62024CJ0588
EUROOPA KOHTU OTSUS (kümnes koda)
15. jaanuar 2026 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Konkurents – ELTL artikkel 101 – Keelatud kokkulepete lubamatus – Konkurentsiõiguse normide rikkumise menetlused, mida viivad läbi liikmesriikide konkurentsiasutused – Mõistliku aja järgimine – Rikkumismenetluse uurimisstaadiumi lõpetamise tähtaeg – Liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad liikmesriigi konkurentsiasutusel seda tähtaega ühepoolselt pikendada, kui esinevad asjaolud, mille tõttu suureneb menetluse eseme ulatus või puudutatud ettevõtjate arv – Hea halduse üldpõhimõte – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47 – Tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte – Ettevõtjate kaitseõigus – Tõhususe põhimõte
Kohtuasjas C‑588/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 26. augusti 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 10. septembril 2024, menetluses
Imballaggi Piemontesi Srl
versus
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM),
menetluses osalesid:
DS Smith Holding Italia SpA,
Associazione Italiana Scatolifici (ACIS),
EUROOPA KOHUS (kümnes koda),
koosseisus: koja president J. Passer, viienda koja president M. L. Arastey Sahún (ettekandja) ja kohtunik D. Gratsias,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Imballaggi Piemontesi Srl, esindajad: avvocati E. R. Desana, M. E. Musumeci ja T. S. Musumeci,
–
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM), esindaja: avvocato dello Stato P. Gentili,
–
Itaalia valitsus, esindaja: S. Fiorentino, keda abistasid avvocati dello Stato A. Jacoangeli ja L. Reali,
–
Kreeka valitsus, esindaja: K. Boskovits,
–
Portugali valitsus, esindajad: C. Alves, P. Barros da Costa ja A. Nogueira,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: E. Rousseva ja P. Tomassi,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklite 41 ja 47 ja Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artikli 6 tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud Imballaggi Piemontesi Srl-i ja Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (konkurentsi ja turu järelevalve amet, Itaalia; edaspidi „AGCM“) vahelises kohtuvaidluses karistuste üle, mille viimane määras Imballaggi Piemontesile konkurentsivastase kokkuleppe eest.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
EL toimimise leping
3
ELTL artikli 101 lõikes 1 on ette nähtud:
„Siseturuga on kokkusobimatud ja keelatud kõik sellised ettevõtjatevahelised kokkulepped, ettevõtjate ühenduste otsused ja kooskõlastatud tegevus, mis võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning mille eesmärgiks või tagajärjeks on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi siseturu piires […]“.
Harta
4
Harta artiklis 41 „Õigus heale haldusele“ on sätestatud:
„1.   Igaühel on õigus sellele, et [Euroopa L]iidu institutsioonid, organid ja asutused käsitleksid tema küsimusi erapooletult, õiglaselt ning mõistliku aja jooksul.
2.   See õigus kätkeb:
a)
igaühe õigust, et teda kuulatakse ära enne seda, kui tema suhtes kohaldatakse üksikmeedet, mis võib teda kahjustada;
[…]
c)
asutuste kohustust põhjendada oma otsuseid.
[…]“.
5
Harta artikkel 47 „Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele“ sätestab:
„Igaühel, kelle liidu õigusega tagatud õigusi või vabadusi rikutakse, on selles artiklis kehtestatud tingimuste kohaselt õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus.
Igaühel on õigus õiglasele ja avalikule asja arutamisele mõistliku aja jooksul sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus. […]
[…]“.
Itaalia õigus
Seadus nr 287/90
6
10. oktoobri 1990. aasta seaduse nr 287 „Normid konkurentsi ja turu kaitsmiseks“ (legge n. 287 – Norme per la tutela della concorrenza e del mercato; GURI nr 240, 13.10.1990, lk 3) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „seadus nr 287/90“) on artikli 1 „Kohaldamisala ja seos [liidu] õigusega“ lõikes 4 sätestatud:
„Käesoleva jaotise sätteid tõlgendatakse konkurentsi valdkonnas kohaldatavatest [liidu] õiguse põhimõtetest lähtudes.“
7
Seaduse artikli 12 „Uurimispädevus“ lõikes 1 quater on ette nähtud:
„ELTL artikli 101 või 102 või käesoleva seaduse artikli 2 või 3 rikkumise menetlustes, sealhulgas käesolevas II peatükis nimetatud [AGCMi] õiguste teostamisel järgitakse liidu õiguse üldpõhimõtteid ja [hartat]“.
