62004CJ0071_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑71/04,
mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel Tribunal Supremo (Hispaania) 22. detsembri 2003. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 16. veebruaril 2004, menetluses
Administración del Estado
versus
Xunta de Galicia,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja esimees A. Rosas, kohtunikud J.‑P. Puissochet, S. von Bahr, U. Lõhmus ja A. Ó Caoimh (ettekandja),
kohtujurist: F. G. Jacobs,
kohtusekretär: R. Grass,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
– Xunta de Galicia, esindaja: advokaat J. Rodríguez González,
– Hispaania valitsus, esindaja: M. Muñoz Pérez,
– Madalmaade valitsus, esindajad: C. M. Wissels ja H. G. Sevenster,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: V. Kreuschitz ja J. L. Buendía Sierra,
olles 26. mai 2005. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 93 lõike 3 (nüüd EÜ artikli 88 lõige 3) tõlgendamist, selleks et täpsustada kõnealuse sätte esimeses lauses ette nähtud eelneva teatamise kohustuse ulatust seoses abiga, mis antakse laevaehitusele ning ümberehitusele ja mis ei kuulu nõukogu 21. detsembri 1990. aasta direktiivi 90/684/EMÜ laevaehitusele antava abi kohta (EÜT L 380, lk 27) kohaldamisalasse.
2. See taotlus esitati Administración del Estado ja Xunta de Galicia vahelises vaidluses, mis puudutab 23. juuni 1994. aasta dekreeti nr 217/1994 ( Diario Oficial de Galicia, nr 133, 12.7.1994, lk 4663; edaspidi „dekreet nr 217/1994”), millega Consejo de Gobierno de la Communidad Autónoma de Galicia (Galicia autonoomse piirkonna valitsus) võttis vastu abikava Galicia laevaehitusele ning ümberehitusele antava abi kohta. Administración del Estado nõudis nimetatud dekreedi tühistamist põhjusel, et dekreet on vastu võetud asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 ette nähtud eelneva teatamise kohustust rikkudes.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusnormid
EÜ asutamislepingu sätted
3. EÜ asutamislepingu artiklis 92 (muudetuna EÜ artikkel 87) on sätestatud:
„1. Kui käesolevas lepingus ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, ühisturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
[…]
3. Ühisturuga kokkusobivaks võib pidada:
[…]
c) abi teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega;
[...]
e) muud liiki abi, mida komisjoni ettepaneku põhjal kvalifitseeritud häälteenamusega võib kindlaks määrata nõukogu.”
4. Asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 on ette nähtud:
„Komisjoni informeeritakse kõikidest plaanidest abi määramise või muutmise kohta piisavalt aegsasti, et ta võiks avaldada oma arvamuse. Kui komisjon arvab, et mingi selline plaan ei sobi ühisturuga kokku artikli 92 järgi, algatab ta viivitamata lõikes 2 ettenähtud menetluse. Asjassepuutuv liikmesriik ei tohi rakendada kavatsetud meetmeid enne, kui nimetatud menetluse järgi on tehtud lõplik otsus.”
5. EÜ asutamislepingu artikkel 94 (nüüd EÜ artikkel 89) on sõnastatud nii:
„Nõukogu võib kvalifitseeritud häälteenamusega komisjoni ettepaneku põhjal ja pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga anda asjakohaseid määrusi artiklite 92 ja 93 kohaldamiseks, eelkõige võib ta määrata need tingimused, mille puhul kehtib artikli 93 lõige 3, ja sellest menetlusest vabastatud abi liigid.”
Direktiiv 90/684
6. Direktiivis 90/684, mille kehtivust on pikendatud nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määrusega (EÜ) nr 3094/95 laevaehitusele antava abi kohta (EÜT L 332, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 123), on just asutamislepingu artikli 92 lõike 3 punkti e alusel ette nähtud selles sektoris riigiabile kohaldatavad erisätted, mis kujutavad endast erandit asutamislepingu artikli 92 lõikes 1 kehtestatud üldisest keelust.
