A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2025. november 13.(*)
„ Előzetes döntéshozatal – Bevándorlási politika – (EU) 2016/801 irányelv – Harmadik országbeli állampolgárok önkéntes szolgálat céljából történő beutazásának és tartózkodásának feltételei – A tartózkodási engedély meghosszabbításának elutasítása – A 7. cikk (1) bekezdésének e) pontja – Szükséges anyagi fedezet – A legfelső szintű nemzeti bíróság ítélkezési gyakorlatából eredő további feltételek – Bizonyítékok – Az uniós jog elsőbbségének elve ”
A C‑525/23. sz. [Oti](i) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Fővárosi Törvényszék (Magyarország) a Bírósághoz 2023. augusztus 14‑én érkezett, 2023. június 26‑i határozatával terjesztett elő az
OS
és
az Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: M. L. Arastey Sahún tanácselnök, J. Passer, E. Regan (előadó), D. Gratsias és B. Smulders bírák,
főtanácsnok: N. Emiliou,
hivatalvezető: Illéssy I. tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2024. november 20‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–        a magyar kormány képviseletében Biró‑Tóth Zs. és Fehér M. Z., meghatalmazotti minőségben,
–        az Európai Bizottság képviseletében J. Hottiaux és Kovács Ch., meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. április 3‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a harmadik országbeli állampolgárok kutatás, tanulmányok folytatása, gyakorlat, önkéntes szolgálat, diákcsereprogramok vagy oktatási projektek, és au pair tevékenység céljából történő beutazásának és tartózkodásának feltételeiről szóló, 2016. május 11‑i (EU) 2016/801 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2016. L 132., 21. o.) 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának, az uniós jog elsőbbsége elvének, az EUMSZ 79. cikknek, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 45. és 47. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
2        E kérelmet az OS és az Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság (Magyarország; a továbbiakban: országos igazgatóság) között folyamatban lévő azon jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgyát OS azon kérelmének elutasítása képezi, hogy Magyarországon teljesítendő önkéntes szolgálat céljából hosszabbítsák meg a magyarországi tartózkodási engedélyét.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2003/109/EK irányelv
3        A harmadik országok huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárainak jogállásáról szóló, 2003. november 25‑i 2003/109/EK tanácsi irányelvnek (HL 2004. L 16., 44. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 272. o.) „A »huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező« jogállás megszerzésének feltételei” című 5. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok megkövetelik a harmadik országok állampolgáraitól annak bizonyítását, hogy maguk és eltartott családtagjaik számára rendelkeznek a következőkkel:
a)      stabil és rendszeres jövedelemforrások, amelyek elegendők önmaguk és családtagjaik eltartására anélkül, hogy az érintett tagállam szociális segélyezési rendszerére szorulnának. A tagállamok e forrásokat jellegük és rendszerességük szerint értékelik, valamint figyelembe vehetik a minimálbéreknek és ‑nyugdíjaknak a »huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező« jogállás kérelmezése előtti szintjét is;
[…]”
A 2004/38/EK irányelv
4        Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítés: HL 2009. L 274., 47. o.) „Tartózkodás joga három hónapot meghaladóan” című 7. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Valamennyi uniós polgárt megilleti a tartózkodás joga egy másik tagállam területén három hónapot meghaladó időtartamra, ha:
[…]
b)      elegendő forrásokkal rendelkeznek önmaguk és családtagjaik számára ahhoz, hogy ne jelentsenek indokolatlan terhet [helyesen: ne jelentsenek terhet] a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszerére tartózkodásuk időtartama alatt, és a fogadó tagállamban teljes körű egészségbiztosítással rendelkeznek […]
[…]”
A 2016/801 irányelv
5        A 2016/801 irányelv (2), (3), (20), (21), (41), (42), (54) és (61) preambulumbekezdése értelmében:
„(2)      Ennek az irányelvnek megoldást kell nyújtania [a harmadik országok állampolgárai tanulmányok folytatása, diákcsere, javadalmazás nélküli gyakorlat, illetve önkéntes szolgálat céljából történő beutazásának feltételeiről szóló, 2004. december 13‑i 2004/114/EK tanácsi irányelvről (HL 2004. L 375., 12. o.) és a harmadik országbeli állampolgároknak az Európai Közösség területén folytatott tudományos kutatás céljából való fogadására vonatkozó külön eljárásról szóló, 2005. október 12‑i 2005/71/EK tanácsi irányelvről (HL 2005. L 289., 15. o.)] szóló végrehajtási jelentésekben azonosított problémákra annak érdekében, hogy orvosolja az azonosított hiányosságokat, biztosítsa a nagyobb átláthatóságot és a jogbiztonságot, és következetes jogi keretet biztosítson az [Európai] Unióba érkező harmadik országbeli állampolgárok különböző kategóriái számára. Ezért egy jogi aktusban összefoglalva, egyszerűsíteni és egységesíteni kell az említett kategóriákra vonatkozó hatályos rendelkezéseket. Az ezen irányelv hatálya alá tartozó kategóriák a közöttük meglévő eltérések ellenére is több olyan közös jellemzővel rendelkeznek, amelyek lehetővé teszik egy uniós szintű közös jogi keret útján történő szabályozásukat.
(3)      Ez az irányelv hozzájárul a Stockholmi Program azon célkitűzéséhez, hogy a harmadik országbeli állampolgárok beutazásának és tartózkodásának feltételeire vonatkozó nemzeti jogszabályokat közelítse. Az Unión kívülről érkező bevándorlás az egyik forrása a magasan képzett munkaerőnek, és egyre nagyobb igény mutatkozik különösen a hallgatók és a kutatók iránt is. Fontos szerepet töltenek be az alapvető uniós eszköz, a humán tőke kialakításában, és az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés biztosításában, valamint ezáltal hozzájárulnak az Európa 2020 stratégia célkitűzéseinek eléréséhez.
[…]
(20)      Ez az irányelv támogatja az Európai Önkéntes Szolgálat arra irányuló célkitűzését, hogy fokozza a szolidaritást, a kölcsönös megértést és a toleranciát a fiatalok és olyan társadalmak között, amelyekben élnek, továbbá hogy hozzájáruljon a társadalmi kohézió megerősítéséhez, és a fiatalok aktív polgári szerepvállalásának előmozdításához. Annak biztosítása érdekében, hogy az egész Unióban egységes módon lehessen hozzáférni az Európai Önkéntes Szolgálathoz, a tagállamok alkalmazzák ennek az irányelvnek a rendelkezéseit az Európai Önkéntes Szolgálathoz jelentkező harmadik országbeli állampolgárokra.
(21)      A tagállamoknak lehetőségük van arra, hogy ezen irányelv rendelkezéseit a tanulókra, az Európai Önkéntes Szolgálathoz nem tartozó önkéntesekre és az au pairekre is alkalmazzák annak érdekében, hogy megkönnyítsék beutazásukat és tartózkodásukat, valamint biztosítsák jogaikat.
[…]
(41)      A beutazás és tartózkodás engedélyezése iránti kérelem okaival kapcsolatos kételyek felmerülése esetén a tagállamok elvégezhetik a szükséges ellenőrzéseket, és minden olyan bizonyítékot megkövetelhetnek, amely ahhoz szükséges, hogy egyedi alapon megvizsgálják a kérelmező tervezett kutatásait, tanulmányait, gyakorlatát, önkéntes tevékenységét, továbbá a diákcsereprogramot vagy oktatási projektet és az au pair tevékenységet, illetve felléphetnek az ezen irányelvben megállapított eljárással való visszaélés vagy az eljárás helytelen alkalmazása ellen.
(42)      Ha a benyújtott információk hiányosak, a tagállamok észszerű határidőn belül tájékoztatják a kérelmezőt arról, hogy milyen további információkra van szükség, és észszerű határidőt állapítanak meg ezek benyújtására. Ha a további információkat nem nyújtják be az említett határidőre, a kérelem elutasítható.
[…]
(54)      Az EUMSZ 79. [cikknek] megfelelően az ezen irányelv hatálya alá tartozó harmadik országbeli állampolgárok számára méltányos bánásmódot kell biztosítani. A kutatóknak [a harmadik országbeli állampolgárok valamely tagállam területén való tartózkodására és munkavállalására vonatkozó összevont engedélyre irányuló összevont kérelmezési eljárásról, valamint a harmadik országból származó, valamely tagállam területén jogszerűen tartózkodó munkavállalók közös jogairól szóló, 2011. december 13‑i 2011/98/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 343., 1. o.)] 12. cikkének (1) és (4) bekezdését illetően az érintett tagállam állampolgáraival egyenlő bánásmódban kell részesülniük, figyelemmel ugyanakkor arra a lehetőségre, hogy az adott tagállamok az ezen irányelvben meghatározott konkrét esetekben korlátozhatják az egyenlő bánásmód elvének alkalmazását. […]
[…]
(61)      Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és elismeri [a Chartában] elismert elveket, az [EUSZ 6. cikkel] összhangban.”
