62024CC0401
ĢENERĀLADVOKĀTA ANDREAS BJONDI [ANDREA BIONDI]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 5. jūnijā (
1
)
Lieta C‑401/24
Staten genom Sjöfartsverket
pret
Stockholms Hamn Aktiebolag
(Stockholms tingsrätt (Stokholmas tiesa, Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Dalībvalstu piešķirtais atbalsts – LESD 107. panta 1. punkts – “Uzņēmuma” jēdziens – “Atbalsta” jēdziens – “Pastāvoša atbalsta” un “jauna atbalsta” jēdzieni – Kompensācija, ko pamatojoties uz līgumu, kas noslēgts pirms Zviedrijas pievienošanās Eiropas Savienībai, valsts iestāde izmaksā pašvaldības uzņēmumam, lai kompensētu to ieņēmumu zaudēšanu, kuri radušies, atceļot slūžu caurbraukšanas maksu
I. Ievads
1.
Šajā lūgumā sniegt prejudiciālo nolēmumu tiek izskatīti dažādi jautājumi, kas saistīti, pirmkārt, ar “atbalsta” jēdzienu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, un, otrkārt, ar “pastāvoša atbalsta” un “jauna atbalsta” jēdzieniem Regulas 2015/1589 (
2
) izpratnē. Šādu jautājumu izskatīšana it īpaši liek novilkt robežlīniju starp saimniecisko darbību, kas ietilpst LESD 107. un 108. panta piemērošanas jomā, un darbību, kurai nav saimnieciska rakstura un kas savukārt ir izslēgta no šo pantu piemērošanas jomas. Pēdējos gados Tiesas un Vispārējās tiesas nolēmumu skaits šajā jautājumā ir pieaudzis ne tikai jomās, kas parasti ietilpst valsts pamatfunkcijās, kā sociālais nodrošinājums, veselības aprūpe vai izglītība, kurās dominē sociālie, palīdzības un solidaritātes elementi, bet arī valsts iejaukšanās jomās, kas principā nav atbrīvotas no komerciālas loģikas kā, piemēram, infrastruktūras un it īpaši transporta un ostu infrastruktūras (
3
).
2.
Šie jautājumi ir iesniegti strīdā starp Staten genom Sjöfartsverket (Zviedrijas valsts ar Zviedrijas Jūras pārvaldes starpniecību, turpmāk tekstā – “Sjöfartsverket”) un Stockholms Hamn Aktiebolag (turpmāk tekstā – “Stockholms Hamn”), kas ir pašvaldības uzņēmums, kurš pilnībā pieder Stokholmas pašvaldībai un kurš apsaimnieko Hammarby slūžas. Strīds pamatlietā var tikt apkopots šādi. Sjöfartsverket ir valsts iestāde, kas ir atbildīga par caurbraukšanas nodrošināšanu pa Sēderteljes [Södertälje] kanālu. Līdz 1979. gadam par šī kanāla slūžu izmantošanu un par caurbraukšanu pa Hammarby slūžām tika iekasēta maksa, ko iekasēja attiecīgi Sjöfartsverket un Stokholmas pašvaldība. Gan Sēderteljes kanāls, gan Hammarby slūžas savieno Baltijas jūru ar Malaras [Mälaren] ezeru, kas ir trešais lielākais Zviedrijas ezers. Sjöfartsverket un Stokholmas pašvaldības piemērotās maksas tika saskaņotas tā, lai tās neietekmētu satiksmes sadalījumu abos savienojumos. Ar 1978. gada 26. oktobrī pieņemto likumprojektu Zviedrijas iestādes nolēma atcelt dažas maksas par caurbraukšanu pa Sēderteljes kanālu un, lai nodrošinātu maksu saskaņošanu, atcelt arī attiecīgās maksas par caurbraukšanu pa Hammarby slūžām, paredzot Stokholmas pašvaldībai maksājamo kompensāciju par zaudētajiem ieņēmumiem. Šajā nolūkā 1979. gadā Sjöfartsverket un Stokholmas pašvaldība noslēdza līgumu (turpmāk tekstā – “līgums par kompensāciju”), saskaņā ar kuru pašvaldība apņēmās neiekasēt Hammarby slūžu caurbraukšanas maksu no kuģiem, kas nav atpūtas kuģi, pretī saņemot no Sjöfartsverket ikgadēju kompensāciju, kura bija piesaistīta satiksmes apjomam un attiecīgajā laikā spēkā esošo maksu apmēram (turpmāk tekstā – “strīdīgā kompensācija”). Saskaņā ar līguma noteikumiem šīs kompensācijas summa bija jākoriģē katru gadu, pamatojoties uz patēriņa cenu indeksu. Līgums tika pagarināts ik pēc pieciem gadiem, ja vien vismaz sešus mēnešus pirms līguma beigām netiktu paziņots par tā izbeigšanu. Katram jaunajam piecu gadu periodam tiktu noteikta jauna ikgadējā summa, pamatojoties uz satiksmes apjoma izmaiņām Hammarby slūžās iepriekšējā līguma darbības periodā. Līgumā paredzētā kompensācija sākotnēji tika izmaksāta Stokholmas pašvaldībai un pēc tam, sākot no 1990. gadu sākuma, to saņēma Stockholms Hamn.
3.
Sjöfartsverket līgumu izbeidza 2021. gadā (
4
). Strīds saistībā ar šo izbeigšanu tiek izskatīts Zviedrijas tiesu iestādēs. 2023. gada 4. maijāSjöfartsverket cēla prasību Stockholms tingsrätt (Stokholmas tiesa, Zviedrija) pret Stockholms Hamn un pieprasīja atmaksāt 38086436 SEK (Zviedrijas kronas), pieskaitot procentus, kura atbilst maksājumiem, kurus tā veica saskaņā ar līgumu par kompensāciju 10 gadu valsts noilguma periodā no prasības celšanas brīža (turpmāk tekstā – “attiecīgais periods”). Sjöfartsverket apgalvo, ka strīdīgā kompensācija piešķīra Stockholms Hamn priekšrocību no valsts līdzekļiem, kura ir kvalificējama kā valsts atbalsts. Stockholms Hamn apgalvo, ka Hammarby slūžu apsaimniekošanas darbība nav uzskatāma par saimniecisku darbību, kurai piemērojami Savienības noteikumi valsts atbalsta jomā. Katrā ziņā ar līgumu par kompensāciju tai esot uzdota vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma (VTNP) pārvaldība. Pat ja līgumā paredzētā kompensācija būtu kvalificējama kā valsts atbalsts, tas katrā ziņā esot pastāvošais atbalsts, pamatojoties uz Regulas Nr. 2015/1589 1. panta b) punkta i) apakšpunktu, jo tas ir piešķirts pirms Zviedrijas pievienošanās Savienībai. Šādos apstākļos Stockholms tingsrätt (Stokholmas tiesa, Zviedrija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot šādus prejudiciālus jautājumus:
“1.
Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punktā paredzētais priekšrocību piešķiršanas kritērijs ir jāsaprot tādējādi, ka ikgadēja kompensācija, ko valsts iestāde maksā pašvaldības akciju sabiedrībai no valsts līdzekļiem saskaņā ar līgumu kā kompensāciju par sabiedrības apņemšanos bez maksas sniegt noteiktu pakalpojumu, šajā gadījumā – slūžu izmantošanas pakalpojumu, par kuru līdz līguma noslēgšanai tika iekasēta maksa,
a)
jāuzskata par atbalstu, kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku atbalsta saņēmējam?
b)
jāuzskata par atbalstu, kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku atbalsta saņēmējam, ciktāl kompensācija pārsniedz iepriekšējos atbalsta saņēmēja gada ieņēmumus no maksas par pakalpojumu, ņemot vērā, piemēram, patēriņa cenu indeksa izmaiņas un satiksmes apjoma izmaiņas slūžu darbībā?
c)
jāuzskata par atbalstu, kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku atbalsta saņēmējam, ciktāl kompensācija pārsniedz pakalpojuma sniegšanas gada izmaksas?
d)
jāuzskata par atbalstu, kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku atbalsta saņēmējam, pamatojoties uz kādu citu aprēķina modeli?
e)
nav jāuzskata par atbalstu, kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku saņēmējam?
2.
Vai līgums par ikgadēju kompensāciju, ko valsts iestāde no valsts līdzekļiem izmaksā pašvaldības akciju sabiedrībai kā kompensāciju par sabiedrības apņemšanos bez maksas sniegt pakalpojumu ārpus lauksaimniecības nozares, šajā gadījumā – slūžu izmantošanas pakalpojumu, ja līgums tika noslēgts pirms Zviedrijas pievienošanās Eiropas Savienībai un par to netika paziņots Komisijai, jāuzskata par pastāvošo atbalstu, kas saskaņā ar Padomes Regulas (ES) 2015/1589 [..] 1. panta b) punkta i) apakšpunktu ir uzskatāms par likumīgu, ja Komisija nav konstatējusi, ka šāds atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu?
3.
Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, vai šāda ikgadēja kompensācija tomēr jāuzskata par jaunu atbalstu, ja pēc Zviedrijas Karalistes pievienošanās Eiropas Savienībai līgums vairākkārt ticis pagarināts uz pieciem gadiem saskaņā ar tā sākotnējiem nosacījumiem, neizbeidzot līguma darbību, un ir mainīta ikgadējā kompensācija par katru jauno piecu gadu periodu, daļēji ņemot vērā patēriņa cenu indeksu un daļēji ņemot vērā bezmaksas pakalpojuma sniegšanas apjomu iepriekšējā līguma darbības laikā, šajā gadījumā – satiksmes apjoma izmaiņas slūžu darbībā?”
II. Juridiskā analīze
A.
Par pirmo prejudiciālo jautājumu
4.
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru valsts pasākuma kvalificēšanai par “valsts atbalstu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē tiek prasīta visu šajā noteikumā paredzēto nosacījumu izpilde. Runai jābūt par pasākumu, kas saistīts ar valsts intervenci vai valsts līdzekļu izmantošanu, ar ko tā saņēmējam sniedz selektīvu priekšrocību un tam jābūt tādam, kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm un ar ko tiek izkropļota konkurence vai arī tiek radīti draudi to izkropļot (
5
).
5.
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka iesniedzējtiesa it īpaši jautā, vai un cik lielā mērā strīdīgā kompensācija piešķir Stockholms Hamn priekšrocību, kura kropļo vai draud kropļot konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm (
6
). Pirms šī jautājuma izskatīšanas tomēr jāizvērtē, vai Stockholms Hamn kā Hammarby slūžu apsaimniekotājs var būt uzskatāms par “uzņēmumu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Šim jautājumam ir preliminārs raksturs, jo negatīvas atbildes gadījumā strīdīgā kompensācija neietilptu šajā tiesību normā noteiktā aizlieguma piemērošanas jomā.
1. Par jēdzieniem “uzņēmums” un “saimnieciskā darbība”
6.
Vērtējot, vai konkrētais veidojums uzskatāms par “uzņēmumu” konkurences tiesību izpratnē, Tiesa piemēro “funkcionāla” tipa testu, kas fokusējas uz veiktās darbības raksturu, nevis uz darbību veicošā subjekta raksturlielumiem. Saskaņā ar definīciju, kuru Tiesa pieņēma spriedumā Höfner un Elser (
7
), jēdzienā “uzņēmums” ietilpst visas struktūras, kas veic saimniecisku darbību, neatkarīgi no to juridiskā statusa un finansējuma veida. “Saimnieciskās darbības” jēdziens ir šīs definīcijas galvenais elements un Savienības konkurences tiesības piemērojamas subjektiem, kas veic darbību, kura kvalificējama kā “saimnieciska”. Tādējādi valsts pati vai valsts veidojums var rīkoties kā uzņēmums. “Saimnieciskās darbības” jēdziens ir definēts plaši, kā “visu veidu darbība, kas ietver preču vai pakalpojumu piedāvāšanu attiecīgajā tirgū” (
8
), pat ja tā nav veikta peļņas gūšanas nolūkos (
9
). Vienīgi sabiedrības interešu mērķu izvirzīšana neizslēdz darbības saimniecisku raksturu (
10
).
7.
Tiesa ir precizējusi, ka saimniecisks raksturs nepiemīt darbībām, kas ietilpst tipiskajās publiskās varas prerogatīvās (
11
), vai ir saistītas ar tām pēc rakstura, mērķa un piemērojamajiem noteikumiem (
12
). Tas vien, ka vienībai piemīt publiskās varas prerogatīvas, lai izpildītu daļu no tās darbībām, pats par sevi neliedz to kvalificēt par uzņēmumu konkurences tiesību izpratnē. Proti, veidojums var darboties kā uzņēmums vienīgi dažās no tā darbībām, ja tās ir kvalificējamas kā saimnieciskās darbības un ir nodalāmas no publiskās varas pilnvaru īstenošanas (
13
).
