61984CJ0049_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 17 . februar 1984, indgaaet til Domstolen den 24 . februar s.aa ., har Nederlandenes Hoge Raad i medfoer af protokollen af 3 . juni 1971 vedroerende Domstolens fortolkning af konventionen af 27 . september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager ( herefter benaevnt konventionen ), stillet en raekke praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af konventionens artikel 27, nr . 2 .
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag for naevnte ret mellem aegtefaellerne Debaecker-Plouvier og C . G . Bouwman .
3 AEgtefaellerne Debaecker-Plouvier havde fra den 15 . oktober 1980 for en niaarig periode til C . G . Bouwman, der er nederlandsk statsborger, udlejet en erhvervsejendom beliggende i Antwerpen . Den 21 . september 1981 fraveg C . G . Bouwman ejendommen ( hvor han havde taget bopael ) uden opsigelse og uden at underrette om ny adresse . Den 24 . september 1981 blev han indstaevnet til at give moede for underretten i Antwerpen den 1 . oktober s.aa . med en staevning, der i overensstemmelse med artikel 37 i den belgiske code judiciaire blev forkyndt paa politikommissariatet i Antwerpen, da han fortsat var tilmeldt folkeregisteret i denne by . Med skrivelse af 25 . september 1981, der indgik til sagsoegernes advokat under sagen den 28 . september 1981, opsagde C . G . Bouwman lejemaalet, fremsendte ejendommens noegler og meddelte sin nye adresse, en postboks i Essen, Belgien . Sagsoegernes advokat foretog sig intet for paa denne nye adresse at underrette sagsoegte om, at han var indstaevnet til at give moede for underretten den 1 . oktober, og den 1 . oktober 1981 doemte denne C . G . Bouwman som udebleven til at betale aegtefaellerne Debaecker-Plouvier et beloeb paa 1 072 900 BFR som »genudlejningserstatning« .
4 Den 30 . november 1981 blev der af praesidenten for Arrondissementsrechtbank Breda, Nederlandene, paa begaering fra aegtefaellerne Debaecker-Plouvier ved kendelse meddelt den af underretten i Antwerpen afsagte udeblivelsesdom fuldbyrdelsespaategning . Denne kendelse begaerede C . G . Bouwman den 6 . januar 1982 genoptaget, og den blev af Arrondissementsrechtbank ophaevet den 12 . oktober 1982 .
5 Hoge Raad, for hvilken sagsoegerne har indgivet kassationsanke, har udsat sagen og stillet Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
»1 ) Forholder det sig saaledes, at artikel 27, nr . 2, i konventionen, for saa vidt angaar det dér opstillede krav om, at det indledende processkrift i sagen skal forkyndes eller meddeles i god tid, ikke finder anvendelse, naar forkyndelsen eller meddelelsen har fundet sted inden for en frist, der er fastsat af retten i domsstaten, og/eller sagsoegte kun eller ogsaa havde bopael inden for den naevnte rets jurisdiktion eller i det land, hvor retten er beliggende?
Saafremt det foerste spoergsmaal besvares benaegtende :
2
a ) Skal der ved afgoerelsen af, om der i et bestemt tilfaelde foreligger saerlige omstaendigheder, der medfoerer, at den i artikel 27, nr . 2, naevnte forkyndelse eller meddelelse, selv om den er forskriftsmaessig, dog har vaeret util straekkelig til at faa den i bestemmelsen naevnte frist til at loebe, kun tages hensyn til de omstaendigheder, der forelaa paa det tidspunkt, hvor forkyndelsen eller meddelelsen fandt sted, og som sagsoegeren kunne tage hensyn til paa dette tidspunkt?
Saafremt spoergsmaal 2 a besvares benaegtende :
2
b ) Kan omstaendigheder, der indtraeffer efter forkyndelsen eller meddelelsen, navnlig den omstaendighed, at sagsoegeren bliver bekendt med en adresse for sagsoegte, medfoere, at det af sagsoegeren kan kraeves, at han tager naermere skridt til at give sagsoegte oplysning om sagsanlaegget, i den forstand, at fristen i artikel 27, nr . 2, ikke begynder at loebe, hvis han ikke tager saadanne skridt?
