Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (astotā palāta)
2026. gada 23. aprīlī (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais īpašums – Direktīva 2004/48/EK – Intelektuālā īpašuma tiesību piemērošana – 9. panta 5. punkts – Pagaidu pasākumi – Tiesvedības neuzsākšana attiecīgās lietas sakarā – Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts
atstāt spēkā
pagaidu pasākumus, kas ļauj
prognozēt
par lietas būtību pieņemamā nolēmuma
sekas
Lietā C‑132/25
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Corte suprema di cassazione (Kasācijas tiesa, Itālija) iesniegusi ar 2025. gada 10. februāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts tajā pašā dienā, tiesvedībā
M.M. Ristorazione Srl
pret
Villa Ramazzini Srl,
TIESA (astotā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei] (referente), tiesneši S. Rodins [S. Rodin] un N. Pisarra [N. Piçarra],
ģenerāladvokāte: T. Čapeta [T. Ćapeta],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        M.M. Ristorazione Srl vārdā – B. Pasanisi, avvocato,
–        Villa Ramazzini Srl vārdā – M. Machetta, avvocato,
–        Itālijas valdības vārdā – S. Fiorentino, pārstāvis, kuram palīdz
F. Montanaro, avvocato dello Stato, un I. Fresu, procuratore dello Stato,
–        Nīderlandes valdības vārdā – A. Hanje un
J. Langer, pārstāvji,
–        Eiropas Komisijas vārdā – C. Biz,
J. Samnadda un
J. Szczodrowski, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokātes secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV 2004, L 157, 45. lpp.) 9. panta 5. punktu.
2        Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp M.M. Ristorazione Srl un grafiskās preču zīmes “Mò Mò” īpašnieku
Villa Ramazzini Srl par
M.M. Ristorazione lūgumu atzīt par spēkā neesošu pagaidu rīkojumu, ar kuru tam aizliegts izmantot atšķirtspējīgo apzīmējumu “Mò Mò Pizza, Sapori e Salute”, kā arī jebkādu citu atšķirtspējīgu apzīmējumu, kas ietver preču zīmi “Mò Mò”.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
3        Līgums par ar tirdzniecību saistītām intelektuālā īpašuma tiesībām ir ietverts 1.C pielikumā Līgumam par Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) izveidošanu, kurš parakstīts Marrākešā 1994. gada 15. aprīlī un apstiprināts ar Padomes Lēmumu 94/800/EK (1994. gada 22. decembris) par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (OV 1994, L 336, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “TRIPS līgums”). TRIPS līguma puses ir PTO dalībvalstis – to
vidū visas Eiropas Savienības dalībvalstis, kā arī pati Savienība.
4        Minētā līguma 50. pantā, kas ietilpst tā III nodaļā, noteikts:
“1.      Tiesu varas institūcijas ir pilnvarotas likt veikt steidzamus un efektīvus pagaidu pasākumus:
a)      novērst jebkuru intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpuma rašanos un īpaši novērst preču ienākšanu komerckanālos, kas ir to jurisdikcijā, ieskaitot importētās preces tūlīt pēc atmuitošanas;
b)      saglabāt atbilstošus pierādījumus attiecībā uz konstatēto pārkāpumu.
2.      Tiesu varas institūcijas ir pilnvarotas, ja tas ir nepieciešams, pieņemt pagaidu pasākumus inaudita altera parte, īpaši, ja jebkura aizkavēšana var nodarīt nelabojamu kaitējumu tiesību īpašniekam vai ja ir nojaušams risks, ka tiek iznīcināti pierādījumi.
[..]
6.      Nekaitējot 4. punktam, pagaidu pasākumi, kas pēc atbildētāja lūguma veikti, pamatojoties uz 1. un 2.punktu, tiek atcelti vai kā citādi zaudē spēku, ja process, kura rezultātā tiek pieņemts lēmums pēc būtības, nav uzsākts pietiekoši savlaicīgi (par ko jāizlemj tiesu varas institūcijai, kura liek veikt pasākumus, ja dalībvalsts likumdošanas akti to ļauj vai ja nav šāda lēmuma), šis termiņš nepārsniedz 20 darba dienas vai 31 kalendāra dienu, atkarībā no tā, kurš laiks ir garāks.
[..]”
Savienības tiesības
5        Direktīvas 2004/48 4., 5. un 22. apsvērumā paredzēts:
“(4)      Starptautiskā mērogā visām dalībvalstīm un pašai [Eiropas] Kopienai tās kompetences jomās ir saistošs [TRIPS līgums] [..].