8.
Darbību, kas ietilpst noteiktās nozarēs – kā izglītība, veselības aprūpe vai sociālais nodrošinājums – kvalifikācija par “saimnieciskām” būtībā ir atkarīga no tā, kā šīs nozares ir organizētas attiecīgajā dalībvalstī. Principā šīm darbībām nav saimnieciska rakstura, ja tās ir integrētas universālā publiskā sistēmā, kuru kontrolē valsts un kuras pamatā ir nekomerciāla, bet sociālā un solidaritātes loģika, un ar kuras palīdzību valsts pilda savu misiju šajās nozarēs (
14
).
9.
Pamatlietā aplūkotās darbības ir darbību kopums, kas nepieciešams kuģu caurbraukšanai pa Hammarby slūžām un kā veikšana ir uzdota Stockholms Hamn kā infrastruktūras pārvaldītājam. Stockholms Hamn, kas apsaimnieko vairākas Stokholmas reģionā esošās ostas (
15
), uzskata, ka šīm darbībām nav saimnieciska rakstura, jo, no vienas puses, tās tiek veiktas bez jebkādas maksas un ar vienādiem nosacījumiem attiecīgajai lietotāju kategorijai (komerciālie kuģi) un, no otras puses, tās ietver kuģošanai jūrā nepieciešamās infrastruktūras izmantošanu un nodrošināšanu.
10.
Piemērojot šo secinājumu 6. un 7. punktā minēto judikatūru, ostas jāuzskata par “uzņēmumiem”, ja un ciktāl tās faktiski veic vienu vai vairākas saimnieciskās darbības (
16
). Tiesai un Vispārējai tiesai ir bijusi iespēja uzskatīt, ka noteiktos apstākļos infrastruktūras komerciāla apsaimniekošana (
17
) un izbūvēšana (
18
), tostarp ostas infrastruktūras (
19
), ir uzskatāma par saimniecisku darbību konkurences noteikumu piemērošanas mērķiem.
11.
Dažos lēmumos, uz kuriem atsaucas Stockolms Hamn, Komisija patiešām izslēdza no valsts atbalsta noteikumu piemērošanas jomas publiskos ieguldījumus ceļos piekļuvei jūrai, tostarp ieguldījumus, kas paredzēti, lai finansētu slūžu – kas ir neatņemama tādas sistēmas sastāvdaļa, kuras mērķis ir atvieglot attiecīgā reģiona piekļuvi jūras satiksmei, – būvniecību vai uzturēšanu, vai tādu piekļuves infrastruktūru būvniecību vai uzturēšanu, kas neatrodas komerciāli izmantojamajās ostu teritorijās. Komisijas skatījumā šādas iejaukšanās – ja tās attiecas uz infrastruktūrām, kas nediskriminējošā veidā un bez atlīdzības tiek darītas pieejamas visiem lietotājiem, – ietilpst valsts pienākumos plānot un attīstīt jūras transporta sistēmu visas jūras kopienas interesēs (
20
). Tāda pati nostāja būtībā ir pausta paziņojumā par valsts atbalsta jēdzienu (
21
).
12.
Šajā lietā nav skaidrs, vai Hammarby slūžas kalpo kā ostas objekts (
22
) vai tās drīzāk uzskatāmas par pamatstruktūru, kas nepieciešama vispārējai kuģošanai. Tomēr uzskatu, ka šis aspekts daudz nemaina jautājuma būtību, vismaz tādos apstākļos kā pamata tiesvedībā, kur strīds nav – kā minētajos lēmumos – par priekšrocībām, kas piešķirtas lietotājiem, piemērojot diskriminējošus piekļuves nosacījumus, vai par ieguldījumiem, kuru mērķis ir modernizēt infrastruktūru ostas ekonomiskās izmantošanas mērķiem, bet par kompensāciju, kas tiek maksāta infrastruktūras pārvaldītājam, kas ir attiecīgā reģiona ostas pārvalde, apmaiņā pret tā apņemšanos neiekasēt maksu par noteiktai lietotāju kategorijai sniegtajiem slūžu izmantošanas pakalpojumiem (
23
).
13.
Šķiet, ka daži lietas materiālu elementi norāda uz to, ka Hammarby slūžas tikušas un tiek izmantotas komerciāli. To it īpaši apstiprina maksu iekasēšana par slūžu caurbraukšanu gan pirms līguma par kompensāciju noslēgšanas, gan pēc tā izbeigšanas (
24
), kā arī principā – attiecībā uz atpūtas kuģiem – šī līguma spēkā esamības laikā, [kā arī] maksu atcelšanas mērķis, proti, veicināt un atjaunot komerciālu jūras satiksmi uz Malaras ezeru (
25
), un apstāklis, ka līguma par kompensāciju mērķis bija kompensēt Stokholmas pašvaldībai ieņēmumu zaudēšanu, kas radās šīs atcelšanas rezultātā, pieņemot par aprēķināšanas kritēriju nevis pakalpojuma izmaksas, bet satiksmes apjomu. Tomēr iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus būtiskos elementus, jāapstiprina Hammarby slūžu komerciāla izmantošana.
14.
Šādā kontekstā apstāklis, ka līguma spēkā stāšanās dienā maksas tika noteiktas ar dekrētu (
26
) un tika saskaņotas, pats par sevi neļauj izslēgt Stockholms Hamn sniegto slūžu pakalpojumu saimniecisko dimensiju. Lietas materiālos nav elementu par šo maksu struktūru vai to saskaņošanas veidiem un apmēru, un tātad nevar tikt izslēgts, ka līguma spēkā stāšanās dienā un, iespējams, pēc tā izbeigšanas Stokholmas pašvaldība un pēc tam Stockholms Hamn bija saistītas – Hammarby slūžu pārvaldnieku statusā – ar to definēšanu un saglabāja zināmu autonomiju to piemērošanā (
27
).
15.
Tāpat tas vien, ka līguma par kompensāciju darbības laikā dažām lietotāju kategorijām nebija jāmaksā par piekļuvi Hammarby slūžām, manā skatījumā neļauj automātiski izslēgt Stockholms Hamn sniegto pakalpojumu saimniecisko raksturu.
16.
