Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (desmitā palāta)
2026. gada 30. aprīlī (*)
Valsts pienākumu neizpilde – LESD 258. pants – Direktīva (ES) 2019/520 – Ceļu lietotāju nodevu elektroniskās iekasēšanas sistēmu savstarpēja izmantojamība un informācijas par ceļu lietošanas maksu nesamaksāšanu pārrobežu apmaiņas veicināšana Eiropas Savienībā – Netransponēšana – Iespējamo transponēšanas pasākumu nepaziņošana – LESD 260. panta 3. punkts – Lūgums piespriest naudas soda samaksu
Lietā C‑479/23
par prasību sakarā ar pienākumu neizpildi atbilstoši LESD 258. pantam un 260. panta 3. punktam, ko 2023. gada 26. jūlijā cēlusi
Eiropas Komisija, ko pārstāv M. Ilkova un P. Messina, pārstāvji,
prasītāja,
pret
Bulgārijas Republiku, ko pārstāv T. Mitova, S. Ruseva un R. Stoyanov, pārstāves,
atbildētāja,
TIESA (desmitā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Pasers [J. Passer], piektās palātas priekšsēdētāja M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún] (referente) un tiesnesis D. Gracijs [D. Gratsias],
ģenerāladvokāts: N. Emiliu [N. Emiliou],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Prasības pieteikumā Eiropas Komisija lūdz Tiesu:
–        atzīt, ka, nepieņemdama normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2019/520 (2019. gada 19. marts) par ceļu lietotāju nodevu elektroniskās iekasēšanas sistēmu savstarpēju izmantojamību un informācijas par ceļu lietošanas maksu nesamaksāšanu pārrobežu apmaiņas veicināšanu Savienībā (OV 2019, L 91, 45. lpp.), vai katrā ziņā nepaziņodama šīs tiesību normas Komisijai, Bulgārijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 32. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;
–        piespriest Bulgārijas Republikai samaksāt Komisijai vienreizēju maksājumu, kas atbilst lielākajai no šādām divām summām:
–        1800 EUR dienā, kas reizināti ar dienu skaitu, kuras pagājušas no dienas pēc minētās direktīvas transponēšanas termiņa beigām līdz pienākumu neizpildes novēršanas dienai vai, ja pienākumu neizpilde nav novērsta, līdz sprieduma pasludināšanas dienai šajā lietā;
–        vai vienreizēju minimālo maksājumu 504 000 EUR;
–        ja pirmajā ievilkumā konstatētā pienākumu neizpilde turpināsies līdz sprieduma pasludināšanas dienai šajā lietā, piespriest Bulgārijas Republikai samaksāt Komisijai kavējuma naudu 9720 EUR par katru kavējuma dienu, sākot no sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienas, tik ilgi, kamēr šī dalībvalsts neizpilda Direktīvā 2019/520 paredzētos pienākumus;
–        piespriest Bulgārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Atbilstošās tiesību normas
Direktīva 2019/520
2        Direktīvas 2019/520 2. un 3. apsvērumā noteikts:
“(2)      Ir vēlams panākt ceļu lietotāju nodevu elektroniskās iekasēšanas sistēmu plašu ieviešanu dalībvalstīs un kaimiņvalstīs, un sistēmām ir jābūt pēc iespējas uzticamām, lietotājdraudzīgām, izmaksu ziņā efektīvām un piemērotām turpmākai ceļu lietotāju maksājumu iekasēšanas politikas attīstībai Savienības līmenī un turpmākajai tehnikas attīstībai. Tāpēc ir jānodrošina ceļu lietotāju nodevu elektroniskās iekasēšanas sistēmu savstarpēja izmantojamība, lai samazinātu izmaksas un slogu, kas saistīts ar nodevu maksāšanu visā Savienībā.
(3)      Savstarpēji izmantojamas ceļu lietotāju nodevu elektroniskās iekasēšanas sistēmas veicina to mērķu sasniegšanu, kas ir noteikti Savienības tiesību aktos, kuros ir reglamentētas ceļu lietotāju nodevas.”
3        Šīs direktīvas 1. panta 1. punktā paredzēts:
“Šajā direktīvā ir paredzēti nosacījumi, kas ir nepieciešami šādiem nolūkiem:
a)      nodrošināt elektronisko ceļu lietotāju nodevu iekasēšanas sistēmu savstarpēju izmantojamību uz visiem Savienības ceļu tīkla pilsētu un starppilsētu autoceļiem, automaģistrālēm, galvenajiem ceļiem un mazas nozīmes ceļiem un pie dažādām būvēm, piemēram, tuneļiem vai tiltiem, un prāmjiem; un
b)      veicināt pārrobežu apmaiņu ar transportlīdzekļa reģistrācijas datiem par transportlīdzekļiem un transportlīdzekļu īpašniekiem vai turētājiem, saistībā ar kuriem notikusi jebkuru ceļu lietošanas maksu nesamaksāšana Savienībā.
[..]”
4        Minētās direktīvas 2. pantā paredzēts:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
[..]
2)      “nodevu iekasēšanas pakalpojumu sniedzējs” ir tiesību subjekts, kas sniedz nodevu iekasēšanas pakalpojumus vienā vai vairākos [Eiropas ceļu lietotāju nodevu elektroniskās iekasēšanas sistēmas (EETS)] apgabalos attiecībā uz vienu vai vairākām transportlīdzekļu klasēm;
3)      “nodevu iekasētājs” ir publisks vai privāts subjekts, kas iekasē nodevas par transportlīdzekļu kustību EETS apgabalā;
[..]
16)      “nodevu deklarācija” ir nodevu iekasētājam paredzēts ziņojums, kas apliecina transportlīdzekļa atrašanos EETS apgabalā, tādā formātā, par kādu vienojušies nodevu iekasēšanas pakalpojumu sniedzējs un nodevu iekasētājs;
17)      “transportlīdzekļu klasifikācijas parametri” ir ar transportlīdzekli saistītā informācija, saskaņā ar kuru aprēķina nodevas, balstoties uz nodevas konteksta datiem;
[..]
21)      “nodeva” vai “ceļu lietošanas maksa” ir maksa, kas pienākas no ceļu lietotāja par kustību pa konkrētu ceļu, ceļu tīklu, būvi, piemēram, tiltu vai tuneli, vai prāmi;
[..]
26)      “transportlīdzeklis” ir mehānisks transportlīdzeklis vai kopā sakabināti transportlīdzekļi, kas paredzēti vai tiek izmantoti pasažieru vai kravu pārvadāšanai pa autoceļiem;
[..]
29)      “mazas noslodzes transportlīdzeklis” ir transportlīdzeklis, kura maksimālā pieļaujamā masa nepārsniedz 3,5 tonnas.”
5        Šīs direktīvas 5. pants formulēts šādi:
“[..]
4.      Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka vajadzības gadījumā EETS pakalpojumu sniedzēji, kurus tās reģistrējušas vai kuri sniedz EETS to teritorijā, nodrošina EETS lietotājus ar [transportlīdzekļa iekārtām (OBE)], kuras atbilst prasībām, kas noteiktas šajā direktīvā, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvās 2014/53/ES [(2014. gada 16. aprīlis) par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz radioiekārtu pieejamību tirgū un ar ko atceļ Direktīvu 1999/5/EK (OV 2014, L 153, 62. lpp.)] un 2014/30/ES [(2014. gada 26. februāris) par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz elektromagnētisko savietojamību ((OV 2014, L 96, 79. lpp.).]). Tās var pieprasīt no attiecīgajiem EETS pakalpojumu sniedzējiem pierādījumus, ka minētās prasības ir izpildītas.
5.      Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka EETS pakalpojumu sniedzēji, kas sniedz EETS to teritorijā, uztur sarakstus, kuros iekļauj tās nederīgās OBE, kuras ir saistītas ar EETS līgumiem, kas noslēgti ar EETS lietotājiem. Tās veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka šādi saraksti tiek uzturēti, stingri ievērojot Savienības noteikumus par personas datu aizsardzību, kas, inter alia, izklāstīti [Eiropas Parlamenta un Padomes] Regulā (ES) 2016/679 [(2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.)] un [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvā 2002/58/EK [(2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) (OV 2002, L 201, 37. lpp.)].
[..]
7.      Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka EETS pakalpojumu sniedzēji, kas sniedz EETS to teritorijā, sniedz nodevu iekasētājiem informāciju, kas tiem vajadzīga, lai aprēķinātu un piemērotu nodevas EETS lietotāju transportlīdzekļiem, vai sniedz nodevu iekasētājiem visu vajadzīgo informāciju, lai tie varētu pārbaudīt, kā aprēķina nodevas, ko EETS pakalpojumu sniedzēji piemēro EETS lietotāju transportlīdzekļiem.
[..]
9.      Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nodevu iekasētājs, kas ir atbildīgs par kādu EETS apgabalu to teritorijā, spēj iegūt no EETS pakalpojumu sniedzēja datus attiecībā uz visiem transportlīdzekļiem, kuru īpašnieki vai turētāji ir EETS pakalpojumu sniedzēja klienti un kuri konkrētā laikposmā ir braukuši tajā EETS apgabalā, par ko atbildīgs ir nodevu iekasētājs, kā arī datus attiecībā uz šo transportlīdzekļu īpašniekiem vai turētājiem ar noteikumu, ka nodevu iekasētājam šie dati ir vajadzīgi, lai izpildītu savus pienākumus pret nodokļu iestādēm. Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka EETS pakalpojumu sniedzējs pieprasītos datus sniedz ne vēlāk kā divas dienas pēc pieprasījuma saņemšanas. Tās veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nodevu iekasētājs šādus datus neizpauž citam nodevu iekasēšanas pakalpojumu sniedzējam. Tās veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka tad, ja nodevu iekasētājs ir integrēts vienā subjektā ar nodevu iekasēšanas pakalpojumu sniedzēju, datus izmanto vienīgi, lai nodevu iekasētājs izpildītu savus pienākumus pret nodokļu iestādēm.
[..]”
