62011CC0133
NIILO JÄÄSKINEN
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2012. április 19. (
1
)
C-133/11. sz. ügy
Folien Fischer AG
Fofitec AG
kontra
Ritrama SpA
(A Bundesgerichtshof [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Polgári és kereskedelmi joghatóság — A 44/2001/EK rendelet 5. cikke (3) bekezdésének értelmezése — Különös joghatóságok — Jogellenes károkozás, illetve jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekmény — Fogalom — Nemleges megállapítási kereset (»negative Feststellungsklage«) — A lehetséges károkozó arra irányuló lehetősége, hogy az esetleges károsultat, a jogellenes károkozásért való felelősség hiányának megállapítása céljából, annak a helynek a bírósága előtt perelje, ahol a káresemény bekövetkezett vagy bekövetkezhet”
I – Bevezetés
1.
A jelen ügyben lényegében azt kell vizsgálni, hogy a jogellenes károkozásért való felelősség hiányának megállapítására irányuló kereset a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi irányelv 5. cikkének (3) bekezdésében (
2
) szabályozott különös joghatóság körébe tartozik-e, mely a jogellenes károkozás illetve a jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekmények vonatkozásában a joghatóságot annak a helynek a bírósága javára állapítja meg, ahol a káresemény bekövetkezett vagy bekövetkezhet. Nemleges válasz esetén az ilyen típusú kereset alperese a hivatkozott rendelet 2. cikkében megfogalmazott általános joghatósági szabálynak megfelelően a lakóhelye szerinti bíróság előtt perelhető.
2.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bundesgerichtshof terjesztette a Bíróság elé, a svájci székhelyű Folien Fischer AG (a továbbiakban: Folien Fischer) és a Fofitec AG (a továbbiakban: Fofitec), valamint az olaszországi székhelyű Ritrama SpA között folyamatban lévő eljárásban. A Folien Fischer és a Fofitec egy német bírósághoz benyújtott nemleges megállapítási keresetükkel (
3
) annak megállapítását kérték, hogy a Ritrama SpA-t a felperesek által esetlegesen elkövetett jogellenes károkozásból eredően semmilyen igény nem illeti meg, sem a Folien Fischernek az alperes által kifogásolt kereskedelmi gyakorlatára alapozva, sem abból eredően, hogy a Fofitec megtagadta a szabadalmaira vonatkozó licenciák megadását.
3.
Olyan értelmezésre irányuló kérelemről van itt szó, mely minden előzmény nélküli, bár a Bíróság már foglalkozott nemleges megállapítási keresettel kapcsolatos előzetes döntéshozatali kérdésekkel egy, a rakományt átvevő hajó tulajdonosa és a hajóraklevéllel szállított áru tulajdonosai között felmerült jogvitában. (
4
) A kérdésre adott válasz kiemelkedő jelentőségű lesz azért is, mert – ahogy azt a Bundesgerichtshof az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében jelzi – nagyon eltérő álláspontok alakultak ki mind az egyes tagállami bíróságok, mind a jogelmélet kutatói körében – különösen Németországban – a 44/2001 rendelet 5. cikke (3) bekezdésének az ilyen típusú keresetekre való alkalmazhatóságával kapcsolatban.
II – Jogi háttér
4.
Amint az a 44/2001 rendelet (1) és (2) preambulumbekezdéséből kitűnik, a rendelet a „belső piac megfelelő működése” érdekében „a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatósági összeütközésre vonatkozó szabályok egységesítésére irányuló rendelkezéseket […]” tartalmazza, melyek a tagállamokban alkalmazandók. (
5
)
5.
A hivatkozott rendelet (11) preambulumbekezdése kimondja, hogy „[a] joghatósági szabályoknak nagymértékben kiszámíthatóknak kell lenniük, és azt az elvet kell követniük, hogy a joghatóságot általában az alperes lakóhelye alapozza meg, és a joghatóságnak ezen az alapon mindenkor megállapíthatónak kell lennie, kivéve egyes pontosan meghatározott eseteket, amelyekben a per tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő joghatósági okot kíván meg.”
6.
A rendelet (12) preambulumbekezdése előírja, hogy „[a]z alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében”.
7.
A joghatósági szabályokat a 44/2001 rendelet 2–31. cikkei tartalmazzák, amelyek a II. fejezetben találhatók.
8.
Az említett rendelet „Általános rendelkezések” című II. fejezetének 1. szakaszában található 2. cikkének (1) bekezdése az alábbiakat írja elő:
„E rendelet rendelkezéseire is figyelemmel valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy, állampolgárságára való tekintet nélkül, az adott tagállam bíróságai előtt perelhető.”
9.
A 44/2001 rendelet ugyanezen szakaszában foglalt 3. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy más tagállam bíróságai előtt kizárólag e fejezet 2–7. szakaszában megállapított rendelkezések alapján perelhető”.
10.
Az említett rendelet II. fejezetének „Különös joghatóság” című 2. szakasza alatt található 5. cikkének 3. pontja a következőképpen szól:
„Valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy más tagállamban perelhető:
[…]
3)
jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyekben annak a helynek a bírósága előtt, ahol a káresemény bekövetkezett vagy bekövetkezhet”. (
6
)
III – Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és a Bíróság előtti eljárás
11.
A svájci székhelyű Folien Fischer vállalat laminált papírtermékek és öntapadó fóliák kifejlesztésével, előállításával és értékesítésével foglalkozik. Többek között Németországban forgalmazza kártyaűrlapok végtelen formájú alapját. A szintén svájci székhelyű Fofitec a Folien Fischer vállalatcsoport része, és ugyanezen tevékenységi körben különböző szabadalmak tulajdonosa.
12.
Az olaszországi székhelyű Ritrama SpA különféle fajtájú laminátokat és többrétegű fóliákat fejleszt, gyárt és forgalmaz.
13.
2007. márciusi levelében a Ritrama SpA úgy érvelt, hogy a Folien Fischer forgalmazási politikája, valamint a szabadalmi licenciák megadásának megtagadása a versenyjoggal ellentétes.
14.
E levelet követően a Folien Fischer és a Fofitec nemleges megállapítási keresetet nyújtottak be a Landgericht Hamburghoz (Németország), annak bírósági megállapítása érdekében, hogy egyrészről a Folien Fischer nem köteles véget vetni a kedvezmények és a forgalmazási szerződések megfogalmazása körében kialakított kereskedelmi gyakorlatának, másrészről a Ritrama SpA-t e kereskedelmi gyakorlat tekintetében sem megszüntetési, sem kártérítési igény nem illeti meg. A Folien Fischer és a Fofitec annak megállapítását is kérték, hogy a Fofitec nem köteles az őt megillető – és az ügy szempontjából releváns – európai szabadalmak vonatkozásában licenciát adni.
15.
E nemleges megállapítási kereset benyújtását követően a Ritrama SpA és svájci székhelyű leányvállalata, a Ritrama AG, melynek közvetítésével a Ritrama SpA a termékeit saját állítása szerint többek között Németországban forgalmazza, szolgáltatás kikényszerítésére irányuló keresetet indított a Tribunale di Milano (Olaszország) előtt. A keresetben kártérítést és annak kamatait, valamint a Fofitec arra kötelezését kérték, hogy az érintett szabadalmakon kényszerlicenciát biztosítson; kereseti kérelmük alátámasztásaként előadták, hogy a Folien Fischer és a Fofitec versenyellenes magatartást tanúsított.
16.