8
Seaduse artikli 14 „Uurimine“ lõikes 1 on sätestatud:
„ELTL artikli 101 või 102 artikli või käesoleva seaduse artikli 2 või 3 eeldatava rikkumise korral viib [AGCM] mõistliku aja jooksul läbi uurimise ja teatab uurimise algatamisest puudutatud ettevõtjatele ja üksustele. Ettevõtjate ja üksuste omanikel või seaduslikel esindajatel on õigus olla ära kuulatud kas isiklikult või selleks volitatud isiku kaudu uurimisest teatamise ajal kindlaks määratud tähtaja jooksul ning neil on õigus esitada uurimise igas staadiumis seisukohti ja arvamusi ning õigus olla uuesti ära kuulatud enne uurimise lõpetamist.“
Vabariigi Presidendi dekreet nr 217/98
9
Vabariigi Presidendi 30. aprilli 1998. aasta dekreedi nr 217 konkurentsi ja turu järelevalve ameti pädevusse kuuluvate uurimismenetluste kohta (Decreto del Presidente della Repubblica n. 217 – Regolamento recante norme in materia di procedure istruttorie di competenza dell’Autorità garante della concorrenza e del mercato; GURI nr 158, 9.7.1998) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „Vabariigi Presidendi dekreet nr 217/98“) artikli 6 lõikes 3 on ette nähtud:
„Uurimise algatamise otsuses tuleb märkida eeldatavate rikkumiste peamised asjaolud, menetluse lõpetamise tähtaeg, menetluse eest vastutav isik, talitus, kus saab menetlusdokumentidega tutvuda, ning tähtaeg, mille jooksul puudutatud ettevõtjad ja üksused võivad kasutada [seaduse nr 287/90] artikli 14 lõikes 1 sätestatud õigust olla ära kuulatud.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
10
AGCM algatas 22. märtsi 2017. aasta otsusega seaduse nr 287/90 artikli 14 alusel rikkumismenetluses uurimise (edaspidi „vaidlusalune uurimismenetlus“) 19 äriühingu, sealhulgas Imballaggi Piemontesi suhtes, et tuvastada ELTL artikli 101 võimalikud rikkumised seoses nende osalemisega väidetavas kartellikokkuleppes lainepapi lehtede turul, ehk nn lainepapikartellis. Selle otsusega määrati uurimismenetluse lõpetamise tähtajaks 31. mai 2018.
11
5. juuli 2017. aasta otsusega kaasati sellesse uurimismenetlusse veel kolm äriühingut osalemise tõttu selles eeldatavas kartellis, ning neli äriühingut, sh Imballaggi Piemontesi, osalemise tõttu ühes teises eeldatavas pakendituru kartellis, nn pakendikartellis, millega rikuti ELTL artiklit 101.
12
5. detsembri 2017. aasta otsusega laiendati kõnealust uurimismenetlust veel kahele äriühingule osalemise tõttu eeldatavas lainepapikartellis ja kaheksale äriühingule osalemise tõttu eeldatavas pakendikartellis.
13
31. jaanuari 2018. aasta otsusega pikendati selle uurimismenetluse lõpetamise tähtaega – milleks oli esialgu 31. mai 2018 – 31. detsembrini 2018.
14
9. mai 2018. aasta otsusega laiendati kõnealust uurimismenetlust veel neljale äriühingule nende osalemise tõttu eeldatavas lainepapikartellis ja kahele äriühingule osalemise tõttu eeldatavas pakendikartellis.
15
31. oktoobri 2018. aasta otsusega laiendati esiteks seda uurimismenetlust kolmele äriühingule nende osalemise tõttu eeldatavas lainepapikartellis ja veel kuuele äriühingule osalemise tõttu eeldatavas pakendikartellis.
16
Teiseks laiendati uurimismenetluse eset, hõlmates sellesse ka teemad, nagu esiteks lainepapi lehtede tootmise piiramisele või kontrollimisele suunatud tegevus, teiseks 2004. aasta hinnakirjade kindlaksmääramine kooskõlastatult ning kolmandaks pakenditurul toimunud ELTL artiklit 101 rikkuv klientide jagamine hankemenetlustes, mille viimased olid välja kuulutanud.
17
Lõpuks pikendati 31. oktoobri 2018. aasta otsusega veel teist korda uurimismenetluse lõpetamise tähtaega ja määrati uueks tähtajaks 19. juuli 2019.
18
Vaidlusaluse uurimismenetluse lõpetamise otsus tehti 17. juulil 2019. AGCM tuvastas selles otsuses, et Imballaggi Piemontesi oli osalenud lainepapikartellis ning määras äriühingule 6147746 euro suuruse trahvi.
19
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia) jättis 24. mai 2021. aasta kohtuotsusega rahuldamata selle otsuse peale esitatud Imballaggi Piemontesi kaebuse.
20
Äriühing esitas nimetatud kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Consiglio di Statole (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu), kes rahuldas 1. märtsi 2023. aasta kohtuotsusega apellatsioonkaebuse osaliselt ja rahuldas esimeses kohtuastmes esitatud kaebuse, kuid üksnes trahvisumma osas.
21
Imballaggi Piemontesi esitas 1. märtsi 2023. aasta kohtuotsuse peale samale kohtule teistmisavalduse. Selle avalduse läbivaatamisel esitaski Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, käesoleva eelotsusetaotluse.
22
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kõnealune uurimismenetlus oli erakordselt keeruline, kuna see puudutas kahe ELTL artikliga 101 vastuolus oleva kartelli – lainepapi- ja pakendikartelli – tuvastamist, ning et uurimismenetluses osalenud ettevõtjate arv on suurenenud, samuti on selle ese aja jooksul laienenud. Seetõttu tuli menetluse lõpetamise tähtaega pikendada kahel korral, et ühelt poolt tagada, et AGCM saaks nõuetekohaselt ja tõhusalt täita oma seadusjärgseid ülesandeid, kaitstes vaba konkurentsi ELTL artiklite 101 ja 102 alusel, ning teiselt poolt tagada kaitseõigused nii nendele ettevõtjatele, keda see uurimismenetlus alguses puudutas, kui ka nendele, kes sellesse menetlusse hiljem kaasati.
