61995CJ0047_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I de forenede sager C-47/95, C-48/95, C-49/95, C-50/95, C-60/95, C-81/95, C-92/95 og C-148/95,
angaaende otte anmodninger, som Tribunale di Genova i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i de for naevnte ret verserende sager,
Olasagasti & C. Srl (sag C-47/95),
Comarcon SNC (sag C-48/95),
Ghezzi Alimentari Srl (sag C-49/95),
Fredo Srl (sag C-50/95),
Cateringros Srl (sag C-60/95),
Intercod Srl (sag C-81/95),
Nuova Castelli SpA (sag C-92/95),
Igino Mazzola SpA (sag C-148/95)
mod
Amministrazione delle Finanze dello Stato,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 1, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3416/91 af 25. november 1991 om visse resttoldsatser, der anvendes i 1991 som led i gradvise nedsaettelser i henhold til akten vedroerende Spanien og Portugals tiltraedelse (EFT L 324, s. 11) og af artikel 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter (EFT L 197, s. 1),
har
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, J.C. Moitinho de Almeida, og dommerne L. Sevón, D.A.O. Edward (refererende dommer), P. Jann og M. Wathelet,
generaladvokat: N. Fennelly
justitssekretaer: fuldmaegtig L. Hewlett,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
° Olasagasti & C. Srl ved advokat Alessandro Ghibellini, Genova
° Igino Mazzola SpA ved advokat Gianfranco Barabino, Genova
° den italienske regering ved professor Umberto Leanza, chef for Udenrigsministeriets Servizio del contenzioso diplomatico, bistaaet af avvocato dello Stato Ivo M. Braguglia
° Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Antonio Aresu, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at den italienske regering og Kommissionen har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 11. juli 1996,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 26. september 1996,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelser af 26. januar, 16., 17. og 23. februar samt 9. og 30. marts 1995, indgaaet til Domstolen mellem den 23. februar og den 12. maj 1995, har Tribunale di Genova i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 1, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3416/91 af 25. november 1991 om visse resttoldsatser, der anvendes i 1991 som led i gradvise nedsaettelser i henhold til akten vedroerende Spanien og Portugals tiltraedelse (EFT L 324, s. 11) og af artikel 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer forpligtelse til at betale saadanne afgifter (EFT L 197, s. 1).
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en raekke sager mellem de italienske selskaber Olasagasti & C. Srl (sag C-47/95), Comarcon SNC (sag C-48/95), Ghezzi Alimentari Srl (sag C-49/95), Fredo Srl (sag C-50/95), Cateringros Srl (sag C-60/95), Intercod Srl (sag C-81/95), Nuova Castelli SpA (sag C-92/95) og Igino Mazzola SpA (sag C-148/95), og de italienske myndigheder vedroerende efteropkraevning af told i forbindelse med indfoersler af konserves af tunfisk i olivenolie fra Spanien mellem den 30. november 1991 og den 31. december 1992.
3 Ifoelge artikel 75, nr. 1, i akten vedroerende vilkaarene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltraedelse og tilpasningerne af traktaterne (EFT 1985 L 302, s. 23, herefter "tiltraedelsesakten") skal indfoerselstolden mellem Faellesskabet i dets davaerende sammensaetning (De Ti) og Spanien gradvis afvikles. Afviklingen skal for de fleste produkter finde sted i otte etaper og for de saerlige produkter, som er omhandlet i samme bestemmelses litra a), b), c) og d), ske over et forskelligt antal etaper.
4 I medfoer af artikel 75, nr. 4, kan det for produkter, der er omfattet af en faelles markedsordning, i overensstemmelse med en naermere angivet fremgangsmaade bestemmes, at Kongeriget Spanien eller De Ti efter omstaendighederne helt eller delvis afskaffer eller suspenderer tolden for de i bestemmelsen naevnte produkter.