A Landgericht Hamburg 2008. május 9-i határozatával a Folien Fischer és a Fofitec által benyújtott nemleges megállapítási keresetet a nemzetközi joghatóság hiányára hivatkozva, mint elfogadhatatlant, elutasította.
17.
Az Oberlandsgericht Hamburg (Németország) 2010. január 14-én másodfokon helybenhagyta e határozatot azzal, hogy a német bíróságok nemzetközi joghatóságát nem ismerte el, mivel álláspontja szerint a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjában foglalt jogellenes károkozásra vonatkozó joghatósági szabály nem alkalmazható a Folien Fischer és a Fofitec által benyújtott nemleges megállapítási keresetre, hiszen e kereset éppen annak megállapítását célozza, hogy semmilyen jogellenes károkozás nem történt Németországban.
18.
A Folien Fischer és a Fofitec, a fellebbezésükben előadott észrevételeiket fenntartva, a Bundesgerichtshofhoz (Németország) fordultak felülvizsgálati kérelemmel. Előzetes döntéshozatal iránti kérelmében a Bundesgerichtshof megjegyzi, hogy a Bíróság korábban még nem határozott abban a kérdésben, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjában foglalt joghatósági szabály abban az esetben is alkalmazható-e, amikor egy potenciális kár okozója nyújt be nemleges megállapítási keresetet annak megállapítása érdekében, hogy az adott kár esetleges károsultja semmilyen igényt nem támaszthat a lehetséges jogellenes károkozásra tekintettel. Úgy véli, hogy ilyen esetben e rendelkezés helyes értelmezése nem egyértelmű, tekintettel a jogkutatók és az Unió tagállamainak különböző igazságszolgáltatási szervei – illetve a Luganói Egyezmény ennek megfelelő szabályát illetően a Svájci Államszövetség igazságszolgáltatási szervei – körében kialakult eltérő elméletekre.
19.
E körülmények között a Bundesgerichtshof úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti és – azzal a megjegyzéssel, hogy hajlik arra, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontját a nemleges megállapítási keresetre is alkalmazza – az alábbi kérdést terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„Úgy kell-e értelmezni a [44/2001] rendelet 5. cikkének 3. pontját, hogy a jogellenes károkozással kapcsolatos ügyek tekintetében irányadó joghatósági ok az olyan nemleges megállapítási keresetre [»negative Feststellungsklage«] is alkalmazható, amelyben a potenciális károkozó arra hivatkozik, hogy a potenciális károsultat egy meghatározott történeti tényállásból eredően nem illetik meg a jogellenes károkozásból (a jelen ügyben: a versenyjogi rendelkezések megsértéséből) fakadó igények?”
20.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bíróság Hivatala 2011. március 18-án vette nyilvántartásba.
21.
A Bíróság elé a Folien Fischer és a Fofitec, a Ritrama SpA, a német, a francia, a holland, a lengyel és a portugál, valamint a svájci kormány terjesztett írásbeli észrevételt. A Bizottság írásbeli észrevételeit, mint elkésetteket, a Bíróság Elnöke 2011. július 19-i határozatával elutasította.
22.
A 2012. február 15-én tartott tárgyaláson a Folien Fischer és a Fofitec, a Ritrama SpA, a német kormány, valamint a Bizottság képviselői jelentek meg.
IV – Elemzés
A – Előzetes észrevételek
– Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés relevanciájáról
23.
Mindenekelőtt a Ritrama SpA vitatta az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés relevanciáját az alapeljárás eldöntése szempontjából, azzal az indokkal, hogy az előzetes döntéshozatali kérelmet előterjesztő bíróság által hivatkozott 2007. márciusi levele nem hivatalos felszólítást jelentett, hanem csupán a nézeteltérések tisztázását szolgáló tárgyalásokra szóló felhívást, így a Folien Fischernek és a Fofitecnek nem volt perindítási joga.
24.
Hozzáfűzte, hogy még a feltett kérdésre való igenlő válasz esetén sem állna fenn a német bíróságok nemzetközi joghatósága a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontja alapján, hiszen az eljárási jog értelmében a perbeli jogellenes cselekményt nem követhették el Németországban, arra tekintettel, hogy az alapeljárásban részt vevő felek a német területen nem állnak versenyben egymással, és egyikük sem tartozik a német jog hatálya alá, mivel székhelyük nem ezen a területen található. A tárgyalás során a Ritrama SpA leszögezte, hogy 2004 óta nincs jelen a német piacon. Álláspontja szerint, bár vitathatatlan, hogy svájci leányvállalata, a Ritrama AG aktívan tevékenykedik Németországban, egy szerződésen kívüli felelősség tárgyában folytatott polgári jogi eljárásban nem lehet az elkülönülő jogi személyiséggel bíró vállalatokat összevonni.
25.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az előzetes döntéshozatal iránti eljárásban – az ügy sajátosságaira tekintettel – a nemzeti bíróság van leginkább abban a helyzetben, hogy megítélje mind az előzetes döntéshozatalra utalásnak a saját döntése meghozatala érdekében való szükségességét, mind a Bíróság elé terjesztendő kérdések relevanciáját. (
7
) Következésképpen, ha ezen kérdések az Unió jogára vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint köteles azokról érdemben határozni, fenntartva mindenesetre, hogy saját hatáskörének megállapítása érdekében vizsgálja a kérdést előterjesztő bíróság által előtte indított eljárás körülményeit. (
8
)
26.
A jelen esetben álláspontom szerint a Bundesgerichtshof megfelelően alátámasztotta az előzetes döntéshozatalra irányuló kérelmét ahhoz, hogy megállapíthassuk, hogy a kérdés az alapeljárás megoldásához feltétlenül szükséges.
– Az elkülönítendő problémákról
27.
A viták során előterjesztett elemekre tekintettel emlékeztetni kell arra, hogy semmi esetre sem szabad egy polgári és kereskedelmi ügyben külföldi elemet tartalmazó perrel megkeresett bíróság különböző jogi érvelési lépéseit összekeverni.
28.
Először is az adott bíróságnak vizsgálnia kell, hogy valóban rendelkezik-e nemzetközi joghatósággal, különösen a 44/2001 rendelet rendelkezéseire tekintettel. A jelen ügyben önmagában ez a probléma képezi az előzetes döntéshozatali kérelmet előterjesztő bíróság által feltett kérdés tárgyát.
29.
A joghatósággal rendelkező bíróságnak ezt követően vizsgálnia kell, hogy a nemzeti jogban vannak-e olyan eljárási szabályok (
9
) – például az elfogadhatóság feltételeire vonatkozóan –, amelyek a per lefolytatásának akadályát képezhetik. Csak ezen a szinten merülhet fel a felperes perindítási jogának kérdése.
30.
Ezt követően a bíróságnak fel kell kutatnia az alkalmazandó jogot, az Unió jogában, a nemzetközi jogban, illetve másodlagosan a székhelye szerinti tagállam hatályos nemzeti jogában található, a jogszabályok kollíziójára vonatkozó szabályok értelmezésével.
31.
Végül, és csak ezen szakaszban kell a jogvita konkrét körülményeire alkalmaznia a vonatkozó kollíziós szabály alapján meghatározott jogszabályokat. Ezen anyagi jogi rendelkezések határozzák meg többek között, hogy a kiváltó esemény milyen feltételek mellett tekinthető a károsult szempontjából károsító eseménynek, és a károsultnak milyen bizonyítékokat kell felmutatnia a kártérítési kérelem alátámasztására. (
10
)
– A 44/2001 rendelettel „párhuzamos” jogi eszközökre vonatkozó ítélkezési gyakorlat hatásáról
32.
