62017CC0435
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ELEANOR SHARPSTON
esitatud 7. juunil 2018 (
1
)
Kohtuasi C‑435/17
Argo Kalda Mardi talu
versus
Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tartu Halduskohus (Eesti))
Eelotsusetaotlus – Ühine põllumajanduspoliitika – Otsetoetused – Määrus (EL) nr 1306/2013 – Nõuetele vastavuse süsteem – Hea põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundi standardid – Haldussanktsioonid – Liikmesriikide kaalutlusruum – Siseriiklikud õigusnormid, mis kohustavad põllumajandustootjaid säilitama kinnismälestisi – Kooskõla liidu õigusega
1.
Ühises põllumajanduspoliitikas on muude meetmete seas ette nähtud liidu toetuse maksmine põllumajandusettevõtjatele. Sellise toetuse saamiseks peavad põllumajandusettevõtjad järgima teatavaid eeskirju, mida üldiselt nimetatakse nõuetele vastavuse süsteemiks. Muu hulgas peavad põllumajandusettevõtjad nende eeskirjade kohaselt hoidma toetuskõlbliku maa heas põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundis. Käesolevas eelotsusetaotluses soovib Tartu Halduskohus (Eesti) kindlaks teha, kas määruses (EL) nr 1306/2013 (
2
) sätestatud nõuetele vastavuse eeskirjadega on kooskõlas, kui liikmesriik kohustab põllumajandusettevõtjaid säilitama põllumajandusmaal asuvaid arheoloogilisi rajatisi, ning kas on õiguspärane kohaldada haldussanktsiooni, kui selline rajatis lammutatakse. Samuti soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas liidu toetuse saaja peab täitma nõuet hoida maa heas põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundis kogu oma põllumajanduslikus majapidamises või ainult sellel põllumajandusmaal, mille jaoks rahalist toetust taotletakse.
Liidu õigusraamistik
2.
Määrusega (EL) nr 1307/2013 (
3
) on muu hulgas kehtestatud ühiseeskirjad põllumajandustootjatele otse antavate toetuste (mida nimetatakse ka „otsetoetusteks“) kohta. (
4
)
3.
Määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõige 1 sisaldab järgmisi määratlusi: „põllumajandustootja“ on füüsiline või juriidiline isik või selliste isikute rühm, olenemata sellest, milline on selle rühma ja rühma liikmete õiguslik seisund siseriikliku õiguse järgi, kelle põllumajanduslik majapidamine asub muu hulgas liikmesriikide territooriumil; (
5
)„põllumajanduslik majapidamine“ tähendab kõiki põllumajandustootja poolt juhitavaid ja põllumajanduslikuks tegevuseks kasutatavaid üksusi, mis asuvad sama liikmesriigi territooriumil; (
6
) ja „põllumajandusmaa“ on põllumaa, püsirohumaa ja püsikarjamaa või püsikultuuride all olev maa-ala. (
7
)
4.
Määruses nr 1306/2013 on sätestatud eeskirjad küsimustes, mis hõlmavad nõuetele vastavuse süsteemi. (
8
) Terminitel „põllumajandustootja“ (artikli 2 punkt a); „põllumajanduslik tegevus“ (artikli 2 punkt b); „põllumajandusmaa“ (artikli 2 punkt c) ja „otsetoetused“ (artikli 2 punkt e) on sama tähendus nagu määruses nr 1307/2013. Artikli 2 punktis d määratletud mõiste „põllumajanduslik majapidamine“ tähendab sedasama mis „põllumajanduslik majapidamine“ määruses nr 1307/2013, välja arvatud määruse nr 1306/2013 artikli 91 lõike 3 kohaldamisalasse kuuluvatel juhtudel, mis puudutavad nõuetele vastavuse süsteemi. Määruse nr 1306/2013 artikli 72 lõike 1 punktis a on ette nähtud, et igal aastal esitab toetusesaaja maksetaotluse seoses asjaomaste pindalapõhiste või loomadega seotud maaelu arengu meetmetega, märkides vastavalt vajadusele kõik põllumajandusliku majapidamise põllud, sealhulgas mittepõllumajandusliku ala, millele toetust taotletakse. (
9
)
5.
Määruse nr 1306/2013 VI jaotises sätestatud eeskirjad reguleerivad nõuetele vastavuse süsteemi. Artikli 91 lõikes 1 on ette nähtud üldpõhimõte, et kui toetusesaaja nendele eeskirjadele ei vasta, määratakse talle halduskaristus. (
10
) [Mõiste „halduskaristus“ asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „haldussanktsioon“.] Artikli 91 lõike 2 kohaselt kohaldatakse seda haldussanktsiooni juhul, kui mittevastavus on asjaomasele toetusesaajale vahetult omistatava tegevuse või tegevusetuse tagajärg, ning kui on täidetud üks või mõlemad järgmistest lisatingimustest: a) mittevastavus on seotud toetusesaaja põllumajandusliku tegevusega; b) täitmata jätmine seondub toetusesaaja põllumajandusliku majapidamise maaga.
6.
Määruse nr 1306/2013 artikli 93 lõike 1 punkti a kohaselt hõlmavad nõuetele vastavuse eeskirjad muu hulgas vastavust riigi tasandil kehtestatavatele maa heas põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundis hoidmise standarditele, mis on loetletud määruse nr 1306/2013 II lisas.
7.
Artikli 94 kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et kogu põllumajandusmaad (sealhulgas maad, mida enam ei kasutata tootmise eesmärgil) hoitakse heas põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundis. Liikmesriikidel tuleb määratleda riiklikul või piirkondlikul tasandil toetusesaajate suhtes maa heas põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundis hoidmise miinimumstandardid määruse nr 1306/2013 II lisa alusel, võttes arvesse asjaomaste alade eriomadusi, sealhulgas mulla‑ ja ilmastikutingimusi, olemasolevat põllumajandustootmist, maakasutust, külvikorda, põllumajandustavasid ja põllumajandusstruktuure. Seejuures ei või liikmesriigid määratleda miinimumnõudeid, mis ei sisaldu II lisas. (
11
)
8.
Artiklis 97 on ette nähtud, et artiklis 91 sätestatud haldussanktsiooni tuleb kohaldada juhul, kui nõuetele vastavuse eeskirju ei ole mis tahes ajal teatava kalendriaasta kestel järgitud ja asjaomane mittevastavus on vahetult omistatav asjaomasel kalendriaastal toetuse‑ või maksetaotluse esitanud toetusesaajale.
