61984CJ0053_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 29 . februar 1984, har Stanley George Adams anlagt sag i medfoer af EOEF-traktatens artikel 178 og artikel 215, stk . 2, med paastand om erstatning for det tab, som han haevder at have lidt som foelge af, at Kommissionen har undladt at foretage forelaeggelse for Den blandede Komité, nedsat i henhold til frihandelsoverenskomsten af 22 . juli 1972 mellem Det europaeiske oekonomiske Faellesskab og Schweiz ( som bilag til Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2840/72 af 19.12.1972, ( EFT 1972 L 300, s . 191 ), herefter benaevnt frihandelsoverenskomsten ) i forbindelse med de foranstaltninger, der blev truffet mod ham af de schweiziske myndigheder . Sagsoegeren har endvidere nedlagt paastand om, at Kommissionen paalaegges at meddele Schweiz, at den opsiger frihandelsoverenskomsten, dersom det ikke inden for en rimelig frist lykkes Kommissionen at bevaege Schweiz til at fortolke frihandelsoverenskomsten korrekt og overholde folkeretten, saaledes som den kommer til udtryk i denne overenskomst .
2 Inden anlaeggelsen af denne sag havde sagsoegeren allerede den 18 . juli 1983 indgivet staevning, der er registreret under nr . 145/83, ligeledes i medfoer af traktatens artikler 178 og 215 . I det foerste soegsmaal er der nedlagt paastand om erstatning for det tab, som sagsoegeren haevder at have lidt som foelge af handlinger og undladelser fra Kommissionens og dens ansattes side, dels ved, at man havde roebet oplysninger og dokumenter, hvoraf det kunne sluttes, at sagsoegeren var ophavsmand til Kommissionens oplysninger om forskellige konkurrencestridige forhold hos sagsoegerens tidligere arbejdsgiver, det schweiziske selskab Hoffmann-La Roche, som blandt andet medfoerte hans anholdelse, faengsling og domfaeldelse i Schweiz, dels det forhold, at Kommissionen ikke havde givet oplysninger om muligheden for indbringelse for Den europaeiske Menneskeretighedskommission i forbindelse med denne sag . Der er d.d . afsagt dom i dette foerste soegsmaal, hvorved Kommissionen doemmes til at erstatte halvdelen af det tab, som sagsoegeren har lidt ved, at han har kunnet udpeges som ophavsmand til de naevnte oplysninger, men i oevrigt frifindes .
3 Da de to sager i det vaesentlige hviler paa de samme faktiske omstaendigheder, henvises der til gennemgangen af de faktiske omstaendigheder i dommen i sag 145/83 .
4 Domstolen har paa sagens nuvaerende trin besluttet at begraense sagen til spoergsmaalet om formaliteten og om, hvorvidt der foreligger ansvarsgrundlag . Det skal dog tilfoejes, at det tab, som sagsoegeren har nedlagt paastand om erstatning for, er opgjort paa samme maade i de to sager .
Erstatningspaastanden
5 Sagsoegeren har til stoette for erstatningspaastanden saerlig anfoert, at frihandelsoverenskomsten blandt andet skal »sikre samhandelen mellem de kontraherende parter rimelige konkurrencevilkaar« ( artikel 1, litra b )), og at de kontraherende parter skal afholde sig fra »alle foranstaltninger, der maatte bringe virkeliggoerelsen af overenskomstens maalsaetninger i fare«, ligesom de traeffer »alle generelle eller saerlige foranstaltninger, der er egnede til at sikre gennemfoerelsen af forpligtelserne i medfoer af overenskomsten« ( artikel 22, stk . 1 og 2 ). Paa konkurrenceomraadet afgraenses de naevnte forpligtelser i artikel 23, stk . 1, hvorefter »en eller flere virksomheders misbrug af en dominerende stilling paa hele de kontraherende parters omraade, eller paa en vaesentlig del heraf_« er uforenelig med overenskomstens rette funktion, for saa vidt som dette vil kunne paavirke samhandelen mellem Faellesskabet og Schweiz .
