61986CC0038_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Naervaerende sag er fortsaettelsen af sag 299/84, der ligeledes drejede sig om en anmodning om praejudiciel afgoerelse, som Verwaltungsgericht Frankfurt am Main havde indgivet under samme retssag mellem firmaet Karl-Heinz Neumann og Bundesanstalt fuer landwirtschaftliche Marktordnung ( herefter benaevnt BALM ).
2 . Domstolen har saaledes fuldt kendskab til sagens faktiske omstaendigheder og de relevante bestemmelser .
3 . I dommen af 14 . november 1985 ( Sml . s . 3663 ) i sag 299/84 statuerede Domstolen blandt andet, at der ikke i faellesskabsretten findes en generel retsgrundsaetning, der betegnes som princippet om objektiv ubillighed (" sachliche Unbilligkeit ").
4 . Herved fulgte Domstolen generaladvokatens forslag til afgoerelse; generaladvokaten havde imidlertid i oevrigt givet udtryk for den opfattelse, at der forelaa en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet .
5 . Idet Verwaltungsgericht var af den opfattelse, at grunden til, at Domstolen ikke havde fulgt generaladvokaten ogsaa paa sidstnaevnte punkt, var, at retten ikke havde forelagt spoergsmaalet om sikkerhedens stoerrelse i lyset af proportionalitetsprincippet eller ikke havde stillet et udtrykkeligt spoergsmaal herom, indgav Verwaltungsgericht en ny anmodning om praejudiciel afgoerelse, hvori retten udtrykkeligt rejste spoergsmaalet, om artikel 16, stk . 2, i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2173/79 ( 1 ) maa anses for ugyldig, fordi den ikke er i overensstemmelse med det naevnte princip .
6 . Idet Domstolen tog ad notam, at Verwaltungsgericht udtrykkeligt havde betegnet princippet om objektiv ubillighed som en speciel anvendelse af det mere generelle proportionalitetsprincip, foretog den allerede i praemisserne til dommen af 14 . november 1985 en indgaaende proevelse af spoergsmaalet, om dette princip i den af faellesskabsretten anerkendte form kunne anvendes til afgoerelse af retstvisten for den nationale domstol . Proevelsen mundede imidlertid ud i, at dette ikke var tilfaeldet, saaledes som det fremgaar af praemisserne 27-33 i den omhandlede dom . Domstolen bemaerkede, at sikkerhedsstillelsen har til formaal at sikre, at koeberen overholder de kontraktlige forpligtelser, der foelger af ansoegningen om koeb, og de salgsbetingelser, der er fastsat i den paagaeldende forordning ( praemis 29 ), og Domstolen tog herved navnlig afstand fra den opfattelse, at beregningen af den del af sikkerheden, der ikke frigives, skal ske paa grundlag af det tab, som vedkommende interventionsorgan har lidt .
7 . Domstolen foretog - modsat hvad sagsoegeren har haevdet i sit indlaeg - denne proevelse i lyset af de konkrete omstaendigheder, hvilket navnlig fremgaar af dommens praemisser 28 og 33 .
8 . Med henblik paa paadoemmelsen af naervaerende sag kan Domstolen foelgelig noejes med at undersoege, om der med den nye forelaeggelseskendelse er fremkommet noget nyt i sagen . Ved denne kendelse rejses for foerste gang spoergsmaalet om gyldigheden af artikel 16, stk . 2, i forordning nr . 2173/79 .
9 . Dernaest laegger Verwaltungsgericht nu saerlig vaegt paa det forhold, at selv om den foerste salgskontrakt faktisk ikke blev opfyldt af koeberen ( Neumann ), saa blev der - i stedet for den foerste kontrakt (" stattdessen ") og under saelgerens, interventionsorganet BALM' s medvirken - af den samme koeber ( eller af et soesterselskab ) indgaaet nye kontrakter om samme vareparti, og disse blev fuldt ud opfyldt .
10 . Saafremt BALM havde givet udtrykkeligt samtykke til, at den foerste kontrakt annulleredes, samt havde accepteret den kontrakt, der traadte i stedet herfor efter den kritiske dato, den 6 . april 1981, da de nye groenne kurser traadte i kraft ( 2 ), maatte man tage stilling til, om BALM alligevel senere kunne tilbagekalde dette samtykke saaledes som sket ved erklaeringen om, at den sikkerhed, der var stillet i forbindelse med den oprindelige ansoegning om koeb, var fortabt .
11 . Da sag 299/84 verserede, forelaa der ikke for Domstolen naermere oplysninger om, hvad der faktisk var passeret i forbindelse med de kontakter, der havde vaeret mellem BALM og Neumann, eller om indholdet af eventuelle aftaler om den omhandlede "erstatningsaftale ". Domstolen var derfor henvist til at bygge paa de kortfattede oplysninger i forelaeggelseskendelsen, hvorefter Neumann simpelt hen over for BALM havde erklaeret, at firmaet ikke agtede at opfylde sin forpligtelse til at aftage og betale det koebte parti koed, hvorved firmaet samtidig havde indgivet en ny ansoegning om koeb ( jfr . praemis 8 i dommen af 14 . november 1985 . Verwaltungsgericht anfoerte videre, at "forpligtelsen ... heller ikke (( er )) ophoert paa anden maade ".
