62021CC0280
JEAN RICHARD DE LA TOUR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2022. június 30. (
1
)
C‑280/21. sz. ügy
P. I.;
a Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos
részvételével
(a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas [Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Menekültpolitika – Menekült jogállás vagy kiegészítő védelmi jogállás – 2011/95/EU irányelv – A menekült jogállás nyújtásának feltételei – Üldöztetés elszenvedésének veszélye – Üldöztetési okok – A »politikai vélemény« fogalma – Állami szinten befolyással rendelkező korrupt csoporttal szembeni tiltakozás”
I. Bevezetés
1.
A jelen ügy a harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült‑ vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13‑i 2011/95/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (
2
) által meghatározott „politikai vélemény” fogalmának értelmezésére vonatkozik.
2.
A Bíróság az elé terjesztett kérdés megválaszolása során pontosítani tudja majd, hogy minek felel meg a politikai vélemény, amelyre menekült jogállás elismerése iránti kérelem alapítható, amennyiben e véleményt nem a kérelmező képviseli, hanem azt az üldöző tulajdonítja neki.
3.
Azt fogom javasolni a Bíróságnak, hogy azt a választ adja, hogy a valakinek tulajdonított politikai véleménynek meg kell felelnie a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontjában szereplő fogalommeghatározásnak, azt az ezen irányelv 4. cikkében előírt feltételek mellett kell megállapítani, és alkalmasnak kell lennie arra, hogy az állami hatóságok részéről megtorláshoz vezessen.
II. Jogi háttér
A.
A nemzetközi jog
4.
A menekültek helyzetére vonatkozó, 1951. július 28‑án Genfben aláírt és a menekültek helyzetére vonatkozó, 1967. január 31‑én New Yorkban aláírt jegyzőkönyvvel (
3
) kiegészített egyezmény (
4
)(a továbbiakban: Genfi Egyezmény) I. fejezete 1. cikke A. pontja (2) bekezdésének első albekezdése értelmében a „menekült” kifejezés minden olyan személyre alkalmazandó, aki „faji, vallási okok, nemzeti hovatartozása, illetve meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozása, avagy politikai meggyőződése miatti üldözéstől való megalapozott félelme miatt az állampolgársága szerinti országon kívül tartózkodik, és nem tudja, vagy az üldözéstől való félelmében nem kívánja annak az országnak a védelmét igénybe venni; vagy aki állampolgársággal nem rendelkezve és korábbi szokásos tartózkodási helyén kívül tartózkodva […] nem tud, vagy az üldözéstől való félelmében nem akar oda visszatérni”.
B.
Az uniós jog
5.
A 2011/95 irányelv (12) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„Ezen irányelv legfőbb célja egyrészről annak biztosítása, hogy valamennyi tagállamban azonos feltételeket alkalmazzanak a nemzetközi védelemre valóban rászorulók beazonosítására, másrészről annak elősegítése, hogy e személyek valamennyi tagállamban hozzáférhessenek az ellátások egy minimális szintjéhez.”
6.
Ezen irányelv „Fogalommeghatározások” című 2. cikke a következőket írja elő:
„Ezen irányelv alkalmazásában az alábbi fogalommeghatározások alkalmazandók:
[…]
d)
»menekült«: harmadik ország olyan állampolgára, aki faji, illetőleg vallási okok, nemzeti hovatartozása, politikai meggyőződése avagy meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozása miatti üldöztetéstől való megalapozott félelme miatt az állampolgársága szerinti országon kívül tartózkodik, és nem tudja, vagy az üldöztetéstől való félelmében nem kívánja annak az országnak a védelmét igénybe venni; vagy olyan hontalan személy, aki korábbi szokásos tartózkodási helyén kívül tartózkodva a fenti okoknál fogva nem tud, vagy az üldöztetéstől való félelmében nem akar oda visszatérni, és akire a 12. cikk nem vonatkozik;
[…]”
7.
Az említett irányelv 4. cikkének (5) bekezdése a következőket írja elő:
„(5) Amennyiben a tagállamok alkalmazzák az (1) bekezdés első mondatában említett elvet [helyesen: Amennyiben a tagállamok alkalmazzák azon elvet], amely szerint a kérelmezőnek meg kell indokolnia a nemzetközi védelem iránti kérelmét, és amennyiben a kérelmező állításait nem támasztják alá dokumentumok vagy egyéb bizonyítékok, úgy ezen állításokat nem kell bizonyítani [helyesen: amennyiben a kérelmező állításainak bizonyos részeit nem támasztják alá dokumentumok vagy egyéb bizonyítékok, ezeket nem kell bizonyítani], amennyiben:
a)
a kérelmező láthatóan mindent megtett kérelmének alátámasztása érdekében;
b)
a kérelmező átadta a rendelkezésére álló valamennyi bizonyítékot [helyesen: valamennyi releváns bizonyítékot], és az egyéb jelentős, de hiányzó bizonyítékok vonatkozásában kielégítő magyarázatot adott;
c)
megállapítható, hogy a kérelmező állításai logikailag összefüggőek és hihetőek, és nem mondanak ellent a kérelmével kapcsolatban ismert általános és egyedi információknak;
d)
a kérelmező az első adandó alkalommal benyújtotta a nemzetközi védelem iránti kérelmét, kivéve, amennyiben alapos indokkal igazolni tudja ennek elmulasztását; és
e)
általánosságban megállapítható a kérelmező szavahihetősége.”
8.