A Bíróság Brüsszeli Egyezmény, illetve Luganói Egyezmény értelmezése tekintetében kialakított ítélkezési gyakorlatának figyelembevétele helyes, sőt szükséges, hiszen a 44/2001 rendelet – mely a tagállamok viszonyában a Brüsszeli Egyezmény helyébe lépett – olyan rendelkezéseket tartalmaz, melyek lényegében egyenértékűnek tekinthetők. (
11
)
33.
Ez a helyzet áll fenn az 5. cikk 3. pontja esetében is, amely mindegyik szövegben szerepel, s célja „a jogellenes károkozás és a jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekmények” joghatósági szabályainak meghatározása; még akkor is, ha a 44/2001 rendelet szövegezése eltér a Brüsszeli Egyezményétől annyiban, hogy a joghatósági okok között kifejezetten említi azt a helyet, ahol „a károsító esemény [...] bekövetkezhet”, ugyanúgy, mint a Luganói Egyezménynek a 2007-es felülvizsgálatot követő szövege. Az így kibővített fogalom azonban csak pontosítást jelent (
12
), és nem okoz e jogi eszközök összhangjában jelentős zavart, hiszen a Bíróság már korábban kimondta, hogy a Brüsszeli Egyezmény 5. cikkének 3. pontja alkalmazható akkor is, ha a kereset a magatartás abbahagyására irányul, és célja a kár bekövetkezésének megakadályozása. (
13
)
– Az ügy terjedelméről
34.
Emlékeztetek arra, hogy a jelen ügy a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjában szereplő különös joghatósági szabály terjedelmének meghatározására irányul, különösképpen a rendelkezésben foglalt joghatóságot megalapozó kapcsolat fogalmának meghatározására.
35.
A Bíróságnak nem kell nyilatkoznia azon kérdésről, hogy a szerződésen kívüli felelősségi ügyekben a nemleges megállapítási keresetek megengedhetők-e, és ha igen, milyen feltételek mellett. Ez ugyanis elsősorban a felperes perindítási jogának kérdéséhez tartozik, melyről az egyes tagállamok eljárási szabályai rendelkeznek, ugyanakkor e keresetek sajátosságát figyelembe kell venni a 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának alkalmazása során.
36.
Amennyiben a Bíróság úgy ítéli meg, hogy az ezen rendelkezésben – mely az általános szabályok alóli kivételeket határozza meg – foglalt különös joghatósági szabály nem alkalmazható az ilyen típusú keresetekre, akkor a hivatkozott rendelet 2. cikkében foglalt általános szabályban kijelölt – tehát az alperes lakóhelye szerinti – igazságszolgáltatási szervek bírnak joghatósággal, és dönthetnek a kereset elfogadhatóságáról, illetve adott esetben megalapozottságáról.
B – A 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának a jogellenes károkozás tárgyában benyújtott nemleges megállapítási keresetekre történő esetleges alkalmazhatóságáról
– A feltett kérdés jelentőségéről
37.
A kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja a Bíróságtól megtudni, hogy az alapügyben benyújtott nemleges megállapítási keresethez hasonló keresetek a 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának hatálya alá tartoznak-e. A felmerülő kérdés konkrétan az, hogy egy német bíróság a joghatóságát alapozhatja-e erre a rendelkezésre – mely „annak a helynek a bíróságát” jelöli ki, „ahol a káresemény bekövetkezett vagy bekövetkezhet” –, és dönthet-e a Folien Fischer és a Fofitec által benyújtott keresetről, melyben e svájci székhelyű vállalatok az általuk többek között a német piacon állítólagosan elkövetett versenyjogi jogsértésből eredő polgári jogi felelősségük hiányának megállapítását kérik.
38.
E kérdésben a Bíróság eddig még semmilyen megállapítást nem tett. Az Unió tagállamainak és a Svájci Államszövetségnek a bíróságai azonban egymástól eltérő módon foglaltak állást. A rendelkezésemre álló, nem kimerítő információk szerint a tagállami bíróságok nagy része (
14
), de nem összessége (
15
) kizárta a 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának alkalmazását a jogellenes károkozás tárgyában benyújtott nemleges megállapítási keresetek tekintetében, míg a svájci szövetségi bíróság támogatta a Luganói Egyezmény 5. cikkének 3. pontjában foglalt, ezzel megegyező rendelkezések alkalmazását e tekintetben, amikor is a szolgáltatás kikényszerítésére irányuló ellenkereset vonatkozásában a svájci joghatóságot megalapozottnak találta. (
16
)
39.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy ő is hajlik arra a véleményre, hogy a jogellenes cselekmény hiányának megállapítását célzó keresetek esetében a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontja alapján lehetőség van a nemzetközi joghatóság megállapítására. A Bundesgerichtshof előadja, hogy a német szakirodalomban uralkodó álláspont (
17
) szerint az e rendelkezésen alapuló, azaz a jogellenes károkozással kapcsolatos ügyek tekintetében irányadó joghatósági ok alapján az esetleges jogellenes károkozásból fakadó igények fenn nem állásának megállapítására irányuló nemleges megállapítási kereset is indítható.
40.
E tekintetben mind a jelen ügyben beavatkozóként szereplő tagállamok, mind a kérdést előterjesztő bíróság egyetértenek abban, hogy a jogellenes károkozással kapcsolatos ügyben benyújtott nemleges megállapítási kereset esetében a joghatósági szabályokat, mintegy a tükörkép mintájára, ugyanolyan megközelítésből lehetne kezelni, mint a szolgáltatás kikényszerítésére, illetve a kártérítésre irányuló kereset esetében, melyek a nemleges megállapítási kereset folytatásaként annak szimmetrikus ellentétét képezik.
41.
Azonban, mint ahogy a tükrök is torzíthatnak, lehetséges, hogy az említett szimmetria sem tökéletes, sőt nem is releváns. A jelen esetben afelé hajlok – bár nem minden kétely nélkül –, hogy a jelen ügyben a többség által támogatott elmélet több oldalról is támadható, nevezetesen a 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának szövegezésére és céljára tekintettel, a jelen jogvitában a nemleges megállapítási kereset és a marasztalási kereset jogalapja közötti egybeesés hiányából eredően, valamint a javasolt tág értelmezésből eredő gyakorlati következményekre tekintettel.
42.
Szeretném külön leszögezni, hogy nem zárom ki annak a lehetőségét, hogy a 44/2001 rendeletben foglalt joghatósági szabályok a nemleges megállapítási keresetekre is vonatkoznak, emlékeztetve arra, hogy a tagállami bíróságok előtti megengedhetőségük feltételeit a nemzeti eljárásjogok szabályozzák. E tekintetben megjegyzem, hogy a nemzeti álláspontok rendkívül eltérőek, de a nemleges megállapítási kereset benyújtásának általában a kereset tárgyához és a felperesnek e jogi védelem igénybevételéhez fűződő jogi érdekéhez kapcsolódó feltételeket szabnak. (
18
)
43.
Mindemellett úgy vélem, hogy amennyiben jogellenes károkozással kapcsolatos ügyben nyújtanak be ilyen keresetet, nem a hivatkozott rendelet 5. cikkének 3. pontjában szabályozott különös joghatósági szabályt, hanem az ugyanezen rendelet 2. cikkében foglalt általános joghatósági szabályt kell alkalmazni, az alábbiakban előadott indokok miatt.
