62018CC0746
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
GIOVANNI PITRUZZELLA
prednesené 21. januára 2020 (
1
)
Vec C‑746/18
H. K.
proti
Prokuratuur
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Riigikohus (Najvyšší súd, Estónsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spracovanie osobných údajov v sektore elektronických komunikácií – Dôvernosť komunikácie – Poskytovatelia elektronických komunikačných služieb – Všeobecné a nediferencované uchovávanie údajov o prenose dát a polohe – Trestné vyšetrovania – Prístup vyšetrovacieho orgánu k uchovávaným údajom za obdobia v trvaní od jedného dňa do jedného roka – Povolenie vydané prokuratúrou – Použitie údajov ako dôkazov v trestnom konaní – Smernica 2002/58/ES – Článok 1 ods. 3, článok 3 a článok 15 ods. 1 – Charta základných práv Európskej únie – Články 7, 8 a 11, ako aj článok 52 ods. 1“
I. Úvod
1.
Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 15 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/58/ES z 12. júla 2002 týkajúcej sa spracovávania osobných údajov a ochrany súkromia v sektore elektronických komunikácií (smernica o súkromí a elektronických komunikáciách) (
2
), zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/136/ES z 25. novembra 2009 (
3
), v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj s článkom 52 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie (
4
).
2.
Tento návrh bol podaný v rámci trestného konania vedeného proti H. K. z dôvodu, že táto údajne spáchala viacero krádeží, použila bankovú kartu patriacu inej osobe a spáchala násilné činy proti účastníkovi súdneho konania.
3.
Zápisnice, z ktorých vychádza konštatovanie o spáchaní týchto trestných činov, boli vyhotovené konkrétne na základe osobných údajov generovaných v rámci poskytovania elektronických komunikačných služieb. Riigikohus (Najvyšší súd, Estónsko) vyjadruje pochybnosti o tom, či sú podmienky, za ktorých mali vyšetrovacie orgány k týmto údajom prístup, zlučiteľné s právom Únie.
4.
Tieto pochybnosti sa v prvom rade týkajú otázky, či obdobie, za ktoré mali vyšetrovacie orgány k údajom prístup, predstavuje kritérium umožňujúce posúdiť závažnosť zásahu, ktorý tento prístup predstavuje, do základných práv dotknutých osôb.
5.
V druhom rade sa vnútroštátny súd pýta, či Prokuratuur (prokuratúra, Estónsko) vzhľadom na rôzne úlohy, ktoré sú jej estónskou právnou úpravou zverené, predstavuje „nezávislý“ správny orgán v zmysle rozsudku z 21. decembra 2016, Tele2 Sverige a Watson a i. (
5
).
II. Právny rámec
A.
Smernica 2002/58
6.
Podľa článku 1 ods. 3 smernice 2002/58 sa táto smernica „nevzťahuje na činnosti, ktoré sú mimo pôsobnosti zmluvy o založení Európskych spoločenstiev, ako sú činnosti podľa hlavy V a VI Zmluvy o Európskej únii a v žiadnom prípade na činnosti týkajúce sa verejnej bezpečnosti, obrany, bezpečnosti štátu (vrátane ekonomického blahobytu štátu, keď sa činnosti týkajú záležitostí bezpečnosti štátu) a činnosti v oblasti trestného práva“.
7.
Okrem toho článok 15 ods. 1 tejto smernice stanovuje, že „členské štáty môžu prijať legislatívne opatrenia na obmedzenie rozsahu práv a povinností uvedených v článku 5, článku 6, článku 8 ods. 1, 2, 3 a 4 a článku 9 tejto smernice, ak také obmedzenie predstavuje nevyhnutné, vhodné a primerané opatrenie v demokratickej spoločnosti na zabezpečenie národnej bezpečnosti (t. j. bezpečnosti štátu), obrany, verejnej bezpečnosti a na zabránenie, vyšetrovanie, odhaľovanie a stíhanie trestných činov alebo neoprávnené používanie elektronického komunikačného systému podľa článku 13 ods. 1 smernice 95/46/ES[ (
6
)]. Na tento účel členské štáty môžu, medzi iným, prijať legislatívne opatrenia umožňujúce zadržanie údajov na limitované obdobie, oprávnené z dôvodov stanovených v tomto odseku. Všetky opatrenia uvedené v tomto odseku musia byť v súlade so všeobecnými princípmi práva [Únie] vrátane tých, ktoré sú uvedené v článku 6 ods. 1 a 2 Zmluvy o Európskej únii“.
B.
Estónske právo
1. Zákon o elektronických komunikáciách
8.
Elektroonilise side seadus (zákon o elektronických komunikáciách) (
7
) z 8. decembra 2004, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, vo svojom § 1111 s názvom „Povinnosť uchovávať údaje“ stanovuje:
„…
2.   Poskytovatelia telefónnych služieb pevnej linky a mobilných telefónnych služieb, ako aj telefónnych služieb pevných sietí a mobilných sietí sú povinní uchovávať tieto údaje:
(1)
číslo volajúceho, ako aj meno a adresu zákazníka;
(2)
číslo volaného, ako aj meno a adresu zákazníka;
(3)
pri doplnkových službách, vrátane odovzdania volania alebo presmerovania volania, číslo volaného a meno a adresu zákazníka;
(4)
dátum a čas začiatku a konca hovoru;
(5)
využitá služba telefonovania z pevnej linky alebo mobilného telefónu;
(6)
medzinárodný identifikačný kód mobilného účastníka (International Mobile Subscriber Identity – IMSI) volajúceho a volaného;
(7)
medzinárodný identifikačný kód mobilného zariadenia (International Mobile Equipment Identity – IMEI) volajúceho a volaného;
(8)
identifikátor bunky na začiatku hovoru;
(9)
údaje označujúce zemepisnú polohu mobilného telefónu podľa identifikátora bunky počas obdobia, za ktoré sa údaje uchovávajú;
(10)
pri predplatených anonymných mobilných telefónnych službách dátum a čas prvej aktivácie služby, ako aj identifikátor lokality, z ktorej bola služba aktivovaná.
…
4.   Údaje uvedené v odsekoch 2 a 3 tohto paragrafu sa uchovávajú po dobu jedného roka od dátumu komunikácie, ak boli generované alebo spracované počas poskytovania komunikačnej služby…
…
11.   Údaje uvedené v odsekoch 2 a 3 tohto paragrafu sa postúpia:
(1)
v súlade s kriminaalmenetluse seadustik [Trestný poriadok (
8
)] vyšetrovaciemu orgánu, orgánu príslušnému na prijímanie opatrení sledovania, prokuratúre a súdu,
…“
2. Trestný poriadok
9.
§ 17 Trestného poriadku, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, s názvom „Strany konania“ v odseku 1 stanovuje:
„Stranami konania sú: prokurátor…“.
10.
§ 30 Trestného poriadku s názvom „Prokuratúra v trestnom konaní“ stanovuje:
„1.   Prokuratúra riadi prípravné konanie, pričom zaručuje jeho zákonnosť a účinnosť, a zastupuje obžalobu v súdnom konaní.
2.   Právomoci prokuratúry v trestnom konaní vykonáva v jej mene prokurátor, ktorý koná nezávisle a je viazaný iba zákonom.“
11.
§ 901 Trestného poriadku s názvom „Žiadosti o údaje od podnikov v oblasti komunikácií“ v odsekoch 2 a 3 stanovuje:
„2.   Vyšetrovací orgán môže na základe povolenia prokuratúry počas prípravného konania alebo na základe súdneho povolenia počas konania na súde požiadať podnik elektronických komunikácií o poskytnutie údajov uvedených v § 1111 ods. 2 a 3 zákona o elektronických komunikáciách, ktoré nie sú uvedené v odseku 1 tohto paragrafu. V tomto povolení sa na dátum presne uvedie obdobie, za ktoré je možné údaje požadovať.
3.   Žiadosti o poskytnutie údajov v zmysle tohto paragrafu možno podať len vtedy, ak sú tieto údaje na dosiahnutie cieľa trestného konania absolútne nevyhnutné.“
12.
§ 211 Trestného poriadku s názvom „Účel prípravného konania“ znie:
„1.   Účelom prípravného konania je zhromaždenie dôkazov a vytvorenie ostatných podmienok nevyhnutných na vedenie súdneho konania.
2.   V prípravnom konaní vyšetrovací orgán a prokuratúra overujú usvedčujúce a oslobodzujúce dôkazy zhromaždené vo vzťahu k podozrivému alebo obžalovanému.“
3. Zákon o prokuratúre
13.
Prokuratuuriseadus (zákon o prokuratúre) (
9
) z 22. apríla 1998, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, v § 1 s názvom „Prokuratúra“ stanovuje:
„1.   Prokuratúra je vládny orgán patriaci pod Justiitsministeeriumi [ministerstvo spravodlivosti, Estónsko], ktorý sa podieľa na plánovaní dozorných opatrení potrebných na boj proti trestným činom a ich odhaľovanie, riadi prípravné trestné konanie, zabezpečuje jeho zákonnosť a účinnosť, zastupuje obžalobu v súdnom konaní a vykonáva úlohy, ktoré prokuratúre ukladá zákon.
1.1   Prokuratúra plní úlohy, ktoré jej ukladá zákon, nezávisle a koná v súlade s týmto zákonom, ostatnými zákonmi a právnymi predpismi prijatými na ich základe.
…“
14.
§ 2 zákona o prokuratúre s názvom „Prokurátor“ v odseku 2 stanovuje:
„Prokurátor plní svoje úlohy nezávisle a koná výlučne na základe zákona a podľa svojho presvedčenia.“
III. Skutkové okolnosti, konanie vo veci samej a prejudiciálne otázky
15.
H. K. bola rozhodnutím Viru Maakohus (Súd prvého stupňa Viru, Estónsko) zo 6. apríla 2017 odsúdená na trest odňatia slobody na dva roky za to, že v období od 4. augusta 2015 do 1. februára 2016 spáchala osem krádeží potravinových výrobkov a iných hmotných vecí v hodnote od 3 do 40 eur, ako aj peňažných súm od 5,20 do 2100 eur; za to, že použila bankomatovú kartu inej osoby, aby z nej vybrala hotovosť z bankomatu, čím tejto osobe spôsobila škodu vo výške 3941,82 eur, a za spáchanie násilných činov proti účastníkovi súdneho konania. (
10
)
16.
Pri odsúdení H. K. za tieto trestné činy vychádzal Viru Maakohus (Súd prvého stupňa Viru) okrem iného z viacerých zápisníc vyhotovených na základe údajov o elektronickej komunikácii uvedených v § 1111 ods. 2 zákona o elektronických komunikáciách, ktoré vyšetrovací orgán získal od poskytovateľa telekomunikačných služieb počas prípravného konania po tom, čo na základe § 901 ods. 2 Trestného poriadku získal povolenie vydané prokurátorom Viru Ringkonnaprokuratuur (Okresná prokuratúra Viru, Estónsko).
17.