6        Saskaņā ar Direktīvas 2019/520 6. pantu:
“1.      Ja EETS apgabals neatbilst EETS savstarpējās izmantojamības tehniskajiem un procesuālajiem noteikumiem, kas izklāstīti šajā direktīvā, dalībvalsts, kuras teritorijā atrodas EETS apgabals, veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka atbildīgais nodevu iekasētājs risina problēmu kopā ar attiecīgajām ieinteresētajām personām un, ja tas ietilpst viņa pienākumos, veic korektīvas darbības, lai nodrošinātu nodevu sistēmas EETS savstarpējo izmantojamību. Vajadzības gadījumā dalībvalsts atjaunina 21. panta 1. punktā minēto reģistru attiecībā uz tā a) apakšpunktā minēto informāciju.
[..]
3.      Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka par to teritorijā esošajiem EETS apgabaliem atbildīgie nodevu iekasētāji bez diskriminācijas pieņem jebkuru EETS pakalpojumu sniedzēju, kurš lūdz nodrošināt EETS minētajiem EETS apgabaliem.
EETS pakalpojumu sniedzēja atzīšana pakalpojumu sniegšanai attiecīgajā EETS apgabalā ir atkarīga no tā, vai pakalpojumu sniedzējs atbilst EETS apgabala paziņojumā izklāstītajiem pienākumiem un vispārējiem nosacījumiem.
Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nodevu iekasētāji EETS pakalpojumu sniedzējiem neliek izmantot īpašus tehniskus risinājumus vai procesus, kas traucē EETS pakalpojumu sniedzēja savstarpējas izmantojamības komponentu sadarbspējai ar elektroniskās nodevu iekasēšanas sistēmām citos EETS apgabalos.
Ja nodevu iekasētājs un EETS pakalpojumu sniedzējs nespēj vienoties, lietu nosūta samierināšanas struktūrai, kas atbildīga par attiecīgo nodevas apgabalu.
4.      Katra dalībvalsts veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nodevu iekasētāja un EETS pakalpojumu sniedzēju līgumos par EETS pakalpojumu sniegšanu attiecīgās dalībvalsts teritorijā būtu paredzēta iespēja, ka rēķinu EETS lietotājam izraksta pats EETS pakalpojumu sniedzējs.
Nodevu iekasētājs var pieprasīt, lai EETS pakalpojumu sniedzējs rēķinu lietotājam izraksta nodevu iekasētāja vārdā un uzdevumā un lai EETS pakalpojumu sniedzējs šo prasību ievērotu.
5.      Nodeva, ko EETS lietotāji maksā nodevu iekasētājiem, nepārsniedz atbilstošo valsts vai vietējo nodevu. Tas neskar dalībvalstu tiesības ieviest atlaides vai nodevu samazinājumus, lai veicinātu elektronisko nodevu maksājumu izmantošanu. Visas OBE lietotāju atlaides vai nodevu samazinājumi, kurus piedāvā kāda dalībvalsts vai nodevu iekasētājs, ir pārredzami, tiek publiski izziņoti un saskaņā ar tiem pašiem nosacījumiem ir pieejami arī EETS pakalpojumu sniedzēju klientiem.
6.      Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nodevu iekasētāji no EETS pakalpojumu sniedzējiem, ar kuriem tos saista līgumattiecības, savā EETS apgabalā akceptē jebkuras funkcionējošas OBE, kas ir sertificētas saskaņā ar procedūru, kura definēta 15. panta 7. punktā minētajos īstenošanas aktos, un kas nav iekļautas 5. panta 5. punktā minētajā nederīgu OBE sarakstā.
7.      Ja nodevu iekasētāja vainas dēļ EETS nefunkcionē, nodevu iekasētājs nodrošina pakalpojuma traucētas darbības režīmu, ļaujot transportlīdzekļiem ar 6. punktā minēto aprīkojumu droši atrasties kustībā, minimāli aizkavējoties un netiekot turētiem aizdomās par ceļu lietošanas maksas nemaksāšanu.
[..]”
7        Šīs direktīvas 7. panta 3. punktā noteikts:
“Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka EETS apgabalos, kuros ir galvenais pakalpojumu sniedzējs, metodikai, kā aprēķina atlīdzību EETS pakalpojumu sniedzējiem, ir tāda pati struktūra kā saistībā ar atlīdzību par salīdzināmiem pakalpojumiem, ko sniedz galvenais pakalpojumu sniedzējs. Atlīdzības apmērs EETS pakalpojumu sniedzējiem var atšķirties no atlīdzības galvenajam pakalpojumu sniedzējam ar noteikumu, ka tas ir pamatoti, balstoties uz:
a)      to īpašu prasību un pienākumu izmaksām, kādi ir galvenajam pakalpojumu sniedzējam, bet nav EETS pakalpojumu sniedzējiem; un
b)      vajadzību no atlīdzības EETS pakalpojumu sniedzējiem atskaitīt fiksētus maksājumus, kurus uzliek nodevu iekasētājs, pamatojoties uz izmaksām, ko nodevu iekasētājam rada EETS atbilstīgas sistēmas nodrošināšana, ekspluatācija un uzturēšana tā nodevu iekasēšanas apgabalā, tostarp akreditācijas izmaksas, ja šādas izmaksas nav iekļautas nodevā.”
8        Šīs direktīvas 8. panta 2. un 3. punktā paredzēts:
“2.      Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nodevu iekasētājam ir tiesības prasīt no EETS pakalpojumu sniedzēja maksājumu par ikvienu pamatotu nodevas deklarēšanu un par ikvienu pamatotu nodevas nedeklarēšanu saistībā ar jebkuru EETS lietotāja kontu, kuru pārvalda EETS pakalpojumu sniedzējs.
3.      Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka tad, ja EETS pakalpojumu sniedzējs ir nosūtījis nodevu iekasētājam 5. panta 5. punktā minēto nederīgo OBE sarakstu, tad EETS pakalpojumu sniedzējs neatbild par turpmākām nodevām, kas radušās, lietojot šādas nederīgas OBE. Nodevu iekasētāji un EETS pakalpojumu sniedzēji vienojas par ierakstu skaitu nederīgu OBE sarakstā, par saraksta formātu un tā atjaunināšanas biežumu.”
9        Saskaņā ar šīs pašas direktīvas 9. pantu:
“Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka tiesību subjekti, kas sniedz nodevu iekasēšanas pakalpojumus, veic uzskaiti, kura ļauj skaidri nošķirt izmaksas un ieņēmumus, kas saistīti ar nodevu iekasēšanas pakalpojumu sniegšanu, no izmaksām un ieņēmumiem, kas saistīti ar citām darbībām. Informāciju par izmaksām un ieņēmumiem, kas saistīti ar nodevu iekasēšanas pakalpojumu sniegšanu, pēc pieprasījuma sniedz attiecīgajai samierināšanas struktūrai vai tiesu iestādei. Dalībvalstis veic arī pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka nav atļauta šķērssubsidēšana starp darbībām, ko kāds veic kā nodevu iekasēšanas pakalpojumu sniedzējs, un citām darbībām.”
10      Direktīvas 2019/520 14. panta 1. punkts formulēts šādi:
“Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka attiecīgā gadījumā EETS lietotāju mijiedarbība ar nodevu iekasētājiem EETS ietvaros attiecas vienīgi uz rēķina sagatavošanas procesu saskaņā ar 6. panta 4. punktu un uz izpildes procesiem. Sadarbība starp EETS lietotājiem un EETS pakalpojumu sniedzējiem (vai to OBE) varētu būt specifiska atkarībā no katra EETS pakalpojumu sniedzēja, nekompromitējot EETS savstarpējo izmantojamību.”
11      Šīs direktīvas 21. panta 5. punktā paredzēts:
“Katra kalendārā gada beigās par reģistriem atbildīgās dalībvalstu iestādes, izmantojot elektroniskus līdzekļus, dara Komisijai zināmus EETS apgabalu un EETS pakalpojumu sniedzēju reģistrus. Komisija šo informāciju dara pieejamu citām dalībvalstīm. Reģistrāciju veikušajai dalībvalstij un Komisijai tiek darītas zināmas visas neatbilstības situācijai attiecīgajā dalībvalstī.”
12      Minētās direktīvas 24. pantā noteikts:
“1.      Dalībvalsts, kuras teritorijā nav samaksāta ceļu lietošanas maksa, lemj par to, vai sākt turpmākas procedūras saistībā ar ceļu lietošanas maksas nesamaksāšanu.
Ja dalībvalsts, kuras teritorijā nav samaksāta ceļu lietošanas maksa, nolemj sākt šādas procedūras, minētā dalībvalsts saskaņā ar valsts tiesību aktiem informē transportlīdzekļa īpašnieku, turētāju vai citādi identificētu personu, kuru tur aizdomās par ceļu lietošanas maksas nesamaksāšanu.
Atbilstīgi piemērojamajiem valsts tiesību aktiem tiek sniegta informācija arī par attiecīgajām juridiskajām sekām tās dalībvalsts teritorijā, kurā nav samaksāta ceļu lietošanas maksa, saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem.
2.      Nosūtot informatīvu vēstuli transportlīdzekļa īpašniekam, turētājam vai citādi identificētai personai, kuru tur aizdomās par ceļu lietošanas maksas nesamaksāšanu, dalībvalsts, kuras teritorijā nav samaksāta ceļu lietošanas maksa, saskaņā ar saviem tiesību aktiem iekļauj tajā visu attiecīgo informāciju, proti, informāciju par ceļu lietošanas maksas nesamaksāšanas gadījuma būtību, vietu, datumu un laiku, kur un kad nav samaksāta ceļu lietošanas maksa, pārkāpto valsts tiesību aktu nosaukumu, informāciju par tiesībām pārsūdzēt un piekļūt informācijai un par sankcijām un attiecīgā gadījumā datus par ierīci, kas izmantota ceļu lietošanas maksas nesamaksāšanas fiksēšanai. Dalībvalsts, kuras teritorijā nav samaksāta ceļu lietošanas maksa, informatīvo vēstuli sagatavo, balstoties uz II pielikumā noteikto veidni.
[..]”
13      Saskaņā ar šīs pašas direktīvas 25. pantu:
“1.      Dalībvalsts, kuras teritorijā notikusi ceļu lietošanas nodevas nesamaksāšana, var sniegt par ceļu lietošanas nodevas iekasēšanu atbildīgajam subjektam datus, kas iegūti 23. panta 1. punktā minētajā procedūrā, tikai tad, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:
a)      tiek nosūtīti tikai dati, kas minētajam subjektam vajadzīgi, lai iegūtu pienākošos ceļu lietošanas nodevu;
b)      procedūra, ko īsteno, lai iegūtu ceļu lietošanas nodevu, atbilst 24. pantā paredzētajai procedūrai;
c)      attiecīgais subjekts ir atbildīgs par šīs procedūras īstenošanu; un
d)      ar datu saņēmēja subjekta izdotā maksājuma rīkojuma izpildīšanu tiek izbeigta ar ceļu lietošanas maksas nesamaksāšanu saistītā procedūra.
2.      Dalībvalstis nodrošina, ka atbildīgajam subjektam sniegtos datus izmanto tikai, lai iegūtu pienākošos ceļu lietošanas maksu, un tos datus nekavējoties dzēš pēc tam, kad ceļu lietošanas maksa ir samaksāta, vai – ja maksa joprojām netiek samaksāta – dalībvalsts noteiktā saprātīgā termiņā pēc datu nosūtīšanas.”
14      Direktīvas 2019/520 32. pantā paredzēts:
“1.      Dalībvalstis līdz 2021. gada 19. oktobrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 1.–27. panta un I un II pielikuma prasības. Dalībvalstis nekavējoties dara Komisijai zināmu minēto noteikumu tekstu.
Tās piemēro minētos noteikumus no 2021. gada 19. oktobra.
Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Tajos ietver arī paziņojumu, ka atsauces esošajos normatīvajos un administratīvajos aktos uz direktīvu, kas atcelta ar šo direktīvu, uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce un kā formulējams minētais paziņojums.
2.      Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.”
15      Šīs direktīvas 33. pantā noteikts:
“[Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvu 2004/52/EK [(2004. gada 29. aprīlis) par ceļu lietotāju nodokļa elektronisko iekasēšanas sistēmu savstarpēju izmantojamību Kopienā (OV 2004, L 166, 124. lpp.)] atceļ no 2021. gada 20. oktobra, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņu minētās direktīvas transponēšanai valsts tiesību aktos, kā izklāstīts III pielikuma B daļā.
Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu, un tās lasa saskaņā ar atbilstības tabulu, kas sniegta IV pielikumā.”
16      Direktīvas 2019/520 II pielikumā ir norādīta šīs direktīvas 24. pantā minētās informatīvās vēstules veidne.
2023. gada paziņojums
17      Komisijas Paziņojuma 2023/C 2/01 “Finanšu sankcijas pārkāpumu procedūrās” (OV 2023, C 2, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “2023. gada paziņojums”) 3. un 4. punktā ir paredzēti noteikumi attiecīgi par “kavējuma naudu” un “naudas sodu”.
18      Šā paziņojuma 4.2. iedaļā naudas soda aprēķināšanas metode izklāstīta šādi:
“Naudas sodu aprēķina līdzīgi kavējuma naudas aprēķināšanai, proti:
–        pamatsummu reizina ar pārkāpuma smaguma koeficientu;
–        iegūto rezultātu reizina ar reizinātāju “n”;
–        iegūto rezultātu reizina ar pārkāpuma ilgumu dienās [..].
[..]”
19      Minētā paziņojuma 4.2.1. iedaļā paredzēts:
“Lai aprēķinātu naudas sodu, summa par dienu ir jāreizina ar pārkāpuma ilgumu dienās. Pārkāpuma ilgumu dienās definē šādi:
[..]
–        attiecībā uz prasībām, kas tiek celtas saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu, tas ir pārkāpuma ilgums dienās no nākamās dienas pēc attiecīgajā direktīvā noteiktā transponēšanas termiņa līdz pārkāpuma novēršanas dienai vai, ja pārkāpums nav novērsts, līdz saskaņā ar LESD 260. pantu pasludinātā sprieduma dienai.
[..]”
20      2023. gada paziņojuma I pielikuma “Dati, ko izmanto Tiesai ierosināto finanšu sankciju noteikšanai” 2. punktā paredzēts, ka šā paziņojuma 4.2.2. iedaļā minētā pamatsumma attiecībā uz naudas sodu ir 1000 EUR dienā, t.i., viena trešdaļa no pamatsummas attiecībā uz kavējuma naudu, un 3. punktā paredzēts, ka reizinātājs “n” Bulgārijas Republikai ir noteikts 0,18. Šā paziņojuma I pielikuma 5. punktā precizēts, ka Bulgārijas Republikai fiksētais minimālais naudas sods ir 504 000 EUR.
Pirmstiesas procedūra
21      2021. gada 25. novembrī Komisija Bulgārijas Republikai nosūtīja brīdinājuma vēstuli, kurā atgādināja, ka Direktīvas 2019/520 transponēšanas termiņš beidzies 2021. gada 19. oktobrī un ka tai vēl nav paziņoti pasākumi, ar kuriem šī direktīva būtu pilnībā transponēta.
22      2022. gada 24. janvāra atbildē Bulgārijas Republika norādīja Komisijai, ka minētā direktīva Bulgārijas tiesībās tikšot transponēta, pieņemot Zakon za izmenenie i dopalnenie na Zakona za patishtata (Likums, ar ko groza un papildina Ceļu likumu), Postanovlenie za izmenenie i dopalnenie na Naredbata za usloviyata, reda i pravilata za izgrazhdane i funktsionirane na smesena sistema za taksuvane na razlichnite kategorii patni prevozni sredstva na baza vreme i na baza izminato razstoyanie (Dekrēts, ar ko groza un papildina Rīkojumu par jauktas dažādu autotransporta līdzekļu kategoriju nodevu noteikšanas, pamatojoties uz nobraukto attālumu un laiku,
sistēmas izveides un pārvaldīšanas kārtību un nosacījumiem), kā arī Naredba za usloviyata, reda i pravilata za postigane na operativnata savmestimost na elektronni sistemi za patno taksuvane (Rīkojums par ceļu lietotāju nodevu elektroniskās iekasēšanas sistēmu savstarpējas izmantojamības ieviešanas kārtību un noteikumiem), un ka šie tiesību akti esot pieņemšanas procesā.
23      Tā kā turpmāk vairs netika sniegts neviens paziņojums par Direktīvas 2019/520 transponēšanu, Komisija 2022. gada 19. maijā Bulgārijas Republikai nosūtīja argumentētu atzinumu, aicinot divu mēnešu laikā pēc tā saņemšanas veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šā atzinuma prasības.
24      2022. gada 18. jūlija vēstulē Bulgārijas Republika neapstrīdēja pārmesto pārkāpumu, tomēr precizēja, ka Likuma, ar ko groza un papildina Ceļu likumu, projektu Ministru padome apstiprinājusi 2022. gada 27. maijā un pēc tam tajā pašā dienā virzījusi pieņemšanai Bulgārijas Nacionālajā asamblejā. Šī dalībvalsts piebilda, ka visi projekti un normatīvie akti, ar kuriem paredzēts pilnībā transponēt šīs direktīvas normas Bulgārijas tiesībās, tikšot pieņemti līdz 2022. gada septembrim, tomēr nav izslēdzama arī kavēšanās.
25      Uzskatīdama, ka pēc minētās direktīvas transponēšanas termiņa beigām pasākumi, kuri nodrošinātu tās pilnīgu transponēšanu, joprojām nav pieņemti vai vismaz nav paziņoti Komisijai, šī iestāde cēla prasību Tiesā.
Tiesvedība Tiesā
26      Tiesvedības rakstveida daļa šajā lietā tika pabeigta 2024. gada 12. februārī.
27      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2024. gada 16. maija lēmumu pēc lietas dalībnieku uzklausīšanas tiesvedība šajā lietā tika apturēta līdz brīdim, kad Komisija būs pabeigusi to aktu analīzi, kurus pa to laiku bija pieņēmusi Bulgārijas Republika.
28      Ar 2024. gada 31. oktobra dokumentu Komisija informēja Tiesu, ka Bulgārijas Republika 2024. gada 1. un 14. februārī tai ir paziņojusi par vairākiem likumdošanas pasākumiem un vienu reglamentējošu pasākumu Direktīvas 2019/520 transponēšanai. 2024. gada 18. februārī Bulgārijas Republika norādīja Komisijai, ka 2024. gada 30. maijā plānots pieņemt rīkojumu, ar kuru iecerēts nodrošināt šīs direktīvas pilnīgu transponēšanu. Turpmākajos neformālajos paziņojumos Bulgārijas Republika arī norādīja, ka pasākumus, ar kuriem iecerēts pilnībā transponēt minēto direktīvu, plānots pieņemt vēlākais 2024. gada 30. augustā. Tomēr kopš 2024. gada 18. februāra Komisijai neesot paziņots neviens cits transponēšanas pasākums.
29      Līdz ar to Komisija norādīja – lai gan Bulgārijas Republika tiesvedības laikā ir panākusi zināmu progresu Direktīvas 2019/520 transponēšanā, šī transponēšana joprojām ir nepilnīga.
30      Šādos apstākļos Komisija pielāgoja savus prasījumus piespriest šai dalībvalstij samaksāt gan naudas sodu, gan kavējuma naudu. Attiecībā uz naudas sodu tā ierosināja nošķirt trīs pārkāpuma laikposmus un par pirmo laikposmu no 2021. gada 20. oktobra līdz 2024. gada 31. janvārim pieprasīt 1 799 280 EUR, par otro laikposmu no 2024. gada 1. februāra līdz 2024. gada 13. februārim – 18 144 EUR un par trešo laikposmu no 2024. gada 14. februāra līdz dienai, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā, vai, ja pienākumu neizpilde izbeidzas pirms šā datuma, līdz dienai, kad pienākumu neizpilde beigusies, – 1080 EUR dienā. Runājot par kavējuma naudu, Komisija aicināja Tiesu to noteikt 5814 EUR dienā līdz Direktīvas 2019/520 32. pantā paredzētā pienākuma pilnīgai izpildei.
31      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2024. gada 6. novembra lēmumu tiesvedība šajā lietā tika atsākta.
32      2024. gada 9. decembrī Bulgārijas Republika iesniedza apsvērumus par Komisijas daļēju atteikšanos no prasības un tās prasījumu pielāgošanu.
33      Ar dokumentu, kas iesniegts 2025. gada 30. septembrī, Bulgārijas Republika lūdza iesniegt jaunus pierādījumu piedāvājumus, lai ļautu konstatēt Direktīvas 2019/520 pilnīgu transponēšanu Bulgārijas tiesībās. Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 128. panta 2. punktu desmitās palātas priekšsēdētājs 2025. gada 3. oktobrī apmierināja šo lūgumu un nostājas par šiem jaunajiem pierādījumiem paušanai noteica Komisijai termiņu 2025. gada 17. oktobrī.
