62024CJ0067
TIESAS SPRIEDUMS (astotā palāta)
2025. gada 27. martā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija uzturēšanas saistību lietās – Regula (EK) Nr. 4/2009 – Uzturlīdzekļu maksājumi, kas noteikti ar trešās valsts tiesas nolēmumu – Uzturlīdzekļu kreditori, kuru dzīvesvieta ir šajā trešajā valstī un kuriem ir vai nu tikai minētās trešās valsts pilsonība, vai arī tā un dalībvalsts pilsonība – Uzturlīdzekļu parādnieks, kurš ir šīs dalībvalsts pilsonis un kura pastāvīgā dzīvesvieta ir minētajā dalībvalstī – Prasība grozīt minēto nolēmumu, ko šis uzturlīdzekļu parādnieks iesniedzis šīs pašas dalībvalsts tiesā – Tiesas jurisdikcijas noteikšana
Lietā C‑67/24 [Amozov] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa, Bulgārija) iesniegusi ar 2024. gada 16. janvāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 29. janvārī, tiesvedībā
R. K.
pret
K. Ch.,
D. K.,
E. K.,
TIESA (astotā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs S. Rodins [S. Rodin], tiesneši N. Pisarra [N. Piçarra] un O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei] (referente),
ģenerāladvokāts: Ž. Rišārs Delatūrs [J. Richard de la Tour],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Portugāles valdības vārdā – P. Barros da Costa, J. Ramos, V. Sequeira un M. Vara, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – E. Rousseva un W. Wils, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Regulas (EK) Nr. 4/2009 (2008. gada 18. decembris) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un sadarbību uzturēšanas saistību lietās (OV 2009, L 7, 1. lpp.) 15. apsvērumu, kā arī 3. un 6.–8. pantu.
2
Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp R. K., no vienas puses, un viņa bijušo sievu K. Ch. un viņa bērniem D. K. un E. K., no otras puses, par tāda trešās valsts tiesas nolēmuma grozīšanu, ar kuru noteikts uzturlīdzekļu apmērs.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Regulas Nr. 4/2009 9.–11. un 15.–17. apsvērumā noteikts:
“(9)
Uzturēšanas līdzekļu kreditoram vajadzētu būt iespējai vienā dalībvalstī vienkārši iegūt nolēmumu, kas būtu automātiski izpildāms kādā citā dalībvalstī bez turpmākām formalitātēm.
(10)
Lai sasniegtu minēto mērķi, ir lietderīgi izveidot tādu Kopienas instrumentu uzturēšanas saistību lietās, kurā apkopoti noteikumi par jurisdikciju, kolīziju normām, atzīšanu un izpildāmību, izpildi, juridisko palīdzību un centrālo iestāžu sadarbību.
(11)
Šīs regulas darbības jomā būtu jāiekļauj visas uzturēšanas saistības, kas izriet no ģimenes, vecāku un bērnu, laulības vai radniecības attiecībām, lai tādējādi nodrošinātu vienādu attieksmi pret visiem uzturēšanas līdzekļu kreditoriem. Šajā regulā jēdzienu “uzturēšanas saistības” būtu jāinterpretē autonomi.
[..]
(15)
Lai iespējami labāk aizsargātu uzturēšanas līdzekļu kreditoru intereses un veicinātu pareizu tiesvedību Eiropas Savienībā, būtu jāpieņem noteikumi par jurisdikciju, kas izriet no [Padomes] Regulas (EK) Nr. 44/2001 [(2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.)]. Apstāklim, ka atbildētāja pastāvīgā dzīvesvieta ir kādā trešā valstī, vairs nebūtu jāliedz piemērot Kopienas noteikumus par jurisdikciju, un tādā gadījumā vairs nevajadzētu būt paredzētai atsaucei uz valsts tiesību aktiem. Tāpēc šajā regulā būtu jānosaka, kādos gadījumos vienas dalībvalsts tiesa var īstenot papildu jurisdikciju.
(16)
Lai novērstu situācijas, kad tiesiskums netiek nodrošināts, šajā regulā vajadzētu paredzēt forum necessitatis, lai dalībvalstu tiesai izņēmuma gadījumos ļautu izskatīt lietu, kas cieši saistīta ar trešo valsti. Tāds izņēmuma gadījums var būt, ja tiesvedība trešā valstī nav iespējama, piemēram, pilsoņu kara dēļ, vai, ja pamatoti nav sagaidāms, ka pieteikuma iesniedzējs varētu uzsākt vai vest tiesvedību attiecīgajā valstī. Tomēr uz forum necessitatis balstītu jurisdikciju vajadzētu izmantot tikai gadījumā, ja strīds ir pietiekami saistīts ar dalībvalsti, kurā celta prasība, piemēram, saistībā ar kādas puses pilsonību.
(17)
Papildu jurisdikcijas noteikumā būtu jāparedz, ka, izņemot īpašus nosacījumus, parādnieks, lai grozītu esošu nolēmumu uzturēšanas līdzekļu lietā vai pieņemtu jaunu nolēmumu, var celt prasību tiesā tikai tajā valstī, kurā bija kreditora pastāvīgā dzīvesvieta laikā, kad nolēmumu pieņēma, un kurā viņš joprojām turpina pastāvīgi dzīvot. Lai nodrošinātu pienācīgu saskaņotību starp [2007. gada 23. novembrī Hāgā parakstīto] konvenciju [par uzturlīdzekļu bērniem un cita veida ģimenes uzturēšanas līdzekļu pārrobežu piedziņu (turpmāk tekstā – “Hāgas 2007. gada konvencija”)] un šo regulu, minētais noteikums būtu jāpiemēro arī nolēmumiem, kas pieņemti kādā trešā valstī, kura ir minētās konvencijas līgumslēdzēja puse, ciktāl konvencija ir spēkā starp attiecīgo valsti un Kopienu un ja tā attiecas uz vienām un tām pašām uzturēšanas saistībām attiecīgajā valstī un Kopienā.”
4
Šīs regulas 1. panta “Darbības joma” 1. punktā noteikts:
“Šo regulu piemēro uzturēšanas saistībām, kas izriet no ģimenes attiecībām, vecāku un bērnu attiecībām, laulības vai radniecības attiecībām.”