Prokurátor Okresnej prokuratúry Viru tak 2. novembra 2015 udelil vyšetrovaciemu orgánu povolenie vyžiadať si od telekomunikačného podniku údaje podľa §1111 ods. 2 zákona o elektronických komunikáciách, aby prostredníctvom dvoch mobilných telefónnych čísiel H. K. zistil prenos komunikácií a správ, ich trvanie a spôsob, akým bol prenos uskutočnený, ako aj osobné údaje a lokalizáciu volajúceho/odosielateľa a volaného/príjemcu v deň 21. septembra 2015.
18.
Dňa 4. novembra 2015 vyšetrovací orgán vyhotovil zápisnicu o údajoch, ktoré od telekomunikačného podniku na základe tohto povolenia získal, uvádzajúcu vysielacie stožiare, v ktorých sektore bolo účastnícke číslo H. K. 21. septembra 2015 po 19. hodine použité. Prokuratúra chcela touto zápisnicou spolu s iným dôkazmi preukázať, že H. K. spáchala krádež, ku ktorej došlo 21. septembra 2015.
19.
Dňa 25. februára 2016 prokurátor Okresnej prokuratúry Viru udelil vyšetrovaciemu orgánu povolenie, aby na účely vyšetrovania trestného činu podľa §303 ods. 1 Karistusseadustik (Trestný poriadok) (
11
) vyžiadal od telekomunikačného podniku údaje podľa § 1111 ods. 2 zákona o elektronických komunikáciách týkajúce sa siedmich účastníckym čísiel, ktoré H. K. použila v období od 1. marca 2015 do 19. februára 2016.
20.
Dňa 15. marca 2016 vyšetrujúci orgán vyhotovil zápisnicu o údajoch získaných na základe tohto povolenia od telekomunikačného podniku, v ktorej sú uvedené dátumy, kedy H. K. volala svojim spoluobžalovaným, ako aj dátumy, kedy H. K. zaslala správy svojim spoluobžalovaným a kedy od nich správy prijala. Prokurátor chcel pomocou tejto zápisnice a iných dôkazov súdu dokázať, že H. K. sa od jari 2015 svojim spoluobžalovaným opakovane telefonicky vyhrážala.
21.
Dňa 20. apríla a 6. mája 2016 vyhotovil vyšetrovací orgán ďalšie zápisnice o údajoch získaných od telekomunikačných podnikov na základe tohto povolenia. V týchto zápisniciach sa uvádzajú sektorové základňové stanice, z ktorých boli 4., 27. a 31. augusta 2015, ako aj v období od 1. do 3. septembra 2015 uskutočnené a prijaté hovory na šiestich účastníckych číslach, ktoré používala H. K. Prokurátor chcel na základe uvedených zápisníc a všetkých ostatných dôkazov súdu dokázať, že tých šesť krádeží, ku ktorým v uvedeným dňoch došlo, spáchala H. K.
22.
Dňa 20. apríla 2016 vyšetrovací orgán vyhotovil zápisnicu uvádzajúcu údaje o dvoch účastníckych číslach, ktoré H. K. používala. Presnejšie, v tejto zápisnici sa uvádzajú sektorové základňové stanice, z ktorých boli na týchto účastníckych číslach v období od 16. do 19. januára 2015 uskutočnené a prijaté hovory. Touto zápisnicou chcel prokurátor spolu s inými dôkazmi dokázať, že H. K. v období od 17. do 19. januára 2015 vybrala z bankomatu hotovosť pomocou bankomatovej karty poškodenej.
23.
Údaje, na ktorých je uvedená zápisnica založená, boli získané od telekomunikačného podniku na základe povolení, ktoré vydal prokurátor Okresnej prokuratúry Viru v inej trestnej veci 28. januára a 2. februára 2015. Táto vec sa týkala trestných činov podľa § 200 ods. 2 bodov 7, 8, 9 trestného zákona, a to dvoch lúpeží spáchaných skupinou s použitím zbrane a vlámaním 23. a 27. januára 2015. Na základe týchto povolení si vyšetrovací orgán mohol od telekomunikačného podniku vyžiadať údaje podľa § 1111 ods. 2 zákona o elektronickej komunikácii týkajúce sa dvoch účastníckych čísiel a rôznych medzinárodných identifikačných kódov mobilného zariadenia H. K. za obdobie od 1. januára do 2. februára 2015.
24.
Z tohto opisu skutkových okolností sporu vo veci samej vyplýva, že prokuratúra dala vyšetrovaciemu orgánu podľa § 901 ods. 2 Trestného poriadku povolenie na to, aby v rámci prípravného konania zaslal telekomunikačným podnikom žiadosti o poskytnutie údajov. Povolenia týkajúce sa údajov z účastníckych čísiel obžalovanej osoby boli vydané na účely vyšetrovania rôznych trestných činov pre príslušné obdobia jedného dňa, približne jedného mesiaca a približne jedného roka.
25.
H. K. podala proti rozhodnutiu Viru Maakohus (Súd prvého stupňa Viru) odvolanie na Tartu Ringkonnakohus (Odvolací súd Tartu, Estónsko), ktorý toto odvolanie rozhodnutím zo 17. novembra 2017 odmietol. H. K. preto podala kasačný opravný prostriedok na Riigikohus (Najvyšší súd, Estónsko), pričom sa domáhala zrušenia prvostupňového a druhostupňového rozhodnutia, ukončenia trestného stíhania vedeného voči nej a jej oslobodenia spod obžaloby.
26.
H. K. tvrdí, že zápisnice obsahujúce údaje získané od telekomunikačných podnikov nie sú prípustnými dôkazmi a že jej odsúdenie na základe týchto zápisníc nie je dôvodné. Tvrdí, že podľa rozsudku Tele2 Sverige a Watson a i. sú pravidlá § 1111 zákona o elektronických komunikáciách stanovujúce povinnosť týchto poskytovateľov služieb uchovávať údaje týkajúce sa komunikácií, ako aj použitie týchto údajov na účely jej odsúdenia, v rozpore s článkom 15 ods. 1 smernice 2002/58 v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj s článkom 52 ods. 1 Charty.
27.
Podľa vnútroštátneho súdu sa tak nastoľuje otázka, či predmetné zápisnice, ktoré vyšetrovací orgán vyhotovil na základe údajov uvedených v § 1111 ods. 2 zákona o elektronických komunikáciách a vyžiadaných od telekomunikačného podniku s povolením prokuratúry, možno považovať za prípustné dôkazy.
28.
Medzi údaje, ktoré sú poskytovatelia elektronických služieb povinní uchovávať po obdobie jedného roka, patria okrem iného číslo volajúceho a volaného, meno a adresa účastníka, dátum a čas začiatku a konca hovoru, využitá telefónna služba pevnej linky alebo mobilného telefónu, medzinárodný identifikačný kód mobilného účastníka a medzinárodný identifikačný kód mobilného zariadenia volajúceho a volaného, ako aj identifikátor bunky na začiatku hovoru a údaje označujúce zemepisnú polohu mobilného telefónu. Vnútroštátny súd poznamenáva, že ide o údaje, ktoré súvisia s prenosom komunikácie a správ cez pevnú linku alebo mobilný telefón, ako aj s lokalizáciou použitia mobilného komunikačného zariadenia, ale že tieto údaje neposkytujú informácie o obsahu tejto komunikácie.
29.
Ako podľa neho vyplýva z rozsudku Tele2 Sverige a Watson a i., ako aj z rozsudku Ministerio Fiscal (
12
) z 2. októbra 2018, vnútroštátna právna úprava upravujúca uchovávanie údajov o prenose dát a polohe, ako aj prístup k týmto údajom v rámci trestného konania, o akú ide pri § 1111 ods. 2 a 4 zákona o elektronických komunikáciách a § 901 ods. 2 Trestného poriadku, patrí do pôsobnosti smernice 2002/58.
30.
Prípustnosť dôkazov závisí od dodržania pravidiel postupu upravujúceho ich zhromaždenie. Pri posúdení prípustnosti zápisníc, o ktoré ide vo veci samej, tak treba tiež preskúmať otázku, do akej miery bolo zhromaždenie údajov od telekomunikačného podniku, na ktorých sú tieto zápisnice založené, v súlade s článkom 15 ods. 1 smernice 2002/58 v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj s článkom 52 ods. 1 Charty.
31.
Vzhľadom na rozsudky Tele2 Sverige a Watson a i. (
13
), ako aj Ministerio Fiscal (
14
), sa vnútroštátny súd pýta, či sa má článok 15 ods. 1 smernice 2002/58/ES v spojení s článkami 7, 8, 11, ako aj s článkom 52 ods. 1 Charty vykladať v tom zmysle, že prístup vnútroštátnych orgánov k údajom, ktoré umožňujú nájsť a identifikovať východiskové a cieľové miesto telefonickej komunikácie z pevnej linky alebo mobilného telefónu podozrivého, určiť jej dátum, čas, trvanie a druh, identifikovať zariadenie použité na komunikáciu, ako aj lokalizovať použité zariadenie mobilnej komunikácie, predstavuje tak závažný zásah do základných práv zaručených týmito článkami Charty, že tento prístup sa musí obmedziť na boj proti závažnej trestnej činnosti, a to bez ohľadu na obdobie, za ktoré bol prístup k uchovávaným údajom týmito vnútroštátnymi orgánmi vyžiadaný.
32.
V tejto súvislosti sa vnútroštátny súd domnieva, že obdobie, za ktoré sú predmetné údaje požadované, predstavuje podstatný prvok posúdenia závažnosti zásahu do základných práv, ktoré prístup k predmetným údajom predstavuje. Je teda možné, že tento zásah by sa nemal považovať za závažný, keď sa požadované údaje týkajú len veľmi krátkeho obdobia, napríklad jedného dňa. V takom prípade podľa neho nie je vo všeobecnosti možné z týchto údajov vyvodiť presné závery o súkromnom živote dotknutej osoby, takže prístup vnútroštátnych orgánov k týmto údajom môže byť odôvodnený cieľom vyšetrovania a stíhania trestných činov vo všeobecnosti.
33.
Okrem toho sa vnútroštátny súd pýta, či prístup k údajom, o aké ide vo veci samej, môže byť vzhľadom na poznatky vyplývajúce z rozsudku Ministerio Fiscal (
15
) odôvodnený tým istým cieľom v prípade, že množstvo údajov, ku ktorým majú orgány prístup, je obmedzené, a teda zásah do dotknutých základných práv nie je závažný. Pokiaľ ide o množstvo údajov, je podstatné podľa neho zohľadniť druh údajov (ako napríklad údaje týkajúce sa cieľového miesta komunikácie alebo lokalizácie zariadenia), ako aj dĺžku dotknutého obdobia (napríklad jeden deň, jeden mesiac alebo jeden rok). Čím je trestný čin závažnejší, tým závažnejší by mohol byť podľa vnútroštátneho súdu zásah do základných práv v rámci konania, čo naznačuje, že množstvo údajov, ku ktorým by vnútroštátne orgány mohli mať prístup, by bolo o to väčšie.
34.