34      Ar 2025. gada 15. oktobra dokumentu Komisija iesniedza apsvērumus par šiem jaunajiem pierādījumiem, kurus Bulgārijas Republika tai bija paziņojusi 2025. gada 26. septembrī, un norādīja, ka tā uzskata, ka šī dalībvalsts tagad ir izpildījusi Direktīvas 2019/520 32. panta 1. punktā paredzēto pienākumu pieņemt un paziņot visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi minētās direktīvas transponēšanai.
35      Līdz ar to Komisija, pirmkārt, vēlreiz daļēji atteicās no savas prasības, atsaucot lūgumu piespriest Bulgārijas Republikai samaksāt kavējuma naudu, un, otrkārt, grozīja savus prasījumus piespriest šai dalībvalstij samaksāt naudas sodu, šajā ziņā lūdzot [piespriest] samaksāt kopējo summu 2 458 296 EUR, no kuriem 1 801 440 EUR par laikposmu no 2021. gada 20. oktobra līdz 2024. gada 31. janvārim; 19 656 EUR par laikposmu no 2024. gada 1. februāra līdz 2024. gada 13. februārim un 637 200 EUR par laikposmu no 2024. gada 14. februāra līdz 2025. gada 25. septembrim.
36      Ar 2025. gada 3. novembra dokumentu Bulgārijas Republika lūdza Tiesu, pirmkārt, apmierināt Komisijas prasības daļēju atsaukšanu, ciktāl tā attiecas uz kavējuma naudas noteikšanu, un, otrkārt, pilnībā noraidīt Komisijas lūgumu piespriest naudas sodu 2 458 296 EUR vai – pakārtoti – samazināt tās apmēru līdz iespējamajam minimumam, ņemot vērā lietas apstākļus.
Par prasību
Par pienākumu neizpildi atbilstoši LESD 258. pantam
Lietas dalībnieku argumenti
37      Prasības pieteikumā Komisija norāda, ka, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam, Bulgārijas Republika nebija pieņēmusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai valsts tiesībās transponētu Direktīvu 2019/520.
38      Turklāt Bulgārijas Republika neesot izpildījusi pienākumu nekavējoties paziņot Komisijai transponēšanas pasākumu tekstu.
39      Šajā ziņā Komisija atgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, it īpaši 2011. gada 27. oktobra spriedumu Komisija/Polija (C‑362/10, EU:C:2011:703, 46. punkts) un 2015. gada 15. oktobra spriedumu Komisija/Vācija (C‑137/14, EU:C:2015:683, 51. punkts), direktīvas normas jāīsteno ar neapstrīdamu saistošu spēku, ievērojot nepieciešamo specifiskumu, precizitāti un skaidrību, lai izpildītu tiesiskās drošības prasību. Turklāt – ja direktīvā ir skaidri paredzēts, ka tās transponēšanas pasākumos jāietver atsauce uz to vai arī šāda atsauce jāpievieno transponēšanas pasākumu oficiālajai publikācijai, kā tas konkrētajā gadījumā paredzēts Direktīvas 2019/520 32. panta 1. punkta trešajā daļā, katrā ziņā jāpieņem pozitīvs transponēšanas akts. Šajā ziņā Komisija atsaucas uz 2015. gada 11. jūnija sprieduma Komisija/Polija (C‑29/14, EU:C:2015:379) 49. punktu.
40      Pamatojoties uz 2019. gada 8. jūlija sprieduma Komisija/Beļģija (LESD 260. panta 3. punkts – Ātrdarbīgi tīkli) (C‑543/17, EU:C:2019:573) 51. un 59. punktu, Komisija norāda, ka dalībvalstīm turklāt ir pienākums sniegt tai skaidru un precīzu informāciju par direktīvas transponēšanu. Tām ir nepārprotami jānorāda, kādi ir normatīvie un administratīvie pasākumi, ar kuriem to ieskatā tās izpildījušas dažādos ar šo direktīvu noteiktos pienākumus. Dalībvalstīm esot arī pienākums attiecībā uz katru minētās direktīvas normu norādīt valsts tiesību pasākumu vai pasākumus, kas nodrošina tās transponēšanu, un šim paziņojumam vajadzības gadījumā var pievienot atbilstības tabulu.
41      Iebildumu rakstā Bulgārijas Republika atbild, ka pirmstiesas procedūras laikā tā ir izpildījusi pienākumus, kas tai ir saistoši saskaņā ar lojālas sadarbības principu, un laikus sniegusi Komisijai visu nepieciešamo informāciju. Turklāt valsts iestādes, kas iesaistītas Direktīvas 2019/520 transponēšanā, labticīgi esot pielikušas visas pūles, lai transponētu tās normas.
42      Bulgārijas Republika transponēšanas kavējumus pamato ar politisko nestabilitāti, ko izraisījušas secīgas Nacionālās asamblejas atlaišanas.
43      Tā apgalvo, ka tai objektīvi nebija iespējams īstenot Direktīvas 2019/520 normas, jo tai nebija likumdevējas iestādes, kas varētu pieņemt transponēšanas likumus, un ka šī situācija ir nepārvaramas varas gadījums.
44      Komisija neesot pienācīgi ņēmusi vērā apstākļus, uz kuriem šī dalībvalsts ir atsaukusies, proti, sarežģīto Bulgārijas politisko situāciju un tās ietekmi uz likumdošanas darbu, kā arī Covid‑19 pandēmiju, lai gan tai šajā ziņā ir rīcības brīvība saskaņā ar LESD 258. un 260. pantu.
45      Katrā ziņā, lai gan Direktīva 2019/520 vēl nav pilnībā transponēta, ar dažādiem esošiem tiesību aktiem jau tiekot īstenotas atsevišķas tās prasības.
46      It īpaši šīs direktīvas 2. panta 2., 3., 16., 17., 21., 26. un 29. punktā definētie jēdzieni esot iekļauti Zakon za patishtata (Ceļu likums; 2000. gada 29. marta DV Nr. 26), Zakon za dvizhenie po patishtata (Ceļu satiksmes likums; 1999. gada 5. marta DV Nr. 20) un Naredba za usloviyata, reda i pravilata za izgrazhdane i funktsionirane na smesena sistema za taksuvane na razlichnite kategorii patni prevozni sredstva na baza vreme i na baza izminato razstoyanie (Rīkojums par jauktas autoceļu nodevu iekasēšanas kārtību un darbību dažādām autotransporta līdzekļu kategorijām atkarībā no pavadītā laika un nobrauktā attāluma).
47      Turklāt ar esošajām Bulgārijas tiesību normām tiekot īstenots Direktīvas 2019/520 5. panta 5. un 7. punkts, 6. panta 3., 5. un 7. punkts, kā arī 8. panta 2. punkts.
48      Replikas rakstā Komisija apgalvo, ka tā ir izpildījusi pienākumu pierādīt apgalvotās pienākumu neizpildes esību un šajā ziņā nav pamatojusies ne uz vienu pieņēmumu.
49      Katrā ziņā, pat ja zināmā mērā pastāvēja pārklāšanās starp Bulgārijas tiesību normām, kas bija spēkā pirms Direktīvas 2019/520 pieņemšanas dienas, un tiesību normām, kas grozītas pēc šā datuma, Bulgārijas Republika neesot paziņojusi par valsts pasākumiem šīs direktīvas transponēšanai, tādējādi neievērojot tās 32. panta prasības.
50      Pamatojoties uz 2008. gada 10. janvāra spriedumu Komisija/Portugāle (C‑70/06, EU:C:2008:3, 21. un 22. punkts), Komisija, lai noraidītu Bulgārijas Republikas argumentu par apgalvoto objektīvo neiespējamību transponēt Direktīvas 2019/520 normas, norāda, ka dalībvalsts nevar atsaukties uz iekšējām grūtībām, tostarp konstitucionāla rakstura grūtībām, lai pamatotu no Savienības tiesībām izrietošu pienākumu, it īpaši direktīvā paredzēto termiņu neievērošanu.
51      Attiecībā uz argumentu par Covid‑19 pandēmiju, ko arī izvirzījusi Bulgārijas Republika, Komisija atgādina, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru un jo īpaši 2001. gada 13. decembra sprieduma Komisija/Francija (C‑1/00, EU:C:2001:687) 130.–132. punktu dalībvalstis uz nepārvaramu varu kā attaisnojošu apstākli var atsaukties tikai tad, ja tās norāda uz īpašām nepārvaramām grūtībām, kas tām uz laiku liedz izpildīt specifiskos pienākumus, kuri tām izriet no Savienības tiesībām. Tā uzskata, ka no 2017. gada 25. janvāra sprieduma Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39) 54. un 55. punkta izriet, ka dalībvalstīm ir jāpierāda konkrēta saikne starp apstākļiem, kas norādīti kā nepārvarama vara, no vienas puses, un konkrētu Savienības tiesību pārkāpumu, no otras puses.
52      Konkrētajā gadījumā Bulgārijas Republika neesot pierādījusi, ka ar Covid‑19 pandēmiju saistītie apstākļi būtu uzskatāmi par īpašām nepārvaramām grūtībām, un neesot pierādījusi saikni starp šiem apstākļiem un Direktīvas 2019/520 netransponēšanu.
53      Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, kas atgādināta Covid‑19 pandēmijas kontekstā, uz nepārvaramu varu var atsaukties tikai attiecībā uz laikposmu, kas vajadzīgs šāda veida grūtību novēršanai.
54      Taču šajā lietā novēlota transponēšana neesot samērīga ar nepieciešamību novērst ar šo pandēmiju saistītās grūtības, jo šī prasība tika celta 2023. gada 26. jūlijā, proti, vairāk nekā 21 mēnesi pēc Direktīvas 2019/520 transponēšanas termiņa beigām, un replikas raksta iesniegšanas brīdī šī transponēšana joprojām nebija pabeigta.
55      Atbildes rakstā uz repliku Bulgārijas Republika atsaucas uz 2024. gadā pabeigtajiem likumdošanas darbiem, lai Bulgārijas tiesībās transponētu Direktīvu 2019/520.