6        Ezen irányelv „Tárgy” címet viselő 1. cikkének szövege a következő:
„Ez az irányelv meghatározza:
a)      a harmadik országbeli állampolgároknak és adott esetben családtagjaiknak kutatás, tanulmányok folytatása, gyakorlat vagy az Európai Önkéntes Szolgálat keretében végzett önkéntes szolgálat, illetve ha a tagállamok úgy döntenek, diákcsereprogramok vagy oktatási projektek, az Európai Önkéntes Szolgálat keretén kívül végzett önkéntes szolgálat vagy au pair tevékenység céljából a tagállamok területére való beutazására és 90 napon túli ott tartózkodására vonatkozó feltételeket, valamint az ilyen személyek jogait;
[…]”
7        Az említett irányelv „Hatály” címet viselő 2. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelvet olyan harmadik országbeli állampolgárokra kell alkalmazni, akik kutatás, tanulmányok folytatása, gyakorlat vagy az Európai Önkéntes Szolgálat keretében végzett önkéntes szolgálat céljából valamely tagállam területére történő beutazás és tartózkodás iránti kérelmet terjesztenek elő, vagy akik már megkapták ezt az engedélyt. A tagállamok dönthetnek úgy is, hogy ennek az irányelvnek a rendelkezéseit a harmadik országok olyan állampolgáraira is alkalmazzák, akik beutazásuk és tartózkodásuk engedélyezésére irányuló kérelmüket diákcsereprogram vagy oktatási projekt megvalósítása, az Európai Önkéntes Szolgálat keretén kívül végzett önkéntes szolgálat vagy au pair tevékenység céljából terjesztik elő.”
8        Ugyanezen irányelv „Kedvezőbb feltételeket biztosító rendelkezések” címet viselő 4. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ez az irányelv nem érinti az alábbiakban foglalt kedvezőbb rendelkezéseket:
a)      az Unió vagy az Unió és tagállamai, valamint egy vagy több harmadik ország között kötött két‑ vagy többoldalú megállapodások; vagy
b)      az egy vagy több tagállam és egy vagy több harmadik ország között kötött két‑ vagy többoldalú megállapodások.”
9        A 2016/801 irányelv 5. cikkének (1) és (3) bekezdése értelmében:
„(1)      Valamely harmadik országbeli állampolgár ezen irányelv alapján történő beutazásának és tartózkodásának feltétele azoknak az igazoló dokumentumoknak az ellenőrzése, amelyek bizonyítják, hogy a harmadik országbeli állampolgár megfelel:
a)      a 7. cikkben rögzített általános feltételeknek; és
b)      a 8., 11., 12., 13., 14. vagy a 16. cikkben megállapított vonatkozó különös feltételeknek.
[…]
(3)      Ha valamennyi általános és különös feltétel teljesül, a harmadik országbeli állampolgár jogosulttá válik arra, hogy engedélyt kapjon.
Ha egy tagállam kizárólag a saját területén állít ki tartózkodási engedélyt, és az ezen irányelvben meghatározott valamennyi beutazási és tartózkodási feltétel teljesül, az érintett tagállam kiállítja a szükséges vízumot a harmadik országbeli állampolgár számára.”
10      Ezen irányelv „Általános feltételek” címet viselő 7. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„Harmadik országbeli állampolgár ezen irányelv értelmében vett beutazása és tartózkodása tekintetében a kérelmezőnek be kell mutatnia:
[…]
c)      azt a bizonyítékot, hogy a harmadik országbeli állampolgár rendelkezik olyan betegbiztosítással, illetve – ha a nemzeti jog így rendelkezik – igényelte azt, amely az érintett tagállam állampolgárai tekintetében szokásosan fedezett valamennyi kockázat fedezésére kiterjed. A biztosításnak a tervezett tartózkodás időtartamára érvényesnek kell lennie;
[…]
e)      az érintett tagállam által kért módon az arra vonatkozó bizonyítékot, hogy a harmadik országbeli [állampolgár a] tervezett tartózkodása alatt a tagállam szociális segítségnyújtási rendszerének igénybevétele nélkül rendelkezni fog a megélhetéséhez szükséges anyagi fedezettel, továbbá a visszautazásának költségeihez szükséges anyagi fedezettel. A szükséges anyagi fedezet elbírálása az adott eset egyedi vizsgálatán alapul, és annak során figyelembe kell venni azokat a forrásokat, amelyeket például támogatás, ösztöndíj, érvényes munkaszerződés vagy kötelező érvényű állásajánlat vagy valamely [diákcsereprogramokat] működtető szervezet, gyakornokokat fogadó szervezet, önkéntes szolgálati rendszereket működtető szervezet, fogadó család vagy egy au paireket közvetítő szervezet pénzügyi kötelezettségvállalása biztosít.”
11      Az említett irányelv „Önkéntesekre vonatkozó különös feltételek” címet viselő 14. cikke (1) bekezdésének a) pontja a következőképpen rendelkezik:
„A 7. cikkben előírt általános feltételeken túlmenően, egy harmadik országbeli állampolgár beutazását és tartózkodását önkéntes szolgálat teljesítése céljából kérelmezőnek a következő feltételeket is teljesítenie kell:
a)      valamely fogadó szervezettel, illetve amennyiben az érintett tagállam nemzeti joga így rendelkezik, az adott tagállamban az olyan önkéntes szolgálati rendszerért felelős más szervvel kötött megállapodást kell bemutatnia, amelyben a harmadik országbeli állampolgár részt vesz. A megállapodás tartalmazza:
[…]
v)      az önkéntes személy tartózkodásának teljes időtartama vonatkozásában a megélhetési és szállásköltségek fedezéséhez rendelkezésre álló anyagi forrásokat; és
[…]”
12      Ugyanezen irányelv „Eljárási garanciák és átláthatóság” címet viselő 34. cikkének (3) bekezdése így rendelkezik:
„Ha a kérelem alátámasztására benyújtott információk vagy dokumentumok hiányosak, az illetékes hatóságok a kérelmezőt észszerű határidőn belül tájékoztatják, hogy milyen további információkra van szükség, és ezek benyújtására észszerű határidőt állapítanak meg. Amíg az illetékes hatóságok nem kapják meg a kért további információkat[,] az (1) és (2) bekezdésben említett határidőt fel kell függeszteni. Ha e további információkat vagy dokumentumokat nem nyújtják be a határidőn belül, a kérelem elutasítható.”
A magyar jog
13      A harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (a Magyar Közlöny 2007. évi 1. száma) alapügyben alkalmazandó változata (a továbbiakban: Harmtv.) 2. §‑ának d) pontja értelmében:
„E törvény alkalmazásában […] családtag:
da)      a harmadik országbeli állampolgár vagy a magyar állampolgár házastársa,
db)      a harmadik országbeli állampolgár házastársával közös kiskorú gyermeke (ideértve az örökbefogadott és nevelt gyermeket is),
dc)      a harmadik országbeli állampolgár eltartott kiskorú gyermeke (ideértve az örökbefogadott és nevelt gyermeket is), aki felett a harmadik országbeli állampolgár szülői felügyeleti jogot gyakorol,
dd)      a harmadik országbeli állampolgár vagy a magyar állampolgár házastársának eltartott kiskorú gyermeke (ideértve az örökbefogadott és nevelt gyermeket is), aki felett a házastárs szülői felügyeleti jogot gyakorol,
de)      a kiskorú magyar állampolgár felett szülői felügyeleti joggal rendelkező, a szülői felügyeleti jogát gyakorló, a magyar állampolgárral egy háztartásban élő személy”.
14      A Harmtv. 13. §‑a (1) bekezdésének f) pontja a következőképpen rendelkezik:
„Száznyolcvan napon belül kilencven napot meghaladó tartózkodás céljából az a harmadik országbeli állampolgár utazhat be […] Magyarország területé[re], aki […] tartózkodása teljes időtartamára rendelkezik a lakhatását és megélhetését, valamint a kiutazás költségeit is biztosító anyagi fedezettel.”