9.
Määruse nr 1306/2013 II lisa pealkiri on „Nõuetele vastavuse eeskirjad vastavalt artiklile 93“. Seal on kasutatud lühendit GAEC, mis tähistab „maa heas põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundis hoidmise standardeid“. II lisas olevas tabelis on muu hulgas järgmine rida:
10.
Komisjoni delegeeritud määruses (EL) nr 640/2014 (
12
) on sätted, mis täiendavad teatavaid määruse nr 1306/2013 omi, sealhulgas neid, mis on seotud haldussanktsioonide ja nende konkreetse määra kindlaksmääramisega, samuti toetuse arvutamise aluse, sealhulgas eeskirjadega selle kohta, kuidas tegutseda teatavatel juhtudel, kui toetuskõlblikel aladel on maastikuelemendid või puud. (
13
) Delegeeritud määruse nr 640/2014 artikli 5 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud, et ühise põllumajanduspoliitika meetmetest kinnipidamise tagamiseks tuleb liikmesriikidel sisse seada põldude identifitseerimise süsteemid ja tagada, et deklareeritud põllud on selgelt identifitseeritud. (
14
) Konkreetselt on reguleeritud maastikuelemendid, mille suhtes kohaldatakse määruse nr 1306/2013 II lisas loetletud nõudeid ja standardeid ning mis moodustavad osa põllu kogupindalast. Selliseid maastikuelemente tuleb delegeeritud määruse nr 640/2014 artikli 9 lõike 2 kohaselt käsitada kõnealuse põllu toetuskõlbliku pindala osana. (
15
) Sama määruse artikli 39 lõikes 1 on sätestatud, et kui rikkumise põhjuseks on toetusesaaja hooletus, vähendatakse üldjuhul otsetoetuste kogusummat 3%.
Siseriiklik õigus
11.
Siseriiklike õigusnormide kohaselt peab määruse nr 1306/2013 artikli 92 tähenduses otsetoetuse saaja järgima nõuet hoida kogu oma põllumajandusliku majapidamise maa seoses oma põllumajandustegevusega heas põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundis. Selle hulka kuulub maastikule iseloomulike vormide säilitamine ja hooldustööde minimaalne tase. (
16
) Kinnismälestis, näiteks matusepaik, tuleb säilitada. Selleks võidakse liigitada kinnismälestiseks „muinas‑, kesk‑ ja uusaegsed asulakohad, linnused, pelgupaigad, kultusekohad, matusepaigad, muistsed põllud, lohukivid, teed, sillad, sadamakohad ja tööndusega seotud kohad;
[…]“ (
17
)
Faktilised asjaolud, menetluse käik ja eelotsuse küsimused
12.
Aastal 2016 taotles Argo Kalda Mardi talu (edaspidi „Mardi talu“) ühtset pindalatoetust ning kliimat ja keskkonda säästvate põllumajandustavade toetust. Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (edaspidi „PRIA“) viis 2. novembril 2016 taotleja majandusüksuses läbi kohapealse kontrolli. Sellele kohapealsele kontrollile järgnenud kontrolliaruandes märkis PRIA: „Põllul nr 46 – massiivi […] servas, arheoloogiamälestis – kivikalme, kivid on teisaldatud põllu serva, olemasolnud võsa eemaldatud. Fotod.“
13.
PRIA teatas 24. novembril 2016 Mardi talule, et ta on rikkunud siseriiklikku õigusakti, kus on sätestatud maa heas põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundis hoidmise nõuded (edaspidi „vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid“). Seetõttu kohaldati haldussanktsiooni ja vähendati Mardi talu taotletud toetust 3% võrra. Mardi talu esitas 30. novembril 2016 pretensiooni, väites, et kuna kivikalme oli looduses märgistamata ega asunud põllumajandusmaal, vaid põllumassiivi servas, ei ole ta vaidlusaluseid siseriiklikke õigusnorme rikkunud.
14.
PRIA vastas 7. detsembril 2016, et määruse nr 1306/2013 artikli 72 lõike 1 punkti a kohaselt tuli neid õigusnorme täita ka põllumassiivi piirest välja jääval alal, mille suhtes abi ei taotletud. PRIA määras 15. detsembri 2016. aasta otsusega Mardi talule ühtse pindalatoetuse summas 82606,88 eurot. Seejuures kohaldati haldussanktsiooni ning makset oli seetõttu vähendatud 3% (2554,94 euro) võrra. Teise samal kuupäeval tehtud otsusega määras PRIA Mardi talule kliimat ja keskkonda säästvate põllumajandustavade toetuse summas 37549,94 eurot. Sedagi makset oli haldussanktsiooni kohaldamiseks vähendatud 3% (1161,34 euro) võrra.
15.
Mardi talu esitas 17. jaanuaril 2017 PRIA‑le vaide, nõudes mõlema otsuse tühistamist haldussanktsiooni kohaldamise ja väljamaksete 3% võrra vähendamise osas. PRIA jättis vaide 20. veebruari 2017. aasta otsusega rahuldamata.
16.
Mardi talu pöördus 23. märtsil 2017 eelotsusetaotluse esitanud kohtusse, paludes: 1) tühistada kahe 15. detsembri 2017. aasta otsusega kohaldatud haldussanktsioonid; 2) mahaarvatud summad talle kohtumäärusega välja mõista ja 3) tühistada 20. veebruari 2017. aasta otsus. Mardi talu põhjendas oma kaebust mitme argumendiga, sealhulgas sellega, et nõuetele vastavuse eeskirju ei ole rikutud. Kivihunnik ei ole kivikalme; see kivihunnik oli kokku kogutud põlluharimise käigus. Mardi talu ei kasutanud väidetava rikkumise ala põllumajanduslikuks tootmiseks ega taotlenud selle maa suhtes toetust.
17.
PRIA väitis vastu, et tõendid kinnismälestise olemasolu kohta on kantud registrisse 6. jaanuaril 1998 ning kinnitatud kultuurimälestiste riikliku registri andmetega Hansapõllu katastriüksuse kohta. Samuti tugines PRIA kivikalme arheoloogilise staatuse kinnitamisel Muinsuskaitseametilt saadud andmetele. Maa, kus kivikalme asus, oli Mardi talu põllumajandusliku majapidamise osa. Siseriiklikust õigusest tulenev kohustus kaitsta kinnismälestisi kehtis kogu põllumajandusliku majapidamise, mitte ainult selle põllumajandustootmise otstarbel haritava maa suhtes, mille jaoks abi taotleti.
