62021TO0449
ORDONANȚA TRIBUNALULUI (Camera a opta)
20 iunie 2022 (
*1
)
„Acțiune în anulare – Incident de procedură – Lipsa reprezentării de către un avocat autorizat să pledeze numai în fața instanțelor judecătorești din Regatul Unit în una dintre ipotezele limitativ prevăzute la articolul 91 alineatul (2) din Acordul privind retragerea Regatului Unit din Uniune și din Euratom – Lipsa reprezentării de către un avocat autorizat să practice în fața unei instanțe a unui stat membru sau a unui alt stat parte la Acordul privind SEE – Articolul 19 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene”
În cauza T‑449/21,
Natixis, cu sediul în Paris (Franța), reprezentată de J.‑J. Lemonnier și L. Ghebali, avocați, J. Stratford și E. Neil, barristers, și M. García, solicitor,
reclamantă,
împotriva
Comisiei Europene, reprezentată de M. Farley, T. Franchoo și I. Söderlund, în calitate de agenți,
pârâtă,
TRIBUNALUL (Camera a opta),
compus din domnii J. Svenningsen (raportor), președinte, R. Barents și C. Mac Eochaidh, judecători,
grefier: domnul E. Coulon,
având în vedere cererea reclamantei formulată, în temeiul articolului 130 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, la 14 martie 2022 și având ca obiect recunoașterea de către Tribunal a domnilor R. Howell, barrister, și E. Davis, solicitor, în calitate de reprezentanți în prezenta cauză, precum și observațiile Comisiei cu privire la această cerere,
dă prezenta
Ordonanță
1
Prin acțiunea întemeiată pe articolul 263 TFUE, reclamanta, Natixis, solicită anularea Deciziei C(2021) 3489 final a Comisiei din 20 mai 2021 referitoare la o procedură inițiată în temeiul articolului 101 din TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul AT.40324 – Obligațiuni de stat europene) (denumită în continuare „decizia atacată”) în măsura în care o privește.
Cadrul juridic
2
La 1 februarie 2020 a intrat în vigoare Acordul privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice (JO 2020, L 29, p. 7, denumit în continuare „Acordul de retragere”), conform articolului 185 din acesta. În consecință, de la această dată, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu mai este un stat membru al Uniunii Europene.
3
Acordul de retragere prevăzuse, la articolul 126, o perioadă de tranziție, care s‑a încheiat la 31 decembrie 2020, în care dreptul Uniunii era aplicabil în Regatul Unit, în absența unor dispoziții contrare ale acestui acord.
4
Relațiile dintre Uniune și Regatul Unit sunt guvernate în prezent, printre altele, de Acordul comercial și de cooperare între Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, pe de o parte, și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, pe de altă parte (JO 2021, L 149, p. 10, denumit în continuare „Acordul comercial și de cooperare”).
În drept
5
În cererea introductivă depusă la 30 iulie 2021 în cadrul prezentei acțiuni, reclamanta a arătat că este reprezentată de J. Stratford și R. Howell, barristers, J.‑J. Lemonnier, avocat, și E. Davis și M. García, solicitors.
6
În ceea ce îi privește pe domnii Howell și Davis, precum și pe doamna Garcia, Tribunalul a primit, ca documente impuse la articolul 51 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, un atestat emis de General Council of the Bar of England and Wales (Consiliul General al Baroului din Anglia și Țara Galilor, Regatul Unit), care certifică statutul de barrister al domnului Howell, un atestat emis de Solicitors Regulation Authority (Autoritatea de Reglementare a Solicitors, Regatul Unit), care certifică statutul de solicitor al domnului Davis, precum și un atestat emis de aceeași autoritate care certifică statutul de solicitor al doamnei Garcia și un atestat emis de Barreau de Paris (Baroul din Paris) care certifică înscrierea acesteia în baroul respectiv cu titlul său de origine (solicitor), în temeiul Directivei 98/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998 de facilitare a exercitării cu caracter permanent a profesiei de avocat într‑un stat membru, altul decât cel în care s‑a obținut calificarea (JO 1998, L 77, p. 36, Ediție specială, 06/vol. 3, p. 24).
