62024CJ0371
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
19. märts 2026 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Füüsiliste isikute kaitse seoses isikuandmete töötlemisega kuritegude vastu võitlemise eesmärgil – Direktiiv (EL) 2016/680 – Artikkel 10 – Isikuandmete eriliikide töötlemine – Biomeetriliste andmete kogumine – Sõrmejälgede võtmine ja fotode tegemine – Isik, kelle puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on toime pannud või üritanud toime panna kuriteo – Range vajalikkus – Kaalutlusõigus – Põhjendamiskohustus – Andmesubjekti keeldumine biomeetriliste andmete kogumisele allumisest – Riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad isiku vastutusele võtta ja süüdi mõista konkreetse kuriteo eest, karistades niisuguse keeldumise eest isegi juhul, kui kavandatud andmekogumise aluseks olnud kuriteo eest ei ole teda vastutusele võetud ega süüdi mõistetud
Kohtuasjas C‑371/24 [Comdribus] (
i
),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Cour d’appel de Paris’ (Pariisi apellatsioonikohus, Prantsusmaa) 26. aprilli 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 24. mail 2024, kriminaalmenetluses järgmise isiku suhtes:
HW
menetluses osales:
Ministère public,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: koja president M. L. Arastey Sahún, Euroopa Kohtu president K. Lenaerts viienda koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud J. Passer, E. Regan (ettekandja) ja D. Gratsias,
kohtujurist: M. Szpunar,
kohtusekretär: ametnik E. Sartori,
arvestades kirjalikku menetlust ja 30. aprilli 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
HW, esindaja: avocat A. Baudelin,
–
Prantsuse valitsus, esindajad: R. Bénard, B. Dourthe ja F. du Couëdic ning B. Fodda,
–
Tšehhi valitsus, esindajad: L. Březinová ja J. Vláčil,
–
Iirimaa, esindajad: Chief State Solicitor M. Browne, A. Burke ja A. Joyce, keda abistas A. Thuillier, BL,
–
Poola valitsus, esindaja: B. Majczyna,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Bouchagiar, H. Kranenborg ja M. Wasmeier,
olles 1. augusti 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/680, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK (ELT 2016, L 119, lk 89), artikli 4 lõike 1 punkte a–c ning artikleid 8–10.
2
Taotlus on esitatud HW suhtes alustatud kriminaalmenetluses, mille tulemusel määrati HW‑le rahatrahv selle eest, et ta keeldus allumast sõrmejälgede võtmise ja fotode tegemise teel biomeetriliste andmete kogumise toimingutele, kuigi teda ei ole vastutusele võetud ega süüdi mõistetud kuriteo eest, mis oli nende toimingute tegemise alus.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Direktiivi 2016/680 artikli 1 „Reguleerimisese ja eesmärgid“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis sätestatakse õigusnormid, mis käsitlevad füüsiliste isikute kaitset isikuandmete töötlemisel pädevate asutuste poolt süütegude tõkestamiseks, uurimiseks, avastamiseks, nende eest vastutusele võtmiseks või kriminaalkaristuste täitmisele pööramiseks, sealhulgas avalikku julgeolekut ähvardavate ohtude eest kaitsmiseks ja nende ennetamiseks.“
4
Direktiivi artikli 2 „Kohaldamisala“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse isikuandmete töötlemisele pädevate asutuste poolt artikli 1 lõikes 1 sätestatud eesmärkidel.“
5
Direktiivi artiklis 3 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1.
„isikuandmed“ – igasugune teave tuvastatud või tuvastatava füüsilise isiku […] kohta; tuvastatav füüsiline isik on isik, keda saab otseselt või kaudselt tuvastada, eelkõige sellise identifitseerimistunnuse põhjal nagu nimi, isikukood, asukohateave, võrguidentifikaator või selle füüsilise isiku ühe või mitme füüsilise, füsioloogilise, geneetilise, vaimse, majandusliku, kultuurilise või sotsiaalse tunnuse põhjal;
2.
„isikuandmete töötlemine“ – isikuandmete või nende kogumitega tehtav automatiseeritud või automatiseerimata toiming või toimingute kogum, nagu kogumine, dokumenteerimine, korrastamine, struktureerimine, säilitamine, kohandamine ja muutmine, päringute tegemine, lugemine, kasutamine, edastamise, levitamise või muul moel kättesaadavaks tegemise teel avalikustamine, ühitamine või ühendamine, piiramine, kustutamine või hävitamine;
[…]
7.
„pädev asutus“ –
a)
avaliku sektori asutus, kes on pädev süütegusid tõkestama, uurima, avastama või nende eest vastutusele võtma või kriminaalkaristusi täitmisele pöörama, sealhulgas kaitsma avalikku julgeolekut ähvardavate ohtude eest ja neid ohte ennetama, või
b)
muu asutus või üksus, kes teostab liikmesriigi õiguse kohaselt avalikku võimu süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise või nende eest vastutusele võtmise ja kriminaalkaristuste täitmisele pööramise, sealhulgas avalikku julgeolekut ähvardavate ohtude eest kaitsmise ja nende ennetamise eesmärgil;
8.
„vastutav töötleja“ – pädev asutus, kes üksi või koos teistega määrab kindlaks isikuandmete töötlemise eesmärgid ja vahendid; kui isikuandmete töötlemise eesmärgid ja vahendid on kindlaks määratud liidu või liikmesriigi õigusega, võib vastutava töötleja või tema määramise konkreetsed kriteeriumid sätestada liidu või liikmesriigi õiguses;
[…]
12.
„geneetilised andmed“ – isikuandmed, mis on seotud asjaomase füüsilise isiku päritud või omandatud geneetiliste omadustega, mis annavad ainulaadset teavet kõnealuse füüsilise isiku füsioloogia ja tervise kohta ning mis tulenevad eelkõige asjaomase füüsilise isiku bioloogilise proovi analüüsist saadud isikuandmetest;
13.
„biomeetrilised andmed“ – konkreetse tehnilise töötlemise abil saadavad isikuandmed füüsilise isiku füüsiliste, füsioloogiliste ja käitumuslike omaduste kohta, mis võimaldavad kõnealust füüsilist isikut kordumatult tuvastada või kinnitavad selle füüsilise isiku tuvastamist, näiteks näokujutis ja sõrmejälgede andmed;
[…]“.
6
Direktiivi 2016/680 artiklis 4 „Isikuandmete töötlemise põhimõtted“ on märgitud:
„1   Liikmesriigid näevad ette järgmist:
a)
isikuandmeid töödeldakse seaduslikult ja õiglaselt;
b)
isikuandmeid kogutakse täpselt ja selgelt kindlaksmääratud ning õiguspärastel eesmärkidel ning neid ei töödelda viisil, mis on nende eesmärkidega vastuolus;
c)
isikuandmed on piisavad ja asjakohased ega ole liiased nende töötlemise eesmärkide suhtes;
[…]
4.   Vastutav töötleja vastutab lõigete 1, 2 ja 3 täitmise eest ja on võimeline nende täitmist tõendama.“
7
Direktiivi artiklis 8 „Isikuandmete töötlemise seaduslikkus“ on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid näevad ette, et isikuandmete töötlemine on seaduslik ainult sel juhul ja niivõrd, kui see on vajalik pädeva asutuse poolt artikli 1 lõikes 1 sätestatud eesmärkide kohase ülesande täitmiseks ning see põhineb liidu või liikmesriigi õigusel.
