62004CC0522
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
CHRISTINE STIX-HACKL
esitatud 3. oktoobril 2006 (
1
)
Kohtuasi C-522/04
Euroopa Ühenduste Komisjon
versus
Belgia Kuningriik
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Isikute vaba liikumine — Töötajate vaba liikumine — Teenuste osutamise vabadus — Asutamisvabadus — Kapitali vaba liikumine — Euroopa Majanduspiirkonna asutamislepingu artiklid 28, 31, 36 ja 40 — Direktiiv 2002/83/EÜ — Maksualased õigusnormid, mis näevad ette välisriigis asutatud elukindlustusseltsi tasutud vanaduspensioniskeemide sissemaksete ebasoodsama kohtlemise — Välisriiki elama asunud isikute kapitali ja tagasiostuväärtuste maksustamine Belgias — Topeltmaksustamise vältimise leping — Vastutav esindaja”
1.
EÜ artikli 226 teise lõigu alusel esitatud hagis väidab Euroopa Ühenduste Komisjon, et Belgia Kuningriik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad EÜ asutamislepingu artiklitest 18, 39, 43, 49 ja 56, EMP lepingu artiklitest 28, 31, 36 ja 40 ning 10. novembri 1992. aasta direktiivi 92/96/EMÜ (
2
) artiklist 4 ja artikli 11 lõikest 2 – pärast muutmist 5. novembri 2002. aasta direktiivi 2002/83/EÜ (
3
) artikli 5 lõikest 1 ja artikli 53 lõikest 2.
2.
Neid sätteid on väidetavalt rikutud seetõttu, et kõnealused siseriiklikud õigusnormid, nimelt Code des impôts sur les revenus de 1992 (1992. aasta tulumaksuseadustik, edaspidi „CIR ’92”) ja Code des taxes assimilées au timbre (tempelmaksuga võrdsustatud maksude seadustik, edaspidi „CTAT”):
—
seavad tööandja poolt tehtavate täiendava vanadus- ja enneaegse surma kindlustuse maksete mahaarvamise sõltuvusse CIR ’92 artiklis 59 ette nähtud tingimusest, et neid sissemakseid tehakse Belgias asuvale kindlustusseltsile või pensionifondile;
—
seavad pikaajalise hoiustamisega seotud maksuvähenduse, mida võimaldatakse vastavalt CIR ’92 artiklitele 145/1 ja 145/3 isiku enda poolt tehtavate selliste täiendava vanadus- ja enneaegse surma kindlustuse maksete puhul, mille tööandja peab töötaja töötasust kinni, sõltuvusse tingimusest, et neid sissemakseid tehakse Belgias asuvale kindlustusseltsile või pensionifondile;
—
näevad CIR ’92 artiklis 364bis ette, et juhul kui CIR ’92 artiklis 34 nimetatud kapital, tagasiostusummad ja hoiused makstakse välja või kantakse üle maksumaksjale, kes on eelnevalt viinud oma elukoha või vara asukoha üle välisriiki, loetakse makse või ülekandmine toimunuks päeval, mis eelnes sellele üleviimisele, ning samastavad sama artikli teise lõigu kohaselt kõik artikli 34 lõike 2 punktis 3 nimetatud üleviimised ülekandmisega, mistõttu on iga kindlustusandja kohustatud CIR ’92 artikli 270 kohaselt kinni pidama tulumaksu kapitalilt või tagasiostusummadelt, mis on välja makstud mitteresidendile, kes on millalgi olnud Belgia maksuresident, niivõrd kui kõnealused summad kogunesid täielikult või osaliselt perioodil, mil asjaomane isik oli Belgia maksuresident, isegi kui Belgia sõlmitud kahepoolsed maksulepingud annavad õiguse maksustada sellist tulu teises osalisriigis;
—
maksustavad CIR ’92 artikli 364ter alusel kapitali või tagasiostusummade – mis on kogutud tööandja või isiku enda poolt tehtavate täiendava pensionikindlustuse maksete teel – üleandmise pensionifondi või kindlustusseltsi poolt, kuhu vastavad summad on kogutud, soodustatud isiku või tema nõudeõigusega isikute kasuks teisele pensionifondile või kindlustusseltsile, kes asub väljaspool Belgiat, samas kui selline üleandmine ei kujuta endast maksustatavat tehingut juhul, kui kapital või tagasiostusummad antakse üle teisele pensionifondile või kindlustusseltsile, kelle asukoht on Belgias;
—
nõuavad Règlement général sur les taxes assimilées au timbre’i (üldmäärus tempelmaksuga võrdsustatud maksude kohta) artikli 224/2bis alusel, et välismaised kindlustusandjad, kellel puudub Belgias tegevuskoht, hangiksid enne oma teenuste osutamist Belgias tegevusloa vastutavale esindajale, kes asub Belgias ja kes kinnitab kirjalikult, et võtab riigi ees isikliku kohustuse tasuda kindlustuslepingutelt iga-aastast maksu ning intresse ja trahve, mida nad võivad olla kohustatud maksma seoses Belgias asuvaid riske puudutavate lepingutega.
I. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
1. Esmane õigus
3.
EÜ artikkel 18 näeb ette:
„1.   Igal liidu kodanikul on õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, kui käesoleva lepinguga ja selle rakendamiseks võetud meetmetega kehtestatud piirangutest ja tingimustest ei tulene teisiti.
[…]”
4.
EÜ artikkel 39 näeb ette:
„1.   Tagatakse töötajate liikumisvabadus ühenduse piires.
2.   Selline liikumisvabadus nõuab igasuguse kodakondsusel põhineva liikmesriikide töötajate diskrimineerimise kaotamist nii töölevõtmisel, töö tasustamisel kui ka muude töötingimuste puhul.
3.   Alludes piirangutele, mis on õigustatud avaliku korra, avaliku julgeoleku või rahvatervise seisukohalt, toob see endaga kaasa õiguse:
a)
võtta vastu tegelikult tehtud tööpakkumisi;
b)
liikuda sel eesmärgil vabalt liikmesriikide territooriumil;
c)
viibida liikmesriigis, et seal töötada kooskõlas selle riigi kodanike töösuhteid reguleerivate õigus- ja haldusnormidega;
d)
jääda liikmesriigi territooriumile pärast selles riigis töötamist kooskõlas tingimustega, mis lülitatakse komisjoni poolt koostatavatesse rakendusmäärustesse.
[…]”.
5.
EÜ artikkel 43 näeb ette:
„Allpool esitatud sätete kohaselt keelatakse piirangud, mis kitsendavad liikmesriigi kodaniku asutamisvabadust teise liikmesriigi territooriumil. Niiviisi keelatakse ka piirangud, mis takistavad mis tahes liikmesriigi territooriumile asunud liikmesriigi kodanikel rajada esindusi, filiaale ja tütarettevõtjaid.