Vnútroštátny súd sa nakoniec pýta, či prokuratúru možno považovať za „nezávislý“ správny orgán v zmysle rozsudku Tele2 Sverige a Watson a i. (
16
). Uvádza, že v Estónsku práve prokuratúra riadi prípravné konanie, ktorého cieľom je okrem iného zhromaždenie dôkazov. Takisto zdôrazňuje, že vyšetrovací orgán a prokuratúra overujú usvedčujúce a oslobodzujúce dôkazy týkajúce sa podozrivého. Nakoniec poznamenáva, že právomoci prokuratúry vykonáva v jej mene prokurátor, ktorý svoje úlohy plní nezávisle, čo vyplýva z § 30 ods. 1 a 2 Trestného poriadku a z § 1 ods. 1 a 11, ako aj z § 2 ods. 2 zákona o prokuratúre.
35.
V tejto súvislosti vnútroštátny súd zdôrazňuje, že jeho pochybnosti, pokiaľ ide o nezávislosť požadovanú právom Únie, sú spôsobené najmä tým, že prokuratúra v prípade, keď je po ukončení prípravného konania presvedčená o tom, že boli zhromaždené všetky potrebné dôkazy, a keď je to vhodné, podá obžalobu proti dotknutej osobe. Vnútroštátny súd uvádza, že v tomto prípade práve prokuratúra zastupuje obžalobu v súdnom konaní a že je teda takisto stranou konania. Vnútroštátny súd tiež uvádza, že Európsky súd pre ľudské práva už pripustil, že úkony sledovania môžu byť za určitých podmienok povolené bez predchádzajúceho súdneho preskúmania, pokiaľ sa súdne preskúmanie uskutoční a posteriori. (
17
)
36.
Za týchto podmienok Riigikohus (Najvyšší súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 15 ods. 1 smernice [2002/58] v spojení s článkami 7, 8, 11 a článkom 52 ods. 1 [Charty] vykladať v tom zmysle, že prístup vnútroštátnych orgánov k údajom, ktoré umožňujú zistenie a identifikáciu zdroja komunikácie a adresáta komunikácie z pevnej linky alebo mobilného telefónu podozrivého, určenie jej dátumu, času, trvania a typu komunikácie, identifikáciu použitého komunikačného zariadenia, ako aj určenie polohy mobilného komunikačného zariadenia, predstavuje tak závažný zásah do základných práv zaručených týmito článkami Charty, že tento prístup sa musí v oblasti prevencie, vyšetrovania, odhaľovania a stíhania trestných činov obmedziť na boj proti závažnej trestnej činnosti, pričom na období, za ktoré majú vnútroštátne orgány k uchovávaným údajom prístup, nezáleží?
2.
Má sa článok 15 ods. 1 smernice [2002/58], vychádzajúc zo zásady proporcionality vyjadrenej v bodoch 55 až 57 rozsudku [Ministerio Fiscal], vykladať v tom zmysle, že pokiaľ nejde o veľké množstvo údajov uvedených v prvej otázke, ku ktorým majú štátne orgány prístup (čo sa týka druhu údajov, ako aj časového rozsahu), zásah do základných práv, ktorý je s tým spojený, môže byť odôvodnený cieľom prevencie, vyšetrovania, odhaľovania a stíhania trestných činov vo všeobecnosti, a že čím väčšie je množstvo údajov, ku ktorým majú vnútroštátne orgány prístup, tým závažnejšie musia byť trestné činy, proti ktorým sa má týmto zásahom bojovať?
3.
Znamená požiadavka uvedená v bode 2 výroku rozsudku [Tele2 Sverige a Watson a i.], aby prístup príslušných vnútroštátnych orgánov k údajom podliehal predchádzajúcemu preskúmaniu zo strany súdu alebo nezávislého správneho orgánu, že článok 15 ods. 1 smernice [2002/58] sa má vykladať v tom zmysle, že prokuratúru, ktorá vedie prípravné konanie, pričom v zmysle zákona koná nezávisle a je viazaná iba zákonom, a ktorá v prípravnom konaní preskúmava tak usvedčujúce, ako aj oslobodzujúce dôkazy, avšak zastupuje obžalobu v súdnom konaní, možno považovať za nezávislý správny orgán?“
IV. Analýza
37.
Svojou prvou a druhou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 15 ods. 1 smernice 2002/58 v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj článkom 52 ods. 1 Charty vykladať v tom zmysle, že medzi kritériá umožňujúce posúdiť závažnosť zásahu do základných práv spočívajúceho v prístupe príslušných vnútroštátnych orgánov k osobným údajom, ktoré sú poskytovatelia elektronických komunikačných služieb povinní podľa vnútroštátnej právnej úpravy uchovávať, patria kategórie dotknutých údajov, ako aj dĺžka obdobia, za ktoré bol prístup vyžiadaný.
38.
Pred zodpovedaním tejto otázky uvediem dve úvodné poznámky, ktoré mi umožnia odpovedať na jednej strane na tvrdenia, ktoré uviedli niektoré členské štáty, pokiaľ ide o pôsobnosť smernice 2002/58, a na druhej strane na návrh Európskej komisie, aby sa v rámci tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania preskúmala zlučiteľnosť estónskej právnej úpravy s právom Únie v rozsahu, v akom táto poskytovateľom elektronických komunikačných služieb ukladá povinnosť uchovávať viaceré kategórie osobných údajov generovaných v rámci týchto služieb.
A.
Úvodné poznámky
1. O pôsobnosti smernice 2002/58
39.
Írska, maďarská a poľská vláda majú pochybnosti o pôsobnosti smernice 2002/58.
40.
Írska vláda sa podľa všetkého domnieva, že vnútroštátna právna úprava týkajúca sa prístupu orgánov príslušných v trestných veciach k uchovávaným údajom je podľa článku 1 ods. 3 smernice 2002/58 z pôsobnosti tejto smernice vylúčená.
41.
Toto tvrdenie treba zamietnuť na základe judikatúry Súdneho dvora podľa rozsudku Tele2 Sverige a Watson a i., ako aj rozsudku Ministerio Fiscal.
42.
V tejto súvislosti treba poznamenať, že Súdny dvor rozhodol, že legislatívne opatrenia uvedené v článku 15 ods. 1 smernice 2002/58 „patria do pôsobnosti tejto smernice, aj keď predstavujú činnosti štátu alebo štátnych orgánov a nepatria do oblasti činností jednotlivcov, a aj keď účely, ktoré musia tieto opatrenia spĺňať, sa výrazne prekrývajú s cieľmi sledovanými činnosťami uvedenými v článku 1 ods. 3 smernice 2002/58“ (
18
). Podľa Súdneho dvora „článok 15 ods. 1 tejto smernice totiž nevyhnutne predpokladá, že opatrenia, ktoré sú v ňom uvedené, patria do pôsobnosti uvedenej smernice, pretože táto smernica výslovne dovoľuje členským štátom prijať také opatrenia len za podmienok, ktoré sú v nej stanovené. Okrem toho na účely článku 15 ods. 1 smernice 2002/58 legislatívne opatrenia uvedené v tomto ustanovení upravujú činnosť poskytovateľov elektronických komunikačných služieb“ (
19
).
43.
Súdny dvor z toho vyvodil záver, že „uvedený článok 15 ods. 1 v spojení s článkom 3 smernice 2002/58 sa má vykladať v tom zmysle, že do pôsobnosti tejto smernice patrí nielen legislatívne opatrenie, ktoré poskytovateľom elektronických komunikačných služieb ukladá povinnosť uchovávať prevádzkové údaje a údaje o polohe, ale tiež legislatívne opatrenie, ktoré sa týka prístupu vnútroštátnych orgánov k údajom uchovávaným uvedenými poskytovateľmi“ (
20
).
44.
Podľa Súdneho dvora „ochrana dôvernosti elektronických komunikácií a prevádzkových údajov súvisiacich s elektronickými komunikáciami, ktorá je zaručená v článku 5 ods. 1 smernice 2002/58, sa totiž vzťahuje na opatrenia, ktoré prijali osoby iné než používatelia, či už ide o súkromné fyzické alebo právnické osoby alebo štátne subjekty. Ako potvrdzuje odôvodnenie 21 tejto smernice, jej cieľom je zabrániť ‚[akémukoľvek]‘ neoprávnenému prístupu k obsahu a k „akýmkoľvek údajom takých správ“ s cieľom chrániť dôvernosť elektronických komunikácií“ (
21
).
45.
K týmto tvrdeniam Súdny dvor dodal, že „legislatívne opatrenia uložené poskytovateľom elektronických komunikačných služieb uchovávať osobné údaje alebo priznať príslušným vnútroštátnym orgánom prístup k týmto údajom nevyhnutne zahŕňajú spracúvanie týchto údajov uvedenými poskytovateľmi…. Takéto opatrenia v rozsahu, v akom upravujú činnosti uvedených poskytovateľov, teda nemožno zamieňať s činnosťami štátu uvedenými v článku 1 ods. 3 smernice 2002/58“ (
22
).
46.
Zo všetkých týchto tvrdení treba podobne, ako rozhodol Súdny dvor vo svojom rozsudku Ministerio Fiscal (
23
), vyvodiť záver, že žiadosť o prístup k osobným údajom uchovávaným poskytovateľmi elektronických komunikačných služieb vystavená v rámci trestného konania patrí do pôsobnosti smernice 2002/58.
47.
Maďarská a poľská vláda ďalej uvádzajú tvrdenie, že právo Únie neupravuje otázku prípustnosti dôkazov v trestných konaniach.
48.
Je síce pravda, že toto právo vzhľadom na súčasný stav svojho vývoja neupravuje pravidlá týkajúce sa prípustnosti dôkazov v trestnom konaní, vnútroštátny súd však jasne zdôraznil, v akom ohľade je výklad práva Únie, o ktorý žiada, nevyhnutný na to, aby mohol rozhodnúť o prípustnosti dôkazov. Táto totiž závisí od dodržania podmienok a procesných pravidiel upravujúcich zhromažďovanie týchto dôkazov. Preto pri posúdení prípustnosti zápisníc, o ktoré ide vo veci samej, musí vnútroštátny súd preskúmať predbežnú otázku, do akej miery bolo zhromaždenie údajov od telekomunikačného podniku, na ktorých sú tieto zápisnice založené, v súlade s článkom 15 ods. 1 smernice 2002/58 v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj článkom 52 ods. 1 Charty. Táto predbežná otázka sa pritom týka aspektu, ktorý je, ako som už zdôraznil vyššie, v práve Únie upravený. Pokiaľ ide o tento aspekt, vnútroštátne pravidlá uplatniteľné v oblasti vykonávania dôkazov tak musia spĺňať požiadavky vyplývajúce zo základných práv zaručených právom Únie. (
24
) Za týchto okolností je tvrdenie, ktoré uviedli maďarská a poľská vláda, podľa môjho názoru irelevantné.
2. O uchovávaní údajov o prenose dát a polohe
49.
Aj keď sa otázky položené vnútroštátnym súdom týkajú podmienok prístupu k údajom, Komisia žiada Súdny dvor, aby sa v rámci tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyjadril aj k problematike týkajúcej sa uchovávania údajov. V tejto súvislosti v podstate uvádza, že predpokladom legálneho prístupu k uchovávaným údajom je, aby vnútroštátna právna úprava, ktorá poskytovateľom elektronických komunikačných služieb ukladá povinnosť uchovávať údaje generované v rámci týchto služieb, zodpovedala požiadavkám stanoveným v článku 15 ods. 1 smernice 2002/58 v spojení s Chartou, alebo aby boli predmetné údaje uchovávané týmito poskytovateľmi z ich vlastnej iniciatívy, najmä na obchodné účely, v súlade s touto smernicou.