Nav šaubu par to, ka darbība nevar tikt uzskatīta par “saimniecisku”, ja tā vismaz ilgtermiņā nenodrošina atdevi, kas ļauj gūt peļņu vai vismaz segt izmaksas. Tomēr, tāpat kā pakalpojums, kas sniegts par atlīdzību, tikai šī iemesla dēļ nav uzskatāms par saimnieciska rakstura pakalpojumu (
28
), arī pakalpojums, kas bez maksas tiek sniegts tā saņēmējiem, nezaudē savu peļņas gūšanas potenciālu un nav automātiski kvalificējams par pakalpojumu, “kam nav saimnieciska rakstura” valsts atbalsta noteikumu piemērošanas vajadzībām. Savukārt pakalpojumi, kurus dalībvalsts uzliek uzņēmumam kā sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības (SPSS), saglabā saimniecisku raksturu, pat ja tiek piedāvāti saņēmējiem par cenu, kura ir zemāka par to tirgus vērtību, vai bez maksas (
29
). Šādos apstākļos to sniedzošai struktūrai izmaksātā valsts kompensācija ir uzskatāma par atlīdzību par sabiedrības labā sniegto sabiedrisko pakalpojumu un var radīt valsts atbalstu, ja neievēro noteiktus kritērijus, kurus Tiesa noteica 2003. gada 24. jūlija spriedumā Altmark Trans un Regierungspräsidium Magdeburg (
30
), kuram pievērsīšos turpmāk un kurš piemērojams vienīgi tad, ja attiecīgajai darbībai ir saimniecisks raksturs (
31
).
17.
Lai gan tam nav izšķirošs raksturs, infrastruktūras bezmaksas nodošana kopējās interesēs tomēr var liecināt par to, ka tā nav saimnieciskās izmantošanas priekšmets, un tas ir jāizvērtē, ņemot vērā visus būtiskos apstākļus. Aplūkojamajā gadījumā, kā minēts iepriekš, iesniedzējtiesai jāizvērtē, vai Hammarby slūžas bija šādas izmantošanas priekšmets arī līguma par kompensāciju darbības periodā, kurā Stockholms Hamn zaudētie ieņēmumi pēc maksu par komerciālu satiksmi atcelšanas tika aizstāti ar kompensāciju, kuru izmaksāja Sjöfartsverket.
18.
Savukārt valsts atbalsta noteikumu piemērošana ir izslēgta, piemērojot šo secinājumu 7. punktā minēto judikatūru, gadījumā, ja infrastruktūras apsaimniekošana ir nesaraujami saistīta ar tādu funkciju izpildi, kuras ietilpst uzdevumā sniegt sabiedriskos pakalpojumus, kas uzticēta vienībai, kas to apsaimnieko, un ja šī vienība darbojas, īstenojot publiskās varas prerogatīvas. Šajā lietā ne no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, ne no Tiesas kancelejā iesniegtajiem lietas materiāliem, nedz no paša Stockholms Hamn apsvērumiem neizriet, ka Hammarby slūžās veiktie pakalpojumi ietver vai ir nesaraujami saistīti ar valsts iestāžu kompetencē esošo uzdevumu kā, piemēram, jūras satiksmes kontrole un drošība, kuģošanas policijas funkcijas vai piesārņojuma novēršanas uzraudzība, izpildi (
32
). Neskarot nepieciešamās pārbaudes, kas jāveic iesniedzējtiesai, tātad nešķiet, ka Stockholms Hamn veikto slūžu izmantošanas pakalpojumu saimnieciskais raksturs varētu tikt izslēgts šī iemesla dēļ.
19.
Visbeidzot, runājot par jautājumu, vai Stockholms Hamn veiktie slūžu izmantošanas pakalpojumi ir uzskatāmi par “tirgū” piedāvātiem pakalpojumiem, Tiesas rīcībā nav daudz informācijas. Tomēr no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka attiecībā uz komerciālu satiksmi uz Malaras ezeru un no tā Hammarby slūžu caurbraukšana konkurē ar Sjöfartsverket apsaimniekoto Sēderteljes kanālu. Turklāt apstāklis, ka valsts paredzēja šīs satiksmes pieaugumu pēc lēmuma atcelt par šiem diviem ceļiem iekasētās maksas, šķiet, norāda uz konkurences dinamiku esamību arī ārpus attiecībām starp Stockholms Hamn un Sjöfartsverket (
33
)[.] Katrā ziņā šajā saistībā nepieciešamie vērtējumi jāveic iesniedzējtiesai.
2. Par priekšrocības esamību
20.
Kā atgādināts šo secinājumu 4. punktā, kvalificēšanai par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē valsts pasākumam ir jāsniedz selektīva priekšrocība uzņēmumam vai uzņēmumiem, kas to saņem. Šim nosacījumam atbilst jebkurš valsts pasākums, ar ko neatkarīgi no tā veida un mērķiem var tieši vai netieši tikt atbalstīts viens vai vairāki uzņēmumi vai tiem radīta tāda priekšrocība, ko šie uzņēmumi parastos tirgus apstākļos nebūtu varējuši gūt. Šādas priekšrocības esamības nosacījumu pārbaude vispārīgi tiek veikta, piemērojot privāta tirgus ekonomikas dalībnieka principu (MEOP). Šī principa piemērošana nozīmē, ka katrā atsevišķā gadījumā ir jāizmanto dažādi konkrēti kritēriji, kuru mērķis ir pēc iespējas piemērotākā un atbilstošākā veidā salīdzināt attiecīgo valsts pasākumu ar pasākumu, ko varētu veikt privāts tirgus dalībnieks pēc iespējas līdzīgā situācijā un parastos tirgus apstākļos (
34
). Kā precizējusi Tiesa, šī principa piemērojamība ir atkarīga no tā, ka attiecīgā dalībvalsts piešķir ekonomiskas priekšrocības uzņēmumam privātā komersanta, nevis valsts varas nesējas statusā (
35
). Tāpēc MEOP piemērojamība ir atkarīga no attiecīgās valsts intervences saimnieciskā rakstura (
36
), it īpaši ņemot vērā tās priekšmetu, kontekstu, kādā tā iekļaujas, kā arī izvirzīto mērķi un tai piemērojamos noteikumus (
37
).
21.
Šajā lietā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka līgums par kompensāciju ir noslēgts pēc Zviedrijas iestāžu lēmuma reģiona līmenī atcelt noteiktas maksas, kas tika iekasētas par dažu iekšzemes ūdensceļu caurbraukšanu, ar mērķi saglabāt esošo satiksmes sadalījumu nemainītu. Šķiet, ka Tiesas rīcībā esošie elementi drīzāk jāinterpretē tādā nozīmē, ka Zviedrijas valsts ir iejaukusies valsts varas nesējas statusā un nevis kā privātais uzņēmējs.
22.