15      E törvény 87. §‑a (1) bekezdésének szövege a következő:
„Ha a tényállás tisztázása azt szükségessé teszi, az idegenrendészeti hatóság az ügyfelet nyilatkozattételre hívhatja fel. Az ügyfél nyilatkozatát mind szóban, mind írásban megteheti. Ha az ügyfél nyilatkozatát szóban teszi, arról az eljáró idegenrendészeti hatóság jegyzőkönyvet vesz fel. […]”
16      A harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény végrehajtásáról szóló 114/2007. (V. 24.) Korm. rendelet (a Magyar Közlöny 2007. évi 65. száma, a továbbiakban: Vhr.) 29. §‑ának (5) és (6) bekezdése így rendelkezik:
„(5)      A harmadik országbeli állampolgár a kilencven napot meghaladó tartózkodáshoz szükséges anyagi fedezettel akkor rendelkezik, ha ő maga vagy részére családtagja a rendelkezésére álló jogszerűen megszerzett jövedelemből, illetve vagyonból megélhetése, lakhatása, kiutazása, valamint szükség esetén egészségügyi ellátása költségeit biztosítani tudja.
(6)      A kilencven napot meghaladó tartózkodásra jogosító vízum, valamint a tartózkodási engedély kiadására irányuló eljárásban a megélhetés különösen az alábbiakkal igazolható:
a)      magyar fizetőeszközzel vagy magyarországi hitelintézetnél átváltható külföldi fizetőeszközzel;
b)      a harmadik országbeli állampolgárt magyarországi pénzforgalmi szolgáltatónál készpénz felvételére jogosító okirattal (fizetési számlaszerződés, betétkönyv stb.) és a rendelkezésre álló készpénzfedezetre vonatkozó hitelintézeti igazolással;
c)      magyarországi kereskedelmi forgalomban elfogadott készpénz‑helyettesítő fizetőeszközzel (csekk, hitelkártya stb.) és a rendelkezésre álló készpénzfedezetre vonatkozó hitelintézeti igazolással;
d)      hatósági hozzájárulással ellátott érvényes meghívólevéllel;
e)      lefoglalt és kifizetett szálláshely és ellátás meglétét igazoló okirattal;
f)      megélhetést biztosító magyarországi vagyon, vagyoni értékű jog, vagyoni érték meglétét igazoló közokirattal vagy teljes bizonyító erejű magánokirattal;
g)      a kérelmező által Magyarország területén folytatni kívánt vagy folytatott jogszerű keresőtevékenységből származó jövedelem igazolásával;
h)      külföldről folyósított rendszeres jövedelemről szóló igazolással;
i)      a Magyarország területén tartózkodási vízummal vagy tartózkodási engedéllyel, bevándorolt vagy letelepedett jogállással, külön törvény szerint tartózkodási kártyával vagy állandó tartózkodási kártyával rendelkező, illetve menekültként elismert családtag közjegyzői okiratba foglalt, a kérelmező eltartását és ellátását biztosító nyilatkozatával, valamint a tartást vállaló személy tartási képességét igazoló okirattal, vagy
j)      más hitelt érdemlő módon.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
17      OS, aki harmadik országbeli állampolgár, Magyarországon 2020. június 30‑ig érvényes, tanulmányi célból kiállított tartózkodási engedéllyel rendelkezett. 2020. június 5‑én tartózkodási engedélyének meghosszabbítása iránti kérelmet (a továbbiakban: meghosszabbítás iránti kérelem) nyújtott be az Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Budapesti és Pest megyei Regionális Igazgatóságához (Magyarország, a továbbiakban: regionális igazgatóság), amelyben tartózkodásának célját illetően hivatalosan „egyéb célként” önkéntes tevékenység folytatását jelölte meg. Egyébiránt jelezte, hogy nagybátyja, aki brit állampolgár, biztosítja számára a magyarországi tartózkodása során szükséges forrásokat.
18      Tartózkodása céljának bizonyítása érdekében OS a Magyarországon székhellyel rendelkező „Mahatma Gandhi Emberi Jogi Egyesület” által 2020. június 1‑jén kiállított olyan szerződést csatolt a meghosszabbítás iránti kérelemhez, amely szerint OS 2020. június 15‑től határozatlan ideig önkéntes tevékenységet folytat ezen egyesületnél. A meghosszabbítás iránti kérelemhez OS csatolta még a saját nevére szóló hathavi részletes bankszámla‑igazolást, nagybátyja eltartói nyilatkozatát, valamint a nagybátyja jövedelmének igazolására szolgáló okiratokat is.
19      A regionális igazgatóság elutasította a meghosszabbítás iránti kérelmet, és elrendelte OS‑nek az állampolgársága szerinti harmadik országba történő kiutasítását, anélkül hogy figyelembe vette volna az OS által a meghosszabbítás iránti kérelem alátámasztása érdekében benyújtott dokumentumokat, azzal az indokkal, hogy OS nagybátyja, akinek OS magyarországi megélhetési forrásait biztosítania kellene, nem minősül a Harmtv. 2. §‑ának d) pontja és a Vhr. 29. §‑ának (5) bekezdése értelmében vett „családtagnak”.
20      OS ezen elutasító határozattal szemben fellebbezést nyújtott be az országos igazgatósághoz. Azt állította, hogy még ha nagybátyja nem is minősül a Harmtv. 2. §‑ának d) pontja értelmében vett „családtagnak”, az OS magyarországi megélhetéséhez szükséges anyagi támogatást a közöttük létrejött kölcsönszerződés alapján akkor is nyújthatja neki. E tekintetben OS olyan nyilatkozatot csatolt a fellebbezéséhez, amely szerint nagybátyja vállalja, hogy abban az egyéves időszakban, amelynek során OS önkéntes tevékenységét végezné, havonta 200 000 forint (HUF) (hozzávetőleg 520 euró) összeget fog folyósítani neki.
21      Mivel az országos igazgatóság helybenhagyta a regionális igazgatóság határozatát, OS keresetet nyújtott be a Fővárosi Törvényszékhez (Magyarország). E kereset alátámasztása érdekében OS kifejtette: annak megállapítása érdekében, hogy a megélhetési és kiutazási költségeinek fedezete nincs biztosítva, az országos igazgatóság nem tagadhatja meg az általa benyújtott bizonyítékok figyelembevételét kizárólag azzal az indokkal, hogy nagybátyja nem minősül a Harmtv. 2. §‑ának d) pontja értelmében vett „családtagnak”. E bíróság előtt OS kijelentette, hogy nagybátyja ajándék formájában, nem pedig tartási kötelezettség jogcímén nyújt neki anyagi támogatást, így maga OS rendelkezik a megélhetéséhez szükséges forrásokkal. Az országos igazgatóság értelmezésével ellentétben ugyanis bármely jogszerűen szerzett jövedelem minősülhet a magyarországi megélhetési költségek fedezésére szolgáló forrásnak.
22      A kérdést előterjesztő bíróság helyt adott OS keresetének. E bíróság többek között úgy ítélte meg, hogy a Vhr. 29. §‑ának (5) és (6) bekezdését akként kell értelmezni, hogy azok a megélhetési eszközök, amelyekkel a tartózkodási engedélyt kérelmező érintett személynek rendelkeznie kell, származhatnak valamely jogszerűen szerzett jövedelemből vagy vagyonból, ebből a szempontból pedig nincs jelentősége, hogy e kérelmező saját jövedelméről vagy olyan jövedelemről van‑e szó, amelyet valamely családtagja bocsátott a kérelmező rendelkezésére.
23      E tekintetben e bíróság azt is megállapította, hogy mivel a Harmtv. nem határozza meg a „jövedelem” fogalmát, azt kell figyelembe venni, hogy e fogalom a nemzeti adójogban milyen tartalommal rendelkezik. Márpedig e területen nem áll fenn semmilyen különbségtétel a jövedelem forrása szerint, így ahhoz nem csupán munkáltatótól lehet hozzájutni, hanem az bármely más magánszemélytől, bármilyen jogcímen is származhat, amint az a jelen ügyben OS által a nagybátyjától kapott anyagi támogatás esetében is így van. Az említett bíróság ebből azt a következtetést vonta le, hogy az országos igazgatóság jogsértő módon járt el, amikor az OS által bejelentett jövedelmet nem vette figyelembe csupán amiatt, hogy az nem valamely családtagjától származik. Következésképpen ugyanezen bíróság megsemmisítette az országos igazgatóság határozatát, és elrendelte, hogy a regionális igazgatóság folytassa le a meghosszabbítás iránti kérelem újbóli vizsgálatát.
