62003CC0109_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šis College van Beroep voor het bedrijfsleven
(Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su klausimu dėl telekomunikacijų paslaugų rinkos liberalizavimo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia dėl balso telefonijos paslaugos teikėjų pareigos teikti informaciją visuotiniams abonentų katalogams apimties. Teisingumo Teismo prašoma išaiškinti Direktyvos 98/10/EB(2) 6 straipsnio 3 dalį. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai ir pagrindinės bylos aplinkybės suteikia pagrindą nagrinėti, ar netaikytinas EB 82 straipsnis.
I – Ginčo aplinkybių metu galiojusios EB teisės normos, susijusios su abonentų katalogų paslaugomis
2. Šio ginčo aplinkybių metu abonentų katalogų paslaugoms galiojusios konkrečios nuostatos yra nustatytos trijose Direktyvose: Direktyvoje 98/10/EB, Direktyvoje 97/66/EB(3) ir Direktyvoje 96/19/EB(4) .
3. Direktyva 98/10/EB yra pagrįsta buvusiu EB sutarties 100a straipsniu ir susijusi su fiksuoto telefono ryšio paslaugų atviro ir veiksmingo prieinamumo ir naudojimo atvirų ir konkurencingų rinkų aplinkoje sąlygomis pagal atvirojo tinklo teikimo (ATT) principus suderinimu(5) . Ja siekiama „apibrėžti kompleksą paslaugų, kurios visiems naudotojams, įskaitant vartotojus, turėtų būti prieinamos kaip visuotinė paslauga, atsižvelgiant į konkrečias valstybės narės sąlygas, prieinama kaina“(6) .
4. Visuotinė paslauga 2 straipsnio 2 dalies f punkte apibrėžta kaip minimalus nurodytos kokybės paslaugų kompleksas, prieinamas visiems naudotojams, nepaisant jų geografinės vietos ir, atsižvelgiant į konkrečias valstybės narės sąlygas, prieinama kaina.
5. Direktyva abonentų katalogų paslaugas priskiria nurodytų visuotinių paslaugų kompleksui. Septintojoje konstatuojamojoje dalyje šis priskyrimas nurodytas taip: „Kadangi telefonų abonentų informacijos teikimo pareiga yra konkurencinė veikla; < … > kadangi
naudotojai ir vartotojai nori abonentų katalogų ir bendros informacijos, apimančios visus išvardytus telefonų abonentus ir jų atitinkamus numerius (ypač fiksuoto, mobiliojo ir asmeninio ryšio telefono numerius); kadangi Direktyva netaikoma situacijai, kada kai kurie abonentų katalogai ir bendra informacija naudotojams yra teikiama tokiu būdu, kuris suprantamas kaip nemokamas“.
6. Direktyvos 98/10/EB 6 straipsnis nurodo:
„1. Šio straipsnio nuostatoms taikomi atitinkamų asmens duomenų ir asmens privatumo apsaugą reglamentuojančių teisės aktų, tokių kaip Direktyva 95/46/EB ir Direktyva 97/66/EB, reikalavimai.
2. Valstybės narės užtikrina, kad:
a) abonentai turėtų teisę būti įrašomi į viešai gaunamus telefonų katalogus ir prireikus tą įrašą patikrinti, pataisyti arba pašalinti;
b) visų dėl įrašymo neprieštaraujančių telefono abonentų, įskaitant fiksuoto, mobiliojo ir asmeninio ryšio numerius, katalogai būtų prieinami naudotojams nacionalinės reguliavimo institucijos patvirtinta forma, spausdinta ar elektronine, ar abiejų rūšių, ir reguliariai atnaujinami;
c) bent viena telefonų numerių pasiteiravimo tarnyba, apimanti visus įrašytus abonentų numerius, būtų prieinama visiems naudotojams, įskaitant viešojo mokamo telefono naudotojus;
3. Siekdamos užtikrinti 2 dalies b ir c punktuose nurodytų paslaugų teikimą, valstybės narės užtikrina, kad visos abonentams telefono numerius skiriančios organizacijos tenkintų visus pagrįstus prašymus sutarta forma gauti atitinkamą informaciją sąžiningomis, sąnaudomis pagrįstomis ir nediskriminuojančiomis sąlygomis.
4. Valstybės narės užtikrina, kad 2 dalies b ir c punktuose nurodytą paslaugą teikiančios organizacijos, tvarkydamos ir pateikdamos joms suteiktą informaciją, laikosi nediskriminavimo principo.“
7. Direktyva 97/66/EB yra susijusi su asmens duomenų tvarkymu ir privatumo apsauga telekomunikacijų sektoriuje. Jos 11 straipsnis skirtas „abonentų knygoms“. 1 dalyje nurodyta:
„Į spausdintas ar elektronines viešai prieinamas abonentų knygas įtraukti arba per informacijos tarnybas gaunami asmens duomenys turi būti tokios apimties, kuri būtina konkrečiam abonentui nustatyti, nebent abonentas duoda aiškų sutikimą skelbti papildomus asmens duomenis. Abonentas turi teisę į tai, kad jo prašymu jis būtų nemokamai neįtrauktas į spausdintas ar elektronines abonentų knygas, taip pat nurodyti, kad jo asmens duomenys nebūtų naudojami tiesioginės rinkodaros tikslais, kad būtų skelbiamas ne visas jo adresas ir kad nebūtų nurodyta jo lytis, jei tai lingvistiškai įmanoma.“
8. Komisijos direktyvos 96/19/EB 6 straipsnis (pakeičiantis Direktyvos 90/388/EEB(7) 4 straipsnį), inter alia, nurodo:
„Valstybės narės užtikrina, kad jų teritorijoje būtų panaikintos visos išimtinės teisės, susijusios su abonentų knygų sudarymo ir pateikimo paslaugomis, įskaitant abonentų knygų skelbimą ir informacijos apie abonentus teikimo paslaugas.“
9. Anksčiau minėtos Direktyvos – nors jos ir buvo taikomos įvykių, dėl kurių kilo ginčas pagrindinėje byloje, metu – jau nebegalioja. Direktyvos 97/66/EB 11 straipsnio nuostatą dėl abonentų knygų ir asmens duomenų apsaugos iš esmės atitinkanti nuostata buvo įtraukta į Direktyvą 2002/58/EB(8), o nuostatos dėl abonentų katalogų paslaugų buvo įtrauktos į naujus bendrus elektroninių komunikacijų tinklus ir paslaugas reglamentuojančius teisės aktus(9) . Pagal Direktyvos 2002/22/EB dėl visuotinių paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis, (Visuotinių paslaugų direktyva) 5 straipsnio 1 dalies a punktą valstybės narės užtikrina, kad galutiniams paslaugų gavėjams būtų prieinama bent viena išsami atitinkamos institucijos patvirtintos formos abonentų knyga, kuri gali būti spausdinta, elektroninė ar abiejų rūšių ir būtų reguliariai atnaujinama (bent kartą per metus). Direktyvos 2002/22/EB 25 straipsnio 2 dalis nurodo:
„2. Valstybės narės užtikrina, kad visos įmonės, skiriančios telefono numerius abonentams, tenkintų visus pagrįstus prašymus, susijusius su viešai prieinamomis informacijos apie abonentus teikimo paslaugomis ir abonentų knygomis, sutarta forma suteikti atitinkamą informaciją sąžiningomis, objektyviomis, sąnaudomis pagrįstomis ir nediskriminacinėmis sąlygomis.“
II – Faktai, nacionalinė teisė ir prejudiciniai klausimai
10. KPN Telecom BV
(toliau – KPN ) yra visuotinių telekomunikacijų paslaugų teikėjas Nyderlanduose. Pagal Telekomunikacijų įstatymą ( Telecommunicatiewet ) jam nustatyta pareiga skelbti visuotinį telefonų katalogą. Pačią katalogo skelbimo ir platinimo teisę KPN
yra perdavęs Telefoongids Media BV .