50.
Pokiaľ ide o spor vo veci samej, Komisia poznamenáva, že údaje, ku ktorým mal vyšetrovací orgán prístup, boli uchované poskytovateľmi elektronických komunikačných služieb nie z ich vlastnej iniciatívy na obchodné účely, ale z dôvodu povinnosti uchovávania, ktorú im ukladá § 1111 zákona o elektronických komunikáciách. Uvádza tiež, že H. K. namieta proti zákonnosti vnútroštátnych pravidiel týkajúcich sa tak prístupu k údajom, ako aj ich uchovávania. (
25
)
51.
Ja však poznamenávam, že podobne, ako to bolo v prípade návrhu na začatie prejudiciálneho konania, v ktorom bol vydaný rozsudok Ministerio Fiscal (
26
), otázky formulované vnútroštátnym súdom v rámci prejednávanej veci nie sú zamerané na určenie toho, či boli osobné údaje, o ktoré ide vo veci samej, uchovávané poskytovateľmi elektronických komunikačných služieb v súlade s podmienkami uvedenými v článku 15 ods. 1 smernice 2002/58 v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj článkom 52 ods. 1 Charty. Tieto otázky sa týkajú iba toho, či sú s týmito ustanoveniami zlučiteľné podmienky, za ktorých je prístup vnútroštátnych vyšetrovacích orgánov k takýmto údajom podľa estónskej právnej úpravy povolený. Práve preto sa diskusia vedená pred Súdnym dvorom týkala takmer výlučne týchto podmienok prístupu.
52.
Vnútroštátny súd v každom prípade môže vychádzať z judikatúry vyplývajúcej z rozsudku Tele2 Sverige a Watson a i., ak na účely riešenia sporu vo veci samej považuje za potrebné rozhodnúť o zlučiteľnosti § 1111 zákona o elektronických komunikáciách s právom Únie.
53.
V tejto súvislosti považujem za postačujúce pripomenúť, že ako uviedol Súdny dvor, „článok 15 ods. 1 smernice 2002/58 v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj s článkom 52 ods. 1 Charty sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá na účely boja proti trestnej činnosti stanovuje všeobecné a nediferencované uchovávanie všetkých údajov o prenose dát a polohe všetkých účastníkov a registrovaných užívateľov, týkajúce sa všetkých prostriedkov elektronickej komunikácie“ (
27
).
54.
Vnútroštátnemu súdu prináleží prípadne overiť, či estónska právna úprava ukladá poskytovateľom služieb elektronických komunikácií povinnosť uchovávať údaje, ktorej povaha je takto všeobecná a nediferencovaná, a vyvodiť z toho pre riešenie sporu vo veci samej dôsledky. Ak by sa mal režim uchovávania údajov zavedený Estónskou republikou považovať za nezlučiteľný s právom Únie vzhľadom na jeho neprimeranosť k sledovanému cieľu, prístup k takto uchovávaným údajom by už týmto cieľom takisto nemohol byť odôvodnený.
55.
Táto povinnosť uchovávať údaje môže test proporcionality splniť len v prípade, ak podlieha príslušným obmedzeniam, najmä pokiaľ ide o kategórie dotknutých údajov a dobu uchovávania, na základe režimu diferencovaného v závislosti od sledovaného cieľa a prísne nevyhnutného na dosiahnutie tohto cieľa.
56.
Pojem „obmedzené uchovávanie údajov“, ktorý podrobne preskúmal generálny advokát Campos Sánchez‑Bordona v návrhoch, ktoré predniesol 15. januára 2020 vo veci Ordre des barreaux francophones et germanophone (
28
), už nebudem v týchto návrhoch podrobnejšie rozoberať.
B.
O prístupe príslušných vnútroštátnych orgánov k uchovávaným údajom
1. Závery vyplývajúce z rozsudku Tele2 Sverige a Watson a i.
57.
Súdny dvor posudzuje problematiku týkajúcu sa prístupu príslušných vnútroštátnych orgánov k uchovávaným údajom „nezávisle od rozsahu povinnosti uchovávania údajov uloženej poskytovateľom elektronických komunikačných služieb“, a najmä bez ohľadu na všeobecný alebo cielený charakter uchovávania údajov. (
29
) Toto konštatovanie súvisí so skutočnosťou, že Súdny dvor považuje uchovávanie údajov a prístup k nim za dva odlišné zásahy do základných práv chránených Chartou.
58.
Prístup k uchovávaným údajom „musí skutočne a výlučne zodpovedať jednému z… cieľov“ uvedených v článku 15 ods. 1 prvej vete smernice 2002/58. Takisto musí existovať úmernosť medzi závažnosťou zásahu a sledovaným cieľom. Ak sa zásah považuje za „závažný“, môže byť odôvodnený iba bojom proti závažnej trestnej činnosti. (
30
)
59.
Podobne tomu, čo platí pre uchovávanie údajov, prístup príslušných vnútroštátnych orgánov k týmto údajom môže byť povolený len v medziach toho, čo je prísne nevyhnutné. (
31
) Navyše, legislatívne opatrenia musia „stanoviť jasné a presné pravidlá uvádzajúce, za akých okolností a podmienok musia poskytovatelia elektronických komunikačných služieb poskytnúť prístup príslušným vnútroštátnym orgánom k uchovávaným údajom. Okrem toho takéto opatrenie musí byť podľa vnútroštátneho práva právne záväzné“ (
32
). Presnejšie, taká vnútroštátna právna úprava musí „upravovať… hmotnoprávne a procesnoprávne podmienky prístupu príslušných vnútroštátnych orgánov k uchovávaným údajom“ (
33
).
60.
Z uvedeného možno vyvodiť, že „všeobecný prístup ku všetkým uchovávaným údajom, bez ohľadu na akúkoľvek spojitosť – čo i len nepriamu – so sledovaným účelom, nemožno považovať za obmedzený na prísne nevyhnutné“ (
34
).
61.
Ako uviedol Súdny dvor, „dotknutá vnútroštátna právna úprava sa musí zakladať na objektívnych kritériách s cieľom určiť okolnosti a podmienky, za akých sa má poskytnúť prístup príslušným vnútroštátnym orgánom k uchovávaným údajom účastníkov alebo registrovaných užívateľov. Z tohto pohľadu možno taký prístup v súvislosti s cieľom boja proti kriminalite v zásade poskytnúť len k údajom osôb podozrivých z prípravy, páchania alebo zo spáchania závažného trestného činu, ako aj tých, ktoré sa takým či onakým spôsobom podieľali na takom trestnom čine“ (
35
).
62.
Inými slovami, vnútroštátna právna úprava, ktorá príslušným vnútroštátnym orgánom priznáva prístup k uchovávaným údajom, musí mať dostatočne ohraničenú pôsobnosť, aby sa zabránilo tomu, že by sa takýto prístup vzťahoval na veľký počet osôb alebo dokonca na všetky osoby alebo všetky prostriedky elektronickej komunikácie, ako aj na všetky uchovávané údaje. Súdny dvor preto zdôraznil kritérium súvisu medzi dotknutými osobami a sledovaným cieľom.
63.
Ďalej Súdny dvor stanovil podmienky, ktoré musí každý prístup príslušných vnútroštátnych orgánov k uchovávaným údajom spĺňať.
64.
Predovšetkým je nevyhnutné, aby tento prístup „podliehal v zásade – s výnimkou riadne odôvodnených naliehavých prípadov – predchádzajúcemu preskúmaniu zo strany súdu alebo nezávislého správneho orgánu“ (
36
). Rozhodnutie tohto súdu alebo orgánu musí nasledovať „po odôvodnenej žiadosti týchto orgánov podanej v rámci konania týkajúceho sa predchádzania trestným činom, ich odhaľovania a stíhania“ (
37
).
65.
Ďalej je podľa Súdneho dvora dôležité, „aby príslušné vnútroštátne orgány, ktorým bol udelený prístup k uchovávaným údajom, informovali dotknuté osoby v rámci uplatniteľných vnútroštátnych konaní od okamihu, keď toto oznámenie nemôže ohroziť vyšetrovanie týchto orgánov“ (
38
).
66.
Nakoniec, členské štáty musia prijať pravidlá týkajúce sa bezpečnosti a ochrany údajov uchovávaných poskytovateľmi elektronických komunikačných služieb s cieľom zabrániť zneužitiu, ako aj akémukoľvek nezákonnému prístupu k údajom. (
39
)
2. Závery vyplývajúce z rozsudku Ministerio Fiscal
67.
V tejto veci bola Súdnemu dvoru predložená otázka, či je s článkom 15 ods. 1 smernice 2002/58 v spojení s článkami 7 a 8 Charty zlučiteľná vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje prístup príslušných vnútroštátnych orgánov, ako napríklad kriminálnej polície, k údajom o občianskej identite držiteľov určitých SIM kariet.
68.
Súdny dvor vo svojom rozsudku poznamenal, že pokiaľ ide o cieľ predchádzania, vyšetrovania, odhaľovania a stíhania trestných činov, znenie článku 15 ods. 1 prvej vety smernice 2002/58 tento cieľ neobmedzuje iba na boj proti závažným trestným činom, ale vzťahuje sa na „trestné činy“ vo všeobecnosti. (
40
)
69.
V odôvodnení rozvinutom Súdnym dvorom sa objasňuje, že pokiaľ ide o prístup príslušných vnútroštátnych orgánov k údajom, závažnosť zásahu musí byť úmerný závažnosti predmetných trestných činov.
70.
Súdny dvor tak pripomenul, odkazujúc na bod 99 svojho rozsudku Tele2 Sverige a Watson a i., že je pravda, že rozhodol, „že v oblasti prevencie, vyšetrovania, odhaľovania a stíhania trestných činov iba boj proti závažnej kriminalite môže odôvodniť prístup orgánov verejnej moci k osobným údajom uchovávaným poskytovateľmi elektronických komunikačných služieb, ktoré ako celok umožňujú vyvodiť presné závery o súkromnom živote osôb, ktorých údaje sú dotknuté“ (
41
).
71.
Súdny dvor však spresnil, že „tento výklad [odôvodnil] skutočnosťou, že cieľ sledovaný právnou úpravou upravujúcou tento prístup musí byť priamo úmerný závažnosti zásahu do dotknutých základných práv, ktoré spôsobí tento zásah“ (
42
).
72.
Totiž „v súlade so zásadou proporcionality… možno závažný zásah v oblasti prevencie, vyšetrovania, odhaľovania a stíhania trestných činov odôvodniť iba cieľom boja proti kriminalite, ktorá musí byť tiež považovaná za ‚závažnú‘“ (
43
).
73.
Naopak, „ak zásah, ktorý takýto prístup v sebe zahŕňa, nie je závažný, uvedený prístup môže byť odôvodnený cieľom prevencie, vyšetrovania, odhaľovania a stíhania ‚trestných činov‘ vo všeobecnosti“ (
44
).