7. Nimetatud direktiivi artikli 1 punktides a ja b on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a) laevaehitus:
tähendab järgmiste metallkerega kaugsõidulaevade ehitamist ühenduses:
– kaubanduslikel eesmärkidel reisijate ja/või kauba vedamiseks kasutatavad laevad kogumahutavusega vähemalt 100 brutoregistertonni,
– kalalaevad kogumahutavusega vähemalt 100 brutoregistertonni,
– põhjasüvendajad või muude meretööde jaoks kasutatavad laevad kogumahutavusega vähemalt 100 brutoregistertonni, välja arvatud puurimisplatvormid,
– vedurpuksiirid võimsusega vähemalt 365 kW;
b) laeva ümberehitus:
tähendab metallkorpusega ja vähemalt 1000-brutoregistertonnise kogumahutavusega punktis a määratletud kaugsõidulaevade ümberehitamist ühenduses, tingimusel et ümberehitamise käigus muudetakse põhjalikult lastiplaani, laeva keret või peajõuseadet või reisijate vastuvõtu infrastruktuuri”.
[Siin ja edaspidi on osundatud direktiivi tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
8. Sama direktiivi artikli 3 lõike 1 esimese lõigu kohaselt alluvad kõik laevaomanikele või kolmandatele isikutele antava abi liigid, mis on kättesaadavad laevade ehitamiseks või ümberehitamiseks antava abina, selle direktiivi artiklis 11 sätestatud teatamiseeskirjadele.
9. Direktiivi 90/684 artiklites 4–10 on sätestatud erandkriteeriumid, millele laevaehitusele ja ümberehitusele antav tegevus- ning ümberkorraldamisabi peavad vastama, selleks et neid võiks käsitleda ühisturuga kokkusobivatena.
10. Direktiivi 90/684 artiklis 11 on sätestatud:
„1. Lisaks asutamislepingu artiklitele 92 ja 93 kehtivad käesoleva direktiiviga reguleeritava laevaehituse, laevade ümberehitamise ja laevaremondi ettevõtjatele antava abi suhtes lõikes 2 sisalduvad teatamist käsitlevad erinormid.
2. Liikmesriigid teatavad komisjonile eelnevalt ja rakendavad järgmisi meetmeid alles pärast komisjonilt loa aamist:
a) uued ja olemasolevad abikavad ning käesoleva direktiiviga hõlmatud olemasolevates abikavades tehtavad muudatused
b) igasugune otsus kohaldada ettevõtjatele, kelle suhtes kehtib käesolev direktiiv, üldist või piirkondlikku abikava;
c) igasugune artikli 4 lõike 5 teises lõigus ja lõikes 7 nimetatud abikavade kohaldamine üksikjuhtudel, kui komisjon on asjassepuutuva abikava heakskiitmisel otseselt nii sätestanud.”
Siseriiklikud õigusnormid
11. Eelotsusetaotlusest nähtub, et dekreedi nr 217/1994 eesmärk selle preambuli kohaselt on kehtestada „laevaehituse sektori edendamiseks Galicias abikava, määrates abi kaugsõidulaevade ehitamiseks ning ümberehitamiseks nende laevade puhul, millele kogumahutavuse, võimsuse – juhul kui on tegemist vedurpuksiiridega – või laevakere materjali, tüübi, suuruse ja/või nende ehitamise või ümberehitamisega seotud põhjustel ei anta abi direktiivi [90/684] kohaselt […]”.
12. Selle dekreedi artiklis 2 on sätestatud:
„Laevaehituse sektor käesoleva dekreedi mõttes tähendab Galicia ettevõtjaid, kellele on antud vähem kui 100 brutoregistertonnise metallkerega laevade ehitusluba”.
13. Dekreedi artiklis 3 on täpsustatud:
„Laevaehitus tähendab artiklis 2 nimetatud ettevõtjate poolt järgmiste metallkerega kaugsõidulaevade täielikku valmisehitamist.
a) Kaubanduslikul eesmärgil reisijate ja/või kauba vedamiseks kasutatavad laevad kogumahutavusega alla 100 brutoregistertonni;
b) kalalaevad kogumahutavusega alla 100 brutoregistertonni;
c) põhjasüvendajad või muude meretööde jaoks kasutatavad laevad kogumahutavusega alla 100 brutoregistertonni, välja arvatud puurimisplatvormid;
d) vedurpuksiirid võimsusega alla 365 kW.”