Ugyanezen irányelvnek „Az üldöztetés, illetve a súlyos sérelem forrásai” című 6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Az üldöztetés, illetve a súlyos sérelem forrásai az alábbiak lehetnek:
a)
az állam;
[…]
c)
az államtól független szereplők, amennyiben megállapítható, hogy az a) és b) pontban említett szereplők, ideértve a nemzetközi szervezeteket is, nem képesek vagy nem hajlandók az üldöztetéssel, illetve a súlyos sérelemmel szemben a 7. cikk szerint védelmet nyújtani.”
9.
A 2011/95 irányelv „Az üldöztetés” című 9. cikkének szövege a következő:
„(1)   Egy cselekmény a genfi egyezmény 1. cikkének A. pontja szerint akkor minősül üldözésnek, ha:
a)
jellegénél, illetve ismétlődésénél fogva elegendően súlyos ahhoz, hogy az alapvető emberi jogokat súlyosan megsértse, különös tekintettel az állam azon kötelezettségeire, amelyektől az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény[ (
5
)] 15. cikkének (2) bekezdése értelmében nem lehet eltérni; vagy
b)
különböző olyan intézkedések együtteséből állnak össze, amelyek elég súlyosan sértik az emberi jogokat ahhoz, hogy az érintett személy helyzetére az a) pontban említetthez hasonló módon hassanak.
(2)   Az (1) bekezdés szerinti üldözés többek között a következő cselekmények formájában jelenhet meg:
[…]
b)
olyan törvényi, rendeleti, közigazgatási, rendőrségi és/vagy igazságszolgáltatási intézkedések, amelyek önmagukban hátrányosan megkülönböztető jellegűek, vagy amelyeket hátrányosan megkülönböztető módon alkalmaznak;
c)
aránytalanságok vagy hátrányos megkülönböztetés a büntetőeljárás során, aránytalan vagy hátrányosan megkülönböztető jellegű büntetés;
[…]
(3)   A 2. cikk d) pontjával összhangban, a 10. cikkben említett okok, valamint az e cikk (1) bekezdésében üldözésnek minősített cselekmények, illetve az ilyen cselekményekkel szembeni védelem hiánya között összefüggésnek kell lennie.”
10.
A 2011/95 irányelv „Üldöztetési okok” című 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja, valamint (2) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)   Az üldöztetési okok értékelésekor a tagállamok a következőket veszik figyelembe:
[…]
e)
a politikai vélemény fogalma különösen azt foglalja magában, hogy a kérelmező egy olyan ügyben, amely a 6. cikkben említett potenciális üldözőt, annak politikáját vagy eljárását érinti, meghatározott véleményt, gondolatokat vagy meggyőződést képvisel, függetlenül attól, hogy a kérelmező az adott vélemény, gondolatok vagy meggyőződés alapján cselekedett‑e.
(2)   Annak értékelésekor, hogy a kérelmező üldöztetéstől való félelme megalapozott‑e, nincs jelentősége annak, hogy a kérelmező ténylegesen rendelkezik‑e az üldöztetés alapjául szolgáló faji, vallási, nemzetiségi, társadalmi vagy politikai jellemzőkkel, amennyiben üldözője úgy tekinti, hogy rendelkezik e jellemzőkkel.”
C.
A litván jog
11.
Litvániában a menekült jogállást és a kiegészítő védelmet a 2004. április 29‑i Lietuvos Respublikos įstatymas „Dėl užsieniečių teisinės padėties” Nr. IX‑2206 (a Litván Köztársaság külföldiek jogállásáról szóló IX‑2206. sz. törvénye) (
6
) – többek között a 2011/95 irányelvet a belső jogba átültető – jelen ügyben alkalmazandó 2014. december 18‑i változata szabályozza.
12.
E törvény 71. cikke (3) bekezdésének 4. pontja a következőképpen rendelkezik:
„[A] menedékkérő kötelezettsége, hogy kérelmének elbírálásakor benyújtsa a rendelkezésére álló valamennyi dokumentumot, valamint a menedékjog iránti kérelmének okaira, személyazonosságára, a Litván Köztársaságba való belépésének és tartózkodásának körülményeire vonatkozó részletes és a valóságnak megfelelő magyarázatokat adjon elő, a menedékkérőt továbbá a hatáskörrel rendelkező hatóságok alkalmazottaival és tisztviselőivel való együttműködési kötelezettség terheli.”
13.
Az említett törvény 83. cikke, amely a menedékjog iránti kérelem vizsgálatát szabályozza, (1), (2) és (5) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A menedékjog iránti kérelmet és a kérelmező által a kérelmének alátámasztására szolgáltatott információkat a menedékkérő közreműködésével kell értékelni.
(2)   Amennyiben a kérelem vizsgálata során megállapítást nyer, hogy a menedékkérő jogállásának meghatározásával kapcsolatos körülményeket a kérelmező őszinte erőfeszítései ellenére nem lehet írásbeli bizonyítékokkal alátámasztani, ezeket a körülményeket a kérelmező javára kell értékelni, és a menedékjog iránti kérelmet megalapozottnak kell tekinteni, ha e kérelmet az első adandó alkalommal benyújtották, kivéve, amennyiben a kérelmező alapos indokkal igazolni tudja ennek elmulasztását, ha a menedékkérő átadta a rendelkezésére álló valamennyi releváns bizonyítékot, és az egyéb jelentős, de hiányzó bizonyítékok vonatkozásában kielégítő magyarázatot adott, továbbá, ha megállapítható, hogy a kérelmező állításai hihetőek és logikailag összefüggőek, és nem mondanak ellent a kérelmével kapcsolatban ismert egyedi és általános információknak.