18.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et siseriiklike õigusnormide kohaselt tuleb arheoloogiline rajatis, matusepaik, muistne põld, lohukivi, tee või sild säilitada ning et muinas‑, kesk‑ ja uusaegsed matusepaigad on kõik nende õigusnormide tähenduses kinnismälestised. Nimetatud kohus on seisukohal, et vaidlusaluste siseriiklike õigusnormide eesmärk on kaitsta Eestis asuvaid kivikalmeid kui mälestisi. See, et Mardi talu ei kasutanud maad, kus kivikalme asus, põllumajandusmaana ja kivikalme oli põllumajandustootmise otstarbel kasutatud maatüki servas, on väljaspool vaidlust. Ebaselge on aga, kas asjasse puutuvate liidu õigusaktide, eeskätt määruse nr 1306/2013 eesmärk on säilitada kivikalmeid kui kinnismälestisi. Määruse nr 1306/2013 II lisast jääb mulje, et keskkonna, kliimamuutuste ning maa hea põllumajandusseisundi valdkonnas maastikule iseloomulike vormide säilimise all kaitstakse keskkonda kui ökoloogilist ja bioloogilist süsteemi, mitte aga kultuurilist ja ajaloolist süsteemi.
19.
Sellest lähtudes taotleb eelotsusetaotluse esitanud kohus eelotsust järgmistes küsimustes:
„1.
Kas [määruse nr 1306/2013] artikli 93 lõikega 1, artikliga 94 ja selle määruse II lisas sätestatud miinimumstandarditega on kooskõlas ühtse pindalatoetuse ja kliimat ja keskkonda säästvate põllumajandustavade toetuse taotlejale liikmesriigi kehtestatud nõue säilitada kivikalmeid, mille rikkumise eest kohaldatakse [delegeeritud määruse nr 640/2014] artiklis 39 sätestatud halduskaristusena toetuse vähendamist 3%?
2.
Kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt, kas [määruse nr 1306/2013] artikli 72 lõike 1 punkti a, artikli 91 lõigete 1 ja 2 ning artikli 93 lõike 1 ja artikli 94 ning [määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1] kohaselt tuleb ühtse pindalatoetuse ja kliimat ja keskkonda säästvate põllumajandustavade toetuse taotlejal häid põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundi nõudeid järgida kogu oma põllumajanduslikus majapidamises või üksnes põllumajandusmaal, millele toetust taotletakse, et välistada halduskaristuse kohaldamist?“
20.
Argo Kalda Mardi talu, Eesti valitsus ja Euroopa Komisjon on esitanud kirjalikud seisukohad. Euroopa Kohus otsustas kohtuasja lahendada ilma kohtuistungita.
Hinnang
Esimene küsimus
21.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib esimeses küsimuses teada, kas kinnismälestisi, käesoleval juhul kivikalmet säilitama kohustavad siseriiklikud õigusnormid on kooskõlas määruse nr 1306/2013 nõuetega, mis puudutavad maa hea põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundi standardeid, eeskätt maastikule iseloomulike vormide säilitamist (edaspidi „GAEC 7“), ning kas seega oli lubatud määrata haldustrahv sellise mälestise lammutamise ja teisaldamise eest.
22.
Mardi talu märgib, et kuigi liikmesriikidel on kaalutlusruum, ei laiene määruse nr 1306/2013 sätted, mis käsitlevad nõuetele vastavust, liikmesriigi kultuuripärandi kaitsele. Seega, kui kinnismälestis ei ole osa ökosüsteemist ega bioloogilisest keskkonnast, ei kuulu see nõuetele vastavust käsitlevate nimetatud määruse sätete kohaldamisalasse. Seetõttu olid haldussanktsiooni määramine ja sellest tulenenud Mardi talule antud abi vähendamine liidu õigusega vastuolus.
23.
Eesti valitsus ja komisjon ei ole selle seisukohaga nõus.
24.
Ka mina olen seisukohal, et vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid on liidu õigusega kooskõlas.
25.
Pooled on nõus, et liidu toetuse saajana kuulub Mardi talu nõuetele vastavust käsitlevate määruse nr 1306/2013 VI jaotise sätete kohaldamisalasse, niivõrd kui ta on määruse nr 1307/2013 tähenduses põllumajandusega tegelev põllumajandustootja põllumajanduslikus majapidamises.
26.
Määruses nr 1306/2013 ei ole artikli 93 lõikes 1 nimetatud ja II lisas loetletud maa hea põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundi standardeid terviklikult määratletud. GAEC 7 standardis, mis viitab maastikule iseloomulike vormide säilitamisele, on nende vormide mitteammendav loetelu. Kuna määruses nr 1306/2013 määratlus puudub, tuleb selle tõlgendamisel võtta arvesse selle tavatähendust ning konteksti, milles mõistet enamasti kasutatakse. (
18
)
27.
Seadusandlik kontekst ei sisalda täpsustavaid sõnu, nagu „looduslikud“ või „põllumajanduslikud“ maastikule iseloomulikud vormid. Seepärast on selle kontekstiga kooskõlas tõlgendada mõistet „maastikule iseloomulike vormide säilitamine“ nii, et see võib hõlmata kõiki paikkonna või maa-ala nähtavaid iseloomulikke vorme. Selle alla kuuluvad nii ehitised, rajatised jm inimtekkelised objektid maastikul kui ka need iseloomulikud vormid, mis tulenevad maastiku looduslikest kontuuridest (nagu mäed, jõed või rohumaad). See seisukoht näib olevat kooskõlas GAEC 7 ja määruse nr 1306/2013 II lisaga, mis hõlmab inimtekkelisi objekte, nagu hekid, tiigid, kraavid, terrassid ja põlluservad. Termin „maastikule iseloomulikud vormid“ viitab nendele objektidele, mille kaudu saab teatavaid paikkonna alasid iseloomustada. Niivõrd kui GAEC standardid kehtivad ka maa keskkonnaseisundi suhtes, ei ole vaja tõendada, et neid objekte kasutatakse põllumajanduslikul eesmärgil. Samuti ei ole nõutud, et maa hea keskkonnaseisund oleks seotud ainuüksi bioloogilise keskkonna ökosüsteemiga.
