-431/03. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2005. június 16-án tett indítványom további hivatkozásokat tartalmazó 45. pontját (EBHT 2005., I-43. o.).
(
19
)	A 42/59. és 49/59. sz., SNUPAT kontra Főigazgatóság ügyben 1961. március 22-én hozott ítélet (EBHT 1961., 111. o., 158. o.); a 26/76. sz., Metro kontra Bizottság ügyben 1977. október 25-én hozott ítélet 4. pontja (EBHT 1977., 1875. o.); a 166/86. és 220/86. sz., Irish Cement Ltd. Kontra Bizottság ügyben 1988. december 15-én hozott ítélet 16. pontja (EBHT 1988., 6473. o.); a C-199/1991. sz., Foyer culturel du Sart-Tilman kontra Bizottság ügyben 1993. május 25-én hozott ítélet 23. pontja (EBHT 1993., I-2667. o.); a C-480/93. sz., Zunis Holding SA és társai kontra Bizottság ügyben 1996. január 11-én hozott ítélet 13. és azt követő pontjai (EBHT 1996., I-1. o.) és a C-123/03. sz., Bizottság kontra Greencore ügyben 2004. december 9-én hozott ítélet 39. pontja (EBHT 2004., I-11647. o.).
(
20
)	Az 1/76. sz., Wack kontra Bizottság ügyben 1976. június 15-én hozott ítélet 7. pontja (EBHT 1976., 1017. o.).
(
21
)	A C-135/93. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 1995. június 29-én hozott ítélet 17. pontja (EBHT 1995., I-1651. o.) és a C-180/96. sz., Egyesült Királyság kontra Bizottság ügyben 1998. május 5-én hozott ítélet 28. pontja (EBHT 1998., I-2265. o.).
(
22
)	A fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott ügy 21. pontja.
(
23
)	A fenti 15. lábjegyzetben hivatkozva.
(
24
)	Az Európai Parlament és Tanács javaslata a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló 1408/71/EGK tanácsi rendelet és az 1408/71/EGK rendelet végrehajtására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló 574/72/EGK tanácsi rendelet módosításáról szóló rendeletre; (COM) végleges 468., 2003.7.31., 7–8. o.
(
25
)	A Tanács indoklástervezete, a Tanács közös álláspontjának elfogadása, tekintettel a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló 1408/71/EGK tanácsi rendelet és az 1408/71/EGK rendelet végrehajtására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló, 2004. november 5-i 574/72/EGK tanácsi rendelet módosításáról szóló rendelet elfogadására; 12062/04 ADD 1., SOC 382., CODEC 968., intézményközi dosszié 2003/0184 (COD). Lásd mindehhez a Tanács ellenkérelmének 8–11. pontjait is.
(
26
)	A Tanács (fenti 25. lábjegyzetben hivatkozott) indoklástervezetének 7. o. Lásd a (fenti 4. lábjegyzetben hivatkozott) 647/2005 rendelet hatodik preambulumbekezdését.
(
27
)	A Tanács (fenti 25. lábjegyzetben hivatkozott) indoklástervezetének 7. o.
(
28
)	A Tanács (fenti 25. lábjegyzetben hivatkozott) indoklástervezetének 8. o.
(
29
)	A szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29-i 883/2004/EK  európai parlamenti és a tanácsi rendelet (HL 2004., L 200., 1. o.).
(
30
)	Lásd a C-540/03. sz., Parlament kontra Tanács ügyben 2005. szeptember 8-án tett indítványom további hivatkozásokkal rendelkező 46. pontját (EBHT 2006., I-5769. o.).
(
31
)	Lásd a (fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott) Jauch-ügyben hozott ítélet 21. és 22. pontjait, valamint lent az 56. és azt követő pontokat.
(
32
)	A 15. lábjegyzetben hivatkozva.
(
33
)	Lásd a keresetlevél 7. oldalát, III. pont: „Moyen: incompatibilité au regard des critères de l’article 4 paragraphe 2 bis et de la jurisprudence de la Cour des prestations figurant au point 2 de l’annexe i sous w, b), x. c) et y. d) e) et f) du règlement no 647/2005”.
(
34
)	A (fenti 16. lábjegyzetben hivatkozott) Gondrand Frères és Garancini ügyekben hozott ítélet, a (fenti 16. lábjegyzetben hivatkozott) Van Es Douane Agenten ügyben hozott ítélet 27. pontja, és a C-344/04. sz., International Air Transport Association és társai ügyben 2006. január 10-én hozott ítélet 68. pontja (EBHT 2006., I-403. o.).