[…]
(5)   E cikk (2) bekezdése nem alkalmazandó, és azokat a körülményeket, amelyeket írásbeli bizonyítékokkal nem lehet megerősíteni, el kell utasítani, ha a menedékkérő a menedékjog iránti kérelem vizsgálata során félrevezeti a vizsgálatot, cselekményeivel vagy mulasztásaival késlelteti vagy megkísérli eltéríteni azt, vagy ha a kérelmező által hivatkozott tények közötti, a menedékjog megadása szempontjából döntő jelentőségű ellentmondások kerülnek megállapításra.”
14.
Ugyanezen törvény 86. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Menekült jogállásban részesül az a menedékkérő, aki faji, illetőleg vallási okok, nemzeti hovatartozása, meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozása avagy politikai meggyőződése miatti üldöztetéstől való megalapozott félelme miatt az állampolgársága szerinti államon kívül tartózkodik, és nem tudja, vagy fél ezen államnak a védelmét igénybe venni, vagy az olyan személy, aki egyetlen külföldi állam állampolgárságával sem rendelkezik, és aki korábbi szokásos tartózkodási helyén kívül tartózkodva a fentiekben felsorolt okoknál fogva nem tud, vagy fél oda visszatérni, amennyiben nem vonatkoznak rá a jelen törvény 88. cikkének (1) és (2) bekezdésében előírt kizáró okok.”
III. Az alapeljárás tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
15.
P. I. bíróság előtt vitatta a Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos (a Litván Köztársaság belügyminisztériumának bevándorlási osztálya; a továbbiakban: bevándorlási osztály) 2020. szeptember 21‑i határozatát, amellyel ez utóbbi azzal az indokkal tagadta meg, hogy P. I. részére Litvániában menekült jogállást biztosítson, hogy nem felel meg az e jogállás megadására vonatkozó, a Litván Köztársaság külföldiek jogállásáról szóló IX‑2206. sz. törvényének 86. cikkében, valamint a Genfi Egyezmény 1. cikkének A. pontjában előírt feltételeknek.
16.
Miután jogorvoslati kérelmét a Vilniaus apygardos administracinis teismas (Vilnius megyei közigazgatási bíróság, Litvánia) 2021. január 21‑én elutasította, P. I. e határozattal szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismashoz (Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága).
17.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a felperes 2019. július 15‑én menedékjog iránti kérelmet nyújtott be, amelyben előadta, hogy 2010‑ben egy harmadik országban, amelynek állampolgárságával rendelkezik, szerződést kötött egy, a hatalmi körökhöz és a hírszerző szolgálatokhoz kapcsolódó személy tulajdonában álló vállalkozással, és e szerződés értelmében 690000 amerikai dollárt (USD) (hozzávetőleg 647500 euró) fizetett e vállalkozásnak, amely összeg visszafizetését kérte, mivel a másik szerződő fél nem ruházta át rá az annak ellenszolgáltatását jelentő részvényeket.
18.
A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy 2015 októberében és novemberében egy – a felperessel szerződést kötő vállalkozás tulajdonosának kezdeményezésére indított – nyomozási eljárás keretében a felperessel szemben aktív intézkedéseket hoztak, hogy a felperes 2015 decemberében kedvezőtlen feltételek mellett lemondott projektjének nagy részéről, és hogy a vállalkozása fölötti ellenőrzést két másik személy tulajdonában álló vállalkozások szerezték meg. E bíróság pontosítja, hogy a büntetőeljárást 2016 januárjában megszüntették, és hogy a felperes megpróbált bíróság előtt védekezni a projektjének jogellenes megszerzésével szemben. Az említett bíróság rámutat, hogy 2016 áprilisában egy, a felperes vállalkozásának új tulajdonosaival kapcsolatban álló férfi által a felperes ellen tett vallomást követően a büntetőeljárás folytatódott, és 2016 decemberében és 2017 januárjában vádemelésről és előzetes letartóztatásról szóló végzésekhez vezetett, továbbá a felperest megfosztották a projekt még tulajdonában álló részétől.
19.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti egyrészt, hogy a felperes nem ért egyet a bevándorlási osztály azon megállapításával, amely szerint nem valószínűsíthető, hogy a felperes politikai véleménye miatti üldöztetés veszélyének van kitéve, jóllehet a felperessel szemben a legfelsőbb vezető kleptokratikus réteghez tartozó személyek általi koholt vádak alapján büntetőeljárás volt folyamatban, mivel e személyek úgy döntöttek, hogy megszerzik és kiürítik a felperes vállalkozását, és másrészt, hogy a felperesnek nincs lehetősége arra, hogy megvédje tulajdonjogát, noha veszélyben van a szabadsága, biztonsága és élete. E bíróság hozzáteszi, hogy a felperes előadta, hogy bár nem vesz részt a politikában, részt vesz az üzleti életben, és hogy a hatóságokkal szoros kapcsolatban álló személyeknek szegült ellen, valamint hogy ebből az okból kifolyólag a politikai véleménye miatti büntetőeljárás veszélyének van kitéve. Az említett bíróság szerint a felperes vitatja a bevándorlási osztály azon elemzését, amely szerint a rendszer, amelynek áldozata, civilizált jog‑ és politikai rendszer, és nincs kapcsolat a szerződést tiszteletben nem tartó vállalkozás tulajdonosa és az emberi jogok megsértése között, jóllehet a felperes korrupt büntetőeljárásokkal szembesül, és az egyik partnere együttműködik a börtönrendszer tisztviselőivel.
20.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a bevándorlási osztály úgy ítélte meg, hogy a felperes nem felel meg sem a menekült jogállás megszerzésére, sem pedig a kiegészítő védelemre vonatkozó feltételeknek, azzal az indokkal, hogy a büntetőeljárások kockázata csak akkor biztosít hozzáférést a menekült jogálláshoz, ha azok a Genfi Egyezmény szerinti egyik okon, tehát a jelen ügyben valós vagy az érintettnek tulajdonított politikai véleményen alapulnak. E bíróság hozzáteszi, hogy a bevándorlási osztály jelzi, hogy vizsgálata feltárta, hogy az azonosított és hihetőnek tekintett okok gazdasági érdekekhez, pénzügyi nyereséghez vagy korrupcióhoz kapcsolódnak.