5
Minētās regulas 2. panta “Definīcijas” 1. punkta 1. apakšpunktā noteikts:
“Šajā regulā:
1)
“nolēmums” ir dalībvalsts tiesas pieņemts nolēmums uzturēšanas saistību lietās [..].”
6
Šīs regulas 3. pantā “Vispārēji noteikumi” noteikts:
“Dalībvalstīs uzturēšanas saistību lietās jurisdikcija ir:
a)
atbildētāja pastāvīgās dzīvesvietas tiesai vai
b)
kreditora pastāvīgās dzīvesvietas tiesai, vai
c)
tiesai, kurai saskaņā ar tiesas valsts tiesību aktiem (lex fori) ir jurisdikcija tiesvedībā attiecībā uz personas juridisko statusu, ja jautājums par uzturēšanu ir saistīts ar šādu tiesvedību, ja vien jurisdikcijas pamats nav tikai vienas puses pilsonība, vai
d)
tiesai, kurai saskaņā ar tiesas valsts tiesību aktiem (lex fori) ir jurisdikcija tiesvedībā attiecībā uz vecāku atbildību, ja jautājums par uzturēšanu ir saistīts ar tādu tiesvedību, ja vien jurisdikcijas pamats nav tikai vienas puses pilsonība.”
7
Regulas Nr. 4/2009 4. panta “Tiesas izvēle” 1. punktā paredzēts:
“Puses var vienoties, ka jurisdikcija izšķirt visus strīdus, kas pusēm ir radušies vai varētu rasties uzturēšanas saistību lietās, ir šādai kādas dalībvalsts tiesai vai šādām tiesām –
[..].”
8
Saskaņā ar šīs regulas 5. pantu “Jurisdikcija, balstoties uz atbildētāja ierašanos”:
“Papildus jurisdikcijai, kas atvasināta no citiem šīs regulas noteikumiem, jurisdikcija ir tās dalībvalsts tiesai, kurā atbildētājs ierodas. Šo normu nepiemēro, ja atbildētājs ieradies, lai apstrīdētu jurisdikciju.”
9
Minētās regulas 6. pantā “Papildu jurisdikcija” paredzēts:
“Ja nevienai no dalībvalsts tiesām nav jurisdikcijas saskaņā ar 3., 4. un 5. pantu un ja nevienai [2007. gada 30. oktobrī Lugāno parakstītās Konvencijas par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (turpmāk tekstā – “Lugāno konvencija”), kuras noslēgšana Eiropas Kopienas vārdā apstiprināta ar Padomes 2008. gada 27. novembra Lēmumu 2009/430/EK (OV 2009, L 147)] līgumslēdzējas valsts, kas nav dalībvalsts, tiesai nav jurisdikcijas atbilstīgi šīs konvencijas noteikumiem, tad jurisdikcija ir dalībvalsts tiesām pēc pušu kopīgās pilsonības.”
10
Šīs pašas regulas 7. pants “Forum necessitatis” formulēts šādi:
“Ja nevienai no dalībvalsts tiesām nav jurisdikcijas saskaņā ar 3., 4., 5. un 6. pantu, kādas dalībvalsts tiesas izņēmuma gadījumos var izskatīt lietu, ja kādā trešā valstī – ar kuru strīds ir cieši saistīts – tiesvedību pamatoti nevar uzsākt vai vest vai tas izrādās neiespējami.
Strīdam ir jābūt pietiekami saistītam ar attiecīgo dalībvalsti, kuras tiesā tiek celta prasība.”
11
Regulas Nr. 4/2009 8. pantā “Tiesvedības ierobežojumi” noteikts:
“1.   Ja nolēmumu pieņem dalībvalstī vai Hāgas 2007. gada Konvencijas līgumslēdzējā valstī, kurā ir kreditora pastāvīga dzīvesvieta, parādnieks nevar citā valstī celt prasību tiesā, lai grozītu jau pieņemtu nolēmumu vai pieņemtu jaunu nolēmumu, kamēr kreditora pastāvīgā dzīvesvieta ir valstī, kurā nolēmums ir pieņemts.
2.   Šā panta 1. punktu nepiemēro:
a)
ja puses saskaņā ar 4. pantu ir vienojušās par kādas citas dalībvalsts tiesu jurisdikciju;
b)
ja kreditors saskaņā ar 5. pantu piekritis minētās citas dalībvalsts tiesu jurisdikcijai;
c)
ja kompetentā iestāde Hāgas 2007. gada Konvencijas līgumslēdzējā valstī, kas ir izcelsmes valsts, nevar vai atsakās īstenot jurisdikciju, lai grozītu jau pieņemtu nolēmumu vai pieņemtu jaunu nolēmumu; vai
d)
ja Hāgas 2007. gada Konvencijas līgumslēdzējā valstī, kas ir izcelsmes valsts, pieņemtu nolēmumu nevar atzīt vai pasludināt par izpildāmu dalībvalstī, kurā ir paredzēts sākt tiesvedību, lai grozītu jau pieņemto nolēmumu vai pieņemtu jaunu nolēmumu.”
Bulgārijas tiesības
12
Kodeks na mezhdunarodnoto chastno pravo (Starptautisko privāttiesību kodekss) 4. panta 1. punkta 1. un 2. apakšpunktā paredzēts:
“(1)   Bulgārijas tiesām un citām instancēm ir starptautiskā jurisdikcija, ja:
1.
atbildētāja pastāvīgā dzīvesvieta, juridiskā adrese saskaņā ar dibināšanas aktu vai faktiskā vadības atrašanās vieta ir Bulgārijas Republikā;
2.
prasītājs vai pieteicējs ir Bulgārijas valstspiederīgais vai atbilstoši Bulgārijas tiesībām dibināta juridiska persona.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
13
Bulgārijas pilsonis R. K. bija precējies ar Kanādas pilsoni K. Ch.. Viņiem ir divi bērni – D. K. un E. K., kas ir Kanādas un Bulgārijas valstspiederīgie.
14
Ar 2017. gada spriedumu Cour supérieure de la province du Québec, division des affaires familiales, district de Terrebonne (Kvebekas provinces Augstākās tiesas ģimenes lietu nodaļa, Terbonas [Terrebonne] tiesu apgabals, Kanāda) pasludināja R. K. un K. Ch. laulības šķiršanu un lēma par vecāku atbildību. Ar šo spriedumu minētā tiesa prasītājam pamatlietā noteica pienākumu par katru no abiem bērniem maksāt uzturlīdzekļus 613,75 Kanādas dolārus (CAD) (aptuveni 407 EUR) un viņa bijušajai sievai – uzturlīdzekļus 2727,50 CAD (aptuveni 1809 EUR).
