PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
2004. gada 13. decembrī
Lieta T‑251/02
E
pret
Eiropas Kopienu Komisija
Ierēdņi – Atalgojums – Ekspatriācijas pabalsts – Dienas nauda – Iekārtošanās pabalsts – Ceļa izdevumu atlīdzināšana saistībā ar stāšanos amatā un pārcelšanās izdevumu atlīdzināšana – Amatā iecelšanas vieta – Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4., 5., 7., 9. un 10. pants – Prasība atcelt tiesību aktu – Prasība par zaudējumu atlīdzību
Pilns teksts franču valodā II - 0000
Priekšmets:         Prasības priekšmets ir, pirmkārt, atcelt iecēlējinstitūcijas 2001. gada 29. augusta lēmumu, ar ko nosaka prasītāja izcelsmes
vietu un amatā iecelšanas vietu Briselē un noraida prasītāja ekspatriācijas pabalstu, iekārtošanās pabalstu, dienas naudu,
kā arī ceļa izdevumu un pārcelšanās izdevumu atlīdzināšanu saistībā ar prasītāja stāšanos amatā, un, otrkārt, par lūgumu izmaksāt
kavējuma procentus un kompensāciju.
Nolēmums:         Prasību noraidīt. Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.
Kopsavilkums
1.     Ierēdņi – Atalgojums – Ekspatriācijas pabalsts – Piešķiršanas nosacījumi – Pastāvīgās dzīvesvietas un galvenās profesionālās
darbības neesamība pārskata periodā dienesta dalībvalstī – Jēdziens
(Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkts)
2.     Ierēdņi – Atalgojums – Izdevumu atlīdzinājuma un pabalstu piešķiršana, kas paredzēti Civildienesta noteikumu VII pielikumā
– Kompetentās iestādes kompetence – Tiesas kontroles ietvari
(Civildienetsa noteikumu VII pielikuma 4., 5., 7., 9. un 10. pants)
3.     Ierēdņi – Atalgojums – Ekspatriācijas pabalsts – Piešķiršanas nosacījumi – Atšķirība starp situāciju, kad dienests tiek pildīts
dalībvalsts vai starptautiskas organizācijas labā, un situāciju, kad dienests tiek pildīts saistībā ar nosūtīšanu no privātas
iestādes – Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums – Neesamība
1.     Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ierēdņa pastāvīgā dzīvesvieta pirms
stāšanās amatā ir noteicošais kritērijs, lai piešķirtu ekspatriācijas pabalstu.
2.     Pastāvīgā dzīvesvieta ir vieta, kuru ieinteresētā persona, lai iegūtu stabilitāti, ir izvēlējusies kā pastāvīgu vai ierastu
savu interešu centru, turklāt pastāvīgās dzīvesvietas noteikšanā ir jāņem vērā visi šajā sakarā būtiskie apstākļi.
Jebkāda interpretācija, kas liedz saņemt ekspatriācijas pabalstu ierēdnim, kurš savā nākošajā dienesta valstī tikai daļēji
no pārskata perioda uzturas savā pastāvīgajā dzīvesvietā vai pilda savu galveno profesionālo darbību, noliegtu šāda pabalsta
esamības pamatu, proti, lai kompensētu izdevumus un trūkumus, kas jo īpaši rodas, pastāvīgi pildot dienesta pienākumus valstī,
ar kuru ierēdnis pirms stāšanās amatā nav nodibinājis ilgstošu saikni.
(skat. 53., 54. un 70. punktu)
Atsauces: Tiesa, 1994. gada 15. septembris, C‑452/93 P Magdalena Fernández/Komisija, Recueil, I‑4295. lpp., 22. punkts; Pirmās instances tiesa, 1992. gada 8. aprīlis, T‑18/91 Costacurta Gelabert/Komisija, Recueil, II‑1655. lpp., 42. punkts, un lietā citētā judikatūra; Pirmās instances tiesa, 1995. gada 14. decembris, T‑72/94 Diamantaras/Komisija, Recueil FP, I‑A‑285. un II‑865. lpp., 48. punkts; Pirmās instances tiesa, 1999. gada 28. septembris, T‑28/98 J/Komisija, Recueil FP, I‑A‑185. un II‑973. lpp., 32. punkts.