21.
A kérdést előterjesztő bíróság, miután emlékeztetett arra, hogy a 2011/95 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése értelmében összefüggésnek kell fennállnia az ezen irányelv 10. cikkében említett okok, valamint az üldözésnek minősített cselekmények között, arra keresi a választ, hogy az említett irányelv értelmében mi értendő „politikai meggyőződés” alatt.
22.
E bíróság emlékeztet arra, hogy a felperes a vizsgálat során végig teljes mértékben következetesen állította, hogy a hatóságokkal korrupción alapuló kapcsolatban álló személyek kedvezőtlen feltételek mellett megszerezték a vagyonát, majd miután ellenszegült e műveleteknek, az egyik ezen üzletember kezdeményezésére büntetőeljárás indult vele szemben, és hogy amikor a felperes megpróbálta megvédeni jogait a bíróságok előtt, ez a korábban felfüggesztett büntetőeljárás folytatódott, további eljárási határozatok születtek és elrendelték a felperes letartóztatását.
23.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a nemzeti jogszabályok szerint a büntetőeljárás vagy a büntetőjogi szankció akkor minősül üldöztetésnek, ha aránytalan és hátrányosan megkülönböztető jellegű, vagyis többek között politikai véleményen alapul, és hogy e bíróság szerint valószínűsíthető, hogy a felperes üldöztetés veszélyének van kitéve.
24.
E bíróság hozzáteszi, hogy az üldöztetés nem elegendő, és hogy annak a Genfi Egyezményben megjelölt, az üldöztetéssel okozati összefüggésben álló egyik okon kell alapulnia. Az említett bíróság pontosítja, hogy a felperes szerint ezt az okot a politikai véleménye jelenti, amely fogalmat a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja tágan határozza meg.
25.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy az Európai Menekültügyi Támogatási Hivatal (EASO) rámutat, hogy a politikai véleményeket tágan kell értelmezni a Genfi Egyezmény teljes érvényesülésének biztosítása érdekében, és hogy e fogalom az állami gépezetet, a kormányzatot és a politikát érintő bármely kérdésben formált véleményre kiterjedhet. E bíróság ebből azt a következtetést vonja le, hogy a 2011/95 irányelv keretében a származási országban egyes tevékenységek politikai tevékenységeknek minősülhetnek még akkor is, ha azok csekély mértékben vagy nem nyíltan politikai jellegűek.
26.
A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy az Egyesült Nemzetek Menekültügyi Főbiztosának Hivatala (a továbbiakban: UNHCR) által kidolgozott iránymutatások szintén a „politikai vélemény” fogalmának tág értelmezésére ösztönöznek, oly módon, hogy az magában foglaljon minden, az állami gépezetet, a kormányzatot, illetve a társadalmat érintő kérdéssel kapcsolatos véleményt, és jelzi, hogy a fő kérdés az, hogy e véleményt a hatóságok vagy a közösség eltűri‑e. E bíróság kifejti, hogy egy, az UNHCR által szerkesztett és 2019 februárjában frissített kézikönyv (
7
) jelzi, hogy nem mindig állapítható meg okozati összefüggés a kifejtett vélemény és azon intézkedések között, amelyeket a kérelmező e véleményhez kapcsolódóan elszenvedett, vagy amelyektől emiatt tart, és hogy ezek az intézkedések gyakrabban állítólagos bűncselekmények miatti szankció formáját öltik.
27.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a szakirodalom, a kanadai ítélkezési gyakorlat és az UNHCR szerint a menedékkérőnek tulajdonított politikai véleménnyel egyenértékűnek tekinthető az illegálisan működő és korrupció révén befolyással rendelkező olyan csoporttal szembeni tiltakozás, amely csoport az állami gépezeten keresztül nyomást gyakorol a menedékkérőre, és amellyel szemben az államon belüli kiterjedt korrupció miatt nem lehet jogszerűen védekezni, és hogy az így üldözött személy számára menekült jogállást kell elismerni.
28.
A Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága) e körülmények között határozott úgy, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„A menedékkérőnek tulajdonított, a [2011/95] irányelv 10. cikke értelmében vett politikai véleménnyel ([angolul] attributed political opinion) egyenértékűnek kell‑e tekinteni az illegálisan működő és korrupció révén befolyással rendelkező olyan csoporttal szembeni tiltakozást, amely csoport az állami gépezeten keresztül nyomást gyakorol a menedékkérőre, és amellyel szemben az államon belüli kiterjedt korrupció miatt nem lehet jogszerűen védekezni?”
29.
Írásbeli észrevételeket P. I., a litván kormány és az Európai Bizottság terjesztett elő.
IV. Elemzés
30.
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy amikor a 2011/95 irányelv értelmezését kérik, ezt az irányelv általános rendszerének és céljának fényében kell elvégezni, tiszteletben tartva a Genfi Egyezményt és az EUMSZ 78. cikk (1) bekezdésében említett egyéb vonatkozó szerződéseket. Amint az ezen irányelv (16) preambulumbekezdéséből kitűnik, ezen értelmezés során tiszteletben kell tartani különösen az Európai Unió Alapjogi Chartája által elismert jogokat. (
8
) Így a véleménynyilvánítás szabadságát a Charta 11. cikke és az EJEE 10. cikke részesíti védelemben.
31.