2.   Käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluvat isikuandmete töötlemist reguleerivas liikmesriigi õiguses täpsustatakse vähemalt isikuandmete töötlemise üldised eesmärgid, töödeldavad isikuandmed ja nende töötlemise konkreetsed eesmärgid.“
8
Direktiivi artiklis 10 „Isikuandmete eriliikide töötlemine“ on sätestatud:
„Selliste isikuandmete töötlemine, millest ilmneb rassiline või etniline päritolu, poliitilised vaated, usulised või filosoofilised veendumused või ametiühingusse kuulumine, ning geneetiliste andmete, füüsilise isiku kordumatuks tuvastamiseks kasutatavate biomeetriliste andmete, tervist või seksuaalelu või seksuaalset sättumust käsitlevate andmete töötlemine on lubatud üksnes siis, kui see on rangelt vajalik, sellele kohaldatakse andmesubjekti õiguste ja vabaduste kaitsmiseks asjakohaseid kaitsemeetmeid ning üksnes järgmistel juhtudel:
a)
see on lubatud liidu või liikmesriigi õigusega;
b)
et kaitsta andmesubjekti või teise füüsilise isiku elulisi huve või
c)
selliselt töödeldakse isikuandmeid, mille andmesubjekt on ilmselgelt avalikustanud.“
9
Direktiivi artiklis 54 „Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile vastutava töötleja või volitatud töötleja vastu“ on sätestatud:
„Ilma et see piiraks kättesaadavate halduslike kaitsevahendite või kohtuväliste heastamisvahendite kasutamist, sealhulgas artikli 52 kohast õigust esitada kaebus järelevalveasutusele, näevad liikmesriigid ette, et andmesubjektil, kes leiab, et käesoleva direktiivi sätteid rikkuva isikuandmete töötlemise tulemusena on rikutud kõnealustest sätetest talle tulenevaid õigusi, on õigus kasutada tõhusat õiguskaitsevahendit.“
Prantsuse õigus
10
Kriminaalmenetluse seadustiku (code de procédure pénale) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 55‑1 ette nähtud:
„Kriminaalpolitsei ametnik võib teha või lasta teha oma kontrolli all […] igal isikul, kelle suhtes on tal üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et see isik on pannud või püüdnud panna toime kuriteo, välised kogumistoimingud, mis on vajalikud tehnilisteks ja kriminoloogilisteks analüüsideks, mille käigus võrreldakse neid uurimise huvides kogutud jälgede ja tõenditega.
Ta kogub või laseb oma kontrolli all koguda biomeetrilised andmed, eelkõige võtab või laseb võtta sõrme‑ või peopesajäljed või teeb või laseb teha fotod, mis tuleb lisada politseiregistritesse nende täiendamiseks ja nendest järele vaatamiseks iga registrit käsitlevate õigusnormide kohaselt.
Kui isik, kelle puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on pannud või püüdnud panna toime kuriteo, keeldub allumast esimeses ja teises lõigus nimetatud biomeetriliste andmete kogumise toimingutele, mille kriminaalpolitsei ametnik on määranud, võidakse teda karistada üheaastase vangistuse ja 15000 euro suuruse rahalise karistusega.“
Põhimenetlus ja eelotsuse küsimused
11
Üle 100 kliimaaktivisti hõivas 30. mail 2020 Pariisis avenue des Champs-Élysées’ (Prantsusmaa). Nende hajutamiseks sekkunud õiguskaitsejõud pidasid deklareerimata meeleavalduse ja mässu korraldamise eest kinni mitu isikut, sealhulgas HW. Kui HW tema vahi alla hoidmise ajal üle kuulati, võimaldas ta tuvastada oma isiku, kuid keeldus esiteks nõustumast sõrmejälgede võtmise ja fotode tegemisega ning teiseks avaldamast oma mobiiltelefoni lukustamise koodi ja tegema telefoni ise lukust lahti, kuigi teda teavitati sellest, et need keeldumised kujutavad endast süütegusid, mille eest talle võidakse talle mõista vanglakaristus ja rahatrahv.
12
Tema kinnipidamise lõpul, 1. juunil 2020, viidi HW vabariigi prokuröri ja valvekohtuniku ette, kes võttis ta kohtuliku järelevalve alla ning kohustas teda ilmuma kohtuistungile tribunal correctionnel de Paris’sse (Pariisi kriminaalkohus). HWd süüdistati järgmises:
–
esiteks, et ta korraldas Pariisis 30. mail 2020 meeleavalduse avalikus kohas, mida ei olnud eelnevalt deklareeritud seadusega kehtestatud tingimustel, käsitletaval juhul eelkõige õhutades osalejaid, andes neile juhiseid jätta esitamata isikut tõendav dokument, jätta korrakaitsejõudude korraldustele allumata ja moodustades inimketi – juhised, mida teised meeleavaldajad otsekohe järgisid;
–
teiseks, et ta keeldus Pariisis 31. mail 2020, teades küll selle krüptoloogiavahendi dešifreerimise salakoodi – mida võidi kasutada selleks, et valmistada ette, hõlbustada või panna toime esimese või teise astme kuritegu –, andmast seda üle või rakendamast seda kohtu nõudel teolt tabamisel või kohtuliku uurimise eeluurimises, käsitletaval juhul keeldudes avaldamast oma telefoni koode;
–
kolmandaks, et ta keeldus Pariisis 30. mail 2020 olukorras, kus tema puhul eksisteeris üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on pannud või püüdnud panna toime kuriteo, eelkõige laskmast koguda enda teatavaid biomeetrilisi andmeid, mis on vajalikud politseiregistrite täiendamiseks ja nendest järele vaatamiseks kooskõlas iga niisugust registrit käsitlevate õigusnormidega.
13
Tribunal correctionnel de Paris (Pariisi kriminaalkohus) mõistis 8. septembri 2021. aasta kohtuotsusega HW õigeks tegudes, mis olid seotud eelmises punktis nimetatud kahe esimese süüteoga. Seevastu tunnistas kohus ta süüdi nimetatud kolmanda süüteoga ette heidetud tegudes ja määras talle seega 300 euro suuruse rahatrahvi.
14
HW ja prokuratuur esitasid selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Cour d’appel de Paris’le (Pariisi apellatsioonikohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
15
See kohus tuletab meelde, et 26. jaanuari 2023. aasta kohtuotsuses Ministerstvo na vatreshnite raboti (biomeetriliste ja geneetiliste andmete registreerimine politsei poolt) (C‑205/21, EU:C:2023:49, punkt 135) leidis Euroopa Kohus, et direktiivi 2016/680 artiklit 10 koostoimes direktiivi artikli 4 lõike 1 punktidega a–c ning artikliga 8 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud biomeetriliste ja geneetiliste andmete süstemaatiline kogumine nende registreerimise eesmärgil iga isiku puhul, kellele on esitatud kahtlustus sellise tahtliku kuriteo toimepanemises, mille suhtes alustab prokurör kriminaalmenetlust omal algatusel, ilma et pädevale asutusele oleks ette nähtud kohustus kontrollida ja tõendada, kas esiteks on andmete kogumine rangelt vajalik konkreetsete taotletavate eesmärkide saavutamiseks ning kas teiseks ei saa neid eesmärke saavutada meetmetega, mis riivaksid andmesubjektide õigusi ja vabadusi vähem.
16
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et vaatamata nimetatud kohtuotsusele jäävad lahendamata mõned küsimused mainitud direktiivi 2016/680 sätete tõlgendamise kohta eelkõige seoses erinevustega selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormide ja kriminaalmenetluse seadustiku artikli 55‑1 vahel.
17
Esimesena olgu märgitud, et Euroopa Kohtu kaalutlused samas kohtuotsuses puudutavad kriminaalmenetlust, milles on ette nähtud, et biomeetrilised ja geneetilised andmed kogutakse igalt isikult, kelle vastu on piisavalt tõendeid, et ta on pannud toime kuriteo, mis õigustab tema suhtes uurimise alustamist. Seevastu ei ole Euroopa Kohus veel võtnud seisukohta niisuguses õiguslikus olukorras, nagu on kirjeldatud kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 55‑1, milles on nähtud ette uurimise käigus biomeetriliste andmete süstemaatiline kogumine isikult, kelle vastu on uurimises „üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on pannud või püüdnud panna toime kuriteo“, ilma et see eeldaks uurimise alustamist tema suhtes. Järelikult on vaja kindlaks teha, kas viimati nimetatud tingimus on piisav, et selle direktiivi nõuded oleksid täidetud.
