NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
prednesené 3. apríla 2025(1)
Spojené veci C‑672/23 a C‑673/23
Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain,
GCC Interconnection Authority,
Kuwait Ministry of Electricity and Water,
Oman Electricity Transmission Company SAOC
proti
Prysmian Netherlands BV,
Draka Holding BV,
Prysmian Cavi e Sistemi Srl,
Pirelli & C. SpA,
Prysmian SpA,
The Goldman Sachs Group Inc.,
ABB BV,
ABB Holdings BV,
ABB AB,
ABB Ltd,
Nexans Nederland BV,
Nexans Cabling Solutions BV,
Nexans Participations SA,
Nexans SA,
Nexans France SAS (C‑672/23)
a
Smurfit Kappa Europe BV,
Smurfit International BV,
Smurfit Kappa Italia SpA,
DS Smith Italy BV,
DS Smith plc,
DS Smith Packaging Italia SpA,
DS Smith Holding Italia SpA,
Toscana Ondulati SpA
proti
Unilever Europe BV,
Unilever Supply Chain Company AG,
Unilever Italy Holdings Srl (C‑673/23)
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gerechtshof Amsterdam (Odvolací súd Amsterdam, Holandsko)]
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Súdna spolupráca v občianskych a obchodných veciach – Právomoc v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012 – Osobitné právomoci – Článok 8 bod 1 – Medzinárodná právomoc a miestna príslušnosť – Pluralita žalovaných – Úzka súvislosť – Článok 101 ZFEÚ – Pojem podnik – Spoločná a nerozdielna zodpovednosť – Zostupná a vzostupná zodpovednosť – Nárok na náhradu škody spôsobenej kartelom podľa práva Únie – Príčinná súvislosť – Škoda vzniknutá mimo EHP “
I.      Úvod
1.        V oboch prvostupňových konaniach o náhradu škody podľa kartelového práva, z ktorých vychádzajú návrhy na začatie prejudiciálneho konania v prejednávaných veciach, bol Rechtbank Amsterdam (Okresný súd Amsterdam, Holandsko) konfrontovaný s veľkým počtom žalovaných (ďalej spoločne len „žalovaní“) so sídlom na rôznych miestach a čiastočne v rôznych štátoch.
2.        Z týchto žalovaných, z ktorých má iba jeden v konaní sídlo v Amsterdame, sa protiprávneho konanie v oblasti práva Únie o zákaze kartelov dopustili viacerí. Podľa žalobcov patria ďalší žalovaní k tým istým podnikom v zmysle kartelového práva ako aj títo páchatelia a z tohto dôvodu môžu byť spoločne a nerozdielne zodpovední za ich protiprávne konanie.
3.        V odvolacích konaniach si Gerechtshof Amsterdam (Odvolací súd Amsterdam, Holandsko) kladie otázku, v akom rozsahu má Rechtbank (okresný súd) medzinárodnú právomoc aj miestnu príslušnosť na rozhodovanie o všetkých žalobách. Na tento účel je – ako vo veci Athenian Brewery a Heineken(2) – kľúčové, či medzi žalobami existuje taká úzka súvislosť v zmysle článku 8 bodu 1 nariadenia (EÚ) č. 1215/2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (ďalej len „nariadenie Brusel Ia“)(3), aby všetky konania mohli byť vedené v sídle jedného žalovaného, tzv. „ústredného žalovaného“.
II.    Právny rámec
4.        Právny rámec prejednávaných vecí tvorí článok 8 bod 1 nariadenia Brusel Ia, ktorý stanovuje:
„Osobu s bydliskom na území členského štátu možno tiež žalovať:
1.      ak ide o jedného z viacerých žalovaných, na súde podľa bydliska ktoréhokoľvek zo žalovaných za predpokladu, že nároky sú navzájom tak súvisiace, že je vhodnejšie o nich konať a rozhodnúť spoločne, a tak predísť možnosti nezlučiteľných rozsudkov vydaných v samostatných konaniach“.
III. Skutkový stav a návrhy na začatie prejudiciálneho konania
A.      Vec C‑672/23
5.        Vec C‑672/23 sa týka určenia spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti žalovaných za škodu spôsobenú porušením zákazu kartelov stanoveného v práve Únie vo forme kartelu týkajúceho sa pozemných a podmorských káblov, ako aj doplňujúcich produktov, prác a služieb. Komisia konštatovala toto porušenie v rozhodnutí z 2. apríla 2014 (ďalej len „rozhodnutie Komisie“)(4) za obdobie od 18. februára 1999 do 29. januára 2009. Súčasťou kartelu bolo okrem iného určovanie cien a rozdeľovanie projektov v rámci geografického rozdelenia trhov tak v EHP, ako aj mimo EHP.
6.        Komisia konštatovala, že na karteli sa podieľali spoločnosti Prysmian Cavi e Sistemi Srl, ABB AB a Nexans France SAS. V tomto rozhodnutí Komisia považovala spoločnosti Prysmian SpA, Pirelli & C. SpA, The Goldman Sachs Group Inc., ABB Ltd. a Nexans SA za zodpovedné ako (nepriame) materské spoločnosti spoločností, ktoré sa podieľali na karteli, vo vzostupnej línii.
7.        Žaloba v konaní vo veci samej však smeruje nielen proti týmto spoločnostiam uvedeným v rozhodnutí Komisie, ale aj proti ďalším spoločnostiam, ktoré sú rozdelené na tri skupiny podnikov. Tieto sa združujú okolo spoločností Prysmian Cavi e Sistemi Srl, ABB AB a Nexans France SAS. Spomedzi všetkých žalovaných iba Draka Holding BV, ktorá je dcérskou spoločnosťou spoločnosti Prysmian Cavi e Sistemi a vlastní všetky podiely na základnom imaní spoločnosti Prysmian Netherlands BV, má sídlo v Amsterdame (Holandsko). Všetky ostatné žalované spoločnosti (ďalej spoločne len „Draka a i.“) majú sídla na iných miestach v Holandsku a mimo Holandska.
8.        Žalobcovia v predmetnom konaní vo veci samej, Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain a i. (ďalej spoločne len „EWGB a i.“), prevádzkujú siete vysokého napätia v krajinách Perzského zálivu.
9.        EWGB a i. podali na Rechtbank Amsterdam (Okresný súd Amsterdam) návrh na určenie, že Draka a i. sú voči nim spoločne a nerozdielne zodpovedné z dôvodu ich účasti na karteli. Okrem toho sa domáhali náhrady škody, ktorej výška sa má určiť v samostatnom konaní. Podľa vnútroštátneho súdu ide o škodu, ktorá vznikla mimo EHP.
10.      V rozsudku napadnutom v konaní vo veci samej Rechtbank Amsterdam (Okresný súd Amsterdam) rozhodol, že nemá právomoc rozhodnúť o žalobách proti žalovaným so sídlom mimo Holandska. EWGB a i. podali proti tomuto rozhodnutiu odvolanie. Žalovaní so sídlom v Holandsku nespochybnili miestnu príslušnosť na prvom stupni. Vnútroštátny súd, Gerechtshof Amsterdam (Odvolací súd Amsterdam), preto musí podľa holandského procesného práva vychádzať z toho, že Rechtbank Amsterdam (Okresný súd Amsterdam) je miestne príslušný vo vzťahu ku všetkým žalovaným so sídlom v Holandsku.
B.      Vec C‑673/23
11.      Vec C‑673/23 sa tiež týka určenia spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti žalovaných v prvostupňovom konaní vo veci samej za škodu uplatňovanú v dôsledku dvoch porušení zákazu kartelov stanoveného v práve Únie. Tú konštatoval taliansky orgán na ochranu hospodárskej súťaže – Autorità garante della concorrenza e del mercato (ďalej len „AGCM“) – v rozhodnutí zo 17. júla 2019 (ďalej len „rozhodnutie AGCM“). Ide o kartel týkajúci sa kartónových preložiek, ktorý existoval od 2. februára 2004 do 30. marca 2017, a o kartel týkajúci sa obalov, ktorý trval od 7. septembra 2005 do 30. marca 2017.
12.      AGCM konštatoval, že Smurfit Kappa Italia SpA a Toscana Ondulati SpA sa podieľali na porušeniach. DS Smith Holding Italia SpA bola uznaná za zodpovednú ako nepriama materská spoločnosť.
13.      Žaloba v prvostupňovom konaní vo veci samej však smerovala nielen proti týmto spoločnostiam uvedeným v rozhodnutí AGCM, ale aj proti ďalším spoločnostiam, ktoré sa delia na dve skupiny podnikov. Tieto sa združujú na jednej strane okolo spoločnosti Smurfit Kappa Italia SpA a na druhej strane okolo spoločnosti Toscana Ondulati SpA. Spomedzi týchto žalovaných má len Smurfit International BV sídlo v Amsterdame (Holandsko). Všetky ostatné spoločnosti (ďalej spoločne len „Smurfit a i.“) majú sídla na iných miestach v Holandsku a mimo Holandska.