(5)      [TRIPS līgums] jo īpaši ietver noteikumus par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanas līdzekļiem, kas ir vienoti starptautiskā līmenī piemērojami standarti un ko piemēro visās dalībvalstīs. Šī direktīva neietekmē dalībvalstu starptautiskās saistības, tostarp saistības saskaņā ar [TRIPS līgumu].
[..]
(22)      Ļoti svarīgi ir arī paredzēt pagaidu pasākumus [intelektuālā īpašuma tiesību] pārkāpumu tūlītējai izbeigšanai, negaidot lēmumu par lietas būtību, tai pat laikā ievērojot aizstāvības tiesības, nodrošinot pagaidu pasākumu proporcionalitāti atbilstīgi attiecīgā gadījuma raksturam un nodrošinot vajadzīgās garantijas to izmaksu un kaitējuma segšanai, kas atbildētājam rodas nepamatotas prasības dēļ. Šādi pasākumi ir jo īpaši vajadzīgi gadījumos, kad jebkura kavēšanās var radīt neatgriezenisku kaitējumu intelektuālo īpašuma tiesību īpašniekam.”
6        Šīs direktīvas 2. panta “Piemērošanas
joma” 1. punkta redakcija ir šāda:
“Neskarot līdzekļus, kas Kopienā vai valstu tiesību aktos ir vai var tikt paredzēti, ciktāl šie līdzekļi var būt labvēlīgāki tiesību īpašniekiem, šajā direktīvā paredzētos pasākumus, kārtību un aizsardzības līdzekļus saskaņā ar 3. pantu piemēro visiem intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumiem, kas paredzēti Kopienas un/vai attiecīgās dalībvalsts tiesību aktos.”
7        Minētās direktīvas 3. pantā “Vispārīgas saistības” noteikts:
“1.      Dalībvalstis paredz pasākumus, kārtību un aizsardzības līdzekļus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu šajā direktīvā paredzēto intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu. Šie pasākumi, kārtība un aizsardzības līdzekļi ir taisnīgi, nav nevajadzīgi sarežģīti vai dārgi un neietver nepamatotus termiņus vai kavēšanos.
2.      Šie pasākumi, kārtība un aizsardzības līdzekļi ir arī efektīvi, proporcionāli un preventīvi, un tos piemēro tā, lai izvairītos no šķēršļu radīšanas likumīgai tirdzniecībai un nodrošinātu, ka tos neizmanto ļaunprātīgi.”
8        Šīs direktīvas 9. pants “Pagaidu un piesardzības pasākumi” formulēts šādi:
“1.      Dalībvalstis nodrošina, ka tiesu iestādes pēc prasītāja lūguma var:
a)      attiecībā uz iespējamo pārkāpēju izdot iepriekšēju izpildrakstu, lai novērstu iespējamus intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumus vai lai uz pagaidu laiku aizliegtu iespējamo tiesību pārkāpumu turpināšanu, attiecīgā gadījumā, ja to paredz valsts tiesību akti, iekasējot regulāru kavējuma naudu, vai lai šādas rīcības turpināšanu pieļautu tikai tad, ja ir sniegta garantija, kas paredzēta kompensācijas nodrošināšanai tiesību īpašniekam; iepriekšēju izpildrakstu saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem var izdot arī attiecībā uz starpnieku, kura pakalpojumus izmanto trešā persona, lai pārkāptu intelektuālā īpašuma tiesības; noteikumi par izpildrakstiem, kas attiecas uz starpniekiem, kuru pakalpojumus trešā persona izmanto autortiesību vai blakustiesību pārkāpšanai, ir paredzēti [Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV 2001, L 167, 10. lpp.)];
b)      dot rīkojumu arestēt vai nogādāt atpakaļ preces, ar kurām, iespējams, pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, lai novērstu to nokļūšanu vai apriti tirdzniecības tīklā.
2.      Ja pārkāpums ir izdarīts komerciālā mērogā, dalībvalstis nodrošina to, ka, ja cietusī puse norāda uz apstākļiem, kas var traucēt kompensācijas piedziņu, tiesu iestādes var dot rīkojumu kā piesardzības pasākumu piemērot iespējamā pārkāpēja kustamā un nekustamā īpašuma arestu, tostarp bankas kontu un citu aktīvu bloķēšanu. Tālab kompetentās iestādes var pieprasīt bankas, finanšu vai tirdzniecības dokumentus vai atbilstošu pieeju vajadzīgajai informācijai.
3.      Attiecībā uz 1. un 2. punktā minētajiem pasākumiem tiesu iestādes ir pilnvarotas likt prasītājam sniegt tām visus prasītājam pieejamos pierādījumus, lai pietiekamā mērā tās pārliecinātu, ka prasītājs ir attiecīgo tiesību īpašnieks un ka prasītāja tiesības tiek pārkāptas, vai ka šāds pārkāpums drīzumā var notikt.