Stockholms Hamn uzskata: pieņemot, ka aplūkojamajā gadījumā MEOP princips ir piemērojams, strīdīgā kompensācija būtu uzskatāma par “cenu”, ko Zviedrijas iestādes maksā par slūžu pakalpojumu iegādi. Tomēr iesniedzējtiesa nesniedz elementus, kas ļautu šādi interpretēt Zviedrijas valsts lēmumu noslēgt līgumu par kompensāciju (
38
). No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu savukārt izriet, ka Zviedrijas valsts uzskatīja, ka Stockholms Hamn bija tiesības uz “kompensāciju” par negatīvām sekām, kuras izrietēja no attiecīgo maksu atcelšanas un no turpmākas apņemšanās neiekasēt maksas par slūžu pakalpojumiem, kuri veidoja līguma par kompensāciju priekšmetu. Tomēr šeit nav elementu, kas ļautu saprast, vai šo tiesību pamatojums ir atrodams attiecībās starp Stockholms Hamn un Zviedrijas valsti, kuras attiecas uz Hammarby slūžu apsaimniekošanu (
39
), vai arī šīm tiesībām ir cits pamatojums (
40
). Vispārējā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu piešķirtās priekšrocības var izrietēt ne tikai no pozitīvām darbībām, piemēram, subsīdijām, bet to dara arī interventi, kuri dažādos veidos atvieglo slogu, kas parasti ir jāsedz no uzņēmuma budžeta, un ka jēdzienam “slogs, kas parasti ir jāsedz no uzņēmuma budžeta”, ietver tostarp papildu izmaksas, kuras uzņēmumam ir jāsedz tādu pienākumu dēļ, kas noteikti likumā, citos normatīvajos aktos vai līgumos un attiecas uz saimniecisko darbību (
41
). Tāpēc principā ar valsts iejaukšanos piešķirto priekšrocību kompensējošs raksturs neizslēdz to kvalifikāciju par “valsts atbalstu” šīs tiesību normas izpratnē (
42
). Iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus būtiskos apstākļus, būs jāizvērtē strīdīgās kompensācijas saimnieciskais raksturs un vai un cik lielā mērā šī kompensācija piešķīrusi Stockholms Hamn priekšrocību, kuru tā nesaņemtu parastos tirgus apstākļos. Šajā nolūkā tai būs it īpaši jāņem vērā apstāklis, ka, kā norādīja Komisija, attiecīgajā periodā Stockholms Hamn saņēma garantētus ienākumus neatkarīgi no slūžu apsaimniekošanas izmaksām, un vismaz daļēji – no satiksmes apjoma izmaiņām.
23.
Iesniedzējtiesā Stockholms Hamn turklāt apgalvoja, ka attiecīgajā periodā tai esot bijušas uzdotas sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas saistības (SPSS) un ka tāpēc priekšrocības esamība būtu jāizvērtē, piemērojot kritērijus, kurus Tiesa izstrādāja spriedumā Altmark. Minētajā spriedumā Tiesa precizēja, ka, ciktāl valsts intervence ir jāuzskata par kompensāciju, kas ir atlīdzība par pakalpojumiem, kurus saņēmējs uzņēmums sniedz, lai pildītu SPSS, šāda intervence neietilpst LESD 107. panta 1. punkta darbības jomā (
43
). Tā ir noteikusi četrus kumulatīvus nosacījumus, kuriem jāiestājas, lai šāda kompensācija nebūtu kvalificējama par valsts atbalstu (
44
).
24.
Pirmais no spriedumā Altmark noteiktajiem nosacījumiem ir vērsts uz to, lai pārbaudītu, vai saņēmējam uzņēmumam faktiski ir uzdots pildīt SPSS un vai tās ir skaidri definētas (
45
). Šajā nolūkā ir nepieciešams, lai sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevums tiktu uzticēts attiecīgajam tirgus dalībniekam vai tirgus dalībniekiem ar publiskās varas aktu (
46
). SPSS jēdziens sprieduma Altmark izpratnē atbilst “vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma” (VTNP) jēdzienam LESD 106. panta 2. punkta izpratnē (
47
). Lai arī pēdējais minētais jēdziens nav definēts Savienības līmenī, Tiesa ir precizējusi, ka šajā jēdzienā ietilpst pakalpojumi, kuros tautsaimnieciskai nozīmei ir “īpašs raksturs”, salīdzinot ar citām saimnieciskajām darbībām (
48
).
25.
Šajā lietā nav izslēgts, ka attiecīgajā periodā Stockholms Hamn bija uzdotas SPSS sprieduma Altmark izpratnē, ciktāl bezmaksas slūžu pakalpojumi komerciāliem kuģiem, kurus tā nodrošināja šajā periodā, šķietami veido pienākumu, kas noteikts ar likumu un vēlāk formalizēts līgumā, kurš noslēgts ar šim nolūkam deleģēto administratīvo iestādi un ar kuru Zviedrijas iestādes ir pildījušas mērķi nodrošināt optimālu komerciālās jūras satiksmes sadali vispārējās interesēs (
49
). Tomēr iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus būtiskos elementus, ir jāizvērtē šāda uzdevuma faktiskā esamība. Apstiprinošā gadījumā šai tiesai būs jāpārbauda pārējo spriedumā Altmark paredzēto nosacījumu ievērošana.
26.
Otrais un trešais no šiem nosacījumiem palīdz nodrošināt, ka uzņēmumiem, kuriem uzdota SPSS izpilde, netiek izmaksāta pārmērīga kompensācija (
50
). Norādes, kuras iesniedzējtiesa ir sniegusi lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, neļauj noteikt, cik lielā mērā šie nosacījumi ir izpildīti. Proti, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un no Tiesas kancelejā iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka līgumā par kompensāciju ir objektīvi definēti parametri, pēc kuriem aprēķina un pārskata Stockholms Hamn izmaksājamo kompensāciju, un ka tajā turklāt ir paredzēts mehānisms, kas katra piecu gadu perioda beigās ļauj vismaz daļēji atgūt pārmaksātās summas (
51
). Tomēr nav skaidrs, kā tika aprēķinātas maksas, kas tika piemērotas, lai noteiktu kompensācijas summu, pamatojoties uz satiksmes apjomu. Turklāt, ciktāl kompensācijas summa, šķiet, ir noteikta, neņemot vērā izmaksas, kas saistītas ar slūžu izmantošanas pakalpojumu sniegšanu, kas ir līguma par kompensāciju priekšmets, katrā ziņā var pamatoti apšaubīt, vai ir izpildīts trešais nosacījums, saskaņā ar kuru kompensācija nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai pilnībā vai daļēji segtu izmaksas, kas nepieciešamas sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildei, kā arī, attiecīgā gadījumā, saprātīgu peļņu (
52
).