56      Attiecībā uz argumentu par politisko nestabilitāti šī dalībvalsts uzsver šīs nestabilitātes ārkārtējo raksturu, ko izraisījis tas, ka ilgākos laikposmos nebija iespējams īstenot likumdošanu un tādējādi nodrošināt šīs direktīvas transponēšanu.
57      Runājot par Covid‑19 pandēmiju, Bulgārijas Republika atsaucas uz tās ievērojamo ilgumu un nopietnību, kas likumdošanas varai liedza noteiktajos termiņos pabeigt minēto transponēšanu.
58      Ar dokumentu par daļēju atteikšanos no prasības Komisija apgalvo, ka Direktīvas 2019/520 transponēšanu nevar uzskatīt par pilnīgu.
59      Šī dalībvalsts neesot paziņojusi visus šīs direktīvas II pielikuma normu transponēšanas pasākumus.
60      It īpaši Direktīvas 2019/520 24. panta 2. punktā, kurā ir atsauce uz tās II pielikumu, paredzētais pienākums neesot transponēts pilnībā.
61      Bulgārijas Republika esot informējusi Komisiju, ka Direktīvas 2019/520 5. panta 4. punkts, 6. panta 6. punkts, 8. panta 3. punkts, 9. pants un 21. panta 5. punkts, kā arī 25. pants esot “daļēji transponēti”. Šī dalībvalsts tomēr neesot paziņojusi Komisijai valsts tiesisko regulējumu, ar kurām nodrošināta šo tiesību normu transponēšana pilnībā.
62      Attiecībā uz Direktīvas 2019/520 5. panta 9. punkta pēdējo teikumu un 6. panta 1. punkta pēdējo teikumu Komisija uzskata, ka valsts pasākumi, kurus Bulgārijas Republika konkrēti minējusi šīs dalībvalsts iesniegtajā atbilstības tabulā, neattiecas uz šajās tiesību normās paredzētajiem pienākumiem.
63      Runājot par Direktīvas 2019/520 14. panta 1. punkta otro teikumu, Bulgārijas Republika esot norādījusi, ka spēkā esošie Bulgārijas tiesību akti pilnībā atbilst šai tiesību normai, jo tajā nav paredzēti nekādi ierobežojumi attiecībā uz EETS vai to transportlīdzekļa iekārtu pakalpojumu sniedzējiem, neapdraudot šā pakalpojuma sadarbspēju. Tomēr Komisija uzskata, ka šī tiesību norma ir jātransponē skaidri, lai nodrošinātu minētā pakalpojuma specifiskumu.
64      Turklāt Bulgārijas Republika esot apgalvojusi, ka vairākas Direktīvas 2019/520 normas tās teritorijā nav piemērojamas, tomēr neesot izvirzījusi pārliecinošus argumentus šīs argumentācijas pamatošanai.
65      It īpaši Komisija uzskata, ka šīs direktīvas 6. panta 4. punkta otrās daļas fakultatīvais raksturs attiecas uz tās īstenošanu, ko veic nodevu iekasētājs, nevis uz dalībvalstij saistošo transponēšanas pienākumu.
66      Runājot par Direktīvas 2019/520 7. panta 3. punktu, pat ja nav galvenā pakalpojumu sniedzēja EETS apgabalos, kas atrodas Bulgārijas Republikas teritorijā, šī tiesību norma esot jātransponē, ņemot vērā, ka nākotnē galvenais pakalpojumu sniedzējs varētu sākt sniegt pakalpojumus šīs dalībvalsts tirgū.
67      Runājot par Direktīvas 2019/520 14. panta 1. punkta pirmo teikumu, Bulgārijas Republika esot apgalvojusi, ka saskaņā ar Bulgārijas tiesībām nodevu iekasētājam nav tiešas saiknes ar EETS lietotājiem. Komisija uzskata, ka šī norma ir jātransponē eksplicīti, lai paredzētu noteikumus par mijiedarbību starp nodevu iekasētāju un šā pakalpojuma lietotājiem.
68      Komisija secina, ka Bulgārijas Republika nav transponējusi “aptuveni 30 %” no Direktīvas 2019/520 normām.
69      Atbildē uz pirmo Komisijas dokumentu par daļēju atteikšanos no prasības Bulgārijas Republika apgalvo, ka šīs iestādes apgalvojums, ka Direktīvas 2019/520 6. panta 1. punkta pēdējā teikuma prasība nav transponēta Bulgārijas tiesībās, ir kļūdains. Proti, šī prasība esot paredzēta Rīkojuma par jauktas autoceļu nodevu iekasēšanas kārtību un darbību dažādām autotransporta līdzekļu kategorijām atkarībā no pavadītā laika un nobrauktā attāluma, kas Themis sistēmā paziņots 2024. gada 1. februārī ar numuru MNE (2024) 00609, 38. pantā.
70      Direktīvas 2019/520 24. panta 2. punkts, kurā ir atsauce uz tās II pielikumu, lai gan daļēji, tomēr esot transponēts Ceļu satiksmes likuma 189.i panta 4. punktā; šis likums
Themis sistēmā paziņots 2024. gada 1. februārī ar numuru MNE (2024) 00606.
71      Attiecībā uz Direktīvas 2019/520 5. panta 9. punkta pēdējā teikumā noteikto prasību Bulgārijas tiesībās EETS pakalpojumu sniedzējs vienmēr esot persona, kas nav nodevu iekasētājs. Šā pakalpojuma sniedzējs esot profesionālās darbības veicējs Ceļu likuma 10.h panta 3. punkta izpratnē, savukārt ceļa nodevu iekasētājs esot Agentsia za patna infrastruktura (Ceļu infrastruktūras aģentūra, Bulgārija), kas ir valsts iestāde. Līdz ar to šīs direktīvas 5. panta 9. punktā paredzētā prasība Bulgārijas Republikai neesot piemērojama.
72      Turklāt Bulgārijas Republika atkārto savu iebildumu rakstā izklāstīto argumentāciju, saskaņā ar kuru tās politiskā nestabilitāte tai ir radījusi absolūtu neiespējamību novērst kavējumus Direktīvas 2019/520 normu transponēšanā.
Tiesas vērtējums
73      Saskaņā ar Direktīvas 2019/520 32. panta 1. punkta pirmo daļu dalībvalstis vēlākais līdz 2021. gada 19. oktobrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas 1.–27. panta, kā arī I un II pielikuma prasības. Dalībvalstis nekavējoties dara Komisijai zināmu šo tiesību aktu tekstu. Atbilstoši minētā 1. punkta trešajai daļai, kad dalībvalstis pieņem šos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz minēto direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Tajos iekļauj arī norādi, ka atsauces spēkā esošajos normatīvajos un administratīvajos aktos uz Direktīvu 2004/52, ko atceļ ar Direktīvu 2019/520, uzskata par atsaucēm uz pēdējo minēto direktīvu. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce un kā formulējama minētā norāde.
74      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pienākumu neizpildes fakts ir novērtējams atkarībā no stāvokļa, kāds dalībvalstī bija, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam, un vēlāk notikušās izmaiņas Tiesa nedrīkst ņemt vērā (spriedumi, 2021. gada 25. februāris, Komisija/Spānija (Personas datu direktīva – Krimināltiesību joma), C‑658/19, EU:C:2021:138, 15. punkts, kā arī 2024. gada 25. aprīlis, Komisija/Polija (Trauksmes cēlēju direktīva), C‑147/23, EU:C:2024:346, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
75      Šajā lietā Bulgārijas Republika neapstrīd, ka tā līdz 2022. gada 19. maija argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām nebija pieņēmusi tiesību aktus, ar kuriem būtu nodrošināta Direktīvas 2019/520 pilnīga transponēšana un kuros būtu ietverta atsauce uz to vai kuriem šāda atsauce ir pievienota oficiālajai publikācijai saskaņā ar šīs direktīvas 32. panta 1. punktu.
76      Šī dalībvalsts tomēr precizē, ka ar esošajiem valsts tiesību aktiem jau tiek īstenotas dažas no minētajā direktīvā paredzētajām prasībām.
77      Šī argumentācija, ar kuru šī dalībvalsts cenšas pierādīt, ka tā tikai daļēji nav izpildījusi no Direktīvas 2019/520 izrietošos pienākumus, jo pastāv valsts tiesību normas, ar kurām jau tiek īstenotas dažas no šīm prasībām, tomēr ir noraidāma.
78      Pietiek, ja atgādina – lai gan direktīvas transponēšanu var nodrošināt ar jau spēkā esošiem valsts noteikumiem, šajā gadījumā tas tā nav. Katrā ziņā dalībvalstis šādā gadījumā nav atbrīvotas no formālā pienākuma informēt Komisiju par šo noteikumu pastāvēšanu, lai tā varētu novērtēt to atbilstību šai direktīvai (spriedums, 2025. gada 22. maijs, Komisija/Bulgārija (Direktīva par atvērtajiem datiem un publiskā sektora informācijas atkalizmantošanu), C‑237/23, EU:C:2025:373, 66. punkts un tajā minētā judikatūra). Turklāt, ja – kā tas ir šajā lietā – direktīvā skaidri paredzēts dalībvalstu pienākums nodrošināt, ka tās īstenošanai vajadzīgajos tiesību aktos ir ietverta atsauce uz šo direktīvu vai šāda atsauce ir pievienota to oficiālajai publikācijai, tad dalībvalstīm katrā ziņā jāpieņem pozitīvs tiesību akts, ar kuru transponē attiecīgo direktīvu (skat. spriedumu, 2024. gada 14. marts, Komisija/Latvija (Eiropas Elektronisko sakaru kodekss), C‑454/22, EU:C:2024:235, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
79      Bulgārijas Republika arī apgalvo, ka tai objektīvi nebija iespējams nodrošināt Direktīvas 2019/520 transponēšanu pilnībā, pirmkārt, politiskās nestabilitātes Bulgārijā dēļ, ko izraisīja bieža valdības maiņa, kā arī Nacionālās asamblejas atlaišana, un, otrkārt, Covid‑19 pandēmijas dēļ, kas esot radījusi likumdošanas darbu kavēšanos, jo abi šie apstākļi ir arī nepārvaramas varas gadījumi.