74.
Podľa týchto úvah sa tak vyžaduje posúdenie toho, či by sa vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci mal zásah do základných práv zakotvených v článkoch 7 a 8 Charty, ktorý by prístup kriminálnej polície k údajom vo veci samej znamenal, považovať za „závažný“ alebo nie.
75.
Súdny dvor však na rozdiel od svojho rozsudku Tele2 Sverige a Watson a i. nekvalifikoval zásah do práv chránených článkami 7 a 8 Charty, ktorý prístup k údajom vo veci samej predstavoval, ako „závažný“ (
45
). Žiadosť o prístup totiž mala ako „jediný predmet… identifikáci[u] držiteľov SIM kariet aktivovaných počas obdobia dvanástich dní s [medzinárodným identifikačným kódom mobilného zariadenia] odcudzeného mobilného telefónu“ (
46
). Išlo „výlučne [o] prístup k telefónnym číslam zodpovedajúcim týmto SIM kartám, ako aj k údajom týkajúcim sa občianskej totožnosti držiteľov uvedených kariet, ako sú ich meno, priezvisko a prípadne adresa. Naopak, tieto údaje sa [netýkali]… komunikácií uskutočnených s odcudzeným mobilným telefónom ani jeho lokalizácie“ (
47
).
76.
Súdny dvor z toho vyvodil záver, „že údaje, ktorých sa týka žiadosť o prístup dotknutá vo veci samej, umožňujú len prepojiť počas určitého obdobia SIM kartu alebo SIM karty aktivované s odcudzeným mobilným telefónom s občianskou totožnosťou držiteľov týchto SIM kariet. Bez porovnania s údajmi vzťahujúcimi sa na komunikácie uskutočnené s uvedenými SIM kartami a lokalizačnými údajmi tieto údaje neumožňujú dozvedieť sa ani dátum, hodinu, trvanie a adresátov komunikácií uskutočnených s dotknutou SIM kartou alebo SIM kartami a ani miesta, kde k týmto komunikáciám došlo alebo ich frekvenciu s určitými osobami počas daného obdobia. Uvedené údaje teda neumožňujú vyvodiť presné závery o súkromnom živote osôb, ktorých údaje sú dotknuté“ (
48
).
77.
Súdny dvor mohol po tom, čo ho nekvalifikoval ako „závažný zásah“, konštatovať, že predmetný zásah mohol byť odôvodnený cieľom prevencie, vyšetrovania, odhaľovania a stíhania trestných činov vo všeobecnosti, aj tých nezávažných. (
49
)
78.
Práve so zreteľom na túto judikatúru kladie vnútroštátny súd svoju prvú a druhú prejudiciálnu otázku s cieľom posúdiť závažnosť zásahu, ktorý prístup k údajom v rámci trestného konania vo veci samej predstavuje. Presnejšie chce vedieť, či z tohto hľadiska predstavujú kategórie dotknutých údajov, ako aj dĺžka obdobia, za ktoré sa prístup k týmto údajom požaduje, relevantné kritériá.
3. O kritériách umožňujúcich posúdiť závažnosť zásahu
79.
Ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, čím sú kategórie údajov, ku ktorým sa žiada o prístup, početnejšie, o to pravdepodobnejšie je, že zásah bude kvalifikovaný ako „závažný“.
80.
Podľa prvej a druhej otázky, ktorú vnútroštátny súd položil, však Súdny dvor má spresniť, či je pri určovaní závažnosti zásahu okrem kategórií predmetných údajov rozhodujúca aj dĺžka obdobia, na ktoré sa tento prístup vzťahuje.
81.
Podľa môjho názoru má byť odpoveď kladná. Okrem toho poukazujem na to, že Súdny dvor vo svojom rozsudku Ministerio Fiscal v rámci svojho posúdenia takisto zohľadnil dĺžku obdobia, na ktoré sa prístup vzťahoval, pričom v tom prípade išlo o dvanásť dní. (
50
)
82.
Práve súvis medzi povahou uvedených údajov a dĺžkou obdobia umožňuje posúdiť závažnosť zásahu. Tieto dva aspekty totiž umožňujú overiť, či je splnené rozhodujúce kritérium závažnosti zásahu, t. j., či je možné, že sa prístupom k predmetným údajom príslušným vnútroštátnym orgánom podarí vyvodiť presné závery týkajúce sa súkromného života osôb, ktorých údaje sú týmto prístupom dotknuté. Načrtnutie presného portrétu určitej osoby si však vyžaduje nielen to, aby sa prístup týkal viacerých kategórií údajov, ako sú údaje o identifikácii, prenose dát a polohe, ale aj to, aby sa tento prístup týkal obdobia, ktoré je dostatočne dlhé na to, aby sa dali s dostatočnou presnosťou odhaliť hlavné znaky života určitej osoby.
83.
Podobne ako počet dotknutých kategórií tak dĺžka obdobia, za ktoré sú v súlade s povolením prístupu údaje vyžiadané, predstavuje podstatný prvok posúdenia závažnosti zásahu do základných práv dotknutých osôb. Ako uvádza Komisia, kumulácia viacerých žiadostí o prístup k údajom o jednej a tej istej osobe sa takisto musí zohľadniť, aj keď sa tieto žiadosti vzťahujú na krátke obdobia.
84.
Ako vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, údaje, ku ktorým mal vyšetrovací orgán prístup, sú tie, ktoré sú uvedené v § 1111 ods. 2 zákona o elektronických komunikáciách. Tieto údaje umožňujú zistiť a identifikovať východiskové a cieľové miesto určitej telefonickej komunikácie uskutočnenej z pevnej linky alebo mobilného telefónu určitej osoby, určiť jej dátum, čas, trvanie a povahu, identifikovať použité komunikačné zariadenie, ako aj lokalizovať použité mobilné komunikačné zariadenie. Tieto údaje boli postúpené vyšetrovaciemu orgánu za obdobia v trvaní jedného dňa, jedného mesiaca a takmer jedného roka.
85.
Posúdenie miery zásahu do základných práv, ktorý bol prístupom príslušných vnútroštátnych orgánov k uchovávaným osobným údajom spôsobený, vyplýva z konkrétneho preskúmania okolností každého prípadu. Je na vnútroštátnom súde, aby v každom jednotlivom prípade posúdil, či údaje, ku ktorým bol prístup povolený, boli takej povahy, že sa z nich v závislosti od ich povahy a od dĺžky obdobia, na ktoré sa tento prístup vzťahoval, dali vyvodiť presné závery o súkromnom živote dotknutých osôb.
86.
Ak áno, zásah musí byť kvalifikovaný ako „závažný“ v zmysle judikatúry Súdneho dvora, a teda v oblasti prevencie, vyšetrovania, odhaľovania a stíhania trestných činov môže byť odôvodnený iba cieľom boja proti kriminalite, ktorá musí byť tiež kvalifikovaná ako „závažná“ (
51
).
4. O úmernosti medzi závažnosťou zásahu a sledovaným cieľom
87.
Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že so zásahom do základných práv, ktorý je kvalifikovaný ako „závažný“, sa spája požiadavka dôkladnejšieho odôvodnenia.
88.
Pokiaľ ide o závažnosť údajných trestných činov, v súvislosti s ktorými bol prístup k údajom poskytnutý, Komisia poznamenáva, že vnútroštátna právna úprava vo veci samej dovoľuje práve prístup na účely boja proti trestným činom vo všeobecnosti. (
52
)
89.
Je na vnútroštátnom súde, aby podľa okolností prejednávanej veci overil, či prístup k údajom, o aké ide vo veci samej, skutočne a prísne zodpovedá jednému z cieľov uvedených v článku 15 ods. 1 smernice 2002/58. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že toto ustanovenie neobmedzuje cieľ prevencie, vyšetrovania, odhaľovania a stíhania trestných činov na boj proti výlučne závažným trestným činom, ale vzťahuje sa na „trestné činy“ vo všeobecnosti. (
53
)
90.
Ak vnútroštátny súd dospeje k záveru, že zásah treba kvalifikovať ako „závažný“, je jeho povinnosťou posúdiť, či predmetný trestný čin možno takisto kvalifikovať ako „závažný“ podľa vnútroštátneho trestného práva.
91.
V tejto súvislosti sa domnievam, že definícia toho, čo možno kvalifikovať ako „závažný trestný čin“, sa musí ponechať na posúdenie členských štátov.
92.
Podľa vnútroštátnych právnych poriadkov totiž možno ten istý trestný čin odsúdiť viac alebo menej prísne. Definícia priťažujúcich okolností sa takisto môže líšiť v závislosti od členských štátov.
93.
Ako správne uvádza estónska vláda, uplatniteľný trest nie je jediným kritériom určenia závažnosti trestných činov. Treba tiež zohľadniť povahu trestných činov, škodu, ktorú spôsobujú spoločnosti, narušenie, ktorým zasahujú právne záujmy, a ich celkové účinky na vnútroštátny právny poriadok, ako aj na hodnoty demokratickej spoločnosti. Dôležitú úlohu v tomto ohľade zohráva aj historický, hospodársky a spoločenský kontext, ktorý je pre každý členský štát špecifický. Ďalej si treba z dôvodu priťažujúcich okolností položiť otázku, či boli trestné činy spáchané napríklad opakovane, alebo voči osobám patriacim do skupiny zraniteľných osôb.
94.
Na účely posúdenia proporcionality prístupu treba zohľadniť aj to, že podľa § 901 ods. 3 Trestného poriadku „žiadosti o poskytnutie údajov… možno podať len vtedy, ak sú tieto údaje na dosiahnutie cieľa trestného konania absolútne nevyhnutné“. Ako uvádza estónska vláda, kritérium absolútnej nevyhnutnosti (
54
) tak vyšetrovateľov, ako aj osoby poverené vydávaním povolenia zaväzuje zvážiť a posúdiť, ktoré údaje sú na riadne vedenie trestného konania nevyhnutné a bez ktorých by v rámci danej veci nebolo možné robiť úkony na odhalenie pravdy alebo na zadržanie údajného páchateľa alebo zločinca.
95.
Dodávam, ako správne zdôraznila francúzska vláda, že nie vždy je možné presne určiť stupeň závažnosti trestného činu, či dokonca jeho presnú právnu kvalifikáciu, pretože povolenie prístupu k uchovávaným údajom sa vydáva v prvotnom štádiu vyšetrovania, takže sa môže zdať predčasné tento trestný čin zaradiť do kategórie závažných trestných činov alebo do kategórie trestných činov vo všeobecnosti. Vnútroštátny súd musí túto neistotu spojenú s trestnými vyšetrovaniami, ktorých samotný cieľ je prispieť k odhaleniu pravdy, v rámci jeho posúdenia proporcionality prístupu zohľadniť.
96.
Neistota, ktorá tak môže v týchto ohľadoch na začiatku trestného vyšetrovania existovať, však nemôže viesť k neuplatneniu požiadavky, podľa ktorej musí byť každá žiadosť o prístup odôvodnená nevyhnutnosťou vyhľadania dôkazov o konkrétnom prečine alebo zločine na základe podozrenia podloženého objektívnymi skutočnosťami. Cieľom žiadosti o prístup preto nesmie byť preskúmanie všetkých skutkov a prejavov určitej osoby za dané obdobie na účely zistenia prípadných trestných činov. Okrem toho, ak sa počas vyšetrovania odhalia nové skutočnosti, prístup k údajom na účely ich dokázania musí byť predmetom nového povolenia na prístup k údajom.
