62024CJ0150_RES
Lieta C‑150/24 [Aroja] (
i
)
A
pret
Rikoskomisario B
(Korkein oikeus lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (ceturtā palāta) 2026. gada 5. marta spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Imigrācijas politika – Kopīgi standarti un procedūras, kas piemērojamas tādu trešo valstu valstspiederīgo atgriešanai, kuri dalībvalstī uzturas nelikumīgi – Direktīva 2008/115/EK – Aizturēšana izraidīšanas nolūkā – 15. panta 5. un 6. punkts – Jau piemērota aizturēšanas laikposma aprēķināšana – Visu iepriekšējo aizturēšanas laikposmu saskaitīšana – Nosacījumi – Viena un tā paša atgriešanas lēmuma izpilde – 15. panta 3. punkta otrais teikums – Aizturēšana, kas pagarināta, pārsniedzot saskaņā ar 15. panta 5. punktu noteikto sākotnējo maksimālo laikposmu – Tiesu iestādes veikta pārbaude – Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru šīs pārbaudes veikšana atkarīga no aizturētās personas pieteikuma – Brīdis, kad šāda pārbaude jāveic – Savlaicīgas pārbaudes neveikšanas sekas
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Imigrācijas politika – To trešo valstu pilsoņu atgriešana, kuri uzturas nelikumīgi – Direktīva 2008/115 – Turēšana apsardzībā izraidīšanas nolūkā – Maksimālais ilgums – Aprēķināšana – Visu to aizturēšanas laikposmu saskaitīšana, kas pavadīti dalībvalstī, lai izpildītu vienu un to pašu atgriešanas lēmumu
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115 15. panta 5. un 6. punkts)
(skat. 53.–69. un 73. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Imigrācijas politika – To trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kuri uzturas nelikumīgi – Direktīva 2008/115 – Turēšana apsardzībā izraidīšanas nolūkā – Pārskatīšana ar pamatotu regularitāti – Sākotnējā maksimālā sešu mēnešu aizturēšanas laikposma pārsniegšana – Tiesu iestādes pienākums veikt uzraudzību – Uzraudzības īstenošanas pakļaušana nosacījumam par aizturētās personas pieteikumu – Nepieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115 15. panta 3. un 5. punkts)
(skat. 75.–79. punktu, rezolutīvās daļas 2. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Imigrācijas politika – To trešo valstu pilsoņu atgriešana, kuri uzturas nelikumīgi – Direktīva 2008/115 – Turēšana apsardzībā izraidīšanas nolūkā – Iespējama aizturēšanas pagarināšana – Administratīvās iestādes lēmums pagarināt aizturēšanu, pārsniedzot sākotnējo maksimālo sešu mēnešu laikposmu – Tiesu iestādes veikta pārbaude – Pienākums veikt šo pārbaudi pēc iespējas īsākā laikposmā pēc administratīvā lēmuma pieņemšanas
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115 15. panta 2., 3., 5. un 6. punkts)
(skat. 80.–89. punktu un rezolutīvās daļas 3. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Imigrācijas politika – To trešo valstu pilsoņu atgriešana, kuri uzturas nelikumīgi – Direktīva 2008/115 – Turēšana apsardzībā izraidīšanas nolūkā – Iespējama aizturēšanas pagarināšana – Administratīvās iestādes lēmums pagarināt aizturēšanu, pārsniedzot sākotnējo maksimālo sešu mēnešu laikposmu – Savlaicīgas tiesas iestādes pārbaudes neveikšana – Sekas – Automātiska aizturēšanas atcelšana – Neesība – Nosacījumi
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115 15. panta 1.–6. punkts)
(skat. 90.–100. punktu un rezolutīvās daļas 4. punktu)
Rezumējums
Izskatot Korkein oikeus (Augstākā tiesa, Somija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesa lemj par maksimālā aizturēšanas izraidīšanas nolūkā laikposma aprēķināšanu attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, un par procesuālajām garantijām, kas piemērojamas pagarinātiem aizturēšanas laikposmiem, ņemot vērā Direktīvas 2008/115 (
1
) 15. pantu.