Saafremt spoergsmaal 2 b besvares bekraeftende :
2
c ) Hvilke kriterier skal der anvendes i denne sammenhaeng? Er navnlig den omstaendighed, at det skyldes sagsoegtes forhold, at det forskriftsmaessigt forkyndte eller meddelte processkrift ikke er naaet frem til ham, til hinder for, at retten, ogsaa paa baggrund af f.eks . den omstaendighed, at sagsoegeren var bekendt med, at sagsoegte havde forladt den adresse, der betragtedes som hans bopael, kan fastslaa, at naermere skridt som de naevnte maatte kraeves?«
6 Skriftlige indlaeg er blevet indgivet af parterne i hovedsagen, Forbundsrepublikken Tysklands og Det forenede Kongeriges regeringer samt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber .
7 Det foerste spoergsmaal fra Hoge Raad gaar ud paa, om det er udelukket at anvende konventionens artikel 27, nr . 2, hvorefter en retsafgoerelse ikke kan anerkendes, saafremt det indledende processkrift i sagen ikke forskriftsmaessigt er blevet forkyndt for eller meddelt den udeblevne sagsoegte i god tid, for saa vidt angaar kravet om underretning i tilstraekkelig god tid, naar forkyndelsen eller meddelelsen har fundet sted inden for en frist, der er fastsat af retten i domsstaten, og/eller naar sagsoegte havde bopael i denne stat .
8 Hvad angaar det foerste spoergsmaal, er sagsoegerne i hovedsagen af den opfattelse, at det boer besvares med, at en anvendelse af konventionens artikel 27, nr . 2, er udelukket, naar sagsoegte paa tidspunktet for det indledende processkrifts forkyndelse havde bopael i domsstaten eller i det mindste, naar denne bopael ( som i naervaerende sag ) var den eneste .
9 Sagsoegte i hovedsagen har bestridt rigtigheden af denne fortolkning og gjort gaeldende, at ordlyden af artikel 27, nr . 2, ikke giver mulighed for at begraense anvendelsen af en regel, konventionen giver for at »sikre retten til forsvar«, til alene at angaa tilfaelde, i hvilke sagsoegte har bopael i en anden kontraherende stat end domsstaten . Var dette tilfaeldet, ville retten i anerkendelses- eller fuldbyrdelsesstaten ikke laengere have nogen bedoemmelsesmargen med hensyn til, om forkyndelse eller meddelelse var sket i god tid, naar fuldbyrdelse af en retsafgoerelse mellem parter, der havde bopael i en samme kontraherende stat, blev begaeret . Sagsoegtes opfattelse deles af Kommissionen og af Forbundsrepublikken Tysklands og af Det forenede Kongeriges regeringer, der har fremhaevet, at Domstolen allerede i sin dom af 16 . juni 1981 ( Klomps mod Michel, 166/80, Sml . s . 1593 ) forudsaetningsvis har lagt til grund, at artikel 27, stk . 2, gjaldt uden hensyn til, om parterne har bopael i forskellige stater eller i den samme stat .
10 Til det spoergsmaal, Hoge Raad har stillet, bemaerkes i foerste raekke, at der i bestemmelsens ordlyd ingen holdepunkter er for et bekraeftende svar, idet der ingen betingelse opstilles med hensyn til sagsoegtes bopael . Selv om konventionens formaal som anfoert i dennes praeambel er »at tilvejebringe en forenkling af formaliteterne vedroerende gensidig anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgoerelser«, boer dette formaal i overensstemmelse med Domstolens faste praksis imidlertid ikke opnaas paa bekostning, i en hvilken som helst henseende, af retten til forsvar .