– A 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának szó szerinti értelmezéséről
44.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a rendelet teljes hatékonyságának és a tagállamok területén történő egységes alkalmazásának biztosítása érdekében a 44/2001 rendeletben található fogalmakat nem egyszerűen az egyik vagy másik érintett tagállam belső jogára való utalással kell értelmezni, hanem önálló módon, elsősorban a szöveg rendszerére és célkitűzéseire figyelemmel. (
19
)
45.
A Bíróság már több alkalommal kimondta, hogy a Brüsszeli Egyezmény 5. cikke 3. pontjának értelmében a „jogellenes károkozás és a jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekmény” fogalma minden olyan kérelmet felölel, melynek „célja az ellenérdekű fél felelősségének megállapítása”, és amely az említett egyezmény 5. cikke 1. pontjának értelmében „nem tartozik a »szerződésből eredő kár« fogalomkörébe”, annak pontosításával, hogy a szerződés a felek szabad akaratából létrejött kötelezettségvállalást jelent. (
20
) A 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjára is átültethető ítélkezési gyakorlat tehát két feltétel együttes fennállását igénylő minősítési kritériumot határoz meg, nevezetesen a kereset jogalapjához fűződő pozitív feltételt, másrészt a kereset tényállásához fűződő negatív feltételt. (
21
)
46.
Ebből eredően egy tagállami bíróság csak abban az esetben bírhat a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjára alapozott joghatósággal, ha az előtte indított kereset célja „az alperes felelősségének megállapítása a jogellenes károkozás vagy a jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekmény vonatkozásában” (
22
), valamint az alperes kötelezése a kár bekövetkezésével fenyegető magatartás abbahagyására, illetve a már bekövetkezett kár elhárítására. Márpedig a nemleges megállapítási kereset esetében nem az alperest vádolják károkozással, és nem az ő felelőssége kérdéses, hanem a felperes igyekszik bebizonyítani ennek az ellenkezőjét, azaz azt, hogy a felperes nem tanúsított kár bekövetkezésével fenyegető és kártérítési igényt keletkeztető vétkes magatartást. E tekintetben – bár a megállapításból levont következtetéseivel nem értek egyet – a német kormány helyesen emelte ki, hogy a nemleges megállapítási keresetben a jogellenes károkozással kapcsolatos ügyekben megszokott szerepek felcserélődnek, hiszen itt a felperes egy jogellenes károkozásból eredő kötelem potenciális adósa, míg az alperes e cselekmény lehetséges károsultja.
47.
A nemleges megállapítási kereset tehát nem az alperes felelősségének megállapítására irányul, mint a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlatban, hanem épp ellenkezőleg, a kereset a felperes felelősségének kizárását célozza. Az alapeljárásban benyújtott kereset mellesleg nem is tekinthető jogellenes károkozásért való felelősség tárgyában benyújtott keresetnek a szó szoros értelmében, hiszen nem a felperesek által német területen elkövetett versenyjogi jogsértés fennállásának megállapítására irányul, hanem ezzel szöges ellentétben, a felperesek felmentését célozza, annak megállapításával, hogy magatartásuk jogkövető volt. Pontosabban a Folien Fischer és a Fofitec nem vitatja olyan cselekmények fennállását, amelyek esetleges kár bekövetkezését előidéző tényeket képezhetnek, de kijelentik, hogy felelősségüket nem lehet megállapítani, amennyiben e cselekmények nem jogellenesek.
48.
A „Mines de potasse d’Alsace” néven ismert Bier-ítéletből (
23
) eredő ítélkezési gyakorlatban a Bíróság a Brüsszeli Egyezmény 5. cikkének 3. pontját akként értelmezte, hogy a felperes számára választást engedett a kárt előidéző esemény bekövetkezésének helye és a kár keletkezésének helye között. (
24
) Még ha a Bíróság nem is mondja ki kifejezetten, úgy tűnik számomra, hogy a két joghatósági ok közötti választási lehetőséget azért engedte meg a jogellenes károkozással kapcsolatos kereset felperesének, hogy ezzel támogassa a feltételezett károsult helyzetét, aki általában felperesi pozícióban szerepel. (
25
) Az ítélkezési gyakorlatban azonban semmi nem utal arra, hogy ugyanezt a kedvezményt a lehetséges károkozó számára is meg kellene adni.
49.
A Brüsszeli Egyezményre vonatkozó, fent hivatkozott Henkel-ítélet, illetve a 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának megfogalmazása valóban lehetővé teszi az olyan még meg nem történt, de fenyegető kár bevonását a rendelkezés alkalmazási körébe, amely esetében a károsító esemény beazonosítható. A jogellenes cselekményből eredő kár ugyanis valóban lehet csupán jövőbeni, ám tényleges, és nem elvont tartalommal kell bírnia, különben a jogellenes károkozáshoz kötődő különös joghatósági ok tetszés szerint megteremthető lenne. Ennek megfelelően igaz az, hogy a jogellenes károkozás körében benyújtott kereset alapulhat a kárral fenyegető helyzeten, amennyiben az esetleges kárt kiváltó esemény létezik és beazonosítható, azonban a kár még nem merült fel. Mindemellett a nemleges megállapítási kereset feltételezi magának a kár bekövetkezése veszélyének kizárását is, s így éppen a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjában előírt különös joghatósági feltétel alapjául szolgáló kapcsolódási tényezőt cáfolja.
50.
A nemleges megállapítási kereset magánjogi megállapításra irányul, amelyből álláspontom szerint szükségszerűen következik, hogy a nemzetközi eljárásjogban megkívánt kapcsolódási tényező hiányzik. Bár elképzelhető egy olyan eset, amelyben a felperes elismeri, hogy az alperes kárt szenvedett, azonban nemleges megállapítási keresetben kérné annak a megállapítását, hogy nem felelős az adott kárért, például azért, mert a cselekmény nem jogellenes, vagy a szóban forgó cselekmény és a hivatkozott kár között nincs okozati összefüggés. (
26
) Azonban a 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának alkalmazása egy ilyen nemleges megállapítási keresetre még ebben az esetben sem tűnik számomra összeegyeztethetőnek a fent hivatkozott Tacconi-ügyben kialakított ítélkezési gyakorlattal, hiszen a kereset nem „az alperes felelősségének megállapítására” irányul, és így álláspontom szerint nem ezen különös rendelkezés alkalmazási körébe tartozik, hanem az alperes lakóhelyéhez kötődő általános joghatósági szabályéba.
51.
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság emlékeztet arra, hogy a Fofitec licenciái átadásának megtagadása a Német Szövetségi Köztársaság területén fejti ki hatását, így a Bundesgerichtshof véleménye szerint e tagállam jogát kell alkalmazni a vonatkozó kollíziós jogszabályok értelmében. A Marinari-ügyben (
27
) azonban a Bíróság megállapította, hogy a Brüsszeli Egyezmény nem kívánta az egyezményben megfogalmazott területi joghatósági szabályokat a szerződésen kívüli kárért való felelősségre vonatkozó nemzeti rendelkezésekhez kötni. E tekintetben hozzáteszem, hogy a 864/2007/EK rendelet (
28
) 6. cikkének (3) bekezdése felhatalmazza a kártérítési igényt érvényesíteni kívánó személyt, hogy válasszon a több tagállam piacát érintő versenykorlátozó magatartásból eredő szerződésen kívüli kötelmi viszonyra alkalmazható jogok között.
52.
A Brüsszeli Egyezmény 5. cikke 3. pontjának, és így a 44/2001 rendeletben található hasonló joghatósági szabálynak az értelmezésével kapcsolatosan a Bíróság kimondta, hogy a szerződésen kívüli károkozás tárgyában benyújtott kereset nem tartozik e rendelkezés hatálya alá, amennyiben nem a rendelkezés értelmében vett kártérítésre irányul, még akkor sem, ha a kereset alapja egy vétkesnek tekintett tevékenység. (
29
)
53.
Következésképpen a 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának szó szerinti értelmezése nem támasztja alá azt az álláspontot, miszerint a nemleges megállapítási keresetekre e rendelkezés alkalmazható lenne.
– A 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának teleologikus értelmezéséről
54.
A 44/2001 rendelet célja az Unióban székhellyel rendelkező személyek jogi védelmének megerősítése, lehetővé téve egyúttal, hogy a felperes könnyen azonosíthassa, mely bíróság előtt indíthat keresetet, illetve hogy a kellően tájékozott alperes ésszerűen előreláthassa, hogy mely bíróság előtt indítható ellene kereset. (
30
)
55.
A 44/2001 rendelet tizenegyedik preambulumbekezdéséből e tekintetben kitűnik, hogy a kiszámíthatóság, és ebből eredően a jogbiztonság érdekében az alperes lakóhelyére alapozott joghatósági okot minden esetben előnyben kell részesíteni, kivéve egyes pontosan meghatározott eseteket, amelyekben a per tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő joghatósági feltételt kíván meg.
56.
A 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjában megfogalmazott joghatósági szabály kivételt képez a 2. cikk (1) bekezdésében foglalt általános joghatósági szabály alól, melynek célja a felperes által indított keresettel perelt fél védelme. (
31
) Ebből eredően szigorú, sőt megszorító módon kell értelmezni. (
32
)
57.
A 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjában foglalt különös joghatósági szabály alapja „a jogvita és az ügyben megkereshető bíróság közötti különösen szoros kapcsolat, a hatékony eljárásszervezés céljára tekintettel” (
33
). E rendelkezés lehetőséget ad a felperesnek arra, hogy kivételesen az alperes lakóhelyétől eltérő államban található bíróságon indítson pert, a per tárgya és e bíróság közötti különös kapcsolatra tekintettel. Amennyiben az alperes lakóhelyén alapuló joghatósági októl el kívánunk térni, ellenőrizni kell, hogy az érintett tényállási elemek vonatkozásában valóban fennáll-e a szigorúan megkövetelt kapcsolati tényező (
34
), hiszen az ügyben eljáró bíróság és a per között különösen szoros kapcsolatnak kell fennállnia, ez pedig a vizsgált rendelkezés értelmében nem más (
35
), mint az a „hely, ahol a kár bekövetkezett, vagy bekövetkezhet”.
58.
A nemleges megállapítási kereset esetében e különösen szoros közelséget nem lehet a kétértelműség veszélye nélkül meghatározni. Az alapeljárásban a német bíróság nemzetközi joghatóságának két svájci székhelyű vállalat tevékenységének, illetve mulasztásának a német piacra kifejtett versenykorlátozó hatásán kellene alapulnia, mely tevékenységet, illetve mulasztást egy olyan olasz vállalkozás – a Ritrama SpA – terhére követték el, amely tagadja, hogy Németországban bármilyen tevékenységet folytatott volna, ám az Unió más tagállamaiban kétségkívül fejtett ki termelési és forgalmazási tevékenységet. A versenyjogi ügyekben ugyanis több olyan tényezőt találunk, amelyek a jogellenes tevékenységekhez és e tevékenységek hatásához kapcsolódó joghatósági okok szétszóródását eredményezhetik.
59.
Álláspontom szerint a 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának célja nem teszi lehetővé, hogy hatálya alá vonjuk a jogellenes károkozás hiányára alapuló jogvitákat. A rendelet – e rendelkezést is magában foglaló – általános rendszerének vizsgálata alapján ugyanerre a következtetésre jutunk.
– A 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának logikai értelmezéséről
60.
Való igaz, hogy a perfüggőség tekintetében a Bíróság – a Brüsszeli Egyezmény 21. cikkének (
36
) értelmezése körében meghozott, fent hivatkozott Tatry-ítéletben – úgy ítélte meg, hogy a hajóraklevéllel történő tengeri szállítás vonatkozásában benyújtott kártérítési kérelem és a vele szemben álló, a kár hiányának megállapítására irányuló kérelem között ténybeli és jogalapi azonosság áll fenn. (
37
) A kérdést előterjesztő bíróság és az észrevételeket előterjesztő felek – a Ritrama SpA kivételével – úgy vélik, hogy ezen ítélkezési gyakorlatot kell a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjára átültetni, és ebből eredően a hivatkozott rendelkezésben foglalt joghatósági szabály a nemleges megállapítási keresetek esetében is alkalmazhatóvá válik. (
38
)
61.
A fent hivatkozott Tatry-ítéletből eredő ítélkezési gyakorlat azonban véleményem szerint nem jelent komoly akadályt a 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának általam javasolt megszorító értelmezésével szemben. Elismerem, hogy a jogellenes károkozás körében a nemleges megállapítási kérelem és a tőle függő marasztalási kérelem jogalapja azonos lehet, amennyiben az egyik kereset annak jogi megállapítását célozza, hogy egy potenciális károkozó nem követett el egy károsító eseményt, míg a másik kereset épp ennek az ellenkezőjének a megállapítására irányul.
62.
Mindemellett, bár a hivatkozott ítéletnek megfelelően – a perfüggőség és az ebből eredő anyagi jogerő (res iudicata) vonatkozásában – valóban jól körülhatárolható a bíróság előtt indított per terjedelme a per jogalapjának fogalma alapján, ez nem jelenti azt, hogy e fogalom alapján megállapítható a 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának megfelelő kapcsolódási tényező fennállása az adott peres eljárásban.
63.
A fent hivatkozott Tatry-ítéletben ugyanis a Bíróság csupán a perfüggőségre vonatkozó rendelkezésekről döntött, melyek önmagukban nem állapítanak meg joghatósági okokat, hanem csak azt határozzák meg, hogy amennyiben egyidejűleg két bíróság előtt indítottak eljárást, melyiknek kell e tekintetben először állást foglalnia. A jelen ügyben a Bíróság elé terjesztett jogi probléma ettől merőben eltér.
64.
Ezen túlmenően úgy vélem, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikkének megfogalmazási módja arra utal, hogy a joghatóság nem a per jogalapjára, hanem a különös joghatósági okok esetében egyenként meghatározott kapcsolódási tényezőre épül, ami két külön dolgot jelent, ahogy ez a hivatkozott rendelkezésben található joghatósági szabályok összehasonlító elemzéséből is kiderül. Ennek megfelelően „ha az eljárás tárgya egy szerződés vagy egy szerződéses igény”, akkor a kapcsolódási tényező „a kötelezettség teljesítésének helye” (44/2001 rendelet 5. cikk 1. pont), vagy „tartással kapcsolatos ügyekben” e tényező „a tartásra jogosult lakóhelye vagy szokásos tartózkodási helye” (44/2001 rendelet 5. cikk 2. pont).
65.
Az észrevételt előterjesztő felek, akik azon a véleményen vannak, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontja felöleli a jogellenes károkozásért való felelősség hiányának megállapítására irányuló kereseteket, kijelentik, hogy a rendelet 5. cikkében szabályozott egyéb joghatósági okok esetében ugyanaz a szabály érvényes a nemleges megállapítási keresetekre és a pozitív marasztalási keresetekre.
66.
Mindemellett úgy gondolom, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjától eltérő esetekben a kereset negatív (nemleges) vagy pozitív (marasztaló) jellege nem befolyásolja az 5. cikk rendelkezéseiben előírt kapcsolódási tényezőt. A jogellenes károkozással kapcsolatos ügyekben azonban a kereset jellege alapvető fontosságú a joghatóság meghatározása szempontjából, hiszen itt a különbség a káresemény léte vagy nemléte, márpedig a káresemény a kapcsolódási tényező lényegi alkotóeleme.
– A 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontja kiterjesztő értelmezésének gyakorlati következményeiről
67.
A francia kormány sajátos javaslatot terjesztett elő az eljárásban, miszerint az alapeljárásban benyújtotthoz hasonló nemleges megállapítási kereset tárgyában hozott ítélet jogerejét annak a tagállamnak a területére kell korlátozni, amelynek területén a joghatósággal rendelkező bíróság székhelye található, tudni kell azonban, hogy a szerződésen kívüli felelősségre vonatkozó francia jog nem ismeri el ezt a fajta keresettípust.
68.
Álláspontom szerint a 44/2001 rendelettel felállított rendszerrel ellentétes lenne mindenekelőtt az előzetes döntéshozatali kérdésben foglalt joghatósági feltétel elfogadása, másodsorban pedig az a vélemény, hogy e joghatósági feltétel jogi és gyakorlati következményeinek elfogadhatatlansága miatt az ítélet jogerejét annak a tagállamnak a területére kellene korlátozni, amelynek bírósága az ügyben eljárt.
69.
A 44/2001 rendelet rendelkezéseinek minden tagállam vonatkozásában hatályosulni kell, a francia kormány által javasolt egyik vagy másik tagállam területére való korlátozás nélkül, hiszen ennek hiányában a rendelet hatékony érvényesülése nem valósulna meg. (
39
) A 44/2001 rendelet célja és lényege éppen az, hogy olyan joghatósági szabályokat állítson fel, amelyek egyszerre minden tagállam bíróságára érvényesek, és így ugyanabban a jogvitában csak egy – nemzetközi jogerővel bíró – határozat születhessen. (
40
)
70.
Elismerem, hogy a Bíróság megengedte, hogy a perfüggőségi kivétel kihasználásával egyik fél „megtorpedózza” vagy „rövidzárlatozza” a másik fél keresetét a Brüsszeli Egyezmény 21. cikke kiterjesztő alkalmazása alapján. (
41
) Ennek ellenére úgy gondolom, hogy amennyiben elfogadnánk a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjában foglalt különös joghatósági okra alapított nemleges megállapítási kereseteket, ez megnövelné az akadályozó keresetek előfordulási veszélyét, mivel lehetővé tenné a potenciális károkozók számára, hogy az alperes lakóhelyétől eltérő bíróság előtt indítsanak eljárást. (
42
)
71.
El kell kerülni a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjára vonatkozó olyan értelmezés elfogadását, amely jogelméletileg ugyan kielégítő lenne, azonban ilyen mértékű gyakorlati problémákhoz vezetne.
72.
Következésképpen az a véleményem, hogy a szerződésen kívüli károkozás körében benyújtott nemleges megállapítási keresetek vonatkozásában a Bíróságnak a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjában foglalt joghatósági szabály hatályának megszorító értelmezése mellett kellene döntenie, és az alperes lakóhelyére alapozott általános joghatósági szabályt kellene előnyben részesítenie.
V – Végkövetkeztetések
73.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt indítványozom, hogy a Bíróság a Bundesgerichtshof előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseire a következő választ adja:
„A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi rendelet 5. cikkének 3. pontját úgy kell értelmezni, hogy a jogellenes károkozással kapcsolatos ügyek tekintetében irányadó joghatósági ok nem alkalmazható az olyan nemleges megállapítási kereset esetében, amelyben a potenciális károkozó arra hivatkozik, hogy a potenciális károsultat egy meghatározott történeti tényállás mellett nem illetik meg a jogellenes károkozásból fakadó igények.”
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	HL 2001. L 12., 1. o. Az egységes szerkezetbe foglalt szöveget, mely az eredeti szövegbe a hivatkozott rendelet minden – a jelen ügy szempontjából lényegtelen – módosítását, illetve helyesbítését beépíti, lásd: 2001R0044-FR-8.4.2009-007.001-1.
(
3
)	A német jogban e keresettípust „negative Feststellungsklage” néven ismerik.
(
4
)	A C-406/92. sz. Tatry-ügyben 1994. december 6-án hozott ítélet (EBHT 1994., I-5439. o.).
(
5
)	A jelen indítványban a „tagállam” fogalma a 44/2001 rendelet 1. cikke (3) bekezdésének megfelelően az Európai Unió tagállamaira vonatkozik, a Dán Királyság kivételével.
(
6
)	Az új tagállamoknak ezen egyezményhez való csatlakozásáról szóló egyezményekkel módosított, a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27-én Brüsszelben aláírt egyezmény (HL 1972. L 299., 32. o.) (a továbbiakban: Brüsszeli Egyezmény) 5. cikkének 3. pontja lényegében hasonló szabályt ír elő, ám nem jelöli meg kifejezetten azt az esetet, amikor a káresemény „bekövetkezhet”.
A 44/2001 rendeletben találhatóval minden tekintetben megegyező szabályt tartalmaz az 1988. szeptember 16-án Luganóban aláírt, a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló egyezmény (HL L 319., 9. o.), a 2007. október 30-án Luganóban aláírt egyezménnyel (lásd a hivatkozott egyezménynek a Közösség nevében történő aláírásáról szóló, 2007. október 15-i 2007/712/EK tanácsi határozatot, HL L 339., 1. o.) felülvizsgált változatát, mely 2011. május 1-jén lépett hatályba, és az Európai Közösséget, a Dán Királyságot, az Izlandi Köztársaságot, a Norvég Királyságot és a Svájci Államszövetséget kötelezi (a továbbiakban: Luganói Egyezmény).
(
7
)	Lásd többek között a C-467/08. sz. Padawan-ügyben 2010. október 21-én hozott ítélet (EBHT 2010., I-10055. o.) 21. és azt követő pontjait, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
8
)	Lásd többek között a C-212/04. sz., Adeneler és társai ügyben 2006. július 4-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-6057. o.) 39. és azt követő pontjait.
(
9
)	A Bíróság nemrég emlékeztetett arra, hogy sem a 44/2001 rendeletnek, sem a Brüsszeli Egyezménynek nem célja a tagállamok összes eljárásjogi szabályának egységesítése, azonban a tagállamok – eljárási autonomiájuk keretén belül – nem állapíthatnak meg az igazságszolgáltatási szerveik előtt indított keresetekre vonatkozó olyan eljárási szabályokat, amelyek sértik az Unió jogát és különösen az említett rendelet rendelkezéseit (a C-292/10. sz. ügyben 2012. március 15-én hozott ítélet 44. és 45. pontja).