2022. gada septembrī Marokas valstspiederīgais A nelikumīgi ieradās Somijā, lai gan viņam bija noteikts ieceļošanas aizliegums Šengenas zonā. Ierašanās dienā viņš pirmo reizi tika aizturēts izraidīšanas uz Maroku nolūkā.
2023. gada septembrī A šīs pašas izraidīšanas nolūkā tika aizturēts trešo reizi. Šajā datumā viņš jau bija aizturēts kopumā piecus mēnešus un 23 dienas. Tomēr iesniedzējtiesa uzskata, ka nosacījumi sākotnējā maksimālā sešu mēnešu aizturēšanas laikposma pārsniegšanai bija izpildīti, jo izraidīšanas izpilde tika aizkavēta, pirmkārt, A nesadarbošanās dēļ un, otrkārt, tāpēc, ka no Marokas Karalistes nebija saņemti nepieciešamie dokumenti. Trešo aizturēšanas laikposmu pēc savas ierosmes izvērtēja Etelä‑Karjalan käräjäoikeus (Dienvidkarēlijas pirmās instances tiesa, Somija), kad šķita, ka sākotnējais maksimālais sešu mēnešu aizturēšanas laikposms varētu būt pārsniegts.
Tā kā A pārsūdzība tika noraidīta, tas iesniedzējtiesā cēla prasību atcelt šo nolēmumu. Prasības pamatojumā viņš norāda uz aizturēšanas prettiesiskumu, jo jautājums par maksimālā sešu mēnešu termiņa pārsniegšanu nav ticis izskatīts saskaņā ar piemērojamajiem procesuālajiem noteikumiem. Savukārt iesniedzējtiesa uzskata, ka interpretācija, saskaņā ar kuru, lai novērtētu maksimālo aizturēšanas ilgumu, ir jāņem vērā visi pabeigtie aizturēšanas laikposmi, var būt pamatota ar to, ka šajos laikposmos A aizturēšana bija balstīta uz vienu un to pašu juridisko pamatu.
Ņemot vērā šos elementus, iesniedzējtiesa jautā, vai secīgi aizturēšanas laikposmi, kurus pārtrauc brīvības laikposmi, ir jāsummē bez izņēmuma vai arī – un kādu iemeslu dēļ – agrākus aizturēšanas laikposmus var izslēgt no aprēķina. Turklāt tā jautā par termiņa prasībām, kurām ir pakļauta pagarināto aizturēšanas laikposmu pārbaude tiesā, un par šīs pārbaudes iespējamā prettiesiskuma sekām.
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Tiesa Direktīvas 2008/115 15. panta 5. un 6. punktu interpretē tādējādi, ka, lai pārbaudītu, vai ir sasniegts maksimālais aizturēšanas laikposms, ko dalībvalsts ir paredzējusi saskaņā ar kādu no šīm tiesību normām, saskaņā ar šīs direktīvas 15. pantu, lai izpildītu vienu un to pašu atgriešanas lēmumu, ir jāsummē visi aizturēšanas laikposmi, kurus šajā dalībvalstī ir pavadījis trešās valsts valstspiederīgais, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi. Šo interpretāciju neatspēko apstāklis, ka šie aizturēšanas laikposmi esot pārklājušies ar brīvības laikposmiem.
Tiesa atgādina, ka jebkāda trešās valsts valstspiederīgā aizturēšana ir nopietna iejaukšanās Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pantā nostiprinātajās tiesībās uz brīvību. Tā arī precizē, ka šāda pasākuma mērķis ir nodrošināt atgriešanas procedūras efektivitāti un tam nav nekāda sodīšanas mērķa.
Turklāt Tiesa uzsver, ka tad, ja aizturēšanas laikposmu iespējamā summēšana būtu atkarīga no noteiktu faktisko apstākļu esības, varētu būt apdraudēts mērķis nodrošināt kopīgo maksimālo aizturēšanas laikposmu dalībvalstīs. Bez tam tas, ka atkarībā no gadījuma šie laikposmi netiek ņemti vērā, var izraisīt samērīguma principa pārkāpumu; šis princips prasa, lai jebkāda aizturēšana pirms izraidīšanas būtu iespējami īsa.