7
Prin scrisoarea din 11 octombrie 2021, reclamanta a solicitat Tribunalului explicații cu privire la motivele care justificau decizia președintelui Tribunalului din 7 septembrie 2021 prin care acesta refuzase autorizarea domnilor Howell și Davis, precum și a doamnei Garcia de a o reprezenta în prezenta procedură pentru motivul că, având în vedere documentele prezentate, nu aveau dreptul să își exercite profesia decât în fața instanțelor judecătorești din Regatul Unit.
8
Prin măsuri de organizare a procedurii, adoptate în temeiul articolelor 89 și 90 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, precum și al articolului 24 alineatul (2) din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, Tribunalul, pe de o parte, a audiat părțile cu privire la situația doamnei Garcia, care se prevala de un document întocmit de Baroul din Paris în temeiul Directivei 98/5, și, pe de altă parte, a solicitat guvernului francez informații cu privire la eventuala posibilitate recunoscută unui avocat care are dreptul să își exercite profesia în Regatul Unit de a‑și exercita profesia în fața instanțelor franceze.
9
În răspuns, reclamanta a informat Tribunalul că doamna Garcia are de asemenea dreptul să își exercite profesia în fața instanțelor irlandeze și a furnizat documentul care certifică acest fapt.
10
Ținând seama de acest element nou, doamna Garcia a fost autorizată să o reprezinte pe reclamantă în prezenta procedură.
11
Prin scrisoarea din 14 martie 2022, reclamanta a solicitat din nou Tribunalului să îi furnizeze explicații cu privire la motivele pentru care domnii Howell și Davis nu fuseseră autorizați să o reprezinte în prezenta procedură.
12
În temeiul articolului 130 alineatele (2), (5) și (7) din Regulamentul de procedură, în cazul în care o parte solicită Tribunalului, prin înscris separat, să se pronunțe asupra unui incident de procedură, acesta se pronunță cât mai curând cu putință cu privire la cerere, după ce a stabilit un termen celorlalte părți pentru a‑și formula în scris observațiile asupra acestei cereri.
13
Întrucât Comisia și‑a prezentat observațiile în termenul stabilit, este necesar să se statueze cu privire la cererea reclamantei având ca obiect reprezentarea sa de către domnii Howell și Davis, pentru care au fost depuse la Tribunal numai documente care certifică faptul că aceștia au dreptul să își exercite profesia în fața instanțelor din Regatul Unit.
14
Cu titlu introductiv, trebuie arătat că, în cadrul prezentei acțiuni, reclamanta este reprezentată în mod valabil de mai mulți avocați, barristers și un solicitor.
15
Prin urmare, prezentul incident de procedură este lipsit de consecințe asupra admisibilității acțiunii.
16
Cu privire la fond, este necesar să se amintească, în ceea ce privește reprezentarea în fața instanțelor Uniunii a unei părți care nu este vizată la articolul 19 primul și al doilea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, că articolul 19 al treilea și al patrulea paragraf din acest statut, aplicabil procedurii în fața Tribunalului în conformitate cu articolul 56 din statutul menționat, prevede două condiții distincte și cumulative, și anume, prima, că părțile care nu sunt vizate la primele două paragrafe ale articolului 19 trebuie să fie reprezentate de un avocat și, a doua, că numai un avocat autorizat să practice în fața unei instanțe a unui stat membru sau a unui alt stat parte la Acordul privind Spațiul Economic European poate reprezenta sau asista o parte în fața instanțelor Uniunii [a se vedea Hotărârea din 24 martie 2022, PJ și PC/EUIPO, C‑529/18 P și C‑531/18 P, EU:C:2022:218, punctul 58 și jurisprudența citată, și Ordonanța din 7 decembrie 2021, Daimler/EUIPO – Volkswagen (IQ), T‑422/21, EU:T:2021:888, punctul 15 și jurisprudența citată].