14.      Žalobcovia v prvostupňovom konaní vo veci samej (ďalej spoločne len „Unilever a i.“) odoberali obalový materiál od účastníkov kartelu.
15.      Unilever a i. podali na Rechtbank Amsterdam (Okresný súd Amsterdam) návrh na určenie, že Smurfit a i. sú voči nim spoločne a nerozdielne zodpovedné z dôvodu ich účasti na karteloch. Okrem toho sa domáhali náhrady škody, ktorej výška sa má určiť v samostatnom konaní.
16.      V rozsudku napadnutom v konaní vo veci samej Rechtbank Amsterdam (Okresný súd Amsterdam) rozhodol, že má medzinárodnú právomoc aj miestnu príslušnosť na rozhodnutie o žalobách proti žalovaným so sídlom mimo Holandska. Okrem toho sa domnieval, že jeho miestna príslušnosť vo vzťahu k žalovaným, ktorí majú sídlo v Holandsku, ale nie v Amsterdame, vyplýva z holandského občianskeho práva procesného, ako aj z vyjadrenia týchto účastníkov konania, v ktorom neboli vznesené námietky, a to nezávisle od článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia. Smurfit a i. podali proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na Gerechtshof Amsterdam (Odvolací súd Amsterdam).
C.      Prejudiciálne otázky
17.      V tejto súvislosti Gerechtshof Amsterdam (Odvolací súd Amsterdam) položil Súdnemu dvoru nasledujúce otázky, ktoré sú v oboch veciach z veľkej časti totožné (rozdiely medzi otázkami položenými v oboch veciach sú označené nižšie):
Otázka 1a
Existuje úzka súvislosť v zmysle článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia medzi:
i) žalobou proti ústrednému žalovanému, ktorý nie je adresátom kartelového rozhodnutia Komisie (C‑672/23)/vnútroštátneho orgánu na ochranu hospodárskej súťaže (C‑673/23), ale ako subjekt, o ktorom sa tvrdí, že patrí k podniku v zmysle práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže (ďalej len „podnik“), je považovaný za zodpovedný za porušenie zákazu kartelov stanoveného v práve Únie v zostupnej (C‑672/23)/vo vzostupnej (C‑673/23) línii, na jednej strane a
ii) na druhej strane žalobou proti
A. spolužalovanému, ktorý je adresátom tohto rozhodnutia, a/alebo
B. spolužalovanému, ktorý nie je adresátom rozhodnutia a o ktorom sa tvrdí, že ako právny subjekt patrí k podniku, ktorý je podľa rozhodnutia z verejnoprávneho hľadiska považovaný za zodpovedného za porušenie zákazu kartelov stanoveného v práve Únie?
Je v tejto súvislosti relevantné:
a) či ústredný žalovaný, ktorý je považovaný za zodpovedného v zostupnej (C‑672/23)/vzostupnej (C‑673/23) línii, v období trvania kartelu len vlastnil a spravoval podiely,
b) – v prípade kladnej odpovede na otázku 4a –, či sa ústredný žalovaný, ktorý je považovaný za zodpovedného v zostupnej (C‑672/23)/vzostupnej (C‑673/23) línii, podieľal na výrobe, uvádzaní na trh, predaji a/alebo dodávaní výrobkov, na ktoré sa vzťahoval kartel, a/alebo na poskytovaní služieb, na ktoré sa vzťahoval kartel,
c) (C‑673/23) či ústredný žalovaný má alebo nemá sídlo v členskom štáte, v ktorom vnútroštátny orgán na ochranu hospodárskej súťaže konštatoval (len) porušenie zákazu kartelov stanoveného v práve Únie na vnútroštátnom trhu,
c) (C‑672/23)/d) (C‑673/23) či je spolužalovaný, ktorý je adresátom rozhodnutia, v tomto rozhodnutí klasifikovaný ako
i) skutočný účastník kartelu v tom zmysle, že sa skutočne podieľal na jednej alebo viacerých konštatovaných dohodách, ktoré sú v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže, a/alebo na vzájomne zosúladených postupoch, alebo
ii) právny subjekt, ktorý patrí k podniku, ktorý bol z verejnoprávneho hľadiska považovaný za zodpovedný za porušenie zákazu kartelov stanoveného v práve Únie,
d) (C‑672/23)/e) (C‑673/23) či spolužalovaný, ktorý nie je adresátom rozhodnutia, skutočne vyrábal, uvádzal na trh, predával a/alebo dodával výrobky, na ktoré sa vzťahoval kartel, a/alebo skutočne poskytoval služby, na ktoré sa vzťahoval kartel,
e) (C‑672/23)/f) (C‑673/23) či ústredný žalovaný a spolužalovaný patria alebo nepatria k tomu istému podniku,
f) (C‑672/23)/g) (C‑673/23) žalobcovia priamo alebo nepriamo nakupovali výrobky a/alebo služby od ústredného žalovaného a/alebo spolužalovaného alebo si ich priamo alebo nepriamo nechali dodať ústredným žalovaným a/alebo spolužalovaným?
Otázka 1b
Je pre zodpovedanie otázky 1a dôležité, či je alebo nie je predvídateľné, že dotknutý spolužalovaný bude žalovaný na súde príslušnom pre ústredného žalovaného? Ak áno, je táto predvídateľnosť samostatným kritériom pri uplatňovaní článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia? Je táto predvídateľnosť vzhľadom na rozsudok zo 6. októbra 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800), v zásade daná? Do akej miery okolnosti uvedené v otázke 1a [písm. a) až f) (C‑672/23)/písm. a) až g) (C‑673/23)] v prejednávanej veci spôsobujú, že je predvídateľné, že spolužalovaný bude žalovaný na súde príslušnom pre ústredného žalovaného?
Otázka 2
Má sa pri konštatovaní právomoci zohľadniť aj prípadný predpoklad úspešnosti žaloby proti ústrednému žalovanému? Ak áno, postačuje pri tomto posúdení, že a priori nemožno vylúčiť, že žaloba bude úspešná?
Otázka 3a (C‑672/23)
Zahŕňa nárok na náhradu škody, ktorý právo Únie každému priznáva v nadväznosti na konštatovaného porušenia zákazu kartelov stanoveného v práve Únie, právo požadovať náhradu škody, ktorá vznikla mimo EHP?
Otázka 3b (C‑672/23)/otázka 3 (C‑673/23)
Musí alebo môže sa v (občianskoprávnych) veciach týkajúcich sa škody spôsobenej kartelom uplatniť domnienka týkajúca sa rozhodujúceho vplyvu (sankcionovaných) materských spoločností na hospodársku činnosť dcérskych spoločností, ktorá je uznaná v práve hospodárskej súťaže („domnienka Akzo“)?
Otázka 3c (C‑672/23)
Spĺňa intermediárna holdingová spoločnosť, ktorá len spravuje a vlastní podiely, druhé kritérium stanovené v rozsudku Sumal (vykonávanie hospodárskej činnosti, ktorá má konkrétnu väzbu s predmetom porušenia, za ktoré je materská spoločnosť považovaná za zodpovednú)?
Otázka 4a
Môžu byť pri uplatnení článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia rôzni žalovaní so sídlom v tom istom členskom štáte (spolu) ústredným žalovaným?
Otázka 4b
Určuje článok 8 bod 1 nariadenia Brusel Ia priamo a bezprostredne miestne príslušný súd, pričom vylučuje uplatnenie vnútroštátneho práva?
Otázka 4c
V prípade, ak je odpoveď na otázku 4a záporná – takže ústredným žalovaným môže byť len jeden žalovaný – a odpoveď na otázku 4b kladná – takže článok 8 bod 1 nariadenia Brusel Ia bezprostredne určuje miestne príslušný súd, pričom vylučuje uplatnenie vnútroštátneho práva
–,
existuje pri uplatnení článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia priestor na postúpenie veci v rámci jedného členského štátu súdu v tom istom členskom štáte, v obvode ktorého má sídlo žalovaný?
IV.    Konanie na Súdnom dvore
18.      Uznesením z 18. januára 2024 predseda Súdneho dvora spojil veci C‑672/23 a C‑673/23 na spoločné konanie na účely písomnej a ústnej časti konania, ako aj vyhlásenia rozsudku.
19.      EWGB a i., Nexans Nederland, Pirelli & C., ABB, Prysmian Netherlands a i. a Prysmian, The Goldman Sachs Group, DS Smith Italy, Unilever Europe, Smurfit Kappa Europe a i., ako aj Európska komisia predložili písomné pripomienky a 23. januára 2025 sa zúčastnili na pojednávaní v predmetných veciach.
V.      Právne posúdenie
20.      Svojou prvou otázkou, ktorá je v oboch veciach až na niekoľko detailov totožná, sa vnútroštátny súd pýta, či je za okolností týchto vecí daná medzinárodná právomoc podľa článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia.