97.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol, že článok 15 ods. 1 smernice 2002/58 v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj s článkom 52 ods. 1 Charty sa má vykladať v tom zmysle, že medzi kritériá umožňujúce posúdiť závažnosť zásahu do základných práv spočívajúceho v prístupe príslušných vnútroštátnych orgánov k osobným údajom, ktoré sú poskytovatelia elektronických komunikačných služieb povinní podľa vnútroštátnej právnej úpravy uchovávať, patria kategórie dotknutých údajov, ako aj dĺžka obdobia, za ktoré bol prístup vyžiadaný. Je úlohou vnútroštátneho súdu, aby podľa závažnosti zásahu posúdil, či bol uvedený prístup prísne nevyhnutný na dosiahnutie cieľa zameraného na zabezpečenie prevencie, vyšetrovania, odhaľovania a stíhania trestných činov.
C.
Predchádzajúce preskúmanie súdom alebo nezávislým správnym orgánom
98.
Aby sa zabezpečilo, že prístup príslušných vnútroštátnych orgánov k uchovávaným údajom sa obmedzí na to, čo je na dosiahnutie sledovaného cieľa prísne nevyhnutné, Súdny dvor konštatoval, že je podstatné, aby tento prístup „podliehal v zásade – s výnimkou riadne odôvodnených naliehavých prípadov – predchádzajúcemu preskúmaniu zo strany súdu alebo nezávislého správneho orgánu a aby rozhodnutie tohto súdu alebo orgánu nasledovalo po odôvodnenej žiadosti týchto orgánov podanej v rámci konania týkajúceho sa predchádzania trestným činom, ich odhaľovania a stíhania“ (
55
).
99.
Svojou treťou prejudiciálnou otázkou vnútroštátny súd žiada Súdny dvor, aby spresnil kritériá, ktoré musí správny orgán spĺňať na to, aby mohol byť považovaný za „nezávislý“ v zmysle rozsudku Tele2 Sverige a Watson a i. Presnejšie, vnútroštátny súd sa pýta, či prokuratúru možno považovať za nezávislý správny orgán, berúc do úvahy to, že vedie prípravné konanie a zastupuje obžalobu v súdnom konaní.
100.
Na zodpovedanie tejto otázky považujem za užitočné zohľadniť dve vetvy judikatúry Súdneho dvora, a to jednak judikatúru týkajúcu sa nezávislosti vnútroštátnych orgánov dohľadu nad ochranou osobných údajov a jednak judikatúru týkajúcu sa nezávislosti súdneho orgánu vydávajúceho zatykač v rámci európskeho zatykača.
101.
Podľa Súdneho dvora predstavuje nezávislosť základnú vlastnosť, potvrdenú najmä v článku 8 ods. 3 Charty, ktorá je charakteristická pre orgány poverené kontrolou dodržiavania pravidiel Únie o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov, aby sa zabezpečila účinnosť a spoľahlivosť tejto kontroly a posilnila ochrana osôb, ktoré sú rozhodnutiami týchto orgánov dotknuté. (
56
)
102.
Súdny dvor už v súvislosti s článkom 28 ods. 1 druhým pododsekom smernice 95/46 rozhodol, že „dozorným orgánom povereným dohľadom nad spracovaním osobných údajov musí byť priznaná nezávislosť, ktorá im umožní vykonávať ich úlohy bez vonkajšieho vplyvu. Táto nezávislosť vylučuje najmä akýkoľvek príkaz či iný vonkajší vplyv v akejkoľvek forme, či už priamy, alebo nepriamy, ktorý by mohol ovplyvniť ich rozhodnutia a tým spochybniť vykonávanie úloh uvedenými orgánmi, ktoré spočívajú v zabezpečení spravodlivej rovnováhy medzi ochranou základného práva na súkromie a voľným pohybom osobných údajov“ (
57
).
103.
Súdny dvor tiež zdôraznil požiadavku, podľa ktorej musia byť tieto dozorné orgány vzhľadom na ich úlohu strážcu práva na súkromie „mimo akéhokoľvek podozrenia zo zaujatosti“ (
58
).
104.
Keďže tretia otázka položená vnútroštátnym súdom sa týka prokuratúry, je takisto relevantné zohľadniť prínosy judikatúry Súdneho dvora, pokiaľ ide o nezávislosť súdneho orgánu vydávajúceho zatykač v rámci európskeho zatykača. Podľa Súdneho dvora sa tak preskúmanie uskutočnené pri prijatí zatykača „musí vykonávať objektívne a s ohľadom na všetky usvedčujúce i oslobodzujúce dôkazy, a tiež nezávisle, čo vyžaduje, aby existovali zákonné a organizačné pravidlá, ktoré dokážu vylúčiť každé riziko, že prijatie rozhodnutia o vydaní takéhoto zatykača bude podliehať vonkajším pokynom najmä zo strany výkonnej moci“ (
59
). Napriek tomu je potrebné mať na pamäti, že konkrétne posúdenie otázky, ktoré vykonáva Súdny dvor v každej veci, či prokuratúra spĺňa alebo nespĺňa tieto kritériá, (
60
) sa uskutočňuje v osobitnom rámci vydávania európskeho zatykača a nemôže sa tak automaticky prenášať do iných oblastí, takých akou je ochrana osobných údajov.
105.
Tieto dve vetvy judikatúry Súdneho dvora sa tak stretávajú v zdôraznení, že v každom z dotknutých odvetví musí byť vnútroštátny orgán príslušný na overenie dodržiavania pravidiel práva Únie nezávislý, a to zahŕňa dve požiadavky. (
61
) Na jednej strane tento orgán nesmie byť podriadený pokynom alebo podliehať vonkajším tlakom, ktoré by mohli ovplyvniť jeho rozhodnutia. Na druhej strane musí uvedený orgán vzhľadom na svoje postavenie a úlohy, ktoré sú mu zverené, spĺňať pri preskúmaní, ktoré vykonáva, požiadavku objektívnosti, čo znamená, že musí poskytovať záruky nestrannosti. Presnejšie, posúdenie správneho orgánu týkajúce sa proporcionality prístupu k uchovávaným údajom si vyžaduje, aby bol schopný dosiahnuť spravodlivú rovnováhu medzi záujmami súvisiacimi s účinnosťou vyšetrovania v rámci boja proti trestnej činnosti a záujmami, ktoré sa týkajú ochrany osobných údajov osôb dotknutých týmto prístupom. Pokiaľ ide o tento posledný aspekt, požiadavka nestrannosti je tak obsiahnutá v pojme „nezávislý správny orgán“, ktorý zdôraznil Súdny dvor v jeho rozsudku Tele2 Sverige a Watson a i.
106.
Treba overiť, či prokuratúra vzhľadom na rôzne úlohy, ktoré jej boli estónskou právnou úpravou zverené, toto kritérium nezávislosti v oboch jeho rozmeroch spĺňa v prípade, keď má preskúmať prísnu nevyhnutnosť prístupu k údajom. Pojem „nezávislosť“, ktorý musí byť pre správny orgán príslušný na takéto preskúmanie charakteristický, tak má funkčný rozmer v tom zmysle, že vzhľadom na osobitný cieľ tohto preskúmania treba posúdiť, či tento orgán je schopný konať bez zásahov alebo vonkajších tlakov, ktoré by mohli ovplyvniť jeho rozhodnutia, a pritom dodržať objektívnosť a striktné uplatnenie právneho predpisu. Súhrnne vzaté, pojem „nezávislý správny orgán“ v zmysle rozsudku Tele2 Sverige a Watson a i. má za cieľ zabezpečiť objektívnosť, spoľahlivosť a účinnosť tohto preskúmania.
107.
To znamená, že treba preskúmať, či estónska právna úprava, ktorá konkrétne upravuje postavenie a úlohy prokuratúry, môže u dotknutých osôb vyvolať legitímne pochybnosti o nedotknuteľnosti prokurátorov vonkajšími skutočnosťami a o ich neutralite pri strete záujmov v prípade, keď majú zabezpečiť predchádzajúce preskúmanie proporcionality prístupu k údajom.
108.
Prokuratúra zohráva pri vedení trestného konania zásadnú úlohu, pretože riadi prípravné konanie a najmä má právomoc viesť trestné stíhanie proti osobe podozrivej zo spáchania trestného činu s cieľom postaviť túto osobu pred súd. V tomto rozsahu sa musí považovať za orgán, ktorý sa podieľa na výkone trestného súdnictva. (
62
)
109.
Ako uviedol Súdny dvor v súvislosti s Procura della Repubblica (prokuratúra, Taliansko) a podľa vyjadrenia, ktoré sa podľa môjho názoru dá uplatniť v prejednávanej veci, má prokurátor „za úlohu nie spor s plnou nezávislosťou rozhodnúť, ale predložiť ho, ak je to vhodné, na posúdenie príslušnému súdu ako strana konania podávajúca obžalobu“ (
63
).
110.
Ak teda z postavenia prokuratúry, jej organizácie a úloh, vyplývajú osobitné znaky, ktoré ju odlišujú od súdu a ktoré odôvodňujú, aby bola kvalifikovaná ako „orgán podieľajúci sa na výkone trestného súdnictva v členských štátoch“, z funkčného hľadiska to nič nemení na tom, že ak vnútroštátne právo stanovuje, že orgánom, ktorý vykonáva predchádzajúce preskúmanie proporcionality prístupu požadované rozsudkom Tele2 Sverige a Watson a i., je práve prokuratúra, táto musí v tomto ohľade vykazovať rovnaký stupeň nezávislosti ako súd. Výkon tejto funkcie skôr správnym orgánom než súdom totiž nesmie mať vplyv na objektivitu, spoľahlivosť a účinnosť tohto preskúmania.
111.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa § 901 ods. 2 Trestného poriadku môže orgán poverený vyšetrovaním na základe povolenia prokuratúry počas prípravného konania alebo na základe povolenia súdu počas konania pred týmto súdom požiadať podnik elektronických komunikácií, aby poskytol údaje uvedené v § 1111 ods. 2 a 3 zákona o elektronických komunikáciách.
112.
Okrem toho z estónskej právnej úpravy vyplýva, že prokuratúra v rámci trestného konania riadi prípravné konanie, ktorého cieľom je zhromaždenie dôkazov a vytvorenie ďalších podmienok potrebných na vedenie súdneho konania. Navyše vyšetrovací orgán a prokuratúra v priebehu prípravného konania overujú usvedčujúce a oslobodzujúce dôkazy zhromaždené vo vzťahu k podozrivému alebo obžalovanému. Ak je prokuratúra presvedčená o tom, že boli zhromaždené všetky potrebné dôkazy, a ak je to vhodné, podá proti osobe obžalobu a v takom prípade práve ona zastupuje obžalobu v súdnom konaní.
113.