5 Artikel 75 er indeholdt i tiltraedelsesaktens kapitel 3 vedroerende landbrug, hvori artikel 67, stk. 1, bestemmer:
"Dette kapitel vedroerer landbrugsprodukter med undtagelse af varer henhoerende under forordning (EOEF) nr. 3796/81 om den faelles markedsordning for fiskerivarer."
6 Forordning nr. 3416/91, som blev udstedt i medfoer af tiltraedelsesaktens artikel 75, stk. 4, bestemmer foelgende i artikel 1:
"1. De resttoldsatser, der anvendes ved indfoersel til De Ti ifoelge tiltraedelsesaktens artikel 75, nr. 1, og artikel 243, nr. 1, suspenderes fuldstaendigt indtil den 31. december 1991 for de landbrugsprodukter, der er anfoert i bilaget til forordning (EOEF) nr. 3835/90.
Den i foerste afsnit omhandlede suspension omfatter ikke de produkter i kapitel 15 i den kombinerede nomenklatur, der er omhandlet i tiltraedelsesaktens artikel 94, stk. 1.
2. Saafremt satserne i den faelles toldtarif paa ny skal suspenderes for de produkter med oprindelse i Bolivia, Columbia, Ecuador og Peru, som er anfoert i bilaget til forordning (EOEF) nr. 3835/90, finder stk. 1 tilsvarende anvendelse i hele suspensionsperioden."
7 Ifoelge tredje betragtning var formaalet med forordning nr. 3416/91 at undgaa, at landbrugsprodukter, som blev importeret fra Spanien og Portugal, blev mindre gunstigt behandlet end de samme produkter, som var omhandlet i Raadets forordning (EOEF) nr. 3835/90 af 20. december 1990 om aendring af forordning (EOEF) nr. 3831/90, (EOEF) nr. 3832/90 og (EOEF) nr. 3833/90 for saa vidt angaar den generelle toldpraeferenceordning for visse varer med oprindelse Bolivia, Columbia, Ecuador og Peru (EFT L 370, s. 126). Ifoelge denne forordnings artikel 3 suspenderes satserne i den faelles toldtarif fuldstaendigt for de varer med oprindelse i de naevnte fire lande, der er anfoert i bilaget til forordningen. Blandt disse varer er naevnt tilberedt eller konserveret fisk (pos. 1604 i den kombinerede nomenklatur).
8 Ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3587/91 af 3. december 1991 (EFT L 341, s. 1) blev den praeferenceordning, som var indfoert ved forordning nr. 3835/90, forlaenget indtil den 31. december 1992.
9 Sagsoegerne i hovedsagen importerede i perioden mellem den 30. november 1991 og den 31. december 1992 konserves af tunfisk i olivenolie fra Spanien til Italien. I foerste omgang blev der ikke opkraevet told af indfoerslerne, da de italienske myndigheder mente, at varerne faldt ind under den suspensionsordning, som var blevet indfoert ved forordning nr. 3416/91. Det var nemlig blevet bekraeftet ved de italienske cirkulaerer nr. 6507/UCTD af 29. november 1991 og nr. 1914/UCTD af den 22. februar 1992, at suspensionsordningen gjaldt fuldt ud. Efter at Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber havde fremsendt en meddelelse (note af 14.10.1992 til alle Taric-korrespondenter i medlemsstaterne (medlemsstaternes kompetente toldmyndigheder)), vedtog de italienske myndigheder imidlertid cirkulaere nr. 1632/III af 27. oktober 1992, hvorefter suspensionsordningen kun gjaldt for landbrugsprodukter og ikke for fiskerivarer.
10 I denne meddelelse fastslog Kommissionen dels, at visse medlemsstater var i tvivl om, hvilke toldsatser der fandt anvendelse paa fiskerivarer, dels bekraeftede, at den i artikel 1 i forordning nr. 3416/91 foreskrevne suspension kun gaelder for landbrugsprodukter, som er afsendt fra Portugal og Spanien inden for Faellesskabet, og som falder ind under anvendelsesomraadet for henholdsvis artikel 243, nr. 1, i tiltraedelsesakten for Portugals vedkommende og i tiltraedelsesaktens artikel 75, nr. 1, for Spaniens vedkommende.