21.      Štvrtá otázka, ktorá je v oboch veciach totožná, sa týka toho, či a prípadne v akom rozsahu článok 8 bod 1 nariadenia Brusel Ia upravuje aj miestnu príslušnosť.
22.      Druhá a tretia prejudiciálna otázka sa v oboch veciach týkajú toho, či a prípadne v akom rozsahu sa má pri určovaní právomoci zohľadniť pravdepodobnosť úspechu žaloby proti ústrednému žalovanému.
23.      Podľa názoru žalovaných nemôžu byť žaloby úspešné. Preto otázky týkajúce sa určenia právomoci nie sú relevantné pre rozhodnutie vo veci samej, a teda ani nie je potrebné na ne odpovedať.
24.      Za týchto okolností sa po stručnom opise doterajšej judikatúry týkajúcej sa pojmu podnik podľa kartelového práva a jeho dôsledkov pre predpisy upravujúce právomoc, z ktorého už do veľkej miery vyplývajú odpovede na tieto otázky (časť A), najprv budem zaoberať otázkami týkajúcimi sa zohľadnenia pravdepodobnosti úspechu žaloby v rámci skúmania právomoci (časť B) a následne sa budem zaoberať otázkami týkajúcimi sa medzinárodnej právomoci (časť C) a miestnej príslušnosti (časť D).
A.      Pojem podnik podľa kartelového práva a medzinárodná právomoc
25.      Pojem „podnik“ uvedený v článku 101 ZFEÚ zahŕňa každý subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť nezávisle od právneho postavenia tohto subjektu. Označuje tak hospodársku jednotku, aj keď je táto hospodárska jednotka z právneho hľadiska zložená z viacerých fyzických alebo právnických osôb.(5) Kvalifikácia ako „hospodárska jednotka“ a tým ako „podnik“ vedie de iure k spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti jednotiek, ktoré v čase dopustenia sa porušenia tohto ustanovenia tvoria hospodársku jednotku(6).
26.      Pritom právne odlišné osoby organizované vo forme skupiny tvoria jeden a ten istý podnik, ak neurčujú svoje správanie na predmetnom trhu samostatne, ale najmä vzhľadom na hospodárske, organizačné a právne väzby, ktoré ich spájajú s materskou spoločnosťou, podliehajú na tento účel účinkom skutočného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu tejto riadiacej jednotky.(7)
27.      V prípade, že materská spoločnosť vlastní (takmer) 100 %‑ný podiel na základnom imaní dcérskej spoločnosti, existuje vyvrátiteľná domnienka, že materská spoločnosť uplatňuje rozhodujúci vplyv na hospodársku činnosť dcérskej spoločnosti (ďalej len „domnienka kontroly“), takže jej možno pripísať porušenie, ktorého sa dopustila, a môže zaň niesť zodpovednosť.(8)
28.      Subjektmi povinnými nahradiť škodu spôsobenú kartelovou dohodou alebo postupom zakázaným článkom 101 ZFEÚ sú podniky v zmysle tohto ustanovenia, ktoré sa zúčastnili na tejto kartelovej dohode alebo na tomto postupe.(9)
29.      Možnosť priznaná poškodenému praxou v rozpore s právom hospodárskej súťaže dovolávať sa skôr zodpovednosti voči dcérskej spoločnosti než voči materskej spoločnosti v rámci žaloby o náhradu škody však nemôže automaticky existovať proti akejkoľvek dcérskej spoločnosti materskej spoločnosti.(10)
30.      Naopak je potrebné, aby žalobca na konštatovanie existencie hospodárskej jednoty medzi materskou spoločnosťou a dcérskou spoločnosťou preukázal nielen hospodársku, organizačnú a právnu súvislosť medzi týmito spoločnosťami, ale aj konkrétnu väzbu medzi hospodárskou činnosťou tejto dcérskej spoločnosti a predmetom porušenia materskej spoločnosti.(11)
31.      Podľa článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia možno osobu, ktorá má bydlisko na území členského štátu, žalovať, ak ide o jedného z viacerých žalovaných, aj na súde podľa bydliska ktoréhokoľvek zo žalovaných za predpokladu, že nároky sú navzájom „tak súvisiace“, že je vhodnejšie o nich konať a rozhodnúť spoločne, a tak predísť možnosti nezlučiteľných rozsudkov vydaných v samostatných konaniach. Rozsudky pritom nemožno považovať za nezlučiteľné už dôvodu, že dospeli k rôzdielnym rozhodnutiam právneho sporu, ale je potrebné, aby bol tento rozdiel okrem toho zasadený do rámca rovnakej skutkovej a právnej situácie.(12)
32.      Táto podmienka je splnená, ak sa na viaceré podniky, ktoré sa zúčastnili na porušení pravidiel práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, konštatovanom v rozhodnutí Komisie, vzťahujú žaloby založené na ich účasti na tomto porušení, a to napriek skutočnosti, že z geografického a časového hľadiska sa ňom zúčastnili rôznym spôsobom.(13)
33.      To platí aj v prípade žalôb založených na účasti spoločnosti na porušení pravidiel práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže a podaných proti tejto spoločnosti, ako aj proti jej materskej spoločnosti, a v ktorých sa uvádza, že tieto spoločnosti spoločne tvoria jeden a ten istý podnik.(14)
B.      O pravdepodobnosti úspechu žaloby podanej proti ústredným žalovaným
34.      Pri odpovedi na druhú prejudiciálnu otázku je potrebné preskúmať, či a prípadne v akom rozsahu sa má pri určovaní právomoci zohľadniť prípadná úspešnosť žaloby podanej proti ústrednému žalovanému (oddiel 1). Následne sa budem zaoberať otázkami týkajúcimi sa meritórneho preskúmania žalôb podaných proti ústredným žalovaným v prejednávaných veciach, ktoré sú predmetom tretej prejudiciálnej otázky, pokiaľ sa ukáže, že sú relevantné pre konštatovanie právomoci (oddiel 2).
1.      O zohľadnení pravdepodobnosti úspechu žaloby podanej proti ústrednému žalovanému v rámci skúmania právomoci
35.      Svojou druhou otázkou, ktorá je v oboch veciach totožná, sa vnútroštátny súd pýta, či sa pri konštatovaní právomoci má zohľadniť aj prípadná úspešnosť žaloby proti ústrednému žalovanému. Ak áno, pýta sa, či pri tomto posúdení postačuje, že a priori nemožno vylúčiť úspešnosť žaloby.
36.      Ako zdôraznil Súdny dvor v rozsudku vo veci Athenian Brewery a Heineken(15), v štádiu preskúmania medzinárodnej právomoci súd, na ktorý bola podaná žaloba, neskúma ani prípustnosť, ani dôvodnosť návrhu, ale identifikuje výlučne väzby so štátom súdu, ktoré odôvodňujú jeho právomoc podľa článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia. Súd, ktorému bola vec predložená, musí z dôvodov právnej istoty byť schopný rozhodnúť o svojej právomoci bez toho, aby bol povinný rozhodnúť vo veci samej.(16)
37.      Článok 8 bod 1 nariadenia Brusel Ia sa však nesmie zneužívať tak, že sa podá žaloba smerujúca proti viacerým žalovaným s jediným cieľom odňať jedného alebo viacerých z nich z právomoci súdov členského štátu, v ktorom má bydlisko.(17) Tak by to bolo v prípade presvedčivých dôkazov, ktoré by umožnili dospieť k záveru, že žalobca umelo vytvoril alebo zachoval podmienky uplatnenia uvedeného ustanovenia.(18)
38.      Na to však nestačí, že sa žaloba podaná proti ústrednému žalovanému (prípadne) zdá byť neopodstatnená. Naopak je potrebné, aby bola v okamihu svojho podania zjavne neopodstatnená, umelo vytvorená, alebo aby na nej žalobca nemal žiadny skutočný záujem.(19)
39.      V dôsledku toho treba na otázku 2 v oboch veciach odpovedať tak, že v rámci preskúmania právomoci podľa článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia treba síce zohľadniť pravdepodobnosť úspechu žaloby podanej proti ústrednému žalovanému, avšak len ako indíciu nasvedčujúcu tomu, že žalobca umelo nevytvoril podmienky uplatnenia tohto ustanovenia, čo sa môže stať pri zjavne neopodstatnenej žalobe.
2.      O pravdepodobnosti úspechu uvedených konaní vo veci samej
40.      Otázky 3a až 3c vo veci C‑672/23 a otázka 3 vo veci C‑673/23 sa týkajú pravdepodobnosti úspechu žalôb podaných proti ústredným žalovaným v prejednávaných veciach.(20) Keďže vnútroštátny súd sa v konaniach vo veci samej zaoberá výlučne právomocou(21), tieto otázky sú relevantné pre rozhodnutie vo veci samej len v rozsahu, v akom sú relevantné pre jej konštatovanie.