15
Prasītājs pamatlietā vērsās Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa, Bulgārija), kas ir iesniedzējtiesa, ar prasību grozīt šādi noteiktās uzturēšanas saistības, lūdzot samazināt uzturlīdzekļu apmēru, kas piešķirts vienam no minētajiem bērniem, kurš joprojām ir nepilngadīgs, kā arī atcelt uzturlīdzekļus, kurus viņam noteikts maksāta viņa bijušajai sievai un otram bērnam, kurš sasniedzis pilngadību. Šīs prasības iesniegšanas dienā prasītājs pamatlietā dzīvoja Sofijas pilsētā (Bulgārija) un atbildētāji pamatlietā dzīvoja Kanādā.
16
Minētās prasības pamatojumam prasītājs pamatlietā precizēja, ka viņš ir lūdzis sākt maksātnespējas procedūru Kanādā, jo 2018. gada 21. jūnijā ar licencēta maksātnespējas administratora izsniegtu apliecinājumu par atbrīvojumu no saistībām tika pasludināta maksātnespēja, un ka 2019. gadā viņš bija atstājis Kanādu, lai apmestos uz dzīvi Sofijā. Kopš 2018. gada beigām viņš esot bezdarbnieks, un viņam nepiederot ne kustams, ne nekustams īpašums.
17
Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa) attiecīgos tiesas dokumentus ar tiesas uzdevumu paziņoja atbildētājiem pamatlietā uz viņu adresi Kanādā, kas norādīta lietas materiālos. Tā kā pēdējie minētie šajā adresē netika atrasti, viņi tika uzaicināti, nosūtot paziņojumu uz viņu reģistrēto adresi Bulgārijā, un viņiem tika iecelts īpašs pārstāvis.
18
Šī pilnvarotā pārstāvja iesniegtajā atbildes rakstā viņš apgalvoja, ka Bulgārijas tiesām nav jurisdikcijas izskatīt prasību par attiecīgo uzturēšanas saistību grozīšanu, jo atbildētāju pamatlietā – uzturlīdzekļu kreditoru – pastāvīgā dzīvesvieta nav Bulgārijā.
19
Ar 2023. gada 6. marta rīkojumu Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa) izbeidza tiesvedību, jo Bulgārijas tiesām nebija starptautiskās jurisdikcijas. Šī tiesa, pamatojoties it īpaši uz Regulas Nr. 4/2009 15. apsvērumu, konstatēja, ka minētajai regulai ir universāla piemērošanas joma un ka tā ir piemērojama attiecībām ar tādām trešajām valstīm kā Kanāda.
20
Prasītājs pamatlietā par šo rīkojumu cēla prasību Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa, Bulgārija). Ar 2023. gada 1. augusta rīkojumu šī tiesa atcēla minēto Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa) rīkojumu un nodeva lietu atpakaļ tai tiesvedības turpināšanai.
21
Pamatojot šo nolēmumu par atcelšanu, Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa) nosprieda, pirmkārt, ka Regulas Nr. 4/2009 3. un nākamajos pantos paredzētie jurisdikcijas noteikumi nav piemērojami attiecībās ar trešajām valstīm. Otrkārt, šī tiesa norādīja, ka minētās regulas 15. apsvērums attiecas uz uzturlīdzekļu kreditoru celtajām prasībām, nevis uz uzturlīdzekļu parādnieku celtajām prasībām un ka šis apsvērums būtu jālasa nevis kopsakarā ar šīs regulas 3. pantu, kurā paredzēti vispārīgi noteikumi par jurisdikciju, bet gan ar tās 6. pantu, kurā reglamentēta papildu jurisdikcija. Treškārt, minētā tiesa konstatēja, ka uz prasītāja pamatlietā bijušo sievu, Kanādas pilsoni, neattiecas Savienības tiesības. Ceturtkārt, šī pati tiesa norādīja, ka, tā kā starp Bulgārijas Republiku un Kanādu nav noslēgts līgums uzturēšanas saistību jomā, attiecības starp pamatlietas pusēm neregulē starptautiskās tiesības. Līdz ar to Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa) saskaņā ar valsts starptautisko privāttiesību normām noteica Bulgārijas tiesu jurisdikciju, pamatojoties uz prasītāja pamatlietā Bulgārijas pilsonību.
22
Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa) apgalvo, ka nepiekrīt Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa) sniegtajai interpretācijai un pauž šaubas, vai tad, ja pamatlieta tiktu izskatīta saskaņā ar pēdējās minētās tiesas saistošajiem norādījumiem, netiktu pārkāptas Regulas Nr. 4/2009 normas.
23
Šajā ziņā iesniedzējtiesa jautā, pirmkārt, vai Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa) ir pamatoti nospriedusi, ka ar Regulas Nr. 4/2009 15. apsvērumu no šīs regulas piemērošanas jomas ir izslēgtas attiecības starp personām, kuras dzīvo kādas Eiropas Savienības dalībvalsts teritorijā, un trešo valstu valstspiederīgajiem.
24
Otrkārt, šī tiesa vēlas noskaidrot, vai prasība grozīt nolēmumu, ar kuru noteikts uzturlīdzekļu apmērs – tās mērķis daļēji ir samazināt šo apmēru un daļēji atcelt šos uzturlīdzekļu maksājumus – ietilpst jēdzienā “pieteikums par uzturlīdzekļiem”, kas ir būtisks, lai noteiktu Regulas Nr. 4/2009 materiālo piemērošanas jomu. Minētā tiesa norāda, ka šajā ziņā varētu būt šaubas, ņemot vērā šīs regulas 9.–11. apsvērumā uzsvērto mērķi aizsargāt uzturlīdzekļu kreditorus. Tā arī vēlas noskaidrot, vai minētajā regulā paredzētie jurisdikcijas noteikumi, izņemot tās 8. pantā paredzēto, kuru tā uzskata par nepiemērojamu, jo Kanāda ir Hāgas 2007. gada konvencijas līgumslēdzēja puse tikai kopš 2024. gada 1. februāra, ir piemērojami šādām grozīšanas prasībām.