18
Teisena tuleb tõdeda, et kuigi Euroopa Kohtule esitati küsimus pädeva asutuse kohustuse kohta põhjendada nõuetekohaselt – arvestades direktiivist tulenevaid nõudeid – vajadust koguda biomeetrilisi ja geneetilisi andmeid, märkis ta 26. jaanuari 2023. aasta kohtuotsuses Ministerstvo na vatreshnite raboti (biomeetriliste ja geneetiliste andmete registreerimine politsei poolt) (C‑205/21, EU:C:2023:49), et üksnes liikmesriigi kohtu ülesanne on kontrollida, kas riigisisene õigus võimaldab hinnata seda, kas biomeetriliste ja geneetiliste andmete kogumine nende on „rangelt vajalik“ sama direktiivi artikli 10 tähenduses. Vastus küsimusele, kas nõuet ranget vajadust piisavalt põhjendada peab eelnevalt analüüsima kriminaalpolitsei ametnik – kes on pädev asutus kriminaalmenetluse seadustiku artikli 55‑1 alusel – ja/või tagantjärele kohus, kelle poole pöördutakse, jääb ebaselgeks.
19
Kolmandana kerkib kriminaalmenetluse seadustiku artikli 55‑1 põhjal liidu õiguse seisukohast esile uus küsimus, mida ei ole varem käsitletud. Nimelt on sama sätte kolmanda lõigu kohaselt biomeetriliste andmete kogumisele allumisest keeldumine konkreetne kuritegu, mis võib kaasa tuua vastutusele võtmise ja süüdimõistmise, isegi kui põhikuriteo – mis oli kavandatava kogumise alus – korral ei alustata selle eeldatava toimepanija suhtes niisugust menetlust ega mõisteta teda süüdi. Nii tekib küsimus, kas biomeetriliste andmete kogumise „range vajalikkuse“ nõue direktiivi 2016/680 artikli 10 tähenduses on täidetud ja kas selle konkreetse kuriteo eest vastutusele võtmine või võimalik süüdimõistmine võib olla põhjendatud.
20
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on vastus nendele küsimustele põhikohtuasja lahendamiseks oluline, kuna HW mõisteti süüdi üksnes süüteos, mis seisnes selles, et ta ei allunud biomeetriliste andmete kogumisele, samas kui ta mõisteti õigeks põhikuriteos, millega põhjendati andmete kogumist, ilma et menetluse üheski etapis oleks esitatud selle meetme range vajalikkuse kohta piisav põhjendus.
21
Neil asjaoludel otsustas cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi 2016/680 artiklit 10 tuleb ksoostoimes sama direktiivi artikli 4 lõike 1 punktidega a–c ning artikli[ga] 8 […] tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm nagu Prantsuse kriminaalmenetluse seadustiku artikkel 55‑1, milles on nähtud ette teatavate biomeetriliste andmete (sõrmejäljed ja fotod) süstemaatiline kogumine isikutelt, kelle puhul on üks või mitu alust kahtlustada, et nad on pannud või püüdnud panna toime kuriteo?
2.
Kas direktiivi 2016/680 artiklit 10 tuleb koostoimes sama direktiivi artikli 4 lõike 1 punktidega a–c ning artikli[ga] 8 […] tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm nagu Prantsuse kriminaalmenetluse seadustiku artikkel 55‑1, milles ei ole nähtud ette pädeva ametiasutuse kohustust põhjendada igal juhtumil piisavalt, miks on biomeetriliste andmete kogumine rangelt vajalik?
3.
Kas direktiivi 2016/680 artiklit 10 tuleb koostoimes selle direktiivi artikli 4 lõike 1 punktidega a–c ning artikli[ga] 8 […] tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune riigisisene õigusnorm nagu Prantsuse kriminaalmenetluse seadustiku artikkel 55‑1, mis võimaldab isiku eraldi vastutusele võtta ja ta süüdi mõista selle eest, et ta keeldus biomeetriliste andmete andmisest, kuigi teda ei ole vastutusele võetud ega mõistetud süüdi kuriteos, mis andis alust nende biomeetriliste andmete kogumiseks?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
22
Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2016/680 artiklit 10 koostoimes selle direktiivi artikli 4 lõike 1 punktidega a –c ja artikliga 8 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud biomeetriliste andmete süstemaatiline kogumine igalt isikult, kelle puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on toime pannud või üritanud toime panna kuriteo.
23
Kõigepealt olgu meenutatud, et nimetatud direktiivi artikkel 10 on erisäte, mille eesmärk on teatavat liiki isikuandmete, näiteks biomeetriliste või geneetiliste andmete puhul tagada neile suurem kaitse, määratledes niisuguste andmete töötlemise seaduslikkuse rangemad tingimused. Seda liiki andmed on oma olemuselt põhiõiguste ja ‑vabaduste seisukohast eriti tundlikud, sest nende andmete töötlemise kontekst võib tekitada suurt ohtu andmesubjektide põhiõigustele ja ‑vabadustele (vt selle kohta 20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine), C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
24
Nii on direktiivi artiklis 10 isikuandmete, mis kuuluvad ühte selles sättes ammendavalt loetletud kategooriatest (edaspidi „tundlikud isikuandmed“) – sealhulgas biomeetrilised ja geneetilised andmed –, kohta ette nähtud, et nende puhul peab töötlemine lisaks tingimusele, et see kuulub ühte kolmest selle artikli punktides a–c ammendavalt loetletud olukordadest – sealhulgas punktis a nimetatud olukord, mille kohaselt peab see olema lubatud liidu või liikmesriigi õigusega –, vastama veel kahele tingimusele, nimelt esiteks tingimusele, et andmesubjekti õiguste ja vabaduste kaitseks tuleb kohaldada asjakohaseid „kaitsemeetmeid“, ning teiseks tingimusele, et kavandatav töötlemine peab olema „rangelt vajalik“ (vt selle kohta 20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine), C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 77).
25
Mis puudutab viimati nimetatud tingimust, siis kuna direktiivi 2016/680 artikkel 10 kujutab endast direktiivi artiklites 4 ja 8 sätestatud põhimõtete konkreetset rakendamist, mis kehtib tundlike isikuandmete suhtes – kusjuures neid põhimõtteid tuleb järgida direktiivi kohaldamisalasse kuuluvate isikuandmete mis tahes töötlemise korral –, siis tuleb nende eri nõuete ulatus kindlaks määrata nende põhimõtete alusel (26. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti (biomeetriliste ja geneetiliste andmete registreerimine politsei poolt), C‑205/21, EU:C:2023:49, punkt 121).
26
Sellest järeldub esiteks, et direktiivi 2016/680 artikli 10 tähenduses „range vajalikkuse“ tingimuse ulatus tuleb kindlaks määrata kooskõlas direktiivi artikli 4 lõike 1 punktiga b, arvestades asjaomaste isikuandmete kogumise eesmärke, mis peavad olema täpselt ja selgelt kindlaks määratud ning õiguspärased. Veel on selle tingimusega direktiivi artikli 4 lõike 1 punkti c kohaselt nõutud, et isikuandmed oleksid piisavad ja asjakohased ega oleks liiased nende töötlemise eesmärke arvestades, kusjuures viimati nimetatud nõue eeldab seega, et liikmesriigid järgiksid võimalikult väheste andmete kogumise põhimõtet, mida kohaldatakse konkreetselt artikli 10 alusel tundlike isikuandmete suhtes (vt selle kohta 26. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti (biomeetriliste ja geneetiliste andmete registreerimine politsei poolt), C‑205/21, EU:C:2023:49, punkt 122).
27
Teiseks tuleb direktiivi 2016/680 artikli 4 lõike 1 punkti a arvestades selle nõude ulatus kindlaks määrata ka direktiivi artikli 8 lõike 1 alusel, mille kohaselt peavad liikmesriigid ette nägema, et isikuandmete töötlemine on seaduslik ainult sel juhul ja niivõrd, kui see on vajalik pädeva asutuse poolt direktiivi artikli 1 lõikes 1 sätestatud eesmärkide kohase ülesande täitmiseks, ning artikli 8 lõike 2 alusel, mis nõuab, et direktiivi kohaldamisalasse kuuluvat isikuandmete töötlemist reguleerivas liikmesriigi õiguses täpsustatakse vähemalt isikuandmete töötlemise üldised eesmärgid, töödeldavad isikuandmed ja nende töötlemise konkreetsed eesmärgid (26. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti (biomeetriliste ja geneetiliste andmete registreerimine politsei poolt), C‑205/21, EU:C:2023:49, punkt 123).
