62021CJ0472_RES
Byla C‑472/21
Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG
prieš
Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG
(Bundesgerichtshof prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2023 m. vasario 16 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Intelektinė nuosavybė – Dizainas – Direktyva 98/71/EB – 3 straipsnio 3 ir 4 dalys – Sudėtinio gaminio sudedamosios dalies apsaugos sąlygos – Sąvokos „matomumas“ ir „įprastas naudojimas“ – Sudėtinio gaminio sudedamosios dalies matomumas įprastai naudojant šį gaminį“
Teisės aktų derinimas – Dizainas – Direktyva 98/71 – Apsaugos reikalavimai – Dizainas, kuris sudaro sudėtinio gaminio sudedamąją dalį – Nauja sudedamoji dalis, turinti individualių savybių – Sudedamoji dalis, turinti išlikti matoma įprastai naudojant gaminį – Sudedamosios dalies matomumas – Vertinimo kriterijai
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 dalis)
(žr. 38–46 punktus)
Teisės aktų derinimas – Dizainas – Direktyva 98/71 – Apsaugos reikalavimai – Dizainas, kuris sudaro sudėtinio gaminio sudedamąją dalį – Nauja sudedamoji dalis, turinti individualių savybių – Sudedamoji dalis, turinti išlikti matoma įprastai naudojant gaminį – Įprastas gaminio naudojimas – Sąvoka
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 ir 4 dalys)
(Žr. 49, 52–55 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Pagal Vokietijos teisę įsteigta bendrovė Monz yra dizaino, vaizduojančio dviračio arba motociklo balnelio apačią, savininkė, šis dizainas nuo 2011 m. įregistruotas Deutsches Patent- und Markenamt (Vokietijos patentų ir prekių ženklų tarnyba, Vokietija, toliau – DPMA).
Pagal Vokietijos teisę įsteigta bendrovė Büchel2016 m. liepos 27 d. DPMA pateikė prašymą pripažinti minėto dizaino registraciją negaliojančia ir nurodė, kad jis neatitinka reikalavimų, keliamų tam, kad būtų suteikta teisinė dizaino apsauga (
1
). Ji teigė, kad šis dizainas, pritaikytas balneliui, kuris yra sudėtinio gaminio, pavyzdžiui, dviračio arba motociklo, sudedamoji dalis, nėra matomas įprastai naudojant tokį gaminį.
DPMA atmetė prašymą pripažinti registraciją negaliojančia ir nusprendė, kad nėra jokio pagrindo netaikyti dizaino suteikiamos apsaugos ginčijamam dizainui. Ji nusprendė, kad sudedamoji dalis, kuriai pritaikytas dizainas, išlieka matoma įprastai naudojant sudėtinį gaminį, o tai apima balnelio išardymą ir surinkimą ne dėl techninės priežiūros, apžiūros ar taisymo.
Gavęs skundą dėl šio sprendimo Bundespatentgericht (Federalinis patentų teismas, Vokietija) pripažino ginčijamo dizaino registraciją negaliojančia, motyvuodamas tuo, kad šis dizainas neatitinka naujumo ir individualių savybių reikalavimų. Jo nuomone, sudedamoji dalis, kuri matoma tik dėl to, kad ji atskiriama, arba kai yra atskirta nuo sudėtinio gaminio, neatitinka matomumo sąlygos, taigi jai negali būti taikoma minėta teisinė apsauga. Be to, tas teismas mano, kad tik važiavimas dviračiu, taip pat lipimas ant dviračio ir nulipimas nuo jo gali būti laikomi įprastu naudojimu, o taip naudojant gaminį balnelio apačia nėra matoma.
Tokiomis aplinkybėmis Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija), gavęs Monz pateiktą kasacinį skundą, Teisingumo Teismo iš esmės klausė, pirma, ar dizaino, pritaikyto ar panaudoto gaminiui, kuris yra sudėtinio gaminio sudedamoji dalis, matomumo reikalavimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į tam tikras sudėtinio gaminio naudojimo sąlygas, ar tik į objektyvią galimybę atpažinti dizainą, pritaikytą sudedamajai daliai, integruotai į sudėtinį gaminį. Antra, jis iš esmės siekė išsiaiškinti, kokie kriterijai svarbūs, nustatant, kaip galutinis naudotojas įprastai naudoja sudėtinį gaminį.
Savo prejudiciniame sprendime Teisingumo Teismas patikslino, pirma, matomumo reikalavimą, kad dizainui, pritaikytam ar panaudotam gaminiui, kuris yra sudėtinio gaminio sudedamoji dalis, būtų taikoma teisinė dizaino apsauga, ir, antra, kriterijus, apibūdinančius šio gaminio „įprastą naudojimą“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 ir 4 dalis.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, Teisingumo Teismas daugiausia dėmesio skyrė sudedamosios dalies, įmontuotos į sudėtinį gaminį, matomumo klausimui. Visų pirma jis priminė, kad Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta specialioji taisyklė, konkrečiai skirta dizainui, pritaikytam ar panaudotam gaminiui, kuris yra sudėtinio gaminio sudedamoji dalis. Šiuo klausimu jis pabrėžė, kad teisinė dizaino apsauga taikoma būtent gaminio ar jo dalies vaizdui.
