62002CC0417_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievads
1. Šī prāva par valsts pienākumu neizpildi attiecas uz Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīvas 85/384/EEK par arhitektu diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu, tostarp par pasākumiem, kas palīdz sekmīgi īstenot tiesības veikt uzņēmējdarbību un brīvību sniegt pakalpojumus(2) (turpmāk tekstā – "Arhitektu direktīva"), transponēšanu un piemērošanu Grieķijā.
2. Pēc tam, kad tā replikā atkāpās no viena no prasības pamatiem, Komisija tagad prasa:
a) atzīt, ka Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīva 85/384/EEK par arhitektu diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu, tostarp par pasākumiem, kas palīdz sekmīgi īstenot tiesības veikt uzņēmējdarbību un brīvību sniegt pakalpojumus,
– pieņemot un atstājot spēkā prezidenta dekrēta Nr. 107/93 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu;
– atzīstot, ka Techniko Epimelitirio Elladas
(Grieķijas Tehniskā kamera, turpmāk tekstā – "Tehniskā kamera"), kurā obligāti jāreģistrējas, lai Grieķijā varētu praktizēt arhitekta profesiju, sistemātiski atsakās reģistrēt Kopienas pilsoņus, kuru diplomi nav izsniegti Grieķijā un kas būtu jāatzīst saskaņā ar Direktīvu 85/384/EEK;
b) piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
3. Savā atbildē uz repliku Grieķijas Republika lūdz prasību noraidīt.
II – Par pirmo prasības pamatu: prezidenta dekrēta 107/93 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts
4. Šis prasības pamats attiecas uz Grieķijas tiesību normām par fakta konstatēšanu, vai arhitektam, kurš vēlas sākt profesionālo darbību Grieķijā, ir Arhitektu direktīvai atbilstoša izglītība.
A – Atbilstošās tiesību normas
5. Arhitektu direktīvas 2. pants paredz, ka dalībvalstis atzīst kvalifikāciju apliecinošus dokumentus, kas iegūti par izglītību, kas atbilst 3. pantā noteiktajām prasībām. Saskaņā ar 7. panta 1. punktu dalībvalsts, kuras teritorijā ir piešķirts kvalifikāciju apliecinošs dokuments, paziņo par šo minētajām prasībām atbilstošo dokumentu Komisijai, kas to parasti saskaņā ar 7. panta 2. punktu publicē "Oficiālajā Vēstnesī". Visbeidzot, 8. un 9. pants reglamentē procesu, kā atrisināmas domstarpības par kvalifikāciju apliecinošu dokumentu kvalitāti.
6. Grieķijā prezidenta dekrēta 107/93 3. panta 1. punkts līdz 2002. gada 17. oktobrim paredzēja, ka arhitektiem no citām dalībvalstīm, kas vēlas veikt profesionālo darbību, ir jāuzrāda dalībvalsts, kas izdevusi dokumentu, izsniegts dokuments par to, ka viņu kvalifikāciju apliecinošie dokumenti atbilst Arhitektu direktīvas prasībām.
7. Pa šo laiku minētā norma ir grozīta ar 2002. gada 17. oktobra dekrētu 272/2002. Kopš šī datuma Grieķijas prezidenta dekrēta 107/93 13. panta pielikumos ir ietverti citu dalībvalstu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu, kas atbilst Arhitektu direktīvas prasībām, saraksti. Ja arhitektiem, kas vēlas uzsākt profesionālo darbību Grieķijā, ir kāds no šiem kvalifikāciju apliecinošiem dokumentiem, tad saskaņā ar prezidenta dekrēta 107/93 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu atzīšanai nav jāiesniedz citi dokumenti par to, ka tie atbilst Arhitektu direktīvas prasībām. Tikai tad, ja arhitekts norāda uz citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu, viņam ir jāiesniedz arī dalībvalsts izsniegts dokuments, kas apliecina, ka šis kvalifikāciju apliecinošais dokuments atbilst Arhitektu direktīvas prasībām.
8. Tieši pirms 2004. gada 4. marta mutvārdu procesa Grieķijas valdība beidzot paziņoja par vēl vienu šīs normas grozījumu. Saskaņā ar to turpmāk iesnieguma iesniedzējs var atsaukties arī tieši uz Komisijas izglītības dokumentu sarakstu, kas atbilst direktīvām, šajos gadījumos neiesniedzot apliecinošu dokumentu.
