62019CJ0265_RES
Byla C‑265/19
Recorded Artists Actors Performers Ltd
prieš
Attorney General ir kt.
(High Court (Airija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2020 m. rugsėjo 8 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Intelektinė nuosavybė – Autorių teisėms gretutinės teisės – Direktyva 2006/115/EB – 8 straipsnio 2 dalis – Fonogramų naudojimas Sąjungoje – Atlikėjų teisė gauti teisingą atlyginimą, kurį jie dalijasi su fonogramų gamintojais – Taikymas trečiųjų valstybių piliečiams – Atlikimų ir fonogramų sutartis – 4 ir 15 straipsniai – Išlygos, apie kurias pranešė trečiosios valstybės – Teisės į teisingą atlyginimą ribojimai, dėl šių išlygų abipusiškumo pagrindu galintys atsirasti trečiųjų valstybių piliečiams Sąjungoje – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnio 2 dalis ir 52 straipsnio 1 dalis – Pagrindinė teisė į intelektinės nuosavybės apsaugąReikalavimas, pagal kurį bet koks ribojimas turi būti numatytas įstatymo, nepažeisti pagrindinės teisės esmės ir būti proporcingas – Sąjungos ir valstybių narių kompetencijos nustatyti šiuos ribojimus pasidalijimas – Kompetencijos pasidalijimas santykių su trečiosiomis valstybėmis srityje – SESV 3 straipsnio 2 dalis – Sąjungos išimtinė kompetencija“
Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2006/115 – Fonogramų naudojimas Sąjungoje – Atlikėjų teisė gauti bendrą teisingą atlyginimą, kurį jie dalijasi su fonogramų gamintojais – Taikymas tik Europos ekonominės erdvės valstybių narių piliečiams – Neleistinumas
(Pasaulinės intelektinės nuosavybės organizacijos atlikimų ir fonogramų sutarties 15 straipsnio 1 dalis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/115 8 straipsnio 2 dalis)
(žr. 54–61, 68, 75 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2006/115 – Fonogramų naudojimas Sąjungoje – Atlikėjų teisė gauti bendrą teisingą atlyginimą, kurį jie dalijasi su fonogramų gamintojais – Taikymas trečiųjų valstybių piliečiams – Taikymas Pasaulinės intelektinės nuosavybės organizacijos atlikimų ir fonogramų sutarties susitariančiųjų šalių piliečiams – Nacionalinis režimas
(Pasaulinės intelektinės nuosavybės organizacijos atlikimų ir fonogramų sutarties 4 straipsnio 1 dalis ir 15 straipsnio 1 dalis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/115 8 straipsnio 2 dalis)
(žr. 62–67 punktus)
Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2006/115 – Fonogramų naudojimas Sąjungoje – Atlikėjų teisė gauti bendrą teisingą atlyginimą, kurį jie dalijasi su fonogramų gamintojais – Išlygos, apie kurias pranešė trečiosios valstybės – Abipusiškumo principas – Būtinybė išlaikyti teisingas dalyvavimo muzikos įrašų komercinėje veikloje sąlygas – Bendrojo intereso tikslas – Teisės gauti vieną teisingą atlyginimą ribojimas – Sąlygos – Išimtinė Sąjungos kompetencija
(Pasaulinės intelektinės nuosavybės organizacijos atlikimų ir fonogramų sutarties 15 straipsnio 1 ir 3 dalys; SESV 3 straipsnio 2 dalis; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnio 2 dalis ir 52 straipsnio 1 dalis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/115 8 straipsnio 2 dalis)
(žr. 78–91 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2006/115 – Fonogramų naudojimas Sąjungoje – Atlikėjų teisė gauti bendrą teisingą atlyginimą, kurį jie dalijasi su fonogramų gamintojais – Atlygio paskirstymas gamintojui ir atlikėjui – Atlygio mokėjimas tik gamintojui, bet ne atlikėjui – Neleistinumas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/115 8 straipsnio 2 dalis)