80      Arguments par politisko nestabilitāti nevar tikt pieņemts, jo saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru dalībvalsts nevar aizbildināties ar savas iekšējās tiesību sistēmas normām, praksi vai situācijām, lai attaisnotu no Savienības tiesībām izrietošu pienākumu neizpildi, piemēram, direktīvas netransponēšanu noteiktajā termiņā (spriedumi, 2021. gada 25. februāris, Komisija/Spānija (Personas datu direktīva – Krimināltiesību joma), C‑658/19, EU:C:2021:138, 19. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2024. gada 25. aprīlis, Komisija/Polija (Trauksmes cēlēju direktīva), C‑147/23, EU:C:2024:346, 33. punkts).
81      Attiecībā uz argumentu par Covid‑19 pandēmiju pietiek, ja atgādina – kaut arī jēdziens “nepārvarama vara” nenozīmē pilnīgu neiespējamību izpildīt no Savienības tiesībām izrietošos pienākumus, tas tomēr prasa, lai attiecīgā neizpilde būtu saistīta ar tādiem ārkārtējiem un neparedzamiem apstākļiem, kuri nav atkarīgi no personas, kas uz tiem atsaucas, un kuru sekas, neraugoties uz pienācīgu rūpību, nav bijis iespējams novērst, turklāt uz nepārvaramas varas situāciju var atsaukties tikai tik ilgi, cik nepieciešams, lai novērstu šīs grūtības (spriedumi, 2023. gada 8. jūnijs, Komisija/Slovākija (Tiesības izbeigt līgumu, nemaksājot par to maksu), C‑540/21, EU:C:2023:450, 81. punkts, un 2024. gada 25. aprīlis, Komisija/Polija (Trauksmes cēlēju direktīva), C‑147/23, EU:C:2024:346, 36. punkts).
82      Lai gan tāda apmēra veselības krīze kā Covid‑19 pandēmija ir ārkārtējs un neparedzams notikums, kurš nebija atkarīgs no Bulgārijas Republikas, tomēr šai dalībvalstij bija jārīkojas ar visu pienācīgo rūpību un laikus, katrā ziņā pirms 2022. gada 19. maija argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām, jāinformē Komisija par grūtībām, ar kurām šī dalībvalsts ir saskārusies (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 25. aprīlis, Komisija/Polija (Trauksmes cēlēju direktīva), C‑147/23, EU:C:2024:346, 36. punkts). Taču, kā izriet no atbildes raksta uz repliku 6.–8. punkta un kā Komisija ir apstiprinājusi 2024. gada 31. oktobra dokumentā, ar kuru tā daļēji atsakās no saviem prasījumiem, Bulgārijas Republika Direktīvu 2019/520 šajā datumā nebija transponējusi pilnībā.
83      Turklāt šī dalībvalsts neapgalvo, ka Covid‑19 pandēmija pati par sevi attaisnotu visu tai pārmesto kavēšanos šīs direktīvas transponēšanā. Visbeidzot, ja Savienības likumdevējs būtu uzskatījis, ka šīs pandēmijas, kas ietekmēja visu Savienības teritoriju, sekas ir tādas, ka dalībvalstis nevarēja izpildīt pienākumus, kuri tām ir noteikti šajā direktīvā, tas būtu nolēmis pagarināt tās transponēšanas termiņu, bet likumdevējs to nav izdarījis (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 22. maijs, Komisija/Bulgārija (Direktīva par atvērtajiem datiem un publiskā sektora informācijas atkalizmantošanu), C‑237/23, EU:C:2025:373, 65. punkts un tajā minētā judikatūra).
84      Ņemot vērā šos apsvērumus, jākonstatē – tā kā Bulgārijas Republika līdz 2022. gada 19. maija argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām nebija pieņēmusi normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atbilstību Direktīvai 2019/520, un līdz ar to nebija paziņojusi šos aktus Komisijai, Bulgārijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir saistoši saskaņā ar šīs direktīvas 32. panta 1. punktu.
Par lūgumu saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu
Lietas dalībnieku argumenti
85      Prasības pieteikumā Komisija norāda, ka Savienībā, kuras fundaments ir tiesiskums, visas direktīvas jāuzskata par vienlīdz svarīgām un dalībvalstīm tās pilnībā jātransponē šajās direktīvās noteiktajos termiņos.
86      Šī iestāde balstās arī uz 2019. gada 8. jūlija spriedumu Komisija/Beļģija (LESD 260. panta 3. punkts – Ātrdarbīgi tīkli) (C‑543/17, EU:C:2019:573, 51. un 59. punkts), lai atgādinātu dalībvalstu pienākumu paziņot pietiekami skaidru un precīzu informāciju par valsts tiesību normām, ar kurām transponē attiecīgās direktīvas normas.
87      Uzskatīdama, ka Bulgārijas Republikai pārmestā pienākumu neizpilde turpinājās dienā, kad Komisija cēla šo prasību Tiesā, šī iestāde ierosina, pamatojoties uz LESD 260. panta 3. punktu, piespriest šai dalībvalstij samaksāt naudas sodu.
88      Lai noteiktu šo finansiālo sankciju summas, Komisija pamatojas uz vispārējiem principiem, kuri minēti 2023. gada paziņojuma 2. iedaļā, kā arī uz aprēķina metodi, kas izklāstīta šā paziņojuma 4. iedaļā. Konkrētāk – šī iestāde norāda, ka naudas soda summu noteikšanai jābalstās uz tādiem pamatkritērijiem kā pārkāpuma smagums un ilgums un nepieciešamība nodrošināt, ka sankcija attur no turpmākiem pārkāpumiem.
89      Ņemot vērā šos elementus, Komisija, pirmām kārtām, ierosina šajā lietā piemērot smaguma koeficientu 10.
90      Otrām kārtām, attiecībā uz nepieciešamību nodrošināt sankcijas preventīvo iedarbību, ņemot vērā attiecīgās dalībvalsts maksātspēju, Komisija norāda, ka saskaņā ar 2023. gada paziņojuma I pielikuma 3. punktu reizinātājs “n” Bulgārijas Republikai ir 0,18.
91      Ņemot vērā šos elementus, Komisija ierosina naudas soda apmēru aprēķināt saskaņā ar 2023. gada paziņojuma 4.2. iedaļu, naudas soda pamatsummu 1000 EUR dienā reizinot ar šajā lietā noteikto smaguma koeficientu 10 un pēc tam ar šīs dalībvalsts reizinātāju “n” (0,18). Šā aprēķina rezultātā tiek iegūta summa 1800 EUR dienā, kas pēc tam būtu jāreizina ar dienu skaitu, kamēr pārkāpums turpinājās.
92      Līdz ar to Komisija ierosina piespriest Bulgārijas Republikai naudas sodu 1800 EUR dienā, minimālo naudas sodu saskaņā ar 2023. gada paziņojuma I pielikuma 5. punktu nosakot 504 000 EUR apmērā.
93      Iebildumu rakstā Bulgārijas Republika galvenokārt lūdz noraidīt Komisijas lūgumu noteikt finansiālas sankcijas un – pakārtoti – samazināt to apmēru, pamatojoties uz to, ka Komisijas piedāvātais apmērs ir acīmredzami nesamērīgs ar apgalvoto pārkāpumu.
94      Attiecībā uz pārkāpuma smagumu šī dalībvalsts uzskata, ka būtu jāņem vērā politiskā nestabilitāte, kā arī Covid‑19 pandēmijas sekas. Šajā ziņā Komisijai esot bijis jāņem vērā arī tas, ka esošie Bulgārijas tiesību akti daļēji atbilst Direktīvas 2019/520 prasībām.
95      Lai gan minētajos tiesību aktos nav tiešas atsauces uz Direktīvu 2019/520, tas neliedzot privātpersonām uz to atsaukties un no tās gūt tiesības.
96      Bulgārijas Republika apgalvo, ka lietās, kas attiecas uz jutīgām jomām, Komisija bija piedāvājusi tādu pašu smaguma koeficientu, kādu tā prasa šajā lietā, un pat dažās no šīm lietām – mazāku smaguma koeficientu. Šajā ziņā tā min lietas, kurās pasludināts 2016. gada 7. septembra spriedums Komisija/Grieķija (C‑584/14, EU:C:2016:636) un 2017. gada 26. jūlija spriedums Comune di Corridonia u.c. (C‑196/16 un C‑197/16, EU:C:2017:589).
97      Konkrētajā gadījumā Direktīvas 2019/520 nepilnīgas transponēšanas sekas tieši neapdraudot cilvēku veselību un neradot kaitējumu videi vai Savienības pašu resursu zudumu.
98      Tātad Bulgārijas Republika lūdz Tiesu pilnībā noraidīt lūgumu piespriest samaksāt naudas sodu vai – ja Tiesa uzskatītu par nepieciešamu uzlikt šo naudas sodu – noteikt tā minimālo apmēru.
99      Replikas rakstā Komisija apgalvo – no šīs lietas faktiem neizriet, ka prasītās finansiālās sankcijas apmērs būtu neatbilstošs un ka Tiesai tas būtu jāsamazina.
100    Šī iestāde uzsver, ka Bulgārijas Republika tai nav paziņojusi nevienu Direktīvas 2019/520 transponēšanas pasākumu ne pirms tās transponēšanas termiņa, proti, 2021. gada 19. oktobra, ne arī pēc šā datuma.
101    Šādos apstākļos naudas soda uzlikšana esot ar pieļauto pienākumu neizpildi samērīgs pasākums.
102    Komisija apgalvo, ka Direktīva 2019/520 uzlabo pamatnosacījumu efektivitāti ceļu lietotāju nodevu elektroniskās iekasēšanas tirgū, uzlabojot sistēmu sadarbspēju un izveidojot juridisko pamatu pārrobežu informācijas apmaiņai par transportlīdzekļiem un to īpašniekiem vai turētājiem, kas nav samaksājuši ceļu lietošanas maksu Savienībā. Turklāt šī direktīva palīdzētu pabeigt iekšējā tirgus un digitālā vienotā tirgus izveidi.
103    Tā uzskata, ka visi gadījumi, kad nav transponēti un paziņoti iespējamie Savienības direktīvas transponēšanas pasākumi, ir vienlīdz smaga pienākumu neizpilde, jo attiecīgās direktīvas raksturs neietekmē piemērojamo smaguma koeficientu.
104    Smaguma koeficients 10 no 20 esot īpaši mērens, ja direktīva nav transponēta un ja vispār nav paziņotas valsts transponēšanas tiesību normas.