4.      Dalībvalstis nodrošina, ka 1. un 2. punktā minētos pagaidu pasākumus attiecīgos gadījumos var veikt, nesaņemot atbildētāja atbildi, jo īpaši gadījumos, kad kavēšanās radītu neatgriezenisku kaitējumu tiesību īpašniekam. Šādā gadījumā abas puses par pasākumiem informē nekavējoties un vēlākais tūlīt pēc pasākumu veikšanas.
Pēc atbildētāja pieprasījuma veic atkārtotu lietas izskatīšanu, ietverot tiesības tikt uzklausītam, lai pieņemamā laika posmā pēc informēšanas par pasākumu veikšanu izlemtu, vai minētie pasākumi ir jāgroza, jāatceļ vai jāapstiprina.
5.      Dalībvalstis nodrošina, ka pēc atbildētāja pieprasījuma 1. un 2. punktā minētos pagaidu pasākumus atceļ vai tie vairs nav spēkā, ja prasītājs pieņemamā laika posmā kompetentajā tiesu iestādē neuzsāk tiesvedību attiecīgās lietas sakarā; minēto laika posmu, ja dalībvalsts tiesību akti to ļauj, nosaka tiesu iestāde, kas piemērojusi attiecīgos pasākumus, vai, ja minēto laika posmu šādi nenosaka, tas nepārsniedz 20 darbdienas vai 31 kalendāro dienu – atkarībā no tā, kurš termiņš ir ilgāks.
[..]”
Itālijas tiesības
CPI
9        2005. gada 10. februāra Decreto legislativo n. 30 – Codice della proprietà industriale, a norma dell’articolo 15 della legge 12 dicembre 2002, n. 273 (Leģislatīvais dekrēts Nr. 30 par rūpnieciskā īpašuma kodeksa apstiprināšanu saskaņā ar 2002. gada 12. decembra Likuma Nr. 273 15. pantu; 2005. gada 4. marta GURI Nr. 52, kārtējais pielikums Nr. 28), redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem (turpmāk tekstā – “CPI”), 131. pantā “Rīkojums” paredzēts:
“1.      Rūpniecisko īpašumtiesību īpašnieks var lūgt izdot rīkojumu, lai novērstu iespējamu tiesību pārkāpumu un aizliegtu turpināt vai atkārtot iespējamo tiesību pārkāpumu. Saskaņā ar Civilprocesa kodeksa noteikumiem par piesardzības pasākumiem tiesību īpašnieks it īpaši var lūgt izdot rīkojumu par aizliegumu ražot, tirgot un izmantot viltotas preces, kā arī rīkojumu par šo preču izņemšanu no tirgus attiecībā uz jebkuru personu, kurai šīs preces pieder vai ir kā citādi pieejamas.
Rīkojumu atturēties no darbības un rīkojumu par preču izņemšanu, pamatojoties uz šiem pašiem iemesliem, var lūgt izdot attiecībā uz jebkuru personu, kuras sniegtie pakalpojumi tiek izmantoti rūpnieciskā īpašuma tiesību pārkāpšanai.
2.      Izdodot rīkojumu, tiesa var noteikt summu, kas maksājama par katru vēlāk konstatēto pārkāpumu vai pasākuma neizpildi un par katru kavējumu attiecīgā pasākuma izpildē.”
10      CPI 132. pantā “Prognozējamie piesardzības pasākumi un saikne starp pagaidu noregulējuma tiesvedību un tiesvedību lietas izskatīšanai pēc būtības” noteikts:
“1.      126., 128., 129., 131. un 133. pantā minētos pasākumus var noteikt arī patenta pieteikuma iesniegšanas vai reģistrācijas procesa laikā, ja pieteikums par šo pasākumu noteikšanu ir ticis darīts pieejams sabiedrībai vai personām, kurām tas tika paziņots.
2.      Ja tiesa, kas noteikusi pagaidu pasākumu, nav paredzējusi termiņu, kurā pusēm jāuzsāk tiesvedība lietas izskatīšanai pēc būtības, tiesvedība ir jāuzsāk 20 darbdienu vai 31 kalendārās dienas laikā – atkarībā no tā, kurš termiņš ir ilgāks. Termiņš sākas no rīkojuma izdošanas brīža, ja rīkojums ir izdots tiesas sēdē, vai, ja tā nav, – no tā paziņošanas brīža. Ja vienlaikus ar aprakstīšanu vai kā papildu prasība tiek prasīti papildu pagaidu pasākumi, termiņa aprēķinā ņem vērā tās tiesas rīkojumu, par kuru ir panākta vienošanās un kura lemj arī par šiem papildu pasākumiem.