6 Sagsoegeren har envidere bemaerket, dels, at Faellesskabet ifoelge sin erklaering, der er knyttet som bilag til frihandelsoverenskomsten, vil bedoemme praksis i strid med artikel 23 paa grund af de kriterier, der gaelder ved anvendelsen af blandt andet EOEF-traktatens artikel 86, dels, at Domstolen i sin dom af 13 . februar 1979 ( Hoffmann La-Roche mod Kommissionen, sag 85/76, Sml . 1979, s . 461 ) har fastslaaet, at de fremgangsmaader, der er blevet anmeldt af sagsoegeren, var i strid med artikel 86 .
7 Heraf foelger efter sagsoegerens opfattelse, at Schweiz var forpligtet til at aendre bestemmelserne i sin straffelov om brud paa forretningshemmeligheden eller i hvert fald at anvende bestemmelserne paa en saadan maade, at det forhold, at disse ulovlige fremgangsmaader blev anmeldt til Kommissionen af sagsoegeren, ikke blev belagt med straf .
8 Ved straffesagen mod sagsoegeren har Schweiz efter sagsoegerens opfattelse tilsidesat naevnte forpligtelse, ligesom Schweiz har tilsidesat folkeretten og Den europaeiske Konvention [af 4.11.1950] til beskyttelse af Menneskerettigheder og grundlaeggende Frihedsrettigheder . Kommissionen skulle derfor have indbragt sagen for Den blandede Komité i medfoer af frihandelsoverenskomstens artikel 27, hvorefter hver af de kontraherende parter kan indbringe en sag for komiteen, saafremt den finder, at en praksis er uforenelig med den rette udfoerelse af overenskomsten, jfr . artikel 23, stk . 1, hvorefter det gaelder, at vedkommende kontraherende part, saafremt komiteen ikke naar til enighed, vedtager de beskyttelsesforanstaltninger, den anser for noedvendige for at afhjaelpe de alvorlige vanskeligheder, den omhandlede praksis medfoerer . Ved at indbringe Schweiz ' overtraedelser af overenskomsten for komiteen havde Kommissionen saaledes kunnet paafoere Schweiz en sanktion, muligvis sikre en afhjaelpning og i det mindste givetvis genoprette skaden, der var blevet paafoert sagsoegeren . Kommissionen og Raadet skulle om fornoedent have opsagt overenskomsten . Ved ikke at traeffe saadanne foranstaltninger har Kommissionen gjort sig skyldig i en undladelse, der maa paadrage den ansvar over for sagsoegeren .
9 I replikken har sagsoegeren endvidere over for Kommissionen paatalt, at den undlod at yde bistand til sagsoegerens forsvar ved de schweiziske domstole, saaledes at folkeretten, frihandelsoverenskomsten og menneskerettighedskonventionen blev paaberaabt i rette forum . Kommissionen havde ved at yde en saadan bistand kunnet forhindre eller begraense de tab og den skade, som sagsoegeren har lidt .
10 Ifoelge sagsoegeren er erstatningssoegsmaalet ikke foraeldet i medfoer af artikel 43 i protokollen vedroerende statutten for Domstolen, idet femaarsfristen i henhold til denne bestemmelse foerst kan loebe fra det tidspunkt, hvor sagsoegeren i Schweiz havde udtoemt alle sine retsmidler, nemlig den 17 . februar 1982, da den schweiziske Bundesgericht afslog hans begaering om genoptagelse af straffesagen .
11 Kommissionen har paastaaet sagen afvist . I det omfang, hvor den er en gentagelse af sag 145/83, maa den afvises paa grund af litispendensvirkningen . For saa vidt som den rummer nye anbringender, der ikke er blevet paaberaabt i sag 145/83, gaelder det, at alle de relevante omstaendigheder, som anbringenderne hviler paa, var kendt af sagsoegeren ved anlaeggelsen af den foerste sag, hvorfor de skulle have vaeret gjort gaeldende under sag 145/83 . Ved at rejse endnu et soegsmaal soeger sagsoegeren i virkeligheden at omgaa procesreglementet .