24      E határozatot a Kúria (Magyarország) hatályon kívül helyezte, megállapítva, hogy jóllehet valóban lehetséges, hogy az érintett harmadik országbeli állampolgár számára olyan személy biztosítsa a tartózkodása során a megélhetéséhez szükséges forrásokat, aki nem minősül a Harmtv. 2. §‑ának d) pontja értelmében vett „családtagnak”, szükséges az is, hogy ezen állampolgár bizonyítsa, hogy e forrásokkal korlátlanul rendelkezhet, mintha saját jövedeleméről vagy vagyonáról lenne szó. Márpedig a jelen esetben OS nyilatkozatai e tekintetben változóak voltak, mivel a nagybátyja által nyújtott anyagi támogatást egyszer kölcsönnek, máskor pedig ajándéknak minősítette.
25      A Kúria szerint ugyanis ilyen esetben annak megállapításához, hogy teljesülnek‑e az e 29. § (5) bekezdésében foglalt feltételek, elengedhetetlen, hogy a tartózkodási engedély iránti kérelmet benyújtó harmadik országbeli állampolgár megjelölje, hogy ezt az összeget jövedelemnek vagy vagyonnak tekinti‑e, és alátámassza egyrészt azt, hogy ezt az összeget, illetve vagyont végleges jelleggel milyen jogcímen szerezte meg, másrészt pedig azt, hogy azzal korlátlanul sajátjaként rendelkezik.
26      Így, még ha a harmadik személy által nyújtott anyagi támogatást bizonyos esetekben e kérelmező jövedelmének, illetve vagyonának is lehetne tekinteni, ehhez mind a jövedelmet biztosító harmadik személy, mind pedig a kérelmező részéről következetesen egyező bizonyítékok benyújtására és nyilatkozatok megtételére lenne szükség, ideértve azt is, hogy e jövedelmek milyen jogcímen alapulnak. A források rendelkezésre bocsátásának jogcímére, illetve a források jellegére vonatkozó nyilatkozatokat tehát az eljárás során nem lehet folyamatosan változtatgatni, mivel ellenkező esetben sérülne mind e nyilatkozatok hitelessége, mind pedig magának a kérelmezőnek a szavahihetősége.
27      A Kúria új eljárásra kötelezte a Fővárosi Törvényszéket – amely a kérdést előterjesztő bíróság –, utasítva őt annak vizsgálatára, hogy OS nyilatkozatai a nyújtott jövedelem, illetve vagyontárgy tekintetében következetesen egyezőek‑e, és kellően alá vannak‑e támasztva, aminek hiányában a nyújtott összeg nem tekinthető úgy, mint amely OS sajátja lenne.
28      A kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy a Kúria által megkövetelt e vizsgálatok összeegyeztethetők‑e az uniós joggal. Olyan kritériumokról van ugyanis szó, amelyek kiegészítik a 2016/801 irányelvben, különösen annak 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjában előírtakat, anélkül hogy a kérelmező adott esetben helyesbíthetné nyilatkozatait, e kritériumokkal kapcsolatban pedig benyújthatná a releváns bizonyítékokat.
29      E bíróság úgy véli, hogy jóllehet a tartózkodási engedély kérelmezője az e 7. cikk (1) bekezdésének e) pontjában előírt feltételnek megfelelően köteles az érintett tagállam által kért módon bizonyítani, hogy a tervezett tartózkodás alatt a tagállam szociális segítségnyújtási rendszerének igénybevétele nélkül rendelkezni fog a megélhetéséhez szükséges anyagi fedezettel (a továbbiakban: szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltétel), a tagállamokat e rendelkezés végrehajtása során megillető mozgástér mindenekelőtt a bizonyítékok vizsgálatának módjaira vonatkozik, és csak kivételesen foglalja magában az említett rendelkezésben előírtakon túlmenő további kritériumok hozzáadását. Másként fogalmazva, az említett bíróság arra keresi a választ, hogy milyen terjedelmű a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltételt illetően a tagállamokat megillető mérlegelési mozgástér, pontosabban, hogy e feltétel vizsgálata során csak ezen irányelv 7. cikke (1) bekezdésének rendelkezéseit kell‑e figyelembe venniük, továbbá kizárólag azokat a ténybeli elemeket, amelyek relevánsak annak vizsgálata szempontjából, hogy teljesülnek‑e az e rendelkezésekből eredő feltételek, vagy a nemzeti jogalkotó előírhat‑e olyan további követelményeket, mint például az anyagi támogatás alapjául szolgáló jogcímre vonatkozó következetes nyilatkozatok, vagy akár annak bizonyítása, hogy a harmadik személy által a kérelmező rendelkezésére bocsátott összeget a jövőben véglegesen és korlátlanul fel lehet használni.
30      Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság arra is keresi a választ, hogy egyrészt, a Kúria által meghatározott feltételek nem ellentétesek‑e a 2016/801 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjával, különösen pedig, hogy annak vizsgálata szempontjából, hogy az e rendelkezésben megállapított feltételek teljesülnek‑e, meghatározó‑e az a kérdés, hogy valamely pénzösszegnek a kérelmező általi megszerzése végleges jelleggel történt‑e, vagyis a kérelmező e pénzösszeget vajon ajándékként vagy kölcsönként kapta, vagy a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltétel teljesítéséhez az is elegendő, ha az ezen anyagi támogatást nyújtó személy nyilatkozatot tesz, amelyben pontosítja, hogy a pénzösszeget az említett kérelmező megélhetési költségeinek fedezésére szánja. Másrészt, e bíróság arra keresi a választ, hogy az előtte folyamatban lévő ügyben milyen hatása van az uniós jog elsőbbsége elvének, tekintettel arra, hogy e további követelmények összességét nem a nemzeti jogalkotó írja elő, hanem azok egy legfelső szintű olyan bíróság ítélkezési gyakorlatából erednek, amelynek határozatai kötelező erejűek, jogorvoslattal pedig nem támadhatók.
31      E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság a Bíróság ítélkezési gyakorlatára hivatkozva arra keresi a választ, hogy a 2016/801 irányelvben foglaltakhoz képest további beutazási és tartózkodási feltételek előírása nem bizonyulhat‑e ellentétesnek az ezen irányelv által követett célokkal, amelyek arra irányulnak, hogy elősegítsék a harmadik országbeli állampolgárok mobilitását annak érdekében, hogy önkéntes tevékenységet folytassanak az Unióban, továbbá az említett irányelv (2) preambulumbekezdése által kiemelt jogbiztonsággal, az (54) preambulumbekezdése szerinti méltányos bánásmóddal, valamint a (61) preambulumbekezdése által alkalmazandóként felhívott Charta 45. és 47. cikkei által deklarált szabad mozgás és tartózkodás jogával, valamint a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való joggal.
32      Az előterjesztő bíróság végül azt a kérdést veti fel, hogy a 2016/801 irányelv (42) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett hatékony jogorvoslathoz való joggal és a tisztességes eljárás követelményével ellentétes‑e a tartózkodási engedély iránti kérelem vizsgálatára irányuló olyan eljárás, amely arra kötelezi a hatáskörrel rendelkező hatóságokat, hogy anélkül vizsgálják meg az érintett harmadik országbeli állampolgár által a részére nyújtott anyagi támogatás jogcímével kapcsolatban tett nyilatkozatot és az e nyilatkozathoz csatolt igazoló okiratokat, hogy e harmadik országbeli állampolgárt a közigazgatási eljárás során figyelmeztették volna arra, hogy a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltétel teljesüléséhez az is szükséges, hogy a nyilatkozatai, valamint a részére ily módon anyagi támogatást nyújtó személy nyilatkozatai következetesek legyenek, illetve anélkül, hogy e feltétel megállapítása érdekében fel lehetne hívni őt arra, hogy e tekintetben további nyilatkozatokat tegyen, és további igazoló okiratokat nyújtson be.
33      E körülmények között a Fővárosi Törvényszék úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Megfelel‑e a [2016/801] irányelv (2) és (41) preambulumbekezdésében, továbbá az 1. cikk[ének] a) pontjában és a 4. cikk[ének] (1) bekezdésében meghatározott célokra tekintettel az [ezen] irányelv 7. cikk[e] (1) bekezdés[ének] e) pontja alapján a tagállamok részére biztosított mérlegelési mozgástérnek az a tagállami gyakorlat, [a]mely a megélhetés elfogadásához – annak igazolását követően, hogy az önkéntes munkát végezni kívánó harmadik országbeli kérelmező családtagnak nem minősülő rokona jogszerűen megszerzett jövedelméből biztosítani képes és biztosítja a megélhetéshez szükséges összeg rendszeres átutalásával a kérelmező megélhetéséhez és visszautazásához elegendő jövedelmet, illetőleg anyagi fedezetet – további feltételként azt is előírja, hogy a kérelmező pontosan jelölje meg, hogy a kapott összeg jövedelem‑e, vagy vagyon, továbbá okirattal támassza alá, hogy e jövedelmet, illetve vagyont milyen jogcímen szerezte meg, valamint, hogy a pénz vagy vagyon felett véglegesen és korlátlanul a sajátjaként rendelkezik‑e?