41.      Ďalej sa teda obmedzím na preskúmanie toho, či okolnosti, ktoré uviedol vnútroštátny súd – škoda mimo EHP [písmeno a)], uplatnenie domnienky kontroly [písmeno b)] a využitie intermediárnej holdingovej spoločnosti [písmeno c)] – spôsobujú, že žaloby podané proti ústredným žalovaným sa javia ako zjavne neopodstatnené.
a)      Nárok na náhradu škody spôsobenej kartelom podľa práva Únie a škody mimo EHP
42.      Svojou otázkou 3a vo veci C‑672/23 sa vnútroštátny súd pýta, či nárok na náhradu škody spôsobenej kartelom podľa práva Únie priznaný každému na základe porušenia zákazu kartelov stanoveného v práve Únie zahŕňa právo na náhradu škody vzniknutej mimo EHP. Táto otázka vyplýva zo skutočnosti, že EWGB a i. majú sídlo a pôsobia v krajinách Perzského zálivu a vnútroštátny súd sa domnieva, že škoda, ktorá im bola spôsobená, vznikla tam.(22)
43.      Na rozdiel od tvrdení žalovaných kontroverzné stanoviská účastníkov konania v prejednávaných veciach svedčia o tom, že úspešnosť žaloby o náhradu takejto škody sa nezdá byť taká nepravdepodobná, aby táto žaloba musela byť považovaná za zjavne neopodstatnenú. Naopak nastoľuje zložitú právnu otázku, ktorá si vyžaduje dôkladné preskúmanie.
44.      Účastníci konania sa konkrétne síce v prvom rade do veľkej miery zhodujú na tom, že škoda, ktorá vznikla mimo EHP, môže byť nahraditeľná na základe nároku na náhradu škody podľa článku 101 ZFEÚ len vtedy, ak vyplýva z porušenia tohto ustanovenia.
45.      Aspekt, na ktorom sa už nezhodujú, sa však týka otázky, do akej miery môže škoda, ktorá vznikla mimo EHP, spĺňať túto podmienku. Konkrétne sa EWGB a i. domnievajú, že príčinná súvislosť medzi ich škodou a porušením článku 101 ZFEÚ je zjavná, keďže nadobudli tovar, na ktorý sa vzťahoval kartel, priamo od účastníkov kartelu. Draka a i. sa naopak domnievajú, že škoda v krajinách Perzského zálivu nemôže v žiadnom prípade patriť do pôsobnosti článku 101 ZFEÚ. Komisia len tvrdí, že na to, aby bolo možné nahradiť škodu na tomto základe, škoda musí vyplývať z narušenia hospodárskej súťaže na vnútornom trhu, pričom nespresňuje, čo to podľa nej za predmetných okolností znamená.
46.      Ak by v konaní vo veci samej vo veci C‑672/23 malo dôjsť k meritórnemu preskúmaniu nárokov na náhradu škody, ktorej sa domáhajú EWGB a i., bolo by potrebné najprv preskúmať uplatniteľnosť nároku na náhradu škody spôsobenej kartelom podľa práva Únie vzhľadom na súvislosť skutkových okolností s treťou krajinou. Tento nárok sa má uplatniť v situácii, ktorá sa týka tretej krajiny, ak relevantné medzinárodné právo súkromné príslušného súdu vedie k jeho uplatniteľnosti. V prejednávanej veci to nie je vopred vylúčené, keďže ide o nárok vyplývajúci z protiprávneho konania vo forme káblového kartelu(23), ku ktorému došlo okrem iného na území Únie. Podľa medzinárodného práva súkromného členských štátov to môže viesť k uplatniteľnosti článku 101 ZFEÚ(24).
47.      Ak sa má uplatniť nárok na náhradu škody spôsobenej kartelom podľa práva Únie, je potrebné preskúmať, či sú splnené jeho podmienky.
48.      Je to tak vtedy, keď existuje príčinná súvislosť medzi kartelovou dohodou alebo postupom zakázaným článkom 101 ZFEÚ a škodou.(25) Je teda potrebné preukázať porušenie zakazujúceho ustanovenia v zmysle článku 101 ZFEÚ, škodu, ako aj príčinnú súvislosť medzi týmito dvoma okolnosťami.
49.      K porušeniu článku 101 ZFEÚ dochádza vtedy, keď sporný postup patrí do jeho územnej pôsobnosti. Tak je to v prípade postupov, ktoré sa uskutočňujú buď v EHP, alebo majú kvalifikované účinky na EHP.(26) Je nesporné, že postup, o ktorý ide v prejednávanej veci, spĺňa tieto podmienky, lebo súčasťou káblového kartelu bolo okrem iného určovanie cien a rozdeľovanie projektov v rámci rozdelenia trhov v EHP a mimo EHP.(27)
50.      Škoda, ktorá vznikla v tretej krajine, môže mať prima facie príčinnú súvislosť s týmto postupom, ak bola spôsobená vykonávaním kartelu v EHP alebo jeho účinkami na EHP (a teda porušením vtedy uplatniteľného článku 101 ZFEÚ). Zdá sa, že je to celkom zrejmé v prípade škody, akou je škoda, ktorej sa dovolávajú EWGB a i. Podľa toho, čo uvádzajú, totiž táto škoda vznikla v dôsledku zvýšených cien tovaru, ktorý nadobudli priamo od európskych účastníkov kartelu, z dôvodu kartelu.
51.      Doteraz však ešte nebola objasnená otázka, či sa štátni príslušníci tretích krajín môžu dovolávať nároku na náhradu škody spôsobenej kartelom podľa práva Únie s cieľom domáhať sa náhrady škody, ktorá vznikla mimo EHP.
52.      Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora konkrétne síce vyplýva, že každý má právo domáhať sa náhrady akejkoľvek škody, ktorá mu vznikla, ak existuje príčinná súvislosť medzi takouto škodou a kartelovou dohodou alebo postupom zakázaným článkom 101 ZFEÚ.(28) Tento nárok vyplýva z toho, že článok 101 ZFEÚ ods. 1 vyvoláva priame účinky vo vzťahoch medzi jednotlivcami a zakladá dotknutým osobám práva, ktoré sú vnútroštátne súdy povinné ochraňovať.(29)
53.      Podľa všetkého však Súdny dvor ešte nemal príležitosť rozhodnúť, či, resp. prípadne za akých podmienok(30) to platí aj pre škodu spôsobenú štátnym príslušníkom tretích krajín, ku ktorej došlo v tretích krajinách.
54.      Za týchto okolností treba na otázku 3a, ktorú položil vnútroštátny súd vo veci C‑672/23, odpovedať tak, že skutočnosť, že škoda uplatňovaná v konaní o žalobe o náhradu škody podľa kartelového práva na súde členského štátu vznikla mimo EHP, nevedie k tomu, že v rámci preskúmania právomoci treba žalobu považovať za zjavne neopodstatnenú.
b)      Domnienka kontroly z hľadiska kartelového práva a presadzovanie kartelového práva súkromnoprávnymi prostriedkami
55.      Otázkou 3b vo veci C‑672/23, ako aj otázkou 3 vo veci C‑673/23 sa vnútroštátny súd pýta, či sa domnienka kontroly(31) musí alebo môže uplatniť vo veciach týkajúcich sa škody spôsobenej kartelom.
56.      Súdny dvor odpovedal na túto otázku vo veci Athenian Brewery a Heineken kladne(32), čo je logické. Ako totiž Súdny dvor už predtým spresnil, pojem „podnik“ v zmysle pravidiel hospodárskej súťaže podľa práva Únie, ktorý je autonómnym pojmom práva Únie, nemôže mať iný význam v kontexte ukladania pokút a v kontexte žalôb o náhradu škody vzniknutej v dôsledku porušenia týchto pravidiel.(33)
57.      Ak sa žalobca v rámci článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia odvoláva na pojem podnik v zmysle kartelového práva a najmä na skutočnosť, že materská spoločnosť vlastní takmer celé základné imanie dcérskej spoločnosti, takže domnienka kontroly sa uplatní na preukázanie toho, že ústredný žalovaný a ďalší žalovaní sú súčasťou toho istého podniku v zmysle kartelového práva, a teda že existuje úzka súvislosť medzi žalobami, súd sa môže obmedziť na preskúmanie toho, či nie je a priori vylúčené, že dotknutí žalovaní sú súčasťou toho istého podniku, aby mohol vyhlásiť, že má právomoc.(34) Naopak úplné preskúmanie príslušnosti dotknutých spoločností k tomu istému podniku sa vykoná až v štádiu skúmania žalôb vo veci samej pod podmienkou, že súd, na ktorý bola podaná žaloba, vyhlási, že má právomoc.(35)
58.      Na otázku 3b vo veci C‑672/23, ako aj na otázku 3 vo veci C‑673/23 preto treba odpovedať tak, že vyvrátiteľnú domnienku, podľa ktorej materská spoločnosť, ktorá priamo alebo nepriamo vlastní celé alebo takmer celé základné imanie dcérskej spoločnosti, uplatňuje rozhodujúci vplyv na túto dcérsku spoločnosť, možno uplatniť vo veciach týkajúcich sa škody spôsobenej kartelom.