23
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et ükski liidu ega liikmesriigi õigusnorm ei näe ette imperatiivset tähtaega konkurentsivastase kokkuleppe tuvastamiseks algatatud haldusmenetluste lõpetamiseks.
24
Riigisiseses õiguses ei ole uurimismenetluse maksimaalset kestust kindlaks määratud. Vabariigi Presidendi dekreedi nr 217/98 artikli 6 lõikes 3 on nimelt sätestatud, et uurimise alustamise otsuses peab muu hulgas olema märgitud uurimismenetluse lõpetamise tähtaeg, andes seega AGCMile kaalutlusõiguse, mis võimaldab tal määrata tähtaja täiesti sõltumatult, olenevalt iga menetluse keerukusest.
25
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas uurimise algatamise otsuses märgitud lõpetamise tähtaega tuleb pidada imperatiivseks või kas – nagu see kohus kaldub arvama –AGCM peab saama seda tähtaega põhjendatud aktiga ühepoolselt pikendada, kui ilmnevad asjaolud, mis muudavad uurimise keerulisemaks, kui see asutus oli esialgu arvanud.
26
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, et Vabariigi Presidendi dekreedi nr 217/98 artikli 6 lõige 3 ei määratle menetluse lõpetamise tähtaega imperatiivsena.
27
Teiseks tuleks järgida kohtupraktikat, mis tuleneb Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 29. mai 2018. aasta kohtuotsusest, mille kohaselt on AGCM pädev nii uurimismenetluse lõpetamiseks vajaliku aja eraldi igal üksikjuhul kindlaks määrama kui ka uurimise käigus seda aega muutma, kui ta teeb seda enne algul kindlaks määratud lõpetamistähtaja möödumist ja nõuetekohaselt põhjendatud aktiga.
28
Oma kohtuotsustes on Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) teiste riiklike kontrolli- ja järelevalveasutuste poolt läbiviidavate menetluste kohta tuvastanud, et kõigi nende asutuste suhtes kohaldatavates riigisisestes õigusnormides ette nähtud lõpetamistähtajad on imperatiivsed. Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab siiski, et see ei ole nii AGCMi poolt konkurentsi valdkonnas läbiviidavate menetluste puhul, mille suhtes Vabariigi Presidendi dekreet nr 217/98 uurimismenetluse lõpetamise tähtaega ette ei näe, jättes selle määramise AGCMi otsustada olenevalt iga juhtumi keerukusest.
29
Kolmandaks viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus 28. veebruari 2013. aasta kohtuotsuse Arango Jaramillo jt vs. EIP (uuesti läbivaatamine), C‑334/12 RX-II, EU:C:2013:134) punktile 28, millest nähtub, et kui menetluse kestust ei ole liidu õigusnormiga kindlaks määratud, tuleb seda, kas aeg, mis institutsioonil kulus asjaomase akti vastuvõtmiseks, on „mõistlik“, hinnata iga juhtumi kõigi asjaolude alusel, võttes eelkõige arvesse vaidluse tähtsust huvitatud isiku jaoks, juhtumi keerukust ja menetluses osalejate käitumist. Ta täpsustab, et nimetatud kohtuotsuse punktis 29 otsustas Euroopa Kohus samuti, et seda, kas tegemist on mõistliku ajaga, ei tule kindlaks teha lähtuvalt täpsest, abstraktselt määratletud ajalisest piirist, vaid seda tuleb hinnata iga üksikjuhtumi asjaoludest lähtuvalt.
30
Lisaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Üldkohtu 27. juuni 2012. aasta otsuse Bolloré vs. komisjon (T‑372/10, EU:T:2012:325) punktist 105 nähtub esiteks, et mõistliku aja ületamine saab olla rikkumise tuvastanud otsuse tühistamise alus üksnes siis, kui on tõendatud, et selle põhimõtte rikkumine kahjustas puudutatud ettevõtjate kaitseõigusi, ja teiseks, et kui see konkreetne olukord kõrvale jätta, ei mõjuta mõistliku aja jooksul otsuse tegemise kohustuse täitmata jätmine haldusmenetluse õiguspärasust.
31
Selles kontekstis on puudutatud ettevõtjad kohustatud piisavalt täpselt tõendama, et neil on olnud raske end Euroopa Komisjoni väidete vastu kaitsta, täpsustades, milliseid dokumente või ütlusi nad enam ei saa kasutada ja miks see nende kaitset kahjustab.