12 Kommissionen har endvidere anfoert, at en erstatningspaastand i henhold til traktatens artikel 215 altid medfoerer en pligt til at bevise, at en faellesskabsinstitution har begaaet en retsstridig handling, der udgoer et klart brud paa en hoejere retsregel til beskyttelse af private . Imidlertid har sagsoegeren i naervaerende sag paa ingen maade angivet retsgrundlag, som han stoetter sine paastande paa, ligesom han heller ikke har angivet, hvorledes Kommissionens adfaerd har kunnet indebaere en tilsidesaettelse af en pligt over for ham, der har kunnet forvolde ham skade . Kommissionen har bestridt, at individer kan kraeve erstatning af Faellesskabet, fordi det ikke har beskyttet vedkommende modhandlinger foretaget af et tredjeland paa dets eget omraade . Endvidere har Kommissionen anfoert, at forholdene omkring forbindelserne til tredjelande ikke er undergivet Domstolens kontrol, idet der ikke kan gives noget juridisk svar paa spoergsmaalet om, hvad der ville have vaeret den mest virkningsfulde og mest passende diplomatiske fremgangsmaade .
13 Kommissionen har endelig fremhaevet, at enhver handling eller undladelse fra dens side, som sagsoegeren soeger at henholde sig til, noedvendigvis ligger forud for sagsoegerens domfaeldelse ved Strafgericht Basel-Stadt, altsaa den 1 . juli 1976 . Foelgelig er den i sagen nedlagte paastand under alle omstaendigheder foraeldet i medfoer af artikel 43 i protokollen vedroerende statutten for Domstolen .
14 Hvad angaar anbringendet om, at Kommissionen retsstridigt undlod at yde bistand til sagsoegerens forsvar ved de schweiziske domstole, skal det fremhaeves, at Kommissionen, saaledes som det fremgaar af dommen i sag 145/83, har betalt samtlige sagsomkostninger, herunder salaer til de schweiziske advokater, der bistod sagsoegeren under straffesagen . Sagsoegeren har ikke anfoert, paa hvilken anden maade Kommissionen havde kunnet bidrage til forsvaret ved de schweiziske domstole . Anbringendet savner derfor ethvert faktisk grundlag .
15 Angaaende anbringendet om, at Kommissionen burde have indbragt sagen for Den blandede Komité, der er nedsat i medfoer af frihandelsoverenskomsten, skal det foerst fastslaas, at en pligt over for sagsoegeren til at tage et saadant skridt i det mindste forudsaetter, at Schweiz havde tilsidesat en bestemmelse i denne overenskomst i forhold til sagsoegeren . Imidlertid skal de bestemmelser i overenskomsten, der er blevet omtalt af sagsoegeren, sikre samhandelen mellem de kontraherende parter paa rimelige konkurrencevilkaar og angaar midlerne til at bringe misbrug af en dominerende markedsstilling fra en eller flere virksomheders side til ophoer, dersom dette kan paavirke den naevnte samhandel . Heraf foelger det, at beslutningen om at forelaegge en sag for Den blandede Komité alene kan traeffes ud fra hensyn til Faellesskabets almindelige interesser paa grundlag af en i det vaesentlige politisk vurdering, som individer ikke kan anfaegte retligt .
16 Herefter findes sagsoegeren ikke at have godtgjort, at Kommissionens havde pligt til for Den blandede Komité at indbringe spoergsmaalet om straffesagen mod sagsoegeren i Schweiz, og der er saaledes ikke et retligt grundlag for dette anbringende .
17 Sagsoegte vil derfor vaere at frifinde for erstatningspaastanden, idet den savner grundlag, uden at det er noedvendigt at tage stilling til sagsoegtes afvisningspaastand og foraeldelsesindsigelse .
Paastanden om, at Domstolen skal meddele paalaeg til Kommissionen
18 Hvad angaar den anden paastand, er det tilstraekkeligt at konstatere, at den aabenbart ikke kan paakendes inden for rammerne af Domstolens befoejelser i sager anlagt i medfoer af traktatens artikel 178 og artikel 215, stk . 2, og at den foelgelig maa afvises .
19 Herefter vil sagsoegte i det hele vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
20 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Da sagsoegeren har tabt sagen, tilpligtes han at betale sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger .