62019CO0920_INF
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 18. maj 2021 –Fluctus m.fl.
(Sag C-920/19) (
1
)
»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – artikel 56 TEUF – fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – hasardspil – tostrenget system for tilrettelæggelse af markedet – monopol på lotteriprodukter og kasinospil – forudgående tilladelse til at drive hasardspilleautomater – monopolindehaverens reklamepraksis – bedømmelseskriterier – forfatningsmæssig retspraksis, hvori det er blevet fastslået, at den nationale lovgivning er forenelig med EU-retten«
1.
Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – hasardspil – national lovgivning, hvorved der indføres et statsligt monopol for foranstaltning af visse typer af hasardspil og en ordning med koncessioner og tilladelser til foranstaltning af andre spil – lovlighed – monopolindehavernes reklamepraksis, der har til formål at tilskynde til aktiv deltagelse i spil – den pågældende nationale ordnings sammenhængende og systematiske karakter – den nationale rets helhedsvurdering
(Art. 56 TEUF)
(jf. præmis 30-32, 36, 40, 46-49 og 53 samt konkl. 1)
2.
EU-ret – forrang – modstridende national ret – uanvendelighed uden videre af eksisterende regler – en lavere rets forpligtelse til at efterkomme instruktioner fra en højere ret, som ikke er i overensstemmelse med EU-retten – uanvendelighed
(Art. 56 TEUF og 267 TEUF)
(jf. præmis 57, 58 og 60 samt konkl. 2)
Konklusion
1)
Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for et tostrenget system for tilrettelæggelse af markedet for hasardspil med den begrundelse alene, at reklamepraksissen hos den person, der er indehaver af monopolet på lotteriprodukter og kasinospil, tager sigte på at tilskynde til aktiv deltagelse i spil, navnlig ved at banalisere spil, ved at tegne et positivt billede heraf på grund af anvendelsen af indtægterne herfra til almennyttige aktiviteter eller ved at øge tiltrækningskraften ved spil ved hjælp af lokkende reklamer, som foregøgler store gevinster.
2)
Princippet om EU-rettens forrang skal fortolkes således, at det pålægger en retsinstans i en medlemsstat at undlade at anvende en bestemmelse i national ret, som er i strid med artikel 56 TEUF, herunder i det tilfælde, hvor en højere retsinstans i denne medlemsstat har anset denne bestemmelse for at være i overensstemmelse med EU-retten.
(
1
) – EUT C 161 af 11.5.2020.