Kui kapitali käsitleva peatüki sätetest ei tulene teisiti, hõlmab asutamisvabadus õigust alustada ja jätkata tegutsemist füüsilisest isikust ettevõtjana ning asutada ja juhtida ettevõtjaid, eriti äriühinguid artikli 48 teises lõigus määratletud tähenduses, neil tingimustel, mida oma kodanike jaoks sätestab selle riigi õigus, kus niisugune asutamine toimub.”
6.
EÜ artikkel 49 näeb ette:
„Järgnevate sätete kohaselt keelatakse ühenduse piires teenuste osutamise vabaduse piirangud liikmesriikide kodanike suhtes, kes asuvad mõnes teises ühenduse riigis kui see isik, kellele teenuseid pakutakse.
Nõukogu võib komisjoni ettepaneku põhjal kvalifitseeritud häälteenamusega kohaldada käesoleva peatüki sätteid kolmanda riigi kodanike suhtes, kes osutavad teenuseid ja asuvad ühenduse piires.”
7.
EÜ artikkel 56 näeb ette:
„1.   Käesoleva peatüki sätete kohaselt keelatakse kõik kapitali liikumise piirangud liikmesriikide vahel ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel.
2.   Käesoleva peatüki sätete kohaselt keelatakse kõik maksepiirangud liikmesriikide vahel ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel.”
8.
Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (edaspidi „EMP leping”) artikkel 28 kordab sisuliselt EÜ artikli 39 sätteid, EMP lepingu artikkel 31 EÜ artikli 43 sätteid, EMP lepingu artikkel 36 EÜ artikli 49 sätteid ning EMP lepingu artikkel 40 sätestab selles ette nähtud tingimustel kapitali vaba liikumise.
2. Teisene õigus
9.
Direktiivi 2002/83/EÜ artikli 5 – mis käsitleb elukindlustustegevuse alustamiseks vajaliku tegevusloa kohaldamisala – lõige 1 sätestab:
„Tegevusluba kehtib kogu ühenduses. See võimaldab elukindlustusseltsil seal tegutseda kas asutamisõiguse või teenuste osutamise vabaduse alusel.”
10.
Sama direktiivi artikli 53 lõige 2 sätestab:
„Siseriiklikus õiguses ettenähtud tingimustel lubab iga liikmesriik oma territooriumil asutatud ja käesoleva jaotisega hõlmatud esindustel ja filiaalidel lepinguportfelli osaliselt või tervikuna üle anda elukindlustusseltsile, kelle peakontor asub teises liikmesriigis, kui selle liikmesriigi pädevad asutused tõendavad, et pärast üleandmise arvessevõtmist on vastuvõtval kindlustusseltsil vajalik solventsusmarginaal.”
B. Belgia õigus
1. Otsesed maksud – CIR ’92
11.
CIR ’92 artikli 59 lõige 1 näeb ette, et:
„artikli 52 punkti 3 alapunktis b nimetatud tööandja tehtavaid sissemakseid saab ettevõtlusega seotud kuludena maha arvata üksnes järgmistel tingimustel ja piirides:
1.
sissemaksed tuleb lõplikult tasuda Belgias asuvale kindlustusseltsile või pensionikindlustusasutusele; […]”
12.
CIR ’92 artikkel 145/1, nii nagu see oli kohaldatav 1. jaanuaril 2004, nägi ette, et
„artiklites 145/2–145/16 sätestatud tingimustel ja ulatuses on lubatud maha arvata maks, mis on arvutatud järgmiste kulude põhjal, mis on tegelikult maksuperioodil tasutud:
1.
artikli 34 lõike 1 punkti 2 esimese lõigu alapunktides a–c nimetatud isiklikud sissemaksed, mis tööandja on töövõtjale makstud töötasudelt kinni pidanud või mis ettevõtja on kinni pidanud juhatusele, kes ei tööta töölepingu alusel, makstud tasudelt;
2.
täiendava vanadus- ja enneaegse surma kindlustuse maksed, mis maksumaksja on Belgias lõplikult tasunud, et koguda pension või kapital, mis makstakse välja kindlustatu eluajal või tema surma korral individuaalselt sõlmitud kindlustuslepingu täitmiseks ulatuses, milles see kapital ei ole mõeldud artikli 104 punktis 9 nimetatud eluaseme jaoks võetud hüpoteegiga tagatud laenu tasumiseks või tagatiseks.”
13.
CIR ’92 artikli 145/3 esimene lõik näeb ette, et:
„artikli 145/1 punktis 1 nimetatud isiklikud sissemaksed võetakse vähendamisel arvesse tingimusel, et need tasutakse lõplikult Belgias asuvale kindlustusseltsile või pensionikindlustusasutusele ning et hüvitised, mida pensionile jäämisel makstakse nii seaduse kui muul alusel ja mis väljenduvad iga-aastase pensionina, ei ületaks 80% viimasest tavapärasest aastasest brutotöötasust ja võtaksid arvesse kutsetegevuse harilikku kestust. Pensioni indekseerimine on lubatud.”
14.
CIR ’92 artikkel 364bis on sõnastatud järgmiselt:
„Kui artiklis 34 nimetatud kapital, tagasiostusummad või hoius makstakse välja või kantakse üle maksumaksjale, kes eelnevalt on oma elukoha või vara asukoha üle viinud välisriiki, loetakse makse või ülekandmine toimunuks päeval, mis eelnes sellele üleviimisele.
Esimese lõigu kohaldamisel samastatakse kõik artikli 34 lõike 2 punktis 3 nimetatud üleviimised ülekandmisega.”
15.
CIR ’92 artikkel 364ter sätestab omakorda:
„Kui kapital või tagasiostusummad, mis koosnevad artiklis 52bis või artikli 145/1 punktis 1 nimetatud isiklikest sissemaksetest, tööandja tehtavatest sissemaksetest või ettevõtja tehtavatest sissemaksetest, antakse üle pensionikindlustusasutuse või elukindlustusseltsi poolt, kuhu vastavad summad on kogutud, soodustatud isikule või tema nõudeõigusega isikutele pensionikohustuse või muu sarnase pensionikokkuleppe alusel, ei käsitleta seda toimingut väljamaksmise ega ülekandmisena, isegi kui üleandmine toimus soodustatud isiku nõudel, ilma et see mõjutaks õigust maksustada hilisem soodustatud isikule asutuste või ettevõtjate poolt väljamaksmine või ülekandmine.
Esimene lõik ei ole kohaldatav kapitali või tagasiostusummade üleandmisele välismaal asuvale pensionikindlustusasutusele või kindlustusettevõtjale.”
2. Kaudsed maksud – CTAT
16.
CTAT-i artikkel 173 sätestab:
„Kindlustuslepingud maksustatakse iga-aastase maksuga, kui need vastavad ühele kolmest järgnevast tingimusest:
1.
kindlustusandja tegeleb kindlustustegevusega kutsealaselt ja tema peamine tegevuskoht, esindus, filiaal, esindaja või mis tahes tegevuskoht asub Belgias;
2.
kindlustusvõtja asukoht või alaline elukoht asub Belgias;
3.
lepingu objekt on Belgias asuv vallas- või kinnisvara.”