11 For saa vidt angaar konventionens artikel 27, fremgaar det af selve bestemmelsens ordlyd, at retten i den kontraherende stat, for hvilken en retsafgoerelse begaeres anerkendt, kun kan naegte anerkendelse af en af de i bestemmelsen udtrykkeligt naevnte grunde . Blandt disse er den under nr . 2 naevnte, som skal sikre en behoerig beskyttelse af retten til forsvar for en sagsoegt, der er doemt som udebleven i udlandet . Det bestemmes saaledes dér, at en retsafgoerelse ikke kan anerkendes, »saafremt det indledende processkrift i sagen ikke forskriftsmaessigt er blevet forkyndt for eller meddelt den udeblevne sagsoegte i saa god tid, at han har kunnet varetage sine interesser under sagen« . Bestemmelsen tager hensyn til, at der i de forskellige kontraherende stater findes fiktive forkyndelsesmaader, der kommer til anvendelse i tilfaelde, hvor sagsoegte ikke har nogen kendt bopael, og som medfoerer fiktive retsvirkninger i forskelligt omfang . Sandsynligheden for at sagsoegte faktisk har faaet kendskab til forkyndelsen, og for at han saaledes har haft tilstraekkelig tid til raadighed for at forberede sit forsvar, er staerkt forskellig alt efter den enkelte retsordens fiktive forkyndelsesmaade .
12 Af den anfoerte grund skal artikel 27, nr . 2, fortolkes saaledes, at den, i forbindelse med anerkendelsen af en retsafgoerelse fra en anden kontraherende stat, har beskyttelsen af den udeblevne sagsoegtes ret til forsvar for oeje, uanset om de i domsstaten gaeldende forkyndelses- eller meddelelsesregler er iagttaget .
13 Herefter maa det foerste spoergsmaal besvares med, at Bruxelles-konventionens artikel 27, nr . 2, for saa vidt angaar det dér opstillede krav om, at det indledende processkrift skal forkyndes eller meddeles i tilstraekkelig god tid, ogsaa finder anvendelse, naar forkyndelsen eller meddelelsen har fundet sted inden for en frist, der er fastsat af retten i domsstaten, eller naar sagsoegte alene eller tillige havde bopael inden for naevnte rets jurisdiktion eller i domsstaten .
14 Med foerste del af Hoge Raad ' s andet spoergsmaal ( spoergsmaal 2 a ) spoerges, om der ved bedoemmelsen af, om der foreligger saadanne saerlige omstaendigheder, som medfoerer, at forkyndelsen eller meddelelsen, selv om den er forskriftsmaessig, dog ikke har vaeret tilstraekkelig til at saette den sagsoegte i stand til at varetage sine interesser, og foelgelig til at faa den i artikel 27, nr . 2, naevnte frist til at loebe, udelukkende skal tages hensyn til de omstaendigheder, der forelaa paa det tidspunkt, hvor forkyndelsen eller meddelelsen fandt sted, og som sagsoegeren da kunne tage hensyn til .
15 De indlaeg, der er afgivet i sagen, henviser i den forbindelse til Domstolens foernaevnte dom af 16 . juni 1981, hvorefter retten i anerkendelses- eller fuldbyrdelsesstaten, der i almindelighed kan indskraenke sig til at efterproeve, om fristen, regnet fra det tidspunkt, da forkyndelsen eller meddelelsen er sket forskriftsmaessigt, har givet sagsoegte tilstraekkelig tid til at varetage sine interesser, dog i konkrete tilfaelde kan tage stilling til, om der foreligger saerlige omstaendigheder, som maa foere til at antage, at der vel er foretaget forskriftsmaessig forkyndelse eller meddelelse, men at dette dog ikke har vaeret tilstraekkeligt til at saette sagsoegte i stand til at paabegynde varetagelsen af sine interesser og derfor heller ikke har vaeret tilstraekkelig til at faa den i artikel 27, nr . 2, foreskrevne frist til at loebe .
16 Sagsoegerne i hovedsagen fortolker dommen saaledes, at man ikke kan tage hensyn til omstaendigheder, der foerst fremkommer efter forkyndelsen, og at det ikke er antageligt, at en forskriftsmaessig forkyndelse, der paa grundlag af de ved forkyndelsen bestaaende forhold anses for tilstraekkelig til, at fristen begynder at loebe, kan miste denne retsvirkning paa grund af omstaendigheder, der indtraeder senere . Foelgerne af en saadan opfattelse er saa meget mere indgribende, som en indsigelse stoettet paa artikel 27, nr . 2, ikke alene kan paaberaabes i forbindelse med fuldbyrdelsen, men ogsaa mod anerkendelsen af en retsafgoerelse .