28.
GAEC 7 tekst määruse nr 1306/2013 II lisas viitab sellele, et maa-ala ise tuleb üldiselt hoida heas seisundis. Niisugustel asjaoludel võivad kehtida ka puhtesteetilised kaalutlused või võib liikmesriik soovida kultuurilise või ajaloolise väärtusega objektide säilitamist oma maastikul.
29.
Määruse nr 1306/2013 artikli 94 esimene lõik annab liikmesriikidele laialdase kaalutlusruumi. Nad peavad tagama, et kogu põllumajandusmaad, sealhulgas maad, mida enam ei kasutata tootmise eesmärgil, hoitakse heas põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundis. Seega ei ole see, kas kivikalme asus põllumajanduslikul otstarbel kasutataval maal või sellega piirneval maatükil, rangelt võttes oluline, eeldusel et kivikalme asus sama määruse artikli 91 lõike 3 punkti a tähenduses Mardi talu põllumajandusliku majapidamise maa peal.
30.
Määruse nr 1306/2013 artikli 94 kohaselt on liikmesriigid need, kes määratlevad riiklikul või piirkondlikul tasandil maa heas põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundis hoidmise miinimumstandardid II lisa alusel. Nii on liikmesriikidel lubatud kehtestada oma kultuuripärandiga seotud nõudeid, kui nad seda asjakohaseks peavad. Niivõrd kui sellised nõuded puudutavad maa head põllumajandus‑ või keskkonnaseisundit, on need ka kooskõlas määruse nr 1306/2013 II lisaga.
31.
See seisukoht vastab ka määruse nr 1306/2013 põhjenduses 54 märgitud üldisele eesmärgile toetada säästva põllumajanduse arengut, tõstes toetusesaajate teadlikkust vajadusest järgida põhistandardeid, mis puudutavad muu hulgas maa head põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundit. Samuti võivad liikmesriigid soovida säilitada arheoloogilisi rajatisi muudel kui esteetilistel või kultuuripärandi kaitsega seotud kaalutlustel. Näiteks võivad niisugused rajatised aidata kaasa pinnase erosiooni ärahoidmisele ja orgaaniliste ainete püsimisele pinnases. Samuti võivad arheoloogilised rajatised olla koduks lindudele, putukatele ja taimedele ning seega kujutada endast hästi toimivat ökosüsteemi.
32.
Lõpuks näib mulle, et käesolevas asjas on abi suunistest, mida pakub Euroopa Kohtu otsus Horvath. (
19
) Nimetatud kohtasjas küsiti Euroopa Kohtult, kas liikmesriik võib hõlmata määruses (EÜ) nr 1782/2003 (
20
) ette nähtud GAEC standarditesse nõudeid seoses nähtavate avalikult kasutatavate teede hooldamisega. Euroopa Kohus otsustas, et kuigi liikmesriigid on kohustatud nende nõuete määratlemisel järgima määruse nr 1782/2003 IV lisas loetletud nõudeid, on neil siiski teatav kaalutlusruum nende nõuete määratlemisel. Sõnastusest „head põllumajandus‑ ja keskkonnatingimused“ nähtus, et liikmesriigid võivad kehtestada GAEC nõudeid keskkonnaalastel eesmärkidel. Seega kujutas maastikule iseloomuliku vormi korrashoidmise kohustus, mille eesmärk ei olnud põllumajanduslik, vaid keskkonnaalane, endast GAEC nõuet. (
21
)
33.
Maastikule iseloomulikud vormid on füüsilised keskkonna koostisosad. Euroopa Kohus selgitas, et „nende vormide säilitamist käsitlevad nõuded [peavad] aitama kaasa nende püsimisele füüsiliste koostisosadena. Korrashoidmise kohustused aitavad säilitada neid teid kui keskkonna füüsilisi koostisosi. […] Sellest järeldub, et neist standarditest tuleneval kohustusel võib olla keskkonnaeesmärk, mis seisneb elupaikade kahjustamise vältimises […]“. Euroopa Kohus tõdes, et kõnealuses kohtuasjas vaidluse all olevad maastikule iseloomulikud vormid saavad samuti aidata kaasa elupaikade säilitamisele. (
22
)
34.
Kokkuvõttes arvan, et nõuetele vastavuse kontekstis ei tohi mõistet „keskkond“ käsitada kitsalt, ainult põllumajandustegevuse vahetu bioloogilise keskkonna tähenduses. Nagu Euroopa Kohus on oma otsuses Horvath juba märkinud, on maastikule iseloomulikud vormid siiski maapaikkondade lahutamatu osa ja nende säilitamine võib olla tegelikult osa nõuetele vastavusega seotud kohustustest, mille täitmist võib põllumajandustootjatelt nõuda vastutasuks liidu eelarvest, seega liidu maksumaksjalt saadavate otsetoetuste eest. (
23
)
35.
Seega ei keela liidu õigus liikmesriigil hõlmata määruse nr 1306/2013 II lisa GAEC 7 punkti täitmisel maa hea põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundi standarditesse kinnismälestiste, nagu kivikalme, säilitamist.
36.
Niisiis olen seisukohal, et kõnealune haldussanktsioon oli lubatud.
37.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus on märkinud, et kivikalme teisaldamine oli asjakohaste siseriiklike õigusnormidega vastuolus. Seega rikkus Mardi talu nõuetele vastavuse eeskirju määruse nr 1306/2013 artikli 93 tähenduses. Seetõttu olid kohaldatavad artikli 91 lõigetes 1 ja 2 sätestatud tingimused, mis tingivad haldussanktsiooni määramise. Delegeeritud määruse nr 640/2014 artikli 39 lõike 1 kohaselt oli asjakohane vähendada abi kogusummat 3% (s.o ettenähtud miinimumi) võrra.
38.