Vnútroštátny súd tiež poznamenáva, že aj keď prokuratúra musí v rámci trestného konania pri opatreniach, ktoré predstavujú najzávažnejšie zásahy do základných práv, požiadať o povolenie sudcu pre prípravné konanie (napríklad pri väčšine opatrení sledovania a pri zadržaní), prokuratúra má takisto právomoc rozhodovať o prijatí procesných aktov predstavujúcich intenzívny zásah do viacerých základných práv. (
64
)
114.
Pochybnosti vyjadrené vnútroštátnym súdom pri kvalifikácii prokuratúry ako „nezávislého správneho orgánu“ v zmysle rozsudku Tele2 Sverige a Watson a i. sú spôsobené najmä tým, že prokuratúra v prípade, keď je po ukončení prípravného konania presvedčená o tom, že boli zhromaždené všetky potrebné dôkazy, a keď je to vhodné, podá obžalobu proti dotknutej osobe. V takom prípade práve prokuratúra zastupuje obžalobu v súdnom konaní a je teda takisto stranou konania. Vnútroštátny súd tak spochybňuje kvalifikáciu prokuratúry ako „nezávislého správneho orgánu“ v zmysle rozsudku Tele2 Sverige a Watson a i. predovšetkým z dôvodu jej postavenia ako žalujúcej strany.
115.
V tomto zmysle sa pochybnosti vyjadrené vnútroštátnym súdom teda týkajú skôr nestrannosti prokuratúry pri skúmaní proporcionality prístupu k údajom zo strany vyšetrovacích orgánov, ktoré má pred povolením takéhoto prístupu vykonať.
116.
Skôr než sa budem zaoberať týmto aspektom týkajúcim sa nestrannosti, chcem poukázať na to, že § 1 ods. 11 zákona o prokuratúre stanovuje, že prokuratúra „nezávisle plní úlohy, ktoré jej ukladá zákon“. Ďalej, podľa § 2 ods. 2 toho istého zákona „prokurátor plní svoje úlohy nezávisle a koná výlučne na základe zákona a podľa svojho presvedčenia“ (
65
).
117.
V tejto súvislosti estónska vláda uvádza, že aj keď je pravda, že prokuratúra je orgánom, ktorý patrí pod ministerstvo spravodlivosti, estónska právna úprava ministerstvu spravodlivosti nepriznáva žiadnu možnosť vyjadrovať svoje stanovisko ku konkrétnemu konaniu alebo zasahovať do prebiehajúceho trestného konania. Táto vláda spresňuje, že porušenie nezávislosti prokuratúry predstavuje trestný čin, za ktorý možno uložiť trest.
118.
Aj keď teda nie je dôvodné pochybovať o nezávislosti prokuratúry pri úlohách, ktoré sú jej uložené na základe estónskej právnej úpravy, podľa môjho názoru však estónska právna úprava môže vyvolať legitímne pochybnosti o schopnosti prokuratúry vykonať neutrálne a objektívne predchádzajúce preskúmanie proporcionality prístupu k údajom, keďže v rámci určitej veci môže mať za úlohu zároveň riadiť trestné vyšetrovanie, rozhodnúť o trestnom stíhaní a zastupovať obžalobu v súdnom konaní.
119.
Je pravda, že viaceré skutočnosti uvedené v estónskej právnej úprave sú zárukou toho, že prokuratúra pri úlohách, ktoré vykonáva, dodržiava požiadavku nestrannosti.
120.
Podľa § 211 ods. 2 Trestného poriadku je tak prokuratúra povinná overiť usvedčujúce a oslobodzujúce dôkazy zhromaždené vo vzťahu k podozrivému alebo obžalovanému.
121.
Okrem toho, ako vyplýva z § 1 ods. 1 zákona o prokuratúre, prokuratúra je povinná zaručiť zákonnosť prípravného trestného konania, ktoré má za úlohu riadiť. Navyše, podľa § 1 ods. 11 a § 2 ods. 2 toho istého zákona musí prokuratúra pri plnení svojich úloh dodržiavať zákony. Z toho vyplýva požiadavka, že keď prokuratúra riadi trestné konanie, jej cieľom musí byť nielen zabezpečenie jeho účinnosti, ale aj zaručenie, že pri vedení tohto konania nedôjde k neprimeranému zásahu do práva na súkromie dotknutých osôb. Možno totiž konštatovať, že povoľovanie prístupu k uchovávaným údajom je neoddeliteľnou súčasťou všeobecnejšieho poslania prokuratúry, ktoré spočíva v preskúmaní zákonnosti prostriedkov využitých vyšetrovacími orgánmi, a to najmä proporcionality vyšetrovacích úkonov vzhľadom na povahu a závažnosť skutkových okolností.
122.
Dalo by sa teda predložiť tvrdenie, že prokuratúra práve preto, že vedie prípravné konanie, dokáže posúdiť, či je vzhľadom na osobitosti konkrétnej veci prístup k údajom uchovávaným telekomunikačnými operátormi prísne nevyhnutný na to, aby sa v prípade, keď neexistujú alternatívne dôkazy, dosiahol pokrok vo vyšetrovaní údajného trestného činu.
123.
Nič to však nemení na tom, že z pohľadu osôb, ktoré sú žiadosťou o prístup k údajom dotknuté, sa záruky nestrannosti stanovené v estónskej právnej úprave môžu podľa môjho názoru oslabiť skutočnosťou, že správny orgán, ktorý má overiť, či je tento prístup v rámci vyšetrovania prísne nevyhnutný, je zároveň orgánom, ktorý ich môže trestne stíhať a následne zastupovať obžalobu v prípadnom neskoršom súdnom konaní. Z tohto hľadiska môže existovať potenciálny konflikt medzi týmito úlohami prokuratúry na jednej strane a požiadavkou neutrality a objektívnosti predchádzajúceho preskúmania proporcionality prístupu k údajom na druhej strane.
124.
V rámci svojich úloh je totiž prokuratúra povinná zhromažďovať dôkazy, posudzovať ich relevantnosť a vyvodzovať závery o vine dotknutej osoby. Je na tomto štátnom orgáne, aby predložil a podložil obžalovací spis v rámci obžaloby, ktorú má v súdnom konaní zastupovať, čo z neho teda robí stranu konania. Z dôvodu týchto úloh prokuratúra nesie dôkazné bremeno, ktoré sa z pohľadu osôb podozrivých zo spáchania trestného činu môže javiť ako nezlučiteľné so schopnosťou toho istého orgánu vykonať neutrálne a objektívne predchádzajúce preskúmanie proporcionality prístupu k údajom.
125.
Ako uvádza Komisia, mohlo by hroziť, že z dôvodu kumulácie úloh, ktoré prokuratúre prislúchajú, by ju dotknuté osoby mohli vnímať tak, že je v jej záujme povoliť široký prístup k ich údajom, či už sú pre nich usvedčujúce, alebo oslobodzujúce. Navyše osoby podozrivé zo spáchania trestného činu môžu mať legitímne pochybnosti o nestrannosti prokuratúry v prípade, keď táto povolí prístup k ich údajom, keďže v neskoršom konaní proti nim môže konať ako žalujúca strana. Domnievam sa, že požiadavka nestrannosti správneho orgánu, ktorý je príslušný na vykonanie predchádzajúceho preskúmania vyžadovaného rozsudkom Tele2 Sverige a Watson a i., pritom predpokladá určitý odstup a neutralitu vo vzťahu k záujmom, ku stretu ktorých môže v rámci prípravného konania dôjsť, kde na jednej strane ide o účinnosť prípravného konania a na druhej strane o ochranu osobných údajov dotknutých osôb. Podľa Komisie by situácia mohla byť iná, ak by bolo interné administratívne usporiadanie prokuratúry také, že by prokurátor, ktorý má rozhodnúť o žiadosti o prístup, nezohrával v prípravnom konaní a v neskorších štádiách konania vrátane obžaloby žiadnu úlohu.
126.
Vzhľadom na to, že prokuratúra v Estónskej republike má, ako to bolo potvrdené na pojednávaní, hierarchické usporiadanie, nie som si istý, že by sa týmto odporúčaním Komisie dali napraviť nevýhody vzniknuté z kumulácie úloh, ktorými je prokuratúra estónskou právnou úpravou poverená. V každom prípade to neuberá na relevantnosti myšlienke, z ktorej toto odporúčanie vychádza, že predchádzajúce preskúmanie proporcionality prístupu k údajom musí byť vykonané správnym orgánom, ktorý sa jednak priamo nepodieľa na vedení predmetného trestného vyšetrovania a jednak má vo vzťahu k stranám trestného konania postavenie neutrality. Takémuto orgánu, nezávislému od záujmov spojených z vyšetrovaním a obžalobou v predmetnom konaní, by sa nedalo vytýkať, že uprednostňuje záujmy vyšetrovania na úkor záujmov týkajúcich sa ochrany údajov dotknutých osôb. Uvedený orgán by potom bol schopný úplne nestranne prijať rozhodnutie obmedzujúce prístup k uchovávaným údajom na to, čo je prísne nevyhnutné na účely dosiahnutia sledovaného cieľa, tak ako to vyžaduje článok 15 ods. 1 smernice 2002/58 v zmysle jeho výkladu Súdnym dvorom v rozsudkoch z 8. apríla 2014, Digital Rights Ireland a i. (
66
) a Tele2 Sverige a Watson a i. Zároveň si dobre uvedomujem, že inštitúcia s externým vzťahom k záujmom súvisiacim s predmetným konaním sa nesmie dosiahnuť za cenu zníženia účinnosti vyšetrovania, trestného stíhania a potláčania trestných činov.
127.
Rešpektovanie procesnej autonómie členských štátov si vyžaduje, aby Súdny dvor nezasahoval hlbšie do všeobecného usporiadania súdnej správy v členských štátoch a o nič viac do vnútorného usporiadania prokuratúr. Členské štáty sú povinné zaviesť vhodné nástroje na to, aby zabezpečili, že predchádzajúcim preskúmaním prístupu k uchovávaným údajom sa zabezpečí spravodlivá rovnováha medzi záujmami súvisiacimi s účinnosťou trestného vyšetrovania a právom na ochranu údajov osôb, ktoré sú týmto prístupom dotknuté.
128.
Na záver spresňujem, že podľa môjho názoru nemožno chýbajúce predchádzajúce preskúmanie vykonané „nezávislým“ správnym orgánom v zmysle rozsudkov Tele2 Sverige a Watson a i. kompenzovať súdnym preskúmaním, ktoré môže byť vykonané po tom, čo bol prístup povolený. (
67
) V opačnom prípade by požiadavka, aby mu preskúmanie predchádzalo, stratila svoje opodstatnenie, ktorým je zabrániť tomu, že sa povolí prístup k uchovávaným údajom, ktorý by bol neprimeraný vo vzťahu k cieľu spočívajúcemu vo vyšetrovaní, stíhaní a trestaní trestných činov.