A 2011/95 irányelv 2. cikkének d) pontja úgy határozza meg a menekültet, mint harmadik ország olyan állampolgárát, aki faji, illetőleg vallási okok, nemzeti hovatartozása, politikai meggyőződése, avagy meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozása miatti üldöztetéstől való megalapozott félelme miatt az állampolgársága szerinti országon kívül tartózkodik, és nem tudja, vagy az üldöztetéstől való félelmében nem kívánja annak az országnak a védelmét igénybe venni.
32.
Ezen irányelv 9. és 10. cikkéből következik, hogy az üldöztetés két elemet tartalmaz, amelyek között összefüggésnek kell fennállnia:
–
egy ténybeli elemet, tudniillik az említett irányelv 9. cikkében meghatározott „üldöztetést”, amely a felperes félelméhez vezetett, valamint ahhoz, hogy nem kívánja vagy nem tudja a származási országának védelmét igénybe venni, és
–
egy intellektuális elemet, tudniillik az ugyanezen irányelv 10. cikkében meghatározott „okot”, amelyen ez az üldöztetés alapul.
33.
A jelen ügyben sem az első elem, sem a két elem közötti összefüggés nem vitatott, még akkor sem, ha azokat a kérdést előterjesztő bíróság előtt bizonyítani kell. A kérdést előterjesztő bíróság kizárólag az üldöztetési ok egy pontosan meghatározott szempontból, nevezetesen a valakinek tulajdonított politikai vélemény szempontjából történő értelmezését kéri a Bíróságtól.
34.
A menekült jogállás megadását megalapozó öt ok egyikét alkotó „politikai vélemény” Genfi Egyezményben szereplő meghatározásának hiányában ugyanis a 2011/95 irányelv előrelépést tett ezen ok tagállamokon belüli egységesebb értékelésének lehetővé tétele érdekében. (
9
) Az irányelv egyrészt a 10. cikk (1) bekezdésének e) pontjában megfogalmazta a „politikai vélemény” meghatározását, és másrészt e cikk (2) bekezdésében pontosította, hogy elegendő, ha az üldöző úgy tekinti, hogy a kérelmező rendelkezik e politikai véleménnyel, anélkül, hogy az a kérelmező tényleges véleménye lenne.
35.
A kérdést előterjesztő bíróság kérdése alapján a Bíróságnak pontosítania kell e két fogalom körvonalait, valamint azt, hogy azok hogyan viszonyulnak egymáshoz.
36.
A politikai véleményt illetően a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja nem kimerítő jellegű meghatározást tartalmaz, jelezve, hogy e fogalom „különösen azt foglalja magában, hogy a kérelmező egy olyan ügyben, amely a […] potenciális üldözőt, annak politikáját vagy eljárását érinti, meghatározott véleményt, gondolatokat vagy meggyőződést képvisel, függetlenül attól, hogy a kérelmező az adott vélemény, gondolatok vagy meggyőződés alapján cselekedett‑e”.
37.
Ez a meghatározás négy különálló, együttes elemet foglal magában:
–
a valamely ügyben képviselt véleményt, gondolatokat vagy meggyőződést;
–
amely ügy az ezen irányelvben meghatározott üldözőt érinti;
–
valamint annak politikáját vagy eljárását;
–
akár cselekszik azok alapján a kérelmező, akár nem.
38.
Az e területen hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság feladata, hogy a 2011/95 irányelv 4. cikkében előírt feltételek mellett megvizsgálja és értékelje az egyes körülmények tekintetében hozzá benyújtott bizonyítékokat.
39.
A szakirodalom két csoportba sorolja a politikai menekülteket: egyrészt a politikai bűnözők, figyelembe véve a jogsértés indítékát, súlyosságát és politikai hátterét, (
10
) másrészt pedig az eltérő politikai véleményük kifejezése miatt üldözött személyek (
11
) csoportjába.
40.
A kérelmezők e második csoportja jelentős növekedést mutatott annak hatása miatt, hogy a nemzeti ítélkezési gyakorlat, majd az uniós jog elismerte a valakinek tulajdonított politikai vélemény elméletét.
41.
Miután ugyanis többek között az amerikai, (
12
) a kanadai, (
13
) a francia (
14
) és a belga (
15
) ítélkezési gyakorlat kialakította a valakinek tulajdonított politikai vélemény elméletét, azt a 2011/95 irányelv 10. cikkének (2) bekezdése bevezette az uniós jogba, és a Bíróság a 2018. október 4‑i Ahmedbekova ítéletben (
16
) végrehajtotta.
42.
Ebben az ítéletben a Bíróság kimondta, hogy „azt, hogy a nemzetközi védelmet kérelmező személy részt vett a származási országa elleni keresetnek az Emberi Jogok Európai Bíróságához való benyújtásában, […] [a 2011/95 rendelet említett cikk[e] (1) bekezdésének e) pontja szerinti »politikai meggyőződés« miatti üldöztetési oknak kell tekinteni, ha megalapozott okok léteznek azon félelemre, hogy az e kereset benyújtásában való részvételt az említett ország olyan politikai ellenszegülésként értékeli, amellyel szemben megtorlást alkalmazhat”. (
17
)
43.
A „politikai vélemény” fogalma megjelenik a Bíróság határozatában, mivel jelzi, hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) előtti keresetet az országnak politikai ellenszegülésként kell értékelnie, ami azt jelenti, hogy nem minősíthető az említett országban „politikai ellenzéknek” ezen ország minden olyan állampolgára, aki az EJEB előtt eljárást indít. Így pusztán az, hogy valaki keresetet nyújt be az EJEB‑hez, nem minősülhet a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja értelmében vett „politikai véleménynek”.
44.