25
Gadījumā, ja tiktu nospriests, ka uz šādām prasībām attiecas Regulā Nr. 4/2009 paredzētie jurisdikcijas noteikumi, iesniedzējtiesa, treškārt, vēlētos noskaidrot, vai šīs regulas 6. pantā paredzētā papildu jurisdikcija ir piemērojama, ja diviem atbildētājiem pamatlietā papildus pilsonībai, kas tiem ir kopīga ar prasītāju pamatlietā, ir vēl trešās valsts pilsonība.
26
Visbeidzot, ceturtkārt, šī tiesa jautā, vai tā var atzīt savu jurisdikciju pamatojoties uz “forum necessitatis” atbilstoši minētās regulas 7. pantam.
27
Šādos apstākļos Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulas [Nr. 4/2009] 15. apsvērums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj valsts judikatūru, saskaņā ar kuru tiesu starptautisko jurisdikciju izskatīt pieteikumus par uzturlīdzekļiem personām, kuru pastāvīgā dzīvesvieta ir trešā valstī (šajā gadījumā Kanādā), nosaka saskaņā ar valsts tiesībām, nevis ar regulu?
2)
Vai Regulas Nr. 4/2009 3. un 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj valsts judikatūru, saskaņā ar kuru jēdziens “pieteikums par uzturlīdzekļiem” neietver pieteikumu par uzturlīdzekļu samazināšanu un regulas 3.–6. pants ir piemērojami tikai pieteikumiem par uzturlīdzekļu piešķiršanu?
3)
Vai Regulas [Nr. 4/2009] 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “kopīga pilsonība” attiecas arī uz gadījumiem, kad vienai vai vairākām pusēm ir dubultā valstspiederība, vai arī tas attiecas tikai uz pilnīgi identiskas valstspiederības gadījumiem?
4)
Vai Regulas [Nr. 4/2009] 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj pieņēmumu par “izņēmuma gadījumu”, ja uzturlīdzekļu parādnieks iesniedz pieteikumu par uzturlīdzekļu samazināšanu un uzturlīdzekļu kreditora pastāvīgā dzīvesvieta ir trešā valstī un viņam nav citas saiknes ar Savienību, izņemot valstspiederību?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ievada apsvērumi
28
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu iedibinātajā sadarbības starp valstu tiesām un Tiesu procedūrā Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu izlemt tās izskatīšanā esošo strīdu. Šajā nolūkā Tiesai vajadzības gadījumā ir jāpārformulē tai uzdotie jautājumi. Apstāklis, ka valsts tiesa prejudiciālu jautājumu ir izteikusi, formāli atsaucoties uz noteiktām Savienības tiesību normām, neliedz Tiesai sniegt šai tiesai visus interpretācijas elementus, kas tai var būt noderīgi, izspriežot izskatāmo lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa savu jautājumu formulējumā uz tiem ir atsaukusies. Šajā ziņā Tiesai no visas valsts tiesas sniegtās informācijas un tostarp no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu motīvu daļas ir tiesības nošķirt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Herbaria Kräuterparadies, C‑240/23, EU:C:2024:852, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
29
Kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, iesniedzējtiesas šaubas attiecas, pirmkārt, uz Regulas Nr. 4/2009 materiālo piemērošanas jomu, jo ar pirmo un otro jautājumu šī tiesa vēlas noskaidrot, vai tāda prasība grozīt nolēmumu par uzturēšanas saistībām, kuras mērķis ir daļēji samazināt uzturlīdzekļu apmēru un daļēji atcelt attiecīgās saistības un kuru šo saistību parādnieks ir cēlis prasību pret to kreditoriem ar pastāvīgo dzīvesvietu trešā valstī, kas nav Hāgas 2007. gada konvencijas līgumslēdzēja valsts, tāpat kā prasība par šāda nolēmuma pieņemšanu ietilpst šīs regulas un tajā paredzēto jurisdikcijas noteikumu piemērošanas jomā. Otrkārt, gadījumā, ja minētā regula šajā gadījumā būtu piemērojama, minētā tiesa vēlas noskaidrot, kā interpretēt dažas no tās normām, lai noteiktu, vai tai saskaņā ar šo pašu regulu ir jurisdikcija izskatīt tādu prasību kā pamatlietā.
30
Līdz ar to pirmais un otrais jautājums, kas attiecas uz Regulas Nr. 4/2009 piemērošanas jomu, jāizskata kopā un pēc tam secīgi jāanalizē trešais un ceturtais jautājums, kuri attiecas uz šīs regulas 6. un 7. pantā paredzētajiem jurisdikcijas noteikumiem.
Par pirmo un otro jautājumu
31
Ar pirmo un otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 4/2009 1. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 15. apsvērumu, jāinterpretē tādējādi, ka šīs regulas piemērošanas jomā ietilpst tāda dalībvalsts tiesā iesniegta prasība grozīt trešās valsts, kas nav Hāgas 2007. gada konvencijas līgumslēdzēja valsts, tiesas pieņemtu nolēmumu par uzturēšanas saistībām, kuras mērķis ir daļēji samazināt uzturlīdzekļu apmēru, kā arī daļēji atcelt attiecīgās saistības, un kuru šo saistību parādnieks, kas ir šīs dalībvalsts pilsonis un kam tur ir pastāvīgā dzīvesvieta, ir cēlis pret minēto saistību kreditoriem ar pastāvīgo dzīvesvietu minētās trešās valsts teritorijā, no kuriem viens ir vienīgi minētās trešās valsts valstspiederīgais, bet pārējie ir šīs trešās valsts, kā arī minētās dalībvalsts pilsoņi.
32
Saskaņā ar Regulas Nr. 4/2009 1. panta 1. punktu to piemēro “uzturēšanas saistībām”, kas izriet no ģimenes attiecībām, vecāku un bērnu attiecībām, laulības vai radniecības attiecībām.
33
Kā noteikts šīs regulas 15. apsvērumā, “apstāklim, ka atbildētāja pastāvīgā dzīvesvieta ir kādā trešā valstī, vairs nebūtu jāliedz piemērot Kopienas noteikumus par jurisdikciju”.