3.     Civildienesta noteikumu VII pielikuma noteikumi nedod kompetentajai iestādei nekādu diskrecionāro varu, lai piešķirtu vai
nepiešķirtu tajos paredzētos izdevumu atlīdzinājumus vai pabalstus, bet gan nodod tai saistītu kompetenci, kā tas izriet no
iepriekš minēto noteikumu imperatīvās redakcijas, saskaņā ar kuru iestādei ir jāpiešķir attiecīgais atlīdzinājums vai pabalsts,
ja tā atzīst, ka ir izpildīti attiecīgajos noteikumos paredzētie nosacījumi. No tā izriet, ka, pārbaudot kompetentās iestādes
izvērtētos faktus un šo faktu kvalifikāciju, lai atbildētu uz jautājumu, vai ir izpildīti šo atlīdzinājumu un pabalstu piešķiršanas
nosacījumi, Kopienu tiesa veic pilnīgu tiesas kontroli.
(skat. 118. punktu)
Atsauce: Pirmās instances tiesa, 2003. gada 21. oktobris, T‑302/01 Birkhoff/Komisija, Recueil FP, I‑A‑245. un II‑1185. lpp., 38. punkts.
4.     Tā kā nosacījumu noteikšana, lai piešķirtu tiesības uz ekspatriācijas pabalstu, ir saistīta ar Kopienu iestāžu diskrecionāro
varu, diskriminācijas aizlieguma vai vienlīdzīgas attieksmes princips tiktu pārkāpts tikai tad, ja VII pielikuma 4. panta
1. punkta a) apakšpunkts ietvertu diferencēšanu, kas ir patvaļīga vai acīmredzami neatbilstīga attiecībā pret tās mērķi, kas
ir kompensēt izdevumus un trūkumus, kuri jo īpaši rodas, pastāvīgi pildot dienesta pienākumus valstī, ar kuru ierēdnis pirms
stāšanās amatā nav nodibinājis ilgstošu saikni.
5.     Runājot par šo mērķi, diferencēšana starp situāciju, kas rodas, pildot dienesta pienākumus dalībvalsts vai starptautiskas
organizācijas labā, no vienas puses, un situāciju, kas rodas, norīkotam darbiniekam pildot dienestu privātas iestādes labā,
no otras puses, nav uzskatāma par patvaļīgu vai acīmredzami neatbilstīgu. VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā
paredzētais izņēmums par labu ierēdņiem, kas pārskata periodā ir dzīvojuši dienesta valstī, vienlaicīgi būdami citas valsts
vai starptautiskas organizācijas dienestā, ir pamatojams tieši ar to, ka šādos apstākļos nevar uzskatīt, ka ierēdnis ir nodibinājis
ilgstošu saikni ar dienesta valsti. Apstāklis, ka VII pielikuma 4. panta kategoriju piemērošana var radīt marginālas situācijas,
kurās ierēdņiem tiek liegts saņemt ekspatriācijas pabalstu, ja tie atrodas situācijā, kas ir tuvu šajā pantā paredzētajām
situācijām, tomēr neļauj šī panta noteikumos saskatīt patvaļīgu diferencēšanu. Tādējādi likumdevēja izvēle ierobežot ilgstošas
saiknes neesamības prezumpciju tikai tajās situācijās, kas rodas, pildot dienesta pienākumus citas valsts vai starptautiskas
organizācijas labā, nav uzskatāma par šādu diferencēšanu.
(skat. 124.–126. punktu)
Atsauces: Tiesa, 1981. gada 15. janvāris, 1322/79 Vutera/Komisija, Recueil, 127. lpp., 8. un 9. punkts; iepriekš minētais spriedums lietā Diamantaras/Komisija, 48. punkts; Pirmās instances tiesa, 1998. gada 30. septembris, T‑164/97 Busacca u.c./Revīzijas palāta, Recueil FP, I‑A‑565. un II‑1699. lpp., 48. un 49. punkts; iepriekš minētais spriedums lietā J/Komisija, 32. punkts; Pirmās instances tiesa, 2003. gada 8. janvāris, T‑94/01, T‑152/01 un T‑286/01 Hirsch u.c./ECB, Recueil FP, I‑A‑1. un II‑27. lpp., 51. punkts.