14. Dekreedi nr 217/1994 artiklis 4 on ette nähtud:
„Laeva ümberehitus tähendab selliste artiklis 39 nimetatud kaugsõidulaevade ümberehitamist, mille kogumahutavus jääb pärast ümberehitamist alla 1 000 brutoregistertonni, tingimusel et ümberehitamise käigus muudetakse põhjalikult laeva keret, peajõuseadet ja/või elektrijaama, lastiplaani ja reisijate vastuvõtu infrastruktuuri reisijateveoga tegelevates laevades või kui ümberehitamise eesmärk on parandada kalastussüsteeme ning töö- ja ohutustingimusi nii laevaninas kui ahtris asuvate kalamahutite osas.”
Vaidlus põhikohtuasjas ning eelotsuse küsimus
15. 1994. aastal pöördus Administración del Estado dekreedi nr 217/1994 tühistamise nõudega Tribunal Superior de Justicia de Galicia poole, leides, et nimetatud dekreet on võetud vastu ühenduse riigiabi käsitlevaid õigusnorme rikkudes.
16. 16. detsembri 1996. aasta otsusega jättis kõnealune kohus kaebuse rahuldamata, leides sisuliselt, et asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 ei ole sätestatud kohustust teatada komisjonile eelnevalt sellistest abikavadest, mis sarnaselt dekreedis nr 217/1994 ette nähtud kavaga ei kuulu direktiivi 90/684 kohaldamisalasse ning mida seega tuleb käsitleda ühisturuga kokkusobivatena.
17. Administración del Estado esitas selle otsuse peale apellatsioonkaebuse Tribunal Supremole. Oma kaebuse toetuseks väidab ta, et dekreet nr 217/1994 on esiteks vastu võetud asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 sätestatud eelneva teatamise kohustust ning teiseks direktiivi 90/684 artiklis 11 ette nähtud teatamist käsitlevaid erinorme rikkudes.
18. Eelotsusetaotluses rõhutab Tribunal Supremo esiteks, et direktiivi 90/684 sõnastuse kohaselt näib olevat nii, et asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 sätestatud eelneva teatamise kohustus laieneb ainult laevaehitusele ning ümberehitusele antavale abile, mis kuulub selle direktiivi kohaldamisalasse, millest võiks ümberpöördult järeldada, et sellist teatamiskohustust ei ole direktiivi kohaldamisalast väljajääva laevaehitusele ning ümberehitusele antava abi puhul. Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtub sellest, et nimetatud abi ei kahjusta liikmesriikidevahelist kaubandust asutamislepingu artikli 92 lõike 1 mõttes, leiab see kohus, et kõnealust abi võib käsitleda ühisturuga kokkusobivana. Teiseks on Tribunal Supremo seisukohal, et vastupidi võib jõuda järeldusele, et direktiivi 90/684 eesmärk ei ole vabastada liikmesriike asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 sätestatud eelneva teatamise kohustusest, nii et nimetatud kohustus on liikmesriikidel ka direktiivi kohaldamisalast väljajääva abi andmise puhul.
19. Neil asjaoludel otsustas Tribunal Supremo menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas EÜ […] artikli 87 lõike 1 ja lõike 3 punktide c ja [e] ning artikli 88 lõike 3 kohaselt koostoimes direktiiviga 90/684 […] võib, ilma et komisjonile oleks eelnevalt teatatud, võtta vastu sellised siseriiklikud õigusnormid nagu need, mis sisalduvad […] dekreedis nr 217/1994 ja millega kehtestatakse „uus abikava” selliste laevade ehituse ja ümberehituse konkreetsele sektorile, mis oma kogumahutavuse, võimsuse ning asjaomaste laevade teiste tunnusjoonte poolest ei kuulu direktiivi 90/684 kohaldamisalasse?”
Eelotsuse küsimus
20. Toimikust tuleneb, et kuigi eelotsuse küsimuses on viidatud EÜ asutamislepingu artiklile 92 (nüüd EÜ artikkel 87), on küsimus, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtule esitas, suunatud EÜ asutamislepingu ar tikli 93 lõikes 3 (nüüd EÜ artikli 88 lõige 3) sätestatud eelneva teatamise kohustuse ulatuse määratlemisele. Oma küsimusega soovib nimetatud kohus sisuliselt teada seda, kas laevaehituse ja ümberehituse uue abikava suhtes, mis ei kuulu direktiivi 90/684 kohaldamisalasse, kehtib kõnealune kohustus.