32
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kinnitab, et käesoleval juhul ei ole mingit kahtlust, et Imballaggi Piemontesi ei ole näidanud, kuidas kõnealuse uurimismenetluse lõppemise tähtaja pikendamine kahjustas tema kaitseõiguste teostamist. Vastupidi, tähtaega otsustati pikendada selleks, et võimaldada võistlevat menetlust asjaomaste ettevõtjatega ja järelikult nende kaitseõiguste täielikku teostamist seoses selle menetluse subjektiivse ja objektiivse laiendamisega, st menetluse käigus ilmnenud uute asjaoludega. Ta nõustub seega AGCMi arvamusega, kes leiab, et algselt ette nähtud menetluse lõpetamise tähtaja pikendamise keelamine sellistes keerukates kohtuasjades tooks kaasa süsteemse ohu, et liidu konkurentsiõiguse rikkumistena käsitatav tegevus jääb karistamata, mis aga rikuks tõhususe põhimõtet.
33
Kokkuvõttes rõhutab see kohus, et isegi kui asuda seisukohale, et AGCMi poolt vastuväiteteatises kindlaks määratud uurimismenetluse lõpetamise tähtaeg on imperatiivset laadi, kaotaks see asutus üksnes oma karistamisõiguse, mitte aga oma „sunnipädevust“, st kaotamata õigust keelatud kokkulepe tuvastada ja keelata puudutatud ettevõtjatel tulevikus sama moodi käituda.
34
Neil asjaoludel otsustas Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [harta] artiklitega 41 ja 47 ning [EIÕK] artikliga 6 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis ei näe konkurentsi piiravate tegevuste järelevalve valdkonnas karistuste määramise volituste kasutamise eesmärgil ja ilma et see piiraks vastavate volituste kasutamist, sõnaselgelt ette niisuguse menetluse lõpetamise tähtaja kohustuslikku laadi, mille [AGCM] määrab kindlaks vastuväiteteatises, lubades konkurentsiametil põhistatud aktidega viidatud lõpetamistähtaega ühepoolselt pikendada, kui ilmnevad asjaolud, mille tõttu tuleb rikkumise tuvastamise menetluse eseme ulatust või puudutatud isikute ringi suurendada?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
35
Kõigepealt tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel pooleli oleva kohtuasja lahendada (17. juuli 1997. aasta kohtuotsus Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, punkt 22). Seda arvestades peab Euroopa Kohus talle esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastama (vt 28. novembri 2000. aasta kohtuotsus Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, punkt 18, ja 4. septembri 2025. aasta kohtuotsus C. J. (Euroopa vahistamismäärusele järgneva karistuse täideviimine), C‑305/22, EU:C:2025:665, punkt 88).
36
Esimesena tuleb märkida, et käesoleval juhul nimetab eelotsusetaotluse esitanud kohus liidu õiguse sätetena, mida on tema arvates vaja tõlgendada, harta artikleid 41 ja 47.
37
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et harta kohaldamisala on liikmesriikide tegevuse osas määratletud harta artikli 51 lõikes 1, mille kohaselt on harta sätted liikmesriikidele ette nähtud liidu õiguse kohaldamise korral, kusjuures see säte kinnitab väljakujunenud praktikat, mille kohaselt on liidu õiguskorras tagatud põhiõigused kohaldatavad kõikides liidu õigusega reguleeritud olukordades, ent mitte väljaspool neid olukordi (vt 26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, punkt 19, ja 6. märtsi 2025. aasta kohtuotsus D. K. (kohtunikule määratud kohtuasjade ümberjaotamine), C‑647/21 ja C‑648/21, EU:C:2025:143, punkt 38).
38
Eelotsusetaotlusest nähtub, et põhikohtuasi puudutab riigisiseseid õigusnorme, mis käsitlevad liikmesriigi konkurentsiasutuse poolt liidu konkurentsiõiguse, täpsemalt ELTL artikli 101 rakendamiseks läbiviidava menetluse uurimisstaadiumidele kohaldatavaid tähtaegu.
39
See tähendab, et põhikohtuasjas kõne all olevate liikmesriigi õigusnormidega kohaldatakse liidu õigust harta artikli 51 lõike 1 tähenduses. Seega on harta põhikohtuasjas kohaldatav.
40
Teisena, kuna eelotsuse küsimus puudutab ka EIÕK artiklit 6, tuleb meelde tuletada, et kuigi EIÕKga tunnustatud põhiõigused on liidu õiguse üldpõhimõtted, nagu kinnitab ELL artikli 6 lõige 3, ning kuigi harta artikli 52 lõikes 3 on sätestatud, et hartas sisalduvate selliste õiguste tähendus ja ulatus, mis vastavad EIÕKga tagatud õigustele, on samad, mis neile nimetatud konventsiooniga ette on nähtud, ei kujuta viimane endast formaalselt liidu õiguskorda integreeritud õigusinstrumenti seni, kuni liit ei ole konventsiooniga ametlikult ühinenud (18. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Préfet du Gers ja Institut national de la statistique et des études économiques, C‑716/22, EU:C:2024:339, punkt 50 ja viidatud kohtupraktika).
41
Selle kohta on Euroopa Kohus otsustanud, et liidu õiguse tõlgendamisel ning liidu õigusaktide kehtivuse hindamisel tuleb lähtuda hartaga tagatud põhiõigustest (18. aprill 2024. aasta kohtuotsus Préfet du Gers ja Institut national de la statistique et des études économiques, C‑716/22, EU:C:2024:339, punkt 51 ning seal viidatud kohtupraktika).
