61992CO0032_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 7. februar 1992 har Andrew Macrae Moat i henhold til artikel 49 i statutten for EOEF-Domstolen og de tilsvarende bestemmelser i statutten for EKSF-Domstolen og statutten for Euratom-Domstolen ivaerksat appel til proevelse af kendelse afsagt af Retten i Foerste Instans den 4. december 1991 (sag T-78/91, Moat mod Kommissionen, Sml. II, s. 1387), hvorved Retten afviste den af Moat anlagte sag med paastand, for det foerste, om annullation af den af Kommissionen den 18. oktober 1991 afholdte afstemning, hvorunder personalet blev bedt om at udtale sig om et kompromis, der var indgaaet mellem De Faste Repraesentanters Komité i Raadet og personalerepraesentanterne vedroerende metoden for tilpasning af tjenestemaendenes loen, for det andet, om dom for, at TAO/AFI samt andre fagforeninger og faglige sammenslutninger har ret til at fortsaette forhandlingerne efter reglerne i Raadets afgoerelse om en samordningsprocedure, vedtaget af Raadet under dets 713. moede den 22. og 23. juni 1981, og, for det tredje, om, at det paalaegges Kommissionen til TAO/AFI at betale en eksemplarisk erstatning, stor 1 000 000 BFR.
2 For saa vidt angaar de faktiske omstaendigheder, som er udgangspunktet for tvisten mellem Andrew Macrae Moat og Kommissionen, har Retten sammenfattet disse saaledes:
"Siden maj maaned 1991 var der af de fagforeninger og faglige sammenslutninger, der har medlemmer blandt Kommissionens personale, blevet foert forhandlinger om tilpasning af loennen for Faellesskabernes tjenestemaend og oevrige ansatte; forhandlingerne fandt sted efter reglerne i afgoerelsen af 22./23. juni 1981, som indfoerte en samordningsprocedure mellem Raadet paa den ene side og personalet ° repraesenteret af fagforeningerne og de faglige sammenslutninger ° paa den anden side om den fremgangsmaade, der skulle anvendes i tilfaelde af uenighed vedroerende forslag om aendring af vedtaegten eller om gennemfoerelse af dennes bestemmelser. Disse forhandlinger var endnu ikke naaet frem til det niveau, der omtales i punkt II og III i afgoerelsen af 22./23. juni 1981, og paa hvilket der foeres droeftelser med Raadets medlemmer og paabegyndes en maeglingsprocedure, da Kommissionens generalsekretaer, Williamson, og generaldirektoeren for personale og administration, De Koster, ved en meddelelse af 15. oktober 1991 bekendtgjorde, at der den 18. oktober 1991 ville blive afholdt en hemmelig afstemning, hvorunder tjenestemaendene og de oevrige ansatte, der var omfattet af vedtaegten, skulle udtale sig om det kompromis, som var blevet fremlagt af Corepers formand vedroerende metoden for tilpasning af loennen. Ved en anden skrivelse af 15. oktober 1991, underskrevet af et medlem af Kommissionen, Cardoso e Cunha, meddelte Kommissionen personalet, at forhandlingerne efter Kommissionens opfattelse burde indstilles; samtidig anmodede man personalet om at godkende det foreslaaede kompromis. Den 17. oktober 1991 indbragte Moat i sin egenskab af formand for TAO/AFI' s Bruxelles-afdeling en klage i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2, hvori han kraevede de to ovennaevnte meddelelser af 15. oktober 1991 tilbagekaldt. Afstemningen fandt sted den 18. oktober 1991. Sagsoegerne goer gaeldende, at afstemningen er behaeftet med uregelmaessigheder, saavel under forberedelsen som ved gennemfoerelsen, og at den var i strid med vedtaegtens artikel 24a, der sikrer foreningsfriheden."
3 Som begrundelse for at afvise den af Moat anlagte sag har Retten indledningsvis anfoert:
"For det foerste bemaerkes, for saa vidt sagen er anlagt af Moat, at det er en ufravigelig betingelse for, at en tjenestemand i medfoer af EOEF-traktatens artikel 179 kan anlaegge sag mod den institution, han er ansat i, at der foerst er indgivet en administrativ klage, som er blevet udtrykkeligt eller stiltiende afvist. Saafremt der anlaegges sag, foer den administrative procedure er afsluttet, maa sagen derfor afvises i henhold til vedtaegtens artikel 91, stk. 2, som vaerende anlagt for tidligt (jf. f.eks. Domstolens kendelse af 23.9.1986, sag 130/86, Du Besset mod Raadet, Sml. s. 2619, paa s. 2621; Domstolens dom af 7.10.1987, sag 401/85, Schina mod Kommissionen, Sml. s. 3911, paa s. 3929; Rettens dom af 20.6.1990, forenede sager T-47/89 og T-82/89, Marcato mod Kommissionen, Sml. II, s. 231, paa s. 241)."