B – Pirmstiesas process un lietas dalībnieku argumenti
9. Pirmstiesas procesā Komisija pauda uzskatu, ka dokumentu pieprasīšana par kvalifikāciju apliecinošu dokumentu atbilstību, ja tie nav atzīstami, pamatojoties uz iegūtajām tiesībām (šķiet, ka ar to ir domāts Arhitektu direktīvas 11. pants, kas paredz dokumentus par iegūtajām tiesībām), nav samērīga. Prasības pieteikumā tā uzsver, ka Grieķijas saraksts neietver visus kvalifikāciju apliecinošos dokumentus, kas ir minēti sarakstā, ko Komisija publicē saskaņā ar Arhitektu direktīvas 6. – 9. pantu. Komisija replikā norāda, ka abi papildinājumi Komisijas sarakstā, kas veikti pēc prezidenta dekrēta 272/2002 pieņemšanas, vēl nav iekļauti Grieķijas sarakstā. Tā uzskata, ka ar Arhitektu direktīvu nav saderīga prasība, iesniedzot kvalifikāciju apliecinošus dokumentus, kuri nav ietverti Grieķijas sarakstā, vienmēr iesniegt dokumentus, kas apliecina atbilstību direktīvai. Gadījumā, ja ir šaubas par kvalifikāciju apliecinoša dokumenta kvalitāti, ir jāpiemēro Arhitektu direktīvas 8. un 9. pantā paredzētā procedūra. Arhitektu direktīvas 27. pants paredz, ka tikai tad, ja ir pamatotas šaubas par dokumenta autentiskumu, uzņēmēja valsts var pieprasīt apliecinājumu par šo dokumentu.
10. Mutvārdu procesā Komisija paskaidroja, ka pēc pēdējiem grozījumiem Grieķijas tiesībās attiecībā uz minēto prasības pamatu tai vairs nav nekādu iebildumu. Tomēr vēl nebija iespējams lemt par atteikšanos no šī prasības pamata.
11. Grieķijas valdība paskaidro, ka izdevējas valsts apliecinājums tiek prasīts, lai kompetentajām iestādēm atvieglotu pārbaudīt, vai attiecīgais dokuments ir kvalifikāciju apliecinošs dokuments Arhitektu direktīvas izpratnē. Tas ir nepieciešams, kamēr attiecīgais kvalifikāciju apliecinošais dokuments nav iekļauts Grieķijas atzīto kvalifikāciju apliecinošo dokumentu sarakstā. Tā atsaucas uz Arhitektu direktīvas preambulas 15. apsvērumu, saskaņā ar kuru dalībvalstu valdības, lai atvieglotu šīs direktīvas piemērošanu, var paredzēt, ka personai, kas atbilst šajā direktīvā noteiktajiem mācību nosacījumiem, papildus kvalifikāciju apliecinošajam dokumentam jāuzrāda valsts, kuras pilsonis persona ir vai no kuras tā nāk, kompetento iestāžu izsniegts dokuments, kas apliecina, ka minētie kvalifikāciju apliecinošie dokumenti ir šīs direktīvas priekšmets.
C – Par šī prasības pamata pieņemamību
12. Šis prasības pamats saskaņā ar prasības pieteikumu un repliku uz prasību ir jāsaprot tā, ka tas ir vērsts pret prezidenta dekrēta 107/93 ar grozījumiem, kas izdarīti ar prezidenta dekrētu 272/2002, 3. panta 1. punktu. Tā kā Komisija mutvārdu procesā neatteicās no šī prasības pamata, nav nozīmes tam, ka tā apgalvoja, ka, pamatojoties uz jaunākajiem šīs normas grozījumiem, tai vairs neesot nekādu iebildumu.
13. Šis prasības pamats tomēr var būt nepieņemams, jo prezidenta dekrēta 107/93 ar grozījumiem, kas izdarīti ar prezidenta dekrētu 272/2002, 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts nebija brīdinājuma un argumentētā atzinuma priekšmets.