11. Siekdami CD-ROM ir internete paskelbti konkuruojančius telefonų katalogus, Denda Multimedia BV, į šią bylą įstojęs asmuo (toliau – Denda ), ir Topware CD‑Service AG
(toliau – Topware ) paprašė KPN
jiems pateikti pagrindinius kiekvieno KPN
abonento duomenis (t. y. pavardę, adresą, gyvenamąja vietą, telefono numerį ir pašto indeksą bei nuorodą į tai, kad numeris yra naudojamas vien tik kaip telefakso numeris), taip pat visą papildomą informaciją, išskyrus reklaminius skelbimus, KPN
paskelbtą savo „Baltuosiuose puslapiuose“ (t. y. mobiliojo telefono numerį, profesiją, kitą pavardę ar įtraukimą į kitų savivaldybių sąrašus).
12. KPN
atsisakė suteikti papildomą informaciją. Be to, ji atsisakė suteikti pagrindinius duomenis už mažiau nei 0,85 NLG (0,39 EUR) už duomenį.
13. 1997 m. Denda
ir Topware
dėl KPN
veiksmų pateikė skundą Onafhankelijke Post en Telecommunicatie Autoriteit
(Nepriklausoma Nyderlandų telekomunikacijų ir pašto paslaugų priežiūros tarnyba, toliau – OPTA ) teigdami, kad KPN
atsisakymas suteikti papildomą informaciją ir už pagrindinius duomenis prašoma kaina pažeidė Telekomunikacijų įstatymą ir, konkrečiai kalbant, Dekreto dėl skirtųjų linijų ir ATT telefonijos ( Besluit ONP huurlijnen en telefonie, toliau – BOHT )(10) 43 straipsnį.
14. BOHT 43 straipsnis nurodo, kad bet kuris abonentams viešojo fiksuoto, mobiliojo ir asmeninio ryšio numerius skiriantis asmuo „pagal prašymą sutarta forma ir sąžiningomis, sąnaudomis pagrįstomis ir nediskriminuojančiomis sąlygomis šiuos numerius kartu su susijusia informacija pateikia naudojimui“ telefonų katalogams sudaryti ir abonentų informacijos pasiteiravimo paslaugai, nurodytai nutarime dėl visuotinės paslaugos teikimo ( Besluit universele dienstverlening ), teikti. BOHT
43 straipsnis Nyderlanduose įgyvendina Direktyvos 98/10/EB 6 straipsnio 3 dalį.
15. 1999 m. rugsėjo 29 d. OPTA nusprendė, kad KPN
privalėjo suteikti tik pagrindinius savo abonentų duomenis. Tačiau KPN
paprašyta kaina neturėjo viršyti pagrindinių duomenų suteikimo faktinių ribinių sąnaudų, galbūt padidintų protingumo kriterijų atitinkančiu pelno dydžiu. Iš tikrųjų KPN
kaina turėjo būti mažesnė nei 0,005 NGL (0,0023 EUR) už duomenį. Šį sprendimą apskundė KPN, Denda
ir Topware .
16. 2000 m. gruodžio 4 d. sprendimu OPTA
pataisė savo 1999 m. rugsėjo mėnesio sprendimą ir nusprendė, kad KPN
privalėjo suteikti visą informaciją, kurią ji gauna iš abonentų, parengtą skelbimui ( kant en klaar ). Jai priskirtinas telefono numeris, vardas ir inicialai, galbūt įmonės pavadinimas, pilnas adresas, įskaitant pašto indeksą, galimas papildomas telefono numerio kitu vardu įrašas, nuoroda į tai, kad numeris yra naudojamas (vien tik)
kaip telefakso numeris, papildomas vieno ar daugiau mobiliųjų telefonų numerių įrašas, papildomai nurodoma abonento profesija ir galimas įtraukimas į kitų savivaldybių sąrašus. Ji paliko galioti savo ankstesnį sprendimą dėl leistinos kainos už duomenį.
17. OPTA sprendimą KPN
apskundė Roterdamo Arrondissementsrechtbank . Šis ieškinys buvo atmestas 2001 m. birželio 21 d sprendimu. Po to KPN
pateikė apeliacinį skundą College van Beroep voor het bedrijfsleven . Manydama, kad BOTH 43 straipsnis įgyvendina Direktyvos 98/19/EB 6 straipsnio 3 dalį, College nusprendė Teisingumo Teismui pateikti tokius prejudicinius klausimus:
„1. Ar Direktyvos 98/10/EB < … > 6 straipsnio 3 dalyje nurodyta sąvoka „atitinkama informacija“ apima tik susijusių organizacijų skirtus telefono numerius kartu su asmens, kuriam skirtas numeris, pavarde, adresu, gyvenamąja vieta ir pašto indeksu, taip pat su galima nuoroda į tai, kad numeris yra naudojamas (vien tik) kaip telefakso numeris, ar taip pat apima kitus duomenis, kuriuos turi minėtos organizacijos, pavyzdžiui, papildomą profesiją, kitą pavardę, kitą savivaldybę arba kitus mobiliųjų telefonų numerius?
2. Ar pirmajame klausime minėtoje nuostatoje esanti formuluotė „tenkintų visus pagrįstus prašymus < … > sąžiningomis, sąnaudomis pagrįstomis ir nediskriminuojančiomis sąlygomis“ reiškia, kad:
a) numeriai su asmens, kuriam numeris skirtas, vardu (pavarde), adresu, gyvenamąja vieta ir pašto indeksu, suteikiami vien tik už atlyginimą, neviršijantį juos skiriant naudojimui patirtų ribinių sąnaudų, ir
b) išskyrus a punkte nustatytus duomenis, kiti duomenys pateikiami už atlyginimą, skirtą padengti sąnaudas, kurių atžvilgiu šių duomenų teikėjas įrodo, kad jos buvo patirtos siekiant gauti ar pateikti šiuos duomenis?“
III – Vertinimas
A – Kokia informacija yra „atitinkama“ Direktyvos 98/10/EB 6 straipsnio 3 dalies prasme?
18. Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, kokia informacija yra „atitinkama“ nagrinėjamos Direktyvos 6 straipsnio 3 dalies prasme.
19. Direktyvos 98/10/EB tekstas nesuteikia daug konkrečios informacijos dėl 6 straipsnio 3 dalyje nurodytos „atitinkamos informacijos“ sąvokos prasmės. Norint atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pirmąjį klausimą, reikia išnagrinėti šios nuostatos priėmimo aplinkybes ir Direktyvos tikslą(11) .
20. Jau buvo nurodyta, kad Direktyvos tikslas yra užtikrinti galimybę visoje Bendrijoje gauti tinkamos kokybės viešojo fiksuoto telefono ryšio paslaugas ir apibrėžti kompleksą paslaugų, kurios turėtų būti prieinamos visiems naudotojams, įskaitant vartotojus, prieinama kaina. Aišku, kad siekis apibrėžti ir suderinti visuotines telefono ryšio paslaugas, ypač abonentų katalogų paslaugas, yra balso telefonijos rinkų liberalizavimo išdava. Vartotojams būtų nepatogu, jei abonentų katalogų informacija būtų išbarstyta tarp kelių katalogų dėl to, kad yra keli balso telefonijos paslaugų teikėjai. P anašiai ir teikėjo pakeitimas būtų mažiau patrauklus, jei tai būtų susiję su nepageidautu pašalinimu iš abonentų katalogų. Tokie galutinių naudotojų nepatogumai net gali turėti žalingą poveikį konkurencijai balso telefonijos paslaugų rinkoje. Todėl Direktyvos 6 straipsnis saugo visuotinių abonentų katalogo paslaugų egzistavimą dėl pavojaus, kad rinka jų neužtikrins. Šis straipsnis palengvina visuotinio abonentų katalogo sudarymą iš valstybių narių reikalaudamas užtikrinti, kad visi paslaugų teikėjai suteiks informaciją abonentų katalogui. Kaip šios nuostatos dalis „atitinkamos informacijos“ sąvoka turi būti nagrinėjama atsižvelgiant į daugiausia vartotojų apsaugai skirtos Direktyvos tikslą.
21. Teisingumo Teismui buvo pateikti iš esmės trys „atitinkamos informacijos“ sąvokos aiškinimo būdai. Anot KPN, „atitinkama“ siejama su tuo, kas yra būtina įdiegti ir palaikyti telefono ryšį. KPN
nurodo, kad „atitinkama informacija“ apima tik tą informaciją, kuri yra abonentų pateikta skelbti abonentų kataloge ir tuo pačiu metu yra neatskiriamai susieta su fiksuoto ryšio paslaugų teikimu.
22. Antras aiškinimas, kurį palaiko OPTA ir Denda, sąvoką „atitinkama“ sieja su tuo, ko reikia konkurencijai abonentų katalogų paslaugų rinkoje pasiekti. Anot OPTA ir Denda, „atitinkama informacija“ apima visą pačios KPN
abonentų kataloge paskelbtą informaciją. Šis aiškinimas grindžiamas siekiu atsverti KPN
pranašumą abonentų katalogų paslaugų rinkoje, atsiradusį dėl jo kaip Nyderlandų pagrindinio – ir dar iki visai neseniai išskirtinio – balso telefonijos paslaugų teikėjo ir visuotinių abonentų katalogų leidėjo, patirties. Kad galėtų išleisti abonentų katalogą, kuris galėtų tinkamai konkuruoti su KPN
katalogu, konkurentai privalo turėti visą pastarajame kataloge esančią informaciją.
23. Trečia alternatyva, kurią gina Komisija, sieja „atitinkamą“ su tuo, ko reikia visuotinėms abonentų katalogų paslaugoms teikiti.
24. Tik trečiasis aiškinimas atitinka Direktyvos 98/10/EB tikslą. Komisija teisingai nurodė, kad „atitinkama“ Direktyvos atžvilgiu nereiškia informacijos, reikalingos, kad būtų galima veiksmingai konkuruoti visuotinių telefono katalogų paslaugų rinkoje, bet informaciją, kad būtų galima užtikrinti šių paslaugų teikimą. Direktyva – kaip ir Komisijos Direktyvos 96/19/EB 6 straipsnis – pripažįsta, kad telefonų katalogų paslaugų teikimas yra konkurencinė veikla ir todėl palengvina daugelio visuotinių telefonų katalogų sudarymą, reikalaudama bent vieno jų egzistavimo, bet tai nereiškia, kad jos tikslas yra ne saugoti tam tikros kokybės visuotines paslaugas, o skatinti konkurenciją abonentų katalogų paslaugų rinkoje.
25. Iš Direktyvos 98/10/EB tikslo taip pat išplaukia, kad, atvirkščiai nei nurodo KPN, „atitinkama informacija“ negali būti paprasčiausiai apribota informacija, kuri neatskiriamai susieta su balso telefonijos paslaugų teikimu. Balso telefonijos paslaugų teikėjų pareiga teikti „atitinkamą informaciją“ visuotiniam abonentų katalogui taip pat kelia pareigą surinkti šią informaciją, nors tai ir nėra iš tikrųjų būtina balso telefonijos paslaugoms(12) . Aišku, paslaugų teikėjų pareiga surinkti visą atitinkamą informaciją abonentų katalogui nepažeidžia jokios abonentų teisės nesuteikti asmeninės informacijos arba ją pašalinti iš visuotinio abonentų katalogo.
26. Kadangi Direktyva 98/10/EB nepateikia aiškaus apibrėžimo ir visuotinės paslaugos koncepcijai daro įtaką rinkos raida ir naudotojų paklausos valstybėje narėje ypatumai, kiekviena valstybė narė turi apibrėžti „atitinkamos informacijos“ sąvokos turinį, atsižvelgdama į konkrečias nacionalines sąlygas(13) . Tačiau bet koks aiškinimas turi būti atliekamas atsižvelgiant į toliau nurodytas aplinkybes.