42
Tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte on liidu õiguse põhimõte, mis on nüüd sätestatud harta artiklis 47. See artikkel 47 tagab liidu õiguses EIÕK artikli 6 lõikega 1 ja artikliga 13 tagatud kaitse. Seega tuleb viidata üksnes nimetatud artiklile 47 (16. mai 2017. aasta kohtuotsus Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
43
Kolmandana tuleb seoses harta artikliga 41 meelde tuletada, et selle artikli sõnastusest nähtub selgelt, et see ei ole suunatud mitte liikmesriikidele, vaid üksnes liidu institutsioonidele, organitele ja asutustele (22. septembri 2022. aasta kohtuotsus Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság jt, C‑159/21, EU:C:2022:708, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
44
Samas, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus mõistliku aja järgimise kohta liikmesriigi konkurentsiasutuste läbiviidavates liidu konkurentsiõiguse kohaldamist puudutavates menetlustes, siis tuleb samuti meelde tuletada, et harta artiklis 41 sätestatud õigus heale haldusele kajastab liidu õiguse üldpõhimõtet, mida kohaldatakse liikmesriikide suhtes nende poolt selle õiguse rakendamisel (vt selle kohta 22. septembri 2022. aasta kohtuotsus Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság jt, C‑159/21, EU:C:2022:708, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
45
Samuti nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et mõistliku aja järgimine konkurentsipoliitikat puudutava haldusmenetluse läbiviimisel on liidu õiguse üldpõhimõte (vt selle kohta 21. septembri 2006. aasta kohtuotsus Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vs. komisjon, C‑105/04 P, EU:C:2006:592, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika), mida on muu hulgas korratud osana õigusest heale haldusele harta artikli 41 lõikes 1.
46
Lõpuks on neljandana eelotsusetaotluses viidatud ka tõhususe põhimõttele.
47
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ELTL artiklit 101 – arvestades õiguse heale haldusele üldpõhimõttega, harta artikliga 47 ja tõhususe põhimõttega – tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis ei näe liikmesriigi konkurentsiasutuse läbiviidava konkurentsivastase tegevuse tuvastamise menetluse suhtes sõnaselgelt ette, et selle menetluse uurimisstaadiumi lõpetamise tähtaeg, mille see asutus on vastuväiteteatises kindlaks määranud, on imperatiivne, mistõttu nimetatud asutus võib seda tähtaega põhjendatud aktidega ühepoolselt pikendada, kui ilmnevad asjaolud, mis toovad kaasa menetluse eseme või sellesse kaasatavate ettevõtjate arvu suurenemise.
48
Sellega seoses, kuna puuduvad liidu erinormid, mis reguleeriksid liikmesriigi konkurentsiasutuste poolt konkurentsiõiguse rikkumiste tuvastamise ja nende rikkumiste eest karistuste määramise menetlustähtaegu, on liikmesriikide ülesanne selle valdkonna riigisisesed menetlusnormid kehtestada ja neid kohaldada (vt selle kohta 30. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Caronte & Tourist, C‑511/23, edaspidi kohtuotsus Caronte & Tourist, EU:C:2025:42, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
49
Liikmesriigid peavad selle pädevuse teostamisel siiski järgima liidu õigust. Arvestades tõhususe põhimõtet, ei tohi nad muuta liidu õiguse rakendamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks ning konkreetselt konkurentsiõiguse valdkonnas peavad nad jälgima, et nende kehtestatavad või kohaldatavad normid ei kahjustaks ELTL artiklite 101 ja 102 tulemuslikku kohaldamist (kohtuotsus Caronte & Tourist, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
50
Seega peavad riigisisesed õigusnormid, millega määratakse kindlaks liikmesriigi konkurentsiasutuste poolt rikkumiste tuvastamise ja karistuste määramise menetlustähtajad, olema koostatud nii, et tasakaalus oleks ühelt poolt õiguskindluse tagamise ja mõistliku aja jooksul kohtuasja menetlemise tagamise eesmärgid (mis on liidu õiguse üldpõhimõtted) ning teiselt poolt ELTL artiklite 101 ja 102 tegelik ja tõhus rakendamine, et järgida avalikku huvi, milleks on konkurentsi kahjustavate kokkulepete või tegevustega siseturu toimimise kahjustamise vältimine (vt selle kohta 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, punkt 49).
51
Selleks et teha kindlaks, kas riigisiseste tähtaegade süsteem sellist tasakaalu järgib, tuleb arvesse võtta eelkõige asjaomase tähtaja pikkust ja kogu süsteemi kohaldamise korda, sh tähtaja kulgema hakkamise aeg, selle kulgema hakkamise kord ning selle peatamise või katkemise kord (kohtuotsus Caronte & Tourist, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
52
Samuti tuleb arvesse võtta konkurentsiõiguse valdkonna asjade eripära, täpsemalt asjaolu, et need juhtumid nõuavad reeglina keerulist faktilist ja majanduslikku analüüsi (kohtuotsus Caronte & Tourist, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
53
Lisaks, selleks et kehtestada mõistlikud ajalised piirid menetlustele, mille riigisisesed konkurentsiasutused viivad läbi konkurentsivastase tegevuse eest karistamiseks, kohustab õiguskindluse põhimõte liikmesriike kehtestama piisavalt täpsete, selgete ja ootuspäraste tähtaegade süsteemi, et võimaldada kõigil puudutatud isikutel täpselt teada, millise ulatusega on kohustused, mille kõnealused õigusnormid neile panevad, ja toimida neile vastavalt (kohtuotsus Caronte & Tourist, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
54
Lisaks võivad liikmesriigid riigisisestele konkurentsiasutustele rikkumiste tuvastamiseks ja karistuste määramiseks menetlustähtaegade kehtestamisel näha ette mitte ainult rikkumismenetluse kui terviku suhtes kohaldatavad üldised aegumisnormid, vaid vajaduse korral ka tähtajad, mis piiritlevad teatavate menetlusstaadiumide käigu (vt selle kohta kohtuotsus Caronte & Tourist, punkt 51).