14. Saskaņā ar pastāvīgo tiesu praksi pirmstiesas procesā attiecīgajai dalībvalstij ir jādod iespēja izpildīt savus pienākumus saskaņā ar Kopienu tiesībām un efektīvi aizstāvēties pret Komisijas prasījumiem. No tā izriet, ka saskaņā ar EKL 226. pantu prasības priekšmets tiek ierobežots šajā normā paredzētajā pirmstiesas procesā. Tādējādi prasība ir jābalsta uz tiem pašiem pamatiem un apgalvojumiem, uz kuriem ir balstīts argumentētais atzinums. Tātad prasījums, kas nav izvirzīts atzinumā, nav pieļaujams procesā Tiesā.(3)
15. Pirmais prasības pamats šādā formā argumentētajā atzinumā nebija izvirzīts, jo prezidenta dekrēta 107/93 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts prezidenta dekrēta 272/2002 redakcijā vairs neprasa apliecinājumu visos gadījumos, bet gan tikai tad, ja kvalifikāciju apliecinošais dokuments nav norādīts Grieķijas atzīto izglītības dokumentu sarakstā. Līdz ar to iespējamā pārkāpuma smagums ir noteikti mazāks nekā argumentētā atzinuma sniegšanas laikā.
16. Tāpat arī no tā neizriet, ka šis prasības pamats nebūtu pieņemams. Proti, Tiesa ir tiktāl relativizējusi noteikumus par strīdus priekšmeta noteikšanu pirmstiesas procesā, ka visos gadījumos netiek prasīta pilnīga saskaņa starp valsts tiesību normām, kas minētas argumentētajā atzinumā, un tām normām, kas norādītas prasības pieteikumā. Ja starp šīm abām procesa stadijām tiek izdarīts grozījums likumā, pietiek ar to, ka kārtība, kas ieviesta ar tiesību normu, kura pirmstiesas procesā tika apstrīdēta, ir kopumā saglabāta ar jaunajiem pasākumiem, ko dalībvalsts ir veikusi pēc argumentētā atzinuma pieņemšanas un kas ir apstrīdēti ar prasību.(4)
17. Vismaz argumentētais atzinums jau ietvēra Komisijas pārmetumu attiecībā uz prezidenta dekrēta 107/93 3. panta 1. punkta c) apakšpunktā prezidenta dekrēta 272/2002 redakcijā prasīto izdevējas dalībvalsts apliecinājumu par to, ka kvalifikāciju apliecinošais dokuments atbilst Arhitektūras direktīvai. Līdz ar to šajā sakarā ir pieļaujams arī šis prasības pamats.
D – Par šī prasības pamata pamatotību
18. Komisijas pārmetumu var saprast tādējādi, ka dokuments, kas apliecina kvalifikāciju apliecinoša dokumenta atbilstību Arhitektu direktīvai, jebkurā gadījumā vairs nav vajadzīgs, ja šis kvalifikāciju apliecinošais dokuments ir minēts Komisijas paziņojumā par atzītajiem dokumentiem, un līdz ar to prasība to iesniegt nav samērīga.
19. Šāds dalībvalstu pienākums nepārprotami neizriet no Arhitektu direktīvas. Tieši otrādi, no 11. un 27. panta, kas paredz iegūto tiesību apliecinājumus un pamatotu šaubu par dokumenta autentiskumu gadījumus, var secināt, ka citus apliecinājumus nevar prasīt. Tomēr tam pretējs ir preambulas 15. apsvērums, kas pieļauj apliecinājumus par to, ka dokuments faktiski atbilst direktīvai. Līdz ar to Arhitektu direktīvas teksts šajā jautājumā ir pārprotams.
20. Tomēr visas prasības, kas sarežģī pieteikumu par kvalifikāciju apliecinoša dokumenta atzīšanu, vienlaikus ierobežo uzņēmējdarbības brīvību, kas paredzēta EKL 43. pantā. Šī pamatbrīvība ir jāņem vērā, interpretējot Arhitektu direktīvu. Ierobežojumiem ir jābūt balstītiem uz vispārējām interesēm.(5)
21. Papildu formalitāte sagādāt izsniedzējas valsts apliecinājumu, sarežģī pieteikšanos kvalifikāciju apliecinoša dokumenta atzīšanai. Tomēr uzņēmējas valsts iespēja konstatēt, vai iesniegtais kvalifikāciju apliecinošais dokuments atbilst Arhitektu direktīvas prasībām, principā ir aizsargājama interese. Tomēr nav jāiesniedz izdevējas valsts individuāls apliecinājums, ja kvalifikāciju apliecinošais dokuments ir minēts Komisijas atzīto dokumentu sarakstā. Tā kā Grieķijā ar kvalifikāciju apliecinošu dokumentu atzīšanu nodarbojas tikai viena iestāde – Tehniskā kamera – tad var prasīt, lai šī iestāde ņem vērā "Oficiālajā Vēstnesī" publicēto Komisijas sarakstu un izmanto to, atzīstot kvalifikāciju apliecinošus dokumentus. Norāde uz Grieķijas sarakstu jebkurā gadījumā nav pietiekama, jo to pat teorētiski nevar atjaunināt vienlaicīgi ar Komisijas sarakstu un, kā Komisija pamatoti uzsver, arī praksē to nekad neatjaunina īsā laikā.