27. Pirma, „atitinkama informacija“ turi įtraukti bent fiksuoto, mobiliojo ir asmeninio telefono numerius, nurodant su šias numeriais susijusį vardą (pavardę), adresą ir miestą. Tai yra minimalūs duomenys, reikalingi abonentų katalogų naudotojams, norint identifikuoti abonentus, kurių numerių jie ieško. Todėl ši informacija turi būti laikoma „atitinkama“ Direktyvos 98/10/EB 6 straipsnio 3 dalies prasme.
28. Antra, kaip jau nurodžiau anksčiau, 6 straipsnio 3 dalies prasme sąvoka „atitinkama“ nagrinėtina visuotinės paslaugos teikimo kontekste. Nustatydamos minimalią informaciją papildančią atitinkamą informaciją, valstybės narės turi atsižvelgti į tai, ko abonentų kataloge ieško tipinis naudotojas, o tai valstybėse narėse gali skirtis. Šiuo atžvilgiu jos gali atsižvelgti į tai, ką naudotojai tradiciškai tikisi rasti abonentų kataloge – pavyzdžiui, profesiją, pavadinimą, t. t. – ir neabejotina, kad ilgą laiką išskirtines teises turėjęs telefono katalogų teikėjas didele dalimi galėjo suformuoti naudotojų pageidavimus ir norus, tą OPTA nurodė rašytinėse pastabose. Tačiau negalima automatiškai teigti, kad viskas, ką šis teikėjas paskelbė ar paskelbs savo kataloguose, laikytina atitinkama informacija Direktyvos atžvilgiu. Nyderlandų atveju dėl tokio požiūrio visuotinio abonentų katalogo paslaugos ir kiekvieno balso telefonijos teikėjo pareiga surinkti ir pateikti atitinkamą informaciją visiškai priklausytų nuo to, ką KPN
nusprendžią skelbti savo telefono kataloge. Nei 6 straipsnio tekstas, nei tikslas nepatvirtina tokio nepatikimo, netikro aiškinimo(14) .
29. OPTA nurodė, kad BOHT 43 straipsnis nustato KPN
pareigą pateikti visą turimą abonentų katalogo informaciją, net jei KPN
neturėjo pareigos jos surinkti. Tačiau pati Direktyva nepagrindžia tokio aiškinimo. 6 straipsnio 3 dalis nustato vienodą pareigą rinkti ir teikti abonentų katalogo informaciją kiekvienam balso telefonijos paslaugos teikėjui, neskirdama rinkos struktūros arba teisės aktais numatytos pareigos skelbti visuotinį abonentų katalogą pagrindu. Iš KPN
negalima reikalauti nei rinkti, nei teikti daugiau informacijos nei iš kitų balso telefonijos paslaugos teikėjų, remiantis vien Direktyvos 6 straipsnio 3 dalimi.
30. Be to, Direktyvos septintojoje konstatuojamojoje dalyje pabrėžta, kad telefonų abonentų informacijos teikimo paslauga yra konkurencinė veikla. Dėl konkurencijos tarp abonentų katalogų paslaugų teikėjų gali atsirasti ir katalogų turinio konkurencija. Balso telefonijos paslaugos teikėjai gali gauti daugiau informacijos, nei nurodyta Direktyvos 6 straipsnio 3 dalyje, jei tai nepažeidžia privatumo ir duomenų apsaugos reikalavimų. Jie vienodai laisvai gali skelbti – ar kitiems asmenims perleisti šį skelbimą – abonentų katalogą, kur yra kitos informacijos nei vien tik „atitinkama“. Galimybė, kad vieni abonentų katalogai pateiks daugiau informacijos nei kiti, nekenkia visuotinėms abonentų katalogo paslaugoms, jei naudotojai gali rasti informaciją, kurią jie paprastai laiko atitinkama.
31. Galima būtų teigti, kad katalogų turinio konkurencijai kiltų pavojus, jei KPN, siekdama konkuruoti, turėtų galimybę nesuteikti esminės informacijos. Šiuo klausimu reikia pasakyti, kad bendros konkurencijos taisyklės gali būti taikomos kartu su Direktyvų 98/10/EB ir 96/19/EB specifinių sektorių taisyklėmis. Tai, kad KPN
privalo teikti daugiau informacijos, nei būtina visuotinės abonentų katalogo paslaugos teikimui, neišplaukia iš Direktyvos 98/10/EB 6 straipsnio 3 dalies, bet galbūt iš EB 82 straipsnio taikymo.
EB 82 straipsnio taikymas
32. OPTA
ir Denda
teigė, kad KPN
kataloge pateikta informacija apie abonentus yra būtina norintiems parengti su šiuo katalogu veiksmingai konkuruoti galintį abonentų katalogą. Iš Teisingumo Teismo praktikos dėl EB 82 straipsnio išplaukia, kad atsisakymas teikti gali reikšti piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, jei jis užkerta kelią į antrinę rinką patekti produktui, kuris konkuruotų su paties dominuojančio subjekto produktu toje rinkoje(15) . Po Direktyvos nagrinėjimo aptarsiu galimą šios teismų praktikos (dažnai vadinamos „esminių resursų doktrina“)(16) taikymą nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje. Nenagrinėsiu visų EB 82 straipsnio taikymo sąlygų, bet susikoncentruosiu ties klausimu, ar balso telefonijos paslaugų teikėjo atsisakymas suteikti prašomą informaciją apie abonentus gali reikšti piktnaudžiavimą(17) .
33. Sprendime Magill (18) Teisingumo Teismas nusprendė, kad išskirtinės savininko teisės naudojimas gali reikšti piktnaudžiavimą. Šioje byloje trys televizijos transliacijų bendrovės rėmėsi išskirtinėmis teisėmis atsisakydamos suteikti informaciją apie jų televizijos programas leidėjui, kuris norėjo leisti savaitinį televizijos programų gidą. Atsisakydamos suteikti pagrindinę informaciją, kuri yra neapdorota medžiaga, būtina tokiam gidui sudaryti, šios įmonės sau pasiliko savaitinių televizijos programų gidų antrinę rinką, pašalindamos iš jos bet kokią konkurenciją. Atsisakymas toje byloje buvo pripažintas piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi, pažeidžiant EB sutarties 86 straipsnį (dabar – EB 82 straipsnis)(19) .
34. Sprendime Magill
nustatyta pozicija Teisingumo Teismo buvo patvirtinta sprendime Bronner, nors šiuo atveju Teisingumo Teismas nustatė, kad atsisakymas leisti prisijungti prie dienraščių platinimo sistemos nereiškė piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi EB sutarties 86 straipsnio prasme(20) .