17 Kommissionen deler i et vist omfang sagsoegernes opfattelse, og dette paa grundlag af betragtningen vedroerende retssikkerheden, noedvendigheden af en indskraenkende fortolkning af artikel 27, nr . 2, som en undtagelse fra hovedreglen om, at en fornyet proevelse af faktum er udelukket i forbindelse med fuldbyrdelsen, samt den omstaendighed, at allerede forkyndelsesreglerne i de nationale retsordener indeholder garantier . Imidlertid anerkender Kommissionen muligheden af at tage hensyn til visse ganske saerlige omstaendigheder, der indtraeder efter forkyndelsen, og som ikke kan laegges sagsoegte til last .
18 Sagsoegte i hovedsagen, Forbundsrepublikken Tysklands regering og Det forenede Kongeriges regering foreslaar derimod et benaegtende svar navnlig under hensyn til, at den beskyttelse, artikel 27, nr . 2, skal sikre, kun kan vaere effektiv, saafremt samtlige omstaendigheder tages i betragtning, dvs . ogsaa saadanne omstaendigheder, der er indtraadt efter forkyndelsen .
19 Hvad angaar denne del af det andet spoergsmaal bemaerkes, at saafremt man begraenser de omstaendigheder, der kan tages i betragtning, til saadanne, der var kendte paa tidspunktet for forkyndelsen, er der fare for at fortolke udtrykket »i saa god tid« saa indskraenkende og formelt, at indholdet heraf falder sammen med kravet med forkyndelsens forskriftsmaessighed, hvilket vil vaere ensbetydende med at ophaeve en af de garantier, konventionen giver sagsoegte .
20 Det anfoerte indebaerer, at kravet om »i saa god tid«, som stilles netop med henblik paa at sikre en effektiv beskyttelse af sagsoegtes rettigheder, skal bedoemmes ogsaa i forhold til omstaendigheder, der, selv om de er indtraadt efter forkyndelsen, ikke desto mindre kan vaere til hinder for, at forkyndelsen faktisk saetter den paagaeldende i stand til at forberede sit forsvar .
21 Dette resultat bekraeftes i oevrigt af foernaevnte dom af 16 . juni 1981, hvori Domstolen fastslog, at der ved bedoemmelsen af, om forkyndelse er sket i tilstraekkelig god tid, kan tages hensyn »til enhver omstaendighed i sagen, herunder den maade, hvorpaa forkyndelse eller meddelelse er sket, forholdet mellem sagsoegeren og sagsoegte, eller karakteren af de foranstaltninger, sagsoegte har skullet traeffe for at undgaa en udeblivelsesafgoerelse« . Undersoegelsen af de foranstaltninger, sagsoegte har skullet traeffe for at undgaa en udeblivelsesafgoerelse, maa noedvendigvis angaa forhold, der ligger efter forkyndelsen .
22 Den foerste del af det andet spoergsmaal ( spoergsmaal 2 a ) maa derfor besvares med, at retten i anerkendelses- eller fuldbyrdelsesstaten ved proevelsen af, om forkyndelse har fundet sted i tilstraekkelig god tid, ogsaa kan tage hensyn til saerlige omstaendigheder, som er indtraadt efter en forskriftsmaessig forkyndelse .
23 Det andet spoergsmaal, Hoge Raad har stillet, omfatter yderligere to dele angivet som henholdsvis spoergsmaal 2 b og spoergsmaal 2 c . I den foerste del spoerges, om omstaendigheder, der indtraeffer efter forkyndelsen eller meddelelsen, kan medfoere, at det af sagsoegeren kan kraeves, at han tager naermere skridt til at give sagsoegte oplysning om sagsanlaegget, i den forstand, at fristen i artikel 27, nr . 1, ikke begynder at loebe, hvis han ikke tager saadanne skridt . I den anden del spoerges, om den omstaendighed, at det skyldes sagsoegtes forhold, at det forskriftsmaessigt forkyndte eller meddelte processkrift ikke er naaet frem til ham, er til hinder for, at retten, bl.a . paa baggrund af den omstaendighed, at sagsoegeren var bekendt med, at sagsoegte havde forladt den adresse, der betragtedes som hans bopael, kan fastslaa, at naermere skridt, som omhandlet i spoergsmaalets anden forgrening, maatte kraeves .