Sellepärast järeldan, et määruse nr 1306/2013 artiklite 93 ja 94 kohaselt võib liikmesriik hõlmata oma õigusnormidesse, mis on seotud selle määruse II lisas loetletud GAEC standarditega, nõudeid seoses kinnismälestiste, nagu kivikalmed, säilitamisega, niivõrd kui need nõuded aitavad kaasa selliste mälestiste kui maastikule iseloomulike vormide säilitamisele või vajaduse korral elupaikade halvenemise ärahoidmisele. Kui otsetoetuse saaja ei järgi nõuetele vastavuse eeskirju, eeskätt sellega, et ta ei säilita kinnismälestist, nagu siseriiklikud õigusnormid nõuavad, võimaldab määruse nr 1306/2013 VI jaotis kohaldada asjakohast haldussanktsiooni vastavalt delegeeritud määruse nr 640/2014 artiklile 39.
Teine küsimus
39.
Teine küsimus puudutab asjaomase toetusesaaja „põllumajandusliku majapidamise“ ala tõlgendamist. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib kindlaks teha, kas toetusesaaja peab järgima hea põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundi nõudeid kogu oma põllumajanduslikus majapidamises või üksnes sellel põllumajandusmaal, millele toetust taotletakse.
40.
Nimetatud kohus märgib, et Mardi talu ei kasutanud kivikalme alust maad põllumajandusmaana ega taotlenud selle maatüki jaoks abi. Kivikalme asus selle põllumassiivi servas, mille jaoks abi taotleti. Toetuse saaja ei ole nendele faktilistele asjaoludele vastu vaielnud, välja arvatud kivikalme asukoht. Mardi talu väitel on eelotsusetaotluse esitanud kohus sellekohaseid faktilisi asjaolusid vääralt kirjeldanud, kuna kivikalme oli rajatud maatükile, mis piirnes selle maatükiga, mille jaoks abi taotleti. Kivid olid olnud seal aastakümneid, muutes selle maa põllumajanduskõlbmatuks.
41.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et teine küsimus tekib vaid siis, kui vastus esimesele küsimusele on eitav. Mulle näib siiski (nagu Eesti valitsus ja komisjon märgivad), et see küsimus on tegelikult asjakohane ka jaatava vastuse korral. Sellepärast käsitlen teist küsimust eesmärgiga eelotsusetaotluses kirjeldatud probleemidele täielikult vastata.
42.
On väljaspool vaidlust, et kivikalme asus nõuetele vastavuse eeskirjade tähenduses toetusesaajaks oleva Mardi talu maal. Samuti ei ole vaidluse all, et kivikalme asupaik ei olnud see põllumajandustootmise üksus, mille jaoks abi taotleti.
43.
Mulle näib, et toetusesaaja peab igal juhul järgima nõuetele vastavuse eeskirju kogu põllumajanduslikus majapidamises, mitte ainult selle ala osas, mida kasutatakse põllumajandustootmiseks, mille jaoks abi taotletakse. Olen juba mõista andnud, et see kajastab minu arusaama artikli 72 lõike 1 punktist a koostoimes nõuetele vastavuse eeskirjadega määruse nr 1306/2013 VI jaotises. (
24
)
44.
Artikli 91 lõike 2 punktis b on sätestatud, et haldussanktsiooni kohaldatakse üksnes juhul, kui mittevastavus on asjaomasele toetusesaajale vahetult omistatava tegevuse või tegevusetuse tagajärg ning on täidetud üks või mõlemad järgmistest lisatingimustest: a) mittevastavus on seotud toetusesaaja põllumajandusliku tegevusega (käesoleval juhul see ei puutu asjasse); b) täitmata jätmine seondub toetusesaaja põllumajandusliku majapidamise maaga. „Põllumajanduslik majapidamine“ on artikli 91 lõike 3 punktis a määratletud kui kõik toetusesaaja juhitavad sama liikmesriigi territooriumil asuvad põllumajanduslikud tootmisüksused. (
25
) Sellest sõnastusest nähtub, et kui pädevad ametiasutused hindavad, kas nõuetele vastavuse eeskirju konkreetsel juhul täidetakse, on oluline toetusesaaja tegevus kogu põllumajandusliku majapidamise suhtes.
45.
Seda seisukohta toetab määruse nr 1306/2013 põhjendus 53, kus on märgitud, et määrusega nr 1782/2003 kehtestati põhimõte, mille kohaselt tuleb teatavate ühise põllumajanduspoliitika toetuste täielik väljamaksmine toetusesaajatele siduda muu hulgas maakasutusalaste eeskirjade järgimisega. Sellest tuleneva nõuetele vastavuse süsteemi kohaselt peavad liikmesriigid kehtestama sanktsioonid abi vähendamise või toetuse saajate hulgast väljaarvamise kujul. Põhjenduses 54 on lisatud, et nõuetele vastavuse süsteem hõlmab ühise põllumajanduspoliitika põhistandardeid näiteks keskkonna, kliimamuutuste ning maa hea põllumajandus- ja keskkonnaseisundi vallas – millest leiab kinnitust nende eeskirjade ulatuslikkus.
46.
Need eesmärgid hõlmavad laialdasi sihte, mida ei ole otsesõnu piiratud. See ei ole üllatav. Oleks raske õigustada avaliku sektori raha maksmist põllumajandustootjatele otsetoetusteks teatavate maatükkide tarvis, mis on nende üldise põllumajandusliku majapidamise osa, ja samas keskkonda kahjustava tegevuse sallimist sama põllumajandusliku majapidamise teistel maatükkidel, mida põllumajanduse otstarbel ei kasutata.
47.
Nende eeskirjade eesmärgile heidab samuti valgust määruse nr 1306/2013 seadusandlik kujunemislugu. Seadusandlike aktide järgnevus oli järgmine. Määrusega nr 1782/2003 (mille asendas määrus (EÜ) nr 73/2009 (
26
)) kehtestati põhimõte, et abi täielik väljamaksmine ühise põllumajanduspoliitika alusel toetuse saajatele peab olema seotud nõuetele vastavuse süsteemiga. Seejärel võeti mitu eraldi meedet, millega nähti ette ühise põllumajanduspoliitika seadusandlikud raamid aastateks 2014–2020, sealhulgas määrused nr 1306/2013 ja nr 1307/2013, millega tunnistati kehtetuks ja asendati määrus nr 73/2009. Määruses nr 1306/2013 on sätestatud eeskirjad, mis olid varem ette nähtud määruses nr 73/2009, eeskätt eeskirjad otsetoetusi käsitlevates sätetes kehtestatud kohustuste täitmise tagamiseks, sealhulgas kontroll ning haldusmeetmete ja haldussanktsioonide kohaldamine kohustuste täitmata jätmise korral, nõuetele vastavusega seotud eeskirjad, mis käsitlevad näiteks kohustuslikke majandamisnõudeid, head põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundit, asjakohaste meetmete seiret ja hindamist, ning eeskirjad seoses ettemaksete tegemise ja alusetute maksete tagasinõudmisega. (
27
)
48.