35. 2004 m. balandžio 29 d. prejudiciniame sprendime IMS Health (21) Teisingumo Teismas, remdamasis sprendimais Magill
ir Bronner, suformulavo kumuliacines sąlygas, būtinas, kad įmonės, kuriai priklauso autorinės teisės, atsisakymas suteikti konkrečiam verslui būtiną produktą ar paslaugą būtų laikomas piktnaudžiavimu, tai yra: a) atsisakymas pašalina bet kokią konkurenciją antrinėje rinkoje; b) neleidžia atsirasti naujam produktui, kuriam yra potenciali vartotojų paklausa: c) atsisakymas nepateisinamas objektyviomis priežastimis(22) .
36. Kad atsisakymui teikti būtų taikomas EB 82 straipsnis, iš pradžių reikia nustatyti dominuojančią padėtį, kuri dominuojančiam subjektui leidžia užkirsti kelią konkurencijai antrinėje rinkoje. Tam reikia nustatyti pirminę prekių ar paslaugų rinką ir antrinę rinką, kuriai šios prekės ar paslaugos yra esminės(23) .
37. Sprendime Magill
buvo nustatyta, kad nagrinėjama savaitinės programos informacija buvo specifinė rinka, kurios negalima sutapatinti su bendra informacijos apie televizijos programas rinka(24) . Toks siauras produktų rinkos apibrėžimas išplaukia iš to, kad televizijos transliacijų bendrovių turimos informacijos nebuvo galima pakeisti kita informacija apie programas. Dėl susiklosčiusių aplinkybių televizijos transliacijų bendrovės buvo vienintelis informacijos, susijusios su jų televizijos programomis, šaltinis ir todėl televizijos transliacijų bendrovės turėjo šios informacijos de facto monopolį(25) . Panašiai balso telefonijos paslaugų teikėjus galima laikyti turinčiais jų abonentų informacijos de facto monopolį, jei ši informacija yra nepakeičiama ir esminė antrinės rinkos veikimui.
38. Šios bylos aplinkybėmis reikia išnagrinėti, ar, nesuteikdama apie abonentus informacijos, kuriai netaikoma Direktyvos 98/10/EB 6 straipsnio 3 dalis, KPN
gali užkirsti kelią veiksmingai konkurencijai su savo abonentų katalogu, pasilikdama informaciją apie abonentus, kuri patenka į Direktyvos 98/10EB 6 straipsnį 3 dalies apimtį. Atliekant šį vertinimą turėtų būti nustatyta, kad konkurentas praktiškai arba vadovaudamasis protingumo kriterijumi negali pats surinkti ir atnaujinti reikalingos informacijos apie abonentus – tai yra abonentų katalogo skelbimas be reikalingos informacijos arba šios informacijos rinkimas kitais būdais nebūtų ekonomiškai pagrįstas(26) .
39. Tačiau iš EB 82 straipsnio dominuojančiam subjektui kylanti pareiga padėti konkurentams neturi būti per lengvai išplėsta, nes atsisakymas tiekti konkurentui automatiškai laikomas piktnaudžiavimu vien todėl, kad nagrinėjamos prekės ar paslaugos būtinos siekiant konkuruoti antrinėje rinkoje. Reikia išsaugoti balansą tarp laisvos konkurencijos konkrečioje rinkoje apsaugos intereso ir intereso nepanaikinti investicijų ir inovacijos reikalavimo, kad verslo sėkmės vaisiais būtų pasidalyta su konkurentais.
40. Pavyzdžiui, jeigu nėra objektyvaus pateisinimo, atsisakymas teikti prekes ar paslaugas, būtinas norint antrinėje rinkoje konkuruoti su dominuojančio subjekto produktu toje rinkoje, gali būti laikomas piktnaudžiavimu, kai jis susijęs su tiekimo nutraukimu esamam klientui(27), produkto susiejimu(28), kai teisės aktais nustatytą monopolį turintis subjektas diskriminuoja užsienio konkurentus(29) arba intelektualinės nuosavybės atveju, kai atsisakymas neleidžia atsirasti naujam produktui, kuriam yra galima vartotojų paklausa(30) .
41. Dominuojančio subjekto atsisakymas gali reikšti piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi naujai liberalizuotame sektoriuje, kur antrinei rinkai būtinos prekės ir paslaugos subjekto buvo gautos kaip tiesioginis jo ankstesnės įstatyminio monopolio padėties rezultatas ir kur šių prekių ir paslaugų prieinamumas nėra reglamentuojamas specifiniais sektoriaus teisės aktais. Šiomis sąlygomis, kai teikėjas turi pranašumą antrinėje rinkoje, kurį jis galėjo įgyti, nes anksčiau buvo apsaugotas nuo konkurencijos, dėl pareigos tiekti atsirandančios investicijas ir inovaciją potencialiai naikinančios pasekmės yra minimalios ir gali būti mažiau svarbios nei interesas skatinti konkurenciją. Kaip nurodė vienas komentatorius, ūkio sektorių dereguliavimo ar liberalizavimo priemonės „būtų menkos vertės, jei atitinkamos bendrovės, kurių dauguma dominuoja savo srityse, laisvai galėtų tęsti integraciją ir diskriminuoti savo pardavimo operacijų naudai“(31) .
42. Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad tinkamas atlyginimas už investicijas ir inovaciją gali būti pasiektas iš būtinos informacijos pirkėjo reikalaujant teisingos kompensacijos. Net jeigu atsisakymas pateikti šią informaciją turi būti laikomas piktnaudžiavimu, tiekimo sąlygų nustatymas turi būti atliktas turint omenyje pirmiau minėtą balansą, o tai reiškia, kad sąlygos turi būti sąžiningos ir nediskriminuojančios, atsižvelgiant į protingumo kriterijų atitinkančią investicijų ir inovacijos, turint galvoje konkrečios bylos aplinkybes, grąžą ir į interesą skatinti konkurenciją nagrinėjamoje antrinėje rinkoje.
43. Norint įvertinti, ar su KPN
susijusi situacija atitinka kriterijus, pagal kuriuos atsisakymas suteikti su abonentais susijusią informaciją, kuriai netaikoma Direktyvos 98/10/EB 6 straipsnio 3 dalis, laikytinas piktnaudžiavimu EB 82 straipsnio prasme, reikia atsižvelgti į tai, kas pasakyta.