17
Cu toate acestea, în ceea ce privește o acțiune precum prezenta acțiune, trebuie să se țină seama de la bun început de dispozițiile eventual relevante ale acordurilor internaționale încheiate între Regatul Unit și Uniune, și anume Acordul de retragere, precum și Acordul comercial și de cooperare.
18
În primul rând, trebuie arătat că articolele 87, 90-92 și 95 din Acordul de retragere, interpretate în coroborare, prevăd în esență că un avocat autorizat să pledeze în fața instanțelor judecătorești din Regatul Unit poate să reprezinte sau să asiste o parte în fața Tribunalului în cazuri enumerate limitativ.
19
Primo, conform articolului 91 alineatul (1) din Acordul de retragere și având în vedere stadiul repartizării competențelor între Curte și Tribunal, un astfel de avocat care reprezenta o parte la 31 decembrie 2020 poate continua să o reprezinte sau să o asiste într‑o acțiune introdusă la Tribunal.
20
Secundo, conform articolului 91 alineatul (2) prima teză din Acordul de retragere coroborat cu articolul 95 alineatele (1) și (3) din acest acord și având în vedere stadiul repartizării competențelor între Curte și Tribunal, un avocat autorizat să pledeze în fața instanțelor judecătorești din Regatul Unit poate să reprezinte sau să asiste o parte în fața Tribunalului în cadrul unor acțiuni în anulare îndreptate împotriva deciziilor adoptate de instituțiile, organismele, oficiile și agențiile Uniunii înainte de 31 decembrie 2020 și ai căror destinatari sunt Regatul Unit sau persoane fizice sau juridice care au reședința sau sunt stabilite în Regatul Unit.
21
Aceeași este situația în ceea ce privește deciziile instituțiilor, organismelor, oficiilor și agențiilor Uniunii ai căror destinatari sunt Regatul Unit sau persoane fizice sau juridice care au reședința sau sunt stabilite în Regatul Unit și care sunt adoptate după 31 decembrie 2020, fie în cadrul unor proceduri de aplicare a articolelor 107 și 108 TFUE unor ajutoare acordate înainte de 31 decembrie 2020 și inițiate înainte de 31 decembrie 2024, fie, precum în speță, în cadrul unor proceduri de aplicare a articolului 101 sau 102 TFUE, inițiate înainte de 31 decembrie 2020, fie în cadrul unor proceduri de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 2004, L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201), inițiate înainte de 31 decembrie 2020, fie în cadrul unor investigații ale Autorității Europene pentru Valori Mobiliare și Piețe (ESMA) referitoare la anumite presupuse încălcări enumerate limitativ și inițiate înainte de 31 decembrie 2020, fie în cadrul unor investigații ale Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) inițiate înainte de 31 decembrie 2024.
22
Tertio, conform articolului 91 alineatul (2) a doua teză din Acordul de retragere coroborat cu articolul 90 din acesta și având în vedere stadiul repartizării competențelor între Curte și Tribunal, un avocat autorizat să pledeze în fața instanțelor judecătorești din Regatul Unit poate să reprezinte sau să asiste acest stat în fața Tribunalului în procedurile în care acest stat a decis să intervină în conformitate cu articolul 90 al doilea paragraf litera (c) din Acordul de retragere.
23
Or, contrar celor susținute de reclamantă, prezenta acțiune nu corespunde niciuneia dintre ipotezele limitativ prevăzute de Acordul de retragere și amintite la punctele 18-22 de mai sus.
24
Este adevărat că această acțiune a fost introdusă ulterior datei de 31 decembrie 2020 și este îndreptată împotriva unei decizii adoptate în urma unei proceduri în curs la 31 decembrie 2020 și prin care se aplica articolul 101 TFUE.
25
Din decizia atacată, precum și din documentele depuse de reclamantă în temeiul articolului 78 alineatul (4) din Regulamentul de procedură rezultă însă că ea este o societate pe acțiuni de drept francez stabilită în Franța.
26
Prin urmare, în privința reclamantei, decizia atacată nu poate fi considerată ca având drept destinatar o persoană juridică stabilită în Regatul Unit, astfel cum impune articolul 91 alineatul (2) prima teză din Acordul de retragere coroborat cu articolul 95 alineatele (1) și (3) din acordul menționat.
27
Această concluzie nu poate fi repusă în discuție de faptul că alți destinatari ai aceleiași decizii, și anume NatWest Group plc și Nomura International plc, sunt, în ceea ce îi privește, stabiliți în Regatul Unit, având în vedere că, potrivit unei jurisprudențe constante, o decizie adoptată de Comisie în temeiul articolului 101 TFUE, deși redactată și publicată sub forma unei decizii unice, trebuie analizată ca o serie de decizii individuale prin care se constată în privința fiecăreia dintre societățile destinatare încălcarea sau încălcările reținute în sarcina sa și i se aplică, dacă este cazul, o amendă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 octombrie 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij și alții/Comisia, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P-C‑252/99 P și C‑254/99 P, EU:C:2002:582, punctul 100 și jurisprudența citată).
28
Situația este aceeași în ceea ce privește faptul invocat de reclamantă potrivit căruia ar fi „stabilită” în Regatul Unit ca „overseas company”, întrucât din documentele furnizate de aceasta, în special din cel eliberat de Companies House (Registrul comerțului și al societăților, Regatul Unit), reiese că este doar înregistrată, iar nu stabilită în acest stat.
29
În plus, contrar celor susținute de reclamantă, nu reiese în niciun mod din Ordonanța din 7 decembrie 2021, IQ (T‑422/21, EU:T:2021:888), că avocați autorizați să pledeze numai în fața instanțelor judecătorești din Regatul Unit ar putea să o reprezinte în cadrul prezentei acțiuni. Astfel, acțiunea în cauza în care s‑a pronunțat această ordonanță a fost respinsă ca vădit inadmisibilă, în lipsa reprezentării reclamantei de către un avocat autorizat să practice în fața unei instanțe a unui stat membru sau a unui alt stat parte la Acordul privind SEE.
30
În sfârșit, presupunând că reclamanta invocă articolul 94 alineatul (2) din Acordul de retragere, este suficient să se arate, așa cum reiese din titlul sub care este plasat acest articol, că dreptul de reprezentare sau de asistență recunoscut de această dispoziție avocaților autorizați să pledeze în fața instanțelor judecătorești din Regatul Unit se aplică numai în cadrul procedurilor administrative vizate la articolele 92 și 93 din Acordul de retragere, cu excluderea unor eventuale proceduri jurisdicționale subsecvente, guvernate de articolul 91 din același acord (a se vedea prin analogie Ordonanța din 7 decembrie 2021, IQ, T‑422/21, EU:T:2021:888, punctul 23).
31
În consecință, după cum a arătat Comisia, reclamanta nu poate susține în mod valabil că, în temeiul Acordului de retragere, domnii Howell și Davis, autorizați să pledeze numai în fața instanțelor judecătorești din Regatul Unit, ar avea dreptul să o reprezinte în fața Tribunalului în cadrul prezentei acțiuni.
32
Reclamanta nu poate invoca nici vreo dispoziție a Acordului comercial și de cooperare.
33
Articolul 194 alineatul (1) din Acordul comercial și de cooperare prevede, desigur, că o parte la acesta îi permite unui jurist al celeilalte părți la acordul menționat să furnizeze pe teritoriul său servicii juridice desemnate în temeiul gradului profesional din jurisdicția de origine a juristului respectiv, în conformitate cu articolele 128, 129, 135, 137 și 143 din același acord. Articolul 193 literele (a) și (g) din acordul respectiv prevede însă că nu beneficiază de acest regim serviciile juridice referitoare la dreptul Uniunii, din care face parte articolul 101 TFUE în discuție în decizia atacată, precum și reprezentarea juridică în fața, printre altele, a instanțelor judecătorești și a altor instanțe oficiale ale unei părți la acordul menționat, între care se numără și Tribunalul.