34
Tādējādi no Regulas Nr. 4/2009 1. panta 1. punkta formulējuma paša, lasot to kopsakarā ar 15. apsvērumu, izriet, ka šajā regulā paredzētajiem jurisdikcijas noteikumiem ir universāls mērķis, jo ar tiem var tikt noteikta trešās valsts tiesas jurisdikcija, un ka minētā regula ir piemērojama “uzturēšanas saistībām”, nenošķirot prasības par uzturlīdzekļu piešķiršanu un prasības par uzturlīdzekļu apmēra palielināšanu, ko cēluši uzturlīdzekļu kreditori, no vienas puses, un prasības par uzturēšanas saistību grozīšanu, kuru mērķis ir samazināt šīs summas vai atcelt minētās saistības, kuras cēluši minēto saistību parādnieki, no otras puses.
35
Šādu interpretāciju apstiprina Regulas Nr. 4/2009 sistēma.
36
Proti, tās II nodaļā “Jurisdikcija” ir paredzēti visi noteikumi, kas piemērojami, lai noteiktu tiesu, kurai ir jurisdikcija uzturēšanas saistību lietās, savukārt šīs regulas 15. apsvērumā precizēts, ka vairs nebūtu jāparedz atsauce uz valsts tiesību normām par jurisdikciju, jo no minētās regulas izrietošie noteikumi jāuzskata par izsmeļošiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 5. septembris, R (Jurisdikcija, vecāku atbildība un uzturēšanas saistības), C‑468/18, EU:C:2019:666, 42. punkts).
37
It īpaši attiecībā uz jautājumu, vai prasība grozīt nolēmumu par uzturēšanas saistībām, ko pieņēmusi trešās valsts, kura nav Hāgas 2007. gada konvencijas līgumslēdzēja valsts, tiesa un ko iesniedzis attiecīgo saistību parādnieks, tāpat kā prasība par uzturlīdzekļu piešķiršanu ietilpst Regulas Nr. 4/2009 piemērošanas jomā un līdz ar to – tās 3.–7. pantā paredzētajos jurisdikcijas noteikumos, jāatzīmē, pirmkārt, kā norādīts šīs regulas 11. apsvērumā, ka jēdziens “uzturēšanas saistības” ir autonoms Savienības tiesību jēdziens.
38
Otrkārt, Regulā Nr. 4/2009 sistemātiski ir izmantots jēdziens “uzturēšanas saistības”. Tā, piemēram, šīs regulas 2. panta 1. punkta 1. apakšpunktā jēdziens “nolēmums” ir definēts kā nolēmums “uzturēšanas saistību” lietās, minētās regulas 3. pantā paredzēto vispārējās jurisdikcijas noteikumu mērķis ir noteikt tiesas, kurām ir jurisdikcija “uzturēšanas saistību” lietās, un saskaņā ar šīs pašas regulas 4. pantu puses var izvēlēties tiesu, kurā izšķirt strīdus “uzturēšanas saistību” lietās.
39
Treškārt, lai gan Regulā Nr. 4/2009 ir nošķirti uzturlīdzekļu kreditori un parādnieki, tomēr tajā ir izmantots arī jēdziens “atbildētājs”, nenošķirot, vai šis atbildētājs ir uzturlīdzekļu kreditors vai parādnieks. Tādējādi šīs regulas 15. apsvērumā ir atsauce uz “atbildētāja” pastāvīgo dzīvesvietu trešajā valstī un minētās regulas 3. panta a) punktā ir paredzēts noteikums par tās vietas tiesas jurisdikciju, kurā ir “atbildētāja” pastāvīgā dzīvesvieta.
40
Šajā ziņā Tiesa jau ir konstatējusi, ka šīs pašas regulas 3. pantā uzturlīdzekļu kreditoram, “ja viņš rīkojas kā prasītājs”, tiek sniegta iespēja savu prasību celt, izvēloties citus jurisdikcijas pamatus nekā to, kas paredzēts šīs regulas 3. panta a) punktā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 5. septembris, R (Jurisdikcija, vecāku atbildība un uzturēšanas saistības), C‑468/18, EU:C:2019:666, 30. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
41
Līdz ar to parādnieka celta prasība grozīt nolēmumu par uzturēšanas saistībām, kuras ietvaros uzturlīdzekļu kreditors rīkojas kā atbildētājs, ir prasība “lietās par uzturēšanas saistībām” un ietilpst Regulas Nr. 4/2009 piemērošanas jomā – tāpat kā prasība par uzturlīdzekļu kreditora celtu prasību par uzturlīdzekļu piešķiršanu.
42
Apstāklis, ka Regulas Nr. 4/2009 8. panta 1. punkts attiecas uz īpašu situāciju saistībā ar prasību grozīt nolēmumu par uzturēšanas saistībām, kas pieņemts dalībvalstī vai Hāgas 2007. gada konvencijas līgumslēdzējā valstī, kurā ir kreditora pastāvīgā dzīvesvieta, neļauj secināt, ka prasība grozīt nolēmumu par uzturēšanas saistībām, ko pieņēmusi trešās valsts, kura nav šīs konvencijas līgumslēdzēja puse, tiesa, neietilpst šīs regulas piemērošanas jomā.
43
Līdz ar to citās situācijās, kas nav minētas Regulas Nr. 4/2009 8. panta 1. punktā, tiesa, kurai ir starptautiskā jurisdikcija izskatīt šādu prasību, būtu jānosaka saskaņā ar šīs regulas 3.–7. pantā paredzētajiem jurisdikcijas noteikumiem.
44
Šāda interpretācija atbilst Regulā Nr. 4/2009 izvirzītajam uzturlīdzekļu kreditora aizsardzības mērķim. Piemērojot šīs regulas 3. pantā paredzētos vispārējās jurisdikcijas noteikumus, tās tiesas jurisdikcija, kurā celta prasība grozīt nolēmumu par uzturēšanas saistībām, kas nav saistīta ar tiesvedību par personas statusu vai vecāku atbildību, tiks noteikta atkarībā no kreditora pastāvīgās dzīvesvietas kritērija – vai nu saskaņā ar minētās regulas 3. panta a) punktu, ja kreditors rīkojas kā atbildētājs, vai ar šīs pašas regulas 3. panta b) punktu, kad tas rīkojas kā prasītājs.
45
Šajā gadījumā vispirms jānorāda, ka datumā, kad pasludināts šī sprieduma 14. punktā minētais spriedums, Kanāda nebija Hāgas 2007. gada konvencijas līgumslēdzēja puse. Tomēr no iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet – pat ja Regulas Nr. 4/2009 8. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi pamatlietā nav izpildīti, prasība grozīt šajā spriedumā noteiktās uzturēšanas saistības ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā. Līdz ar to iesniedzējtiesai būtu jāpārbauda sava jurisdikcija izskatīt šādu prasību, secīgi pārbaudot, vai ir izpildīti šīs regulas 3. panta un attiecīgā gadījumā tās 6. un 7. panta piemērošanas nosacījumi.