(žr. 93–96 punktus ir rezoliucinės dalies 3 punktą)
Santrauka
Recorded Artists Actors Performers Ltd (RAAP) yra kolektyvinio atlikėjų teisių administravimo organizacija, o Phonographic Performance (Ireland) Ltd (PPI) yra kolektyvinio fonogramų gamintojų teisių administravimo organizacija. Šios organizacijos sudarė sutartį, kurioje nustatyta, kaip Airijoje mokėtini mokesčiai už muzikos įrašų viešą leidimą (baruose ir kitose viešai prieinamose vietose) arba už jų transliavimą po to, kai naudotojai juos sumoka PPI, turi būti paskirstomi atlikėjams ir šiuo tikslu PPI dalį šių mokesčių turi pervesti RAAP. Šalys nesutaria dėl šios sutarties taikymo srities, kiek tai susiję su PPI surinktais mokesčiais tais atvejais, kai transliuojamą muziką atliko atlikėjas, kuris nėra nei Europos ekonominės erdvės (EEE) valstybės narės pilietis, nei jos rezidentas. Šiuo klausimu RAAP teigia, kad visi mokėtini mokesčiai turi būti paskirstyti, neatsižvelgiant į atlikėjo pilietybę ir jo gyvenamąją vietą. Jeigu būtų laikomasi RAAP požiūrio, trečiųjų valstybių atlikėjams visais atvejais būtų mokamas atlyginimas Airijoje, nors PPI, remdamasi Airijos teise, teigia, kad Airijos atlikėjai negauna teisingo atlyginimo trečiosiose valstybėse.
2020 m. rugsėjo 8 d. Sprendime Recorded Artists Actors Performers (C‑265/19) Teisingumo Teismo didžioji kolegija konstatavo, kad, naudojant fonogramas Sąjungoje, pagal Direktyvą 2006/115 (
1
) valstybei narei draudžiama atlikėjams, kurie yra ne EEE valstybių piliečiai, nesuteikti teisės gauti bendrą teisingą atlyginimą. Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, kad išlygos, apie kurias trečiosios valstybės pranešė pagal Pasaulinės intelektinės nuosavybės organizacijos (PINO) atlikimų ir fonogramų sutartį (WPPT sutartis) (
2
), savaime neriboja šių trečiųjų valstybių atlikėjų teisės Sąjungoje gauti bendrą teisingą atlyginimą. Tokius ribojimus gali nustatyti Sąjungos teisės aktų leidėjas su sąlyga, kad jie atitinka su intelektine nuosavybe susijusią teisę, saugomą pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 17 straipsnio 2 dalį, tačiau Direktyvoje 2006/115 tokių ribojimų nenumatyta ir pagal ją valstybei narei draudžiama riboti šią atlikėjų ir fonogramų gamintojų, kurie yra trečiųjų valstybių piliečiai, teisę. Teisingumo Teismas taip pat pabrėžė, kad pagal šią direktyvą draudžiama situacija, kai atlyginimą gauna tik atitinkamos fonogramos gamintojas, tačiau nesidalija juo su atlikėju, prisidėjusiu prie šios fonogramos gamybos.
Pirma, Teisingumo Teismas nurodė, kad teise į bendrą teisingą atlyginimą Sąjungos teisėje užtikrinamas WPPT sutarties 15 straipsnio 1 dalies (
3
) taikymas ir kad šios teisės nacionalinės teisės aktų leidėjas negali suteikti tik EEE valstybių narių piliečiams.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas konstatavo, kad Direktyvos 2006/115 8 straipsnio 2 dalyje, kuria suteikiama kompensacinio pobūdžio teisė, gretutinė autorių teisėms, numatyta pareiga užtikrinti teisingą atlyginimą, paskirstomą fonogramos gamintojui ir atlikėjui. Ši pareiga taikoma, kai fonograma ar jos kopija naudojama Sąjungoje. Vis dėlto direktyvoje nėra nustatyta sąlygos, kad atlikėjas ar fonogramos gamintojas turi turėti EEE valstybės narės pilietybę arba kitų sąsajos su šia teritorija sąlygų, kaip antai nuolatinę gyvenamąją vietą, gyvenamąją vietą arba kūrybinės ar meninės veiklos vykdymo vietą.