28
Võttes arvesse neid põhimõtteid, mis tulenevad direktiivi 2016/680 artikli 4 lõike 1 punktidest a–c ja artiklist 8, tähendab selle direktiivi artikli 10 tähenduses „range vajalikkuse“ tingimus – milles on määratletud delikaatsete andmete töötlemise seaduslikkuse rangemad tingimused, võttes arvesse nimetatud artiklitest 4 ja 8 tulenevaid tingimusi – esiteks seda, et seda vajadust tuleb hinnata eriti rangelt, arvestades töötlemisega taotletavaid konkreetseid eesmärke, ning et seetõttu saab niisugust töötlemist pidada vajalikuks vaid piiratud arvul juhtudel (vt selle kohta 26. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti (biomeetriliste ja geneetiliste andmete registreerimine politsei poolt), C‑205/21, EU:C:2023:49, punktid 117 ja 118, ning 20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine), C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 78).
29
Järelikult ei saa tundlike isikuandmete töötlemise eesmärke – näiteks biomeetriliste ja geneetiliste andmete kogumine – kindlaks määrata liiga üldises sõnastuses, vaid need peavad olema kindlaks määratud piisavalt täpselt ja konkreetselt, et saaks hinnata, kas töötlemine on „rangelt vajalik“ artikli 10 tähenduses (vt selle kohta 20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine), C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 79 ja seal viidatud kohtupraktika).
30
Kuigi on tõsi, et direktiivis 2016/680 ei ole mõistet „töötlemise konkreetsed eesmärgid“ määratletud, võib selle kohta märkida – nagu on toodud käesoleva kohtuotsuse punktis 27 –, et direktiivi artikli 8 lõikes 2 on seda mõistet sõnaselgelt eristatud mõistest „töötlemise üldised eesmärgid“ (vt selle kohta 20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine), C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 80).
31
Euroopa Kohus on aga juba otsustanud, et mõiste „töötlemise üldised eesmärgid“ direktiivi 2016/680 artikli 8 lõike 2 tähenduses viitab artikli 1 lõikes 1 nimetatud üldisematele eesmärkidele, mida töötlemisel tuleb direktiivi kohaldamisalasse kuulumiseks järgida, samas kui mõistet „töötlemise konkreetsed eesmärgid“, eelkõige direktiivi artikli 8 lõike 2 tähenduses, tuleb mõista nii, et see tähendab isikuandmete töötlemisega taotletavaid erilisi ja konkreetseid eesmärke, arvestades vastutavale töötlejale pandud ülesannet, näiteks kuritegude tõkestamise või uurimisega seotud spetsiifilist ülesannet või selles valdkonnas kuritegude avastamist ja nende eest vastutusele võtmist või kriminaalkaristuste täitmisele pööramist (20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine), C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 81).
32
Teiseks eeldab „range vajalikkuse“ tingimus direktiivi 2016/680 artikli 10 tähenduses eriti ranget kontrolli selle üle, kas järgitakse direktiivi artikli 4 lõike 1 punktis c sätestatud asjaomaste andmete töötlemise võimalikult väheste andmete kogumise põhimõtet, ning nõuab seega, et tundlike isikuandmete vastutav töötleja veenduks, et asjaomase töötlemisega taotletavat eesmärki ei ole võimalik sama tõhusalt saavutada, kasutades muid andmete kategooriaid kui need, mis on loetletud artiklis 10 (vt selle kohta 26. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti (biomeetriliste ja geneetiliste andmete registreerimine politsei poolt), C‑205/21, EU:C:2023:49, punktid 125 ja 126, ning 20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine), C‑57/23, EU:C:2025:905, punktid 82 ja 85), mis väljendab proportsionaalsuse põhimõtet (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega), C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 79 ja seal viidatud kohtupraktika).
33
Kolmandana, arvestades märkimisväärseid ohte, mida tundlike isikuandmete töötlemine kujutab endast andmesubjektide õigustele ja vabadustele, eelkõige seoses pädevate asutuste ülesannetega direktiivi 2016/680 artikli 1 lõikes 1 sätestatud eesmärkidel, nõuab selle direktiivi artikli 10 tähenduses „range vajalikkuse“ tingimus, et arvesse võetaks asjaomase töötlemise eesmärgi erilist tähtsust. Niisugust tähtsust võib hinnata muu hulgas lähtuvalt taotletava eesmärgi laadist, nimelt sellest, et töötlemine teenib erilist ja konkreetset eesmärki, mis on seotud teatava raskusastmega kuritegude või avalikku julgeolekut ähvardavate ohtude ennetamisega, niisuguste kuritegude eest karistamisega või niisuguste ohtude eest kaitsmisega, ning pidades silmas töötlemise konkreetseid asjaolusid (20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine), C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 83 ja seal viidatud kohtupraktika).
34
Mis neljandana puudutab niisuguste isikute biomeetriliste ja geneetiliste andmete kogumist, keda süüdistatakse või kahtlustatakse tahtliku kuriteo toimepanemises, eesmärgiga neid isikuid tulevikus identifitseerida, peab sellise kogumise range vajalikkuse hindamisel arvesse võtma kõiki tähtsaid tegureid, nagu eelkõige selle oletatava kuriteo laad ja raskus, mille toimepanemises isikule kahtlustus esitatakse, kuriteo konkreetsed asjaolud, kuriteo võimalik seos muude pooleliolevate menetlustega, asjaomase isiku varasem karistatus või isiklik profiil (vt selle kohta 20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine), C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 84 ja seal viidatud kohtupraktika).
35
Järelikult, kuigi liikmesriik võib direktiivi 2016/680 järgida, kas delegeerides igal konkreetsel juhul pädevatele asutustele kohustuse tagada, et tundlike isikuandmete igasugune töötlemine peab olema „rangelt vajalik“ direktiivi artikli 10 tähenduses, või kehtestades seadusandlikul tasandil hindamiskriteeriumid, mida asutused peavad seejärel kaalutlusõiguseta kohaldama, peavad need kriteeriumid teisel juhul siiski vastama kõigile samast tingimusest tulenevatele nõuetele, nagu need on toodud käesoleva kohtuotsuse punktides 25–34 (20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine), C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 87).
36
Kõiki neid nõudeid arvestades leidis Euroopa Kohus, et riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud biomeetriliste ja geneetiliste andmete süstemaatiline kogumine nende registreerimise eesmärgil iga isiku kohta, kellele on esitatud kahtlustus tahtlikus kuriteos, mille suhtes alustab prokurör kriminaalmenetlust omal algatusel – ilma et pädevale asutusele oleks ette nähtud kohustus kontrollida ja tõendada, et esiteks on andmete kogumine rangelt vajalik konkreetsete taotletavate eesmärkide saavutamiseks ning teiseks ei saa neid eesmärke saavutada meetmetega, mis riivaksid andmesubjektide õigusi ja vabadusi vähem, on vastuolus range vajalikkuse tingimusega direktiivi 2016/680 artikli 10 tähenduses – sest niisugused õigusnormid võivad viia vahet tegemata ja üldiselt enamiku kahtlustuse saanud isikute biomeetriliste ja geneetiliste andmete kogumiseni (vt selle kohta eelkõige 30. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Direktor na Glavna direktsia „Natsionalna politsia“ pri MVR – Sofia, C‑118/22, EU:C:2024:97, punkt 64, ja 20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine), C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 88 ja seal viidatud kohtupraktika).
37
Käesoleval juhul puudutab kriminaalmenetluse seadustiku artikkel 55‑1 – osas, milles on sisuliselt ette nähtud, et kriminaalpolitsei ametnik kogub või laseb oma kontrolli all koguda mis tahes isiku biomeetrilisi andmeid, eelkõige sõrmejäljeandmed ja fotod, kelle puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on toime pannud või üritanud toime panna kuriteo – niisuguste riigisiseste õigusnormidega, nagu on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 36, „biomeetriliste andmete“„töötlemist“ direktiivi 2016/680 artikli 10 tähenduses. Nimelt „kogutakse“ nende andmete saamiseks direktiivi artikli 3 punktide 2 ja 13 tähenduses vastavalt „sõrmejälgede andmeid“ ja „näokujutisi“, millest saab konkreetse tehnilise töötlemise abil teavet isiku füüsiliste omaduste kohta ja mis võimaldavad isikut kordumatult tuvastada või kinnitavad selle isiku tuvastamist.