Dėl reikalavimų, kurie turi būti įvykdyti tam, kad sudėtinio gaminio sudedamosios dalies vaizdui galėtų būti taikoma dizaino apsauga, Teisingumo Teismas nurodė ankstesnę jurisprudenciją, pagal kurią tokia sudedamoji dalis turi būti matoma ir jai turi būti būdingos savybės, sukuriančios jos ypatingą vaizdą, o tai reiškia, kad tokia sudedamoji dalis negali visiškai susilieti su visu gaminiu. Teisingumo Teismas pabrėžė, kad ši jurisprudencija, susijusi su Reglamente Nr. 6/2002 (
2
) numatyta dizaino apsauga, taip pat taikytina Direktyvoje 98/71 įtvirtintai dizaino apsaugos sistemai.
Vis dėlto tam, kad būtų taikoma teisinė dizaino apsauga, sudedamoji dalis, įmontuota į sudėtinį gaminį, turi likti matoma įprastai naudojant tokį gaminį. Taigi in abstracto atlikto sudedamosios dalies, įmontuotos į sudėtinį gaminį, matomumo vertinimo, nesusijusio su kokia nors konkrečia šio gaminio naudojimo situacija, nepakanka tam, kad tokiai sudedamajai daliai galėtų būti taikoma dizaino apsauga. Vis dėlto pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 dalį nereikalaujama, kad į sudėtinį gaminį įmontuota sudedamoji dalis išliktų matoma kiekvienu sudėtinio gaminio naudojimo momentu.
Taigi į sudėtinį gaminį įmontuotos sudedamosios dalies matomumas negali būti vertinamas tik galutinio šio gaminio naudotojo požiūriu, taip pat reikia atsižvelgti, kiek tokią sudedamąją dalį mato išorinis stebėtojas.
Antra, Teisingumo Teismas išnagrinėjo galutinio naudotojo atliekamo „įprasto gaminio naudojimo“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 4 dalį. Visų pirma dėl klausimo, ar sudėtinio gaminio įprastas naudojimas atitinka sudedamosios dalies gamintojo pageidaujamą naudojimą, sudėtinio gaminio gamintojo pageidaujamą naudojimą ar galutinio naudotojo atliekamą įprastą šio gaminio naudojimą, Teisingumo Teismas konstatavo, kad ši nuostata susijusi su galutinio naudotojo atliekamu sudėtinio gaminio įprastu naudojimu.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pažymėjo, kad galutinio naudotojo atliekamas įprastas arba įprastinis sudėtinio gaminio naudojimas atitinka jo kūrėjo ar gamintojo pageidautą naudojimą. Vis dėlto Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė apimti galutinio naudotojo atliekamą sudėtinio gaminio įprastą naudojimą, kad būtų užkirstas kelias šio gaminio naudojimui kituose prekybos etapuose, ir taip išvengti situacijos, kai apeinama matomumo sąlyga. Taigi sudėtinio gaminio įprasto naudojimo vertinimas negali būti grindžiamas vien sudedamosios dalies ar sudėtinio gaminio gamintojų pageidauta paskirtimi.
Be to, dėl klausimo, koks galutinio naudotojo atliekamas sudėtinio gaminio naudojimas yra „įprastas naudojimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/71 3 straipsnio 4 dalį, Teisingumo teismas nustatė, jog tai, kad šioje nuostatoje nepatikslinama, koks tokio gaminio naudojimas patenka į šią sąvoką, o nurodomas galutinio naudotojo atliekamas tokio gaminio naudojimas, patvirtina platų šios sąvokos aiškinimą. Šiuo klausimu, atsižvelgdamas į tai, kad praktikoje tam, kad gaminį būtų galima naudoti pagal jo pagrindinę funkciją, dažnai reikia atlikti įvairius veiksmus, kurie gali būti atlikti prieš ar po to, kai gaminys atlieka šią pagrindinę funkciją, Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad įprastas sudėtinio gaminio naudojimas apima visus šiuos veiksmus, išskyrus tuos, kurie aiškiai neįtraukti, t. y. veiksmus, susijusius su priežiūra, apžiūra ir taisymu.
Vadinasi, sąvoka „įprastas naudojimas“ turi apimti veiksmus, susijusius su įprastiniu gaminio naudojimu, taip pat kitus veiksmus, kurie pagrįsti atliekant tokį naudojimą ir kurie yra įprasti galutinio naudotojo požiūriu, įskaitant veiksmus, kurie gali būti atlikti prieš ar po to, kai gaminys atlieka pagrindinę funkciją, pavyzdžiui, jis saugomas ir transportuojamas.
Atsižvelgdamas į tai Teisingumo Teismas nusprendė, kad dizaino, pritaikyto ar panaudoto gaminiui, kuris yra sudėtinio gaminio sudedamoji dalis, matomumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į įprastą šio sudėtinio gaminio naudojimą, o atitinkama sudedamoji dalis, įmontuota į tą gaminį, turi likti matoma jį naudojant. Šiuo tikslu sudėtinio gaminio sudedamosios dalies matomumas, kai galutinis naudotojas ją „įprastai naudoja“, turi būti vertinamas tiek šio naudotojo, tiek išorinio stebėtojo požiūriais. Toks įprastas naudojimas turi apimti tiek veiksmus, atliktus sudėtinio gaminio pagrindinio naudojimo metu, tiek veiksmus, kuriuos paprastai turi atlikti galutinis naudotojas, taip naudodamas gaminį, išskyrus techninę priežiūrą, apžiūrą ir taisymą.
(
1
)	Kaip tai suprantama pagal 2014 m. vasario 24 d.Gesetz über den rechtlichen Schutz von Design (Dizaino apsaugos įstatymas) (BGBl. 2014 I, p. 122), kuriuo perkelta 1998 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/71/EB dėl teisinės dizaino apsaugos (OL L 289, 1998, p. 28; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 21 t., p. 120), 4 straipsnį.
(
2
)	2001 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino (OL L 3, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 142).