27.
Visbeidzot, šķiet, ka nav izpildīts arī ceturtais spriedumā Altmark paredzētais nosacījums. Proti, no iesniedzējtiesas iesniegtajiem datiem neizriet, ka strīdīgās kompensācijas apmērs būtu noteikts, kā prasa šis nosacījums, pamatojoties uz to izmaksu analīzi, kādas rastos vidējam uzņēmumam, kurš ir labi pārvaldīts un ar sabiedrisko pakalpojumu saistīto prasību izpildei atbilstoši aprīkots, lai izpildītu šīs saistības.
3. Par ietekmi uz tirdzniecību starp dalībvalstīm un konkurenci
28.
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, lai valsts pasākumu kvalificētu par “valsts atbalstu”, nav jāpierāda, ka atbalsts patiešām ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm un pastāv faktiska konkurences izkropļošana, bet gan tikai jāpārbauda, vai atbalsts var ietekmēt šo tirdzniecību un izkropļot konkurenci (
53
).
29.
Aplūkojamajā gadījumā, kā minēts šo secinājumu 19. punktā, Hammarby slūžas ir viens no piekļuves ceļiem komerciālai satiksmei starp Baltijas jūru un Malaras ezeru, un nevar izslēgt, ka tās konkurē ne tikai ar citiem iekšzemes ūdensceļiem, bet arī ar citiem transporta veidiem, piemēram, autotransportu vai dzelzceļa transportu. Tāpēc a priori nav izslēgts, ka, ja iesniedzējtiesa secinātu, ka strīdīgā kompensācija piešķīra Stockhlms Hamn priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, šī priekšrocība, ņemot vērā arī reģiona, kurā atrodas Hammarby slūžas, savienojamības un pieejamības pakāpi, varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm un izkropļot konkurenci. Nepieciešamās pārbaudes šajā ziņā jāveic minētajai tiesai.
B.
Par otro un trešo prejudiciālo jautājumu
30.
Ar otro un trešo prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai gadījumā, ja strīdīgā kompensācija, kas paredzēta līgumā, kas noslēgts pirms Zviedrijas pievienošanās Eiropas Savienībai, uzskatāma par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, tā būtu kvalificējama kā “pastāvošais atbalsts” saskaņā ar Regulas 2015/1589 1. panta b) punkta i) apakšpunktu un, apstiprinošas atbildes gadījumā, vai pēc šīs pievienošanās šī kompensācija būtu jāuzskata par “jaunu atbalstu”, ciktāl tās piemērošana ir vairākkārt pagarināta un tās summa koriģēta atbilstoši līguma, ar ko tā ieviesta, sākotnējiem noteikumiem.
31.
Valsts atbalsta kvalifikācijai par pastāvošu vai jaunu atbalstu ir atšķirīgas procedurālas sekas. Ar LESD 108. panta 1. punktu ir atļauts, ka pastāvošais atbalsts tiek īstenots, kamēr Komisija nav konstatējusi tā nesaderību ar iekšējo tirgu, savukārt ar LESD 108. panta 3. punktu ir noteikts pienākums laikus paziņot Komisijai par projektiem piešķirt jaunu atbalstu vai grozīt pastāvošu atbalstu, kurus nedrīkst īstenot, pirms pārbaudes procedūra nav noslēgusies ar galīgo lēmumu (
54
).
32.
Saskaņā ar Regulas Nr. 2015/1589 1. panta b) punkta i) apakšpunktu “pastāvošais atbalsts” ir: “neskarot Austrijas, Somijas un Zviedrijas Pievienošanās akta (
55
) 144. un 172. pantu [..], jebkāds atbalsts, kas pastāvējis pirms LESD stāšanās spēkā attiecīgajās dalībvalstīs, t.i., atbalsta programmas un individuālais atbalsts, kas ieviests pirms LESD stāšanās spēkā un ko joprojām piemēro pēc LESD stāšanās spēkā”. Tātad atbalsts, kas ieviests pirms valsts pievienošanās Savienībai, principā ir uzskatāms par pastāvošu atbalstu un to var turpināt piešķirt, kamēr Komisija nav atzinusi tā nesaderību.
33.
Iesniedzējtiesa, pirmām kārtām, jautā par piemērošanas jomu, kas piemīt Pievienošanās akta 144. pantam, kura a) punktā ir noteikts, ka “[LESD 107. un 108. pantā] minētā atbalsta jomā [..] no atbalsta, kas jaunajās dalībvalstīs piemērots pirms pievienošanās, tikai atbalstu, kas paziņots Komisijai līdz 1995. gada 30. aprīlim, uzskata par “pastāvošu atbalstu” [LESD 108. panta 1. punkta] izpratnē [..]”.
34.
Pušu starpā nav strīda par to, ka strīdīgā kompensācija netika paziņota Komisijai. Lai arī Pievienošanās akta 144. pantā ir vispārīga atsauce uz LESD 107. un 108. pantā minēto atbalstu, tā ietveršana Pievienošanās akta VI sadaļā, kas attiecas uz lauksaimniecības produktiem (
56
), liek uzskatīt – kā jau norādījusi ģenerāladvokāte Šarpstone (
57
) un kā netiešā veidā uzskatījusi Tiesa (
58
) –, ka minētajā pantā paredzētais paziņošanas pienākums attiecas tikai uz lauksaimniecības produktiem, kā tie definēti Pievienošanās akta 137. pantā (
59
), un tam nav nozīmes attiecībā uz atbalstu, kas nav atbalsts lauksaimniecībai. Tāpēc uzskatu: apstāklis, ka strīdīgā kompensācija netika paziņota Komisijai saskaņā ar Pievienošanās akta 144. panta a) punktu, pats par sevi neizslēdz tās pastāvošā atbalsta raksturu.
35.