12 . For saa vidt en "erstatningskontrakt" overhovedet kom i stand, skete dette derfor ved en ensidig foranstaltning .
13 . Det i forelaeggelseskendelsens grunde anfoerte ses ikke at afkraefte denne antagelse . Det hedder i kendelsen, at "efter at sagsoegeren telefonisk havde droeftet sagen med tjenestemaend ved Bundesanstalt, lod firmaet ved telexmeddelelser af 14 . og af 23 . april 1981, fremsendt via firmaet Martin Lund GmbH, handelen gaa tilbage", og at sagsoegeren "samtidig med meddelelsen om, at handelen gik tilbage, afgav ... to nye tilbud, som sagsoegte accepterede paa de nye vilkaar ". Den ordning, der saaledes - eventuelt - blev aftalt telefonisk mellem parterne, synes altsaa i det hoejeste at vaere gaaet ud paa, at sagsoegeren ensidigt haevede den foerste kontrakt, og at sagsoegte forpligtede sig til at behandle og endog acceptere de nye ansoegninger om koeb . Det fremgaar ganske klart, at der var tale om to successive, indbyrdes adskilte dispositioner . I oevrigt taler Verwaltungsgericht i det stillede spoergsmaal om "nye kontrakter ".
14 . Begreberne "erstatningskontrakt" og "medvirken" kan foelgelig ikke fortolkes som ensbetydende med en annullation efter faelles overenskomst . Man kan derfor ikke som sagsoegeren i hovedsagen betragte de nye kontrakter som "erstatningskontrakter ". Eftersom BALM handlede i henhold til en faellesskabsretlig bestemmelse, havde organet heller ikke kunnet give samtykke til, at den foerste kontrakt blev afloest af en ny kontrakt og sikkerhedsstillelsen samtidig frigivet .
15 . Det fremgaar nemlig af stk . 1 i den her omhandlede artikel 16, at saafremt "koeberen ikke har betalt for hele den i kontrakten fastsatte maengde inden udloebet af den ... omhandlede frist, ophaever interventionsorganet kontrakten for den maengde, som ikke er blevet betalt ...".
16 . Dernaest bestemmer artikel 16, stk . 2, at "... sikkerhedsstillelsen (( fortabes )) ... fuldstaendigt, naar den betalte maengde udgoer under 60% af den i kontrakten fastsatte maengde ".
17 . For saa vidt angaar den foerste kontrakt, aftog Neumann konkret kun et parti paa 4 814 kg af en samlet maengde paa 40 000 kg ( for den foerste kontrakts vedkommende var opfyldelsen saaledes paabegyndt ).
18 . Sagsoegeren i hovedsagen har imidlertid gentagne gange fremhaevet den omstaendighed, at firmaet selv eller dettes soesterfirma ved deres koeb har nedbragt Faellesskabets lagre af oksekoed med 40 tons . Forordningens maal maa foelgelig anses for naaet, og det er urimeligt ikke at frigive sikkerheden .
19 . Denne argumentation kan ikke tiltraedes . Nedbringelsen af lagrene skal nemlig ske forskriftsmaessigt, og sikkerhedsstillelsen har ikke alene til formaal at sikre, at de aftalte partier aftages, men tillige at den fastsatte pris overholdes . Dette var imidlertid ikke tilfaeldet .
20 . Det fremgaar i det hele af det anfoerte, at den manglende opfyldelse af den foerste kontrakt indebaerer, at Neumann har misligholdt en kontraktlig forpligtelse, som sikkerhedsstillelsesordningen netop skal sikre overholdt ( jfr . praemis 29 i dommen af 14 . november 1985 ).
21 . Jeg konstaterer endvidere, at de nye ansoegninger om koeb foerst blev endeligt indgivet den 14 ., henholdsvis den 23 . april 1981 . I henhold til artikel 1, stk . 1, i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 713/81 ( 3 begyndte imidlertid hele det her omhandlede salg - der for det tyske interventionsorgans vedkommende omfattede 4 000 tons - den 30 . marts 1981 og sluttede den 30 . april 1981 . Eftersom ansoegningerne om koeb kunne indgives straks fra offentliggoerelsen af den naevnte forordning, dvs . den 20 . marts 1981 ( Neumann' s foerste ansoegning er dateret den 27 . marts 1981 ), og "(( ansoegningerne )) bortset fra undtagelsestilfaelde godkendes ... inden for fem arbejdsdage efter indgivelsen" ( artikel 3, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2173/79 ), er det meget sandsynligt, at lagrene var opbrugt pr . ovennaevnte datoer . Den omstaendighed, at Neumann via soesterselskabet Martin Lund GmbH alligevel fik sine nye ansoegninger imoedekommet, tyder saaledes paa, at disse ansoegninger blev behandlet med den prioritet, der tilkom ansoegningen af 27 . marts 1981 . Der var saaledes tale om "medvirken" i den forstand, at BALM udskilte og reserverede de partier for Neumann-Lund, der havde vaeret omfattet af den foerste kontrakt .