105    Atbildes rakstā uz repliku Bulgārijas Republika atgādina, ka Komisijai lūgumā piespriest finansiālas sankcijas esot bijuši jāņem vērā paši apstākļi, kas saistīti ar valsts politisko situāciju, kā arī Covid‑19 pandēmiju un kas ir radījuši nopietnas grūtības likumdošanas varas, kurai ir jātransponē Direktīvas 2019/520 normas, darbā.
106    Naudas soda uzlikšana dalībvalstīm varētu apdraudēt Savienības direktīvu transponēšanas kvalitāti, tādējādi rosinot dalībvalstis tās transponēt noteiktajā termiņā, ne vienmēr ievērojot šīs transponēšanas kvalitāti. Ar šādu pieeju tiktu pārkāpts LES 5. panta 4. punktā paredzētais proporcionalitātes princips un tā nebūtu saderīga ar Komisijas lojālas sadarbības pienākumu.
107    2024. gada 31. oktobra dokumentā par daļēju atteikšanos no prasības Komisija, ņemot vērā Bulgārijas Republikas panākto progresu Direktīvas 2019/520 transponēšanā kopš šīs prasības celšanas, ierosina samazināt smaguma koeficientu atkarībā no tai paziņoto valsts transponēšanas tiesību normu skaita. Tādējādi tā ierosina nošķirt divus jaunus pārkāpuma laikposmus: pirmo laikposmu, kurš ilga no 2024. gada 1. februāra, kas ir pirmā transponēšanas pasākumu paziņošanas diena, līdz 2024. gada 13. februārim, un otro laikposmu, kurš ilga no 2024. gada 14. februāra, kas ir otrā transponēšanas pasākumu paziņošanas diena, līdz dienai, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā, vai, ja pienākumu neizpilde ir izbeigta pirms šā datuma, līdz dienai, kad tā tika izbeigta, un šiem laikposmiem piemērot smaguma koeficientu attiecīgi 7 un 5.
108    Savukārt tā norāda – lai aprēķinātu naudas sodu attiecībā uz reizinātāju “n” un minimālajiem naudas sodiem katrai dalībvalstij, tā izmanto atjauninātos skaitļus, kas ietverti tās 2024. gada 26. janvārī publicētajā paziņojumā “Atjauninājums attiecībā uz datiem, kurus izmanto, lai aprēķinātu finanšu sankcijas, ko Komisija Eiropas Savienības Tiesai ierosina pārkāpuma procedūrās” (OV C, C/2024/1123). Šā paziņojuma pielikuma 2. punktā paredzētā atjauninātā pamatsumma attiecībā uz naudas sodu ir 1080 EUR dienā, Bulgārijas Republikai šā pielikuma 3. punktā paredzētais reizinātājs “n” ir 0,2, un šā pielikuma 5. punktā šai dalībvalstij paredzētais minimālais naudas sods ir 603 000 EUR.
109    Līdz ar to attiecībā uz naudas sodu Komisija nošķir trīs pārkāpuma laikposmus un ierosina šā naudas soda summas noteikšanai summu par dienu, kas piemērojama katram no šiem laikposmiem, aprēķināt šādi:
–        attiecībā uz laikposmu no 2021. gada 20. oktobra (nākamā diena pēc direktīvas transponēšanas termiņa beigām) līdz 2024. gada 31. janvārim (diena pirms pirmās transponēšanas pasākumu paziņošanas) atjaunināto pamatsummu attiecībā uz naudas sodu 1080 EUR reizināt ar smaguma koeficientu 10 un ar Bulgārijas Republikas reizinātāju “n” 0,2, iegūstot dienas summu 2160 EUR, kuru pēc tam reizina ar to dienu skaitu, kamēr pienākumu neizpilde turpinājusies, proti, 833 dienām. Naudas soda summa par šo laikposmu ir 1 799 280 EUR;
–        attiecībā uz laikposmu no 2024. gada 1. februāra (pirmā transponēšanas pasākumu paziņošanas diena) līdz 2024. gada 13. februārim (diena pirms otrās transponēšanas pasākumu paziņošanas) atjaunināto pamatsummu attiecībā uz naudas sodu (1080 EUR) reizināt ar smaguma koeficientu 7 un ar Bulgārijas Republikas reizinātāju “n” 0,2, iegūstot dienas summu 1512 EUR, kuru pēc tam reizina ar to dienu skaitu, kamēr pienākumu neizpilde turpinājusies, proti, 12 dienām. Naudas soda summa par šo laikposmu ir 18 144 EUR;
–        attiecībā uz laikposmu no 2024. gada 14. februāra (otrā transponēšanas pasākumu paziņošanas diena) līdz pārkāpuma izbeigšanas datumam vai līdz sprieduma šajā lietā pasludināšanai atjaunināto pamatsummu attiecībā uz naudas sodu (1080 EUR) reizināt ar smaguma koeficientu 5 un ar Bulgārijas Republikas reizinātāju “n” 0,2, iegūstot dienas summu 1080 EUR, kura būtu jāreizina ar dienu skaitu no pirmā datuma līdz vienam no diviem pārējiem datumiem.
110    Komisija piebilst, ka tās šādi noteiktās summas pārsniedz minimālo naudas sodu 603 000 EUR apmērā Bulgārijas Republikai un tādējādi tam vairs neesot nozīmes.
111    Atbildē uz Komisijas dokumentu par daļēju atteikšanos no prasības Bulgārijas Republika aicina Tiesu noraidīt lūgumu piemērot sankciju vai – pakārtoti – līdz minimumam samazināt prasītā naudas soda apmēru.
112    Ar 2025. gada 15. oktobra papildu prasījumiem, kas iesniegti pēc Bulgārijas Republikas iesniegtajiem jaunajiem pierādījumiem, Komisija ierosina noteikt kopējo prasīto naudas sodu 2 458 296 EUR, no kuriem 1 801 440 EUR ir par laikposmu no 2021. gada 20. oktobra līdz 2024. gada 31. janvārim, 19 656 EUR – par laikposmu no 2024. gada 1. februāra līdz 2024. gada 13. februārim un 637 200 EUR – par laikposmu no 2024. gada 14. februāra līdz 2025. gada 25. septembrim.
Tiesas vērtējums
–       Par LESD 260. panta 3. punkta piemērošanu un par Komisijas ierosinātās finansiālās sankcijas noteikšanas lietderību
113    LESD 260. panta 3. punkta pirmajā daļā paredzēts – ja Komisija saskaņā ar LESD 258. pantu ierosina lietu Tiesā par to, ka attiecīgā dalībvalsts nav izpildījusi pienākumu paziņot par direktīvas, kas pieņemta saskaņā ar likumdošanas procedūru, transponēšanas pasākumiem, tā var, ja uzskata par vajadzīgu, noteikt tās sodanaudas vai kavējuma naudas apjomu, kas attiecīgajai dalībvalstij jāmaksā un ko tā uzskata par piemērotu šādos apstākļos. Atbilstoši LESD 260. panta 3. punkta otrajai daļai – ja Tiesa konstatē, ka noticis pārkāpums, tā attiecīgai valstij var uzlikt sodanaudu vai kavējuma naudu, nepārsniedzot Komisijas noteikto summu, un pienākums veikt maksājumu stājas spēkā tajā dienā, kas noteikta Tiesas spriedumā.
114    Tā kā – kā izriet no šā sprieduma 84. punkta – ir pierādīts, ka, beidzoties 2022. gada 19. maija argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam, Bulgārijas Republika nebija nedz pieņēmusi, nedz tādējādi arī paziņojusi Komisijai normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi Direktīvas 2019/520 normu transponēšanai valsts tiesībās, šādi konstatētā pienākumu neizpilde ietilpst LESD 260. panta 3. punkta piemērošanas jomā.
115    Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai novērtētu finansiālās sankcijas lietderīgumu, Tiesai katrā tai izskatīšanai iesniegtajā lietā, ņemot vērā konkrētos apstākļus, kā arī tās ieskatā vajadzīgo pārliecināšanas un atturēšanas pakāpi, jānosaka piemērotas finansiālās sankcijas, lai it īpaši novērstu līdzīgu Savienības tiesību pārkāpumu atkārtošanos šajā lietā (spriedums, 2024. gada 25. aprīlis, Komisija/Polija (Trauksmes cēlēju direktīva), C‑147/23, EU:C:2024:346, 62. punkts un tajā minētā judikatūra).
116    Attiecībā uz naudas soda uzlikšanu jāuzskata, ka visi tiesiskie un faktiskie apstākļi, kas saistīti ar konstatēto pienākumu neizpildi, proti, tas, ka līdz 2022. gada 19. maija argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām nav paziņoti nekādi normatīvi vai administratīvi akti, kas ir vajadzīgi Direktīvas 2019/520 transponēšanai, norāda uz to, ka, lai efektīvi novērstu Savienības tiesību analoģisku pārkāpumu atkārtošanos arī turpmāk, ir pamats pieņemt tādu atturošu pasākumu kā naudas soda uzlikšana (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2021. gada 25. februāris, Komisija/Spānija (Personas datu direktīva – Krimināltiesību joma), C‑658/19, EU:C:2021:138, 70. punkts, un 2024. gada 29. februāris, Komisija/Īrija (Audiovizuālo mediju pakalpojumi), C‑679/22, EU:C:2024:178, 73. punkts).
–       Par naudas soda apmēru
117    Lai aprēķinātu naudas sodu, kas saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu dalībvalstij var tikt piespriests samaksāt, Tiesai, īstenojot savu rīcības brīvību, naudas soda apmērs jānosaka tādējādi, lai tas būtu, pirmkārt, pielāgots apstākļiem un, otrkārt, samērīgs ar izdarīto pārkāpumu. Šajā ziņā būtiski ir tādi faktori kā konstatētās pienākumu neizpildes smagums un ilgums un attiecīgās dalībvalsts maksātspēja (spriedums, 2025. gada 20. marts, Komisija/Bulgārija (“Tīro” un energoefektīvo autotransporta līdzekļu izmantošanas veicināšanas direktīva), C‑480/23, EU:C:2025:194, 89. punkts un tajā minētā judikatūra).
118    Vispirms attiecībā uz to, ka Komisija, lai aprēķinātu šajā lietā aplūkotās summas, atsaucas uz savu 2024. gada 26. janvārī publicēto paziņojumu, kas minēts šā sprieduma 108. punktā, pietiek, ja norāda, ka saskaņā ar šā paziņojuma pēdējo daļu “atjauninātos lielumus Komisija piemēros tiem lēmumiem vērsties Tiesā saskaņā ar LESD 260. pantu, kurus tā pieņems pēc šā paziņojuma publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī”.