46
Turklāt attiecībā uz Regulas Nr. 4/2009 3. pantā paredzētajiem jurisdikcijas pamatiem jānorāda, ka 3. panta c) un d) punkts šajā gadījumā nav piemērojami, jo šī prasība par grozīšanu nav pakārtota nedz prasībai par personu statusu, nedz prasībai par vecāku atbildību. Šķiet, ka iesniedzējtiesa savu jurisdikciju nevar pamatot arī ar minēto 3. panta a) un b) punktu. Proti, pēdējā minētajā tiesību normā ir atsauce vai nu uz atbildētāja pastāvīgās dzīvesvietas tiesu, vai arī uz kreditora pastāvīgās dzīvesvietas tiesu, šajā lietā abos gadījumos – uz Kanādas tiesu.
47
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos iemeslus, uz pirmo un otro jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 4/2009 1. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 15. apsvērumu, jāinterpretē tādējādi, ka šīs regulas piemērošanas jomā ietilpst tāda dalībvalsts tiesā iesniegta prasība grozīt trešās valsts, kas nav Hāgas 2007. gada konvencijas līgumslēdzēja valsts, tiesas pieņemtu nolēmumu par uzturēšanas saistībām, kuras mērķis ir daļēji samazināt uzturlīdzekļu apmēru, kā arī daļēji atcelt attiecīgās saistības, un kuru šo saistību parādnieks, kas ir šīs dalībvalsts pilsonis un kam tur ir pastāvīgā dzīvesvieta, ir cēlis pret minēto saistību kreditoriem ar pastāvīgo dzīvesvietu minētās trešās valsts teritorijā, no kuriem viens ir vienīgi minētās trešās valsts valstspiederīgais, bet pārējie ir šīs trešās valsts, kā arī minētās dalībvalsts pilsoņi.
Par trešo jautājumu
48
Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 4/2009 6. pants jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kad atbildētājiem ir ne tikai tās dalībvalsts pilsonība, kuras tiesā ir celta prasība, bet arī trešās valsts pilsonība, ir piemērojams noteikums par pušu kopīgās pilsonības dalībvalsts tiesu papildu jurisdikciju.
49
Regulas Nr. 4/2009 6. pantā noteikta papildu jurisdikcija par labu tās dalībvalsts tiesām, kuras pilsonība ir pusēm, ja nevienai dalībvalsts tiesai nav jurisdikcijas saskaņā ar šīs regulas 3.–5. pantu un ja nevienai Lugāno konvencijas līgumslēdzējas valsts, kas nav dalībvalsts, tiesai nav jurisdikcijas atbilstoši šīs konvencijas noteikumiem.
50
Šajā ziņā jānorāda, ka minētajā 6. pantā nav nevienas atsauces uz dalībvalstu tiesībām, lai definētu precīzu jēdziena “kopīga pilsonība” tvērumu, un tajā nav veikta nošķiršana atkarībā no tā, vai personai ir viena vai vairākas pilsonības, jo vienīgais minētajā 6. pantā paredzētā jurisdikcijas pamata piemērošanas nosacījums ir pušu kopēja pilsonība.
51
Šajā gadījumā, tā kā prasītājam pamatlietā un viņa bērniem ir kopīga, proti, Bulgārijas pilsonība, šī saikne var pamatot iesniedzējtiesas, kurā iesniegtas pamatlietās aplūkotās prasības attiecībā uz šiem bērniem, jurisdikciju saskaņā ar Regulas Nr. 4/2009 6. pantu. Savukārt šai tiesai nebūs jurisdikcijas izskatīt prasību attiecībā uz prasītāja pamatlietā bijušo sievu, jo viņai ir vienīgi Kanādas pilsonība.
52
Ņemot vērā šos iemeslus, uz trešo jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 4/2009 6. pants jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kad atbildētājiem ir ne tikai tās dalībvalsts pilsonība, kuras tiesā ir celta prasība, bet arī trešās valsts pilsonība, ir piemērojams noteikums par pušu kopīgās pilsonības dalībvalsts tiesu papildu jurisdikciju.
Par ceturto jautājumu
53
Vispirms jānorāda – ciktāl no atbildes, kas sniegta uz trešo jautājumu, izriet, ka iesniedzējtiesa varētu pamatot savu jurisdikciju izskatīt pamatlietā aplūkotās prasības pret prasītāja pamatlietā bērniem ar Regulas Nr. 4/2009 6. pantu, vienīgā prasība, kas jāizskata, ņemot vērā šīs regulas 7. pantu, ir prasība atcelt uzturlīdzekļus, kurus prasītājam noteikts maksāt viņa bijušajai sievai.
54
Līdz ar to ar ceturto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 4/2009 7. pants jāinterpretē tādējādi, ka šī panta izpratnē jēdzienā “izņēmuma gadījumi”, kas ļauj dalībvalsts tiesai izskatīt strīdu saskaņā ar minētajā pantā paredzēto forum necessitatis jurisdikcijas noteikumu, ietilpst situācija, kurā, lai atceltu attiecīgās saistības, prasību dalībvalsts tiesā grozīt nolēmumu par uzturēšanas saistībām, kuru pieņēmusi trešās valsts, kas nav Hāgas 2007. gada konvencijas līgumslēdzēja valsts, tiesa, pret minēto saistību kreditoru, kurš ir šīs trešās valsts valstspiederīgais un kura pastāvīgā dzīvesvieta ir pēdējās minētās teritorijā, ir cēlis šo saistību parādnieks, kas ir šīs dalībvalsts pilsonis un kam tur ir pastāvīgā dzīvesvieta.
55
Regulas Nr. 4/2009 7. panta pirmajā daļā ir noteikts: ja nevienai no dalībvalsts tiesām nav jurisdikcijas saskaņā ar 3.–6. pantu, kādas dalībvalsts tiesas izņēmuma gadījumos var izskatīt lietu, ja kādā trešā valstī – ar kuru strīds ir cieši saistīts – tiesvedību pamatoti nevar uzsākt vai vest vai tas izrādās neiespējami. Kā noteikts 7. panta otrajā daļā, strīdam jābūt pietiekami saistītam ar attiecīgo dalībvalsti, kuras tiesā tiek celta prasība.
56
Regulas Nr. 4/2009 7. pantā tādējādi ir paredzēti četri kumulatīvie nosacījumi, kas jāizpilda, lai dalībvalsts tiesa, kurā celta prasība uzturēšanas saistību jomā, izņēmuma kārtā var konstatēt savu jurisdikciju forum necessitatis dēļ. Pirmkārt, šai tiesai jākonstatē, ka nevienai dalībvalsts tiesai nav jurisdikcijas saskaņā ar Regulas Nr. 4/2009 3.–6. pantu. Otrkārt, strīdam, kuru tā izskata, jābūt cieši saistītam ar trešo valsti. Treškārt, šajā trešā valstī attiecīgo tiesvedību nevar uzsākt vai vest vai arī tas ir neiespējami. Visbeidzot, ceturtkārt, arī strīdam ir jābūt pietiekami saistītam ar dalībvalsti, kuras tiesā tiek celta prasība (spriedums, 2022. gada 1. augusts, MPA (Pastāvīgā dzīvesvieta – Trešā valsts, C‑501/20, EU:C:2022:619, 99. punkts).
57
Kaut arī iesniedzējtiesai jāpārbauda, vai šie visi nosacījumi ir izpildīti, lai attiecīgā gadījumā tā varētu atsaukties uz Regulas Nr. 4/2009 7. pantā paredzēto jurisdikcijas noteikumu, par katru no minētajiem nosacījumiem, ņemot vērā šīs tiesas sniegto informāciju, jāsniedz šādi precizējumi.
58
Pirmām kārtām, attiecībā uz šā sprieduma 56. punktā pirmo minēto nosacījumu jānorāda, ka nepietiek ar to, ka tiesa, kurā celta prasība, konstatē savas jurisdikcijas neesamību saskaņā ar Regulas Nr. 4/2009 3.–6. pantu, bet tai arī ir jāpārliecinās, ka nevienai dalībvalsts tiesai nav jurisdikcijas saskaņā ar šiem pantiem (spriedums, 2022. gada 1. augusts, MPA (Pastāvīgā dzīvesvieta – Trešā valsts, C‑501/20, EU:C:2022:619, 101. punkts).
59
Šajā gadījumā attiecībā uz prasību atcelt uzturlīdzekļus, kas noteikti par labu prasītāja pamatlietā bijušajai sievai, šis nosacījums, šķiet, ir izpildīts, jo šīs regulas 3. panta a) un b) punkta piemērošanā tiktu konstatēta Kanādas tiesu jurisdikcija, savukārt nešķiet, ka 3. panta c) un d) punkts, kā arī minētās regulas 4. un 5. pants būtu piemērojami pamatlietā. Tāpat, tā kā prasītājam pamatlietā un viņa bijušajai sievai nav kopīgas pilsonības, arī šīs regulas 6. pants nav piemērojams.
60
Otrām kārtām, attiecībā uz nosacījumu, ka strīdam, kuru izskata tiesa, jābūt ciešai saiknei ar trešo valsti, šis nosacījums, šķiet, pamatlietā arī ir izpildīts, jo prasītāja pamatlietā bijušajai sievai, kas ir uzturlīdzekļu kreditore saskaņā ar nolēmumu, kuru tiek lūgts grozīt, ir pastāvīgā dzīvesvieta Kanādā un viņa ir Kanādas pilsone. Turklāt šo nolēmumu ir pieņēmusi šīs trešās valsts tiesa.
61
Trešām kārtām, lai dalībvalsts tiesa, kurā celta prasība, izņēmuma gadījumā varētu īstenot jurisdikciju saskaņā ar Regulas Nr. 4/2009 7. pantu, ir svarīgi, ka attiecīgo tiesvedību nevar saprātīgi uzsākt vai vest vai tas ir neiespējami attiecīgās trešās valsts tiesās (spriedums, 2022. gada 1. augusts, MPA (Pastāvīgā dzīvesvieta – Trešā valsts, C‑501/20, EU:C:2022:619, 106. punkts).
62
Šajā ziņā, lai arī šīs regulas 16. apsvērumā kā piemērs minēts pilsoņu karš, kas tiesvedības vešanu attiecīgā trešā valstī padara neiespējamu, tādējādi atspoguļojot šādu gadījumu, kuros var tikt īstenota uz forum necessitatis balstīta jurisdikcija, izņēmuma raksturu, jānorāda, ka minētajā regulā nav sniegtas norādes par apstākļiem, kādos tās dalībvalsts tiesa, kurā celta prasība, var konstatēt, ka tiesvedību uzturēšanas saistību lietās nevar saprātīgi uzsākt vai vest attiecīgās trešās valsts tiesās. Tomēr no 16. apsvēruma izriet, ka, “lai novērstu situācijas, kad tiesiskums netiek nodrošināts”, tika izveidots forum necessitatis, kas tās dalībvalsts tiesai, kurā celta prasība, izņēmuma gadījumos ļauj izskatīt strīdu, kam ir cieša saikne ar trešo valsti, “kad pamatoti var uzskatīt, ka prasītājs cels prasību vai īstenos tiesvedību” šajā trešā valstī (spriedums, 2022. gada 1. augusts, MPA (Pastāvīgā dzīvesvieta – Trešā valsts, C‑501/20, EU:C:2022:619, 107. punkts).
63
Tādējādi, pirmkārt, lai dalībvalsts tiesa, kurā celta prasība, atzītu savu jurisdikciju saskaņā ar Regulas Nr. 4/2009 7. pantu, uzturlīdzekļu prasītājam nevar prasīt pierādīt, ka viņš ir nesekmīgi ierosinājis vai mēģinājis ierosināt attiecīgo tiesvedību attiecīgās trešās valsts tiesās. Tālab pietiek ar to, ka dalībvalsts tiesa, kurā celta prasība, ņemot vērā visus faktiskos un tiesiskos apstākļus šajā lietā, var pārliecināties, ka šķēršļi attiecīgajā trešā valstī ir tādi, ka nav pamatoti likt prasītājam pieprasīt uzturlīdzekļus šīs trešās valsts tiesās (spriedums, 2022. gada 1. augusts, MPA (Pastāvīgā dzīvesvieta – Trešā valsts, C‑501/20, EU:C:2022:619, 108. punkts).