c)      Intermediárna holdingová spoločnosť a pojem podnik z hľadiska kartelového práva
59.      Otázka 3c vo veci C‑672/23 vyplýva z toho, že Draka Holding BV, ústredná žalovaná v tomto konaní vo veci samej, je holdingovou spoločnosťou, voči ktorej sa v zostupnej línii uplatňujú nároky vyplývajúce z porušenia kartelového práva, ktorého sa dopustila jej materská spoločnosť Prysmian Cavi e Sistemi.(36)
60.      Vnútroštátny súd sa preto pýta, či takáto intermediárna holdingová spoločnosť, ktorá výlučne spravuje a vlastní podiely, môže spĺňať druhé kritérium stanovené v rozsudku Sumal (vykonávanie hospodárskej činnosti, ktorá má konkrétnu súvislosť s predmetom porušenia, za ktoré je materská spoločnosť zodpovedná).(37)
61.      Hospodárskou činnosťou nevyhnutnou v tomto konkrétnom kontexte je akákoľvek činnosť pozostávajúca z ponúkania tovarov alebo služieb na danom trhu.(38)
62.      Pri samostatnom posúdení holdingová spoločnosť, ktorá výlučne spravuje a vlastní podiely, nemôže vykonávať hospodársku činnosť v tomto zmysle. Len tým, že vlastní a spravuje podiely, totiž nepôsobí na trhu spôsobom, ktorý spočíva v ponúkaní tovarov a služieb.
63.      Zásady pripísania zodpovednosti v rámci hospodárskej jednotky(39), ktoré boli zhrnuté v úvode, však možno analogicky uplatniť na otázku hospodárskej činnosti intermediárnej holdingovej spoločnosti ako Draka Holding BV.
64.      Podľa týchto zásad musí byť intermediárnej holdingovej spoločnosti ako Draka Holding BV pripísaná hospodárska činnosť jej dcérskej spoločnosti (Prysmian Netherlands BV), keď táto dcérska spoločnosť napriek tomu, že má vlastnú právnu subjektivitu, neurčuje samostatne svoje správanie na trhu, ale v podstate uplatňuje pokyny, ktoré jej dala intermediárna holdingová spoločnosť ako materská spoločnosť (tzv. ovládajúca holdingová spoločnosť). Túto vyvrátiteľnú domnienku možno analogicky uplatniť pri materskej spoločnosti, ktorá vlastní celé alebo takmer celé základné imanie svojej dcérskej spoločnosti.(40) V prejednávaných veciach teda treba predpokladať, že vzhľadom na to, že Draka Holding BV vlastní celé základné imanie spoločnosti Prysmian Netherlands BV(41), uplatňuje rozhodujúci vplyv na túto dcérsku spoločnosť, a preto jej možno pripísať hospodársku činnosť tejto dcérskej spoločnosti.
65.      Samotná skutočnosť, že objektom pripísania, ktorému sa pripisuje správanie dcérskej spoločnosti, je holdingová spoločnosť, nemôže brániť pripísaniu konania.(42) Toto pripísanie je totiž založené na skutočnosti, že v čase porušenia kartelového práva mohla materská spoločnosť (v tejto veci Draka Holding BV) vykonávať rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku svojej dcérskej spoločnosti (v tejto veci Prysmian Netherlands BV). Takýto vplyv však môže holdingová spoločnosť vykonávať rovnako ako akákoľvek iná materská spoločnosť, ktorá ovláda svoju dcérsku spoločnosť.
66.      Ak je takáto dcérska spoločnosť holdingovej spoločnosti (v tejto veci Prysmian Netherlands BV) ekonomicky aktívna, holdingová spoločnosť (v tejto veci Draka Holding BV) je v každom prípade nepriamo zapojená do tejto činnosti prostredníctvom vplyvu, ktorý na ňu uplatňuje. To platí aj pre intermediárnu holdingovú spoločnosť (v tejto veci Draka Holding BV), ktorá zase podlieha kontrolnému vplyvu materskej spoločnosti (v tejto veci Prysmian Cavi e Sistemi), a teda slúži len ako jej prostriedok na uplatňovanie vplyvu na spoločnosti, ktoré vlastní Draka Holding BV, najmä Prysmian Netherlands BV. Otázka protimonopolnej zodpovednosti holdingovej spoločnosti (v tejto veci Draka Holding BV) teda závisí od toho, či jej dcérska spoločnosť (v tejto veci Prysmian Netherlands BV) vykonáva hospodársku činnosť, ktorá má konkrétnu súvislosť s predmetom porušenia, za ktoré bola zodpovedná jej materská spoločnosť a materská spoločnosť holdingu (v tejto veci Prysmian Cavi e Sistemi)(43).
67.      V dôsledku toho treba na otázku 3c vo veci C‑672/23 odpovedať tak, že činnosť intermediárnej holdingovej spoločnosti (v tejto veci Draka Holding BV), ktorá výlučne spravuje a vlastní podiely, môže vykazovať konkrétnu súvislosť s predmetom porušenia práva hospodárskej súťaže, za ktoré zodpovedá jej materská spoločnosť (v tejto veci Prysmian Cavi e Sistemi), ktorá ju riadi. Na tento účel je nevyhnutné, aby dcérska spoločnosť intermediárnej holdingovej spoločnosti, na ktorú táto holdingová spoločnosť (v tejto veci Prysmian Netherlands BV) uplatňuje rozhodujúci vplyv, vykonávala hospodársku činnosť, ktorá má konkrétnu súvislosť s predmetom porušenia, ktorého sa dopustila materská spoločnosť materskej spoločnosti (v tejto veci Prysmian Cavi e Sistemi).
C.      Medzinárodná právomoc
68.      Svojou otázkou 1a, ktorá je v oboch veciach takmer totožná, sa vnútroštátny súd v podstate pýta na kritériá, podľa ktorých treba posúdiť, či má Rechtbank Amsterdam (Okresný súd Amsterdam) medzinárodnú právomoc tak vo vzťahu k žalobám podaným proti ústredným žalovaným(44), ako aj vo vzťahu k žalobám podaným proti rôznym spolužalovaným z dôvodu, že medzi žalobami je „úzka súvislosť“ v zmysle článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia (oddiel 1). Otázka 1b sa týka toho, či je predvídateľnosť takejto kumulácie žalôb samostatným kritériom pri uplatňovaní tohto ustanovenia (oddiel 2).
1.      „Úzka súvislosť“ a pojem podnik
69.      Ako bolo uvedené v úvode, na jednej strane existuje „úzka súvislosť“ v zmysle článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia, a teda rovnaká skutková a právna situácia pri žalobách podaných proti rôznym podnikom, ktoré sú žalované z dôvodu ich účasti na spoločnom porušení článku 101 ZFEÚ.(45)
70.      Na druhej strane, ako bolo tiež vysvetlené, takáto „úzka súvislosť“, a teda rovnaká skutková a právna situácia existuje pri žalobách podaných proti rôznym spoločnostiam toho istého podniku z dôvodu porušenia kartelového práva, ktorého sa dopustil tento podnik.(46)
71.      Tieto dva prístupy vo vzájomnej súvislosti znamenajú, že ak sa – tak ako v prejednávaných veciach – rôzne spoločnosti podieľali na spoločnom porušení zákazu kartelov stanoveného v práve Únie, existuje úzka súvislosť medzi žalobami smerujúcimi proti týmto spoločnostiam, ako aj proti všetkým spoločnostiam, s ktorými každá z nich tvorí jeden podnik. Dôvodom je to, že každej časti podniku je pripísaná zodpovednosť za porušenie, ako keby sa ho dopustila sama(47), a preto aj v takom prípade zodpovednosť všetkých žalovaných vyplýva z tých istých skutkových okolností a právnych základov, takže existuje rovnaká skutková a právna situácia.
72.      Ako už bolo vysvetlené, v tejto súvislosti v rámci skúmania medzinárodnej právomoci stačí, aby sa a priori nezdalo vylúčené, že dotknuté spoločnosti patria k tým istým podnikom.(48)
73.      V tejto súvislosti, najmä vo vzťahu k zostupnej zodpovednosti dcérskej spoločnosti za porušenie, ktorého sa dopustila jej materská spoločnosť (ako v prejednávanej veci C‑672/23), musí byť splnená požiadavka konkrétnej súvislosti medzi hospodárskou činnosťou dcérskej spoločnosti (alebo v prípade holdingovej spoločnosti dcérskej spoločnosti dcérskej spoločnosti)(49) a predmetom porušenia, ktorého sa dopustila materská spoločnosť. Dôvodom je „funkčná“ povaha pojmu hospodárska jednotka, ktorý sa vždy vzťahuje na konkrétne porušenie.(50)
74.      Nie je nevyhnutné, aby dcérska spoločnosť alebo dcérska spoločnosť dcérskej spoločnosti účastníkov kartelu sama predávala poškodeným výrobky, na ktoré sa priamo vzťahoval kartel, ako to bolo vo veci Sumal(51). Takáto dodatočná podmienka správne nebola stanovená v rozsudku vydanom v uvedenej veci, keďže to nie je rozhodujúce pre otázku existencie hospodárskej jednotky vo vzťahu ku konkrétnemu porušeniu. Naopak rozhodujúce je len to, či existuje konkrétna súvislosť medzi hospodárskou činnosťou dcérskej spoločnosti alebo dcérskej spoločnosti dcérskej spoločnosti a predmetom porušenia, napríklad preto, lebo protisúťažná dohoda uzavretá materskou spoločnosťou alebo materskou spoločnosťou materskej spoločnosti sa týkala tých istých výrobkov, aké uvádza na trh dcérska spoločnosť alebo dcérska spoločnosť dcérskej spoločnosti(52), alebo preto, lebo táto spoločnosť pôsobí v oblasti výroby týchto výrobkov.