11 I 1993 indtog toldmyndighederne i Ventimiglia og Genova herefter den opfattelse, at toldfritagelsen i henhold til forordning nr. 3416/91 ikke gjaldt for fiskerivarer henhoerende under pos. 1604 i den kombinerede nomenklatur, da artikel 1 udtrykkeligt henviste til tiltraedelsesaktens artikel 75 og ikke til artikel 173, som vedroerer fiskerivarer. Som foelge heraf paalagde myndighederne, ved individuelle meddelelser herom, sagsoegerne i hovedsagen at betale de endnu skyldige toldafgifter tillige med morarenter.
12 Sagsoegerne i hovedsagen anlagde herefter individuelle sager ved Tribunale di Genova vedroerende disse paalaeg, hvorunder de gjorde gaeldende, at landbrugsprodukter efter Faellesskabets regler ogsaa omfatter fiskerivarer og de heraf afledte varer, som har undergaaet en foerste forarbejdning saasom "tilberedt eller konserveret fisk" i henhold til bilaget til forordning nr. 3835/90. Endvidere gjorde de gaeldende, at betingelserne i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 var opfyldt.
13 Ifoelge forordning nr. 1697/79, som fandt anvendelse indtil den 31. december 1993, paa hvilket tidspunkt den blev afloest af den EF-toldkodeks, som blev indfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 (EFT L 302, s. 1), skulle medlemsstaternes toldmyndigheder, naar de konstaterer, at der ikke er blevet opkraevet toldafgifter af en afgiftspligtig, der skulle have vaeret opkraevet ifoelge gaeldende forskrifter, foretage efteropkraevning inden et tidsrum paa tre aar.
14 Forordningen indeholder dog foelgende bestemmelse i artikel 5:
"1. De kompetente myndigheder kan ikke foretage efteropkraevning, saafremt den import- eller eksportafgift, som senere viser sig at vaere mindre end den afgift, der forskriftsmaessigt skulle have vaeret opkraevet, er beregnet:
° enten paa grundlag af bindende oplysninger fra de kompetente myndigheder selv,
° eller paa grundlag af generelle bestemmelser, som senere er fundet ugyldige ved en retsafgoerelse.
2. De kompetente myndigheder kan undlade at foretage efteropkraevning af import- eller eksportafgift, der ikke er opkraevet som foelge af en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begaaet, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, saafremt sidstnaevnte i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gaeldende forskrifter.
Det fastlaegges i de gennemfoerelsesbestemmelser, der vedtages efter den i artikel 10 anfoerte fremgangsmaade, i hvilke tilfaelde foerste afsnit kan anvendes."
15 Dette er baggrunden for, at den nationale ret har udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
1) Omfatter den toldsuspension for indfoersel fra Spanien af de landbrugsprodukter, der er anfoert i bilaget til forordning (EOEF) nr. 3835/90, og som blev indfoert ved artikel 1, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 3416/91 af 25. november 1991, ogsaa indfoersel af tunfisk i olivenolie hidroerende fra dette land?
2) Kan de kompetente toldmyndigheder i medfoer af artikel 5, stk. 1 og 2, i forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979, som suppleret ved forordning (EOEF) nr. 1715/90 af 20. juni 1990 og ved artikel 2 i forordning (EOEF) nr. 2164/91 af 23. juli 1991 om gennemfoerelsesbestemmelser, foretage efteropkraevning af told, der ikke blev opkraevet paa indfoerselstidspunktet, fordi tolden ansaas for fuldstaendig suspenderet paa grund af en fejlagtig fortolkning af de gaeldende faellesskabsbestemmelser, men senere viste sig at skulle erlaegges ifoelge en anden fortolkning, som Kommissionen gav af de samme faellesskabsbestemmelser efter hoering af sin Juridiske Tjeneste, naar debitor har overholdt samtlige de for toldangivelsen gaeldende faellesskabsbestemmelser og tilsyneladende ikke har vaeret bekendt med, at den fortolkning, som de italienske myndigheder i foerste omgang anlagde af faellesskabsbestemmelserne, var fejlagtig?