3.      Ja tiesvedība lietas izskatīšanai pēc būtības nav uzsākta 2. punktā noteiktajā obligātajā termiņā vai pēc uzsākšanas ir tikusi izbeigta, pagaidu pasākums zaudē spēku.
4.      3. punkta noteikumi nav piemērojami saskaņā ar Civilprocesa kodeksa 700. pantu veiktiem ārkārtas pasākumiem, kā arī citiem pagaidu pasākumiem, kas ļauj prognozēt par lietas būtību pieņemamā nolēmuma sekas [(turpmāk tekstā – “prognozējošie pasākumi”)]. Tiesvedību lietas izskatīšanai pēc būtības šādā gadījumā var uzsākt katra no pusēm.
[..]”
Civilprocesa kodekss
11      Civilprocesa kodeksa  700. pantā paredzēts:
“Izņemot šīs nodaļas iepriekšējās iedaļās regulētos gadījumus, ikviena persona, kurai ir pamatotas bažas, ka laikā, kas būs nepieciešams, lai īstenotu tās tiesības parastajā kārtībā, tai var draudēt tūlītējs un neatgriezenisks kaitējums, var vērsties tiesā, lūdzot noteikt ārkārtas pasākumus, kas tai, ņemot vērā apstākļus, šķiet vispiemērotākie, lai provizoriski nodrošinātu par lietas būtību pieņemamā nolēmuma iedarbību.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
12      Itālijā iedibinātam uzņēmumam
Villa Ramazzini pieder grafiska preču zīme “Mò Mò”.
13      M.M. Ristorazione, kas arī ir Itālijā iedibināts uzņēmums, izmantoja atšķirtspējīgo apzīmējumu “Mò Mò Pizza, Sapori e Salute”.
14      Ar 2018. gada 22. marta rīkojumu par pagaidu noregulējumu Tribunale di Roma (Romas tiesa, Itālija) apmierināja Villa Ramazzini iesniegto pieteikumu par piesardzības pasākumu noteikšanu. It īpaši tiesa aizliedza M.M. Ristorazione izmantot apzīmējumu “Mò Mò Pizza, Sapori e Salute”, kā arī jebkuru citu atšķirtspējīgu apzīmējumu, kas ietver preču zīmi “Mò Mò”, uzdeva svītrot šo apzīmējumu no
M. Ristorazione izkārtnes un piemēroja šim uzņēmumam kavējuma naudu par katru kavējuma dienu lēmuma izpildē, sākot no dienas, kad lēmums tika paziņots izpildāmā formā.
15      M.M. Ristorazione vērsās Tribunale di Roma (Romas tiesa) ar lūgumu atzīt 2018. gada 22. marta rīkojumu par pagaidu noregulējumu par spēkā neesošu. Uzņēmums apgalvoja, ka šis rīkojums saskaņā ar CPI 132. panta 3. punktu un Direktīvas 2004/48 9. panta 5. punktu ir zaudējis spēku, jo Villa Ramazzini nebija uzsācis tiesvedību lietas izskatīšanai pēc būtības, lai panāktu savu prasījumu atzīšanu.
16      Ar 2020. gada 8. jūlija spriedumu Tribunale di Roma (Romas tiesa) šo lūgumu atzīt rīkojumu par spēkā neesošu noraidīja, pamatojoties uz CPI 132. panta 4. punktu, saskaņā ar kuru sods, kas paredz pagaidu pasākuma noilgumu, ja tiesvedība lietas izskatīšanai pēc būtības nav tikusi uzsākta laikus, nav piemērojams tādiem prognozējošiem pasākumiem, kāds šīs tiesas ieskatā ir attiecībā uz
M.M. Ristorazione izdotais rīkojums atturēties no darbības.
Minētās tiesas skatījumā Direktīvas 2004/48 9. pants aptver
vienīgi
pasākumus, kas pēc būtības ir pagaidu pasākumi, nevis pasākumus, kas ļauj
prognozēt
par lietas būtību pieņemamā nolēmuma sekas.
17      M.M. Ristorazione par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību Corte d’appello di Roma (Romas apelācijas tiesa, Itālija), kura apstiprināja pirmajā instancē pasludināto spriedumu. Vispirms atzinusi, ka CPI 131. pantā paredzētie rīkojumi atturēties no darbības ir prognozējoši pasākumi, šī tiesa secināja, ka tad, ja šie pasākumi ir kļuvuši galīgi, tie paši par sevi var galīgi aizsargāt prasītāja tiesības. Šajā ziņā minētie pasākumi esot nošķirami no Direktīvas 2004/48 9. pantā paredzētajiem pasākumiem, kuriem raksturīgs mērķis saglabāt faktisko stāvokli, lai pamatnolēmumam varētu būt iedarbība nākotnē. Prognozējošo pasākumu regulējums esot vērsts uz to, lai tiktu ievērots šīs direktīvas 3. pantā atzītais procesuālās ekonomijas princips.