Attiecībā uz bēgšanas iespējamību un to, ka attiecīgais valstspiederīgais izvairās no atgriešanas vai izraidīšanas procedūras vai traucē to sagatavot, Tiesa norāda, ka šie elementi ir iemesli, kas ļauj pamatot aizturēšanu. Tomēr, ja šādu iemeslu dēļ tiek aizsākts jauns aizturēšanas termiņš, lai gan runa ir par viena un tā paša atgriešanas lēmuma izpildi, Direktīvā 2008/115 paredzētais maksimālais aizturēšanas termiņš varētu zaudēt lietderību. Attiecībā uz citu faktisko apstākļu, kas raksturo attiecīgā valstspiederīgā situāciju, iespējamo ņemšanu vērā – tādu, kas nav precizēti un kas pēc būtības ir mainīgi un subjektīvi, – jāteic, ka tas attiecīgās personas pakļautu patvaļas riskam, ņemot vērā tiesisko nedrošību, kas no tā izrietētu.
Otrām kārtām, ņemot vērā, ka tiesu iestādei lēmums pagarināt sākotnējo aizturēšanas laikposmu ilgāk par sešiem mēnešiem obligāti jāpārbauda, Tiesa konstatē, ka Direktīvas 2008/115 15. panta 3. punkta otrais teikums nepieļauj to, ka tiesu iestādes veiktā pārbaude par sākotnējā maksimālā sešu mēnešu aizturēšanas termiņa, kurš paredzēts saskaņā ar šīs direktīvas 15. panta 5. punktu, pārsniegšanu ir atkarīga no aizturētās personas pieteikuma.
Trešām kārtām, Tiesa uzsver – ja Savienības tiesībās nav paredzēti noteikumi par procesuālo kārtību attiecībā uz aizturēšanas pārskatīšanas pārbaudi tiesā pagarinātas aizturēšanas gadījumā, saskaņā ar procesuālās autonomijas principu un ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principus, dalībvalstis saglabā kompetenci reglamentēt šo kārtību, vienlaikus garantējot pamattiesību ievērošanu un Savienības tiesību normu pilnīgu efektivitāti. Tādējādi – ar nosacījumu, ka tiek ievēroti šie principi, – dalībvalstīm nav jāparedz, ka tiesu iestāde administratīvās iestādes lēmumu pagarināt aizturēšanu, pārsniedzot sākotnējo maksimālo aizturēšanas laikposmu, pārbauda, pirms šis laikposms ir sasniegts. Tomēr līdzvērtības princips prasa, lai šī pārbaude netiktu veikta vēlāk nekā tā, kas paredzēta Direktīvas 2008/115 15. panta 2. punktā attiecībā uz aizturēšanu, ņemot vērā, ka aizturēšanai un aizturēšanas pagarināšanai ir analoģisks raksturs. Tādējādi tam ir jānotiek pēc iespējas īsākā laikposmā pēc šā lēmuma pieņemšanas.
Visbeidzot, ceturtām kārtām, Tiesa uzskata – tas, ka tiesu iestāde laikus nepārbauda administratīvo lēmumu pagarināt aizturēšanu, pārsniedzot sākotnējo maksimālo sešu mēnešu laikposmu, kas paredzēts saskaņā ar Direktīvas 2008/115 15. panta 5. punktu, automātiski nerada pienākumu nekavējoties izbeigt aizturēšanu tad, ja šīs pārbaudes tiesā brīdī ir izpildīti visi materiāltiesiskie nosacījumi, kas pamato aizturēšanas turpināšanu, un nav sasniegts maksimālais aizturēšanas ilgums, kurš paredzēts saskaņā ar šīs direktīvas 15. panta 6. punktu. Šajā ziņā Tiesa atgādina, ka pienākums tiesu iestādei pārbaudīt administratīvo iestāžu lēmumus, ar kuriem aizturēšana tiek pagarināta, pārsniedzot sākotnējo maksimālo sešu mēnešu laikposmu, ir nevis viens no šiem aizturēšanas likumības nosacījumiem saskaņā ar Direktīvu 2008/115, bet gan viens no nosacījumiem, kuru mērķis ir nodrošināt trešo valstu valstspiederīgo, kurus dalībvalsts ir aizturējusi, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV 2008, L 348, 98. lpp.).