129.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na tretiu prejudiciálnu otázku tak, že článok 15 ods. 1 smernice 2002/58 v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj s článkom 52 ods. 1 Charty sa má vykladať v tom zmysle, že požiadavka, podľa ktorej musí prístup príslušných vnútroštátnych orgánov k uchovávaným údajom podliehať predchádzajúcemu preskúmaniu súdom alebo nezávislým správnym orgánom, nie je splnená, ak vnútroštátna právna úprava stanovuje, že takéto preskúmanie vykonáva prokuratúra, ktorá má za úlohu riadiť prípravné konanie, pričom je zároveň možné, že bude zastupovať obžalobu v súdnom konaní.
V. Návrh
130.
Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky, ktoré položil Riigikohus (Najvyšší súd, Estónsko), takto:
1.
Článok 15 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/58/ES z 12. júla 2002 týkajúcej sa spracovávania osobných údajov a ochrany súkromia v sektore elektronických komunikácií (smernica o súkromí a elektronických komunikáciách), zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/136/ES z 25. novembra 2009, v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj s článkom 52 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie sa má vykladať v tom zmysle, že medzi kritériá, ktoré umožňujú posúdiť závažnosť zásahu do základných práv spočívajúceho v prístupe príslušných vnútroštátnych orgánov k osobným údajom, ktoré sú poskytovatelia elektronických komunikačných služieb povinní podľa vnútroštátnej právnej úpravy uchovávať, patria kategórie dotknutých údajov, ako aj dĺžka obdobia, za ktoré sa prístup požaduje. Je úlohou vnútroštátneho súdu, aby podľa závažnosti zásahu posúdil, či bol uvedený prístup prísne nevyhnutný na dosiahnutie cieľa zameraného na zabezpečenie prevencie, vyšetrovania, odhaľovania a stíhania trestných činov.
2.
Článok 15 ods. 1 smernice 2002/58, zmenenej smernicou 2009/136, v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj s článkom 52 ods. 1 Charty základných práv sa má vykladať v tom zmysle, že požiadavka, podľa ktorej musí prístup príslušných vnútroštátnych orgánov k uchovávaným údajom podliehať predchádzajúcemu preskúmaniu súdom alebo nezávislým správnym orgánom, nie je splnená, ak vnútroštátna právna úprava stanovuje, že takéto preskúmanie vykonáva prokuratúra, ktorá má za úlohu riadiť prípravné konanie, pričom je zároveň možné, že bude zastupovať obžalobu v súdnom konaní.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Ú. v. ES L 201, 2002, s. 37; Mim. vyd. 13/029, s. 514.
(
3
)	Ú. v. EÚ L 337, 2009, s. 11. Ďalej len „smernica 2002/58“.
(
4
)	Ďalej len „Charta“.
(
5
)	C‑203/15 a C‑698/15, ďalej len „rozsudok Tele2 Sverige a Watson a i. (EU:C:2016:970, bod 120 a bod 2 výroku).
(
6
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov (Ú. v. ES L 281, 1995, s. 31; Mim. vyd. 13/015, s. 355).
(
7
)	RT I 2004, 87, 593.
(
8
)	RT I 2003, 27, 166.
(
9
)	RT I 1998, 41, 625.
(
10
)	Vnútroštátny súd spresňuje, že po súhrne tohto trestu s trestom odňatia slobody na 4 roky a sedem mesiacov, na ktorý bola H. K. odsúdená rozhodnutím Viru Maakohus (Súd prvého stupňa Viru) z 22. marca 2016, bola H. K. odsúdená na súhrnný trest odňatia slobody na 5 rokov a jeden mesiac.
(
11
)	Ide o trestný čin marenia spravodlivosti. Poukazujem na to, že Viru Maakohus (Súd prvého stupňa Viru) skutky, ktoré boli H. K. vytýkané, z tohto hľadiska v súlade s §323 ods. 1 trestného zákona rekvalifikoval na násilie proti účastníkovi súdneho konania.
(
12
)	C‑207/16, ďalej len „rozsudok Ministerio Fiscal (EU:C:2018:788).
(
13
)	Bod 2 výroku tohto rozsudku.
(
14
)	Body 53 a 57 tohto rozsudku.
(
15
)	Body 55 až 57 tohto rozsudku.
(
16
)	Bod 120 a bod 2 výroku tohto rozsudku.
(
17
)	Vnútroštátny súd v tejto súvislosti cituje rozsudky ESĽP, 2. septembra 2010, Uzun v. Nemecko (CE:ECHR:2010:0902JUD003562305, § 71 až 74), a 12. januára 2016, Szabó a Vissy v. Maďarsko (CE:ECHR:2016:0112JUD003713814, § 77).
(
18
)	Rozsudok Ministerio Fiscal (bod 34 a citovaná judikatúra).
(
19
)	Tamže.
(
20
)	Rozsudok Ministerio Fiscal (bod 35 a citovaná judikatúra).
(
21
)	Rozsudok Ministerio Fiscal (bod 36 a citovaná judikatúra).
(
22
)	Rozsudok Ministerio Fiscal (bod 37 a citovaná judikatúra).
(
23
)	Pozri rozsudok Ministerio Fiscal (body 38 a 39).
(
24
)	Pozri analogicky najmä rozsudok z 10. apríla 2003, Steffensen (C‑276/01, EU:C:2003:228, bod 71). V tomto rozsudku sa Súdny dvor tejto problematike venuje aj z hľadiska zásady efektívnosti ako obmedzenia procesnej autonómie členských štátov (body 66 až 68).
(
25
)	Komisia v tejto súvislosti zdôrazňuje, že prejednávaná vec sa líši od veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Ministerio Fiscal.
(
26
)	Pozri rozsudok Ministerio Fiscal (body 49 a 50).
(
27
)	Rozsudok Tele2 Sverige a Watson a i. (bod 112).
(
28
)	C-520/18, EU:C:2020:7. Pozri najmä body 72 až 107 týchto návrhov.
(
29
)	Pozri rozsudok Tele2 Sverige a Watson a i. (bod 113).
(
30
)	Pozri rozsudok Tele2 Sverige a Watson a i. (bod 115).
(
31
)	Pozri rozsudok Tele2 Sverige a Watson a i. (bod 116).
(
32
)	Rozsudok Tele2 Sverige a Watson a i. (bod 117).
(
33
)	Rozsudok Tele2 Sverige a Watson a i. (bod 118).
(
34
)	Rozsudok Tele2 Sverige a Watson a i. (bod 119).
(
35
)	Tamže.
(
36
)	Rozsudok Tele2 Sverige a Watson a i. (bod 120).
(
37
)	Tamže.
(
38
)	Rozsudok Tele2 Sverige a Watson a i. (bod 121).
(
39
)	Pozri rozsudok Tele2 Sverige a Watson a i. (bod 122).
(
40
)	Pozri rozsudok Ministerio Fiscal (bod 53).
(
41
)	Rozsudok Ministerio Fiscal (bod 54).
(
42
)	Rozsudok Ministerio Fiscal (bod 55).
(
43
)	Rozsudok Ministerio Fiscal (bod 56).
(
44
)	Rozsudok Ministerio Fiscal (bod 57).
(
45
)	Rozsudok Ministerio Fiscal (bod 61).
(
46
)	Rozsudok Ministerio Fiscal (bod 59).
(
47
)	Tamže.
(
48
)	Rozsudok Ministerio Fiscal (bod 60).
(
49
)	Rozsudok Ministerio Fiscal (bod 62).
(
50
)	Pozri rozsudok Ministerio Fiscal (bod 59). Pozri v tom istom zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Saugmandsgaard Øe vo veci Ministerio Fiscal (C‑207/16, EU:C:2018:300), v ktorých sa uvádza, že žiadosť policajných orgánov sa vzťahovala „na jasne definované a časovo obmedzené obdobie, a to dvanásť dní“ (bod 33, ako aj bod 84).
(
51
)	Rozsudok Ministerio Fiscal (bod 56).
(
52
)	§ 1111 ods. 11 zákona o elektronických komunikáciách a § 901 Trestného poriadku.
(
53
)	Pozri rozsudok Ministerio Fiscal (bod 53).
(
54
)	Označované aj ako „principe de l’ultima ratio“.
(
55
)	Rozsudok Tele2 Sverige a Watson a i. (bod 120 a citovaná judikatúra), kurzívou zvýraznil generálny advokát. Pozri v tom istom zmysle stanovisko 1/15 (Dohoda PNR medzi EÚ a Kanadou) z 26. júla 2017 (EU:C:2017:592, body 202 a 208).
(
56
)	Pozri najmä rozsudok zo 6. októbra 2015, Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650, body 40 a 41, ako aj citovaná judikatúra). Pozri takisto stanovisko 1/15 (Dohoda PNR medzi EÚ a Kanadou) z 26. júla 2017 (EU:C:2017:592, bod 229).
(
57
)	Rozsudok z 8. apríla 2014, Komisia/Maďarsko (C‑288/12, EU:C:2014:237, bod 51 a citovaná judikatúra).
(
58
)	Tamže (bod 53 a citovaná judikatúra).
(
59
)	Pozri rozsudok z 9. októbra 2019, NJ (Prokuratúra Viedeň) (C‑489/19 PPU, EU:C:2019:849, bod 38 a citovaná judikatúra).
(
60
)	Pozri rozsudok z 12. decembra 2019, JR a YC (Prokuratúry Lyon a Tours) (C‑566/19 PPU a C‑626/19 PPU, EU:C:2019:1077), v ktorom Súdny dvor dospel najmä k záveru, že predložené skutočnosti preukazujú, že „vo Francúzsku majú prokurátori právomoc nezávisle – najmä vo vzťahu k výkonnej moci – posudzovať nevyhnutnosť a primeranosť vydania európskeho zatykača a túto právomoc vykonávajú objektívne pri zohľadnení všetkých dôkazov v prospech a v neprospech“ (bod 55 tohto rozsudku).
(
61
)	V súvislosti s týmito dvoma aspektmi požiadavky nezávislosti pozri analogicky, pokiaľ ide o vnútroštátne súdy, ktoré majú rozhodnúť o otázkach týkajúcich sa výkladu a uplatňovania práva Únie, rozsudok z 5. novembra 2019, Komisia/Poľsko (Nezávislosť všeobecných súdov) (C‑192/18, EU:C:2019:924, body 108 až 110, ako aj citovaná judikatúra).
(
62
)	Pozri najmä rozsudok z 27. mája 2019, PF (Generálna prokuratúra Litvy) (C‑509/18, EU:C:2019:457, body 39 a 40).
(
63
)	Rozsudok z 12. decembra 1996, X (C‑74/95 až C‑129/95, EU:C:1996:491, bod 19).
(
64
)	Napríklad prokuratúra udeľuje povolenie na utajené sledovanie osoby, veci alebo miesta, ako aj v mnohých prípadoch na domovú prehliadku.
(
65
)	Pozri v tom istom zmysle aj § 30 ods. 2 Trestného poriadku.
(
66
)	C‑293/12 a C‑594/12, EU:C:2014:238.
(
67
)	Podľa údajov, ktoré boli Súdnemu dvoru poskytnuté na pojednávaní, môže podľa estónskej právnej úpravy k tomuto súdnemu preskúmaniu dôjsť buď po skončení prípravného konania, keď sa podozrivý, ktorý bol so spisom oboznámený, rozhodne akt tohto konania napadnúť, alebo počas súdneho konania.