18      M.M. Ristorazione iesniedza kasācijas sūdzību Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa, Itālija), kas ir iesniedzējtiesa. Kasācijas sūdzības pamatojumam uzņēmums izvirzīja divus pamatus, no kuriem pirmais citstarp ir par Direktīvas 2004/48 9. panta un CPI 132. panta pārkāpumu.
M.M. Ristorazione ieskatā 9. pants aptver prognozējošus pasākumus, kā, piemēram, rīkojumus, kuru mērķis ir novērst vai izbeigt pārkāpumus. Turklāt šīs direktīvas 3. pantam neesot pretrunā tas, ka prognozējošie pasākumi var zaudēt spēku.
19      Iesniedzējtiesa, pirmkārt, ir norādījusi, ka, lai gan CPI 132. panta 3. punktā ir paredzēts vispārējs noteikums, atbilstoši kuram pagaidu pasākums zaudē spēku, ja noteiktajā termiņā nav uzsākta tiesvedība lietas izskatīšanai pēc būtības,
šis noteikums atbilstīgi CPI 132. panta 4. punktam tomēr nav piemērojams saskaņā ar Civilprocesa kodeksa 700. pantu veiktiem ārkārtas pasākumiem un citiem pagaidu pasākumiem, kas ļauj prognozēt par lietas būtību pieņemamā nolēmuma sekas, jo tiesvedību lietas izskatīšanai pēc būtības var uzsākt ikviena no pusēm.
20      Minētā tiesa ir uzsvērusi, ka no Direktīvas 2004/48 9. panta 5. punkta izriet, ka pēc atbildētāja pieprasījuma šī panta 1. un
2. punktā minētos pagaidu pasākumus atceļ vai tie vairs nav spēkā, ja prasītājs pieņemamā laika posmā nav uzsācis tiesvedību attiecīgās lietas sakarā.
21      Šī tiesa precizē, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru Direktīvas 2004/48 9. panta 5. punktā minētie pasākumi pieder pie Savienības likumdevēja paredzētajiem juridiskajiem instrumentiem, kas ļauj vispārīgi mazināt risku, ka atbildētājam pagaidu pasākumi var nodarīt kaitējumu, un tādējādi to aizsargāt.
22      Iesniedzējtiesa ir norādījusi, ka Direktīvas 2004/48 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto pasākumu vidū ir arī rīkojums par pagaidu noregulējumu, kurš atbilst CPI 131. panta 1. punktā paredzētajam rīkojumam atturēties no darbības un CPI 131. panta 2. punktā paredzētajam kavējuma naudas maksājumam, kurš ir līdzvērtīgs “[tās summas noteikšanai], kas maksājama par katru vēlāk konstatēto pārkāpumu vai neizpildi un par katru kavējumu attiecīgā pasākuma izpildē”.
23      Otrkārt, iesniedzējtiesa ir paskaidrojusi, ka valsts līmenī nedz no judikatūras, nedz tiesību doktrīnas nav izsecināma nepārprotama atbilde, vai CPI 132. panta 4. punkts atbilst Direktīvas 2004/48 normām.
24      Šādos apstākļos Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas [2004/48] 9. panta 5. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesību normu, kas ietverta [CPI] 132. panta 4. punktā, saskaņā ar kuru [tā] 132. panta 3. punktā ietvertais noteikums par pagaidu pasākuma spēkā neesību, ja obligāta termiņa laikā nav uzsākta tiesvedība lietas izskatīšanai pēc būtības, neattiecas uz ārkārtas pasākumiem, kas veikti saskaņā ar Civilprocesa kodeksa 700. pantu, un uz citiem pagaidu pasākumiem, kas ļauj prognozēt par lietas būtību pieņemamā nolēmuma sekas, kad šādos gadījumos katra no pusēm var uzsākt tiesvedību lietas izskatīšanai pēc būtības?”
Par prejudiciālo jautājumu
25      Ar uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2004/48 9. panta 5. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz piemērot tādu valsts tiesību normu, kas ļauj atstāt
spēkā noteiktus pagaidu pasākumus, kā, piemēram, pagaidu pasākumus, kas ļauj prognozēt par lietas būtību pieņemamā nolēmuma sekas, lai gan prasītājs minētajā 9. panta 5. punktā paredzētajā termiņā nav uzsācis tiesvedību attiecīgās lietas sakarā un atbildētājs ir lūdzis atcelt šos pagaidu pasākumus vai kā citādi izbeigt to iedarbību.
26      Vispirms jāatgādina, ka TRIPS līgums, kas ir Savienības tiesību sistēmas neatņemama sastāvdaļa, Savienībai ir saistošs un līdz ar to ir pārāks par Savienības atvasināto tiesību aktiem, kuri ir jāinterpretē cik vien iespējams atbilstoši minētā līguma noteikumiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 27. februāris, EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2024:172, 70. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
27      Šajā ziņā Direktīvas 2004/48 4. un
5. apsvērumā ir norādīts, ka šī direktīva neietekmē dalībvalstu saistības saskaņā ar
TRIPS līgumu, kurš ir saistošs visām dalībvalstīm un pašai Savienībai. Turklāt minētās direktīvas 9. pants atbilst šī līguma 50. panta formulējumam. No tā izriet, ka šī direktīva ir jāinterpretē cik vien iespējams atbilstoši Savienības starptautiskajām saistībām, kas izriet no minētā līguma.
28      Tāpat saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts, kādā tā iekļaujas, kā arī šo normu ietverošā tiesību akta mērķi un nolūks (skat. spriedumus, 1983. gada 17. novembris, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12. punkts, un 2025. gada 19. jūnijs, CeramTec, C‑17/24, EU:C:2025:455, 33. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
29      Pirmkārt, saskaņā ar Direktīvas 2004/48 9. panta 5. punktu dalībvalstīm
jānodrošina, ka pēc atbildētāja pieprasījuma šī panta 1. un 2. punktā minētos pagaidu pasākumus atceļ vai tie vairs nav spēkā, ja prasītājs pieņemamā laika posmā kompetentajā tiesu iestādē nav uzsācis tiesvedību attiecīgās lietas sakarā šīs iestādes noteiktā termiņā vai, ja šāds termiņš nav noteikts, termiņā, kas nepārsniedz 20 darbdienas vai 31 kalendāro dienu – atkarībā no tā, kurš termiņš ir ilgāks.
30      No Direktīvas 2004/48 9. panta 5. punkta formulējuma izriet, ka runa visupirms ir par šīs direktīvas 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā
paredzētajiem pagaidu pasākumiem. Šo pasākumu mērķis citastarp ir ar rīkojumu par pagaidu noregulējumu novērst iespējamus intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumus, uz pagaidu laiku un attiecīgā gadījumā, ja to paredz valsts tiesību akti,
iekasējot regulāru kavējuma naudu, aizliegt iespējamo tiesību pārkāpumu turpināšanu vai pieļaut
šādas rīcības turpināšanu tikai tad, ja ir sniegta garantija, kas paredzēta kompensācijas nodrošināšanai tiesību īpašniekam.
31      Turpinājumā runa ir par minētās direktīvas 9. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajiem pagaidu pasākumiem, proti, pasākumiem, ar kuriem dots rīkojums arestēt vai nogādāt atpakaļ preces, ar kurām, iespējams, pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, lai novērstu to nokļūšanu vai apriti tirdzniecības tīklā.
32      Visbeidzot, runa ir par šīs direktīvas 9. panta 2. punktā paredzētajiem pagaidu pasākumus, kuru mērķis ir piemērot iespējamā pārkāpēja kustamā un nekustamā īpašuma arestu, tostarp bankas kontu un citu aktīvu bloķēšanu.
33      Tādējādi Direktīvas 2004/48 9. panta 5. punkta formulējums, lasot to kopsakarā ar šī panta 1. un
2. punktu, aptver plašu pagaidu pasākumu spektru un neizslēdz pagaidu pasākumus, kas ļauj prognozēt
par lietas būtību pieņemamā nolēmuma sekas.
34      Otrkārt, no konteksta, kādā iekļaujas Direktīvas 2004/48 9. panta 5. punkts, izriet, ka šīs tiesību normas mērķis ir piešķirt atbildētājam, kuram piemērots pagaidu pasākums, tiesības izbeigt šo pasākumu, ja izrādās, ka prasītājs neturpinās strīdu, noteiktajā termiņā uzsākot tiesvedību attiecīgās lietas sakarā (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2001. gada 13. septembris, Schieving‑Nijstad u.c., C‑89/99, EU:C:2020:438, 42. punkts).
35      Direktīvas 2004/48 9. panta 5. punktā dalībvalstīm nav prasīts paredzēt
automātiski izbeigt attiecīgo pagaidu pasākumu iedarbību tādēļ, ka ir beidzies prasītājam noteiktais termiņš, lai uzsāktu tiesvedību attiecīgās lietas sakarā, jo šajā tiesību normā ir skaidri paredzēts, ka šajā nolūkā ir nepieciešams atbildētāja pieprasījums (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2001. gada 13. septembris, Schieving‑Nijstad u.c., C‑89/99, EU:C:2020:438, 60. punkts).
36      Tāpat šīs direktīvas 9. panta 4. punktā paredzēts, ka, pat ja pagaidu pasākumi ir veikti, nesaņemot atbildētāja atbildi, tos pārskata tikai pēc atbildētāja pieprasījuma.
37      Treškārt, par Direktīvas 2004/48 mērķiem un nolūku jānorāda, ka šīs direktīvas mērķis ir regulēt ar intelektuālā īpašuma tiesībām saistītos aspektus, kas attiecas, pirmām kārtām, uz šo tiesību piemērošanu un, otrām kārtām, uz to apdraudējumu, paredzot efektīvus tiesību aizsardzības līdzekļus, kuru mērķis ir novērst, pārtraukt vai atlīdzināt ikvienu apdraudējumu esošajām intelektuālā īpašuma tiesībām
(spriedums, 2022. gada 28. aprīlis, Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, 39. punkts un tajā minētā judikatūra). Saskaņā ar šīs direktīvas 3. panta 1. punktu pasākumiem, kārtībai un aizsardzības līdzekļiem, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu šo tiesību piemērošanu, citstarp ir jābūt godīgiem un taisnīgiem.
38      Turklāt minētās direktīvas 3. panta 2. punktā uzsvērts, ka
šiem pasākumiem, kārtībai un aizsardzības līdzekļiem jābūt efektīviem, proporcionāliem un preventīviem, un tie
jāpiemēro tā, lai izvairītos no šķēršļu radīšanas likumīgai tirdzniecībai un nodrošinātu, ka tos neizmanto ļaunprātīgi. Tādējādi šī tiesību norma uzliek dalībvalstīm un galu galā valstu tiesām pienākumu sniegt garantijas, ka tostarp Direktīvas 2004/48 9. pantā paredzētie pasākumi un procedūras netiks izmantotas ļaunprātīgi (spriedums, 2022. gada 28. aprīlis, Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
39      Tāpat Direktīvas 2004/48 9. panta 5. punkta mērķis – kā
izriet arī no šīs direktīvas 22. apsvēruma – ir
nodrošināt, lai attiecīgie pagaidu pasākumi nepaliktu spēkā bezgalīgi, nelemjot par lietu pēc būtības. 9. panta 5. punkts, lasot to kopsakarā ar minētās direktīvas 3. pantu,
attiecīgi ir vērsts uz to, lai novērstu pagaidu pasākumu nesamērīgu vai ļaunprātīgu izmantošanu un izvairītos no šķēršļu radīšanas likumīgai tirdzniecībai, garantējot atbildētājam iespēju lūgt tos atcelt, ja prasītājs nav uzsācis tiesvedību lietas izskatīšanai pēc būtības.
40      Tādējādi Direktīvas 2004/48 9. panta 5. punkts, kurā izņēmumi no tajā ietvertā noteikuma nav paredzēti, ir viena no atbildētāja garantijām, kuras Savienības likumdevējs ir uzskatījis par nepieciešamām, lai atsvērtu ātrus un efektīvus pagaidu pasākumus, ko tas paredzējis un kas varētu ietekmēt atbildētāja intereses (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 28. aprīlis, Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, 43.–48. punkts).
41      Noteiktu pagaidu pasākumu atstāšana spēkā, neparedzot prasītājam pienākumu uzsākt tiesvedību lietas izskatīšanai pēc būtības, var radīt situācijas, kad pagaidu pasākums, kas steidzamības tiesvedībā šķiet pamatots, taču vēlāk var izrādīties nepamatots, turpinātu ietekmēt atbildētāju, nepastāvot tiesas pārbaudei par lietas būtību, un, īstenojot pasākumus intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanai, varētu apdraudēt Direktīvas 2004/48 9. panta 5. punkta mērķi, kā arī tās 3. panta 2. punktā paredzēto samērīguma principu.
42      Turklāt procesuālās ekonomijas princips, uz kuru atsaucas iesniedzējtiesa, nevar prevalēt pār skaidri formulētajām Savienības atvasināto tiesību normām, kurās noteikts pienākums ieviest garantijas, kas ļautu aizsargāt tiesības uz aizstāvību, kā noteikts Direktīvas 2004/48 3. un
9. pantā, lasot tos TRIPS līguma 50. panta, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. un 48. panta gaismā.