Seletuskirjas oma ettepanekule, millest sai määrus nr 1782/2003, märkis komisjon, tutvustades peatükis „Keskkonda, toiduohutust, loomade tervist ja heaolu ning tööohutust puudutavate standardite tugevdamine“ oma vaateid seoses säästva põllumajanduse pikemaajalise perspektiiviga:
„Kohustuslike Euroopa standardite osas, mis käsitlevad keskkonda, toiduohutust, loomade tervist ja heaolu ning tööohutust, kehtib põllumajandusettevõtte tasandil kohustuslik nõuetele vastavus. Toetuse lahtisidumist tootmisest, et hoida ära maa hülgamist ja sellele järgnevaid keskkonnaprobleeme, täiendab vajalik otsetoetuse saajate kohustus hoida kogu põllumajandusmaa heas põllumajandusseisundis.
Seda kohaldatakse põllumajandusettevõtte suhtes tervikuna ning sanktsioone saab kohaldada igale juhtumile, mil toetusesaaja põllumajandusettevõte eeskirju ei järgi. See kehtib kõikides sektorites ja nii kasutuses oleva kui ka kasutamata põllumajandusmaa suhtes.
Ühise põllumajanduspoliitika raames ühtset otsemakset või muid otsetoetusi saavatele põllumajandustootjatele, kes nendele kohustuslikele standarditele ei vasta, kohaldatakse sanktsioonide süsteemi. Sanktsioon seisneb abi osalises või täielikus vähendamises (olenevalt juhtumi raskusastmest)“. (
28
)
49.
Ühes hilisemas uuringus, mis käsitles keskkonnalepete mõju ühisele põllumajanduspoliitikale, on märgitud, et „nõuetele vastavus on üks 2003. aasta ühise põllumajanduspoliitika reformi põhiaspekte. Kohustusliku nõuetele vastavuse sisseseadmine tähendab, et alates 1. jaanuarist 2005 peavad otsetoetusi saavad põllumajandustootjad järgima rida kohustuslikke majandamisnõudeid, mis on sätestatud määruse nr 1782/2003 III lisas, ning hoidma toetuskõlbliku maa heas põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundis (GAEC) kooskõlas sama määruse IV lisas ette nähtud raamidega. Nõuetele vastavust käsitlevad nõuded viitavad kogu põllumajandusettevõttele ning samuti niisugusele maale ja põllumajandusettevõtte harudele, mille jaoks otsetoetust ei saada. Eeskirjade mittejärgimine viib otsetoetuse kindlamääralise vähendamiseni 3% (1–5%) võrra esimesel rikkumisjuhul ning 15–100% võrra, kui eeskirjade järgimata jätmine on tahtlik, olenevalt eeskirjade järgimata jätmise raskusastmest, ulatusest, püsivusest ja korduvusest. Seega tagatakse nii olemasolevate kohustuslike nõuete kui ka GAEC standardite täitmine otsetoetuste süsteemis kontrolli kaudu“. (
29
)
50.
Lõpuks on seletuskirjas, mis käsitleb komisjoni ettepanekut määruse nr 1306/2013 vastuvõtmiseks, märgitud: „Põllumajandus‑ ja metsandustootjaid kui peamisi maakasutajaid on vaja toetada selliste põllumajandustootmise ja tootmistavade rakendamisel ja säilitamisel, millest on kasu keskkonnaalaste ja kliimaeesmärkide saavutamisel, kuna turuhinnad selliste avalike hüvede pakkumist ei kajasta. Väga oluline on kasutada maapiirkondade eripalgelist potentsiaali ning sellega panustada kaasavasse majanduskasvu ja ühtekuuluvusse.“ (
30
)
51.
Seadusandlikust kujunemisloost nähtub seisukoht, et ühise põllumajanduspoliitika kontekstis on põllumajandustootjatel põllumajandustootmisest kaugemale ulatuvaid kohustusi. Samuti toimivad nad oma põllumajandusliku majapidamise maal keskkonna eestkostjatena („maa halduritena“). Nii toetab nõuetele vastavuse eeskirjade päritolu sellist määruse nr 1306/2013 tõlgendust, milles peetakse „põllumajanduslikuks majapidamiseks“ toetusesaaja põllumajanduslikku majapidamist tervikuna.
52.
Võib öelda, et küsimuse lahendamiseks sellest piisab. Täielikkuse huvides kaalun siiski põgusalt ka seda, kas see üksikasjalik seadusandlik süsteem toetab samuti seisukohta, et mõiste „põllumajanduslik majapidamine“ hõlmab maad, mille kohta ei ole abitaotlust esitatud.
53.
Asjasse puutuv õigusaktide kogum on väga kompleksne. Sellesse kuulub delegeeritud määrus nr 640/2014, mida tuleb mõistagi tõlgendada kooskõlas määrusega nr 1306/2013, s.o volitusmäärusega. (
31
) Lisaks terminitele „põllumajanduslik majapidamine“ ja „põllumajandusmaa“ on viimati nimetatud määruses kasutatud terminit „põld“, mis on määratletud määruse nr 1306/2013 artikli 67 lõike 4 punktis a. See säte on osa II peatükist „Ühtne haldus‑ ja kontrollisüsteem“, mida sisaldab määruse nr 1306/2013 V jaotis „Kontrollisüsteemid ja karistused“. Need sätted hõlmavad aspekte, mis on sisse seatud põllumajandustootjatele makstava liidu abi jaotamise tõhusaks seireks. (
32
)
54.
Delegeeritud määrusega nr 640/2014 on sisse seatud mitu üksikasjalikku tehnilist meedet. Muu hulgas on selles ette nähtud abi arvutamise alus, sealhulgas eeskirjad selle kohta, kuidas tegutseda teatavatel juhtudel, kui toetuskõlblikel aladel on maastikule iseloomulikke vorme või puid (artikli 1 punkt h). Ühtse pindalatoetuse määramisel peavad liikmesriigid tagama, et iga põld, mille toetusesaaja deklareerib, on usaldusväärselt kindlaks tehtud nii, et seda on võimalik leida ja mõõta (artikli 5 lõige 2), et pädevad asutused saaksid läbi viia vajaliku kontrolli.
