61985CC0340_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
Ved beslutning af 1 . februar 1983 rettet til jern - og staalvirksomheden Acciaierie e Ferriere di Porto Nogaro SpA ( herefter benaevnt "Nogaro ") fastsatte Kommissionen virksomhedens produktionskvoter og kvoter for levering paa det faelles marked for foerste kvartal 1983 til 1*360 henholdsvis 904 tons for gruppe V-produkter ( armeringsstaal ) og til 8*578 henholdsvis 5*670 tons for gruppe VI-produkter ( handelsstaal ). Ved beslutning af 2 . marts 1983 forhoejede Kommissionen kvoterne for foerste kvartal 1983 for gruppe V-produkter til 8*901 henholdsvis 5*920 tons og nedsatte kvoterne for gruppe VI-produkter til 6*606 henholdsvis 4*366 tons for herved at tage hensyn til installeringen af endnu et valsevaerk . Ved sidstnaevnte beslutning forhoejede Kommissionen ligeledes gruppe V-kvoterne og nedsatte gruppe V-kvoterne for andet, trejde og fjerde kvartal 1982 . Beslutningens sidste afsnit loed saaledes : "Disse bestemmelser gaelder fra andet kvartal 1982 til foerste kvartal 1983; paa grund af datoen for den foreliggende beslutning bemyndiges De til, efter at have underettet Kommissionen herom, fra andet kvartal til de efterfoelgende kvartaler, til og med foerste kvartal 1983, at overfoere de dele af Deres kvoter, som De ikke har udnyttet i de naevnte kvartaler ."
Ved telex af 10 . marts 1983 meddelte Porto Nogaro, at virksomheden foerst den 9 . marts 1983 havde modtaget beslutningen af 2 . marts 1983 . Foelgelig ansoegte virksomheden om : i ) tilladelse til at overfoere uudnyttede kvotedele fra andet og foelgende kvartaler af 1982 til foerste kvartal 1983, ii ) tilladelse til at overfoere uudnyttede kvotedele fra foerste til andet kvartal 1983, fordi den havde modtaget beslutningen af 2 . marts 1983 for sent til at kunne udnytte tillaegskvoterne inden for foerste kvartal 1983, og iii ) yderligere tilpasning af sine leveringskvoter . Ved skrivelse af 22 . marts 1983 afslog Kommissionen den tredje af disse ansoegninger og meddelte, at den anden ansoegning var under behandling og ville blive besvaret hurtigst muligt . Der blev imidlertid aldrig givet noget svar .
Ved endnu en beslutning af 2 . marts 1983 fastsatte Kommissionen Porto Nogaro' s produktions - og leveringskvoter for andet kvartal 1983 til 9*069 henholdsvis 6*046 tons for gruppe V-produkter og til 6*606 henholdsvis 4*366 tons for gruppe VI-produkter .
Kommissionen fandt herefter, at Porto Nogaro havde overskredet kvoterne for baade foerste og andet kvartal 1983 . Den paalagde ikke boede for foerste kvartal 1983, men den fandt, at Porto Nogaro i andet kvartal 1983 havde overskredet produktionskvoten for gruppe V-produkter med 1*765 tons, produktionskvoten for gruppe VI-produkter med 2*484 tons og leveringskvoten for gruppe VI-produkter med 522 tons . Kommissionen paalagde i henhold til beslutning af 9 . oktober 1985 Porto Nogaro en boede paa 217*650 ecu ( 324*838*200 LIT ) for disse overskridelser .
Ved staevning, indgivet til Domstolen den 14 . november 1985, anlagde Porto Nogaro sag med paastand om, at Kommissionens beslutning af 9 . oktober 1985 om at paalaegge sagsoegeren en boede annulleres, subsidiaert at den paalagte boede nedsaettes efter billighed i betragtning af, at sagsoegeren havde handlet i god tro . Porto Nogaro gjorde foerst gaeldende, at den paastaaede overskridelse af produktions - og leveringskvoter i andet kvartal 1983 ikke kunne betragtes som en overskridelse af de respektive kvoter, for saa vidt det var faktisk umuligt for virksomheden, paa grund af den sene kvotetildeling, at fremstille og levere de maengder, der svarede til de kvoter, som foerst blev tildelt i slutningen af foerste kvartale 1983 . Porto Nogaro gjorde for det andet gaeldende, at anmodningen om automatisk overfoersel af disse kvoter til det efterfoelgende kvartal ( andet kvartal 1983 ) ikke blev behandlet af Kommissionen i overensstemmelse med baggrunden for den foregaaende beslutning om at tildele disse maengder, hvilket derfor var i strid med den positive indstilling, den tidligere gav udtryk for .