75.      Okrem toho rôzne ďalšie okolnosti, ktoré vnútroštátny súd uviedol v rámci otázky 1a, najmä uvedenie dotknutých spoločností v rozhodnutiach Komisie alebo vnútroštátneho orgánu na ochranu hospodárskej súťaže, nie sú samy osebe relevantné na účely kritéria existencie úzkej súvislosti medzi žalobami, ale len na účely skutočného preukázania existencie takejto súvislosti.(53)
76.      Nadobudnutie výrobkov alebo služieb, na ktoré sa vzťahuje kartel, žalobcami od častí žalovaných podnikov v rámci skúmania právomoci je tiež len možnou, ale nie striktne nevyhnutnou(54) indíciou existencie škody a jej zapríčinenia v dôsledku porušenia.
77.      Napokon treba poznamenať, že pokiaľ ide o použitie pojmu podnik v rámci preskúmania uplatniteľnosti článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia, nie je rozhodujúce, či právo uplatniteľné vo veci samej(55), ktoré sa má určiť neskôr, pozná tento pojem. V rámci tohto preskúmania je totiž rozhodujúce len to, či existuje „úzka súvislosť“. Tento pojem sa však má vykladať autonómnym spôsobom s odkazom na systém a ciele článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia.(56) Pre tento autonómny výklad je rozhodujúce len právo Únie.
78.      Celkovo teda treba na otázku 1a v oboch veciach odpovedať tak, že existuje úzka súvislosť v zmysle článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia medzi žalobami podanými proti spoločnostiam, v prípade ktorých existujú vážne indície nasvedčujúce tomu, že sú súčasťou podnikov v zmysle kartelového práva, ktoré sa spoločne dopustili porušenia zákazu kartelov stanoveného v práve Únie, pokiaľ nie je a priori vylúčené, že žalované spoločnosti patria k dotknutým podnikom.
2.      „Úzka súvislosť“ a predvídateľnosť
79.      Cieľom otázky 1b, ktorá je v oboch veciach totožná, je zistiť, akú úlohu zohráva pri uplatňovaní článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia predvídateľnosť podania žaloby na súde, ktorý má právomoc vo vzťahu k ústrednému žalovanému, pre spolužalovaného.
80.      Predvídateľnosť právomoci je cieľom noriem právomoci stanovených v nariadení Brusel Ia.(57) Inými slovami je účelom týchto predpisov, aby žalovaní mohli predpokladať, na akom súde môže byť na nich podaná žaloba.
81.      Predvídateľnosť teda nie je samostatným kritériom skúmaným popri ostatných podstatných prvkoch. Ide naopak o všeobecnú zásadu konkretizovanú kritériami, ktoré treba preskúmať. Znamená to, že pojmy nariadenia Brusel Ia nemožno vykladať s tým v rozpore. V dôsledku toho je v rámci výkladu potrebné preskúmať, či je výsledok zlučiteľný so zásadou predvídateľnosti.(58)
82.      Spolužalovaný pritom však nemusí sám na základe článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia konkrétne predvídať, že by bol žalovaný na súde, ktorý má právomoc vo vzťahu k ústrednému žalovanému. Stačí naopak abstraktná predvídateľnosť, ktorá existuje, keď bežne informovaný žalovaný môže rozumne predpokladať, na akých súdoch, okrem súdu štátu jeho bydliska, môže byť žalovaný.(59)
83.      To platí najmä vtedy, ak sú situácie, v ktorých existuje „úzka súvislosť“, pre žalovaného rozpoznateľné. V prípade žalôb o náhradu škody spôsobenej porušením kartelového práva je to vzhľadom na právnu situáciu uvedenú v bodoch 25 až 33 tohto stanoviska prípad, keď sa žalovaný zúčastnil na jedinom porušení práva hospodárskej súťaže ako súčasť podniku v zmysle článku 101 ZFEÚ(60).
84.      V tejto situácii si časť podniku musela byť vedomá aj toho, že môže byť žalovaná v sídle časti iného podniku, ktorá sa podieľala na porušení. Je to preto, že účasťou príslušná časť podniku vytvorila aj úzku súvislosť s ostatnými účastníkmi.
85.      Zásada predvídateľnosti, ktorá sa má zohľadniť pri výklade článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia, preto nebráni uznaniu „úzkej súvislosti“ v zmysle tohto ustanovenia v prípadoch, o aký ide v prejednávanej veci.
86.      Preto na otázku 1b v oboch veciach treba odpovedať tak, že v rámci určenia právomoci podľa článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia nie je predvídateľnosť súdu, ktorý má právomoc, základným prvkom, ale všeobecnou zásadou, ktorá musí byť dodržaná pri výklade každého pravidla osobitnej právomoci stanoveného týmto nariadením.
D.      Miestna príslušnosť
87.      Cieľom otázok 4a až 4c, ktoré sú v oboch veciach totožné, je zistiť, či a prípadne v akom rozsahu článok 8 bod 1 nariadenia Brusel Ia upravuje okrem medzinárodnej právomoci aj miestnu príslušnosť. Na tieto dve otázky je možné odpovedať spoločne.
88.      Otázkou 4b sa vnútroštátny súd pýta, či článok 8 bod 1 nariadenia Brusel Ia priamo a bezprostredne určuje miestne príslušný súd, pričom sa uplatní namiesto vnútroštátneho práva.
89.      To, že to tak je, vyplýva zo znenia tohto ustanovenia „na súde podľa bydliska ktoréhokoľvek zo žalovaných“. Týmto je určený len súd, ktorý je príslušný podľa práva členského štátu vo vzťahu k osobám s bydliskom na tomto mieste. To vylučuje určenie súdov v dotknutom členskom štáte podľa iných kritérií (napríklad vznik škody alebo bydlisko žalobcu).
90.      Je pravda, že v tejto súvislosti ešte nebolo vydané žiadne rozhodnutie týkajúce sa článku 8 ods. 1 nariadenia Brusel Ia. Túto formuláciu, ktorá sa nachádza aj v iných článkoch nariadenia Brusel Ia, však Súdny dvor vždy vykladá rovnakým spôsobom. Ak sa odkazuje na „súdy členského štátu“, ako je to v článku 4 ods. 1, článku 7 ods. 6 alebo článku 11 ods. 1 písm. a) nariadenia Brusel Ia, má sa tým na mysli len medzinárodná právomoc(61). Ak sa však odkazuje na „súd miesta, kde sa nachádza...“, ako je to v článku 7 č. 2 až 5, článku 11 ods. 1 písm. b) a článku 18 nariadenia Brusel Ia, uvádza sa tým územná aj vecná príslušnosť príslušného súdu(62).
91.      Táto diferenciácia obstojí aj pri porovnaní jazykových verzií. Hoci totiž anglická verzia na rozdiel od nemeckej, francúzskej a holandskej verzie používa množné číslo „courts“, spresňuje miestnu príslušnosť v rovnakých prípadoch ako ostatné jazyky doplnením „for the place where...“, zatiaľ čo ustanovenia upravujúce len medzinárodnú príslušnosť odkazujú len na „courts of the Member State“.
92.      Tento výklad navyše potvrdzuje správa P. Jenarda o Dohovore z 27. septembra 1968 o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach(63). Aj v ňom sa rozlišuje medzi pojmami „súdy členského štátu“ a „súd miesta, kde...“ s príslušnými dôsledkami(64). Pokiaľ ide o článok 6 bod 1 tohto dohovoru, ktorý je predchodcom článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia, v správe sa tiež výslovne uvádza, že by sa mal určiť súd, „v ktorého obvode“ má bydlisko jeden zo žalovaných(65).
93.      Otázkou 4a sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či môžu súčasne existovať rôzni ústrední žalovaní. Tento súd chce najmä zistiť, či môže mať právomoc rozhodovať o žalobe smerujúcej proti spolužalovanému, aj keď neexistuje úzka súvislosť medzi žalobami podanými proti spolužalovanému a ústredným žalovaným so sídlom v jeho súdnom obvode, ale medzi žalobami smerujúcimi proti spolužalovanému a inému žalovanému so sídlom v Holandsku.