17.
CTAT-i artikli 176/1 esimene lõik sätestab:
„Sissenõutav maks arvutatakse sissemaksete ja kindlustusmaksete kogusumma alusel, millele lisanduvad muud tasud, mis tuleb maksta või kanda maksustamisaasta jooksul kas kindlustusvõtja, soodustatud isikute või nende tööandjate poolt.”
18.
CTAT-i artikkel 177 sätestab:
„Iga-aastast maksu kindlustuslepingutelt tasuvad:
1.
kindlustusasutused, -fondid, -äriühingud või -seltsid, pensionifondid ja juriidilised isikud, kes vastutavad solidaarkohustuse täitmise eest pensionisüsteemi raames, mis on sätestatud 28. aprilli 2003. aasta seaduses täiendavate pensionide ja nendega seotud maksusüsteemi ja teatud täiendavate soodustuste kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas, samuti kõik muud kindlustusandjad, kui nende peamine tegevuskoht, esindus, filiaal, esindaja või mis tahes tegevuskoht asub Belgias;
2.
maakler või mis tahes muu vahendaja, kes elab Belgias, seoses lepingutega, mis sõlmiti tema kaudu välismaiste kindlustusandjatega, kellel puudub Belgias artiklis 178 nimetatud vastutav esindaja;
3.
kindlustusvõtjad kõigil ülejäänud juhtudel.”
19.
Üldmääruse tempelmaksuga võrdsustatud maksude kohta artikkel 224/2bis sätestab:
„[CTAT-i] artikli 177 punktis 3 nimetatud juhtudel tasub välismaine kindlustusandja maksu ning vajadusel intressid ja trahvid kindlustusvõtja nimel. Selleks peab iga välismaine kindlustusselts, kellel puudub Belgias filiaal, esindus või mis tahes tegevuskoht ja kes soovib sõlmida lepinguid Belgias asuvate riskide kohta, enne taoliste toimingute tegemist saama rahandusministrilt tegevusloa vastutavale esindajale, kes asub Belgias ja kes kinnitab kirjalikult, et võtab riigi ees isikliku kohustuse tasuda kindlustuslepingutelt iga-aastast maksu ning intresse ja trahve, mida nad võivad olla kohustatud maksma seoses eespool nimetatud lepingutega.”
II. Kohtueelne menetlus
20.
6. veebruari 2003. aasta märgukirjas esitas komisjon Belgia Kuningriigile põhjused, miks ta leiab, et see riik on rikkunud EÜ artiklitest 18, 39, 43, 49 ja 56, EMP lepingu artiklitest 28, 31, 36 ja 40 ning direktiivi 92/96/EMÜ artiklist 4 ja artikli 11 lõikest 2 talle tulenevaid kohustusi.
21.
9. mail 2003 saadetud vastuses väitsid Belgia ametivõimud, et parlamendikodade laialisaatmine parlamendivalimiste tõttu (mis toimusid 18. mail 2003) tõi kaasa selle, et valitsusel ei olnud piisavalt võimu seaduseettepanekute tegemiseks, et täiendada Belgia õigusakte Euroopa Komisjoni märgukirjas nimetatud viisil.
22.
Nad väitsid siiski, et asjaomased siseriiklikud õigusnormid kehtestati selleks, et võidelda maksudest kõrvalehoidumisega (CIR ’92 artikkel 364bis), ning et sellise esindaja määramist, kes vastutab iga-aastase maksu tasumise eest kindlustuslepingutelt, kinnitab avaldus, mis sisaldub nõukogu protokollis, milles kiideti heaks kolmas „elukindlustuse” direktiiv, ja see on kooskõlas komisjoni tõlgendava teatisega: teenuste osutamise vabadus ja üldine huvi kindlustussektoris. (
4
) Need kohustused kehtestati nii välismaistele äriühingutele, kes pakuvad Belgias oma teenuseid teenuste osutamise vabaduse raames, kui ka välismaistele äriühingutele, kellel on Belgias tegevuskoht. Selline esindaja määramine on vajalik ja proportsionaalne, et tagada kindlustuslepingutelt iga-aastase maksu saamine (CTAT-i artikli 177 punkt 3 ja üldmääruse tempelmaksuga võrdsustatud maksude kohta artikli 224/2ter lõige 2).
23.
Tõdedes, et Belgia ametivõimude vastus käsitles ainult kahte eespool nimetatud meedet ja et Belgia valitsus tunnistas täiendavaid pensione puudutava seaduse eelnõu esitamisel 13. jaanuaril 2003, et Belgia siseriiklikud õigusnormid ei ole kõigis küsimustes kooskõlas ühenduse õigusega, tegi komisjon 19. detsembril 2003 Belgia Kuningriigile teatavaks põhjendatud arvamuse, mis puudutas töötajate liikumisvabaduse, asutamisvabaduse, teenuste osutamise vabaduse ja kapitali vaba liikumise kahjustamist ning elukindlustuse valdkonda reguleerivate direktiivide rikkumist tulumaksu ja kindlustuslepingutelt tasutavat iga-aastast maksu reguleerivate maksusätetega.
24.
Kindlustuslepingutelt iga-aastase maksu saamise tagamiseks esindaja määramise osas leiab komisjon, et see nõue kujutab endast teistes liikmesriikides asuvate kindlustusseltside ja -asutuste teenuste osutamise vabaduse kahjustamist. Maksu tasumist on võimalik tagada vähem piiravate meetmetega, näiteks välismaisele ettevõtjale või asutusele informatsiooninõuete esitamisega, Belgias elavale kindlustusvõtjale informatsiooninõuete esitamisega ja tema juures kontrolli teostamisega ning teiste liikmesriikidega sõlmitud teabevahetuskokkulepete abil. Lisaks tuletab komisjon meelde, et 15. juuni 2001. aasta direktiivi 2001/44/EÜ artikliga 1 muudeti direktiivi 76/308/EMÜ vastastikuse abi kohta Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi rahastamissüsteemi kuuluvatest meetmetest tulenevate nõuete ning põllumajandusmaksude ja tollimaksude sissenõudmisel ning seoses käibemaksuga ja teatavate aktsiisimaksudega. (
5
) Komisjon rõhutab, et vastastikust abi sissenõudmise valdkonnas laiendati kindlustusmaksetelt tasutavatele maksudele ja et liikmesriike kohustati viima oma siseriiklikud õigusnormid selle direktiiviga kooskõlla hiljemalt 30. juuniks 2002. Kuna iga-aastane maks kindlustuslepingutelt arvutatakse sissemaksete ja kindlustusmaksete kogusumma alusel, millele lisanduvad muud tasud, kuulub see maks direktiivi 2001/44/EÜ kohaldamisalasse. Komisjon lisab juhuks, kui Belgia Kuningriik jääb oma argumentide juurde, et direktiivi või veel vähem tõlgendavat teatist ei saa tõlgendada ega kohaldada EÜ asutamislepingu ja EMP lepinguga vastuolus oleval viisil.