55
Tähtaegade puhul võivad liikmesriigid ette näha, et need ei ole kindlaks määratud abstraktselt ja üldiselt, vaid et need määravad kindlaks juhtumipõhiselt need asutused vastavalt iga rikkumismenetluse keerukusele, tingimusel et neid tähtaegu käsitlevad riigisisesed õigusnormid on kooskõlas käesoleva kohtuotsuse punktides 50–53 nimetatud nõuetega (vt analoogia alusel kohtuotsus Caronte & Tourist, punkt 51).
56
Mis puudutab võimalust pikendada liikmesriigi konkurentsiasutuse poolt vastuväiteteatises ette nähtud uurimisstaadiumi lõpetamise tähtaega, siis tuleb esiteks meelde tuletada, et Euroopa Kohus on otsustanud, et selleks, et tõhusalt täita oma kohustust rakendada liidu konkurentsiõigust, peab liikmesriigi konkurentsiasutustel olema võimalik anda neile esitatud kaebustele erinev prioriteet, omades selleks ulatuslikku kaalutlusruumi (kohtuotsus Caronte & Tourist, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
57
Ei saa aga välistada, et kui ühte või mitut pooleli olevat rikkumismenetlust on eelistatud, on liikmesriigi konkurentsiasutus sunnitud ajutiselt edasi lükkama mõne teise rikkumismenetluse uurimise ja seega selle uurimise staadiumi lõpetamise tähtaja.
58
Teiseks, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 52, nõuavad liidu konkurentsiõiguse valdkonna juhtumid põhimõtteliselt keerulist faktilist ja majanduslikku analüüsi. Nii võib väga keerulistest juhtumitest väga mitme puhul osutuda sellise analüüsi tegemisel möödapääsmatuks arvukate uurimisaktide vastuvõtmine ja uurimistoimingute tegemine, kuid need aktid ja toimingud pikendavad kahtlemata rikkumismenetluse kestust (vt selle kohta 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, punkt 56).
59
Kolmandaks on Euroopa Kohus leidnud, et riigisisene aegumiskord, mis oma olemuselt takistab süsteemselt tõhusate ja hoiatavate karistuste määramist liidu konkurentsiõiguse rikkumiste eest, muudab liidu õigusnormide kohaldamise praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks. Seetõttu on ta järeldanud, et riigisisesed õigusnormid, millega kehtestatud aegumistähtaja kohaldamine võib konkurentsiõiguse juhtumite suurt keerukust arvestades tekitada süsteemse ohu, et selle õiguse rikkumistena käsitatavad teod jäävad karistamata, ei ole tõhususe põhimõttega kooskõlas (kohtuotsus Caronte & Tourist, punkt 73 ja seal viidatud kohtupraktika).
60
Seda silmas pidades võib see, kui liikmesriigi konkurentsiasutusel keelatakse rikkumismenetluse uurimisstaadiumi lõpetamise tähtaega pikendada, takistada ELTL artikli 101 või 102 rikkumiste eest tõhusate ja hoiatavate karistuste määramist.
61
Nimelt võib selline keeld takistada sellel asutusel viia läbi uurimist, mis hõlmaks konkurentsivastase tegevuse kõiki aspekte, võides teda sundida tegema otsuse mittetäielike tõendite alusel kartuses, et temalt võetakse võimalus karistada ettevõtjaid, kellele esialgu oli lõpetamistähtajast teatatud. Selle tulemusel tekiks oht, et teod, mis kvalifitseeruvad nimetatud artiklite rikkumisena, jäävad karistamata ja/või jääb karistamata teatud teiste ettevõtjate käitumine, kes samuti nendes rikkumistes osalesid, kuid kelle suhtes alguses rikkumismenetlust ei algatatud.
62
Sellest järeldub, et liikmesriigi konkurentsiasutustel peab olema võimalik liidu konkurentsiõiguse rikkumiste eest tõhusate ja hoiatavate karistuste määramiseks vajaduse korral selle menetluse uurimisstaadiumi lõpetamise tähtaega pikendada.
63
Siiski ei tohiks selline lõpptähtaja pikendamine põhimõtteliselt kaasa tuua seda, et ületatakse mõistlikku aega, mille jooksul rikkumismenetluse see staadium tuleks lõpule viia.