24 Hvad angaar spoergsmaal 2 b, har sagsoegerne i hovedsagen anfoert, at en saadan pligt hverken har hjemmel i gaeldende national lovgivning eller i konventionen, samt at en regel med et saadant indhold ikke ville stemme overens med retssikkerheden i processuel henseende . I oevrigt findes der ingen ensartet praksis i medlemsstaterne, idet man visse steder er mere formel end andre og saaledes mindre tilboejelig til at ivaerksaette skridt, der ikke kraeves i lovgivningen eller konventionen . Selv om det er anerkendelsesvaerdigt, at en advokat i et tilfaelde som det foreliggende underretter modparten eller foranlediger sagen udsat, kan der under alle omstaendigheder ikke rejses bebrejdelser mod den advokat, som ikke goer det .
25 Kommissionen er ogsaa af den opfattelse, at en saadan pligt ville indebaere en alvorlig fare for retssikkerheden . Det maa saaledes vaere uden retlige foelger i processuel henseende, at sagsoegeren ikke har underrettet sagsoegte, da han efter forkyndelsen blev bekendt med, at han kunne komme i forbindelse med denne paa en anden adresse .
26 Sagsoegte i hovedsagen, Forbundsrepublikken Tysklands regering og Det forenede Kongeriges regering foreslaar derimod en bekraeftende besvarelse bl.a . under hensyn til, at meningen og formaalet med artikel 27, nr . 2, netop er udover den formelle forkyndelse eller meddelelse, at sikre iagttagelsen af retten til genmaele og saaledes muligheden for at forsvare sig, hvorfor det saa vidt muligt boer undgaas, at en sagsoegt stilles over for en sag eller en dom uden at have haft lejlighed til at forsvare sig .
27 Hvad angaar denne del af det andet spoergsmaal bemaerkes, at spoergsmaalet, om en forkyndelse er sket i tilstraekkelig god tid, beror paa en bedoemmelse af faktum og foelgelig ikke kan afgoeres hverken paa grundlag af national ret i domsstaten eller national ret i anerkendelses- eller fuldbyrdelsesstaten . Skridt som de i det praejudicielle spoergsmaal omhandlede omfattes imidlertid ikke af nogen i konventionen hjemlet pligt for sagsoegeren . Der er derimod tale om en faktisk omstaendighed, der skal tages hensyn til ved afgoerelsen af, om forkyndelse er sket i tilstraekkelig god tid .
28 I saa henseende forpligter et kendskab efter forkyndelsen til sagsoegtes nye adresse ikke sagsoegeren til at foretage nye skridt, men indebaerer, at sagsoegerens efterfoelgende adfaerd bliver af betydning ved bedoemmelsen af, om forkyndelse er sket i tilstraekkelig god tid . Ved at underrette sagsoegte paa dennes nye adresse undgaar sagsoegeren nemlig, at retten i anerkendelses- eller fuldbyrdelsesstaten kan anse adresseaendringen som en saerlig omstaendighed, som udelukker, at forkyndelsen paa den gamle adresse anses som sket i tilstraekkelig god tid .
29 Hvad angaar spoergsmaal 2 c, er det sagsoegernes opfattelse, at selv om sagsoegeren var forpligtet til at foretage yderligere skridt, medfoerer den omstaendighed, at saadanne ikke er ivaerksat, ikke noedvendigvis, at anerkendelse eller fuldbyrdelse af retsafgoerelsen maa naegtes, saafremt det beror paa sagsoegtes forhold, at sagsoegeren paa tidspunktet for forkyndelsen var ukendt med den adresse, hvortil henvendelser til sagsoegte kunne rettes . Det vil i saa henseende ikke vaere tilstraekkeligt for sagsoegte at meddele nummeret paa en postboks . Kommissionen deler dette synspunkt, idet den er af den opfattelse, at saafremt det beror paa sagsoegtes forhold, at det forskriftsmaessigt forkyndte eller meddelte processkrift ikke er kommet frem til denne, har sagsoegeren ingen pligt til at foretage yderligere skridt, selv om han efterfoelgende bliver bekendt med sagsoegtes nye adresse .