Sagsoegeren har fremfoert en raekke nye argumenter i replikken og under den mundtlige forhandling . Virksomheden har navnlig gjort gaeldende, at Kommissionens tjenestemaend mundtligt havde forsikret den om, at den ville faa tilladelse til at overfoere uudnyttede kvoter, at kvoterne kun var overskredet paa grund af en skrivefejl fra virksomhedens side, og at den under alle omstaendigheder havde holdt sig inden for de samlede kvoter . Disse argumenter maa efter min opfattelse afvises fra paakendelse, jfr . procesreglementets artikel 42, stk . 2, og sagen maa paakendes paa grundlag af de i staevningen fremsatte anbringender .
For saa vidt angaar gruppe V-produkter, for hvilke kvoterne var blevet forhoejet, var der mulighed for, hvis der var givet tilladelse hertil, at overfoere noget fra foerste til andet kvartal 1983, nemlig en uudnyttet produktionskvotedel paa 2*686 tons . Porto Nogaro fik aldrig noget egentligt svar paa sin ansoegning af 10 . marts 1983 om at maatte overfoere dette kvantum . Efter min opfattelse kan Kommissionens tavshed ikke udlaegges som en tilladelse til overfoersel, om end det er utilfredsstillende, at Kommissionen ikke tog stilling til ansoegningen, efter at den havde lovet et svar i skrivelsen af 22 . marts 1983 . Det fremgaar imidlertid klart af betragtningerne i Kommissionens beslutning af 9 . oktober 1985, at den tog hensyn til, at forholdet ikke var afklaret; derfor lod Kommissionen tvivlen komme Porto Nogaro til gode, idet den trak den samlede produktionskvote for gruppe V, som ikke var udnyttet ved udgangen af foerste kvartal 1983, fra det kvantum, for hvilket den paalagde boede . I kraft af dette fradrag naaede man til en overskridelse paa 1*765 tons, som blev belagt med boede .
Situationen var anderledes med hensyn til gruppe VI . Her blev kvoterne nedsat . Man kan ikke sige, at virksomheden paa grund af den sene meddelelse blev afskaaret fra i resten af kvartalet at udnytte de maengder, som var blevet taget fra den, og som den under alle omstaendigheder ikke havde fremstillet .
Det foelger heraf, at det foerste af de i staevningen fremsatte anbringender ikke kan danne grundlag for at annullere af beslutningen, hverken for saa vidt angaar gruppe V-produkter eller gruppe VI-produkter .
I henhold til det andet anbringende har sagsoegeren gjort gaeldende, at Kommissionen, fordi den havde givet tilladelse til overfoersel af de i de foregaaende kvartaler uudnyttede kvoter, var forpligtet til yderligere at tillade overfoersel fra foerste til andet kvartal 1983 . Efter min opfattelse er dette anbringende ikke holdbart . Den tilladelse til overfoersel, som blev givet ifoelge Kommissionens beslutning af 2 . marts 1983, var udtrykkeligt begraenset til foerste kvartal 1983 . Jeg mener ikke, det kan udlaegges som udtryk for vilje til at tillade yderligere overfoersel, og beslutningen indebar ikke i sig selv, at der ville blive givet tilladelse til yderligere overfoersel . Kommissionens skrivelse af 22 . marts 1983 kan heller ikke opfattes som en stiltiende tilladelse til overfoersel . Efter min opfattelse er der intet i den foreliggende sag, der kan danne grundlag for en berettiget forventning om, at der senere ville blive givet tilladelse til overfoersel af samme art som den, der gjaldt for kvartalerne til og med foerste kvartal 1983 . Jeg mener derfor ikke, at det andet anbringende kan laegges til grund .
Eftersom Kommissionen i den anfaegtede beslutning af 9 . oktober 1985 allerede lader den eventuelle tvivl komme sagsoegeren til gode, og eftersom boedesatsen fastsattes til 50 ecu og ikke til 75 ecu, er der efter min opfattelse ikke grundlag for at tage boedebeloebet op til fornyet overvejelse .
Jeg skal derfor sammenfattende foreslaa, at Kommissionen frifindes, og at sagsoegeren betaler sagens omkostninger .
(*) Oversat fra engelsk .