Priešingai, Teisingumo Teismo teigimu, atsižvelgiant į Direktyvos 2006/115 kontekstą ir jos tikslus, taip pat į Sąjungos sudarytų tarptautinių susitarimų viršenybę, šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad kuo labiau atitiktų WPPT sutartį. Teisingumo Teismas pabrėžė, kad pagal šią tarptautinę sutartį, kuri yra sudedamoji Sąjungos teisės sistemos dalis, iš principo Sąjunga ir jos valstybės narės įpareigojamos suteikti teisę į bendrą teisingą atlyginimą ir tiems atlikėjams ir fonogramų gamintojams, kurie yra kitų WPPT sutarties šalių piliečiai. Ši pareiga kyla iš WPPT sutarties 15 straipsnio 1 dalies, iš WPPT sutarties 4 straipsnyje įtvirtinto nacionalinio režimo ir iš Romos konvencijos (
4
) 4 straipsnio.
Antra, Teisingumo Teismas nurodė, kad išlygos, apie kurias trečiosios valstybės pranešė pagal WPPT sutarties 15 straipsnio 3 dalį, Sąjungoje savaime nelemia teisės į bendrą teisingą atlyginimą apribojimų šių trečiųjų valstybių piliečių atžvilgiu. Teisingumo Teismas konstatavo, kad, atsižvelgiant į Vienos konvencijoje (
5
) įtvirtintą abipusiškumo principą, Sąjunga ir jos valstybės narės neprivalo be apribojimų suteikti teisės į bendrą teisingą atlyginimą. Anot Teisingumo Teismo, būtinybe išlaikyti teisingas dalyvavimo muzikos įrašų komercinėje veikloje sąlygas galima pateisinti teisės į bendrą teisingą atlyginimą ribojimą.
Vis dėlto ši teisė, gretutinė autorių teisėms, yra su intelektine nuosavybe susijusi teisė, saugoma pagal Chartijos 17 straipsnio 2 dalį. Todėl bet koks šios teisės ribojimas turi būti aiškiai ir konkrečiai numatytas įstatyme, kaip nurodyta Chartijos 52 straipsnyje. Teisingumo Teismo teigimu, vien tai, kad yra išlyga, neatitinka šio reikalavimo. Taigi tik Sąjungos teisės aktų leidėjas, turintis išimtinę išorės kompetenciją šioje srityje, gali nuspręsti dėl tokio ribojimo.
Trečia, Teisingumo Teismas nusprendė, kad iš paties Direktyvos 2006/115 8 straipsnio 2 dalies teksto matyti, jog teisę į bendrą teisingą atlyginimą turi ir atlikėjai, ir fonogramų gamintojai ir šis atlyginimas jiems turi būti „paskirstytas“. Taigi pagal šią nuostatą draudžiama valstybės narės teisės aktuose numatyti, kad atlikėjas negauna bendro teisingo atlyginimo.
(
1
)	2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/115/EB dėl nuomos ir panaudos teisių bei tam tikrų teisių, gretutinių autorių teisėms, intelektinės nuosavybės srityje (OL L 376, 2006, p. 28).
(
2
)	WPPT sutarties 15 straipsnio 3 dalis.
(
3
)	WPPT sutarties 15 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad atlikėjai ir fonogramų gamintojai turi teisę į vienkartinį teisingą atlyginimą, kai komerciniais tikslais išleistos fonogramos tiesiogiai ar netiesiogiai transliuojamos ar kaip nors kitaip viešai skelbiamos.
(
4
)	Tarptautinė konvencija dėl atlikėjų, fonogramų gamintojų ir transliuojančiųjų organizacijų apsaugos, priimta Romoje 1961 m. spalio 26 d.
(
5
)	1969 m. gegužės 23 d. Vienos konvencija dėl tarptautinių sutarčių teisės (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 1155 t., p. 331).