Otrām kārtām, iesniedzējtiesa jautā, vai šāda kompensācija arī turpmāk var uzskatīt par pastāvošu atbalstu, neskatoties uz pagarinājumiem un korekcijām, kas tai piemēroti. Saskaņā ar Regulas Nr. 2015/1589 1. panta c) punktu jauns atbalsts ir “jebkurš atbalsts, t.i., atbalsta shēmas un individuāls atbalsts, kas nav pastāvošs atbalsts, tostarp pastāvoša atbalsta grozījumi”. Regulas Nr. 794/2004 (
60
) 4. panta 1. punktā ir paredzēts, ka “Regulas [Nr. 2015/1589] 1. panta c) punkta nolūkiem izmaiņas esošajā atbalstā ir jebkādas pārmaiņas, izņemot pilnībā formāla vai administratīva rakstura izmaiņas, kas nevar ietekmēt novērtējumu par atbalsta pasākuma saderību ar kopējo tirgu [..]” (
61
). Vienīgi pastāvošā atbalsta būtiski grozījumi – proti, subjektīva, objektīva vai pagaidu rakstura grozījumi (
62
), kas ietekmē šī atbalsta pamatelementus un spēj mainīt tā saderības ar iekšējo tirgu novērtējumu, – veido jaunu atbalstu (
63
).
36.
Aplūkojamajā gadījumā līguma par kompensāciju darbība tika automātiski pagarināta ik pēc pieciem gadiem līdz tā izbeigšanai 2021. gadā. Strīdīgās kompensācijas summa tika katru gadu koriģēta, pamatojoties uz patēriņa cenu indeksu un pārrēķināta ik pēc pieciem gadiem pēc formulas, kura saskaņā ar lietas materiāliem gadu gaitā nešķiet mainījusies. Gan pagarinājumi, gan izmaksāto summu apmēra izmaiņas notika saskaņā ar līguma par kompensāciju sākotnējiem noteikumiem. Šādos apstākļos jājautā, vai tie var būt uzskatāmi par “grozījumiem” LESD 108. panta un Regulu 2015/1589 un 794/2004 izpratnē, nevis vienkārši par šī līguma izpildes sekām.
37.
It īpaši neuzskatu, ka par tiem [proti, grozījumiem] varētu būt uzskatāmas finansiāla atbalsta summu automātiskas izmaiņas inflācijas situācijā (
64
). Runājot par pagarinājumiem uz pieciem gadiem, lai gan Tiesa patiešām vairākos nolēmumos ir precizējusi, ka pastāvoša atbalsta pagarinājums veido jaunu atbalstu (
65
), tās tomēr ir bijušas situācijas, kuru priekšmets bija grozījumi, kas ir ieviesti, pamatojoties uz aktiem, kas tika pieņemti pēc tam, kad Komisija bija atļāvusi atbalstu. Apstākļos, kas ir nedaudz līdzīgi pamatlietas apstākļiem, Tiesa savukārt ir uzskatījusi, ka esošās atbalsta shēmas grozījumus radītu vienīgi pagarinājums, kas pārsniegtu strīdīgā atbalsta laika ierobežojumus, kas paredzēti līgumā, ar ko tas ieviests pirms attiecīgās dalībvalsts pievienošanās Savienībai, un nevis šī līguma normāla darbība, ar periodiskiem automātiskiem pagarinājumiem (
66
). Tomēr iesniedzējtiesai jāveic šajā saistībā nepieciešamie konstatējumi un it īpaši jāizvērtē, vai pagarinājumi uz pieciem gadiem, neizbeidzot līguma darbību, faktiski varēja būt uzskatāmi par automātiskiem. Visbeidzot, runājot par strīdīgās kompensācijas pamatsummas pārskatīšanu katra piecu gadu perioda beigās, minētajai tiesai būs jāizvērtē, vai, kā apgalvo Sjöfartsverket, lai gan šī pārskatīšana notika, pamatojoties uz formulu, kas laika gaitā nav mainījusies, faktiski tā izraisīja virkni turpmāku vienošanos, kuras var kvalificēt par “grozījumiem”, it īpaši, ciktāl tā pieprasīja pusēm vienoties par satiksmes apjomu, kas jāņem vērā. Katrā ziņā papildus būs jāizvērtē, vai šos grozījumus var kvalificēt par “būtiskiem”.
III. Secinājumi
38.
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Stockholms tingsrätt (Stokholmas tiesa, Zviedrija) uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi:
LESD 107. panta 1. punkts jāinterpretē tādā nozīmē:
–
ikgadēja kompensācija, ko valsts iestāde saskaņā ar līgumu maksā pašvaldības akciju sabiedrībai no valsts līdzekļiem kā kompensāciju par sabiedrības apņemšanos bez maksas sniegt noteiktu pakalpojumu, par kuru līdz līguma noslēgšanai tika iekasēta maksa, var veidot valsts atbalstu, ja attiecībā uz attiecīgo pakalpojumu šī sabiedrība jāuzskata par uzņēmumu šīs tiesību normas piemērošanas vajadzībām un ja šī kompensācija piešķir šai sabiedrībai priekšrocību, kuru tā nesaņemtu parastos tirgus apstākļos un kura varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm un izkropļot konkurenci. Valsts tiesai, ņemot vērā visus būtiskos apstākļus, jāizvērtē, vai un cik lielā mērā šie nosacījumi ir izpildīti.
Regulas Nr. 2015/1589 1. panta b) punkta i) apakšpunkts un c) punkts jāinterpretē tādā nozīmē:
–
palīdzība, kas ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ir šāda kompensācija, kuras izmaksa saskaņā ar līguma, ar ko tā ieviesta, sākotnējiem noteikumiem tikusi pagarināta ik pēc pieciem gadiem, neizbeidzot šī līguma darbību, un kuras summa tikusi mainīta, no vienas puses, katru gadu, pamatojoties uz patēriņa cenu indeksu, un, no otras puses, katra piecu gadu perioda beigās, pamatojoties uz sniegtā bezmaksas pakalpojuma apjomu, piemērojot formulu, kas laika gaitā nav mainījusies, uzskatāma – neskarot valsts tiesas pārbaudi – par pastāvošu atbalstu minēto tiesību normu izpratnē.
(
1
)	Oriģinālvaloda – itāļu.
(
2
)	Padomes Regula (ES) (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (kodificēta redakcija) (OV 2015, L 248, 9. lpp.).
(
3
)	No pēdējiem skat. spriedumu, 2024. gada 28. februāris, Dānija/Komisija (T‑364/20, EU:T:2024:125), par kuru šobrīd Tiesā tiek izskatīta apelācijas sūdzība (lieta C‑337/24 P).
(
4
)	No lietas materiāliem izriet, ka Sjöfartsverket izbeidza vienošanos, jo uzskatīja, ka apstākļu maiņas dēļ vienošanās dokumentā paredzētā kompensācijas izmaksa uzskatāma par prettiesisku valsts atbalstu un ka Stockholms Hamn neesot izpildījis savu pienākumu, jo iekasēja nodokli no kuģiem, kas nav atpūtas kuģi. Turklāt saskaņošanas nepieciešamība, kas attaisnoja izmaksu, esot zudusi, jo Sjöfartsverket esot atsākusi iekasēt kuģošanas nodevu no tirdzniecības kuģiem, kas šķērso Sēdertelji [Södertälje].