22. Līdz ar to prezidenta dekrēta 107/93 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts prezidenta dekrēta 272/2002 redakcijā nebija saderīgs ar Arhitektu direktīvu saistībā ar EKL 43. pantu, prasot pievienot kvalifikāciju apliecinošiem dokumentiem, kas Komisijas sarakstā ir uzskaitīti kā atzīstami dokumenti, izdevējas dalībvalsts apliecinājumu par to, ka šis kvalifikāciju apliecinošais dokuments atbilst Arhitektu direktīvas prasībām. Līdz ar to pirmais prasības pamats ir pamatots.
III – Par otro prasības pamatu: Grieķijas Tehniskās kameras prakse
A – Pirmstiesas process un lietas dalībnieku argumenti
23. Otro prasības pamatu procesā sakarā ar valsts pienākumu neizpildi Komisija iekļāva ar 1999. gada 9. jūlija papildu brīdinājuma vēstuli. Tā pārmet Grieķijai, ka Tehniskā kamera(6) sistemātiski atteica reģistrēt citu valstu kvalifikāciju apliecinošus dokumentus, kas, pamatojoties uz Arhitektu direktīvu, bija jāatzīst. Turklāt tā jo īpaši norādīja uz trim gadījumiem, kuros pieteikuma iesniedzēji vairāk nekā gadu nesekmīgi bija pūlējušies panākt atzīšanu. 2000. gada 24. februāra argumentētajā atzinumā tā turpināja uzturēt šo pārmetumu.
24. Kā vēl vienu pierādījumu šim pārmetumam Komisija kopā ar prasību iesniedza Grieķijas dabas aizsardzības un reģionālās attīstības ministra 2001. gada 16. jūlija vēstuli, kurā viņš lūdz paātrināt arhitektu, kas prasījuši atzīšanu, reģistrācijas procesu.
25. Grieķijas valdība uz šo pārmetumu reaģēja vispirms atbildē uz argumentēto atzinumu, kas ir datēta ar 2000. gada 8. maiju. Tā nosauca četru personu vārdus, kas jau ir reģistrētas. Komisijas tieši nosauktie gadījumi netika aplūkoti.
26. 2003. gada 23. janvāra iebildumu rakstā tā apgalvoja, ka līdz šim ir iesniegti 37 pieteikumi un Tehniskā kamera ir reģistrējusi jau deviņus arhitektus. Septiņi citi arhitekti ir aicināti reģistrēties, bet divi no šiem arhitektiem vairs neizrādot interesi reģistrēties. 2003. gada 19. maija atbildē uz repliku Grieķijas valdība paziņoja, ka drīz ti ks pabeigta piecu citu arhitektu reģistrācija.
27. No 21 atlikušā pieteikuma iesniedzēja četri vispār neesot iesnieguši dokumentus un 17 esot iesnieguši nepilnīgus pieteikumus. Visi tikuši lūgti papildināt pieteikumus. Līdz atbildes uz repliku sagatavošanas beigām tikai desmit no šiem pieteikumu iesniedzējiem ir papildinājuši savus pieteikumus.
28. Tālākai lietas būtības noskaidrošanai Tiesa lūdza Grieķijas valdību attiecībā uz visiem pieteikuma iesniedzējiem norādīt,
– kad viņi ir iesnieguši reģistrācijas pieteikumus,
– kad Tehniskā kamera ir viņus reģistrējusi un
– vajadzības gadījumā – kad Tehniskā kamera ir lūgusi pieteikuma iesniedzēju papildināt pieteikumu.