43      Visbeidzot, Direktīvas 2004/48 2. panta 1. punktu – atbilstoši kuram šī direktīva ir piemērojama, neskarot līdzekļus, kas ir vai var tikt paredzēti
citstarp valstu tiesību aktos, ciktāl šie līdzekļi var būt labvēlīgāki tiesību īpašniekiem
(spriedums, 2022. gada 28. aprīlis, Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, 37. punkts un tajā minētā judikatūra), – nevar interpretēt tādējādi, ka tas ļauj atstāt spēkā dažus pagaidu pasākumus, neparedzot prasītājam, kurš atsaucas uz intelektuālā īpašuma tiesībām, pienākumu uzsākt tiesvedību lietas izskatīšanai pēc būtības. Pat ja valsts tiesību norma, kurā paredzēta šāda pasākuma atstāšana spēkā, varētu būt labvēlīgāka intelektuālā īpašuma tiesību īpašniekiem, Savienības likumdevējs minētās direktīvas
3. un
9. pantā ir noteicis pagaidu pasākumu piemērošanas nosacījumus atbilstoši TRIPS līguma 50. pantam, vienlaikus nodrošinot līdzsvaru starp intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieka tiesībām un tiesībām uz aizstāvību saskaņā ar Pamattiesību hartas 47. un 48. pantu. Tādēļ šādi piemērošanas nosacījumi neietilpst dalībvalstu procesuālajā autonomijā.
44      Ceturtkārt, iesniedzējtiesa ir norādījusi, ka tiesību doktrīnā daļēji ir pausts viedoklis, ka CPI 132. panta 4. punktā paredzētie prognozējošie pasākumi nav Direktīvas 2004/48 9. panta 5. punktā paredzēto pagaidu pasākumu sastāvdaļa. Atšķirībā no pagaidu pasākumiem šaurā nozīmē šie pasākumi tiekot uzskatīti par tādiem, kas –
tāpat kā galīgais nolēmums – ir vērsti uz intelektuālā īpašuma tiesību aizsardzību. Tā kā ar šiem pasākumiem tiek prognozēts, kāds būs pēc būtības pieņemamais nolēmums, tie esot uzskatāmi par nestandarta pagaidu pasākumiem.
45      Šajā ziņā valsts tiesai ir jānosaka, vai pamatlietā veiktie prognozējošie pasākumi ir pagaidu pasākumi Direktīvas 2004/48 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
46      Tomēr, pirmām kārtām, var norādīt, ka nav strīda par to, ka gan prasītājs, gan atbildētājs var uzsākt tiesvedību lietas izskatīšanai pēc būtības, tādēļ nešķiet, ka likumdevējs šādus prognozējošus pasākumus būtu uzskatījis par juridiski galīgiem, jo likumdevējs pats tos ir kvalificējis kā pagaidu pasākumus (pēc analoģijas skat. spriedumu, 1998. gada 16. jūnijs, Hermès, C‑53/96, EU:C:1998:292, 38. punkts).
47      Otrām kārtām, jāatgādina, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka “iespējamā pušu griba atzīt pagaidu noregulējuma tiesvedībā pasludināto spriedumu
par “galīgu” to strīda risinājumu nevar mainīt pasākuma, kas kvalificēts kā “pagaidu” pasākums [TRIPS] līguma 50. panta izpratnē, juridisko raksturu” (spriedums, 1998. gada 16. jūnijs, Hermès, C‑53/96, EU:C:1998:292, 44. punkts).
48      Ņemot vērā visus šos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2004/48 9. panta 5. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz piemērot tādu valsts tiesību normu, kas ļauj atstāt spēkā
dažus pagaidu pasākumus, kā, piemēram, pagaidu pasākumus, kas ļauj prognozēt par lietas būtību pieņemamā nolēmuma sekas, lai gan prasītājs 9. panta 5. punktā paredzētajā termiņā nav uzsācis tiesvedību attiecīgās lietas sakarā un atbildētājs ir lūdzis atcelt šos pagaidu pasākumus vai kā citādi izbeigt to iedarbību.
Par tiesāšanās izdevumiem
49      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu 9. panta 5. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tas liedz piemērot tādu valsts tiesību normu, kas ļauj atstāt spēkā dažus pagaidu pasākumus, kā, piemēram, pagaidu pasākumus, kas ļauj prognozēt par lietas būtību pieņemamā nolēmuma sekas, lai gan prasītājs 9. panta 5. punktā paredzētajā termiņā nav uzsācis tiesvedību attiecīgās lietas sakarā un atbildētājs ir lūdzis atcelt šos pagaidu pasākumus vai kā citādi izbeigt to iedarbību.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – itāļu.