55.
Delegeeritud määruse nr 640/2014 artikli 9 lõikes 2 on sätestatud, et kõiki määruse nr 1306/2013 II lisa kohaldamisalasse kuuluvaid maastikule iseloomulikke vorme, mis moodustavad osa põllu kogupindalast, tuleb käsitada selle põllu toetuskõlbliku pindala osana. (
33
)
56.
Käesolevas asjas aga ei ole küsimus selles, kas kivikalme asupaik oli toetuskõlblik. Küsimus on hoopis selles, kas siseriiklikud õigusnormid, millega on seatud ühise põllumajanduspoliitika raames abi saamise tingimuseks kivikalme säilitamine piirneva maatüki servas, (
34
) on liidu õigusega kooskõlas. Nii ei saa see, kas kivikalme asus põllul, mis ise kvalifitseerus liidu abi jaoks delegeeritud määruse nr 640/2014 artikli 9 lõike 2 tähenduses, mõjutada määruse nr 1306/2013 artikli 2 punkti d ja artikli 91 lõike 3 tähenduses termini „põllumajanduslik majapidamine“ õiget tõlgendust.
57.
Samas võib praktika tasandil olla abi sellest, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus teeb kindlaks, kas Mardi talu näitas maad, kus kivikalme asus, osana põllu toetuskõlblikust pindalast delegeeritud määruse nr 640/2014 tähenduses. Kui tuvastatakse, et see nii oli, ei oleks selle järeldusega kooskõlas otsus, et selle maa suhtes, kus kivikalme asus, ei kohaldata haldussanktsiooni lihtsalt seetõttu, et seda maatükki põllumajandustootmiseks ei kasutatud. Muidu püüaks Mardi talu kahte head asja korraga saada. Kui põllumajandustootja näitab abi taotlemisel kinnismälestise asupaika põlluna, ei saa ta samal ajal väita, et tema tegevusele sellel maal ei saa kohaldada haldussanktsioone, sest seda ei kasutata põllumajandustootmiseks.
58.
Lisan, et vastupidine tõlgendus (nõuetele vastavusega seotud kohustuste piirdumine tegelikult haritavate põllumajandusliku majapidamise maatükkidega) muudaks ebaausate isikute jaoks nendest kohustustest kõrvalehoidumise liigagi lihtsaks. Nii võib põllumajandustootja esimesel aastal jätta ebamugavat maastikule iseloomulikku vormi (nt tuhandeaastane puu või rauaaegse linnuse varemed) sisaldava maatüki otsetoetuse taotluses märkimata. Seejärel, kandmata rahalist karistust nõuetele vastavusega seotud kohustuse tahtliku rikkumise eest, lõikab põllumajandustootja selle puu maha või lükkab kindluse varemed buldooseriga kokku. Tekkinud prahi veab ta oma maalt ära, seega suurendades tootmiseks kasutada olevat pindala ja potentsiaalset kasumit. Seejärel hõlmab ta selle maatüki teisel aastal otsetoetuse taotlusse kui haritava maa. Kui olukorda selliselt kirjeldada, saab selgeks, miks toimib liidu seadusandja kehtestatud süsteem korralikult vaid siis, kui nõuetele vastavusega seotud kohustused kehtivad kõikide toetusesaaja põllumajanduslikku majapidamist moodustavate maatükkide suhtes, olenemata sellest, kas neid ühel või teisel konkreetsel ajal tegelikult haritakse või mitte.
59.
Minu arvates järeldub sellest, et määruse nr 1306/2013 artikli 72 lõike 1 punkti a ja VI jaotise kohaste nõuetele vastavuse eeskirjade tähenduses peab toetusesaaja järgima maa heas põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundis hoidmise nõudeid kogu oma põllumajandusliku majapidamise, mitte kõigest selle konkreetse põllumajandusmaa suhtes, mille jaoks on abi taotletud.
Ettepanek
60.
Nendel kaalutlustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tartu Halduskohtu (Eesti) küsimusele järgmiselt:
–
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta artiklite 93 ja 94 kohaselt võib liikmesriik hõlmata oma õigusnormidesse, mis on seotud selle määruse II lisas loetletud maa heas põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundis hoidmise standarditega (GAEC), nõudeid seoses kinnismälestiste, nagu kivikalmed, säilitamisega, niivõrd kui need nõuded aitavad kaasa selliste mälestiste kui maastikule iseloomulike vormide säilitamisele või vajaduse korral elupaikade halvenemise ärahoidmisele.
–
Kui otsetoetuse saaja ei järgi nõuetele vastavuse eeskirju, eeskätt sellega, et ta ei säilita kinnismälestist, nagu siseriiklikud õigusnormid nõuavad, võimaldab määruse nr 1306/2013 VI jaotis kohaldada asjakohast haldussanktsiooni vastavalt komisjoni 11. märtsi 2014. aasta delegeeritud määruse (EL) nr 640/2014, millega täiendatakse määrust nr 1306/2013 ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi osas, otsetoetuste, maaelu arengu toetuse ja nõuetele vastavuse süsteemiga seoses kohaldatavatest maksetest keeldumise ja nende tühistamise tingimuste osas ning kõnealuste toetuste ja süsteemiga seotud halduskaristuste osas, artiklile 39.
–
Määruse nr 1306/2013 artikli 72 lõike 1 punkti a ja VI jaotise kohaste nõuetele vastavuse eeskirjade tähenduses peab toetusesaaja järgima maa heas põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundis hoidmise nõudeid kogu oma põllumajandusliku majapidamise, mitte kõigest selle konkreetse põllumajandusmaa suhtes, mille jaoks on abi taotletud.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008 (ELT 2013, L 347, lk 549).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 637/2008 ja (EÜ) nr 73/2009 (ELT 2013, L 347, lk 608).