16 Ved kendelse afsagt af Domstolens praesident den 16. juni 1995 er sagerne C-47/95, C-48/95, C-49/95, C-50/95, C-60/95, C-81/95, C-92/95 og C-148/95 blevet forenet med henblik paa den skriftlige forhandling, den mundtlige forhandling og domsafsigelsen.
Foerste spoergsmaal
17 Ifoelge EF-traktatens artikel 38 omfatter landbrugsvarer ogsaa fiskeriprodukter.
18 Tiltraedelsesakten anvender udtrykket "landbrugsprodukter" i samme betydning som i traktaten (O.a.: Traktaten anvender paa dansk udtrykket "landbrugsvarer".) og indfoerer ved fjerde del, kapitel 3, en ordning for landbrugsprodukter, bortset fra fiskerivarer, og ved kapitel 4 en anden ordning for landbrugsprodukter hidroerende fra fiskeriet.
19 Det fastslaas, at de resttoldsatser, der blev suspenderet ved artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 3416/91, er dem, der er omhandlet i tiltraedelsesaktens artikel 75, nr. 1, hvilken bestemmelse er indeholdt i tiltraedelsesakten fjerde del, kapitel 3, og som i medfoer af artikel 67, stk. 1, udelukkende vedroerer landbrugsprodukter med undtagelse af de fiskerivarer, der henhoerer under den faelles markedsordning, som blev oprettet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3796/81 af 29. december 1981 om den faelles markedsordning for fiskerivarer (EFT L 379, s. 1).
20 Det bemaerkes, at bestemmelser om toldsuspension skal fortolkes indskraenkende og i overensstemmelse med deres ordlyd, hvorfor det ikke er muligt at anvende dem paa produkter, som ikke er naevnt i bestemmelserne, og herved gaa ud over deres ordlyd (jf. dom af 18.3.1986, sag 58/85, Ethicon, Sml. s. 1131, praemis 13).
21 Selv om forordning nr. 3416/91 ifoelge tredje betragtning havde til formaal at undgaa, at landbrugsprodukter indfoert fra Spanien og Portugal ikke blev mindre gunstigt behandlet end de samme produkter indfoert fra de fire tredjelande, som er naevnt i forordning nr. 3835/90, og som er omfattet af praeferenceordningen, og konserves af tun i olivenolie indgaar blandt de landbrugsprodukter, der er anfoert i bilaget til den sidstnaevnte ordning, maa det dog fastholdes, at artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 3416/91 ikke indeholder nogen som helst henvisning til tiltraedelsesaktens artikel 173, som vedroerer afvikling af tolden for fiskerivarer.
22 Herved bemaerkes, at der gaelder den samme ordning for Portugal. Artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 3416/91 henviser nemlig til tiltraedelsesaktens artikel 243, nr. 1, hvilken bestemmelse i lighed med artikel 75, nr. 1, vedroerer landbrugsprodukter med undtagelse af fiskerivarer, men ikke til artikel 360, som vedroerer fiskerivarer.
23 Det boer tilfoejes, at toldsuspensionen i artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 3416/91 blev indfoert af Kommissionen paa grundlag af tiltraedelsesaktens artikel 75, nr. 4, som, i lighed med, hvad der gaelder for artikel 243, nr. 4, for Portugals vedkommende, bemyndiger Kommissionen til at suspendere tolden for de produkter, som er naevnt i denne artikel. Derimod indeholder tiltraedelsesakten ingen bestemmelse, som bemyndiger Kommissionen til at suspendere tolden for fiskerivarer.
24 Som generaladvokaten har fremhaevet i punkt 18 i sit forslag til afgoerelse, kraever en toldsuspension for fiskerivarer, at Raadet vedtager en retsakt herom. Kommissionen har derfor ikke kompetence til at traeffe bestemmelse om en saadan suspension for fiskerivarer.