34
După înlăturarea posibilității reclamantei de a se prevala de Acordul de retragere sau de Acordul comercial și de cooperare, trebuie să se verifice, în al doilea rând, dacă, în temeiul articolului 19 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, la care face trimitere articolul 51 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, domnii Howell și Davis, barrister și, respectiv, solicitor, pot fi totuși autorizați să reprezinte reclamanta.
35
În acest scop, trebuie să li se recunoască acestora calitatea de „avocat” în sensul articolului 19 al treilea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene.
36
În ceea ce privește autorizarea acestora de a practica în fața unei instanțe a unui stat membru sau a unui alt stat parte la SEE, trebuie arătat că prezenta acțiune a fost introdusă la 30 iulie 2021, și anume după expirarea, la 31 decembrie 2020, a perioadei tranzitorii prevăzute la articolul 126 din Acordul de retragere și în care, în absența unor dispoziții contrare ale acestui acord, dreptul Uniunii a continuat să se aplice Regatului Unit și pe teritoriul acestuia, în pofida statutului său de stat terț.
37
Rezultă că aspectul dacă avocații autorizați să pledeze numai în fața instanțelor judecătorești din Regatul Unit desemnați de reclamantă trebuie considerați ca fiind autorizați să practice în fața unei instanțe a unui stat membru sau a unui alt stat parte la SEE, în sensul articolului 19 al patrulea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, nu mai poate fi examinat în raport cu dispozițiile sau actele de drept al Uniunii, inclusiv cele aplicabile profesiei de avocat, precum Directiva 98/5 sau Directiva 77/249/CEE a Consiliului din 22 martie 1977 de facilitare a exercitării efective a libertății de a presta servicii de către avocați (JO 1977, L 78, p. 17, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 46).
38
Prin urmare, o astfel de examinare trebuie efectuată în raport cu o eventuală reglementare specifică a unui stat membru care autorizează în mod unilateral acești avocați să practice în fața instanțelor sale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 24 martie 2022, PJ și PC/EUIPO, C‑529/18 P și C‑531/18 P, EU:C:2022:218, punctul 59).
39
Or, reclamanta nu a menționat nicio reglementare de această natură.
40
În această privință se poate arăta, în lumina răspunsului guvernului francez la măsura de organizare a procedurii, că o reglementare de acest fel nu există în Franța.
41
Astfel, dreptul francez permite unui asemenea avocat să reprezinte o parte în fața instanțelor franceze fie dacă a fost înscris, anterior expirării perioadei de tranziție, în tabloul unui barou francez cu titlul de avocat francez, fie dacă a introdus, anterior expirării perioadei de tranziție, o cerere de recunoaștere a calificărilor sale profesionale, iar această cerere este în curs de examinare, fie dacă a promovat, ulterior expirării perioadei de tranziție, examenul de verificare a cunoștințelor în dreptul francez prevăzut de reglementarea aplicabilă și s‑a înscris în mod valabil în tabloul unui barou francez cu titlul de avocat francez.
42
În consecință, nici domnului Howell, nici domnului Davis nu li se poate recunoaște calitatea de reprezentant al reclamantei în cadrul acțiunii introduse de aceasta împotriva deciziei atacate, nici în temeiul Acordului de retragere, nici al Acordului comercial și de cooperare, nici al articolului 51 alineatul (1) din Regulamentul de procedură coroborat cu articolul 19 al patrulea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene.
43
Rezultă că prezenta cerere trebuie respinsă.
Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a opta)
dispune:
1)
Respinge cererea având ca obiect recunoașterea de către Tribunal a calității domnilor R. Howell și E. Davis de reprezentant al Natixis.
2)
Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.
Luxemburg, 20 iunie 2022.
Grefier
E. Coulon
Președinte
J. Svenningsen
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.