29. Šajā sakarā Grieķijas valdība 2004. gada 21. janvārī paziņoja, ka līdz šim laikam Tehniskajā kamerā ir iesniegts 41 pieteikums un Tehniskā kamera ir reģistrējusi deviņus arhitektus. Grieķijas valdība nenosauca šo deviņu pieteikumu iesniegšanas datumus.
30. Divi pieteikumu iesniedzēji bija atteikušies no nodoma reģistrēties. Arī attiecībā uz viņiem netika dotas tuvākas ziņas.
31. 14 arhitekti papildināja pieteikumus un tika reģistrēti ar 2004. gada 8. janvāra lēmumu. Pieteikumi ir datēti no 1988. gada līdz 2002. gadam(7) . Grieķijas valdība nenorādīja, vai un kad pieteikuma iesniedzēji tika aicināti papildināt pieteikumus.
32. Vēl divpadsmit pieteikumu iesniedzēji 2002. gada 30. decembrī tika aicināti papildināt pieteikumus, bet to vēl nav izdarījuši. Runa ir par pieteikumiem, kas iesniegti no 1992. gada līdz 2002. gadam(8) .
33. Visbeidzot, viena pieteikuma iesniedzēja 2003. gada 22. maijā un vēl trīs pieteikumu iesniedzēji 2003. gada 7. oktobrī nebija iesnieguši dokumentus.
34. Mutvārdu procesā Grieķijas valdība apgalvoja, ka visi pieteikumu iesniedzēji, kuru pieteikumi bija nepilnīgi, 2002. gada 30. decembrī pirmo reizi tika aicināti iesniegt dokumentus, kas ir nepieciešami saskaņā ar prezidenta dekrētu 107/93 prezidenta dekrēta 272/2002 redakcijā. Šīs vēstules bija standartvēstules, kas atbilst likuma prasībām. Bet netika norādīts, kādi dokumenti katrā konkrētajā gadījumā vēl ir nepieciešami. Pirms 2002. gada 30. decembra gan notika telefonsarunas ar pieteikumu iesniedzējiem, taču pēc tām netika iesniegti dokumenti.
35. Turklāt Grieķijas valdība uzskata, ka risku, kas saistīti ar zemestrīcēm Grieķijā, dēļ ir rūpīgi jāpārbauda reģistrācijas pieteikumi.
B – Secinājumi
36. Vispirms ir jāatgādina, ka Komisijas pārmetums, pamatojoties uz esošo stāvokli, ir jāpamato pēc termiņa beigām, ko tā noteica argumentētajā atzinumā, proti, pēc 2000. gada 24. aprīļa.(9)
37. Komisija pārmet Grieķijai, ka Tehniskā kamera sistemātiski noraida atzītu arhitektu reģistrāciju. Komisija vis nedomā atzīšanas noraidīšanu pēc būtības, bet gan, kā izriet no prasības pieteikuma, to, ka Tehniskā kamera lielākajā daļā gadījumu atzīšanas pieteikumus nepamatoti noraida vai vispār uz tiem neatbild. Papildu brīdinājuma vēstule vai argumentētais atzinums tieši nesatur šo precizējumu, taču, interpretējot Komisijas pārmetumu atbilstoši faktiskajai situācijai, pārmetums būtu jāsaprot arī šādā veidā.
38. Tas, vai šis pārmetums ir pamatots, ir jāpārbauda, pamatojoties uz Arhitektu direktīvas 20. panta 1. punktu. Saskaņā ar to process tiesību piešķiršanai attiecīgajai personai uzsākt darbību arhitektūras jomā ir jāpabeidz pēc iespējas īsākā laikā un ne vēlāk kā trīs mēnešus pēc visu ar šo personu saistīto dokumentu iesniegšanas.
39. No Grieķijas valdības atbildes uz Tiesas pieprasījumu izriet, ka 2000. gada 24. aprīlī process par vismaz 16 pieteikumiem, t.i., par vismaz 80 % no visiem saņemtajiem pieteikumiem, bija uzsākts pirms vairāk nekā trim mēnešiem.
40. Saskaņā ar Grieķijas valdības atbildi tomēr nevar izslēgt to, ka šie pieteikumi sākotnēji bija nepilnīgi. Tātad ir jāatzīst, ka trīs mēnešu termiņš atzīšanai sākas tikai tad, kad ir iesniegts pilnīgs pieteikums. Tā kā nav zināms, vai šie pieteikumi bija pilnīgi un kad tie, iespējams, tika papildināti, tad nevar atzīt, ka trīs mēnešu termiņš tika pārkāpts.