Véleményem szerint a Bíróság által az Ahmedbekova ítéletben kimondott elvet a jelen ügyben pontosítani kell.
45.
Így a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdés lehetővé teszi a Bíróság által az Ahmedbekova ítéletben – a jelen ügyétől igen eltérő összefüggésben – használt „politikai ellenszegülés” fogalma körvonalainak meghatározását.
46.
Egy azerbajdzsáni állampolgár ugyanis arra hivatkozott, hogy az EJEB előtt Azerbajdzsán ellen indított kereseten kívül, amelyben részt vett, részt vett olyan személyek védelmében, akiket a nemzeti hatóságok az emberi jogok védelmével kapcsolatos tevékenységeik miatt üldöztek, valamint részt vett egy audiovizuális programban, amely a hatalmon lévő rezsimmel szembeni ellenzéki kampányt folytatott. (
18
) Mindenezen körülmények összessége tette lehetővé a kérdést előterjesztő bíróság számára, hogy e tevékenységeket „politikai ellenszegülésnek” minősítse.
47.
Márpedig a jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság megállapításai szerint P. I. rámutat, hogy szerződést kötött, amelyet a másik szerződő fél nem teljesített. P. I. először pontosan meg nem határozott módon, másodszor pedig bíróság előtt kérte e szerződés teljesítését. Az első követelését követően vele szemben indított büntetőeljárás miatt visszavonta keresetét. Ez a büntetőeljárás az általa indított bírósági eljárást követően, szerződéses partnere és a vagyonát megszerző személyek kezdeményezésére tovább folytatódott. Az említett büntetőeljárás során előzetes letartóztatást elrendelő határozatot hoztak. P. I. nem képvisel politikai véleményt, de úgy véli, hogy az a tény, hogy bíróság előtt követelte vagyonának visszaszolgáltatását, a korrupt rendszerrel szembeni ellenállásnak minősül. Ezt az ellenállást az üldöző politikai ellenszegülésnek, tehát politikai véleménynek tekintheti.
48.
Attól kezdve, hogy az üldöző valamely politikai véleményt tulajdonít a felperesnek, és e vélemény az üldöző szerint politikai ellenszegülésnek minősül, nincs jelentősége annak, hogy a felperes nem vallja ezt a politikai véleményt, ahhoz, hogy úgy tekintsük, hogy őt ezen okból üldözik.
49.
Az említett politikai véleménynek ellenben meg kell‑e felelnie a 2011/95 irányelvben foglalt meghatározásnak?
50.
Meg vagyok győződve arról, hogy mivel a 2011/95 irányelv kialakította a politikai vélemény fogalmát, azt ugyanúgy használni kell valamely vélemény politikainak minősítéséhez attól függetlenül, hogy tényleges vagy valakinek tulajdonított véleményről van‑e szó. Így a jelen indítvány 37. pontjában hivatkozott négy elemet – vagyis valamely véleményt, amelyet az üldözőt érintő ügyben képviselnek, illetve amely annak politikáját vagy eljárását kifogásolja, akár cselekednek annak alapján, akár nem – az ezen irányelv 4. cikkében előírt szabályok szerint kell alátámasztani.
51.
E négy elem együttes fennállása teszi ugyanis lehetővé a különbségtételt a politikai vélemény miatti üldöztetés és az egyik szerződéses partnerre történő nyomásgyakorlásra irányuló büntetőeljáráshoz vezető kereskedelmi vita között, amely utóbbira minden politikai véleménytől függetlenül is sor kerülhet, többek között korrupció esetén is. A bűncselekmények nem minden áldozata tartozik a politikai ellenzékhez, még akkor sem, ha valamely véleményt tulajdonítanak neki, az is szükséges, hogy politikai véleményről legyen szó.
52.
Márpedig a Bíróság már elismerte, hogy a 2011/95 irányelv általános rendszerével és célkitűzéseivel ellentétes az, ha az irányelvben meghatározott jogállásokat a nemzetközi védelem logikájával egyáltalán össze nem függő helyzetben lévő, harmadik országbeli állampolgároknak biztosítják. (
19
) A Bíróság azt is pontosította, hogy a katonai szolgálat teljesítése megtagadásának lehetnek politikai indokai, vagy lehetnek más indokai, amelyek az irányelvben előírt egyik okhoz sem kapcsolódnak, (
20
) ami azt jelenti, hogy a nemzetközi védelmet ezért nem biztosítják.
53.
Igaz, hogy – amint arra a kérdést előterjesztő bíróság emlékeztet, – bizonyos országokban az ítélkezési gyakorlat elismerte, hogy a korrupció elítélése valakinek tulajdonított politikai véleménynek minősülhet, (
21
) és hogy az UNHCR egyes irányelvei szerint a kábítószer‑kartellek az egyszerű nyereségvágyon kívül törekedhetnek arra, hogy „megszilárdítsák vagy kiterjesszék a csoport hatalmát a társadalomban”, (
22
) ami lehetővé teheti, hogy a pénzbehajtásukkal szembeni ellenállást „politikainak” lehessen minősíteni.
54.
Mindazonáltal e két esetben a politikai jelleget vagy az – elismert módon széles körben elterjedt – korrupció miatti panasz benyújtása révén történő tevőleges elítélés jellemzi, vagy pedig az a megállapítás, hogy a fegyveres csoport politikai célokat követ, aminek következtében az általuk történő pénzbehajtással szembeni ellenállás politikai véleménynek tekinthető. Így e helyzetek megfelelhetnek a politikai vélemény fogalma 2011/95 irányelvben szereplő meghatározása feltételeinek, ami lehetővé teszi annak megkülönböztetését a kizárólag pénzügyi érdeken alapuló pénzbehajtás eseteitől.
55.
Ezenkívül az ítélkezési gyakorlat bizonyos országokban úgy tekintette, hogy „az, hogy valaki megtagadja, hogy alávesse magát a korrupciónak, eltérő politikai véleménynek tekinthető, ha a politikai rendszer egésze a korrupción alapul”. (
23
) Ily módon a korrupcióval való együttműködés – kifejezett elítélés nélkül történő – megtagadása csak akkor ér el politikai szintet, ha a korrupció széles körben elterjedt és azt nem csupán néhány elszigetelt személy követi el. Úgy vélem, hogy ez a helyzet a „politikai vélemény” 2011/95 irányelvben szereplő fogalmának is megfelel, és nem hasonlítható olyan helyzethez, amelyben pusztán vagyoni érdekeket védenek, többek között bírósági úton, anélkül hogy az „szélesebb társadalmi vagy kollektív hatással járó kérdésre vonatkozna”. (
24
)
56.
Ezen ügyek mindegyikében megállapítást nyert, hogy politikai ok áll fenn. Így a nehézség a bizonyítás területén merül fel.
57.
Ha ugyanis valakinek politikai véleményt tulajdonítanak, meg kell állapítani, hogy az üldöző az ellenállást vagy elítélést politikai véleménynek tekinti. Márpedig az üldöző nem vesz részt a nemzetközi védelem iránti kérelemmel kapcsolatos eljárásban, és nem hallgatható ki. Annak elkerülése érdekében, hogy a „valakinek tulajdonított politikai vélemény” fogalma a disszidens politikai menekültek kategóriájának aránytalan kibővítéséhez vezessen, egyes államok, köztük az Amerikai Egyesült Államok 2005 óta, megkövetelik, hogy a kérelmező közvetlen bizonyítékokkal szolgáljon arra vonatkozóan, hogy az üldöző politikai véleményt tulajdonít neki. (
25
)
58.
A megkövetelt bizonyítás terjedelmének e kérdésére azonban a 2011/95 irányelv 4. cikkének követelményeit értelmező Bíróság már hivatkozott. Megállapította, hogy „[e]gyrészt […] ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdése csak azt teszi lehetővé a tagállamok számára, hogy a kérelmezőre hárítsák azt a terhet, hogy »a lehető leggyorsabban bemutasson a nemzetközi védelem iránti kérelem megalapozásához szükséges valamennyi bizonyítékot«, és az eljáró tagállamot terheli a kérelem jelentőséggel bíró bizonyítékainak értékelése. Másrészt […] a 2011/95 irányelv 4. cikkének (5) bekezdése elismeri, hogy a kérelmezőnek nem lesz mindig lehetősége arra, hogy kérelmét dokumentumokkal vagy egyéb bizonyítékokkal támassza alá, és felsorolja azokat az együttes feltételeket, amelyek esetén az ilyen bizonyítékok nem szükségesek. E tekintetben a katonai szolgálat megtagadásának okai, és következésképpen azon büntetőeljárás, amelyet az maga után von, a kérelem szubjektív elemeinek minősülnek, amelyek közvetlen bizonyítása különösen nehéznek bizonyulhat”. (
26
)
59.
Ez az érvelés átültethető a valamely üldöztetési ok bizonyítására. A kérdést előterjesztő bíróság feladata tehát, hogy a jelen ügyben a körülmények összességére tekintettel P. I. helyzetében értékelje a neki tulajdonított politikai vélemény hihető jellegét.
60.
Az a tény ugyanis, hogy a börtönrendszerrel kapcsolatban álló szerződéses partner által kezdeményezett büntetőeljárás miatt, amelynek során aktív intézkedéseket rendeltek el, el kellett állnia egy szerződés teljesítésének – a javaktól való jelentős megfosztáshoz hasonló – elmaradásához kapcsolódó keresettől, nem elegendő a neki tulajdonított vélemény politikai jellegének megállapításához. Az is szükséges továbbá, hogy ezt a keresetet az üldöző politikai ellenszegülésnek tekintse, amelyet nem tűr el, vagyis eljárása vagy politikája kifogásolásának. Ez azt jelenti, hogy ez az üldöző magas politikai szinten járjon el, vagy hogy a korrupció az országban széles körben elterjedt legyen, és hogy az üldöző az említett keresetet ne pusztán a szerződés teljesítése iránti kérelemnek tekintse. A kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy e kritériumok alapján értékelje az elé terjesztett helyzetet.
61.
A fentiekben kifejtettek alapján azt javaslom, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a következőképpen válaszoljon:
A 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontját és (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a valamely személy által nem állami szereplők ellen a vagyoni érdekeinek védelme érdekében indított bírósági eljárás „politikai véleménynek” tekinthető, ha megalapozott okok léteznek azon félelemre – amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia –, hogy ez az eljárás tiltakozásnak lehet tekinthető, és azt az állami hatóságok olyan politikai ellenszegülésként értékelhetik, amellyel szemben megtorlást alkalmazhatnak.
V. Végkövetkeztetés
62.
Az előző megállapításokra tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést a következőképpen válaszolja meg:
A harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült‑ vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13‑i 2011/95/EU európai parlament és tanácsi irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontját és (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a valamely személy által nem állami szereplők ellen a vagyoni érdekeinek védelme érdekében indított bírósági eljárás „politikai véleménynek” tekinthető, ha megalapozott okok léteznek azon félelemre – amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia –, hogy ez az eljárás tiltakozásnak lehet tekinthető, és azt az állami hatóságok olyan politikai ellenszegülésként értékelhetik, amellyel szemben megtorlást alkalmazhatnak.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	HL 2011. L 337., 9. o.; helyesbítések: HL 2017. L 167., 58. o.; HL 2019. L 19., 20. o.
(
3
)	A jegyzőkönyv 1967. október 4‑én lépett hatályba.
(
4
)	Recueil des traités des Nations unies (1954), 189. kötet, 150. o., 2545. sz. (kihirdette: az 1989. évi 15. tvr.). Az egyezmény 1954. április 22‑én lépett hatályba.
(
5
)	Az 1950. november 4‑én Rómában aláírt egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény; a továbbiakban: EJEE).
(
6
)	Žin., 2004, 73-2539. szám.
(
7
)	Lásd: UNHCR, Handbook on Procedures and Criteria for Determining Refugee Status under the 1951 Convention and the 1967 Protocol relating to the Status of Refugees, Genf, 2019, 24. o., elérhető a következő internetcímen: https://www.unhcr.org/publications/legal/5ddfcdc47/handbook-procedures-criteria-determining-refugee-status-under-1951.
(
8
)	Lásd: 2012. szeptember 5‑iY és Z ítélet (C‑71/11 és C‑99/11, EU:C:2012:518, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
9
)	Lásd a 2011/95 irányelv (25) preambulumbekezdését.
(
10
)	Lásd: Tissier‑Raffin, M., „La qualité de réfugié de l’article 1 de la Convention de Genève à la lumière des jurisprudences occidentales”, 1. kiadás, Bruylant, Brüsszel, 2016, 94–99. o., 58–60. pont.
(
11
)	Lásd: Tissier‑Raffin, M., „La qualité de réfugié de l’article 1 de la Convention de Genève à la lumière des jurisprudences occidentales”, 1. kiadás, Bruylant, Brüsszel, 100–107. o., 61–64. pont.
(
12
)	Lásd: a United States Court of Appeals for the Ninth Circuit (az Amerikai Egyesült Államok kilencedik körzetének fellebbviteli bírósága) 1998. március 7‑i Desir v. Ilchert (840 F.2d 723) ítélete, amely egy haiti halászra vonatkozott, akit a „Tonton Macoute”‑nek nevezett haiti biztonsági erők megzsaroltak.
(
13
)	Lásd: a Cour Suprême du Canada (Kanada legfelsőbb bírósága) 1993. június 30‑i Canada (Procureur général) c. Ward [(1993) 2 RCS 689] ítélete, amely az Irish Republican Army egy tagjára vonatkozott, aki elősegítette civil túszok titkos kiszabadítását, akiknek az elfogásához hozzájárult, miután megértette, hogy kivégeznék őket.
(
14
)	Lásd: a Conseil d’État (államtanács, Franciaország) 1998. április 27‑i 10/ 7 SSR ítélete (168335. sz., közzétette a recueil Lebon).
(
15
)	Lásd: a Conseil du Contentieux des Étrangers (külföldiekkel kapcsolatos jogi ügyekben eljáró bíróság, Belgium) 2008. december 18‑i ítélete (20772. sz.), amely egy tálibnak tekintett afgán felperesre vonatkozott.
(
16
)	C‑652/16, a továbbiakban: Ahmedbekova ítélet, EU:C:2018:801. Lásd még: 2020. november 19‑iBundesamt für Migration und Flüchtlinge (Katonai szolgálat és menekültügy) ítélet (C‑238/19, EU:C:2020:945, 60. pont).
(
17
)	Ahmedbekova ítélet (90. pont és rendelkező rész).
(
18
)	Lásd: Ahmedbekova ítélet (41. pont).
(
19
)	Lásd: 2019. május 23‑iBilali ítélet (C‑720/17, EU:C:2019:448, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
20
)	Lásd: 2020. november 19‑iBundesamt für Migration und Flüchtlinge (Katonai szolgálat és menekültügy) ítélet (C‑238/19, EU:C:2020:945, 47. és 48. pont).
(
21
)	Kanadában lásd: a Cour Fédérale (szövetségi bíróság) 1998. április 16‑i Klinko c/ Canada (Minister of Citizenship and Immigration) [(1998) 148 F.T.R. 69 (TD)] ítélete, amely az ukrán állami rendszerben széles körben elterjedt korrupciót elítélő nyilvános panaszra vonatkozott.
(
22
)	Lásd: UNHCR, „Guidelines on International Protection No. 12 on claims for refugee status related to situations of armed conflict and violence under Article 1A(2) of the 1951 Convention and/or 1967 Protocol relating to the Status of Refugees and the regional refugee definitions”, 2016. december 2. (HCR/GIP/16/12), 36. pont, elérhető a következő internetcímen: https://www.refworld.org/cgi-bin/texis/vtx/rwmain/opendocpdf.pdf?reldoc=y&docid=58ac41d14.
(
23
)	Tissier‑Raffin, M., „La qualité de réfugié de l’article 1 de la Convention de Genève à la lumière des jurisprudences occidentales”, 1. kiadás, Bruylant, Brüsszel, 111. o., 66. pont, valamint a 287. és 288. lábjegyyzetben hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
24
)	„Recommandations de Michigan sur le risque en raison d’opinions politiques”, International Journal of Refugee Law, Oxford University Press, Oxford, 2015, 27. kötet, 3. szám, 508–511. o., 11. pont.
(
25
)	Tissier‑Raffin, M., „La qualité de réfugié de l’article 1 de la Convention de Genève à la lumière des jurisprudences occidentales”, 1. kiadás, Bruylant, Brüsszel, 2016, 107. o., 65. pont, valamint a 245. és 284. lábjegyzetben hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
26
)	2020. november 19‑iBundesamt für Migration und Flüchtlinge (Katonai szolgálat és menekültügy) ítélet (C‑238/19, EU:C:2020:945, 55. pont).