21. Selles suhtes tuleb meenutada, et nimetatud artiklis 93 on kehtestatud erimenetlus, mille kohaselt komisjon pidevalt jälgib ja kontrollib riigiabi andmist. Seoses uue abiga on selle artikli lõikes 3 ette nähtud eelnev menetlus, mille puudumisel ei saa antavat abi käsitleda kui nõuetekohaselt määratut. Selle sätte kohaselt informeeritakse komisjoni kõikidest plaanidest abi määramise või muutmise kohta piisavalt aegsasti, et ta võiks avaldada oma arvamuse, ja asjassepuutuv liikmesriik ei tohi rakendada kavatsetud meetmeid enne, kui nimetatud menetlus on viinud lõpliku otsuseni.
22. Euroopa Kohus on juba varem asunud seisukohale, et abi määramise või muutmise plaanidest tuleb asutamislepingu artikli 93 lõike 3 esimese lause kohaselt komisjonile enne abi rakendamist teatada (vt eelkõige 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑367/95 P: komisjon v. Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I‑1719, punkt 35; 17. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑295/97: Piaggio, EKL 1999, lk I‑3735, punkt 44, ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑278/00: Kreeka v. komisjon, EKL 2004, lk I‑3997, punkt 30).
23. Asutamislepingu artikli 94 kohaselt võib nõukogu siiski määrusega kehtestada abi liigid, mis on sellisest teatamismenetlusest vabastatud.
24. Käesolevas asjas väidab Xunta de Galicia sisuliselt seda, et dekreediga nr 217/1994 kehtestatud abikavast ei pea komisjonile asutamislepingu artikli 93 lõike 3 alusel teatama, kuna selles dekreedis käsitletakse konkreetselt laevaehitusele ning ümberehitusele sellise abi määramist, mis ei kuulu direktiivi 90/684 kohaldamisalasse.
25. Selles osas tuleb siiski asuda seisukohale, et dekreedi nr 217/1994 vastuvõtmise kuupäeval ei vabastanud ükski asutamislepingu artikli 94 alusel vastu võetud määrus laevaehitusele ning ümberehitusele antavat abi asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 sätestatud teatamismenetlusest.
26. Iseäranis tuleb sarnaselt komisjoniga märkida seda, et direktiivis 90/684 mitte ainult ei puudu sellist vabastust kehtestavad sätted, vaid see direktiiv ei saagi selliseid sätteid sisaldada, kuna see ei ole vastu võetud mitte asutamislepingu artikli 94 alusel, vaid asutamislepingu artikli 92 lõike 3 punkti e alusel, mille kohaselt on üksnes nõukogul lubatud kindlaks määrata abi liigid, mida võib pidada ühisturuga kokkusobivaks. Direktiiv 90/684 on väga kaugel sellest, et vabastada selle kohaldamisalasse kuuluv laevaehitusele antav abi teatamismenetlusest, sest selles direktiivis on vastupidi artikli 11 lõikes 1 nähtud ette „teatamist käsitlevad erinormid”, mida kohaldatakse „lisaks lepingu artiklite 92 ja 93 sätetele”.
27. Kuna aga dekreedis nr 217/1994 nimetatud abi ei kuulu direktiivi 90/684 kohaldamisalasse, siis ei pidanud selle dekreedi suhtes rakendama direktiivis nimetatud teatamist käsitlevaid erinorme.
28. Nimetatud asjaolu ei sea siiski kahtluse alla seda, et kui asutamislepingu artikli 94 alusel ei ole vastu võetud määrust laevaehitusele ja ümberehitusele määratava abi vabastamiseks nimetatud asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 ette nähtud teatamismenetlusest, siis kohaldatakse seda menetlust jätkuvalt kõnealusele abile, sh sellisele abile, mis ei kuulu nimetatud direktiivi kohaldamisalasse.
29. Peale selle, kuna direktiivi artikli 11 lõike 1 kohaselt direktiivi 90/684 kohaldamisalasse kuuluva laevaehitusele ning ümberehitusele antava abi suhtes kehtivad lisaks asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 ettenähtule täiendavad teatamiseeskirjad, tuleneb sellest iseäranis see, et kõnealusele sektorile antav abi, mis ei kuulu direktiivi kohaldamisalasse, allub üksnes viimati nimetatud sättes ette nähtud teatamismenetlusele.