64
Otrkārt, kā norādīts Regulas Nr. 4/2009 16. apsvērumā, ciktāl uz forum necessitatis balstītas jurisdikcijas mērķis ir “it īpaši” novērst situācijas, kad tiesiskums netiek nodrošināts, principā ir pamatoti, ka dalībvalsts tiesa, kurā celta prasība, uz to var atsaukties izņēmuma gadījumos saskaņā ar attiecīgās trešās valsts procesuālo nosacījumu detalizētu izvērtējumu, ja iespēju vērsties tiesā šajā trešā valstī tiesiski un faktiski apgrūtina it īpaši diskriminējošu vai ar lietas taisnīgas izskatīšanas garantijām nesaderīgu procesuālo nosacījumu piemērošana (spriedums, 2022. gada 1. augusts, MPA (Pastāvīgā dzīvesvieta – Trešā valsts, C‑501/20, EU:C:2022:619, 110. punkts).
65
Šajā gadījumā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav ietverts vērtējums par to, ka prasītājam varētu nebūt bijis iespējams uzsākt tiesvedību Kanādā. Lai gan iesniedzējtiesai šis vērtējums jāveic, ņemot vērā visus lietas apstākļus, jānorāda, ka, tāpat kā no Eiropas Komisijas rakstveida apsvērumos paustās nostājas, no Tiesas rīcībā esošās informācijas neizriet, ka uz šādu neiespējamību varētu atsaukties attiecībā uz Kanādu.
66
Visbeidzot, ceturtām kārtām, ir svarīgi, ka aplūkotajam strīdam jābūt “pietiekami saistītam” ar tiesas, kurā celta prasība, dalībvalsti, un šādu saikni, kā izriet no Regulas Nr. 4/2009 16. apsvēruma, var veidot vienas no pusēm pilsonība (spriedums, 2022. gada 1. augusts, MPA (Pastāvīgā dzīvesvieta – Trešā valsts, C‑501/20, EU:C:2022:619, 111. punkts). Tā tas, šķiet, ir šajā gadījumā, jo prasītājs pamatlietā ir Bulgārijas pilsonis.
67
Ņemot vērā iepriekš minētos iemeslus, uz ceturto jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 4/2009 7. pants jāinterpretē tādējādi, ka šī panta izpratnē jēdzienā “izņēmuma gadījumi”, kas ļauj dalībvalsts tiesai izskatīt strīdu saskaņā ar minētajā pantā paredzēto forum necessitatis jurisdikcijas noteikumu, ietilpst situācija, kurā, lai atceltu uzturēšanas saistības, prasību dalībvalsts tiesā grozīt nolēmumu par attiecīgajām saistībām, kuru pieņēmusi trešās valsts, kas nav Hāgas 2007. gada konvencijas līgumslēdzēja valsts, tiesa, pret minēto saistību kreditoru, kurš ir šīs trešās valsts valstspiederīgais un kura pastāvīgā dzīvesvieta ir pēdējās minētās teritorijā, ir cēlis šo saistību parādnieks, kas ir šīs dalībvalsts pilsonis un kam tur ir pastāvīgā dzīvesvieta, ar nosacījumu, ka šādu tiesvedību trešās valsts tiesās nevar saprātīgi ierosināt vai īstenot vai ka tur tas ir neiespējami.
Par tiesāšanās izdevumiem
68
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:
1)
Padomes Regulas (EK) Nr. 4/2009 (2008. gada 18. decembris) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un sadarbību uzturēšanas saistību lietās 1. panta 1. punkts, skatot to kopsakarā ar 15. apsvērumu,
jāinterpretē tādējādi, ka
šīs regulas piemērošanas jomā ietilpst tāda dalībvalsts tiesā iesniegta prasība grozīt trešās valsts, kas nav 2007. gada 23. novembrī Hāgā parakstītās konvencijas par uzturlīdzekļu bērniem un cita veida ģimenes uzturēšanas līdzekļu pārrobežu piedziņu līgumslēdzēja valsts, tiesas pieņemtu nolēmumu par uzturēšanas saistībām, kuras mērķis ir daļēji samazināt uzturlīdzekļu apmēru, kā arī daļēji atcelt attiecīgās saistības, un kuru šo saistību parādnieks, kas ir šīs dalībvalsts pilsonis un kam tur ir pastāvīgā dzīvesvieta, ir cēlis pret minēto saistību kreditoriem ar pastāvīgo dzīvesvietu minētās trešās valsts teritorijā, no kuriem viens ir vienīgi minētās trešās valsts valstspiederīgais, bet pārējie ir šīs trešās valsts, kā arī minētās dalībvalsts pilsoņi.
2)
Regulas Nr. 4/2009 6. pants
jāinterpretē tādējādi, ka
situācijā, kad atbildētājiem ir ne tikai tās dalībvalsts pilsonība, kuras tiesā ir celta prasība, bet arī trešās valsts pilsonība, ir piemērojams noteikums par pušu kopīgās pilsonības dalībvalsts tiesu papildu jurisdikciju.
3)
Regulas Nr. 4/2009 7. pants
jāinterpretē tādējādi, ka
šī panta izpratnē jēdzienā “izņēmuma gadījumi”, kas ļauj dalībvalsts tiesai izskatīt strīdu saskaņā ar minētajā pantā paredzēto forum necessitatis jurisdikcijas noteikumu, ietilpst situācija, kurā, lai atceltu uzturēšanas saistības, prasību dalībvalsts tiesā grozīt nolēmumu par attiecīgajām saistībām, kuru ir pieņēmusi trešās valsts, kas nav 2007. gada 23. novembrī Hāgā parakstītās konvencijas par uzturlīdzekļu bērniem un cita veida ģimenes uzturēšanas līdzekļu pārrobežu piedziņu līgumslēdzēja valsts, tiesa__ pret minēto saistību kreditoru, kurš ir šīs trešās valsts valstspiederīgais un kura pastāvīgā dzīvesvieta ir pēdējās minētās teritorijā, ir cēlis šo saistību parādnieks, kas ir šīs dalībvalsts pilsonis un kam tur ir pastāvīgā dzīvesvieta, ar nosacījumu, ka šādu tiesvedību trešās valsts tiesās nevar saprātīgi ierosināt vai īstenot vai ka tur tas ir neiespējami.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.