(
4
)	Määruses nr 1307/2013 sätestatud ühiseeskirjad on kohaldatavad selle määruse I lisas loetletud toetuskavade suhtes, mida nimetatakse otsetoetusteks. Nende hulka kuulub ühtse pindalatoetuse kava (artikli 1 punkt a). See kava on lihtsustatud üleminekukava põllumajandustootjatele sissetulekutoetuste maksmiseks, mida pakuti Euroopa Liiduga 2004. aastal ühinenud liikmesriikidele nende ühinemiskuupäeval, et hõlbustada otsetoetuste rakendamist. Viitan nende ühiseeskirjade alusel toetusesaajatele antud otsetoetustele käesolevas ettepanekus kui „abile“.
(
5
)	Määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkt a.
(
6
)	Määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkt b.
(
7
)	Määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkt e.
(
8
)	Põhjenduses 53 on märgitud, et määrusega nr 1306/2013 seatakse sisse põhimõte, mille kohaselt tuleks rahalise toetuse täielik maksmine toetusesaajatele siduda nõuetele vastavuse eeskirjade järgimisega. Põhjendus 54 kinnitab, et need eeskirjad hõlmavad põhistandardeid, sealhulgas neid, mis puudutavad maa head põllumajandus‑ ja keskkonnaseisundit. Vt samuti määruse nr 1306/2013 artikli 1 punkt d.
(
9
)	Määruse nr 1306/2013 artikli 67 lõikes 4 on „põld“ määratletud kui „ühtne maatükk, mille on deklareerinud üks põllumajandustootja ja millel ei kasvatata rohkem kui üht põllukultuurirühma; kui määruse (EL) nr 1307/2013 kontekstis on nõutav eraldi deklaratsioon sama põllukultuurirühma all oleva maa-ala kasutusviisi kohta, siis kõnealune konkreetne kasutusviis piirab põllu mõistet vajaduse korral veelgi; […]“.
(
10
)	Määruse nr 1306/2013 artikli 92 kohaselt on toetusesaaja isik, kes saab otsetoetust.
(
11
)	Põhjenduses 58 on märgitud, et määruses nr 1306/2013 ette nähtud nõuetele vastavuse süsteem on ulatuslikum kui varasemates õigusaktides (vt ka käesoleva ettepaneku punkt 47). Süsteem „peaks seega hõlmama raamistikku, mille alusel peavad liikmesriigid kehtestama heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise riiklikud standardid. Liidu raamistik peaks hõlmama ka eeskirju vee, mulla, süsinikuvarude, elurikkuse ja maastikuga seotud küsimuste paremaks käsitlemiseks ning ka maa minimaalset hooldustööde taset“.
(
12
)	11. märtsi 2014. aasta määrus, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1306/2013 ühtse haldus‑ ja kontrollisüsteemi osas, otsetoetuste, maaelu arengu toetuse ja nõuetele vastavuse süsteemiga seoses kohaldatavatest maksetest keeldumise ja nende tühistamise tingimuste osas ning kõnealuste toetuste ja süsteemiga seotud halduskaristuste osas (ELT 2014, L 181, lk 48).
(
13
)	Vastavalt delegeeritud määruse nr 640/2014 artikli 1 punktid b ja h.
(
14
)	Nagu see on määratletud määruse nr 1306/2013 artikli 67 lõikes 4; vt ka sama määruse põhjendused 43–45.
(
15
)	Vt delegeeritud määruse nr 640/2014 põhjendus 11.
(
16
)	Eelotsusetaotluses on selle esitanud kohus viidanud maaeluministri 17. aprilli 2015. aasta määruse nr 32 „Otsetoetuste saamise üldised nõuded, ühtne pindalatoetus, kliima‑ ja keskkonnatoetus ning noore põllumajandustootja toetus“ §‑le 8.
(
17
)	Eelotsusetaotluses osutab selle esitanud kohus põllumajandusministri 14. jaanuari 2015. aasta määruse nr 4 „Maa heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise nõuded“ § 3 lõikele 9, kus on viidatud muinsuskaitseseaduse § 3 lõikele 2.
(
18
)	Vt mh 10. mai 2001. aasta kohtuotsus Rundgren, C‑389/99, EU:C:2001:264, punkt 41, ja 16. juuli 2009. aasta kohtuotsus Horvath, C‑428/07, EU:C:2009:458, punkt 34.
(
19
)	16. juuli 2009. aasta kohtuotsus, C‑428/07, EU:C:2009:458.
(
20
)	Nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrus, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001 (ELT 2003, L 270, lk 1; ELT eriväljaanne 03/40, lk 269).
(
21
)	16. juuli 2009. aasta kohtuotsus Horvath, C‑428/07, EU:C:2009:458, punktid 26, 27 ja 32.
(
22
)	16. juuli 2009. aasta kohtuotsus Horvath, C‑428/07, EU:C:2009:458, punktid 41–43.
(
23
)	Vt nt 9. juuni 2016. aasta kohtuotsus Planes Bresco, C‑333/15 ja C‑334/15, EU:C:2016:426, punkt 47.
(
24
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 29.
(
25
)	Määruse nr 1306/2013 artikli 2 punktis d on „põllumajanduslik majapidamine“ määratletud viitega määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punktile b, välja arvatud juhul, kui kohaldatakse määruse nr 1306/2013 VI jaotises sätestatud eeskirju nõuetele vastavuse kohta. Vt käesoleva ettepaneku punktid 4–8.
(
26
)	Nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määrus, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003 (ELT 2009, L 30, lk 16).
(
27
)	Vt määruse nr 1306/2013 põhjendused 53 ja 58.
(
28
)	21. jaanuari 2003. aasta ettepanek võtta vastu nõukogu määrus, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, KOM(2003) 23 lõplik, lk 10 (kohtujuristi kursiiv).
(
29
)	Gay, S. H., Osterburg, B., Baldock, D. ja Zdanowicz, A., „Recent evolution of the EU Common Agricultural Policy (CAP): state of play and environmental potential“, märts 2005, lk 36 (kohtujuristi kursiiv).
(
30
)	Euroopa Komisjoni 12. oktoobri 2011. aasta ettepanek, COM(2011) 628 final/2, lk 3.
(
31
)	Käsitlen nõukogu määruste ja komisjoni rakendusmääruste vahelist suhet üksikasjalikumalt oma ettepanekus kohtuasjas Teglgaard ja Fløjstrupgård, C‑239/17, EU:C:2018:328, punktid 38–46.
(
32
)	Vt määruse nr 1306/2013 põhjendused 43–45.
(
33
)	Vt delegeeritud määruse nr 640/2014 põhjendus 11.
(
34
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 18.