(
10
)	A C-68/93. sz., Shevill és társai ügyben 1995. március 7-én hozott ítélet (EBHT 1995., I-415. o.) 38–41. pontja kimondja, hogy „a perbeli esemény károsító jellegének megítélési feltételei és a rágalmazás sértettje által hivatkozott kár fennállásának és terjedelmének bizonyítási körülményei nem tartoznak a [Brüsszeli] Egyezmény szabályozási körébe, hanem azt az ügyben eljáró igazságszolgáltatási szerv nemzeti jogának kollíziós szabályai által meghatározott anyagi jog szabályozza, azzal a megszorítással, hogy e szabályok alkalmazása nem gátolhatja az egyezmény hatékony érvényesülését”. Ez a helyzet a 44/2001 rendelet esetében is.
(
11
)	Nevezetesen a C-509/09. sz. és C-161/10. sz., EDate Advertising ügyben 2011. október 25-én hozott ítélet (EBHT 2011., I-10269. o.) 39. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
12
)	Lásd analógiaként az F. Pocar professzor által a módosított Luganói Egyezményről készített magyarázó jelentés (HL C 319., 15. o.) 61. pontját.
(
13
)	Lásd a C-167/00. sz. Henkel-ügyben 2002. október 1-jén hozott ítéletet (EBHT 2002., I-8111. o.), egy kármegelőző kereset vonatkozásában, melyet egy fogyasztóvédelmi egyesület nyújtott be azzal a céllal, hogy a bíróság eltiltson egy kereskedőt a tisztességtelennek ítélt szerződési feltételeknek a magánszemélyekkel kötött szerződésekben történő alkalmazásától; illetve a C-18/02. sz. DFDS Torline ügyben 2004. február 5-én hozott ítéletet (EBHT 2004., I-1417. o.), szintén egy kármegelőző kereset vonatkozásában, melyet egy hajóbérlői egyesület nyújtott be azzal a céllal, hogy egy kár bekövetkezésével fenyegető kollektív fellépés törvényességét kifogásolja.
(
14
)	Az alkalmazás mellőzéséről született döntés többek között Németországban: a Landgericht München 2008. október 23-i határozata (7 O 17209/07, www.juris.de), és az Oberlandsgericht Dresden 2009. július 28-i határozata (14 U 1008/08, www.juris.de). A Brüsszeli Egyezmény 5. cikkének 3. pontjában szereplő hasonló joghatósági okkal kapcsolatosan lásd Németországban: az Oberlandesgericht München 2001. október 25-i ítéletét (6 U 5508/00, www.juris.de); Hollandiában: a Gerechtshof’s-Gravenhage Evans kontra Chiron ügyben 1998. január 22-én hozott ítéletét (IEPT19980122) és a Rechtbank’s-Gravenhage Freelift kontra Stannah Stairlifts ügyben 2002. június 19-én hozott ítéletét (NiPR 2002, Afl. 4, 279. szám), valamint Olaszországban: a Tribunale di Bologna 1998. szeptember 22-i ítéletét (Resp. civ. e prev., 2000, 754. o.), a Corte di Cassazione 2003. december 19-i ítéletét (19550. szám, Riv. Dir. Ind., 2005, II, 162. o.) és a Corte d’appello di Milano 2004. március 2-i ítéletét (Dir. ind., 2004, 431. o.).
(
15
)	A 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának alkalmazásáról született döntés Németországban az Oberlandesgericht Düsseldorf 2005. május 12-i határozatában (I-2 U 67/03, n 34, www.juris.de) és a Landgericht Frankfurt 2010. március 25-i határozatában (2-03 O 580/08, 2/03 O 580/08, 2/3 O 580/08, 2-3 O 580/08, www.juris.de), Hollandiában a Mivena kontra Geogreen c.s. ügyben a Rechtbank Breda 2011. június 29-i határozatában (LJN: BR0157), és az Egyesült Királyságban High Court of Justice (England & Wales), Commercial Court (Queen’s Bench Division (Commercial Court) Equitas Ltd and another v Wave City Shipping Co Ltd and others, at para 11 Christopher Clarke LJ ügyben hozott határozatában (2005 EWHC 923 Comm). Lásd továbbá a Brüsszeli Egyezmény 5. cikke 3. pontja alkalmazása mellett szóló határozatok között Olaszországban a Corte suprema di Cassazione 2002. október 17-i (n. 14769, Riv. dir. inter., 2003, 238. o.) és a Tribunal di Brescia 1999. november 11-i (Riv. Dir. Ind., II, 236. o.) határozatát.
(
16
)	Lásd többek között a svájci szövetségi bíróság 1999. augusztus 2-én hozott (ATF 125 III 346) ítéletét, a G. GmbH./A. AG und B. AG ügyben 2006. október 23-án hozott (4C.210/2006, ATF 132 III 778) ítéletét, a F. AG/G. GmbH ügyben 2006. október 23-án hozott (4C.208/2006/len) ítéletét és 2007. március 13-én hozott (ATF 133 III 282) ítéletét. A határozatok a Bíróság honlapján hozzáférhetők (http://curia.europa.eu/common/recdoc/convention/fr/tableau/tableau.htm), a „A Luganói Egyezményhez fűzött 2. sz. jegyzőkönyvet érintő információk” című rovatban a 2000/19., 2007/14., 2008/19. és 2008/20. szám alatt.
(
17
)	Lásd az előzetes döntéshozatali kérelem 13. pontját.
(
18
)	Kiemelem, hogy e keresettípus arra kényszerítheti a lehetséges kártérítési hitelezőként szereplő állítólagos károsultat, hogy akkor vegyen részt egy bírósági eljárásban, amikor még nincs abban a helyzetben, hogy a szerződésen kívüli felelősség – mely alól a másik fél szabadulni próbál –fennállását alátámasztó bizonyítékokat felmutassa.
(
19
)	Az említett fogalmakat tehát az ügyben eljáró bíróság székhelye szerinti tagállamban érvényes kollíziós szabályok által meghatározott anyagi jogban foglalt meghatározástól függetlenül kell kezelni. Lásd többek között a Brüsszeli Egyezményt illetően a C-261/90. sz., Reichert és Kockler ügyben 1992. március 26-án hozott ítélet (EBHT 1992., I-2149. o.) 15. pontját, és a C-27/02. sz. Engler-ügyben 2005. január 20-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-481. o.) 33. pontját, valamint a 44/2001 rendeletet illetően a C-189/08. sz., Zuid-Chemie ügyben 2009. július 16-án hozott ítélet (EBHT 2009., I-6917. o.) 17. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
20
)	Lásd nevezetesen a C-334/00. sz. Tacconi-ügyben 2002. szeptember 17-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-7357. o.) 21–23. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
21
)	A jelen ügyben a 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának alkalmazhatósága tekintetében megállapított második feltétel nem okoz gondot, hiszen egyértelmű, hogy a Folien Fischer és a Fofitec, illetve a Ritrama SpA közötti jogi kapcsolatok nem tartoznak a szerződéses kapcsolatok körébe.
(
22
)	Lásd a fent hivatkozott Henkel-ügy 41. pontját.
(
23
)	A 21/76. sz. ügyben 1976. november 30-án hozott ítélet (EBHT 1976., 1735. o.).
(
24
)	Lásd nevezetesen a C-364/93. sz. Marinari-ügyben 1995. szeptember 19-én hozott ítélet (EBHT 1995., I-2719. o.) 12. pontját.
(
25
)	Cruz Villalón főtanácsnok folyamatban lévő C-523/10. sz. Wintersteiger-ügyre vonatkozó indítványának 17. pontjában e tekintetben a „károsultnak biztosított döntési térre” hivatkozik.