30. Xunta de Galicia on siiski arvamusel, et kuivõrd direktiiviga 90/684 on tunnistatud teatud suurtele kaugsõidulaevadele antava abi kokkusobivust ühisturuga, siis võiks võimalikku väiksematele laevadele antavat abi reguleerivate sätete puudumine selles direktiivis tähendada, et sellist liiki meetmed ei kahjusta liikmesriikidevahelist kaubandust. Seega peaks nimetatud direktiivi tõlgendama selliselt, et laevaehitusele ning ümberehitusele antav abi on kaudselt tunnistatud ühisturuga kokkusobivaks selliste laevade puhul, mille tonnaaž või võimsus on kõnealuse direktiivi artiklis 1 nimetatutest väiksem, kuna selle direktiiviga on nende suhtes teatud mõttes kehtestatud eriline de minimis
reegel.
31. Vastupidi Xunta de Galicia väidetele ei mõjuta riigiabi võimalik kokkusobivus ühisturuga asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 sätestatud kohustust komisjonile nimetatud abist eelnevalt teatada. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei too komisjoni hilisem sellise lõpliku otsuse vastuvõtmine, millega tunnistatakse abi ühisturuga kokkusobivaks, kaasa selliste abimeetmete tagantjärele seadustamist, millest komisjonile ei ole asutamislepingu artikli 93 lõiget 3 rikkudes teatatud (21. novembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑354/90: Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires ja Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, EKL 1991, lk I‑5505, punktid 16 ja 17, ning 21. oktoobri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑261/01 ja C‑262/01: van Calster jt, EKL 2003, lk I‑12249, punktid 62 ja 63).
32. Seevastu tuleb märkida, et ainult riigiabi suhtes asutamislepingu artikli 92 lõike 1 tähenduses kohaldatakse asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 sätestatud eelneva teatamise menetlust (9. oktoobri 1984. aasta otsus liidetud kohtuasjades 91/83 ja 127/83: Heineken Brouwerijen, EKL 1984, lk 3435, punkt 11). Niisiis peab asutamislepingu artikli 92 lõike 1 kohaselt selleks, et meedet saaks lugeda riigiabiks, olema tõenäoline, et meede kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust (vt selle kohta 24. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑280/00: Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, EKL 2003, lk I‑7747, punktid 74 ja 75, ning 3. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑172/03: Heiser, EKL 2005, lk I‑1627, punkt 27).
33. Siseriiklike kohtute ülesanne on asutamislepingu artikli 92 lõikes 1 nimetatud riigiabi mõistet tõlgendada ja kohaldada, et määrata kindlaks, kas riikliku meetme suhtes, mis on rakendatud selle sätte kolmandas lõikes ette nähtud eelneva kontrolli menetlust arvesse võtmata, oleks pidanud kohaldama sättes nimetatud menetlust (9. augusti 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑44/93: Namur-Les assurances du crédit, EKL 1994, lk I‑3829, punkt 16).
34. Selles suhtes tuleb kõigepealt märkida, et direktiivi 90/684 kohaldamisalasse kuuluv laevaehitusele antav abi kahjustab tõepoolest liikmesriikidevahelist kaubandust asutamislepingu artikli 92 lõike 1 mõttes. Direktiiv 90/684 võeti vastu asutamislepingu artikli 92 lõike 3 punkti e alusel, mille kohaselt võib ühisturuga kokkusobivaks pidada sellist liiki abi, mis on nõukogu otsusega kindlaks määratud. Niisiis, kui selle sätte alusel vastu võetud erandkavas on abi ette nähtud, on see abi põhimõtteliselt algselt ühisturuga kokkusobimatu ning tunnistatakse kokkusobivaks ainult tingimusel, et abi vastab selle kava heaks kiitnud otsuses ettenähtud kriteeriumidele (18. mai 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑356/90 ja C‑180/91: Belgia v. komisjon, EKL 1993, lk I‑2323, punktid 30 ja 33; 5. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑400/92: Saksamaa v. komisjon, EKL 1994, lk I‑4701, punkt 15, ja 21. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑36/00: Hispaania v. komisjon, EKL 2002, lk I‑3243, punkt 47).
35. Sellest tuleneb, et kuna kõnealune abi oli algselt ühisturuga kokkusobimatu, kuulub see asutamislepingu artikli 92 lõikes 1 nimetatud riigiabi mõiste alla, mis tähendab, et see abi kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust igal juhul (vt selle kohta eespool viidatud otsus Hispaania v. komisjon, punkt 48). Niisiis järeldub käesoleval juhul eriti direktiivi 90/684 kolmandast, kuuendast, üheksandast ning neljateistkümnendast põhjendusest, et selle eesmärk on ülemaailmsel turul tagada rahvusvahelisel tasemel laevatehaste vahel aus konkurents, et toetada arenenuma tehnoloogiaga laevade tootmist ja kindlustada tõhusa ja konkurentsivõimelise Euroopa laevaehitustööstuse säilimist.
36. Nagu Hispaania ja Madalmaade valitsus ning komisjon on õigusega leidnud, ei tähenda see, et direktiiviga 90/684 reguleerimata laevaehitusele antav abi ei kahjustaks liikmesriikidevahelist kaubandust.
37. Tõepoolest, kuigi asutamislepingu artikli 92 lõike 3 punkti e kohaselt on nõukogul õigus kindlaks määrata, millised abi liigid võivad olla ühisturuga kokkusobivad, ei anna see komisjonile volitust tõlgendada asutamislepingu artikli 92 lõiget 1 (vt selle kohta 14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑110/03: Belgia v.
komisjon, EKL 2005, lk I‑2801, punkt 58).
38. Seega ei olnud nõukogu direktiivi 90/684 vastu võttes pädev – nagu rõhutas ka kohtujurist õigusega oma ettepaneku punktis 28 – volitama komisjoni jätma riigiabina kvalifitseerimata laevaehitusele antava teatud abi, mis ei kahjusta liikmesriikidevahelist kaubandust ja mille tagajärjel ei kohaldataks sellele abile asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 ette nähtud eelneva teatamise menetlust.
39. Käesolevas asjas ei ole mingil juhul välistatud, et kõnealuste detsentraliseeritud ametiasutuste antud abi neile ettevõtjatele, kes kohalikul või piirkondlikul tasemel osutavad direktiivis 90/684 ettenähtud tonnaaži ning võimsust mitteületavate laevade ehituse ning ümberehituse teenuseid, võib siiski liikmesriikidevahelisele kaubandusele mõju avaldada.
40. Tõepoolest, Euroopa Kohus on juba varem asunud seisukohale, et asutamislepingu artikli 92 lõike 1 kohaldamise tingimus, mille kohaselt abi peab olema selline, mis kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust, ei sõltu osutatud teenuste kohalikust või piirkondlikust iseloomust ega asjaomase tegevusvaldkonna tähtsusest (eespool viidatud kohtuotsus Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt 82).
41. Lisaks puudub selline künnis või protsendimäär, millest allpool võib leida, et liikmesriikidevahelist kaubandust ei ole kahjustatud. Tegelikult ei välista abi suhteline ebaolulisus või abi saava ettevõtja suhteliselt tagasihoidlik suurus iseenesest võimalust, et kahjustatakse liikmesriikidevahelist kaubandust (eespool viidatud kohtuotsus Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt 81; 27. novembri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑34/1–C‑38/01: Enirisorse, EKL 2003, lk I‑14243, punkt 28, ja eespool viidatud kohtuotsus Heiser, punkt 32).
42. Eelkõige võib liikmesriikidevahelist konkurentsi ja kaubandust kahjustada suhteliselt ebaoluline riigiabi juhul, kui sektoris, milles abi saavad ettevõtjad tegutsevad, valitseb aktiivne konkurents (vt 26. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑351/98: Hispaania v. komisjon, EKL 2002, lk I‑8031, punkt 63, ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑298/00 P: Itaalia v. komisjon, EKL 2004, lk I‑4087, punkt 54).
43. Niisiis võib paljude väikeettevõtjatega sektoris riigiabi, mis üksikuna võttes näib ehk suhteliselt tagasihoidlik, kuid mida võivad põhimõtteliselt saada kõik või suur osa sektori ettevõtjatest, liikmesriikidevahelisele kaubandusele mõju avaldada (vt eespool viidatud 26. septembri 2002. aasta kohtuotsus Hispaania v. komisjon, punkt 64, ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑372/97: Itaalia v. komisjon, EKL 2004, lk I‑3679, punkt 57).
44. Lõpetuseks, kui riigi poolt või riigi vahenditest antav abi tugevdab ühe ettevõtja positsiooni ühendusesiseses kaubanduses võrreldes konkureerivate ettevõtjatega, siis tuleb tõdeda, et abi mõjutab liikmesriikidevahelist kaubandust (17. septembri 1980. aasta otsus kohtuasjas 730/79: Philip Morris v. komisjon, EKL 1980, lk 2671, punkt 11, ja 19. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑156/98: Saksamaa v. komisjon, EKL 2000, lk I‑6857, punkt 33).