2)      Az uniós jog elsőbbségének elvére, az EUMSZ 79. [cikk] szerinti méltányos bánásmódra, a Charta 45. cikkében deklarált tartózkodás szabadságára és a 47. cikkben deklarált hatékony jogorvoslat és tisztességes eljárás elvére, továbbá a [2016/801] irányelv (54) és (61) preambulumbekezdésére, de különösen a jogbiztonság elvére tekintettel befolyásolja‑e az 1. kérdésre adott választ az a körülmény, hogy az 1. kérdésben ismertetett feltételeket a tartózkodási engedélyekre egységesen vonatkozó tagállami jogszabályok nem tartalmazzák, ekként azokat nem a jogalkotó, hanem a legutolsó tagállami bírói fórum írta elő precedensnek tekintendő jogalkalmazása során?
3)      Amennyiben a megélhetés elfogadásához a tagállami jogalkalmazás során előírtaknak megfelelő, fentebb ismertetett feltételekre vonatkozó nyilatkozat és okirati igazolás is szükséges, az esetben akként kell‑e értelmezni a [2016/801] irányelv 7. cikk[e] (1) bekezdés[ének] e) pontját az EUMSZ 79[.] [cikk] által előírt méltányos bánásmód követelményére, a Charta 47. cikkében deklarált hatékony jogorvoslat és tisztességes eljárás elvére, a [2016/801] irányelv (2) preambulumbekezdése szerinti jogbiztonság követelményére, továbbá a (41) és (42) preambulumbekezdések előírásaira mint eljárásjogi garanciákra figyelemmel, hogy a jogszabályokban előírtaknak kizárólag az a tagállami gyakorlat felel meg, amely a jogkövetkezményekre való figyelmeztetéssel hívja fel a kérelmezőt a szükségesnek tartott további feltételek egybehangzó és következetes megnevezésére és igazolására, és csak az ügyféli jogok ekkénti biztosítása, valamint az eljárási garanciák érvényesülése esetén utasítja el a tartózkodási engedély iránti kérelmet a bírói gyakorlat által előírt feltételek bizonyítatlansága miatt?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az elfogadhatóságról
34      A magyar kormány úgy véli, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlan, mivel az alapeljárás nem tartozik a 2016/801 irányelv hatálya alá.
35      Először is, OS formailag nem jelezte, hogy a meghosszabbítás iránti kérelem célja „önkéntes tevékenység folytatása”. E kérelmet ugyanis formailag „egyéb célú” tartózkodás céljából nyújtották be.
36      Másodszor, amint azt ezen irányelv 2. cikkének a (21) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdése előírja, a magyar jogalkotó úgy határozott, hogy az említett irányelvet harmadik országok olyan állampolgáraira is alkalmazza, akik az Európai Önkéntes Szolgálat keretein kívüli önkéntes szolgálat céljából kérelmezik az e tagállam területére való beutazásuk engedélyezését.
37      Ez esetben ugyanakkor a magyar kormány azt állítja, hogy összhangban az ugyanezen irányelv 14. cikke (1) bekezdésének a) pontja által a tagállamok számára biztosított mérlegelési mozgástérrel, a nemzeti szabályozás megköveteli, hogy az a fogadó szervezet, amelynek keretein belül az önkéntes tevékenység gyakorlását tervezik, bejelentési kötelezettségnek tegyen eleget. Márpedig a jelen ügyben erre nem került sor azon egyesület esetében, amelynek keretein belül OS ilyen tevékenységet végez.
38      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróság által saját felelősségére meghatározott jogszabályi és ténybeli háttér alapján – amely helytállóságának vizsgálata nem a Bíróság feladata – az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A nemzeti bíróság által előterjesztett kérelem Bíróság általi elutasítása csak abban az esetben lehetséges, amennyiben nyilvánvaló, hogy az uniós jog kért értelmezése nem függ össze az alapjogvita tényállásával vagy tárgyával, illetve ha a szóban forgó probléma hipotetikus jellegű, vagy nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli és jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (2024. szeptember 12‑i Sagrario ítélet, C‑63/23, EU:C:2024:739, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
39      Márpedig a jelen ügyben, amint az kitűnik az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből, és amint azt a magyar kormány is elismerte a Bíróság előtti tárgyaláson, az alapjogvita olyan határozatra vonatkozik, amelyben a hatáskörrel rendelkező hatóságok azzal az indokkal utasították el az OS által meghosszabbítás iránt benyújtott kérelmet, hogy nem teljesült a magyar jogrendbe átültetett 2016/801 irányelvben előírt, a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó azon feltétel, amely a kérdést előterjesztő bíróság által a Bírósághoz intézett kérdések tárgyát képezi.
40      E körülmények között nem tűnik ki nyilvánvalóan, hogy az uniós jog kért értelmezése semmilyen összefüggésben ne lenne az alapjogvita tényállásával vagy tárgyával.
41      Ennélfogva az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.
Az ügy érdeméről
42      Kérdéseivel, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2016/801 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontját és az uniós jog elsőbbségének elvét akként kell‑e értelmezni, hogy:
–        egyrészt, ezen irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjával ellentétes az olyan nemzeti gyakorlat, amely az önkéntes szolgálat céljából tartózkodási engedélyt kérelmező harmadik országbeli állampolgár esetében ahhoz, hogy az e rendelkezésben előírt, a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltételt teljesítettnek lehessen tekinteni, megköveteli – annak fenntartásával, hogy az erre vonatkozó nyilatkozatok következetesek legyenek –, hogy ezen állampolgár bizonyítsa, hogy teljesülnek bizonyos olyan konkrét kritériumok, amelyek az e fedezetet képező források jövedelemként vagy vagyonként történő azonosítására, az említett források ezen állampolgár általi megszerzésének jogcímére, valamint arra vonatkoznak, hogy az állampolgár e forrásokkal véglegesen és korlátlanul sajátjaként fog rendelkezni,
–        másrészt pedig, az uniós jog elsőbbségének elvére tekintettel ez akkor is így van, ha e követelmények egy legfelső szintű olyan nemzeti bíróság ítélkezési gyakorlatából erednek, amelynek határozatai kötelező precedens jelleggel rendelkeznek.
43      Először is, ami a tartózkodási engedély 2016/801 irányelv alapján történő kiállításához kapcsolódó feltételeket illeti, emlékeztetni kell arra, hogy ezen irányelv 5. cikkének (3) bekezdése értelmében az a harmadik országbeli állampolgár, aki valamely tagállam területére történő beutazás és ott-tartózkodás iránti kérelmet nyújtott be, akkor jogosult az ott‑tartózkodásra vonatkozó engedélyre, ha megfelel egyrészt az ezen irányelv 7. cikkében meghatározott általános feltételeknek, másrészt pedig a benyújtott kérelem típusától függően alkalmazandó különös feltételeknek, a jelen esetben az említett irányelv 14. cikkében az önkéntes szolgálat céljából történő beutazás és tartózkodás iránti kérelmekre előírt feltételeknek.
44      Ebből következik, hogy ezen 5. cikk (3) bekezdése értelmében a tagállamok kötelesek önkéntes szolgálat céljából tartózkodási engedélyt kiadni annak a kérelmezőnek, aki megfelel a 2016/801 irányelv 7. és 14. cikkében meghatározott követelményeknek (lásd analógia útján: 2024. július 29‑i Perle ítélet, C‑14/23, EU:C:2024:647, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
45      A tagállamok tehát a harmadik országbeli állampolgárok önkéntes szolgálat céljából történő beutazását és tartózkodását illetően nem vezethetnek be az e 7. és 14. cikkben előírtakon túlmenő további feltételeket (lásd analógia útján: 2014. szeptember 10‑i Ben Alaya ítélet, C‑491/13, EU:C:2014:2187, 30. pont).
46      Ebből következik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság kérdéseinek megválaszolása érdekében pontosítani kell, hogy mit kell érteni az „anyagi fedezet” e 7. cikk (1) bekezdésének e) pontja értelmében vett fogalma alatt, különösen pedig azt kell meghatározni, hogy az vajon függ‑e olyan konkrét kritériumoktól, amelyek az érintett források jellegére, eredetére, a harmadik országbeli állampolgár által hivatkozott jogcímre vagy azokra a módozatokra vonatkoznak, amelyek szerint e források ezen állampolgár rendelkezésére állnak.