44. Apskritai paėmus, papildant minimalią informaciją, kuriai taikytina „atitinkamos informacijos“ sąvoka, valstybės narės pagal nacionalines aplinkybes turi apibrėžti, kokia informacija yra atitinkama visuotinės abonentų katalogų paslaugos teikimui. Kiekvienas balso telefonijos paslaugų teikėjas turi pareigą – apribotą tik abonentų teisėmis – surinkti šią informaciją iš abonentų ir patenkinti visus pagrįstus prašymus pateikti ją tiems asmenims, kurie nori skelbti visuotinį telefonų abonentų katalogą. Ta dalimi, kuria KPN
privalo pateikti daugiau informacijos, nei laikytina atitinkama visuotinės abonentų katalogų paslaugos teikimui, tai neišplaukia iš Direktyvos 98/10/EB 6 straipsnio 3 dalies, bet galbūt iš EB 82 straipsnio taikymo. Turi būti įvertinta, ar KPN
gali sutrukdyti realiai konkuruoti su savo telefonų abonentų katalogu, nepateikdamas abonentų informacijos, kuriai netaikoma Direktyvos 98/10/EB 6 straipsnio 3 dalis.
B – Telefono abonento informacijos kainos skaičiavimas
45. Antruoju klausimu, susijusiu su ta pačia Direktyvos 98/10 nuostata, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo paaiškinti sąvoką „tenkintų visus pagrįstus prašymus < … > sąžiningomis, sąnaudomis pagrįstomis ir nediskriminuojančiomis sąlygomis“, kad būtų galima nustatyti, kaip turi būti skaičiuojama kaina, kurią KPN
gali taikyti už anksčiau minėtus duomenis. Tiksliau tariant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori sužinoti, kokios su abonentu susijusios atitinkamos informacijos surinkimo, atnaujinimo ir suteikimo sąnaudos gali būti įtrauktos į šią kainą.
46. Savaime aišku, kad balso telefonijos paslaugų teikėjams tenka sąnaudos, susijusios su abonento informacijos surinkimu, atnaujinimu ir suteikimu. Tai taip pat taikoma ir informacijai apie abonentus, kurie nepageidauja būti įtraukti į abonentų katalogus. Nors ši informacija iš tikrųjų nėra reikalinga balso telefonijos paslaugoms teikti, iš Direktyvos 98/10/EB 6 straipsnio 2 ir 3 dalių išplaukia, kad teikėjas privalo atnaujinti savo abonentų, nenorinčių, kad jų informacija būtų skelbiama, sąrašą.
47. Sąnaudų, susijusių su abonentų, kurie nepageidauja būti įtraukti į abonentų katalogą, sąrašo atnaujinimu, paskirstymo klausimą Teisingumo Teismas nagrinėjo 2001 m. gruodžio 6 d. sprendime Komisija prieš Prancūziją (32) . Byla buvo susijusi, inter alia, su nacionaline sistema, pagal kurią paskirstytos pareigõs teikti visuotinę fiksuotos balso telefonijos paslaugą grynosios sąnaudos. Pagal šią schemą abonentų, kurie nepageidauja būti įtraukti į abonentų katalogą, sąrašo atnaujinimas buvo visuotinės bendros abonentų katalogo sudarymo paslaugos sąnaudų dalis. Tačiau Teisingumo Teismas nusprendė, kad tokių sąrašų atnaujinimas priskirtinas teikėjo abonentų sąskaitų valdymui, o ne visuotinei telefono abonentų katalogo sudarymo paslaugai(33) . Mano nuomone, tas pats taikytina atitinkamai abonentų katalogo informacijai.
48. Sąnaudų paskirstymo požiūriu atitinkamo abonentų katalogo ir abonentų, kurie nepageidauja būti įtraukti į abonentų katalogą, sąrašo atnaujinimas pirmiausiai turi būti nagrinėjamas kaip su balso telefonijos paslaugomis susijusi veikla, o ne kaip atskira veikla, dėl kurios tenka sąnaudos, kurių reikia visuotiniam abonentų katalogui paskelbti. Be to, balso telefonijos paslaugos teikėjams nepaprastai svarbu, kad abonentai būtų nurodyti telefono kataloguose, nes tai skatins naudotis jų paslaugomis.
49. Kai 6 straipsnio 3 dalis nurodo, kad „atitinkama informacija“ turi būti suteikiama sąnaudomis pagrįstomis sąlygomis, tai reiškia, kad sąnaudos, susijusios su duomenų gavimu ir pateikimu, nebus kompensuojamos. Šios sąnaudos turi tekti kiekvienam balso telefonijos paslaugos teikėjui ir jos jau įtrauktos į įprastos balso telefonijos paslaugos sąnaudas ir pajamas. Šias sąnaudas vėlesnio ar kitokio paskirstymo būdu perleidžiant asmenims, prašantiems duomenų, jos būtų nepagrįstai kompensuojamos, pažeidžiant 6 straipsnio 3 dalies reikalavimus ir tikslą.
50. KPN
pasiūlymas susieti „atitinkamos informacijos“ kainą su abonentų katalogų galutinių naudotojų skaičiumi negali būti laikomas pagrįstu sąnaudomis Direktyvos 6 straipsnio 3 dalies prasme. Tokios informacijos surinkimo ir atnaujinimo sąnaudos yra susijusios su balso telefonijos abonentų skaičiumi, o ne su abonentų katalogų ar jų naudotojų skaičiumi.
51. Padėtis būtų kitokia, jei telefono paslaugos teikėjas gali įrodyti, kad jis turėjo patirti konkrečių papildomų sąnaudų, kad galėtų įvykdyti pareigą surinkti ir pateikti atitinkamus su abonentais susijusius duomenis pilnų abonentų katalogų leidėjams ir kurių nebūtų patyręs valdydamas savo klientų sąskaitas. Akivaizdus pavyzdys yra abonentų katalogo informacijos perdavimo leidėjui, trečiajam asmeniui, sąnaudos. Sąžiningų ir sąnaudomis pagrįstų sąlygų sąvoka 6 straipsnio 3 dalyje reikalauja, kad šios sąnaudos tektų abonentų katalogų leidėjams.
52. Klasikinis 6 straipsnio 3 dalies padarinys būtų tas, kai balso telefonijos paslaugos galutiniams naudotojams tenka sąnaudos, susijusios su abonentų katalogo informacijos surinkimu ir atnaujinimu(34), o abonentų katalogo galutiniams naudotojams tenka sąnaudos, susijusios su tos informacijos suteikimu „jų“ abonentų katalogo leidėjui(35) .