22 . I henhold til artiklerne 2, 3 og 4 i forordning ( EOEF ) nr . 2173/79 prioriteres koebeansoegningerne imidlertid efter dagen for indgivelsen, dog saaledes, at en ansoegning kun tages i betragtning, saafremt den er suppleret med en sikkerhedsstillelse til fordel for interventionsorganet .
23 . I dommen af 14 . november 1985 har Domstolen som kernepunktet i sin argumentation med rette henvist til den valgmulighed, der hermed gives de opmaerksomme erhvervsdrivende, idet disse enten omgaaende kan indgive ansoegning og baere risikoen for en senere forbedring af den groenne kurs, eller indgive ansoegning efter nogen tid med risiko for, at lagrene da allerede er udtoemt; under henvisning hertil fandt Domstolen ikke, at fortabelsen af sikkerhedsstillelsen under de i sagen foreliggende omstaendigheder kunne anses for uforholdsmaessig .
24 . De af Neumann' s konkurrenter, der ligesom firmaet selv indgav ansoegning og stillede behoerig sikkerhed foer den 6 . april 1981, men opfyldte kontrakterne, kom saaledes udtvivlsomt foer i raekken, men de maatte betale den hoejere pris . De, der foerst indgav ansoegning efter den 6 . april 1981, kunne vel koebe til en bedre pris, men alene for saa vidt som koedet endnu var til raadighed .
25 . For saa vidt angaar firmaet Neumann bemaerkes derimod, at bortset fra at det ved at indgive en ny ansoegning efter den 6 . april 1981 kunne koebe til en lavere pris, opnaaede firmaet ydermere en prioritetsstilling, der principielt ikke laengere tilkom det . Firmaet har saaledes paa samme tid risikofrit draget fordel af begge ansoegninger .
26 . Selv om Neumann saaledes faktisk som slutresultat har bidraget til at nedbringe det tyske interventionsorgans lagerbeholdninger af oksekoed, saa er dette uomtvisteligt alene sket under tilsidesaettelse af de principper om lige adgang til varerne og om ligebehandling af koeberne, som de foernaevnte bestemmelser i forordning ( EOEF ) nr . 2173/79 skal vaerne ( jfr . betragtning 3 ).
27 . Under disse omstaendigheder ville det tvaertimod have vaeret ubilligt og uforholdsmaessigt at frigive sikkerhedsstillelsen .
28 . Som anfoert af Kommissionen er det i oevrigt korrekt, at artikel 16 i forordning nr . 2173/79 er formuleret paa en maade, der tilgodeser proportionalitetsprincippet, og at den i forordningen foreskrevne sikkerhedsstillelse paa ingen maade kan anses for urimelig . Henset til de helt saeregne konkrete omstaendigheder, der anfoeres i det praejudicielle spoergsmaal, finder jeg imidlertid ikke, at de naevnte forhold skal tillaegges betydning i naervaerende sag .
29 . Under henvisning til det anfoerte foreslaar jeg, at Domstolen, navnlig henset til praemisserne i dommen af 14 . november 1985, besvarer det af Verwaltungsgericht Frankfurt am Main stillede spoergsmaal saaledes :
"gennemgangen af det forelagte spoergsmaalet har intet frembragt, der giver grundlag for at anse artikel 16, stk . 2, i Kommissionens forordning nr . 2173/79 af 4 . oktober 1979 om gennemfoerelsesbestemmelser for afsaetning af oksekoed, som interventionsorganerne har opkoebt, og om ophaevelse af forordning ( EOEF ) nr . 216/69, for ugyldig som stridende mod proportionalitetsprincippet ."
(*) Oversat fra fransk .
( 1 ) Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2173/79 af 4 . oktober 1979 om gennemfoerelsesbestemmelser for afsaetning af oksekoed, som interventionsorganerne har opkoebt, og om ophaevelse af forordning ( EOEF ) nr . 216/69 ( EFT L 251, s . 12 ).
( 2 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 850/81 af 1 . april 1981 om aendring af forordning ( EOEF ) nr . 878/77 om de vekselkurser, der skal anvendes inden for landbrugssektoren ( EFT L 90, s . 1 ).
( 3 ) Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 713/81 af 19 . marts 1981 om salg til forudfastsatte priser af visse former for udbenet oksekoed fra visse interventionsorganer ( EFT L 74, s . 27 ).