47      A jelen ügyben az említett 7. cikk (1) bekezdésének e) pontja előírja, hogy az érintett tagállam felhívására a harmadik országbeli állampolgárnak bizonyítania kell, hogy a tervezett tartózkodása alatt a tagállam szociális segítségnyújtási rendszerének igénybevétele nélkül rendelkezni fog a megélhetéséhez szükséges anyagi fedezettel, továbbá a visszautazásának költségeihez szükséges anyagi fedezettel. E rendelkezés azt is pontosítja, hogy a források elegendő jellegének elbírálása az adott eset egyedi vizsgálatán alapul, és annak során figyelembe kell venni azokat a forrásokat, amelyeket például támogatás, ösztöndíj, érvényes munkaszerződés vagy kötelező érvényű állásajánlat vagy valamely diákcsereprogramokat működtető szervezet, gyakornokokat fogadó szervezet, önkéntes szolgálati rendszereket működtető szervezet, fogadó család vagy au paireket közvetítő szervezet pénzügyi kötelezettségvállalása biztosít.
48      Mivel ugyanezen 7. cikk (1) bekezdésének e) pontja nem tartalmaz semmilyen utalást a tagállamok jogára, az „anyagi fedezet” e rendelkezés szerinti fogalmát az uniós jog önálló fogalmának kell tekinteni, és azt az Unió területén egységesen kell értelmezni, függetlenül a tagállamokban használt minősítésektől, figyelembe véve az említett rendelkezés kifejezéseit, valamint azt a kontextust, amelybe illeszkedik, továbbá azon szabályozás célkitűzéseit, amelynek az részét képezi (lásd analógia útján: 2019. október 3‑i X [Huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárok – Stabil, rendszeres és elégséges források] ítélet, C‑302/18, EU:C:2019:830, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49      Egyrészt, ami a 2016/801 irányelv 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának szövegét illeti, e rendelkezés – amint az kitűnik a jelen ítélet 47. pontjából – említést tesz bizonyos olyan forrásokról, amelyek figyelembe vehetők, mint például támogatás, ösztöndíj, vagy valamely önkéntes szolgálati rendszereket működtető szervezet pénzügyi kötelezettségvállalása. E lista nem kimerítő jellege, amely a „például” fordulatban jut kifejezésre, arra utal, hogy az uniós jogalkotó az „anyagi fedezet” fogalmának tág értelmet kívánt tulajdonítani, következésképpen pedig nem vélte úgy, hogy annak értékelése során, hogy a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltétel teljesül‑e, bizonyos forrásokat ki kellene zárni.
50      E megállapítást megerősíti az a követelmény, amely szerint e rendelkezés értelmében a források elegendő jellegének értékelése az adott eset egyedi vizsgálatán alapul. Ebből következik, hogy az ilyen értékelés tárgyának annak ellenőrzésére kell korlátozódnia, hogy az érintett harmadik országbeli állampolgár a tervezett tartózkodás során rendelkezhet‑e elegendő forrásokkal ahhoz, hogy az érintett tagállam szociális segítségnyújtási rendszerének igénybevétele nélkül fedezze a megélhetési költségeit, valamint a visszautazás költségeit, anélkül hogy ezen túlmenően meg kellene bizonyosodni arról, hogy a szóban forgó források megfelelnek‑e egyes konkrét kritériumoknak, így különösen a jellegüket, eredetüket vagy azon módozatokat illetően, amelyek szerint e források az érintett harmadik országbeli állampolgár rendelkezésére állnak.
51      Egyébiránt ezen egyedi vizsgálat keretében a 2016/801 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontja olyan források figyelembevételét irányozza elő, amelyek fennállását többek között valamely önkéntes szolgálati rendszereket működtető szervezet pénzügyi kötelezettségvállalása igazolja. Ebből következik, hogy e rendelkezés nem írja elő az érintett harmadik országbeli állampolgár számára annak bizonyítását, hogy ilyen forrásokkal véglegesen és korlátlanul rendelkezhet, mintha saját jövedelméről vagy vagyonáról lenne szó.
52      Következésképpen e rendelkezés szövege arra utal, hogy a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltétel teljesítése nem függ attól, hogy azok a források, amelyekkel az érintett harmadik országbeli állampolgár a tervezett tartózkodás során rendelkezni fog, jövedelemnek vagy vagyonnak minősülnek‑e, továbbá nem függ e források megszerzésének jogcímétől vagy attól, hogy ezen állampolgár azokkal véglegesen és korlátlanul sajátjaként rendelkezhet‑e majd. Az ilyen kritériumok olyan további feltételeknek minősülnek, amelyek megállapítása a tagállamok számára nem megengedett, amint arra a jelen ítélet 45. pontja emlékeztet.
53      Másrészt, ezt az értelmezést megerősíti az a kontextus, amelybe a 2016/801 irányelv illeszkedik, és amelynek szerves részét képezik azok az uniós jogi jogforrások, amelyek a valamely tagállam területén való tartózkodás jogát az ezen irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjában előírthoz hasonló, „anyagi fedezetre” vonatkozó feltétel teljesítésétől teszik függővé.
54      E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 2004/38 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja előírja, hogy valamennyi uniós polgárnak joga van ahhoz, hogy valamely másik tagállam területén három hónapot meghaladóan tartózkodjon, amennyiben, egyebek mellett, rendelkezik a saját maga és családtagjai eltartásához elegendő forrásokkal ahhoz, hogy tartózkodása folyamán ne jelentsen terhet a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszerére.
55      E tekintetben, amint az kitűnik a Bíróság ítélkezési gyakorlatából, az e rendelkezésben szereplő „elegendő forrásokkal rendelkez[ik]” kifejezést úgy kell értelmezni, hogy elegendő, ha az uniós polgárok rendelkezésére állnak ilyen források, anélkül hogy e rendelkezés a legcsekélyebb követelményt is tartalmazná e források eredetét illetően, mivel e forrásokat többek között valamely harmadik országbeli állampolgár is biztosíthatja számukra (lásd ebben az értelemben: 2015. július 16‑i Singh és társai ítélet, C‑218/14, EU:C:2015:476, 74. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
56      Közelebbről, az elegendő forrásokra vonatkozó, a 2004/38 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt feltétel nem követeli meg, hogy az érintettnek magának kelljen ilyen forrásokkal rendelkeznie, mivel a Bíróság többek között kimondta, hogy az érintett hivatkozhat az őt kísérő családtag forrásaira is (lásd ebben az értelemben: 2015. július 16‑i Singh és társai ítélet, C‑218/14, EU:C:2015:476, 75. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
57      Hasonlóképpen, a 2003/109 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja, amely a „huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező” jogállás valamely tagállam területén történő megszerzésének feltételeire vonatkozik, többek között előírja, hogy e tagállamnak meg kell követelnie a harmadik országbeli állampolgártól annak bizonyítását, hogy önmaga és eltartott családtagjai számára stabil és rendszeres forrásokkal rendelkezik, amelyek elegendők önmaga és családtagjai eltartására, anélkül hogy az érintett tagállam szociális segélyezési rendszerére szorulnának.
58      Márpedig a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az e rendelkezésben említett források eredete nem meghatározó kritérium az érintett tagállam számára annak vizsgálata szempontjából, hogy e források megfelelnek‑e az e rendelkezésben előírt feltételeknek (lásd ebben az értelemben: 2019. október 3‑i X [Huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárok – Stabil, rendszeres és elégséges források] ítélet, C‑302/18, EU:C:2019:830, 41. pont).
59      Közelebbről, a Bíróság megállapította, hogy a 2003/109 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő „jövedelemforrások” fogalma nem kizárólag a „huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező” jogállást kérelmező „saját forrásaira” vonatkozik, hanem kiterjedhet a harmadik személy által e kérelmező rendelkezésére bocsátott forrásokra is, amennyiben az érintett kérelmező egyéni helyzetét figyelembe véve e források úgy tekinthetők, hogy megfelelnek az e rendelkezésben előírt feltételeknek (lásd ebben az értelemben: 2019. október 3‑i X [Huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárok – Stabil, rendszeres és elégséges források] ítélet, C‑302/18, EU:C:2019:830, 44. pont).