53. Darytina išvada, kad „pagrįstumo sąnaudomis“ sąvoka reikalauja, jog balso telefonijos paslaugos teikėjas gali iš visuotinio abonentų katalogo leidėjo atsiimti faktines atitinkamo abonentų katalogo informacijos perdavimo konkrečiam leidėjui sąnaudas. Į kitas sąnaudas galima atsižvelgti tik tada, jei telefonų paslaugų teikėjas gali įrodyti, kad šios sąnaudos jam teko, kad būtų galima įvykdyti pareigą surinkti ir pateikti atitinkamus su abonentais susijusius duomenis ir kad jam nebūtų tekę šių sąnaudų, jeigu jis valdytų savo klientų sąskaitas.
54. Kita vertus, abonentų informacijos teikimą, kuriam netaikytina Direktyvos 6 straipsnio 3 dalis, tačiau kuri turi būti suteikta pagal Sutarties 82 straipsnį, reglamentuojančios sąlygos gali numatyti protingumo kriterijų atitinkančią investicijų, padarytų surenkant ir atnaujinant šią informaciją, grąžą.
55. Tačiau ir Direktyvos 6 straipsnio 3 dalis, ir EB 82 straipsnis reikalauja, kad teikimo sąlygos būtų nediskriminuojančios. Todėl šios teikimo sąlygos, jeigu nėra objektyvių priežasčių, negali konkuruojantiems abonentų katalogų leidėjams sukurti blogesnę padėtį konkurento, susijusio su balso telefonijos paslaugų teikėju, iš kurio prašoma abonentų informacijos, atžvilgiu.
IV – Išvada
56. Atsižvelgdamas į tai, kas nurodyta, siūlau Teisingumo Teismui į College van Beroep voor het Bedrijfsleven
klausimą atsakyti taip:
1. Atitinkama informacija 1998 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/10/EB dėl atvirojo tinklo teikimo balso telefonijai ir dėl visuotinų telekomunikacijų paslaugų konkurencinėje aplinkoje 6 straipsnio 3 dalies prasme yra informacija, kuri turi būti įtraukta į abonentų katalogą teikiant visuotines abonentų katalogų paslaugas, atsižvelgiant į konkrečias valstybės narės sąlygas. Ji turi apimti minimalius įrašus, kurių abonentų katalogų naudotojams reikia, norint identifikuoti abonentus, kurių numerių jie ieško.
2. „Atitinkamos informacijos“ teikimas „sąžiningomis, sąnaudomis pagrįstomis ir nediskriminuojančiomis sąlygomis“ Direktyvos 89/10/EB 6 straipsnio 3 dalies prasme reiškia, kad galima atsižvelgti tik į faktines perdavimo sąnaudas ir kitas sąnaudas, kurių atžvilgiu balso telefonijos paslaugos teikėjas gali įrodyti, kad jos jam teko todėl, kad galėtų įvykdyti pareigą surinkti ir pateikti atitinkamus su abonentais susijusius duomenis, ir kurios nebūtų jam tekę, jeigu jis valdytų savo klientų sąskaitas.
(1) .
(2)
–	1998 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/10/EB dėl atvirojo tinklo teikimo balso telefonijai ir dėl visuotinų telekomunikacijų paslaugų konkurencinėje aplinkoje (OL L 101, p. 24) (Pataisytas vertimas). Ši Direktyva pakeitė 1995 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 95/62/EB dėl atvirojo tinklo teikimo balso telefonijai (OL L 321, p. 6) (Pataisytas vertimas).
(3)
–	1997 m. gruodžio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/66/EB dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos telekomunikacijų sektoriuje (OL L 24, 1998, p. 1).
(4)
–	1996 m. kovo 13 d. Komisijos direktyva 96/19/EB iš dalies pakeičianti Direktyvą 90/388/EEB dėl visiškos konkurencijos telekomunikacijų sektoriuje įgyvendinimo (OL L 74, p. 13).
(5)
–	Taip pat žr. 1995 m. Balso telefonijos direktyvą, kuri ATT principus nustatyto balso telefonijai.
(6)
–	1 straipsnio 1 dalis.
(7)
–	1990 m. birželio 28 d. Komisijos direktyva 90/388/EEB dėl konkurencijos telekomunikacijos paslaugų rinkose (OL L 192, p. 10).
(8)
–	2002 m. liepos 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/58/EB dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos elektroninių ryšių sektoriuje (Direktyva dėl privatumo ir elektroninių ryšių) (OL L 201, p. 37) ir 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų reguliavimo bendrosios sistemos (Pagrindų direktyva) (OL L 108, p. 33).
(9)
–	2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/22/EB dėl visuotinių paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis (Visuotinių paslaugų direktyva) (OL L 108, p. 51) (Pataisytas vertimas).
(10)
–	Staatsblad 1998, p. 639.
(11)
–	Žr., pavyzdžiui, 2003 m. vasario 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo Stichting ter Exploitatie van Naburige Rechten (SENA) prieš Nederlirse omroep stichting (NOS), C‑245/00, Rink., p. I‑1251, 23 punktą; 2000 m. rugsėjo 19 d. Teisingumo Teismo sprendimo Linster, C‑287/98, Rink., p. I‑6917, 43 punktą; 1984 m. sausio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ekro BV Vee- en Vleeshirel prieš Produktschap voor Vee en Vlees, 327/82, Rink., p. 107, 11 punktą.
(12)
–	Panaši yra abonentų, kurie nepageidauja būti įtraukti į abonentų katalogą, sąrašo padėtis. Nors ši informacija iš tikrųjų nebūtina balso telefonijos paslaugoms teikti, paslaugų teikėjai privalo turėti savo abonentų, kurie nepageidauja būti įtraukti į katalogus, sąrašą.
(13)
–	Žr. Direktyvos 98/10/EB 1 straipsnio 1 dalį.
(14)
–	Kitas klausimas, ar Direktyva draudžia valstybėms narėms nustatyti balso telefonijos paslaugų teikėjams pareigą pateikti daugiau abonento duomenų, nei būtina visuotinei abonentų katalogo paslaugai teikti. Nors aišku, kad tokios priemonės turi būti suderintos su Bendrijos teisės taisyklėmis, aš darau išvadą, kad pati Direktyva nedraudžia valstybėms narėms nustatyti tokias pareigas.
(15)
–	Šiuo klausimu žr. 1974 m. kovo 6 d. Teisingumo Teismo sprendimą sujungtose bylose Commercial Solvents prieš Komisiją,
6 ir 7/73, Rink., p. 223; 1985 m. spalio 3 d. Teisingumo Teismo sprendimą CBEM prieš CLT ir IPB, 311/84, Rink., p. 3261; 1995 m. balandžio 6 d. Teisingumo Teismo sprendimą sujungtose bylose RTE ir ITP prieš Komisiją (Magill), C‑241/91 P ir C‑242/91 P, Rink., p. I‑743 ir generalinio advokato F. G. Jacobs išvados byloje Bronner prieš Mediaprint, C‑7/97, Rink., p. I‑7791, 43 punktą. „Antrinė rinka“ kartais vadinama „gretima rinka“ arba „išvestine rinka“.