25.
Belgia Kuningriik kinnitas 24. veebruari 2004. aasta vastuses oma tahet järgida põhjendatud arvamust ning palus „natuke kannatlikkust ja mõistmist aja osas, mis on vajalik Belgia õigusnormide Euroopa õigusnormidega täielikult kooskõlla viimiseks”. Kuna põhjendatud arvamuses antud tähtaeg möödus 23. veebruaril 2004, esitas komisjon käesoleva hagi.
26.
5. mai 2006. aasta kirjas palus Euroopa Kohus Belgia valitsusel täpsustada, kas Belgia Kuningriik jääb märgukirjale vastuseks esitatud märkuste juurde. 2. juunil 2006 Euroopa Kohtusse saabunud Belgia valitsuse kirjast tuleneb, et Belgia Kuningriik jäi enamjaolt oma seisukohtade juurde, andes samas teada tulevastest seadusemuudatustest, mis puudutasid CIR ’92 artikleid 59, 145, 364bis ja 364ter, ning juba jõustunud muudatustest, mis puudutasid üldmääruse tempelmaksuga võrdsustatud maksude kohta artiklit 224/2bis.
III. Etteheidete analüüs
27.
Liikmesriigi kohustuste väidetavad rikkumised on seotud Belgia õigusnormidega nii otsese maksustamise (CIR ’92 viidatud sätted) kui ka kaudse maksustamise (CTAT-i artikli 177 punkt 3 ja üldmääruse tempelmaksuga võrdsustatud maksude kohta artikkel 224/2bis) valdkonnas.
28.
Otsese maksustamise osas kritiseerib komisjon sisuliselt kahte sätete kogumit: esiteks sätteid, mis annavad kindlaksmääratud maksusoodustusi, käesoleval juhul tööandja poolt (CIR ’92 artikkel 59) ja isiku enda poolt (CIR ’92 artiklid 145/1 ja 145/3) pensioniskeemidesse – vanadus- ja enneaegse surma kindlustuse – tehtavate sissemaksete mahaarvamine maksete puhul, mis tehakse Belgias asuvatele kindlustusseltsidele või pensionifondidele; teiseks sätteid, millega kehtestatakse kapitali, tagasiostusummade või hoiuste sellisele maksumaksjale väljamaksmise või ülekandmise suhtes, kes ei ole enam maksuresident (CIR ’92 artikkel 364bis), ning kapitali või tagasiostusummade – mis on kogutud pensioniskeemi raames – väljaspool Belgiat asuvale kindlustusseltsile või pensionifondile üleandmise suhtes (CIR ’92 artikkel 364ter) teistsugune maksusüsteem kui see, mis kehtib selliste tehingute suhtes juhul, kui nendega ei kaasne piiri ületamist.
29.
Kaudse maksustamise osas kritiseerib komisjon teenuste osutamise vabaduse raames tegutsevatele välismaistele kindlustusandjatele – st omamata Belgias tegevuskohta – pandud kohustust hankida eelnevalt tegevusluba residendist maksuesindajale, kes vastutab isiklikult riigi ees kindlustuslepingutelt iga-aastase maksu ning nende intresside ja trahvide tasumise eest, mis võivad kuuluda tasumisele seoses Belgias asuvaid riske puudutavate lepingutega (üldmääruse tempelmaksuga võrdsustatud maksude kohta artikkel 224/2bis).
30.
Arvestades Euroopa Kohtu praktikat, eeskätt 3. oktoobri 2002. aasta otsust kohtuasjas C-136/00: Danner (
6
)., näivad komisjoni etteheited otsese maksustamise valdkonda puudutavate sätete kohta esmapilgul tõendavat väidet, et EÜ asutamislepingu ja EMP lepinguga tagatud ning eelkõige direktiiviga 92/96 rakendatavaid põhivabadusi või vähemalt mõnda neist on rikutud. Pealegi ei vaidle Belgia valitsus vastu sellele, et väidetavad rikkumised on toimunud, kuid ta vähendab nende tähtsust, viidates eeskätt Belgia sõlmitud topeltmaksustamise vältimise lepingutele. Seevastu maksuesindaja määramise ja talle tegevusloa hankimise kohustust puudutav etteheide on uudne ja väärib seetõttu erilist tähelepanu. Vaatamata vaidlusaluste õigusnormide hilisemale muutmisele (
7
) eitas Belgia valitsus selle väidetava rikkumise toimumist.
A. Teenuste osutamise vabaduse piirang ja välismaiste kindlustusseltside diskrimineerimine
1. Pensioniskeemidesse tööandja ja isiku enda poolt tehtavate sissemaksete mahaarvamise tingimused
a) Poolte peamised argumendid
31.
Komisjon peab teenuste osutamise vabadusega (EÜ artikkel 49, EMP lepingu artiklid 36 ja 37, direktiivi 92/96/EMÜ artikkel 4, nüüd direktiivi 2002/83/EÜ artikkel 5) vastuolus olevaks maksusätteid, mis piiravad tööandja poolt (CIR ’92 artikkel 59) ja isiku enda poolt (CIR ’92 artiklid 145/1 ja 145/3) pensioniskeemidesse tehtavate sissemaksete mahaarvamist maksetega, mis tehakse Belgias asuvatele asutustele, ning jätavad välja sissemaksed, mis tehakse väljaspool Belgiat asuvatele asutustele.
32.
Belgia valitsus ei vaidle otseselt vastu komisjoni analüüsile, kuid märgib, et välismaal asuvatele asutustele tööandja poolt tehtavate sissemaksete mahaarvamine ja isiku enda poolt tehtavate sissemaksete puhul võimaldatav maksuvähendus oli mõnikord võimalik, eelkõige liikmesriikide või kolmandate riikidega sõlmitud teatud kahepoolsete lepingute alusel või ka haldusasutuste ringkirjade alusel. Belgia valitsus andis 30. mai 2006. aasta vastuses Euroopa Kohtule teada seaduseelnõust CIR ’92 artiklite 59, 145, 364bis ja 364ter muutmise kohta komisjoni soovitud viisil.
b) Hinnang
33.
Puudub kahtlus selles, et CIR ’92 artiklites 59 ja 145 ette nähtud tingimused tööandja ja isiku enda poolt pensioniskeemidesse tehtavate sissemaksete mahaarvamiseks toovad kaasa teenuste osutamise vabaduse piirangu.
34.
Esmalt tuleb meenutada, et ehkki otsene maksustamine on liikmesriikide pädevuses, peavad nad sellegipoolest teostama seda pädevust ühenduse õigust järgides. (
8
)
35.