38
Nagu nähtub kriminaalmenetluse seadustiku artikli 55‑1 sõnastusest ja nagu kinnitas Prantsuse valitsus oma kirjalikes seisukohtades, on biomeetriliste andmete kogumise eesmärk võimaldada võrrelda isiku, kelle suhtes on alustatud kriminaalmenetlust, biomeetrilisi andmeid selle uurimise tarbeks kogutud jälgede ja tõenditega ning tuvastada isik, keda selles menetluses kahtlustatakse või keda kahtlustatakse muus kriminaalmenetluses või kelle suhtes alustatakse kriminaalmenetlust tulevikus.
39
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 52–54 sisuliselt märkis, on sel viisil kogutud andmed neid spetsiifilisi ja konkreetseid eesmärke arvestades sobivad ja asjakohased direktiivi artikli 4 lõike 1 punkti c tähenduses, tingimusel et need eesmärgid on – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus – sobivalt ja piisavalt täpselt kindlaks määratud asjaomase liikmesriigi õiguses, sealhulgas liikmesriigi kohtute praktikas (vt selle kohta 20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine), C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 90).
40
Tuleb siiski tõdeda, et biomeetriliste andmete kogumise kohaldamisala, nagu see on määratletud kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 55‑1, on eriti lai, kuna see puudutab kõiki isikuid, kelle puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et nad on toime pannud kuriteo või üritanud kuritegu toime panna.
41
Siiski ei saa üksnes tõika, et isiku puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on toime pannud kuriteo või üritanud kuritegu toime panna, pidada iseenesest asjaoluks, mis võimaldab eeldada, et tema biomeetriliste ja geneetiliste andmete kogumine on sellega taotletavate eesmärkide seisukohast rangelt vajalik, võttes arvesse õiguse eraelu puutumatusele ja isikuandmete kaitsele – mis on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklitega 7 ja 8 – riivet, mis kogumise tagajärjel tekib (vt selle kohta 26. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti (biomeetriliste ja geneetiliste andmete registreerimine politsei poolt), C‑205/21, EU:C:2023:49, punkt 130).
42
Esiteks ei saa nimelt välistada, et teatavatel juhtudel ei teki poolelioleva kriminaalmenetluse jaoks mingit konkreetset vajadust biomeetrilisi andmeid koguda, vaatamata sellele, et esineb üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et andmesubjekt pani toime või üritas toime panna kuriteo (vt selle kohta 26. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti (biomeetriliste ja geneetiliste andmete registreerimine politsei poolt), C‑205/21, EU:C:2023:49, punkt 131).
43
Teiseks tuleb võimalust, et niisuguse isiku biomeetriliste andmete kogumine, keda kahtlustatakse kuriteo toimepanemises või toimepanemise katses, on tingimata vajalik tema suhtes toimetatavas uurimises või muudes käimasolevates või tulevastes kriminaalmenetlustes, hinnata kooskõlas käesoleva kohtuotsuse punktis 34 korratud kohtupraktikaga, võttes arvesse kõiki asjasse puutuvaid asjaolusid.
44
Nagu ilmneb aga esimese küsimuse sõnastusest endast, lähtub eelotsusetaotluse esitanud kohus eeldusest, et kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 55‑1 on ette nähtud biomeetriliste andmete süstemaatiline kogumine iga isiku puhul, kelle puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on toime pannud või üritanud toime panna kuriteo, ilma et kriminaalpolitsei ametnik oleks kohustatud igal konkreetsel juhul kontrollima ja tõendama, et andmete kogumine on direktiivi 2016/680 artikli 10 tähenduses „rangelt vajalik“.
45
Tuleb siiski märkida, et Prantsuse valitsus vaidleb vastu riigisisese õiguse niisugusele tõlgendusele, mille on andnud eelotsusetaotluse esitanud kohus.
46
Nimelt nähtub esiteks kriminaalmenetluse seadustiku artikli 55‑1 esimeses lõigus kasutatud sõnast „võib“, et kriminaalpolitsei ametnikul on kaalutlusruum niisuguste väliste kogumistoimingute tegemiseks, mis on uurimise jaoks „vajalikud“ selle sätte tähenduses.
47
Teiseks ilmneb ka kriminaalmenetluse seadustiku artikli 55‑1 teise lõigu sõnastusest endast, et selles sättes ette nähtud biomeetriliste andmete kogumine – eeskätt sõrmejälgede võtmine ja fotode tegemine – sõltub igale politseiregistrile omastest eeskirjadest, milleks on vastavalt sõrmejälgede automatiseeritud fail ja üksnes fotode puhul karistusregistrikannete töötlemine. Mitu muud kriminaalmenetluse seadustiku sätet, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus ei maininud, piiravad aga rangelt võimalust koguda ja kasutada biomeetrilisi andmeid. Eelkõige kasutatakse nende sätete kohaselt biomeetrilisi andmeid ainult siis, kui see on uurimise jaoks vajalik. Pealegi kehtivad sellele võimalusele rangemad tingimused kui ainuüksi kahtlus, et isik on toime pannud või üritanud toime panna kuriteo, sest nõutav on, et märkimisväärsete või ühtelangevate tõendite tõttu on tõenäoline, et menetlusele allutatud isik viib täide niisuguse kuriteo või võtab osa niisugusest kuriteost, mille eest karistatakse vangistusega, või et on vaja see isik kindlalt tuvastada.
48
Veel rõhutab Prantsuse valitsus, et „range vajalikkuse“ tingimus direktiivi 2016/680 artikli 10 tähenduses – kuigi seda ei ole kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 55‑1 tõepoolest mainitud – on siiski sõnaselgelt ette nähtud riigisisestes õigusnormides, millega nimetatud direktiiv konkreetselt üle võeti. Biomeetriliste andmete kogumine artikli 55‑1 alusel ei saa aga rikkuda nende õigusnormide sätteid.
49
Sellega seoses tuleb korrata, et Euroopa Kohtu ülesanne ei ole teha otsust riigisiseste õigusnormide tõlgendamise kohta ega otsustada, kas neile liikmesriigi kohtu antud tõlgendus on õige või kas neid on õigesti kohaldatud, kuna niisugune tõlgendamine kuulub liikmesriikide kohtute ainupädevusse (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega), C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
50
Nii peab Euroopa Kohus liidu ja liikmesriigi kohtute pädevuse jaotuse alusel võtma arvesse eelotsuse küsimuste faktilist ja õiguslikku konteksti nii, nagu seda on eelotsusetaotluses kirjeldatud. Järelikult – olenemata sellest, milline on liikmesriigi valitsuse kriitika riigisisesele õigusele eelotsusetaotluse esitanud kohtu antud tõlgenduse kohta – tuleb eelotsuse küsimusi analüüsida selle tõlgenduse alusel ning Euroopa Kohtu ülesanne ei ole kontrollida nende paikapidavust (29. juuli 2024. aasta kohtuotsus CU ja ND (sotsiaalabi – kaudne diskrimineerimine), C‑112/22 ja C‑223/22, EU:C:2024:636, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika.
51
Neil asjaoludel – isegi kui eeldada, nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kriminaalmenetluse seadustiku artiklit 55‑1 tuleb tõlgendada nii, et see muudab süstemaatiliseks muu hulgas sõrmejälgede võtmise ja fotode tegemise mis tahes isiku puhul, kelle puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on toime pannud või üritanud toime panna kuriteo, ilma et pädev asutus oleks kohustatud igal üksikjuhul hindama, kas nende biomeetriliste andmete kogumine on direktiivi 2016/680 artikli 10 tähenduses „rangelt vajalik“ – on niisugused riigisisesed õigusnormid käesoleva kohtuotsuse punktis 36 korratud kohtupraktika kohaselt artikliga 10 vastuolus, sest need võivad viia vahet tegemata ja üldiselt nende isikute biomeetriliste andmete kogumiseni.