64
Sellega seoses tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et seda, kas akti vastuvõtmiseks kulunud aeg on mõistlik, tuleb hinnata kõigi asjale omaste asjaolude alusel, võttes eelkõige arvesse vaidluse tähtsust huvitatud isiku jaoks, asja keerukust ning puudutatud isikute käitumist (vt selle kohta 28. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Arango Jaramillo jt vs. EIP (uuesti läbivaatamine), C‑334/12 RX-II, EU:C:2013:134, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
65
Samas ei ole nende kriteeriumide loetelu ammendav ja menetluse kestuse mõistlikkuse hindamine ei nõua asja asjaolude süstemaatilist uurimist iga asjaolu seisukohast, kui menetluse kestus tundub olevat põhjendatud ka juba ühe asjaolu alusel. Seega võib asja keerukus olla põhjus, mis õigustab tähtaega, mis esmapilgul näib liiga pikk (25. jaanuari 2007. aasta kohtuotsus Sumitomo Metal Industries ja Nippon Steel vs. komisjon, C‑403/04 P ja C‑405/04 P, EU:C:2007:52, punkt 117 ja seal viidatud kohtupraktika).
66
Euroopa Kohus on ka täpsustanud, et tähtaja mõistlikkust ei saa kindlaks määrata viitega täpsele, abstraktselt määratletavale maksimaalsele ajalisele piirile, vaid seda tuleb hinnata iga juhtumi asjaoludest lähtuvalt (28. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Arango Jaramillo jt vs. EIP (uuesti läbivaatamine), C‑334/12 RX-II, EU:C:2013:134, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
67
Üldisemalt ei tohiks rikkumismenetluse uurimisstaadiumi lõpetamise tähtaja pikendamine kaasa tuua asjaomaste ettevõtjate põhiõiguste rikkumist. Nimelt ei pea liikmesriik oma menetlusautonoomia teostamisel tagama mitte ainult liidu konkurentsiõiguse täieliku tõhususe ning liidu konkurentsiõiguse rikkumiste menetlemise ja nende eest karistamise, vaid ka põhiõiguste, eelkõige rikkumismenetlustes osalevate ettevõtjate kaitseõiguste austamise (vt selle kohta kohtuotsus Caronte & Tourist, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).
68
Selles kontekstis tuleb meelde tuletada, et õigus heale haldusele kätkeb asutuste kohustust põhjendada oma otsuseid (24. novembri 2020. aasta kohtuotsus Minister van Buitenlandse Zaken, C‑225/19 ja C‑226/19, EU:C:2020:951, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika), kuna see kohustus – mis on mõeldud ka selleks, et võimaldada huvitatud isikutel mõista nende huve kahjustava üksikmeetme põhjusi – esineb koos kaitseõiguste tagamise põhimõttega (vt selle kohta 8. mai 2019. aasta kohtuotsus PI, C‑230/18, EU:C:2019:383, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
69
Järelikult, esimesena tuleb vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 53 viidatud õiguskindluse põhimõttele ja sellest tulenevale ootuspärasuse nõudele rikkumismenetluse uurimisstaadiumi lõpetamise tähtaja pikendamisest teavitada asjaomast ettevõtjat võimalikult kiiresti ja igal juhul enne seda, kui möödub algne lõpetamise tähtaeg. Lisaks tuleb tähtaja pikendamise otsuses määrata kindlaks uus uurimise lõpetamise tähtaeg.
70
Sellega seoses tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et õiguskindluse põhimõte, millega kaasneb õiguspärase ootuse kaitse põhimõte, nõuab muu hulgas, et õigusnormid oleksid selged, täpsed ja ettenähtavate tagajärgedega eriti siis, kui need normid võivad üksikisikutele ja ettevõtjatele kaasa tuua ebasoodsaid tagajärgi. Lisaks sellele laieneb õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele igale isikule, kes on olukorras, kus ilmneb, et pädev asutus on konkreetseid tagatisi andes tekitanud temas põhjendatud lootusi (17. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Klohn, C‑167/17, EU:C:2018:833, punktid 50 ja 51 ning viidatud kohtupraktika).
71
Imballagi Piemontesi tugineb oma kirjalikes seisukohtades õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele, väites, et AGCMil ei olnud õigust kõnealuse uurimismenetluse lõpetamise tähtaega pikendada. Ent kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, ei nähtu Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et see äriühing oleks saanud sellelt asutuselt kinnitust, et vastuväiteteatises kindlaks määratud lõpptähtaega ei saa pikendada.
72
Teisena peab rikkumismenetluse uurimisstaadiumi lõpetamise tähtaja pikendamist nõuetekohaselt põhjendama niisuguste asjaolude ilmnemisega, mis muutsid uurimise keerulisemaks, kui liikmesriigi konkurentsiasutus selle tähtaja määramise hetkel ette nägi.
73
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kõnealune uurimismenetlus oli erakordselt keeruline ning et aja jooksul on nii suurenenud selle menetlusega seotud ettevõtjate arv kui ka laienenud selle ese. See selgitab, miks nimetatud menetluse lõpetamise tähtaega pikendati kahel korral, et ühelt poolt tagada AGCMi ülesannete tõhus täitmine ning teiselt poolt kaitseõigused nii nendele ettevõtjatele, keda see uurimismenetlus alguses puudutas, kui ka nendele, kes sellesse menetlusse hiljem kaasati. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas asjaomase uurimismenetluse lõpetamise tähtaja pikendamise otsused olid selliste asjaolude ilmnemisega nõuetekohaselt põhjendatud.