25 Foelgelig omfatter den suspension af resttoldsatserne i henhold til tiltraedelsesaktens artikel 75, nr. 1, for indfoersel fra Spanien til De Ti, som blev indfoert ved artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 3416/91 for de landbrugsprodukter, der er anfoert i bilaget til forordning nr. 3835/90, ikke indfoersel af konserves af tunfisk i olivenolie hidroerende fra Spanien.
Andet spoergsmaal
26 Med det andet spoergsmaal oensker den nationale ret oplyst, om artikel 5 i forordning nr. 1697/79 skal fortolkes saaledes, at de kompetente toldmyndigheder ikke kan foretage efteropkraevning af told, der ikke er blevet opkraevet paa indfoerselstidspunktet, fordi myndighederne har anlagt en fejlagtig fortolkning af de gaeldende faellesskabsbestemmelser, naar debitor ved toldangivelsen har opfyldt alle sine forpligtelser efter faellesskabsretten og tilsyneladende ikke har vaeret bekendt med, at den anlagte fortolkning var fejlagtig.
27 Herom bemaerkes, at artikel 5 i forordning nr. 1697/79 omhandler to forskellige ordninger.
28 Den foerste ordning i henhold til artikel 5, stk. 1, vedroerer den situation, hvor den toldafgift, som senere viser sig at vaere mindre end det beloeb, der skulle have vaeret opkraevet efter gaeldende forskrifter, er blevet beregnet enten paa grundlag af generelle bestemmelser, som senere er kendt ugyldige ved en retsafgoerelse (andet led) eller paa grundlag af bindende oplysninger fra de kompetente myndigheders selv (foerste led).
29 Efter fast praksis omfatter saadanne oplysninger udelukkende de oplysninger vedroerende tarifering af varer, som de kompetente myndigheder har givet en bestemt erhvervsdrivende i et konkret tilfaelde (se herom dom af 28.6.1990, sag C-80/89, Behn Verpackungsbedarf, Sml. I, s. 2659, praemis 22).
30 Som Domstolen endvidere angav i dommen af 8. april 1992 i sag C-371/90, Beirafrio (Sml. I, s. 2715, praemis 15), er den kategori af oplysninger fra toldmyndighederne, som er omfattet af denne bestemmelse, blevet udtoemmende defineret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1715/90 af 20. juni 1990 om oplysninger fra medlemsstaternes toldmyndigheder vedroerende tarifering af varer i toldnomenklaturen (EFT L 160, s. 1).
31 Da tariferingen af de i hovedsagen omtvistede varer ikke var omhandlet i cirkulaererne nr. 6507/UCTD og nr. 1914/UCTD, og disse cirkulaerer ikke har karakter af oplysninger vedroerende tarifering af varer, som de kompetente myndigheder har givet en bestemt erhvervsdrivende i et konkret tilfaelde, finder artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1697/79 ikke anvendelse i den foreliggende situation.
32 Hvad angaar den anden ordning, som er omhandlet i naevnte forordnings artikel 5, stk. 2, skal tre betingelser vaere opfyldt for, at de kompetente myndigheder ikke foretager efteropkraevning af toldafgiften hos debitor. Der foelges en helt fast praksis vedroerende denne bestemmelse (se herom dom af 14.5.1996, forenede sager C-153/94 og C-204/94, Faroe Seafood m.fl., Sml. I, s. 2465).
33 For det foerste skal de kompetente myndigheder selv have begaaet en fejl. I denne sag kan den nationale ret, uanset om cirkulaere nr. 6507/UCTD og nr. 1914/UCTD er bindende, tage hensyn til, at de kompetente italienske myndigheder i foerste omgang bekraeftede, at de ikke inden for forordningens gyldighedsperiode ville opkraeve told ved indfoersel af varer saasom konserves af tunfisk i olivenolie hidroerende fra Spanien.
