61959J0015
DOMSTOLENS DOM
AF 12. FEBRUAR 1960
Société Métallurgique de Knutange mod Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab
Forenede sager 15 og 29/59
Processprog: Fransk
Angående:
Søgsmål om annullation af Den Høje Myndigheds såkaldte beslutning, meddelt sagsøgeren ved skrivelse af 27. februar 1959, og af Den Høje Myndigheds beslutning af 22. april 1959, for så vidt de er baseret på den ugyldige artikel 3, stk. 2 i beslutning nr. 2/57 om indførelse af en finansiel ordning til sikring af det fælles markeds regelmæssige forsyning med skrot (JO af 28. 1. 1957, s. 61; findes ikke på dansk).
Domskonklusion :
1.
Sagsøgte frifindes, da søgsmålene findes at savne fornødent grundlag.
2.
Sagsomkostningerne vedrørende søgsmål 15/59 pålægges sagsøgte.
3.
Sagsomkostningerne vedrørende søgsmål 29/59 pålægges sagsøgeren.
Generaladvokatens forslag til afgørelse :
1.
Vedrørende sag 15/59:
at den anfægtede beslutning annulleres, og at Den Høje Myndighed idømmes sagsomkostningerne.
2.
Vedrørende sag 29/59:
at stævningen forkastes, og at sagsomkostningerne bæres af Société Métallurgique de Knutange.
Sammendrag
1.
Retspleje — annullationssøgsmål — Den Høje Myndigheds beslutninger — forhåndsmeddelelse — antagelse til realitetsbehandling
(EKSF-traktaten, artikel 31)
2.
Falles marked — skrot — udligning — Den Høje Myndigheds beslutning nr. 2/57 — grundlœggende formål
(EKSF-traktaten, artikel 53; artikel 3, stk. 2 i Den Høje Myndigheds beslutning nr. 2/57)
3.
Falles marked — skrot — udligning — Den Høje Myndigheds beslutning nr. 2/5 7 — be-regningsperiode og referenceperiode
(EKSF-traktaten, artikel 53; artikel 3, stk. 2 i Den Høje Myndigheds beslutning nr. 2/57)
4.
Falles marked — skrot — udligning — Den Høje Myndigheds beslutning nr. 2/57 — formålet med henholdsvis beregningsperiode og referenceperiode
(EKSF-traktaten, artikel 53; artikel 3, stk. 2 i Den Høje Myndigheds beslutning nr. 2/57)
5.
Karteller — tilladelse
(EKSF-traktaten, artiklerne 53 og 65)
6.
Annullationssøgsmål — Den Høje Myndigheds hensigtsmœtssighedsbetragtninger — omfanget af Domstolens prøvelsesret
(EKSF-traktaten, artikel 13)
7.
Sagsomkostninger — unødvendigt forvoldte udgifter
(Procesreglementet, artikel 69, stk. 3)
1.
Et søgsmål mod en skrivelse, som udgør en forhåndsmeddelse om en beslutning, der først efter sagens indgivelse er blevet formelt vedtaget, skal ikke af denne grund afvises, når Den Høje Myndighed på det tidspunkt, hvor afvisningspåstanden blev gjort gældende, allerede havde vedtaget en formel beslutning, som bekræfter den anfægtede skrivelses indhold.
2.
Den Høje Myndigheds beslutning nr. 2/57 havde i det væsentlige som mål at tilskynde virksomhederne til at spare på skrottet; tillægsbeskatningen af forbrug, der oversteg en vis størrelse, var så ledes blot et middel til opnåelse af dette mål.
3.
Den ved Den Høje Myndigheds beslutning nr. 2/57 indførte ordning med henblik på anvendelsen af tillægssatsen for det forbrug af tilkøbsskrot, der overstiger referenceforbrugets størrelse, forudsætter en sammenligning mellem forbruget i beregningsperioden (tre måneder) og forbruget i referenceperioden, som ikke er forbruget i seks måneder, men det gennemsnitlige, kvartalsmæssige forbrug inden for en af den enkelte virksomhed valgt periode på seks måneder.
4.
Fastsættelsen af referenceperioden og beregningsperioden tjener forskellige formål; den første skal bestemme virksomhedens gennemsnitlige forbrug, mens den overlader virksomhederne en vis valgfrihed i denne henseende, og den anden skal tilskynde virksomhederne til at spare skrottet.
5.
EKSF-traktatens artikel 65, stk. 2 b har til formål at forhindre tilladelsen af karteller, der er af mere restriktiv karakter end det formål kræver, med henblik på hvilket tilladelsen uanset det i artikel 65, stk. 1 indførte generelle forbud er givet. Den kan følgelig ikke påberåbes i et tifælde, hvor det drejer sig om at fastslå, hvorvidt den anfægtede beslutning i forholdet til de virksomheder, på hvilke den finder avendelse, er af for restriktiv karakter.
Selv hvis der af artikel 65, stk. 2 b kunne udledes et generelt princip, som forbyder, at Den Høje Myndigheds indgreb er af mere restriktiv karakter, end deres formål kræver, ville dette princip ikke være krænket på grund af den ved Den Høje Myndigheds beslutning nr. 2/57 indførte ordning.
6.
Det valg, Den Høje Myndighed inden for grænserne af det skøn over hensigtsmæssigheden, der er tillagt den i traktaten, har foretaget af en bestemt ordning (i det foreliggende tilfælde: beregnings- og referenceperiodens varighed), kan ikke efterprøves af Domstolen i sager, der er indbragt i henhold til EKSF-traktatens artikel 33, medmindre det under påberåbelse af sikre holdepunkter påstås, at Den Høje Myndighed har gjort sig skyldig i magtfordrejning eller åbenbart har tilsidesat traktatens bestemmelser.
7.
Hvis sagsøgte ved sin adfærd har tilskyndet sagsøgeren til at anlægge to søgsmål, skønt et burde have været tilstrækkeligt med henblik på at løse det omtvistede spørgsmål, har sagsøgte herved forvoldt sagsøgeren unødvendige udgifter.