30 Sagsoegte i hovedsagen, Forbundsrepublikken Tysklands regering og Det forenede Kongeriges regering er af den opfattelse, at sagsoegtes adfaerd ogsaa er blandt de omstaendigheder, retten i anerkendelses- eller fuldbyrdelsesstaten kan tage hensyn til ved bedoemmelsen af, om forkyndelse er sket i tilstraekkelig god tid, samt at betydningen heraf maa bedoemmes af retten i lyset af kravet om en effektiv beskyttelse af retten til forsvar .
31 Henset til, at sigtet med artikel 27, nr . 2, som anfoert ovenfor, er at saette sagsoegte i stand til faktisk at varetage sine interesser, bemaerkes, at det ikke af en adfaerd, der kan laegges sagsoegte til last, kan sluttes, at forkyndelsen er sket i tilstraekkelig god tid, selv om sagsoegeren efterfoelgende er blevet bekendt med, at man kunne komme i forbindelse med sagsoegte paa en ny adresse . Var dette tilfaeldet, laegger man nemlig en formodning om, at forkyndelse er sket i »god tid«? til grund . Selv om det med rette kan formodes, at en forkyndelse er sket i tilstraekkelig god tid, naar det ikke var kendt, hvor man kunne komme i forbindelse med sagsoegte, er en saadan formodning ikke i overensstemmelse med beskyttelsen af retten til forsvar, naar sagsoegeren efter forkyndelsen er blevet bekendt med, hvor henvendelse til sagsoegte kunne rettes .
32 Tages det saaledes i betragtning, at en adfaerd, der kan laegges sagsoegte til last, ikke automatisk udelukker, at der tages hensyn til saadanne saerlige omstaendigheder, der medfoerer, at forkyndelsen har vaeret utilstraekkelig, kan en saadan adfaerd udgoere et af de forhold paa grundlag af hvilke, retten i anerkendelses- eller fuldbyrdelsesstaten bedoemmer, om en forkyndelse er sket i tilstraekkelig god tid . Det tilkommer saaledes denne ret i et tilfaelde som det foreliggende at bedoemme, i hvilket omfang den adfaerd, der laegges sagsoegte til last, kan opveje den omstaendighed, at sagsoegeren efter forkyndelsen er blevet bekendt med sagsoegtes nye adresse .
33 Herefter maa anden og tredje del af det andet spoergsmaal ( spoergsmaalene 2 b og 2 c ) besvares med, at den omstaendighed, at sagsoegeren efter forkyndelsen bliver bekendt med en ny adresse for sagsoegte, og den omstaendighed, at det skyldes sagsoegtes forhold, at det forskriftsmaessigt forkyndte processkrift ikke er naaet frem til ham, er omstaendigheder, retten i anerkendelses- eller fuldbyrdelsesstaten kan tage i betragtning ved proevelsen af, om forkyndelse har fundet sted i tilstraekkelig god tid .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
34 De udgifter, der er afholdt af Forbundsrepublikken Tysklands regering, af Det forenede Kongeriges regering samt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( fjerde afdeling )
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt den af Nederlandenes Hoge Raad ved dom af 17 . februar 1984, for ret :
1 ) Artikel 27, nr . 2, i Bruxelles-konventionen finder, for saa vidt angaar det dér opstillede krav om, at det indledende processkrift skal forkyndes eller meddeles i tilstraekkelig god tid, ogsaa anvendelse, naar forkyndelsen eller meddelelsen har fundet sted inden for en frist, der er fastsat af retten i domsstaten, eller naar sagsoegte alene eller tillige havde bopael inden for naevnte rets jurisdiktion eller i domsstaten .
2 ) Retten i anerkendelses- eller fuldbyrdelsesstaten kan ved proevelsen af, om forkyndelse har fundet sted i tilstraekkelig god tid, ogsaa tage hensyn til saerlige omstaendigheder, som er indtraadt efter en forskriftsmaessig forkyndelse .
3 ) Den omstaendighed, at sagsoegeren efter forkyndelsen bliver bekendt med en ny adresse for sagsoegte, og den omstaendighed, at det skyldes sagsoegtes forhold, at det forskriftsmaessigt forkyndte processkrift ikke er naaet frem til ham, er omstaendigheder, retten i anerkendelses- eller fuldbyrdelsesstaten kan tage i betragtning ved proevelsen af, om forkyndelse har fundet sted i tilstraekkelig god tid .