74
Viimaks, kolmandana peab rikkumismenetluse uurimisstaadiumi lõpetamise tähtaja pikendamine vastavalt harta artiklis 47 sätestatud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttele alluma kohtulikule kontrollile, et saaks teha kindlaks, kas otsus, millega seda tähtaega pikendatakse ja määratakse uus tähtaeg, võeti vastu mõistliku aja põhimõtet ja asjaomase ettevõtja kaitseõigusi järgides, mis tähendab eelkõige, et see otsus tehti ettevõtjale teatavaks õigel ajal ja seda põhjendati nõuetekohaselt selliste asjaolude ilmnemisega, mis muutsid uurimise keerulisemaks, kui oli ette nähtud liikmesriigi konkurentsiasutuse poolt pikendatud tähtaja kindlaksmääramise ajal.
75
Käesoleval juhul näib, et sellise kohtuliku kontrolli olemasolu on tõendatud, kuivõrd see nähtub nii eelotsusetaotlusest kui ka Imballaggi Piemontesi kirjalikest seisukohtadest, milles on märgitud, et ta on Itaalia kohtutes vaidlustanud kõnealuse uurimismenetluse lõppemise tähtaja kaks pikendamist.
76
Veel tuleb lisada, et isegi kui teatud juhul peaks selline pikendamine olema vastuolus mõistliku aja põhimõttega, tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et selle põhimõtte rikkumine võib õigustada ELTL artikli 101 või 102 alusel läbi viidud haldusmenetluse lõpus tehtud otsuse tühistamist üksnes siis, kui sellega rikutakse ka asjaomase ettevõtja kaitseõigusi (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Ferriere Nord vs. komisjon, C‑31/23 P, EU:C:2024:851, punkt 150 ja seal viidatud kohtupraktika) ning et selles kontekstis peab see ettevõtja õiguslikult piisavalt tõendama, et haldusmenetluse ülemäärase kestuse tõttu oli tal raskusi enda kaitsmisega konkurentsiasutuse väidete vastu (vt analoogia alusel 29. märtsi 2011. aasta kohtuotsus ArcelorMittal Luxembourg vs. komisjon ja komisjon vs. ArcelorMittal Luxembourg jt, C‑201/09 P ja C‑216/09 P, EU:C:2011:190, punkt 118 ja seal viidatud kohtupraktika).
77
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib aga, et põhikohtuasjas ei ole Imballaggi Piemontesi tõendanud, et kõnealuse uurimismenetluse lõpetamise tähtaja pikendamine kahjustas tema kaitseõiguste teostamist.
78
Lõpuks tuleb täpsustada, et liikmesriikide konkurentsiasutuste läbiviidavate ELTL artiklite 101 ja 102 rikkumise menetluste lõpetamise tähtaega saab igal juhul pikendada ainult teatud maksimaalse aegumistähtaja lõppemiseni ja selle määrab kindlaks liikmesriik, järgides võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid (vt selle kohta 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, punkt 37).
79
Kõiki eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et ELTL artiklit 101 – arvestades õiguse heale haldusele üldpõhimõttega, harta artikliga 47 ja tõhususe põhimõttega – tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis ei näe liikmesriigi konkurentsiasutuse läbiviidava konkurentsivastase tegevuse tuvastamise menetluse suhtes sõnaselgelt ette, et selle menetluse uurimisstaadiumi lõpetamise tähtaeg, mille see asutus on vastuväiteteatises kindlaks määranud, on imperatiivne, mistõttu nimetatud asutus võib seda tähtaega põhjendatud ja kohtulikule kontrollile alluvate aktidega ühepoolselt pikendada, kui ilmnevad asjaolud, mis toovad kaasa menetluse eseme või sellesse kaasatavate ettevõtjate arvu suurenemise, tingimusel et sellise pikendamise tõttu ei ületata mõistlikku aega, mille jooksul see uurimisstaadium tuleb lõpule viia.
Kohtukulud
80
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:
ELTL artiklit 101, arvestades õiguse heale haldusele üldpõhimõttega, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 ja tõhususe põhimõttega,
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis ei näe liikmesriigi konkurentsiasutuse läbiviidava konkurentsivastase tegevuse tuvastamise menetluse suhtes sõnaselgelt ette, et selle menetluse uurimisstaadiumi lõpetamise tähtaeg, mille see asutus on vastuväiteteatises kindlaks määranud, on imperatiivne, mistõttu nimetatud asutus võib seda tähtaega põhjendatud ja kohtulikule kontrollile alluvate aktidega ühepoolselt pikendada, kui ilmnevad asjaolud, mis toovad kaasa menetluse eseme või sellesse kaasatavate ettevõtjate arvu suurenemise, tingimusel et sellise pikendamise tõttu ei ületata mõistlikku aega, mille jooksul see uurimisstaadium tuleb lõpule viia.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.