45. Niisiis, kui laevaehituse ja ümberehitusega tegelevatele ettevõtjatele antakse riiklikke toetusi, siis võib see nimetatud teenuste osutamist kõnealuste ettevõtjate poolt säilitada või tugevdada nii, et teiste liikmesriikide ettevõtjate võimalused ise antud liikmesriigi selles sektoris teenuseid osutada vähenevad (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt 78).
46. Lisaks tuleneb käesoleval juhul dekreedi nr 217/1994 preambulist, et dekreedi eesmärk on võimaldada Galicia laevatehastele, mille kliendid on „siseriiklike ning välismaiste kala-, kauba- ja muude kaugsõidulaevade omanikud”, „nende konkurentide omadega sarnaseid garantiisid ning rahastamistingimusi”.
47. Seega kuna ei ole välistatud, et asjaomasest abikavast kasu saavad Galicia laevatehased konkureerivad mõne muu liikmesriigi laevatehastega, siis tuleb asutamislepingu artikli 92 lõike 1 kohaldamise tingimus, mis puudutab liikmesriikidevahelise kaubanduse kahjustamist, lugeda täidetuks.
48. Järelikult, kui selline laevaehituse ning ümberehituse abikava nagu see, mis on ette nähtud dekreedis nr 217/1994 ja mis ei kuulu direktiivi 90/684 kohaldamisalasse, võib iseenesest olla aluseks riigiabi andmisele asutamislepingu artikli 92 lõike 1 mõttes, siis tuleb komisjonile sellisest kavast asutamislepingu artikli 93 lõike 3 alusel eelnevalt teatada.
49. Siseriikliku kohtu ülesanne on viimase sätte eiramise korral teha siseriikliku õiguse alusel kõik järeldused, sh otsustada nii abimeetmete rakendamise toimingute kehtivuse kui ka nimetatud sätet rikkudes makstud rahaliste toetuste sissenõudmise üle (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires ja Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, punktid 11 ja 12; eespool viidatud kohtuotsus van Calster jt, punkt 53, ja 15. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑345/02: Pearle jt EKL 2004, lk I‑7139, punkt 31). Täpsemalt peaks selle asjaolu tuvastamine, et abi on antud asutamislepingu artikli 93 lõike 3 viimast lauset rikkudes, endaga kaasa tooma abi tagastamise siseriiklike menetlusnormide alusel (11. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑39/94: SFEI jt, EKL 1996, lk I‑3547, punkt 68).
50. Kõigi eelnevate kaalutluste põhjal tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et sellisest laevaehituse ning ümberehituse abikavast nagu see, mis on ette nähtud dekreedis nr 217/1994 ja mis ei kuulu direktiivi 90/684 kohaldamisalasse, tuleb komisjonile asutamislepingu artikli 93 lõike 3 alusel eelnevalt teatada, kui on tuvastatud, et see abikava võib iseenesest olla aluseks riigiabi andmisele asutamislepingu artikli 92 lõike 1 tähenduses. Siseriikliku kohtu ülesanne on viimase sätte eiramise korral teha siseriikliku õiguse alusel kõik järeldused, sh otsustada nii abimeetmete rakendamise toimingute kehtivuse kui ka nimetatud sätet rikkudes makstud rahaliste toetuste sissenõudmise üle.
Kohtukulud
51. Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
Sellisest laevaehituse ning ümberehituse abikavast nagu see, mis on ette nähtud dekreedis nr 217/1994 ja mis ei kuulu nõukogu 21. detsembri 1990. aasta direktiivi 90/684/EMÜ laevaehitusele antavast abist kohaldamisalasse, tuleb komisjonile EÜ asutamislepingu artikli 93 lõike 3 (nüüd EÜ artikli 88 lõige 3) alusel eelnevalt teatada, kui on tuvastatud, et see abikava võib iseenesest olla aluseks riigiabi andmisele EÜ asutamislepingu artikli 92 lõike 1 (muudetuna EÜ artikli 87 lõige 1) tähenduses. Siseriikliku kohtu ülesanne on viimase sätte eiramise korral teha siseriikliku õiguse alusel kõik järeldused, sh otsustada nii abimeetmete rakendamise toimingute kehtivuse kui ka nimetatud sätet rikkudes makstud rahaliste toetuste sissenõudmise üle.