4 Retten har derefter udtalt:
"I denne sag indgav Moat som formand for TAO/AFI' s Bruxelles-afdeling en klage den 17. oktober 1991. Herefter anlagde han sag uden at vente paa, at klagen var blevet udtrykkeligt afvist af Kommissionen, eller at den frist paa fire maaneder, der er fastsat i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, var udloebet, hvorefter klagen betragtes som afvist. Herefter, og uden at der skal tages stilling til, om de oevrige betingelser for at anlaegge sag ifoelge vedtaegtens artikel 91, stk. 2, er opfyldt, maa det fastslaas, at den af Moat anlagte sag aabenbart maa afvises.
Saafremt det er aabenbart, at en sag maa afvises, kan Retten ifoelge artikel 111 i Rettens procesreglement uden at fortsaette sagens behandling traeffe afgoerelse ved begrundet kendelse. Da sagen, for saa vidt som den er anlagt af Moat, aabenbart maa afvises, vil den i medfoer af den naevnte artikel vaere at afvise, uden at det er noedvendigt forinden at forkynde staevningen for Kommissionen."
5 Domstolen kan i henhold til artikel 119 i dens procesreglement naar som helst afvise en appel uden at aabne den mundtlige forhandling, naar det er aabenbart, at appellen skal afvises eller forkastes.
6 Til stoette for appellen har appellanten kun gjort ét anbringende gaeldende. Efter appellantens opfattelse indebaerer det forhold, at det blev besluttet at holde en afstemning den 18. oktober 1991, en afvisning af den klage, han havde indgivet den 17. oktober samme aar. Han er derfor af den opfattelse, at Retten med urette har anset det soegsmaal, han indgav den 30. oktober 1991, for for tidligt anlagt og med urette har afvist det.
7 Kommissionen har principalt gjort gaeldende, at appellen maa forkastes, da den af appellanten anfaegtede retsakt ikke kan betegnes som bebyrdende.
8 Da spoergsmaalet, om der foreligger en bebyrdende retsakt, opstaar forud for spoergsmaalet, om den administrative procedure er forloebet i overensstemmelse med betingelserne i artikel 90 i tjenestemandsvedtaegten, maa dette spoergsmaal, i modsaetning til hvad Retten har gjort i sin afgoerelse, behandles foerst.
9 Ifoelge fast retspraksis kan kun retsakter, der direkte og umiddelbart beroerer den paagaeldendes retsstilling, anses for at vaere bebyrdende retsakter (jf. kendelse af 16.6.1988, sag 372/87, Progoulis mod Kommissionen, Sml. s. 3091, og dom af 21.1.1987, sag 204/85, Stroghili mod Revisionsretten, Sml. s. 389).
10 I denne sag omhandler appellantens soegsmaal i korthed Kommissionens beslutning om at afholde en afstemning blandt dens personale. Domstolen har ved kendelse af dags dato i sag C-322/91 afvist den af TAO/AFI anlagte sag mod samme beslutning med den begrundelse, at den afstemning, som Kommissionen har afholdt, alene er en intern foranstaltning, som ikke medfoerer forpligtelser for nogen til at deltage deri. Foranstaltningen kan derfor ikke have nogen direkte og oejeblikkelig virkning for sagsoegerens retsstilling (praemis 9). Paa samme maade aendrer den naevnte beslutning ikke paa nogen vaesentlig maade TAO/AFI' s retsstilling og kan derfor ikke betegnes som en bebyrdende retsakt.
11 Da der ikke foreligger en bebyrdende retsakt, maatte Retten afvise sagen. Det foelger heraf, at konklusionen i den anfaegtede afgoerelse saaledes er korrekt, om end af andre retlige grunde end dem, der er anfoert i afgoerelsen (jf. dom af 9.6.1992, sag C-30/91 P, Lestelle mod Kommissionen, Sml. I, s. 3755).
12 Herefter, og uden at det i oevrigt er fornoedent at tage stilling til det af sagsoegeren fremfoerte anbringende til stoette for appellen, maa det fastslaas, at det er aabenbart, at denne skal forkastes, jf. procesreglementets artikel 119.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
13 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Ifoelge reglementets artikel 70 baerer institutionerne i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte selv deres egne omkostninger. I artikel 122, stk. 2, i samme reglement bestemmes dog, at reglen ikke finder anvendelse ved appel, der ivaerksaettes af tjenestemaend eller oevrige ansatte ved en institution. Andrew Macrae Moat har tabt sagen og paalaegges derfor at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
1) Appellen forkastes.
2) Appellanten betaler sagens omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg, den 3. december 1992.