60      Következésképpen a 2004/38 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja és a 2003/109 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja a Bíróság értelmezése szerint megerősíti, hogy annak analógia útján történő értékelése érdekében, hogy teljesül‑e a 2016/801 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjában előírt, a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltétel, az e tekintetben releváns források nem függenek bizonyos olyan konkrét kritériumok teljesítésétől, amelyek e források jövedelemként vagy vagyonként történő azonosítására, az érintett harmadik országbeli állampolgár általi megszerzésük jogcímére, valamint arra vonatkoznak, hogy az állampolgár e forrásokkal véglegesen és korlátlanul sajátjaként rendelkezik.
61      Harmadrészt, a 2016/801 irányelv által követett célok szintén megerősítik ezen irányelv 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ezen értelmezését.
62      Az említett irányelv (3) preambulumbekezdése ugyanis többek között kimondja, hogy az Unión kívülről érkező bevándorlás az egyik forrása a magasan képzett munkaerőnek, továbbá hogy e személyek fontos szerepet töltenek be az alapvető uniós eszköz, a humán tőke kialakításában, valamint az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés biztosításában.
63      Egyébiránt a 2016/801 irányelv a (20) preambulumbekezdése értelmében arra irányul, hogy támogassa az Európai Önkéntes Szolgálat arra irányuló célkitűzését, hogy fokozza a szolidaritást, a kölcsönös megértést és a toleranciát a fiatalok és olyan társadalmak között, amelyekben élnek, továbbá hogy hozzájáruljon a társadalmi kohézió megerősítéséhez és a fiatalok aktív polgári szerepvállalásának előmozdításához. Ezenkívül ezen irányelv (21) preambulumbekezdése kimondja, hogy a tagállamoknak lehetőségük van arra, hogy az említett irányelv rendelkezéseit a tanulókra, az Európai Önkéntes Szolgálathoz nem tartozó önkéntesekre és az au pairekre is alkalmazzák annak érdekében, hogy megkönnyítsék beutazásukat és tartózkodásukat, valamint biztosítsák jogaikat.
64      Ebből következik – amint azt lényegében a főtanácsnok is hangsúlyozta indítványának 48. pontjában –, hogy a 2016/801 irányelv célja nem más, mint – a jelen ügyben – az önkéntesek vonatkozásában megkönnyíteni a beutazást és tartózkodást, amennyiben e személyek rendelkeznek az ahhoz szükséges forrásokkal, hogy ne jelentsenek terhet az érintett tagállam, különösen pedig annak szociális segítségnyújtási rendszere számára.
65      Márpedig ez utóbbi cél eléréséhez elegendő, ha a tartózkodási engedély iránti kérelmet többek között önkéntes szolgálat céljából előterjesztő harmadik országbeli állampolgár bizonyítja, hogy a tervezett tartózkodás során elegendő forrásokkal fog rendelkezni. E tekintetben az arra a kérdésre vonatkozó konkrét kritériumok, hogy e források jövedelemnek vagy vagyonnak minősülnek‑e, továbbá ezen állampolgár azokra milyen jogcímen tarthat igényt, vagy az említett állampolgár azokkal véglegesen és korlátlanul sajátjaként rendelkezik‑e, önmagukban nem relevánsak. Ha az említett forrásokat ilyen kritériumoktól tennék függővé annak értékelése érdekében, hogy a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltétel teljesül‑e, az egyenlő lenne olyan feltételek bevezetésével, amelyek túlmutatnának az ezen irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjában előírt feltételeken, ezáltal pedig akadályozhatnák az említett irányelv által elérni kívánt célok megvalósítását.
66      A jelen ügyben a Bíróság rendelkezésére álló iratanyagból kitűnik, hogy OS‑nek az alapügyben szóban forgó forrásokra vonatkozó nyilatkozatai változóak voltak, mivel e forrásokat az érintett egyszer kölcsönnek, máskor pedig ajándéknak minősítette. Mindazonáltal ki kell emelni – annak fenntartásával, hogy ezt a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie –, hogy az a tény, hogy OS‑nek az önkéntes tevékenység befejezését követően esetlegesen vissza kell térítenie a nagybátyja által nyújtott összegeket, nincs hatással arra, hogy OS rendelkezik‑e majd a szükséges anyagi fedezettel az érintett tagállam területén e célból tervezett tartózkodás során.
67      A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy az a kérdés, hogy teljesül‑e a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltétel, nem függhet attól, hogy az érintett harmadik országbeli állampolgár bizonyítja‑e, hogy teljesülnek bizonyos olyan konkrét kritériumok, amelyek az e fedezetet képező források jövedelemként vagy vagyonként történő azonosítására, az említett források megszerzésének jogcímére, valamint arra vonatkoznak, hogy az állampolgár e forrásokkal véglegesen és korlátlanul sajátjaként fog rendelkezni, mivel ez azt jelentené, hogy a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltételt a 2016/801 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjában előírtakon túlmenő követelményektől tennék függővé.
68      Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság kérdései kiterjednek arra is, hogy milyen bizonyító erejük van a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltétel teljesülésének alátámasztását szolgáló bizonyítékoknak, különösen pedig arra, hogy e feltétel értékelése során milyen jelentőséget kell tulajdonítani az e tekintetben tett nyilatkozatok következetességének, amennyiben az érintett harmadik országbeli állampolgárt nem tájékoztatták arról, hogy az önkéntes szolgálat céljából kért tartózkodási engedély iránti kérelmét elutasíthatják csupán azon az alapon, hogy e nyilatkozatok nem következetesek.
69      E tekintetben, amint azt a főtanácsnok is kiemelte indítványának 54. pontjában, a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltétel teljesülése csak annyiban köthető egyes bizonyítékoknak az érintett harmadik országbeli állampolgár általi előterjesztéséhez, amennyiben e bizonyítékok az e feltétellel kapcsolatos követelményekre vonatkoznak, nem pedig olyan további követelményekre, amelyek túlmutatnak a 2016/801 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjában előírt követelményeken.
70      A jelen ügyben meg kell jegyezni, hogy jóllehet az érintett harmadik országbeli állampolgár rendelkezésére álló források jellege, az általa hivatkozott jogcím és az ilyen rendelkezésre állás feltételei önmagukban nem minősülhetnek olyan további követelményeknek, amelyeknek a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltétel teljesítése alá lenne vetve, ez nem változtat azon, hogy az ilyen megfontolások releváns bizonyítékoknak minősülhetnek az annak megállapítására irányuló értékelés keretében, hogy e feltétel teljesül‑e.
71      E kontextusban azt is hangsúlyozni kell, hogy a Bíróság kimondta, hogy tanulmányi célú tartózkodási engedély kérelmezője esetében a tanulmányi tervére vonatkozó nyilatkozatok következetlenségei a 2016/801 irányelv értelmében minősülhetnek a visszaélésszerű magatartás megállapításában szerepet játszó objektív körülmények egyikének, feltéve hogy ezek kellően nyilvánvalóak, és azokat az adott ügy valamennyi sajátos körülményének figyelembevételével értékelik (lásd ebben az értelemben: 2024. július 29‑i Perle ítélet, C‑14/23, EU:C:2024:647, 53. pont).
72      E megfontolásokból az következik, hogy a 2016/801 irányelv szerinti beutazási és tartózkodási kérelem keretében az azon forrásokkal kapcsolatos nyilatkozatok következetlenségei, amelyek az érintett harmadik országbeli állampolgár rendelkezésére fognak állni, olyan valószínűsítő körülménynek minősülhetnek, amely lehetővé teszi olyan helyzet azonosítását, amelyben az ezen irányelv által előírt feltételek – többek között a tartózkodási engedély önkéntes szolgálat céljából történő kiállítását illetően – nem teljesülnek.
73      Ami az ilyen következetlenségeket illeti, a tagállamokat egyébiránt nem lehet arra kötelezni, hogy előre figyelmeztessék a területükre való beutazás és ott-tartózkodás iránti kérelmet benyújtó harmadik országbeli állampolgárokat arra, hogy amennyiben a kérelmük alátámasztása érdekében tett nyilatkozatok nem következetesek, az a kért tartózkodási engedély megadásának megtagadásához vezethet.
74      Mindamellett emlékeztetni kell arra, hogy a 2016/801 irányelv 34. cikkének (3) bekezdése többek között akként rendelkezik, hogy ha a kérelem alátámasztására benyújtott információk vagy dokumentumok hiányosak, az illetékes hatóságoknak észszerű határidőn belül tájékoztatniuk kell a kérelmezőt, hogy milyen további információkra van szükség, és ezek benyújtására észszerű határidőt kell megállapítaniuk. Következésképpen, amint azt lényegében a főtanácsnok is kiemelte indítványának 63. pontjában, abban az esetben, ha a vizsgálati eljárás során tett nyilatkozatok esetleges következetlenségei folytán kitűnik, hogy hiányoznak az annak értékeléséhez szükséges információk, hogy a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltétel teljesül‑e, észszerű lehetőséget kell biztosítani a kérelmező számára az ilyen információk közlésére.