52
Võttes seevastu arvesse eeskätt käesoleva kohtuotsuse punktides 46–48 nimetatud asjaolusid, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks kontrollima, kas põhikohtuasjas kõne all olevates riigisisestes õigusnormides on kohustatud kriminaalpolitseid neid andmeid süstemaatiliselt koguma, ilma et nimetatud asutusel oleks võimalik igal konkreetsel juhul hinnata kogumise „ranget vajalikkust“ artikli 10 tähenduses.
53
Teiseks peab eelotsusetaotluse esitanud kohus ka veenduma – võttes eelkõige arvesse nii põhikohtuasjas kui ka kirjalikes seisukohtades HW esitatud väidet, mis on toodud ühtlasi eelotsusetaotluse põhjendustes ja mille kohaselt sisaldab sõrmejälgede automaatne register 6,5 miljoni isiku sõrmejälgi –, et kui pädevad asutused rakendavad põhikohtuasjas kõne all olevaid riigisiseseid õigusnorme tõhusalt, ei vii see olukorrani, et süstemaatiliselt kogutakse biomeetrilisi andmeid igalt isikult, kelle puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on toime pannud või üritanud toime panna kuriteo (vt analoogia alusel 23. aprilli 2009. aasta kohtuotsus Angelidaki jt, C‑378/07–C‑380/07, EU:C:2009:250, punkt 164 ja seal viidatud kohtupraktika). Käesoleva kohtuotsuse punktis 46 nimetatud juhul, mille kohaselt on kriminaalpolitsei ametnikul kriminaalmenetluse seadustiku artikli 55‑1 esimese lõigu kohaldamisel kaalutlusruum, peab ta seda võimalust kasutama kooskõlas nimetatud kohtuotsuse punktides 28–36 esitatud nõuetega.
54
Järelikult tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2016/680 artiklit 10 koostoimes direktiivi artikli 4 lõike 1 punktidega a–c ja artikliga 8 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud biomeetriliste andmete süstemaatiline kogumine igalt isikult, kelle puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on toime pannud või üritanud toime panna kuriteo, välja arvatud juhul, kui on esiteks tõendatud, et riigisiseses õiguses on kogumisega taotletavad spetsiifilised ja konkreetsed eesmärgid kindlaks määratud sobivalt ja piisavalt täpselt, ning teiseks, kui pädevale asutusele on ette nähtud kohustus hinnata igal konkreetsel juhul, kas andmete kogumine on nende eesmärkide saavutamiseks tingimata vajalik, mistõttu nende kogumine ei ole süstemaatiline.
Teine küsimus
55
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2016/680 artiklit 10 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles ei ole pädevale asutusele ette nähtud kohustust nõuetekohaselt põhjendada igal konkreetsel juhul „ranget vajalikkust“ selle sätte tähenduses, selleks et koguda biomeetrilisi andmeid igalt isikult, kelle puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on toime pannud või üritanud toime panna kuriteo.
Vastuvõetavus
56
Prantsuse valitsuse hinnangul on see küsimus vastuvõetamatu. Nimelt ilmneb eelotsusetaotlusest, et põhjused, miks eelotsusetaotluse esitanud kohus selle küsimuse esitas, puudutavad asutust, kes peab tagama „range vajalikkuse“ kontrollimise direktiivi 2016/680 artikli 10 tähenduses. Teise küsimuse sõnastuses ei ole aga seda aspekti puudutatud, vaid käsitletud on kohustust põhjendada igal üksikjuhul piisavalt, miks asjaomaste isikute biomeetriliste andmete kogumine on kooskõlas niisuguse „range vajalikkusega“. Nii ei ole tõendatud, et vastus teisele küsimusele oleks põhikohtuasja lahendamiseks tarvilik. Iseäranis ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitanud, kuidas tema mainitud liidu õigusnormid – nimelt direktiivi artikli 4 lõike 1 punktid a–c ning artiklid 8 ja 10 – õigustaksid põhjendamiskohustust.
57
Selle kohta olgu meenutatud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ning mille paikapidavust Euroopa Kohus ei pea kontrollima, on asjakohased (15. mai 2003. aasta kohtuotsus Salzmann, C‑300/01, EU:C:2003:283, punkt 31, ja 18. detsembri 2025. aasta kohtuotsus Tenergie (imporditollimaksu vähendamise taotlus), C‑259/24, EU:C:2025:1013, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
58
Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine), C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).
59
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 18, on eelotsusetaotluse esitanud kohtul eelotsusetaotluse põhjendustes sõnaselgelt tekkinud küsimus, kas „piisavate põhjenduste“ ja „range vajalikkuse“ nõudeid direktiivi 2016/680 artikli 10 tähenduses peab täitma direktiivi artikli 3 punktis 7 määratletud „pädev asutus“ – see tähendab kriminaalpolitsei ametnik – ja/või liikmesriigi kohus, kes kontrollib selle asutuse vastu võetud akte.
60
Sellest ilmneb järelikult, et vastupidi Prantsuse valitsuse väidetule ei piirdu eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimusega, missugune asutus peab tagama, et kontrollitakse, kas andmete kogumine on „rangelt vajalik“ direktiivi artikli 10 tähenduses, vaid küsib ühtlasi, kui ulatuslik on nimetatud asutuse võimalik põhjendamiskohustus, eelkõige kohustus põhjendada kogumise sobivust.
61
Neil asjaoludel ei saa asuda seisukohale, et küsitud liidu õiguse tõlgendusel ei ole ilmselgelt seost põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega või et see on seotud hüpoteetilise probleemiga.
62
Mis puudutab põhjendusi selle kohta, miks on liidu õiguses kohustatud pädevat asutust põhjendama biomeetriliste andmete kogumise „ranget vajalikkust“ direktiivi artikli 10 tähenduses – mida eelotsusetaotluses ei ole välja toodud –, siis piisab, kui märkida, et niisugused põhjendused puudutavad teisele küsimusele antava vastuse sisu, mitte selle vastuvõetavust.
63
Sellest järeldub, et teine küsimus on vastuvõetav.
Sisulised küsimused
64
Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 24, on direktiivi 2016/680 artiklis 10 ette nähtud, et tundlike isikuandmete töötlemine, näiteks biomeetriliste andmete kogumine, peab – lisaks nõudele, et kavandatav töötlemine peab olema „rangelt vajalik“ – olema kooskõlas tingimusega, et andmesubjekti õiguste ja vabaduste kaitseks võetakse „asjakohaseid kaitsemeetmeid“.
65
Viimati nimetatud tingimuse kohta tuleb märkida, et direktiivi artikliga 54, mis väljendab harta artiklit 47, on pandud liikmesriikidele kohustus näha ette, et andmesubjektil, kes leiab, et direktiivi alusel vastu võetud sätteid rikkuva isikuandmete töötlemise tulemusena on rikutud talle neist sätetest tulenevaid õigusi, on õigus kasutada tõhusat õiguskaitsevahendit (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega), C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 117).
66
Selle kohta ilmneb ka Euroopa Kohtu praktikast, et harta artikliga 47 tagatud õigus tõhusale õiguskaitsevahendile eeldab põhimõtteliselt, et puudutatud isikul peab olema võimalik tutvuda tema suhtes tehtud otsuse põhjendustega kas seda otsust lugedes või esitatud põhjendustega tutvudes, et tal oleks võimalik kaitsta oma õigusi võimalikult heades tingimustes ja otsustada kõiki asjaolusid teades, kas paluda pädeval kohtul kontrollida selle otsuse õiguspärasust (13. juuni 2024. aasta kohtuotsus HYA jt II, C‑229/23, EU:C:2024:505, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
67
Kuigi nimetatud õigus ei kujuta endast absoluutset õigust ja harta artikli 52 lõike 1 kohaselt võib seda piirata, eeldab see, et piirangud kehtestatakse seaduses, nendega arvestatakse asjasse puutuvate õiguste ja vabaduste olemust, need on proportsionaalsuse põhimõtet järgides vajalikud ning tõepoolest kooskõlas liidu tunnustatud üldist huvi teenivate eesmärkidega või vajadusega kaitsta teiste isikute õigusi ja vabadusi (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega), C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 119 ja seal viidatud kohtupraktika).