(16)
–	Remiamasi idėja, kad atsisakius pateikti esmines prekes ar paslaugas arba leisti naudotis esminiais resursais bus pašalinta konkurencija antrinėje rinkoje. Ši doktrina taip pat buvo pavadinta „veikiau ne doktrina, o epitetu, atskleidžiančiu teisės pasilikti savo kūrinį sau keletos išimčių egzistavimą, nenurodant, kokios tos išimtys“. (P. Areeda „ Essential Facilities: An Epithet in Need of Limiting Principles “, Antitrust Law Journal,
58 tomas, 1990, p. 841.) Teisingumo Teismo naujausios praktikos šiuo klausimu išsami analizė pateikta generalinio advokato 2003 m. spalio 2 d. A. Tizzano išvadoje byloje IMS Health GmbH & Co. OHG prieš NDC Health GmbH & Co. KG, C‑418/01. Generalinis advokatas F. G. Jacobs apžvelgė susijusią ES ir JAV teismų praktiką 1998 m. gegužės 28 d. išvados byloje Bronner prieš Mediaprint, minėtos anksčiau, 35–53 punktuose. Apie dabartinę bylų, susijusių su esminės infrastruktūros koncepcija JAV teisėje, būklę žr. naują JAV Aukščiausiojo teismo sprendimą Verizon Communications Inc. prieš Law Offices of Curtis V. Trinko, 2004 m. sausio 13 d., 540 U.S. ___ (2004). JAV Aukščiausiasis teismas nei pripažįsta, nei atmeta esminės infrastruktūros koncepciją „sukurtą kai kurių žemesnės instancijos teismų“.
(17)
–	Teisingumo Teismui pateiktos informacijos nepakanka išsamesnei analizei pagal EB 82 straipsnį, kuriai paprastai reikėtų atsižvelgti į prekybos tarp valstijų išdavas ir dominuojančią padėtį didelėje bendrosios rinkos dalyje.
(18)
–	Sprendimas sujungtos bylose RTE ir ITP prieš Komisiją, C‑241/91 P ir C‑242/91 P, Rink., p. I‑743.
(19)
–	Šio sprendimo 46–57 punktai.
(20)
–	1998 m. lapkričio 26 d. Teisingumo Teismo sprendimo Bronner prieš Mediaprint, C‑7/97, Rink., p. I‑7791, 41–47 punktai.
(21)
–	2004 m. balandžio 29 d Teisingumo Teismo sprendimas IMS Health GmbH & Co. OHG prieš NDC Health GmbH & Co. KG, C‑418/01, Rink., p. I‑0000.
(22)
–	Minėto sprendimo IMS Health
38 punktas.
(23)
–	Net jei tokia rinka yra tik galima. Žr. generalinio advokato A. Tizzano išvados byloje IMS Health, minėtos 16 išnašoje, 57 ir 59 punktus.
(24)
–	1991 m. birželio 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo RTE prieš Komisiją, T‑69/89, Rink., p. II‑485, 61 punktas.
(25)
–	Sprendimo Magill, minėto 18 išnašoje, 47 punktas. Taip pat žr. sprendimo Bronner, minėto 20 išnašoje, 33–35 punktus.
(26)
–	Apibrėžiant, kas yra ekonomiškai pãgrįsta, negalima paprasčiausiai teigti, kad galimi konkurentai antrinėje rinkoje įgijo ar įgys pakankamą ekonominę galią, kad galėtų finansuoti ilgalaikes investicijas, būdingas padėties panašios į pirminėje rinkoje dominuojančio ūkio subjekto padėtį įgijimui.
(27)
–	Teisingumo Teismo sprendimo sujungtose bylose Commercial Solvents prieš Komisiją, 6/73 ir 7/73, Rink., p. 223, 25 punktas.
(28)
–	1985 m. spalio 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo CBEM prieš CLT ir IPB, 311/84, Rink., p. 3261, 26 punktas; 1991 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo GB‑Inno‑BM, C‑18/88, Rink., p. I‑5941, 18–19 punktai.
(29)
– 	1991 m. birželio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo ERT, C‑260/89, Rink., p. I‑2925, 37 punktas.
(30)
–	Sprendimo Magill,
minėto 18 išnašoje, 54 punktas ir IMS Health, minėto 21 išnašoje, 38 punktas.
(31)
–	J. Temple Lang „ Defining legitimate competition: companies’ duties to supply competitors ir access to essential facilities “, Fordham International Law Journal, 18 tomas (1994), p. 437–524, p. 483.
(32)
–	Sprendimas Komisija prieš Prancūziją, C‑146/00, Rink., p. I‑9767.
(33)
–	68 punktas.
(34)
–	Panašiai balso telefonijos galutiniams naudotojams tenka sąnaudos, susijusios su informacijos, būtinos abonentų, nepageidaujančių, kad informacija apie juos būtų įtraukta į visuotinį katalogą, sąrašui sudaryti ir atnaujinti. Direktyvos 97/66/EB 11 straipsnio 1 dalis nurodo, kad abonentai turi teisę į tai, kad jų prašymu jie būtų nemokamai neįtraukti į abonentų knygas. Tai reiškia, kad su nepageidaujančiu abonentu susijusios informacijos surinkimo ir atnaujinimo sąnaudos negali būti jam perkeltos. Tačiau galima manyti, kad informacijos apie tokius abonentus atnaujinimo sąnaudos yra perkeliamos balso telefonijos galutiniams naudotojams, o ne abonentų katalogų galutiniams naudotojams.
(35)
–	Pripažintina, kad galutinis sąnaudų paskirstymas iš tikrųjų gali būti sudėtingesnis, pavyzdžiui, todėl, kad šioms sąnaudoms padengti panaudojami kiti pajamų šaltiniai (pvz., pajamos iš reklamos) arba dėl to, kad įmonė ir teikia balso telefonijos paslaugas, ir skelbia visuotinį abonentų katalogą. Šiuo atveju teikėjas gali – jei tai leidžia konkurencijos taisyklės – nuspręsti skirtingai paskirstyti sąnaudas tarp šių dviejų galutinių naudotojų kategorijų. Tačiau galimybė, kad įmonė kryžminiu būdu finansuos savo veiklą, nepaveikia to, kas, teikiant atitinkamą informaciją kitai įmonei, laikytina sąžiningomis ir sąnaudomis pagrįstomis sąlygomis.