41. Tomēr kompetentajām iestādēm jau pirms nepilnīga pieteikuma papildināšanas ir pienākums veikt atzīšanas procesu īsā laikā. Tas izriet no Arhitektu direktīvas 20. panta 1. punkta teksta, kas tādējādi īsteno labas pārvaldības principu(10) . No tā ir jāsecina, ka pieteikuma nepilnīgums ir jākonstatē un par to jāpaziņo pieteikuma iesniedzējam nekavējoties. Šis procedūras posms nekādā gadījumā nedrīkst būt ilgāks par pilnīga pieteikuma pārbaudi. Tāpēc Tehniskajai kamerai vēlākais trīs mēnešu laikā pēc pieteikuma saņemšanas ir jāreģistrē pieteikuma iesniedzējs vai arī viņam jāpaziņo, kādi dokumenti vēl jāpievieno pieteikumam(11) .
42. Kā Grieķijas valdība atzina mutvārdu procesā, Tehniskā kamera līdz 2002. gada 30. decembrim vismaz rakstiski nepieprasīja papildināt pieteikumus. Tādējādi šāda prakse tai bija arī šeit minētajā laikposmā, proti, beidzoties termiņam, ko Komisija bija noteikusi argumentētajā atzinumā – 2000. gada 24. aprīlī. Grieķijas valdība nevar atspēkot šo pārmetumu, atsaucoties uz telefonsarunām, jo tā nav tās iesniegusi materializētā formā, ne arī iesniegusi pierādījumus par tām.
43. Visbeidzot, Grieķijas valdības norāde uz zemestrīču draudiem Grieķijā nevar attaisnot tās atkāpšanos no nepārprotamiem Arhitektūras direktīvas noteikumiem. Ja šajā sakarā Grieķijā pastāv īpašas problēmas, ko Arhitektu direktīva nav pietiekami ņēmusi vērā, Grieķijas valdībai bija jācenšas panākt, lai tiktu grozīta direktīva. Starp citu, Grieķijas valdība šajā procesā nav minējusi šādas problēmas.
44. Līdz ar to ir jāatzīst, ka Grieķija nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Arhitektu direktīvas 20. panta 1. punkts, jo Tehniskā kamera arhitektu atzīšanas procesu lielākajā daļā gadījumu nav veikusi īsākajā laikā.
IV – Tiesāšanās izdevumi
45. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kam spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Ja viens no lietas dalībniekiem atsauc prasību vai iesniegumu, tam atbilstoši Reglamenta 69. panta 5. punktam piespriež atlīdzināt izdevumus, ja pretējā puse to prasa apsvērumos par atsaukšanu. Tomēr izdevumus piespriež pretējai pusei, ja to prasa lietas dalībnieks, kas paziņo par atsaukšanu, un ja tas ir pamatojams ar pretējās puses rīcību.
46. Komisija ir prasījusi atlīdzināt izdevumus, un tās prasība ir pilnībā apmierināma. Tomēr tā replikā ir atsaukusi trešo prasības pamatu, kaut arī Grieķija nebija centusies atspēkot pārmetumus. Līdz ar to, ņemot vērā Grieķijas rīcību, nav iemesla izvirzīt un pēc tam atsaukt šo prasības pamatu, ne arī piespriest Grieķijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Tādējādi atbildētājai ir jāpiespriež atlīdzināt Komisijai divas trešdaļas no tiesāšanās izdevumiem, kas radušies replikas iesniegšanas dēļ, kā arī visus tos izdevumus, kas radušies pēc replikas iesniegšanas.
47. Grieķijas valdība gan iebildumu rakstā ir prasījusi atlīdzināt izdevumus, tomēr atbildē uz repliku nav to uzturējusi ne tieši, ne arī norādot uz iepriekšējiem pieteikumiem. Tāpēc Grieķija visus savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
V – Secinājumi
48. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, nospriest šādi:
1.
Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīva 85/384/EEK par arhitektu diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu, tostarp par pasākumiem, kas palīdz sekmīgi īstenot tiesības veikt uzņēmējdarbību un brīvību sniegt pakalpojumus, saistībā ar EKL 43. pantu,
– pieņemot un atstājot spēkā prezidenta dekrēta 107/93 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu prezidenta dekrēta 272/2002 redakcijā, kā arī
– pieļaujot, ka Techniko Epimelitirio Elladas
arhitektu atzīšanas procesu lielākoties neveica īsākajā laikā.
2. Grieķijas Republika sedz pati savus tiesāšanās izdevumus, visus tiesāšanās izdevumus, kas Komisijai radušies pēc replikas iesniegšanas, kā arī divas trešdaļas no izdevumiem, kas Komisijai ir radušies līdz replikas iesniegšanai. Atlikušo savu tiesāšanās izdevumu daļu Komisija sedz pati.
(1) .
(2)
–	ABl.
1985, L 223, 15. lpp., ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīvu 85/614/EEK, ar ko groza, ņemot vērā Spānijas un Portugāles pievienošanos, Direktīvu 85/384/EEK par arhitektu diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu, tostarp par pasākumiem, kas palīdz sekmīgi īstenot tiesības veikt uzņēmējdarbību un brīvību sniegt pakalpojumus ( ABl.
1985, L 376, 1. lpp.), un ar Padomes 1986. gada 27. janvāra Direktīvu 86/17/EEK, ar ko groza, ņemot vērā Portugāles pievienošanos, Direktīvu 85/384/EEK par arhitektu diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu, tostarp par pasākumiem, kas palīdz sekmīgi īstenot tiesības veikt uzņēmējdarbību un brīvību sniegt pakalpojumus ( ABl.
1986, L 27, 71. lpp.).
(3)
–	2002. gada 15. janvāra spriedums lietā C-439/99 Komisija/Itālija ( Slg.
2002, I-305. lpp., 10. un turpmākie punkti).
(4)
–	1992. gada 17. novembra spriedums lietā C-105/91 Komisija/Grieķija ( Slg.
1992, I-5871. lpp., 13. punkts).
(5)
–	Sal. 2002. gada 21. marta spriedums lietā C-298/99 Komisija/Itālija ( Slg.
2002, I-3129. lpp., 25. un turpmākie punkti).
(6)
–	Šī nav pirmā reize, kad Tiesā ir celta prasība saistībā ar reģistrāciju šajā kamerā. 1988. gada 14. jūlija spriedums lietā C-38/87 Komisija/Grieķija ( Slg.
1988, 4415. lpp.) un 1992. gada 30. janvāra spriedums lietā C-328/90 Komisija/Grieķija ( Slg . 1992, I-425. lpp.) attiecās uz ārzemnieku grūtībām panākt reģistrāciju.
(7)
–	1988. g. – viens pieteikums; 1989. g. – viens pieteikums; 1995. g. – viens pieteikums; 1996. g. – divi pieteikumi; 1997. g. – divi pieteikumi; 1998. g. – divi pieteikumi; 1999. g. – viens pieteikums; 2000. g. – viens pieteikums; 2001. g. – divi pieteikumi; 2002. g. – viens pieteikums.
(8)
–	1992. g. – viens pieteikums; 1995. g. – viens pieteikums; 1997. g. – viens pieteikums; 1998. g. – viens pieteikums; 1999. g. – viens pieteikums; 2000. g. – viens pieteikums; 2001. g. – divi pieteikumi; 2002. g. – divi pieteikumi.
(9)
–	Skatīt, piemēram, 2003. gada 16. janvāra spriedumu lietā C-63/02 Komisija/Apvienotā Karaliste ( Slg.
2003, I-821. lpp., 11. punkts).
(10)
–	Salīdz. par pienākumu izskatīt lietas noteiktā termiņā arī 41. panta 1. daļu 2000. gada 7. decembrī Nicā proklamētajā Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, 1997. gada 18. marta spriedumu lietā C-282/95 P Guérin automobiles /Komisija ( Slg.
1997, I-1503. lpp., 37. punkts) un ģenerāladvokāta Džeikobsa [ Jacobs ] 2001. gada 22. marta secinājumus lietā C-270/99 P Z /Parlaments, ( Slg . 2001, I-9197., I-9199. lpp., 40. un turpmākie panti).
(11)
–	Ir piezīmēts, ka arī standartizēts lūgums iesniegt likumā prasītos dokumentus parasti nav pietiekams, jo rada šaubas, vai ir pārbaudīta pieteikuma pilnība.