75      E tekintetben pontosítani kell, hogy az ilyen következetlenségek nem képezhetik akadályát a tartózkodási engedély megadásának, amennyiben az adott ügyre vonatkozó, a 2016/801 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjában előírt egyedi vizsgálatból kitűnik, hogy e következetlenségek ellenére az érintett harmadik országbeli állampolgár elegendő forrásokkal fog rendelkezni a tervezett tartózkodás során, így eleget tesz a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltételnek.
76      Következésképpen az, ha megállapítást nyer, hogy következetlenségek állnak fenn a kérelmező azon forrásokkal kapcsolatos nyilatkozataiban, amelyekkel a tervezett tartózkodás során rendelkezni fog, főszabály szerint nem elegendő annak igazolásához, hogy megtagadják a kért tartózkodási engedély megadását, kivéve ha az ilyen következetlenségekből egyértelműen kitűnik, hogy a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltétel nem teljesül.
77      Ha ugyanis megtagadnák a kért tartózkodási engedély megadását önmagában azon az alapon, hogy a közigazgatási eljárás folyamán változóak voltak az azon forrásokkal kapcsolatos nyilatkozatok, amelyek a tervezett tartózkodás során a kérelmező rendelkezésére fognak állni, ez a 2016/801 irányelv 5. cikkének (3) bekezdésében előírtakkal ellentétes módon azt jelentené, hogy az ilyen engedély megadását az ezen irányelvben előírt feltételeken túlmenően további feltételek tiszteletben tartásától tennék függővé, ami nincs megengedve a tagállamok számára, amint azt a jelen ítélet 45. pontja is felidézi.
78      Harmadszor, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy az uniós jog elsőbbségének elve milyen hatást gyakorol az alapügyben, amennyiben azok a követelmények, amelyek egyrészt az érintett harmadik országbeli állampolgár által megjelölt források jövedelemként vagy vagyonként történő azonosítására, e források megszerzésének jogcímére, valamint arra vonatkoznak, hogy az állampolgár e forrásokkal véglegesen és korlátlanul sajátjaként fog rendelkezni, másrészt pedig azzal kapcsolatosak, hogy az állampolgár által e különböző tekintetben tett nyilatkozatok következetesek legyenek, egy legfelső szintű olyan nemzeti bíróság ítélkezési gyakorlatából erednek, amelynek határozatai kötelező precedens jelleggel rendelkeznek.
79      A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az uniós jog elsőbbségének elve szentesíti az uniós jog elsődlegességét a tagállamok jogával szemben. Ez az elv tehát arra kötelezi a tagállamok valamennyi szervét, hogy biztosítsák a különböző uniós jogi normák teljes érvényesülését, mivel a tagállamok joga nem befolyásolhatja a különböző normáknak az említett államok területére nézve elismert hatását. Ebből az következik, hogy az uniós jog elsőbbségének elve értelmében nem sértheti az uniós jog egységességét és tényleges érvényesülését az, hogy a tagállam – akár alkotmányos jellegű – nemzeti jogi rendelkezésekre hivatkozik (2024. január 11‑i Global Ink Trade ítélet, C‑537/22, EU:C:2024:6, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
80      E kontextusban ki kell emelni, hogy az a nemzeti bíróság, amely élt az EUMSZ 267. cikkben részére biztosított lehetőséggel, az előtte folyamatban lévő jogvita elbírálásánál kötve van a Bíróság által az uniós jog szóban forgó rendelkezései tekintetében adott értelmezéshez, és így adott esetben mellőznie kell valamely felsőbb szintű nemzeti bíróság értékelését, ha úgy ítéli meg, hogy a Bíróság által adott értelmezésre tekintettel az nem áll összhangban az uniós joggal, adott esetben eltekintve az őt arra kötelező nemzeti szabály alkalmazásától, hogy feleljen meg e felsőbb szintű bíróság határozatainak (2024. január 11‑i Global Ink Trade ítélet, C‑537/22, EU:C:2024:6, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
81      Ilyen feltételek között az uniós jog teljes érvényesülésének biztosítására vonatkozó követelmény e nemzeti bíróság azon kötelezettségével jár, hogy adott esetben módosítania kell az állandó ítélkezési gyakorlatot, amennyiben az a nemzeti jognak az uniós joggal összeegyeztethetetlen értelmezésén alapul (2024. január 11‑i Global Ink Trade ítélet, C‑537/22, EU:C:2024:6, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
82      A jelen ügyben tehát a kérdést előterjesztő bíróságot az alapjogvita elbírálása szempontjából köti az uniós jognak a Bíróság által adott értelmezése, adott esetben pedig figyelmen kívül kell hagynia a Kúria ítélkezési gyakorlatából eredő értékelést – annak ellenére, hogy a nemzeti jogszabályok értelmében főszabály szerint köteles lenne annak megfelelni –, ha e bíróság ezen értelmezésre tekintettel úgy ítélné meg, hogy ez az értékelés nem egyeztethető össze az uniós joggal.
83      A fenti megfontolások összességére tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 2016/801 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontját és az uniós jog elsőbbségének elvét a következőképpen kell értelmezni:
–        egyrészt, ezen irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjával ellentétes az olyan nemzeti gyakorlat, amely az önkéntes szolgálat céljából tartózkodási engedélyt kérelmező harmadik országbeli állampolgár esetében ahhoz, hogy az e rendelkezésben előírt, a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltételt teljesítettnek lehessen tekinteni, megköveteli – annak fenntartásával, hogy az erre vonatkozó nyilatkozatok következetesek legyenek –, hogy ezen állampolgár bizonyítsa, hogy teljesülnek bizonyos olyan konkrét kritériumok, amelyek az e fedezetet képező források jövedelemként vagy vagyonként történő azonosítására, az említett források ezen állampolgár általi megszerzésének jogcímére, valamint arra vonatkoznak, hogy az állampolgár e forrásokkal véglegesen és korlátlanul sajátjaként fog rendelkezni,
–        másrészt pedig, az uniós jog elsőbbségének elvére tekintettel ez akkor is így van, ha e követelmények egy legfelső szintű olyan nemzeti bíróság ítélkezési gyakorlatából erednek, amelynek határozatai kötelező precedens jelleggel rendelkeznek.
A költségekről
84      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
A harmadik országbeli állampolgárok kutatás, tanulmányok folytatása, gyakorlat, önkéntes szolgálat, diákcsereprogramok vagy oktatási projektek, és au pair tevékenység céljából történő beutazásának és tartózkodásának feltételeiről szóló, 2016. május 11‑i (EU) 2016/801 európai parlamenti és tanácsi irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontját és az uniós jog elsőbbségének elvét
a következőképpen kell értelmezni:
–        egyrészt, ezen irányelv 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjával ellentétes az olyan nemzeti gyakorlat, amely az önkéntes szolgálat céljából tartózkodási engedélyt kérelmező harmadik országbeli állampolgár esetében ahhoz, hogy az e rendelkezésben előírt, a szükséges anyagi fedezetre vonatkozó feltételt teljesítettnek lehessen tekinteni, megköveteli – annak fenntartásával, hogy az erre vonatkozó nyilatkozatok következetesek legyenek –, hogy ezen állampolgár bizonyítsa, hogy teljesülnek bizonyos olyan konkrét kritériumok, amelyek az e fedezetet képező források jövedelemként vagy vagyonként történő azonosítására, az említett források ezen állampolgár általi megszerzésének jogcímére, valamint arra vonatkoznak, hogy az állampolgár e forrásokkal véglegesen és korlátlanul sajátjaként fog rendelkezni,
–        másrészt pedig, az uniós jog elsőbbségének elvére tekintettel ez akkor is így van, ha e követelmények egy legfelső szintű olyan nemzeti bíróság ítélkezési gyakorlatából erednek, amelynek határozatai kötelező precedens jelleggel rendelkeznek.
Arastey Sahún
Passer
Regan
Gratsias
Smulders
Kihirdetve Luxembourgban, a 2025. november 13-i nyilvános ülésen.
A. Calot Escobar
M. L. Arastey Sahún
hivatalvezető
tanácselnök
*      Az eljárás nyelve: magyar.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.