Euroopa Kohus on korduvalt leidnud, et „[ü]htse turu kontekstis ning selle eesmärkide saavutamiseks on asutamislepingu artikliga 59 vastuolus igasuguse sellise siseriikliku õigusnormi kohaldamine, mille toimel liikmesriikidevaheline teenuste osutamine muutub võrreldes liikmesriigisisese teenuste osutamisega raskemaks”. (
9
)
36.
Eriti Danneri kohtuotsuses tunnustas Euroopa Kohus tähtsust, mis on „pensionikindlustuse lepingut sõlmides võimalusel saada selles osas maksusoodustusi; sellised eeskirjad võivad pärssida huvitatud isikute tahet sõlmida vabatahtliku pensionikindlustuse lepingut muus liikmesriigis kui [kõnealune liikmesriik] asuvate ettevõtjatega ja viimaste tahet pakkuda oma teenuseid [kõnealusel] turul”. (
10
)
37.
Kuna CIR ’92 artiklid 59, 145/1 ja 145/3 võimaldavad esiteks tööandja ja teiseks isiku enda poolt tehtavad täiendava vanadus- ja enneaegse surma kindlustuse maksed maha arvata üksnes maksete puhul, mis tehakse Belgias asuvatele kindlustusseltsidele või pensionifondidele, kujutavad need endast teenuste osutamise vabaduse piirangut, sest need võivad pärssida lepingute sõlmimist mõnes muus liikmesriigis asuvate ettevõtjatega ja selliste lepingute pakkumist Belgias, kui ettevõtjal puudub seal tegevuskoht.
38.
Komisjoni etteheide näib selles küsimuses niisiis olevat põhjendatud.
2. Kapitali või tagasiostusummade üleandmise maksustamine
a) Poolte peamised argumendid
39.
Komisjon peab diskrimineerivaks CIR ’92 artiklis 364ter sisalduvat eeskirja, mis näeb ette, et kapitali või tagasiostusummade – mis on kogutud tööandja või isiku enda poolt tehtavate täiendava pensionikindlustuse maksete teel – üleandmine on maksustatav, kui see toimub välismaal asuvale pensionifondile või kindlustusseltsile, samas kui selline üleandmine ei kujuta endast maksustatavat tehingut juhul, kui kapital või tagasiostusummad antakse üle teisele pensionifondile või kindlustusseltsile, kelle asukoht on Belgias.
40.
Eespool viidatud siseriiklikud õigusnormid on vastuolus ka direktiivi 2002/83/EÜ artikliga 5, mis näeb ette, et liikmesriigis saadud tegevusluba kehtib kogu ühenduses ning võimaldab ettevõtjal seal tegutseda kas asutamisõiguse või teenuste osutamise vabaduse alusel, ning sama direktiivi artikli 53 lõikega 2, mis sätestab, et iga liikmesriik lubab kindlustusseltsidel, kelle asukoht on tema territooriumil, lepinguportfelli osaliselt või tervikuna üle anda ühenduses asuvale vastuvõtvale kindlustusseltsile.
41.
Belgia valitsus ei vaidle kostja vastuses komisjoni etteheidetele vastu. Euroopa Kohtule saadetud 30. mai 2006. aasta vastuses viitab ta oma 9. mai 2003. aasta kirjale ja märgib, et CIR ’92 artikkel 364ter on eespool viidatud seaduseelnõus (
11
) komisjoni soovitud viisil uuesti sõnastatud.
b) Hinnang
42.
CIR ’92 artikli 364ter enda sõnastusest tuleneb, et kapitali või tagasiostusummade – mis on kogutud tööandja või isiku enda poolt tehtavate täiendava pensionikindlustuse maksete teel – üleandmist pensionifondide või kindlustusseltside vahel käsitletakse väljamaksmise või ülekandmisena, mis on maksustatavad, üksnes juhul, kui vastuvõttev pensionifond või kindlustusselts asub välismaal. Seega tuleb järeldada, et niisuguse üleandmise maksualane kohtlemine on eriline, kui see toimub välismaal asuvatele ettevõtjatele.
43.
Seega on tegemist maksustamisega piiri ületamise tõttu, mis võib sellisena takistada teistes liikmesriikides asuvate kindlustusseltside või -asutuste teenuste osutamise vabadust. Lisaks võib vaidlusalune kord pärssida kindlustusvõtja soovi kapitali või tagasiostusummasid välismaisele ettevõtjale üle anda. Selles suhtes tuleb märkida, et täpsustused, mis Belgia valitsus esitas 30. mai 2006. aasta vastuses CIR ’92 kõnealuste sätete praktilise kohaldamisala kohta, puudutavad ainult CIR ’92 artiklit 364bis.
44.
Komisjoni etteheide näib niisiis ka selles küsimuses olevat põhjendatud.
3. Kohustus määrata maksuesindaja
a) Poolte peamised argumendid
45.
Välismaistele kindlustusseltsidele pandud üldist ja absoluutset kohustust määrata Belgias asuv esindaja, kes võtab isikliku kohustuse tasuda kindlustuslepingutelt iga-aastast maksu, tuleb komisjoni arvates pidada ebaproportsionaalseks meetmeks, mis kahjustab teistes liikmesriikides asuvate ettevõtjate teenuste osutamise vabadust. Selle kohustuse eesmärgi – nimelt maksu tasumise tagamise – saab saavutada vähem piiravate vahenditega.
46.
Belgia valitsus vaidleb komisjoni argumentidele vastu 9. mai 2003. aasta kirjas, mille sisu on ta uuesti esitanud kostja vastuses. Maksuesindaja määramine on ka vajalik, et tagada maksu nõuetekohane kogumine, ning see ei mõjuta kindlustusseltsi tegevusloa väljastamist ega tema lepinguportfelli üleandmist. Belgia valitsuse esindaja kinnitas 30. mai 2006. aasta kirjas selle seisukoha juurde jäämist, viidates siiski, et kõnealuseid siseriiklikke õigusnorme on muudetud 27. detsembri 2005. aasta programmseadusega (
12
): 1. jaanuaril 2006 jõustunud uute sätete kohaselt peab vastutava maksuesindaja määrama üksnes see kindlustusselts, kelle peamine tegevuskoht on väljaspool Euroopa Majanduspiirkonna territooriumi.
b) Hinnang
47.
See, kas teenuste osutamise vabaduse raames tegutsevate kindlustusseltside puhul on maksuesindaja määramise nõue EÜ asutamislepingu põhivabadusi silmas pidades lubatav, on küsimus, mida ei ole siiani esitatud ning mis on olulise tähtsusega, kuna selline kohustus ei ole teistes õiguskordades tundmatu. (
13
)
48.
Kohustuse määrata maksuesindaja – kes vastutab kõnealuste Belgia õigusnormide alusel kindlustuslepingutelt iga-aastase maksu tasumise eest – eesmärk on maksupettuste vastu võideldes tagada kõnealuse maksu tasumine. Tegemist on üldisest huvist tuleneva eesmärgiga. (
14
)
49.
Maksuesindaja määramise kohustus kujutab endast teenuste osutamise vabaduse takistust, kuna see paneb väljaspool Belgiat asuvatele kindlustusseltsidele täiendava rahalise koormuse. Selles osas tuleb märkida, et see nõue on iseäranis raske asjaomaste ettevõtjate jaoks, kuna otsus tegutseda teenuste osutamise vabaduse raames võib tuleneda just sellest, et vastuvõtvas liikmesriigis puudub samasse kontserni kuuluv äriühing; nimelt sellistel asjaoludel võib osutuda keeruliseks leida maksuesindaja, kes on valmis isiklikult võtma vastutuse, mis pannakse talle kõnealuste õigusnormidega. Igal juhul puudub kahtlus, et maksuesindaja tasu suurus võib olla märkimisväärne ning selle maksmise kohustus lasub teenuste osutamise vabaduse raames tegutseval kindlustusseltsil.
50.
Kõnealuseid siseriiklikke õigusnorme võib lugeda diskrimineerivaks selles tähenduses, et maksuesindaja määramise kohustus kehtib ainult väljaspool Belgiat asuvate kindlustusseltside suhtes. (
15
) Siiski on residendist maksumaksja ja mitteresidendist maksumaksja eristamist loetud otsese maksustamise valdkonnas objektiivselt põhjendatuks. (
16
)
51.
Igal juhul märgib komisjon õigesti, et kindlustuslepingutelt iga-aastase maksu (
17
) sissenõudmine kuulub direktiivi 77/799/EÜ liikmesriikide pädevate asutuste vastastikuse abi kohta otsese maksustamise valdkonnas (
18
) (muudetud nõukogu 7. oktoobri 2003. aasta direktiiviga 2003/93/EÜ (
19
)) kohaldamisalasse. Liikmesriikide asutuste vastastikune abi, nagu seda näevad ette kõnealused direktiivid, kujutab endast maksupettuste vastu võitlemise vahendit, mistõttu kaob vajadus säilitada maksuesindaja määramise nõue. (
20
)
52.
Eespool toodut kogumis arvesse võttes kujutab vastutava maksuesindaja määramise kohustus, mis on sätestatud üldmääruse tempelmaksuga võrdsustatud maksude kohta artiklis 224/2bis, endast teenuste osutamise vabaduse põhjendamatut takistust. Seega tuleb komisjoni nõue ka selles osas rahuldada.
B. Töötajate liikumisvabaduse ja asutamisvabaduse piirang
1. Poolte peamised argumendid
53.
Komisjon väidab, et sätted, mis keelavad teistes liikmesriikides asuvatele seltsidele tööandja poolt tehtavate sissemaksete mahaarvamise või isiku enda poolt tehtavate sissemaksete puhul võimaldatava maksuvähenduse, on samuti vastuolus töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate EÜ artiklites 39 ja 43 sätestatud liikumisvabadusega. Töötaja, kes on tegutsenud teatud kutsealal liikmesriigis ja kes on selles riigis liitunud pensioniskeemiga ning kes tuleb seejärel tööle Belgiasse, ei saa kõnealuses teises riigis tasutud sissemaksetelt maksusoodustust. Niisugusest pensioniskeemist saadav sissetulek on aga Belgias maksustatav, kui asjaomane isik on selle sissetuleku saamise hetkel Belgia resident.
54.
Töötajate liikumisvabadust ja asutamisvabadust takistab ka säte, mille kohaselt on kapitali või tagasiostusummade – mis on kogutud tööandja või isiku enda poolt tehtavate täiendava pensionikindlustuse maksete teel – üleandmine maksustatav, kui see toimub välismaal asuvale pensionifondile või kindlustusseltsile. See säte seab halvemasse olukorda töötajad ja füüsilisest isikust ettevõtjad, kes soovivad siirduda teise liikmesriiki ning kes tahavad seetõttu kapitali või tagasiostusummad üle kanda.
55.
Komisjon väidab samuti, et CIR ’92 artikkel 364bis, mis loob fiktsiooni, et CIR ’92 artiklis 34 nimetatud kapitali, tagasiostusummade või hoiuste väljamaksmine või ülekandmine toimub päeval, mis eelneb elukoha või vara asukoha üleviimisele välisriiki, kujutab endast töötajate liikumisvabaduse ja asutamisvabaduse põhjendamatut kahjustamist.
56.
Lõpuks kahjustavad CIR ’92 artiklid 59, 145/1, 145/3, 364bis ja 364ter EÜ artiklis 18 sätestatud üldist õigust isikute liikumisvabadusele.
57.
Kostja vastuses ei vaielnud Belgia valitsus komisjoni argumentidele sõnaselgelt vastu. CIR ’92 artikli 364bis osas leidis ta siiski oma 30. mai 2006. aasta vastuses, viidates seejuures ka oma 9. mai 2003. aasta vastusele, et CIR ’92 artiklit 364bis kohaldatakse üksnes juhul, kui Belgia ei ole sõlminud topeltmaksustamise vältimise lepingut või kui selline leping annab Belgiale õiguse tulu maksustamiseks, nii et topeltmaksustamist ei toimu. Lisaks maksustatakse kapital alles alates hetkest, mil see on tegelikult välja makstud või üle kantud, ning seda samal viisil kui residentidest maksumaksjate puhul. Belgia valitsus leiab lõpuks, et CIR ’92 artikkel 364bis on eespool viidatud seaduseelnõus (
21
) komisjoni soovitud viisil uuesti sõnastatud.
2. Hinnang
58.
Piirangute osas pensioniskeemidesse tööandja või isiku enda poolt tehtavate sissemaksete mahaarvamisel, kui kindlustusselts asub väljaspool Belgiat, puudub igasugune kahtlus, et rikutud on EÜ artikleid 39 ja 43 ning EMP lepingu vastavaid sätteid. Euroopa Kohtu praktikast (
22
) nimelt tuleneb, et sellised piirangud takistavad töötajatel või füüsilisest isikust ettevõtjatel kõnealuses liikmesriigis töötamast või tegutsemast nii, et nad säilitaksid seejuures oma pensioniskeemi päritoluriigis.
59.
Töötajate liikumisvabaduse ning füüsilisest isikust ettevõtjate asutamisvabaduse takistust kujutab endast ka CIR ’92 artikkel 364bis, mille kohaselt elukoha või vara asukoha välisriiki üleviimisel loetakse kapitali, tagasiostusummade või hoiuste väljamaksmine või ülekandmine toimunuks päeval, mis eelneb kõnealusele üleviimisele. See säte kujutab endast õiguslikku fiktsiooni, mille eesmärk on võimaldada maksustamist sellel alusel, et asjaomane töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja ületab piiri.
60.
Belgia valitsuse 30. mai 2006. aasta vastuses esitatud täpsustused selle sätte praktilise kohaldamisala kohta ei anna alust teistsuguseks järelduseks, kuna viidatud asjaoludest tuleneb, et CIR ’92 artikli 364bis kohaldamine on ühe siseriiklikus kohtus toimuva menetluse alus. Vaid CIR ’92 artikli 364bis sõnastuse enda muutmine võib õiguskindluse põhimõtte seisukohast tagada õigused, mis on igal asjassepuutuval isikul tulenevalt ühenduse õigusest, eeskätt EÜ artiklitest 39 ja 43.
61.
CIR ’92 artikkel 364ter kahjustab ka EÜ artiklitega 39 ja 43 – ning EMP lepingu artiklitega 28 ja 31 – tagatud vabadusi, kuna see seab maksustamisel halvemasse olukorda kapitali või tagasiostusummade üleandmise, mida maksukohustuslane võib soovida neid vabadusi kasutades teostada.
62.
Nii CIR ’92 artikli 364bis kui ka CIR ’92 artikli 364ter puhul võib arutluskäigu mutatis mutandis üle kanda EÜ artikli 18 reguleerimisalasse kuuluvatele olukordadele.
63.
Etteheited EÜ artiklitest 18, 39 ja 43 ning EMP lepingu artiklitest 28 ja 31 tulenevate kohustuste rikkumise kohta on seega põhjendatud.
C. Kapitali vaba liikumine
1. Poolte peamised argumendid
64.
Komisjon leiab, et kõnealused siseriiklikud õigusnormid takistavad ka kapitali vaba liikumist ning on seega vastuolus EÜ asutamislepingu artikliga 56 ning EMP lepingu artikliga 40.
65.
Kindlustuslepingute täitmisega seotud ülekandeid tuleb nimelt käsitleda kapitali liikumisena nõukogu 24. juuni 1988. aasta direktiivi 88/361 (
23
) I lisa X jao tähenduses ning maksuvähenduse piiramine Belgias asuvatele kindlustusseltsidele tööandja poolt tehtavate sissemaksete mahaarvamise või isiku enda poolt tehtavate sissemaksete puhul kujutab endast kapitali vaba liikumise diskrimineerivat piirangut.
66.
Samuti on kapitali vaba liikumise diskrimineerivaks piiranguks CIR ’92 artiklid 364bis ja 364ter.
67.
Belgia valitsus ei vaielnud komisjoni argumentidele vastu.
2. Hinnang
68.
Komisjon tugineb õigesti direktiivi 88/361 nomenklatuurile, kuigi ajaliselt ei ole see käesolevas kohtuasjas otseselt kohaldatav.
69.
Siiski tuleneb kapitali vaba liikumise väidetav kahjustamine vaid kaudselt teiste põhivabaduste eespool kirjeldatud piirangutest, kuna kindlustusmaksete, soodustatud isikute nõuete või kapitali või tagasiostusummade üleandmise tehingute maksustamine ei takista iseenesest selliseid tehinguid. Kooskõlas Euroopa Kohtu seisukohaga kohtuotsuses Safir (
24
) kordan ma seisukohta, mille esitasin 1. juuni 2006. aasta ettepanekus pooleliolevas kohtuasjas C-150/04: komisjon vs. Taani (
25
): kapitali vaba liikumise takistusega ei ole tegemist siis, kui väidetav piirang tuleneb kaudselt teiste põhivabaduste piirangutest.
70.
Neil asjaoludel ei saa väita, et rikutud on EÜ artiklist 56 ja EMP lepingu artiklist 40 tulenevaid kohustusi.
IV. Kohtukulud
71.
Hagi väidete läbivaatamise tulemusena on alust mõista kohtukulud vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2 välja kostjalt, kuna komisjon on vastava nõude esitanud. Asjaolu, et EÜ artiklist 56 ja EMP lepingu artiklist 40 tulenevaid kohustusi ei ole rikutud, ei muuda minu arvates midagi, kuna kõik vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid põhjustavad rikkumised, mille tuvastamiseks ma teen ettepaneku, ning kuna Belgia valitsus ei ole pealegi vaidlustanud EÜ artikli 56 ja/või EMP lepingu artikli 40 kohaldatavust.
V. Ettepanek
72.
Eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
1)
otsustada, et kuna Belgia Kuningriik:
—
seadis tööandja poolt tehtavate täiendava vanadus- ja enneaegse surma kindlustuse maksete mahaarvamise sõltuvusse CIR ’92 artiklis 59 ette nähtud tingimusest, et neid sissemakseid tehakse Belgias asuvale kindlustusseltsile või pensionifondile;
—
seadis pikaajalise hoiustamisega seotud maksuvähenduse – mida võimaldatakse vastavalt CIR ’92 artiklitele 145/1 ja 145/3 isiku enda poolt tehtavate selliste täiendava vanadus- ja enneaegse surma kindlustuse maksete puhul, mille tööandja peab töötaja töötasust kinni – sõltuvusse tingimusest, et neid sissemakseid tehakse Belgias asuvale kindlustusseltsile või pensionifondile;
—
nägi CIR ’92 artiklis 364bis ette, et juhul kui CIR ’92 artiklis 34 nimetatud kapital, tagasiostusummad ja hoiused makstakse välja või kantakse üle maksumaksjale, kes on eelnevalt viinud oma elukoha või vara asukoha üle välisriiki, loetakse makse või ülekandmine toimunuks päeval, mis eelnes sellele üleviimisele, ning samastas sama artikli teise lõigu kohaselt kõik artikli 34 lõike 2 punktis 3 nimetatud üleviimised ülekandmisega, mistõttu on iga kindlustusandja kohustatud CIR ’92 artikli 270 kohaselt kinni pidama tulumaksu kapitalilt või tagasiostusummadelt, mis on välja makstud mitteresidendile, kes on millalgi olnud Belgia maksuresident, niivõrd kui kõnealused summad kogunesid täielikult või osaliselt perioodil, mil asjaomane isik oli Belgia maksuresident, isegi kui Belgia sõlmitud kahepoolsed maksulepingud annavad õiguse maksustada sellist tulu teises osalisriigis;
—
maksustas CIR ’92 artikli 364ter alusel kapitali või tagasiostusummade – mis on kogutud tööandja või isiku enda poolt tehtavate täiendava pensionikindlustuse maksete teel – üleandmise pensionifondi või kindlustusseltsi poolt, kuhu vastavad summad on kogutud, soodustatud isiku või tema nõudeõigusega isikute kasuks teisele pensionifondile või kindlustusseltsile, kes asub väljaspool Belgiat, samas kui selline üleandmine ei kujuta endast maksustatavat tehingut juhul, kui kapital või tagasiostusummad antakse üle teisele pensionifondile või kindlustusseltsile, kelle asukoht on Belgias;
—
nõudis üldmääruse tempelmaksuga võrdsustatud maksude kohta artikli 224/2bis alusel, et välismaised kindlustusandjad, kellel puudub Belgias tegevuskoht, hangiksid enne oma teenuste osutamist Belgias tegevusloa vastutavale esindajale, kes asub Belgias ja kes kinnitab kirjalikult, et võtab riigi ees isikliku kohustuse tasuda kindlustuslepingutelt iga-aastast maksu ning intresse ja trahve, mida nad võivad olla kohustatud maksma seoses Belgias asuvaid riske puudutavate lepingutega,
on Belgia Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad EÜ asutamislepingu artiklitest 18, 39, 43 ja 49, EMP lepingu artiklitest 28, 31 ja 36 ning 10. novembri 1992. aasta direktiivi 92/96/EMÜ artiklist 4 ja artikli 11 lõikest 2 – pärast uuestisõnastamist 5. novembri 2002. aasta direktiivi 2002/83/EÜ artikli 5 lõikest 1 ja artikli 53 lõikest 2;
2)
mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Nõukogu 10. novembri 1992. aasta direktiiv 92/96/EMÜ elukindlustusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, millega muudetakse direktiive 79/267/EMÜ ja 90/619/EMÜ (kolmas elukindlustuse direktiiv; EÜT L 360, 9.12.1992, lk 1).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. novembri 2002. aasta direktiiv 2002/83/EÜ elukindlustuse kohta (EÜT L 345, 19.12.2002, lk 1; ELT eriväljaanne 06/06, lk 3).
(
4
)	EÜT 16.2.2000, C 43, lk 5.
(
5
)	EÜT L 175, lk 17; ELT eriväljaanne 02/12, lk 27.
(
6
)	EKL 2002, lk I-8147
(
7
)	Vastuseks ühele Euroopa Kohtu küsimusele märkis Belgia valitsus, et maksuesindaja määramise kohustus on alates 1. jaanuarist 2006 vastavalt 27. detsembri 2005. aasta programmseadusele piiratud kindlustusseltsidega, kelle asukoht ei ole Belgias ja kelle peamine tegevuskoht asub väljaspool EMP territooriumi.
(
8
)	11. augusti 1995. aasta otsus kohtuasjas C-80/94: Wielockx (EKL 1995, lk I-2493, punkt 16); 16. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-264/96: ICI (EKL 1998, lk I-4695, punkt 19); 29. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas C-311/97: Royal Bank of Scotland (EKL 1999, lk I-2651, punkt 19); 6. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C-35/98: Verkooijen (EKL 2000, lk I-4071, punkt 32) ja eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Danner, punkt 28.
(
9
)	Vt eelkõige 5. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas C-381/93: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 1994, lk I-5145, punkt 17) ja eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Danner, punkt 29.
(
10
)	Eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus, punkt 30, ja 28. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-118/96: Safir (EKL 1998, lk I-1897, punkt 23).
(
11
)	Vt punkt 32.
(
12
)	Artiklid 140 jj, 30. detsembri 2005. aasta Moniteur belge, lk 57315.
(
13
)	Vt nt Prantsuse õiguses Code Général des Impôts’ (üldine maksuseadustik, CGI) artikli 990 I punkt III, mis puudutab maksu kinnipidamist 20% ulatuses summadelt, mis makstakse elukindlustuslepingu alusel soodustatud isikule kindlustatu surma korral: „Kindlustusseltsid ja nendega võrdsustatud asutused, kes ei ole Prantsusmaal asutatud ning kellel on Prantsusmaal teenuste osutamise vabaduse raames luba tegutseda, peavad nimetama Prantsusmaal asuva esindaja, kes vastutab isiklikult punktis I sätestatud maksu tasumise eest”.
(
14
)	24. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C-275/92: Schindler (EKL 1994, lk I-1039, punkt 63). Vt ka komisjoni tõlgendav teatis KOM 2000/K 43/03 „Teenuste osutamise vabadus ja üldine huvi kindlustussektoris” (EÜT 2000, C 43, lk 5), II jaotise punkti 2 alapunkt b. Vt lõpuks kapitali vaba liikumise osas EÜ artikli 58 lõike 1 punkt b.
(
15
)	Vt selle kohta eespool 14. joonealuses märkuses viidatud tõlgendava teatise II jaotise punkti 2 alapunkt c: „Kui kõnealune piirang on diskrimineeriv, st kui liikmesriik võtab ühenduse kindlustusseltsi suhtes meetmed, mis tema enda kindlustusseltsi jaoks ei kehti või mis seavad viimase soodsamasse olukorda, saab seda piirangut õigustada üksnes EÜ asutamislepingu artiklis 46 sätestatud põhjustega (avalik kord, avalik julgeolek, rahvatervis)”.
(
16
)	Vt eelkõige 14. veebruari 1995. aasta otsus kohtuasjas C-279/93: Schumacker (EKL 1995, lk I-225, punktid 31 ja 32) ning 12. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C-234/01: Gerritse (EKL 2003, lk I-5933, punkt 43).
(
17
)	Erinevalt eespool 13. joonealuses märkuses viidatud CGI artiklis 990 I sätestatud maksu kinnipidamisest.
(
18
)	Nõukogu 19. detsembri 1977. aasta direktiiv 77/799/EMÜ liikmesriikide pädevate asutuste vastastikuse abi kohta otsese maksustamise valdkonnas (EÜT L 336, lk 15; ELT eriväljaanne 09/01, lk 63).
(
19
)	Nõukogu 7. oktoobri 2003. aasta direktiiv 2003/93/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiivi 77/799/EMÜ liikmesriikide pädevate asutuste vastastikuse abi kohta otsese ja kaudse maksustamise valdkonnas (ELT L 264, lk 23; ELT eriväljaanne 09/01, lk 403).
(
20
)	Vaieldamatult on aga ühtlustatud valdkondi, kus ühenduse õigus võimaldab liikmesriikidel nõuda maksuesindaja nimetamist nt seoses aktsiiside (nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiivi 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta (EÜT L 76, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 179) artikli 10 lõige 3) ja käibemaksuga (nõukogu 17. oktoobri 2000. aasta direktiiv 2000/65/EÜ, millega muudetakse direktiivi 77/388/EMÜ seoses käibemaksu tasumise eest vastutava isiku määramisega (EÜT L 269, lk 44; ELT eriväljaanne 09/01, lk 338)).
(
21
)	Vt punkt 32.
(
22
)	Vt minu 1. juuni 2006. aasta ettepanek pooleliolevas kohtuasjas C-150/04: komisjon vs. Taani ja selles viidatud kohtupraktika, punkt 48.
(
23
)	[…] asutamislepingu artikli 67 rakendamise kohta (EÜT L 178, lk 5; ELT eriväljaanne 10/01, lk 10).
(
24
)	Viidatud eespool 10. joonealuses märkuses, punkt 17.
(
25
)	Vt eelkõige punktid 49–53.