94.      Vnútroštátny súd kladie túto otázku len pre prípad, že by dotknutí ústrední žalovaní(66) nemohli byť spôsobilými ústrednými žalovanými. Keďže vzhľadom na vyššie uvedené úvahy a s výhradou preskúmania vnútroštátnym súdom sú však títo ústrední žalovaní spôsobilými ústrednými žalovanými a miestna príslušnosť v konaniach vo veci samej je navyše daná(67), keďže žalovaní ju nespochybnili, táto otázka sa zdá byť hypotetická.
95.      V každom prípade sa článok 8 bod 1 nariadenia Brusel Ia vzhľadom na svoje znenie jasne týka konkrétneho žalovaného s bydliskom v obvode súdu, na ktorý bola podaná žaloba. Spolužalovaný s bydliskom v inom súdnom obvode teda nemôže ako ústredný žalovaný založiť právomoc súdu, na ktorý bola podaná žaloba.
96.      V nadväznosti na to chce vnútroštátny súd svojou otázkou 4c zistiť, či podľa článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia existuje priestor na vnútroštátne postúpenie veci medzi súdmi dotknutého členského štátu, ak súd, na ktorý bola podaná žaloba, nemá právomoc rozhodovať o žalobe smerujúcej proti ústrednému žalovanému.
97.      Nariadenie Brusel Ia sa zaoberá len medzinárodnou právomocou a uznávaním rozsudkov, nie však vnútroštátnymi procesnými pravidlami členských štátov.(68) V tejto súvislosti je teda potrebné použiť vnútroštátne právne predpisy platné pre vnútroštátny súd, pokiaľ ich uplatnenie nenaruší potrebný účinok pravidiel právomoci podľa práva Únie.(69) Súd, ktorý sa domnieva, že nemá právomoc, tak môže využiť možnosť postúpiť vec podľa svojho vnútroštátneho procesného práva, pokiaľ to neobmedzí účinné uplatňovanie nariadenia Brusel Ia.
98.      Celkovo treba na otázku 4 odpovedať tak, že podľa článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia môže byť ústredným žalovaným len žalovaný s bydliskom v obvode súdu, na ktorý bola podaná žaloba, keďže toto ustanovenie priamo upravuje nielen medzinárodnú právomoc, ale aj miestnu príslušnosť. To nebráni vnútroštátnemu postúpeniu veci inému súdu toho istého členského štátu za predpokladu, že to neohrozí účinné uplatňovanie uvedeného nariadenia.
VI.    Návrh
99.      Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky, ktoré mu položil Gerechtshof Amsterdam (Odvolací súd Amsterdam, Holandsko), takto:
1a.      Úzka súvislosť v zmysle článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia medzi žalobami podanými proti spoločnostiam, v prípade ktorých existujú vážne indície nasvedčujúce tomu, že sú súčasťou podnikov v zmysle kartelového práva, ktoré sa spoločne dopustili porušenia zákazu kartelov stanoveného v práve Únie, existuje, pokiaľ nie je a priori vylúčené, že žalované spoločnosti patria k dotknutým podnikom.
1b.      Predvídateľnosť súdu, ktorý má právomoc, nie je v rámci určenia právomoci podľa článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia základným prvkom, ale všeobecnou zásadou, ktorá musí byť dodržaná pri výklade každého pravidla osobitnej právomoci stanoveného týmto nariadením.
2.      V rámci preskúmania právomoci podľa článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia treba síce zohľadniť pravdepodobnosť úspechu žaloby podanej proti ústrednému žalovanému, avšak len ako indíciu nasvedčujúcu tomu, že žalobca umelo nevytvoril podmienky uplatnenia tohto ustanovenia, čo sa môže stať pri zjavne neopodstatnenej žalobe.
3a.      Skutočnosť, že škoda uplatňovaná v konaní o žalobe o náhradu škody podľa kartelového práva na súde členského štátu vznikla mimo EHP, nevedie k tomu, že v rámci preskúmania právomoci treba žalobu považovať za zjavne neopodstatnenú.
3b.      Vyvrátiteľnú domnienku, podľa ktorej materská spoločnosť, ktorá priamo alebo nepriamo vlastní celé alebo takmer celé základné imanie dcérskej spoločnosti, uplatňuje rozhodujúci vplyv na túto dcérsku spoločnosť, možno uplatniť vo veciach týkajúcich sa škody spôsobenej kartelom.
3c.      Činnosť intermediárnej holdingovej spoločnosti, ktorá výlučne spravuje a vlastní podiely, môže vykazovať konkrétnu súvislosť s predmetom porušenia práva hospodárskej súťaže, za ktoré zodpovedá jej materská spoločnosť, ktorá ju riadi. O taký prípade ide najmä, keď dcérska spoločnosť intermediárnej holdingovej spoločnosti, na ktorú táto holdingová spoločnosť uplatňuje rozhodujúci vplyv, vykonávala hospodársku činnosť, ktorá má konkrétnu súvislosť s predmetom porušenia, ktorého sa dopustila materská spoločnosť materskej spoločnosti.
4.      Podľa článku 8 bodu 1 nariadenia Brusel Ia môže byť ústredným žalovaným len žalovaný s bydliskom v obvode súdu, na ktorý bola podaná žaloba, keďže toto ustanovenie priamo upravuje nielen medzinárodnú právomoc, ale aj miestnu príslušnosť. To nebráni vnútroštátnemu postúpeniu veci inému súdu toho istého členského štátu za predpokladu, že to neohrozí účinné uplatňovanie uvedeného nariadenia.
1      Jazyk prednesu: nemčina.
2      Pozri rozsudok z 13. februára 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85), ako aj návrhy, ktoré som predniesla vo veci Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798).
3      Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 12. decembra 2012 (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1).
4      Rozhodnutie Komisie C(2014) 2139 final, AT.39610 – Elektrické káble.
5      Rozsudky z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, body 54 a 55); z 27. apríla 2017, Akzo Nobel a i./Komisia (C‑516/15 P, EU:C:2017:314, body 47 a 48), a zo 6. októbra 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 41).
6      Rozsudky z 26. januára 2017, Villeroy & Boch/Kommission (C‑625/13 P, EU:C:2017:52, bod 150), zo 6. októbra 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 44).
7      Pozri rozsudok z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C‑377/20, EU:C:2022:379, bod 108 a tam citovaná judikatúra).
8      Ustálená judikatúra od vydania rozsudku z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, bod 54 a nasl.).
9      Rozsudok zo 14. marca 2019, Skanska Industrial Solutions a i. (C‑724/17, EU:C:2019:204, bod 32).
10      Rozsudok zo 6. októbra 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 46).
11      Rozsudok zo 6. októbra 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 52).
12      Rozsudky z 21. mája 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 20), a z 13. februára 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, bod 22).
13      Rozsudky z 21. mája 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 21), a z 13. februára 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, bod 26).
14      Rozsudok z 13. februára 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, bod 27).
15      Rozsudok z 13. februára 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, bod 41).
16      Rozsudok z 13. februára 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, bod 42). Pozri tiež návrhy, ktoré som predniesla vo veci Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, bod 52), ako aj rozsudky z 3. júla 1997, Benincasa (C‑269/95, EU:C:1997:337, bod 27), a z 28. januára 2015, Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, bod 61).
17      Pozri návrhy, ktoré som predniesla vo veci Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, bod 59), a analogicky – pokiaľ ide o článok 6 bod 1 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 12, 2001 s 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42) (ďalej len „nariadenie Brusel I“) – tiež rozsudok z 21. mája 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 27 a tam citovaná judikatúra). Pokiaľ ide o článok 6 bod 1 Bruselského dohovoru z roku 1968 o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 299, 1972, s. 32), pozri rozsudok z 27. septembra 1988, Kalfelis (189/87, EU:C:1988:459, bod 9).
18      Pokiaľ ide o článok 6 bod 1 nariadenia Brusel I, pozri analogicky rozsudok z 21. mája 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 29).
19      Pokiaľ ide o článok 6 bod 1 nariadenia Brusel I, pozri v tomto smere rozsudok z 13. júla 2006, Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, bod 33), ako aj návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi vo veci Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:302, bod 66). Pozri tiež návrhy, ktoré som predniesla vo veci Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, bod 59).