(
35
)	A fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott ügy 20. pontja. Lásd továbbá a C-286/03. sz., Hosse-ügyben 2006. február 21-én hozott ítélet 24. pontját (EBHT 2006., I-1771. o.).
(
36
)	A C-20/96. sz. Snares-ügyben 1997. november 4-én hozott ítélet 41. pontja (EBHT 1997., I-6057. o.), a (fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott) Jauch-ügyben hozott ítélet 21. pontja és a (fenti 35. lábjegyzetben hivatkozott) Hosse-ügyben hozott ítélet 25. pontja.
(
37
)	Lásd a (fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott) Jauch-ügyben hozott ítéletben 21. pontja, a (fenti 35. lábjegyzetben hivatkozott) Hosse-ügyben hozott ítélet 25. pontja és a C-265/05. sz., Perez Naranjo ügyben 2007. január 16-án hozott ítélet 29. pontja (EBHT 2007., I-347. o.).
(
38
)	Lásd a (fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott) Leclere-ügyben hozott ítélet 37. pontja.
(
39
)	A (fenti 35. lábjegyzetben hivatkozott) Hosse-ügyben hozott ítélet 36. pontja.
(
40
)	Lásd a C-286/03. sz., Hosse-ügyben 2005. október 20-án tett indítványom további hivatkozásokat tartalmazó 51. pontját (EBHT 2006., I-1771. o.).
(
41
)	Lásd a C-160/02. sz., Skalka-ügyben 2003. november 25-én tett indítványom 55. és 56. pontjait (EBHT 2004., I-5613. o.).
(
42
)	A Finn Köztársaság érvelése szerint a jövedelemben bekövetkezett esetleges veszteségeket a gondozási segély (erityishoitoraha) fedezi. A betegbiztosításról szóló 1224/2004 törvény (sairausvakuutuslaki) alapján nyújtják, és az 1408/71 rendelet értelmében vett szociális biztonsági ellátásnak minősül.
(
43
)	A C-78/91. sz. Hughes-ügyben 1992. július 6-án hozott ítélet 15–17., 19. és 20. pontjai (EBHT 1992., I-4839. o.), a C-85/99. sz. Offermanns-ügyben 2001. március 15-én hozott ítélet 41. pontja (EBHT 2001., I-2261. o.), a C-333/00. sz. Maaheimo-ügyben 2002. november 7-én hozott ítélet 24. és 25. pontjai (EBHT 2002., I-10087. o.), a C-245/94. és C-312/94. sz., Hoever és Zachow egyesített ügyekben 1996. október 10-én hozott ítélet 25. pontja (EBHT 1996., I-4895. o.).
(
44
)	A fenti 43. lábjegyzetben hivatkozott ügy 41. pontja.
(
45
)	A C-160/96. sz. Molenaar-ügyben 1998. március 5-én hozott ítélet 22., 24. és 25. pontja (EBHT 1998., I-843. o.); a (fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott) Jauch-ügyben hozott ítélet 28. pontja; a C-502/01. és 31/02. sz. Gaumain-Cerri-ügyben 2004. július 8-án hozott ítélet 20. pontja (EBHT 2004., I-6483. o.) és a (fenti 35. lábjegyzetben hivatkozott) Hosse-ügyben hozott ítélet 46. pontja.
(
46
)	Lásd a keresetlevél 18. és 19. pontjait.
(
47
)	Ez elfogadható (lásd a 306/81. sz., Verros kontra Parlament ügyben 1983. május 19-én hozott ítélet 9. és 10. pontjait [EBHT 1983., 1755. o.], és a C-301/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben 2001. november 22-én hozott ítélet 169. pontja [EBHT 2001., I-8853. o.]).
(
48
)	Lásd mindehhez a C-470/02. P. sz., UER kontra Bizottság ügyben 2004. szeptember 27-én hozott végzés 69. pontját (az EBHT-ban nem tették közzé), valamint Léger főtanácsnoknak a C-252/96. P. sz., Parlament kontra Gutiérrez de Quijano y Lloréns ügyben 1998. április 2-án tett indítványának 34–37. pontjait (EBHT 1998., I-7421. o.) és Cosmas főtanácsnoknak a C-174/98. P. és C-189/98. P. sz., Hollandia és van der Wal kontra Bizottság ügyben 1999. július 6-án tett indítványának 95. és 96. pontjait (EBHT 2000., I-1. o.).
(
49
)	Lásd a (fenti 40. lábjegyzetben hivatkozott) Hosse-ügyben tett indítvány 67. pontját.
(
50
)	Lásd a (fenti 40. lábjegyzetben hivatkozott) Hosse-ügyben hozott ítélet 69. pontját.