119    Katrā ziņā ir arī jāatgādina, ka rīcības brīvības, kas Tiesai ir saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu, ietvaros Komisijas paziņojumos ietvertās pamatnostādnes, kurās kā indikatīvi noteikumi ir izklāstīti matemātiski mainīgie lielumi, Tiesai nav saistošas, bet palīdz nodrošināt pašas Komisijas īstenotās rīcības pārskatāmību, paredzamību un tiesisko drošību, kad šī iestāde izsaka priekšlikumus Tiesai (spriedums, 2024. gada 25. aprīlis, Komisija/Polija (Trauksmes cēlēju direktīva), C‑147/23, EU:C:2024:346, 69. punkts un tajā minētā judikatūra).
120    Vispirms, runājot par izdarītā pārkāpuma smagumu, to nedrīkst noteikt, automātiski piemērojot smaguma koeficientu (spriedums, 2025. gada 20. marts, Komisija/Bulgārija (“Tīro” un energoefektīvo autotransporta līdzekļu izmantošanas veicināšanas direktīva), C‑480/23, EU:C:2025:194, 90. punkts un tajā minētā judikatūra). Konkrētāk, prezumējot, ka direktīvas transponēšanas pasākumu paziņošanas pienākuma pārkāpums jāuzskata par vienlīdz smagu neatkarīgi no attiecīgās direktīvas, Komisija nespēj pielāgot finansiālās sankcijas atkarībā no šā pienākuma neizpildes ietekmes uz privātajām un sabiedrības interesēm. Proti, ir acīmredzams, ka dalībvalstu pienākumu neizpildes ietekme uz esošajām privātajām un sabiedrības interesēm var atšķirties ne tikai dažādās dalībvalstīs, bet arī atkarībā no netransponētās direktīvas normatīvā satura (spriedums, 2025. gada 22. maijs, Komisija/Bulgārija (Direktīva par atvērtajiem datiem un publiskā sektora informācijas atkalizmantošanu), C‑237/23, EU:C:2025:373, 92. punkts un tajā minētā judikatūra).
121    Lai izvērtētu šajā lietā konstatētā pārkāpuma smagumu, jāatgādina, ka pienākums pieņemt tiesību normas, lai nodrošinātu direktīvas pilnīgu transponēšanu, un pienākums paziņot attiecīgās tiesību normas Komisijai ir būtiski dalībvalstu pienākumi, lai nodrošinātu Savienības tiesību pilnīgu efektivitāti, un ka šo pienākumu neizpilde līdz ar to noteikti jāuzskata par smagu (spriedums, 2025. gada 20. marts, Komisija/Bulgārija (“Tīro” un energoefektīvo autotransporta līdzekļu izmantošanas veicināšanas direktīva), C‑480/23, EU:C:2025:194, 91. punkts un tajā minētā judikatūra).
122    Šajā gadījumā jāuzsver, ka Direktīva 2019/520 ir Savienības tiesību instruments ar zināmu nozīmi, jo tās mērķis ir, pirmkārt, nodrošināt ceļu lietotāju nodevu elektroniskās iekasēšanas sistēmu savstarpēju izmantojamību visā Savienības autoceļu tīklā pilsētās un starppilsētu, automaģistrāļu, lielos vai mazos autoceļos, dažādās būvkonstrukcijās, piemēram, tuneļos vai tiltos, kā arī prāmjos, un, otrkārt, atvieglot pārrobežu apmaiņu ar reģistrācijas datiem par transportlīdzekļiem un transportlīdzekļu īpašniekiem vai turētājiem, par kuriem Savienībā nav samaksāta jebkāda veida ceļu lietošanas maksa.
123    Šīs direktīvas normu netransponēšana apdraud Savienības tiesību pilnīgu efektivitāti, kā arī to vienveidīgu piemērošanu.
124    Šajā ziņā, kā izriet no šā sprieduma 75. punkta, 2022. gada 19. maija argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās Bulgārijas Republika nebija pieņēmusi tiesību aktu, kura mērķis būtu nodrošināt Direktīvas 2019/520 pilnīgu transponēšanu un kurā būtu ietverta atsauce uz šo direktīvu vai kuram šāda atsauce būtu pievienota oficiālajai publikācijai saskaņā ar šīs direktīvas 32. panta 1. punktu.
125    Pirmām kārtām, Bulgārijas Republika atsaucas uz apstākļiem, kas attiecas gan uz tās valsts politisko kontekstu, gan uz Covid‑19 pandēmiju, un šie apstākļi šīs dalībvalsts ieskatā esot bijuši jāņem vērā, nosakot šajā lietā aplūkotā pārkāpuma smaguma koeficientu. Tomēr šā sprieduma 80.–83. punktā norādīto iemeslu dēļ šai argumentācijai nevar piekrist.
126    Otrām kārtām, Bulgārijas Republika atsaucas uz šā sprieduma 45.–47. punktā izklāstīto argumentāciju, kas pierādot, ka spēkā esošo Bulgārijas tiesību aktu normas atbilstot daļai no Direktīvas 2019/520 prasībām, un to Komisija neesot izvērtējusi.
127    Šajā ziņā jāatgādina – lai gan, protams, dalībvalsts apgalvojumam, saskaņā ar kuru direktīvas pieņemšanas brīdī pastāvošais tiesiskais regulējums jau esot bijis pietiekams, lai uzskatītu, ka šī dalībvalsts nav pārkāpusi savus pienākumus un ka šīs direktīvas netransponēšanai ir bijusi tikai ierobežota ietekme, nav nozīmes, izvērtējot iespēju piemērot tādu sankciju kā šajā lietā, šo apgalvojumu var ņemt vērā, lai novērtētu attiecīgās pienākumu neizpildes smagumu naudas soda apmēra aprēķināšanā (spriedums, 2025. gada 22. maijs, Komisija/Bulgārija (Direktīva par atvērtajiem datiem un publiskā sektora informācijas atkalizmantošanu), C‑237/23, EU:C:2025:373, 99. punkts un tajā minētā judikatūra).
128    Šajā gadījumā, kā turklāt Komisija norāda replikas rakstā, daži no Direktīvā 2019/520 noteiktajiem pienākumiem jau bija paredzēti Komisijas Lēmumā 2009/750/EK (2009. gada 6. oktobris) par Eiropas ceļu lietotāju nodevu elektroniskās iekasēšanas pakalpojuma un tās tehnisko aspektu definīciju (OV 2009, L 268, 11. lpp.). Tomēr netiek apstrīdēts, kā to norāda arī šī iestāde, ka ar Direktīvu 2019/520 ir izdarīti būtiski grozījumi agrākajos tiesību aktos un ka tajos ir ietvertas daudzas jaunas tiesību normas.
129    Līdz ar to nevar uzskatīt, ka tādu valsts tiesību normu pastāvēšana pirms Direktīvas 2019/520 pieņemšanas, uz kurām šajā lietā atsaucas Bulgārijas Republika, varētu būt faktors, kas būtiski mazina attiecīgā pārkāpuma smagumu. Tomēr nav pierādīts, ka šajā lietā konstatētās pienākumu neizpildes sekas attiecībā uz privātajām un sabiedrības interesēm būtu bijušas tikpat nozīmīgas kā tad, ja Bulgārijas tiesību sistēmā nebūtu nevienas tiesību normas, kura satura ziņā būtu analoga Direktīvas 2019/520 normām.
130    Turklāt attiecībā uz pārkāpuma ilgumu it īpaši no šā sprieduma 33. un 34. punkta izriet, ka tas turpinājās gandrīz četrus gadus.
131    Visbeidzot attiecībā uz Bulgārijas Republikas maksātspējas noteikšanu saskaņā ar Tiesas judikatūru reizinātāja “n” aprēķināšanas metodē nav jāņem vērā šīs dalībvalsts iedzīvotāju skaits (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 20. marts, Komisija/Polija (Direktīva par atvērtajiem datiem un publiskā sektora informācijas atkalizmantošanu), C‑480/23, EU:C:2025:194, 101. punkts un tajā minētā judikatūra).
132    Turpretī kā galvenais faktors jāņem vērā Bulgārijas Republikas iekšzemes kopprodukts (IKP). Šajā ziņā jāņem vērā arī nesenās šīs dalībvalsts IKP izmaiņas, kādas tās ir brīdī, kad Tiesa izvērtē faktus (spriedums, 2025. gada 20. marts, Komisija/Bulgārija (“Tīro” un energoefektīvo autotransporta līdzekļu izmantošanas veicināšanas direktīva), C‑480/23, EU:C:2025:194, 102. punkts un tajā minētā judikatūra).
133    Ņemot vērā šos apsvērumus un rīcības brīvību, kas Tiesai atzīta LESD 260. panta 3. punktā, kurā paredzēts, ka Tiesa nedrīkst uzlikt tādu naudas sodu, kas pārsniedz Komisijas noteikto summu, jāuzskata – lai efektīvi novērstu tādu pārkāpumu atkārtošanos, kuri ir analogi no Direktīvas 2019/520 32. panta 1. punkta neievērošanas izrietošajam un ar kuriem tiek apdraudēta Savienības tiesību pilnīga efektivitāte, jāuzliek naudas sods 1 900 000 EUR apmērā.
Par tiesāšanās izdevumiem
134    Atbilstoši Reglamenta 138. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Bulgārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā pēdējai minētajai spriedums ir nelabvēlīgs, šai dalībvalstij jāpiespriež segt pašai savus, kā arī atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:
1)      Līdz 2022. gada 19. maija argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām nepieņemdama normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atbilstību Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai (ES) 2019/520 (2019. gada 19. marts) par ceļu lietotāju nodevu elektroniskās iekasēšanas sistēmu savstarpēju izmantojamību un informācijas par ceļu lietošanas maksu nesamaksāšanu pārrobežu apmaiņas veicināšanu Savienībā, un līdz ar to nepaziņodama šos aktus Eiropas Komisijai, Bulgārijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir saistoši saskaņā ar šīs direktīvas 32. panta 1. punktu.
2)      Bulgārijas Republikai tiek piespriests samaksāt Eiropas Komisijai naudas sodu 1 900 000 EUR.
3)      Bulgārijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – bulgāru.