68
Järelikult peab pädev asutus, kellel on riigisisese õiguse kohaselt lubatud biomeetrilisi andmeid koguda juhul, kui see on „rangelt vajalik“ direktiivi 2016/680 artikli 10 tähenduses, esitama kohaldatavates riigisisestes menetlustes andmesubjektidele „range vajalikkuse“ põhjendused, mis on vajalikud selleks, et need isikud saaksid harta artikli 47 kohaselt kasutada eeskätt direktiivi artiklis 54 sõnaselgelt ette nähtud kaebeõigust (vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega), C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 120 ja seal viidatud kohtupraktika).
69
Käesolevas eelotsusemenetluses osalenud valitsuste argumendid ei sea neid kaalutlusi kahtluse alla.
70
Kõigepealt ei saa niisugune kohustus, mille kohaselt peab pädev asutus põhjendama, et kriminaalmenetlusele allutatud isiku biomeetriliste andmete kogumine artikli 10 tähenduses on „rangelt vajalik“, kuidagi viimati nimetatud isikut kahjustada. Nimelt võib need põhjendused esitada lühidalt, kui need on piisavalt selged, et andmesubjekt saaks teostada oma kaebeõigust.
71
Seejärel tuleb märkida, et niisugune põhjendamiskohustus kehtib seda enam, et – nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 25–36 – pädev asutus peab artikli 10 alusel igal üksikjuhul hindama, kas andmete kogumine on „rangelt vajalik“. Kui aga see asutus ei oleks kohustatud neid otsuseid põhjendama, ei saaks liikmesriigi kohus – kes peab lahendama vaidluse andmete kogumise seaduslikkuse üle – kontrollida, kas asutus kasutab seda õigust tõhusalt, ega hinnata, kas niisugune kogumine on põhjendatud (vt selle kohta 28. novembri 2024. aasta kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti (biomeetriliste ja geneetiliste andmete registreerimine II), C‑80/23, EU:C:2024:991, punkt 58).
72
Nagu Euroopa Komisjon õigesti märkis, kinnitab seda tõlgendust direktiivi 2016/680 artikli 4 lõige 4, milles on biomeetrilisi andmeid koguvale pädevale asutusele kui „vastutavale töötlejale“ direktiivi artikli 3 punkti 8 tähenduses pandud kohustus tõendada, et täidetud on muu hulgas kohustused, mis on sätestatud artikli 4 lõike 1 punktides a–c, millest ilmneb koostoimes nimetatud direktiivi artikliga 10, et kogumise eesmärgid peavad – nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 29 – olema piisavalt täpsed ja konkreetsed, et saaks hinnata, kas andmete kogumine on „rangelt vajalik“ artikli 10 tähenduses.
73
Asjaoluga, et olemas on kohtulik kontroll selle üle, kas direktiivi 2016/680 artikli 3 punktis 7 määratletud „pädev asutus“ kogus biomeetrilisi andmeid õiguspäraselt, ei saa järelikult mingil juhul korvata seda, kui nimetatud asutusel puudub kohustus põhjendada andmete kogumise „ranget vajalikkust“ direktiivi artikli 10 tähenduses, ega selle asemel tagada nimetatud kohustuse täitmist, kuna just pädev asutus peab andma artikli 10 kohaselt nõutud hinnangu, tänu millele on tagatud tõhus kontroll (vt selle kohta 28. novembri 2024. aasta kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti (biomeetriliste ja geneetiliste andmete registreerimine II), C‑80/23, EU:C:2024:991, punktid 57 ja 61).
74
Lõpuks olgu täpsustatud, et pädeva asutuse kohustust põhjendada biomeetriliste andmete kogumise „ranget vajalikkust“ direktiivi 2016/680 artikli 10 tähenduses ei saa – nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 81 – pidada sellele asutusele ebamõistlikuks koormaks, kuna nagu nähtub eelkõige käesoleva kohtuotsuse punktist 36, ei saa andmete kogumine mingil juhul olla süstemaatiline isikute puhul, kelle puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et nad on toime pannud või üritanud toime panna kuriteo.
75
Järelikult tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2016/680 artiklit 10, koostoimes selle direktiivi artikli 4 lõikega 4 ja artikliga 54 ning arvestades harta artiklit 47, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles ei ole ette nähtud pädeva asutuse kohustust piisavalt põhjendada igal konkreetsel juhul „ranget vajalikkust“ artikli 10 tähenduses, selleks et koguda biomeetrilisi andmeid igalt isikult, kelle puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on toime pannud või üritanud toime panna kuriteo.
Kolmas küsimus
76
Kolmanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2016/680 artiklit 10 koostoimes selle direktiivi artikli 4 lõike 1 punktidega a–c ja artikliga 8 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad isikut konkreetse kuriteo eest vastutusele võtta ja selles süüdi mõista, karistades teda keeldumise eest anda luba oma biomeetriliste andmete kogumiseks, isegi kui teda ei ole nende andmete kavandatava kogumise aluseks olnud kuriteo eest vastutusele võetud ega süüdi mõistetud.
Vastuvõetavus
77
Prantsuse valitsus seab selle küsimuse vastuvõetavuse kahtluse alla. Nimelt puudutab küsimus seda, kas kriminaalmenetluse seadustiku artikli 55‑1 kolmandas lõigus ette nähtud konkreetne kuriteokoosseis on seaduslik, kui sellega kriminaliseeritakse ja karistatakse asjaomase isiku keeldumist alluda biomeetriliste andmete kogumisele, samas kui direktiivis 2016/680 ei ole reguleeritud niisuguse keeldumise tagajärgi. Pealegi ei ole üheski liidu õigusaktis kehtestud ühiseid eeskirju liikmesriigi võimaluse kohta niisugust keeldumist kriminaliseerida ja selle eest karistada. Kriminaalmenetluse seadustiku artikli 55‑1 kolmanda lõigu puhul ei ole järelikult kuidagi tegemist liidu õiguse rakendamisega.
78
Sellega seoses piisab, kui märkida, et väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et olukorras, kus ei ole ilmne, et liidu õigusakti tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega – nagu see on käesoleval juhul direktiivi 2016/680 puhul –, puudutab väide, et see akt ei ole põhikohtuasjas kohaldatav, eelotsusetaotluse sisulisi küsimusi (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega), C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika).
79
Järelikult tuleb asuda seisukohale, et see küsimus on vastuvõetav.
Sisulised küsimused
80
Kolmandale küsimusele vastamiseks tuleb kõigepealt analüüsida, kas riigisisesed õigusnormid, mis – nagu kriminaalmenetluse seadustiku artikli 55‑1 kolmas lõik – võimaldavad isikut konkreetse kuriteo eest vastutusele võtta ja selles süüdi mõista, karistades teda keeldumise eest anda luba oma biomeetriliste andmete kogumiseks, isegi kui teda ei ole nende andmete kavandatava kogumise aluseks olnud kuriteo eest vastutusele võetud ega süüdi mõistetud, kuuluvad liidu õiguse ja eelkõige direktiivi 2016/680 kohaldamisalasse, nagu leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus. Jaatava vastuse korral tuleb seejärel veel kindlaks teha, kas niisugused õigusnormid on direktiivi sätetega vastuolus.
81
Esimesena olgu direktiivi kohaldamisala kohta meenutatud, et direktiivi artikli 2 lõike 1 kohaselt kohaldatakse seda olukorras, kus pädev asutus töötleb isikuandmeid direktiivi artikli 1 lõikes 1 sätestatud eesmärkidel, nimelt süütegude tõkestamiseks, uurimiseks, avastamiseks ja nende eest vastutusele võtmiseks.