(
26
)	A kár és a kárt kiváltó esemény közötti okozati kapcsolat meglétének szükségességéről lásd nevezetesen a fent hivatkozott DFDS Torline ítélet 32. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
27
)	A fent hivatkozott ítélet 16. és azt követő pontjai.
(
28
)	A szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról szóló, 2007. július 11-i 864/2007/EK („Róma II”) európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 199., 40. o.).
(
29
)	Ennek megfelelően a fent hivatkozott Reichert és Kockler ítélet (19. és 20. pont) a francia jogban élő actio paulianát kizárta az említett hatály alól azon indokkal, hogy e keresetnek nem az a tárgya, hogy „az adóst a csalárd tettével a hitelezőjének okozott kár megtérítésére kötelezze, hanem hogy a hitelezővel szemben érvénytelenítse az adós rendelkezésének következményeit”, és ebből eredően „nem az alperes felelősségének megállapítására irányul az egyezmény 5.3. cikke értelmében”.
(
30
)	Lásd nevezetesen a C-256/00. sz. Besix-ügyben 2002. február 19-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-1699. o.) 26. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a fent hivatkozott G-ítélet 39. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
31
)	Az említett 2. cikkben kifejtett szabály az alperes – aki, mivel ellene indítják a keresetet, rendszerint a védtelenebb fél – előnyben részesítésére irányul, azzal, hogy lehetővé teszi számára, hogy könnyebben védekezhessen. Lásd a C-295/95. sz. Farrell-ügyben 1997. március 20-án hozott ítélet (EBHT 1997., I-1683. o.) 19. pontját és a C-412/98. sz. Group Josi-ügyben 2000. július 13-án hozott ítélet (EBHT 2000., I-5925. o.) 35. pontját).
(
32
)	A Bíróság kifejezetten kimondta, hogy az alperes lakóhelye szerinti állam bíróságainak joghatóságát kimondó általános jogelv alóli kivételek nem teszik lehetővé a Brüsszeli Egyezményben kifejezetten előírt eseteken túlterjeszkedő értelmezést. Lásd a C-51/97. sz., Réunion européenne és társai ügyben 1998. október 27-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-6511. o.) 16. pontját, valamint a fent hivatkozott Zuid-Chemie-ítélet 22. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot. Ez érvényes a 44/2001 rendeletre is.
(
33
)	A Brüsszeli egyezmény 5. cikkének 3. pontját illetően lásd a C-168/02. sz. Kronhofer-ügyben 2004. június 10-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-6009. o.) 15. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot. A 44/2001 rendelet 5. pontjának 3. pontját illetően lásd a fent hivatkozott EDate Advertising és társai ügyben hozott ítélet 40. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot..
(
34
)	A 44/2001 rendelet tizenkettedik preambulumbekezdése kimondja, hogy az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló különleges kapcsolódási feltétel is megalapozott lehet az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében. Lásd továbbá a 44/2001/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról és felülvizsgálatáról szóló, 2010. szeptember 7-i európai parlamenti állásfoglalást, amely „elégséges, lényegi vagy jelentős kapcsolat” követelményének bevezetését javasolja a jogellenes károkozás területén történő „»forum shopping« – a legkedvezőbb jog kiválasztása – lehetőségének korlátozása” érdekében (2009/2140(INI), P7_TA(2010)0304, Q preambulumbekezdés és 25. pont)
(
35
)	Kiemelem, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjában előírt joghatósági szabály nem terjed ki az adott tagállamban található összes bíróságra, mint a rendelet 2. cikke esetében, hanem a jogellenes károkozáshoz, illetve a jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekményhez legközelebb eső bíróságra korlátozódik.
(
36
)	Az ezzel egyenértékű rendelkezés a 44/2001 rendelet 27. cikkében található, és az (1) és (2) bekezdésében azt mondja ki, hogy „[a]mennyiben azonos jogalapból származó, azonos felek között folyamatban lévő eljárásokat különböző tagállamok bíróságai előtt indítottak, a később megkeresett bíróság az elsőként megkeresett bíróság joghatósága megállapításáig hivatalból felfüggeszti az eljárást.”, valamint hogy „[a]mennyiben az elsőként megkeresett bíróság joghatóságát állapítják meg, a később megkeresett bíróság ennek javára megállapítja saját joghatóságának hiányát”. A Luganói Egyezmény 2007-es módosítás utáni 27. cikke ehhez lényegileg hasonló rendelkezést tartalmaz.
(
37
)	A fent hivatkozott Tatry-ítélet értelmében: „[a hivatkozott] 21. cikket úgy kell értelmezni, hogy az alperes felelősségének megállapítására és kártérítésre kötelezésére irányuló kereset azonos jogalapon nyugszik és azonos feleket érint, mint az alperes korábbi keresete, melyben annak megállapítását kérte, hogy az adott kárért nem felelős”.
(
38
)	Megjegyzem, hogy ezen ítélkezési gyakorlat több, azt vitató javaslatot szült. Felmerült ugyanis, hogy a perfüggőségi szabály alkalmazását kizárják a nemleges megállapítási keresetek és az érdemben benyújtott keresetek egyidejűsége esetén, különösen ha a nemleges keresetnek rejtett célja, hogy a marasztalási keresetet „megtorpedózza”. Lásd a Bizottság jelentését az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak a 44/2001 rendelet alkalmazásáról [COM(2009) 174 végleges, 3.3. és 3.4. pont], valamint a 44/2001 rendelet felülvizsgálatáról szóló zöld könyvet [COM(2009) 175 végleges, 5. és 7. o.].
(
39
)	Egy tagállam bírósága által hozott határozat jogereje elviekben az Unió egész területére kiterjed, a 44/2001 rendelet III. fejezetében előírt feltételeknek megfelelően. E tekintetben valamely tagállamban hozott határozatot minden tagállamnak el kell ismernie, és végre kell hajtania, minek következtében a határozat a rendeletben előírt határon túlnyúló jogerőt nyer.
(
40
)	Nincs ellentmondás ezen állítás és a fent hivatkozott Shevill és társai, valamint a fent hivatkozott EDate Advertising és társai ügyekból eredő ítélkezési gyakorlat között, melyben a Bíróság korlátozta a bíróságok területi joghatóságát bizonyos esetekben, azonban a bíróságok által hozott határozatok jogerejét nem korlátozta.
(
41
)	Lásd a C-116/02. sz. Gasser-ügyben 2003. december 9-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-14693. o.) 41., 70. és azt követő pontjaival összefüggésben értelmezett, fent hivatkozott Tatry-ítéletet.
(
42
)	A 44/2001 rendelet alkalmazásáról szóló (a 38. lábjegyzetben hivatkozott) bizottsági jelentés 3.4. pontjában a Bizottság előadta, hogy egyes felek „oly módon próbálják meggátolni, hogy a bíróság gyakorolhassa joghatóságát, hogy lehetőleg olyan – joghatósággal többnyire (bár nem kizárólag) nem rendelkező – másik bíróság előtt indítanak eljárást, amely olyan államban található, ahol a joghatóság kérdésében és/vagy érdemi kérdésekben el szokott húzódni az eljárás. Az ilyen taktika (az ún. torpedóakciók) különösen visszaélés jellegűnek tekinthető, ha az első eljárások célja a felelősség alóli mentesség kimondatása, megakadályozva ezáltal, hogy a másik fél egy joghatósággal valóban rendelkező bíróság előtt érdemi kérdésben eljárást kezdeményezhessen. Ez akár olyan helyzethez is vezethet, hogy egyáltalán nem lehet kártérítési pert indítani”.