34 For det andet skal den fejl, som de kompetente myndigheder har begaaet, vaere af en saadan karakter, at debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget den trods den erhvervserfaring og den agtpaagivenhed, han burde udvise. I den forbindelse kan den nationale ret foerst og fremmest tage hensyn til, om de gaeldende bestemmelser er komplicerede, og navnlig til, at udtrykket "landbrugsvarer" i traktatens artikel 38 ogsaa omfatter fiskeriprodukter. Den kan endvidere tage hensyn til formaalet med forordning nr. 3416/91, som er, at der anvendes samme suspensionsordning for produkter med oprindelse i Spanien som den suspensionsordning, der ved en anden forordning er fastsat for visse produkter ° herunder fiskekonserves ° med oprindelse i Bolivia, Columbia, Ecuador og Peru. Endelig kan den tage hensyn til, at forordning nr. 3416/91 udtrykkeligt naevnte forordningen om fastsaettelse af suspensionsordningen for produkter med oprindelse i de fire naevnte sydamerikanske lande.
35 Den tredje betingelse efter artikel 5 i forordning nr. 1697/79 er, at debitor i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gaeldende forskrifter. Denne vurdering tilkommer det ogsaa den nationale ret at foretage.
36 Paa grundlag af det anfoerte maa det andet spoergsmaal herefter besvares med, at det tilkommer den nationale ret at afgoere, om betingelserne i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 er opfyldt. For at kunne afgoere, om debitor med rimelighed kunne forventes at have opdaget den fejl, som myndighederne har begaaet, maa der navnlig tages hensyn til fejlens karakter, den paagaeldende erhvervsdrivendes erfaring og den agtpaagivenhed, han har udvist. Blandt de relevante forhold indgaar endvidere, om lovgivningen er kompliceret, den maade, hvorpaa de paagaeldende bestemmelsers formaal er udtrykt, spoergsmaalet om, hvorvidt den begaaede fejl er gentaget i andre af den paagaeldende medlemsstats oplysninger, samt uoverensstemmelser i opfattelsen hos medlemsstaterne vedroerende den fortolkning, der boer anlaegges af de paagaeldende bestemmelser.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
37 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunale di Genova ved kendelser af 26. januar, 16., 17. og 23. februar samt 9. og 30. marts 1995, for ret:
1) Den suspension af resttoldsatserne i henhold til tiltraedelsesaktens artikel 75, nr. 1, for indfoersel fra Spanien til De Ti, som blev indfoert ved artikel 1, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3416/91 af 25. november 1991 om visse resttoldsatser, der anvendes i 1991 som led i gradvise nedsaettelser i henhold til akten vedroerende Spanien og Portugals tiltraedelse, af de landbrugsprodukter, der er anfoert i bilaget til Raadets forordning (EOEF) nr. 3835/90 af 20. december 1990 om aendring af forordning (EOEF) nr. 3831/90, (EOEF) nr. 3832/90 og (EOEF) nr. 3833/90 for saa vidt angaar den generelle toldpraeferenceordning for visse varer med oprindelse i Bolivia, Columbia, Ecuador og Peru, omfatter ikke indfoersel af konserves af tunfisk i olivenolie hidroerende fra Spanien.
2) Det tilkommer den nationale ret at afgoere, om betingelserne i artikel 5, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter, er opfyldt. For at kunne afgoere, om debitor med rimelighed kunne forventes at have opdaget den fejl, som myndighederne har begaaet, maa der navnlig tages hensyn til fejlens karakter, den paagaeldende erhvervsdrivendes erfaring og den agtpaagivenhed, han har udvist. Blandt de relevante forhold indgaar endvidere, om lovgivningen er kompliceret, den maade, hvorpaa de paagaeldende bestemmelsers formaal er udtrykt, spoergsmaalet om, hvorvidt den begaaede fejl er gentaget i andre af den paagaeldende medlemsstats oplysninger, samt uoverensstemmelser i opfattelsen hos medlemsstaterne vedroerende den fortolkning, der boer anlaegges af de paagaeldende bestemmelser.