(
51
)	Lásd a (fenti 40. lábjegyzetben hivatkozott) Hosse-ügyben hozott ítélet 69. pontját.
(
52
)	A C-154/05. sz., Kersbergen-Lap ügyben 2006. július 6-án hozott ítélet 31. és 32. pontjai (EBHT 2006., I-6249. o.).
(
53
)	A (fenti 52. lábjegyzetben hivatkozott) Kersbergen-Lap ügyben hozott ítélet 32. pontja.
(
54
)	A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló, 2000. november 27-i 2000/78/EK tanácsi irányelv (HL 2000. L 303., 43. o.).
(
55
)	A fent 15. lábjegyzetben hivatkozott ügy 28. pontja.
(
56
)	Lásd a fenti 45. lábjegyzetben hivatkozott ítéleteket.
(
57
)	Lásd a 14/72. sz. Heinze-ügyben 1972. november 16-án hozott ítélet 8. pontját (EBHT 1972., 1105. o.), a 15/72. sz. Land Niedersachsen-ügyben 1972. november 16-án hozott ítélet 8. pontját (EBHT 1972., 1127. o.) és a 16/72. sz., Allgemeine Ortskrankenkasse Hamburg ügyben 1972. november 16-án hozott ítélet 8. pontját (EBHT 1972., 1141. o.).
(
58
)	Lásd fent, a 75. és azt követő pontokat.
(
59
)	A 187/73. sz. Callemeyn-ügyben 1974. május 28-án hozott ítélet 11. pontja (EBHT 1974., 553. o.); a 24/74. sz. Biason-ügyben 1974. október 9-én hozott ítélet 12. pontja (EBHT 1974., 999. o.); a C-356/89. sz. Newton-ügyben 1991. június 20-án hozott ítélet 15. pontja (EBHT 1991., I-3017. o.); a C-310/91. sz. Schmid-ügyben 1993. május 27-én hozott ítélet 10. pontja (EBHT 1993., I-3011. o.); a 39/74. sz. Costa-ügyben 1974. november 13-án hozott ítélet 11. pontja (EBHT 1974., 1251. o.); a C-58/93. sz. Youfsi-ügyben 1994. április 20-án hozott ítélet 25. pontja (EBHT 1994., I-1353. o.).
(
60
)	E problémakörrel kapcsolatban lásd nemsokára a lenti 116–119. pontokat.
(
61
)	A fenti 52. lábjegyzetben hivatkozott.
(
62
)	A fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott ügy 28. pontja.
(
63
)	A (fenti 36. lábjegyzetben hivatkozott) Snares-ügyben hozott ítélet, amelynek tárgya a fogyatékossággal élők megélhetési támogatása volt.
(
64
)	A C-297/96. sz., Partridge-ügyben 1998. június 11-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-3467. o.), amelynek tárgya az ápolási juttatás volt.
(
65
)	Lásd a fenti 45. lábjegyzetben hivatkozott ítéleteket.
(
66
)	A fenti 62. lábjegyzetben hivatkozva.
(
67
)	A fenti 63. lábjegyzetben hivatkozva.
(
68
)	Lásd a (fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott) Jauch-ügyben hozott ítélet 17. pontját.
(
69
)	A C-215/99. sz., Jauch-ügyben 2000. december 14-én hozott ítélet 98. és 99. pontjai (EBHT 2001., I-1901. o.).
(
70
)	A (fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott) Jauch-ügyben hozott ítélet 28. pontja.
(
71
)	A fenti 45. lábjegyzetben hivatkozva.
(
72
)	A (fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott) Jauch-ügyben hozott ítélet 28. pontja.
(
73
)	A fenti 52. lábjegyzetben hivatkozott ügy 32. pontja.
(
74
)	Lásd a fenti 16. lábjegyzetben hivatkozott ítéleteket és a C-483/99. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2002. június 4-én hozott ítélet 50. pontját (EBHT 2002., I-4781. o.), a C-463/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 13-án hozott ítélet 74. és 75. pontjait (EBHT 2003., I-4581. o.), valamint a C-370/05. sz. Festersen-ügyben 2007. január 25-én hozott ítélet 43. pontját (EBHT 2007., I-1129. o.).
(
75
)	Végül lásd a (fenti 45. lábjegyzetben hivatkozott) Gaumain-Cerri ügyben hozott ítélet 20. és 21. pontját, valamint a (fenti 45. lábjegyzetben hivatkozott) Molenaar-ügyben hozott ítéletet.
(
76
)	Lásd a (fenti 45. lábjegyzetben hivatkozott) Gaumain-Cerri ügyben hozott ítélet 21. pontját.