20      Draka Holding BV (vec C‑672/23) a Smurfit International BV (vec C‑673/23) – pozri body 7 a 13 vyššie.
21      Pozri body 10 a 16 vyššie.
22      Pozri body 8 a 9 vyššie.
23      Pozri bod 5 vyššie.
24      Pozri napríklad v prípade Nemecka § 40 (Nárok z mimozmluvnej zodpovednosti) Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuche (zákon, ktorým sa zavádza Občiansky zákonník, ďalej len „EGBGB“) v znení uverejnenom 21. septembra 1994 (BGBl. I, s. 2494; 1997 I, s. 1061), ktorý bol naposledy zmenený článkom 15 zákona z 23. októbra 2024 (BGBl. 2024 I, č. 323). Pozri tiež článok 6 (Nekalá súťaž a konanie obmedzujúce slobodnú súťaž) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 z 11. júla 2007 o rozhodnom práve pre mimozmluvné záväzky (ďalej len „nariadenie Rím II“) je v prejednávanej veci uplatniteľný len na zlomok uplatneného nároku. Uplatňuje sa totiž nárok na náhradu škody, ktorá vznikla počas obdobia trvania kartelu od 18. februára 1999 do 29. januára 2009 (pozri bod 5 vyššie). Podľa článkov 31 a 32 nariadenia Rím II však toto nariadenie možno uplatniť len na skutočnosti, ktoré spôsobili škodu, ktoré nastali po 11. januári 2009.
25      Rozsudky z 20. septembra 2001, Courage a Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465, bod 26); z 13. júla 2006, Manfredi a i. (C‑295/04 až C‑298/04, EU:C:2006:461, body 61 a 63), a zo 6. októbra 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 34).
26      Pozri rozsudky z 27. septembra 1988, Ahlström Osakeyhtiö a i./Komisia (89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 a 125/85 až 129/85, EU:C:1988:447, body 17 a 18); z 9. novembra 2000, Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, bod 25), a zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, body 41 až 49). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci Intel Corporation/Komisia (C‑413/14 P, EU:C:2016:788, bod 280 a nasl.).
27      Pozri bod 5 vyššie.
28      Rozsudok z 12. decembra 2019, Otis Gesellschaft a i. (C‑435/18, EU:C:2019:1069, body 22, 23 a 30, ako aj tam citovaná judikatúra). Pozri tiež odôvodnenia 11, 12 a 13, ako aj článok 1 ods. 1, článok 2 ods. 6 a článok 3 ods. 1 smernice 2014/104.
29      Rozsudok z 28. januára 2025, ASG 2 (C‑253/23, EU:C:2025:40, bod 60 a tam citovaná judikatúra). Pozri tiež odôvodnenie 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/104/EÚ z 26. novembra 2014 (Ú. v. EÚ L 349, 2014, s. 1).
30      Pokiaľ ide o právo Únie v oblasti verejného obstarávania, pozri v tejto súvislosti analogicky rozsudky z 22. októbra 2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret (C‑652/22, EU:C:2024:910, bod 39 a nasl.), a z 13. marca 2025, CRRC Qingdao Sifang a i. (C‑266/22, EU:C:2025:178, bod 56 a nasl.). V týchto prípadoch však vylúčenie dotknutých štátnych príslušníkov tretích krajín stanovoval zákon.
31      Podľa tejto domnienky, ak materská spoločnosť vlastní (takmer) 100 %‑ný podiel na základnom imaní dcérskej spoločnosti, platí vyvrátiteľná domnienka, že uplatňuje rozhodujúci vplyv na jej hospodársku činnosť – pozri bod 27 vyššie.
32      Rozsudok z 13. februára 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, bod 39).
33      Rozsudky zo 14. marca 2019, Skanska Industrial Solutions a i. (C‑724/17, EU:C:2019:204, bod 47), a zo 6. októbra 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 38).
34      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. februára 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, body 45 a 46). Pozri tiež návrhy, ktoré som predniesla vo veci Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, body 46, 47 a 59).
35      Pozri návrhy, ktoré som predniesla vo veci Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, body 48 až 51).
36      Pozri bod 7 vyššie.
37      Pozri bod 30 vyššie.
38      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. januára 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a i. (C‑222/04, EU:C:2006:8, bod 108).
39      Pozri body 26 až 30 vyššie.
40      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júla 2013, Komisia/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, body 42 až 44).
41      Pozri bod 7 vyššie.
42      Pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. júla 2013, Komisia/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, bod 43), a z 18. júla 2013, Schindler Holding a i./Komisia (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, bod 85 a nasl.).
43      Nemožno vylúčiť, že konkrétnu súvislosť medzi činnosťou holdingovej spoločnosti a objektom porušenia kartelového práva spáchaného prevádzkovou spoločnosťou môže v jednotlivých prípadoch preukázať aj podpora, ktorú holdingová spoločnosť poskytuje priamo prevádzkovej spoločnosti v súvislosti s týmto objektom (napr. financovanie, pôžičky atď.). Takéto prvky však v tomto prípade, pokiaľ je zrejmé, neboli uvedené.
44      Draka Holding BV (vec C‑672/23) a Smurfit International BV (vec C‑673/23) – pozri body 7 a 13 vyššie.
45      Pozri rozsudky z 21. mája 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 21), a z 13. februára 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, bod 26), ako aj bod 32 vyššie.
46      Pozri v tomto zmysle bod 27 rozsudku z 13. februára 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85), ktorý je citovaný v bode 33 vyššie.
47      Pozri rozsudok zo 6. októbra 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, body 42 až 44), ako aj návrhy, ktoré som predniesla vo veci Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, bod 40).
48      Pozri bod 57 vyššie.
49      Pozri body 64 až 66 vyššie.
50      Pozri v tejto súvislosti rozsudok zo 6. októbra 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 46), ako aj návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Pitruzzella vo veci Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:293, bod 23 a nasl.). Pozri tiež BAUMEISTER, T.: Das Unternehmen im europäischen Wettbewerbsrecht. In: Neue Zeitschrift für Gesellschaftsrecht, roč. 2022, s. 59 a nasl., 66 a nasl.
51      Rozsudok zo 6. októbra 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, body 8 až 10).
52      Rozsudok zo 6. októbra 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, body 51 a 52).
53      Pokiaľ ide najmä o rozhodnutia vnútroštátnych orgánov na ochranu hospodárskej súťaže, pozri rozsudok z 13. februára 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, body 30 až 32).
54      Nárok na náhradu škody môže existovať aj vtedy, ak škoda nevznikne v dôsledku priameho alebo nepriameho nadobudnutia výrobkov alebo služieb od účastníkov kartelu – pozri v tejto súvislosti rozsudok z 5. júna 2014, Kone a i. (C‑557/12, EU:C:2014:1317) (týkajúci sa tzv. „umbrella pricing“), a rozsudok z 12. decembra 2019, Otis Gesellschaft a i. (C‑435/18, EU:C:2019:1069) (týkajúci sa škody spôsobenej verejnému subjektu, ktorý poskytoval úvery za zvýhodnených podmienok s cieľom nadobudnúť majetok, ktorý je predmetom kartelu).
55      Pozri v tejto súvislosti bod 46 vyššie.
56      Rozsudky z 13. júla 2006, Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, bod 29), a z 21. mája 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 16).
57      Pozri najmä odôvodnenia 15 a 16 nariadenia Brusel Ia, ako aj rozsudky z 15. júla 2021, Volvo a i. (C‑30/20, EU:C:2021:604, bod 42), a z 29. júla 2024, FTI Touristik (Medzinárodný prvok) (C‑774/22, EU:C:2024:646, bod 33).
58      Pozri rozsudky z 1. decembra 2011, Painer (C‑145/10, EU:C:2011:798, bod 81); z 21. mája 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 23); z 5. júla 2018, flyLAL‑Lithuanian Airlines (C‑27/17, EU:C:2018:533, bod 40), a z 29. júla 2019, Tibor‑Trans (C‑451/18, EU:C:2019:635, bod 34).
59      Pokiaľ ide o článok 6 bod 1 nariadenia Brusel I, pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júla 2006, Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, body 24 a 25).
60      Pozri v tomto zmysle rozsudky z 21. mája 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, body 23 a 24), a z 13. februára 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, body 34 a 35).
61      Rozsudky z 29. júla 2024, FTI Touristik (Medzinárodný prvok) (C‑774/22, EU:C:2024:646, bod 42), a z 30. júna 2022, Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, body 37, 38 a 42).
62      Rozsudky z 3. mája 2007, Color Drack (C‑386/05, EU:C:2007:262, bod 30), z 15. júla 2021, Volvo a i. (C‑30/20, EU:C:2021:604, bod 33), z 30. júna 2022, Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, body 37, 38 a 42), a z 29. júla 2024, FTI Touristik (Medzinárodný prvok) (C‑774/22, EU:C:2024:646, bod 42).
63      Ú. v. ES C 59, 1979, s. 1.
64      Správa P. Jenarda, s. 22.
65      Správa P. Jenarda, s. 26.
66      Draka Holding BV (vec C‑672/23) a Smurfit International BV (vec C‑673/23) – pozri body 7 a 13 vyššie.
67      Pozri body 10 a 16 vyššie.
68      Rozsudky z 15. mája 1990, Hagen (C‑365/88, EU:C:1990:203, bod 17), a zo 6. októbra 2021, TOTO a Vianini Lavori (C‑581/20, EU:C:2021:808, bod 68).
69      Rozsudok zo 7. marca 1995, Shevill a i. (C‑68/93, EU:C:1995:61, bod 36).