82
Euroopa Kohtu praktikast ilmneb aga, et pädeva asutuse katse töödelda isikuandmeid, nagu olukorras, kus andmesubjekt ei lubanud oma biomeetrilisi andmeid koguda süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise eesmärgil, kuulub direktiivi 2016/680 kohaldamisalasse (vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega), C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 77).
83
Sellest järeldub, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 99, et kui keeldumine toob kaasa selle, et isikule mõistetakse riigisisese õiguse alusel kriminaalkaristus keeldumisega seotud konkreetse süüteo eest, kujutab asjaolu, et kavandatud biomeetriliste andmete kogumine on kooskõlas selle direktiivi sätetega, endast selle karistuse seaduslikkuse tingimust (vt analoogia alusel 16. mai 2017. aasta kohtuotsus Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, punktid 41 ja 74).
84
Järelikult kuuluvad riigisisesed õigusnormid, mis – nagu kriminaalmenetluse seadustiku artikli 55‑1 kolmas lõik – võimaldavad isikut konkreetse kuriteo eest vastutusele võtta ja süüdi mõista konkreetses kuriteos isiku, kes keeldus tema biomeetriliste andmete kogumise võimaldamisest, isegi kui teda ei ole nende andmete kogumise aluseks oleva kuriteo eest vastutusele võetud või süüdi mõistetud, direktiivi kohaldamisalasse.
85
Mis puudutab teisena küsimust, kas niisugused riigisisesed õigusnormid on direktiivi 2016/680 sätetega vastuolus, siis tuleb tõdeda, et kuna kavandatud biomeetriliste andmete kogumise vastavus nendele sätetele kujutab endast – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 83 – tingimust, mis peab olema täidetud, et konkreetse süüteo asjas andmete kogumise võimaldamisest keeldunud isikule mõistetud kriminaalkaristus oleks seaduslik, siis saab sellele isikule niisuguse karistuse mõista üksnes siis, kui – nagu ilmneb eeskätt käesoleva kohtuotsuse punktidest 24–36 – kogumiskatse on kooskõlas „range vajalikkuse“ tingimusega direktiivi artikli 10 tähenduses, koostoimes direktiivi artikli 4 lõike 1 punktidega a–c ja artikliga 8.
86
Nagu ilmneb käesoleva kohtuotsuse punktides 34 ja 43 korratud kohtupraktikast, tuleb võimaluse, et kavandatud biomeetriliste andmete kogumine on rangelt vajalik nimetatud direktiivi tähenduses, hindamisel võtta arvesse kõiki asjaolusid, mis on asjakohased ajal, mil pädevad asutused kavatsevad neid andmeid koguda. Asjaolu, et andmesubjekti, kelle suhtes oli kavandatava kogumise ajal üks või mitu alust kahtlustada, et ta on toime pannud või üritanud toime panna kuriteo, ei ole lõpuks selle süüteo eest vastutusele võetud või selles süüdi mõistetud, ei ole järelikult iseenesest määrav „range vajalikkuse“ tingimuse täitmise seisukohast.
87
Nii on Euroopa Kohus juba täpsustanud, et ainuüksi asjaolu, et isikult, kellele heidetakse ette kuritegu, kogutakse biomeetrilisi ja geneetilisi andmeid enne, kui ta on lõplikult süüdi mõistetud, ei ole piisav välistamaks, et selline kogumine võib olla „rangelt vajalik“ direktiivi artikli 10 tähenduses, kuna taotletavaid spetsiifilisi ja konkreetseid eesmärke arvestades võib andmete kogumine, sealhulgas asjaomaste andmete liiki arvestades, olla rangelt vajalik tema isikusamasuse tuvastamiseks eelkõige selleks, et teha kindlaks, kas see isik võib oma võimaliku kuulumise tõttu kuritegelikku ühendusse olla osalenud teiste kuritegude toimepanemisel – mille puhul seda liiki andmed võivad olla asjakohased – või kas esineb põgenemise oht (vt selle kohta 20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine), C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 93).
88
Samas tuleb rõhutada, et kuna niisugune kriminaalkaristus konkreetse süüteo eest, millega karistatakse isikut keeldumise eest anda luba oma biomeetriliste andmete kogumiseks, kuulub liidu õiguse kohaldamisalasse, tuleb selle karistuse puhul järgida liidu õiguse üldpõhimõtteid, mille hulka kuulub proportsionaalsuse põhimõte, mis on sätestatud eelkõige harta artikli 49 lõikes 3, mille kohaselt ei tohi karistuste raskus olla kuriteo suhtes ebaproportsionaalne (vt selle kohta 8. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (vahetu õigusmõju), C‑205/20, EU:C:2022:168, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
89
Proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt on nõutav esiteks, et määratud karistus oleks kooskõlas rikkumise raskusega, ning teiseks, et karistuse ja trahvisumma kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta konkreetse juhtumi konkreetseid asjaolusid (4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Link Logistik N&N, C‑384/17, EU:C:2018:810, punkt 45).
90
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 109–112 sisuliselt rõhutas, peab liikmesriigi kohus – kes on pädev mõistma kriminaalkaristuse konkreetse süüteo eest, millega karistatakse isikut keeldumise eest anda luba oma biomeetriliste andmete kogumiseks – võtma käesoleva kohtuotsuse punktis 34 korratud kohtupraktika kohaselt arvesse eelkõige selle isiku käitumist ja profiili, tema varasemat karistatust ja kavandatava kogumise aluseks oleva eeldatava kuriteo raskust.
91
Järelikult tuleb kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 2016/680 artiklit 10, koostoimes selle direktiivi artikli 4 lõike 1 punktidega a–c ja artikliga 8 ning lähtudes harta artikli 49 lõikest 3, tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad isikut konkreetse kuriteo eest vastutusele võtta ja selles kuriteos süüdi mõista, karistades teda keeldumise eest anda luba oma biomeetriliste andmete kogumiseks, isegi kui teda ei ole vastutusele võetud kuriteo eest ega süüdi mõistetud kuriteos, mis oli nende andmete kavandatava kogumise aluseks, tingimusel et andmete kogumine on kooskõlas „range vajalikkuse“ tingimusega artikli 10 tähenduses ja et selle eest mõistetud kriminaalkaristus on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.
Kohtukulud
92
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/680 (mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK) artiklit 10 koostoimes direktiivi artikli 4 lõike 1 punktidega a–c ja artikliga 8
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud biomeetriliste andmete süstemaatiline kogumine igalt isikult, kelle puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on toime pannud või üritanud toime panna kuriteo, välja arvatud juhul, kui on esiteks tõendatud, et riigisiseses õiguses on kogumisega taotletavad spetsiifilised ja konkreetsed eesmärgid kindlaks määratud sobivalt ja piisavalt täpselt, ning teiseks, kui pädevale asutusele on ette nähtud kohustus hinnata igal konkreetsel juhul, kas andmete kogumine on nende eesmärkide saavutamiseks tingimata vajalik, mistõttu nende kogumine ei ole süstemaatiline.
2.
Direktiivi 2016/680 artiklit 10, koostoimes direktiivi artikli 4 lõikega 4 ja artikliga 54 ning lähtudes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 47,
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles ei ole ette nähtud pädeva asutuse kohustust piisavalt põhjendada igal konkreetsel juhul „ranget vajalikkust“ artikli 10 tähenduses, selleks et koguda biomeetrilisi andmeid igalt isikult, kelle puhul on üks või mitu usutavat alust kahtlustada, et ta on toime pannud või üritanud toime panna kuriteo.
3.
Direktiivi 2016/680 artiklit 10, koostoimes direktiivi artikli 4 lõike 1 punktidega a–c ja artikliga 8 ning lähtudes põhiõiguste harta artikli 49 lõikest 3,
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad isikut konkreetse kuriteo eest vastutusele võtta ja selles kuriteos süüdi mõista, karistades teda keeldumise eest anda luba oma biomeetriliste andmete kogumiseks, isegi kui teda ei ole vastutusele võetud kuriteo eest ega süüdi mõistetud kuriteos, mis oli nende andmete kogumise aluseks, tingimusel et andmete kogumine on kooskõlas „range vajalikkuse“ tingimusega artikli 10 tähenduses ja et selle eest mõistetud kriminaalkaristus on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.