(
5
)	Šajā nozīmē no pēdējiem skat. spriedumu, 2025. gada 29. aprīlis, Prezydent Miasta Mielca (C‑453/23, EU:C:2025:285, 36. punkts).
(
6
)	Iesniedzējtiesai nav šaubu par valsts līdzekļu izmantošanu un pasākuma selektīvu raksturu.
(
7
)	Skat. spriedumu, 1991. gada 23. aprīlis (C‑41/90, EU:C:1991:161, 21. punkts).
(
8
)	Skat. inter alia spriedumu, 2022. gada 24. marts, GVN/Komisija (C‑666/20 P, EU:C:2022:225, 69. punkts).
(
9
)	Skat. inter alia spriedumu, 2006. gada 10. janvāris, Cassa di Risparmio di Firenze u.c. (C‑222/04, EU:C:2006:8, 122. un 123. punkts).
(
10
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2006. gada 10. janvāris, Cassa di Risparmio di Firenze u.c. (C‑222/04, EU:C:2006:8, 122. punkts).
(
11
)	Skat. inter alia spriedumu, 2012. gada 19. decembris, Mitteldeutsche Flughafen un Flughafen Leipzig/Komisija (C‑288/11 P, EU:C:2012:821, 44. punkts).
(
12
)	Skat. spriedumu, 1997. gada 18. marts, Diego Calì & Figli (C‑343/95, EU:C:1997:160, 22. un 23. punkts), un valsts atbalsta jomā – spriedumu, 2015. gada 22. oktobris, EasyPay un Finance Engineering (C‑185/14, EU:C:2015:716, 40. punkts).
(
13
)	Šajā nozīmē inter alia skat. spriedumu, 2019. gada 7. novembris, Aanbestedingskalender u.c./Komisija (C‑687/17 P, EU:C:2019:932, 16. punkts, un attiecībā uz kritērijiem nodalīšanas izvērtēšanai – 44. punkts).
(
14
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2020. gada 11. jūnijs, Komisija un Slovākijas Republika/Dôvera zdravotná poist'ovňa (C‑262/18 P un C‑271/18 P, EU:C:2020:450, 35. un 50. punkts), 2021. gada 2. jūnijs, Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo/Komisija (T‑223/18, EU:T:2021:315, 152. – 154., 165., 166. un 173. punkts), ko Tiesa apstiprinājusi ar spriedumu, 2023. gada 27. aprīlis, Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo/Komisija (C‑492/21 P, EU:C:2023:354), un 2017. gada 27. jūnijs, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, 50. punkts).
(
15
)	Saskaņā ar uzņēmuma tīmekļvietnē pieejamo informāciju Stockholms Hamn AB Zviedrijā apsaimnieko sešas ostu struktūras, no kurām trīs atrodas Stokholmas pilsētā. Šīs ostas ir Stadsgården, Värtahamnen (kas galvenokārt apkalpo jūras kravu un pasažieru satiksmi uz Somiju un Igauniju un no tām) un Frihamnen (kas kalpo kā kruīza kuģu termināls), un, lai piekļūtu tām, nešķiet, ka nepieciešams izmantot Hammarby slūžu sistēmu. Citas ostu struktūras atrodas Nīneshamnas [Nynäshamn] pilsētā (šīs ostas ir Nynäshamn un Stockholm Norvik, un tās abas nodrošina kravu un pasažieru pārvadājumu pakalpojumus uz Poliju un Zviedrijas Gotlandes salu un no tām, kā arī uz Latviju un no tās) un Kapelšēras [Kapellskär] pašvaldībā (kas saskaņā ar tīmekļvietnē sniegto informāciju ļaujot “ātri pārvadāt kravas un pasažierus uz Stokholmu un tās apkārtni un no tās, kā arī citur Zviedrijā, Somijā, Norvēģijā, Baltijas valstīs un kontinentālajā Eiropā”).
(
16
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 30. aprīlis, UPF/Komisija (T‑747/17, EU:T:2019:271, 64. punkts; turpmāk tekstā – “spriedums UPF), un Chambre de commerce et d'industrie métropolitaine Bretagne‑Ouest (port de Brest)/Komisija (T‑754/17, EU:T:2019:270, 80. punkts).
(
17
)	Skat. spriedumu, 2002. gada 24. oktobris, Aéroports de Paris/Komisija (C‑82/01 P, EU:C:2002:617, 78. punkts).
(
18
)	Spriedums, 2012. gada 19. decembris, Mitteldeutsche Flughafen un Flughafen Leipzig‑Halle/Komisija (C‑288/11 P, EU:C:2012:821, 43. punkts), par minēto spriedumu piemērošanas apjomu attiecībā uz citiem infrastruktūru veidiem skat. spriedumu, 2015. gada 14. janvāris, Eventech (C‑518/13, EU:C:2015:9, 42. punkts).
(
19
)	Skat. inter alia spriedumus, UPF, 65. punkts, un 2018. gada 15. marts, Naviera Armas/Komisija (T‑108/16, EU:T:2018:145, 88. punkts), kuru Tiesa apstiprināja ar rīkojumu, 2019. gada 25. jūnijs, Fred Olsen/Naviera Armas (C‑319/18 P, EU:C:2019:542), un 2023. gada 20. decembris, Autorità di sistema portuale del Mar Ligure occidentale u.c./Komisija (T‑166/21, EU:T:2023:862, 56. punkts).
(
20
)	Komisijas lēmumi: 2004. gada 20. oktobra lēmums par valsts atbalstu Nr. 520/2003 – Beļģija – Finansiāls atbalsts ar infrastruktūru saistītiem darbiem Flandrijas ostās (OV 2005, C 176, 11. lpp., 35., 42. un 43. apsvērums), 2005. gada 21. decembra lēmums par valsts atbalstu Nr. 503/2005, Apvienotās Karalistes Greitjarmutas ārējā osta [United Kingdom – Great Yarmouth Outer Harbour] (OV 2006, C 83, 10. lpp., 22. un 23. apsvērums), un 2023. gada 17. novembra lēmums par valsts atbalstu SA.103466 (2023/N) – Zviedrija Padziļināšana un ostas infrastruktūra Gēteborgas ostā [Sweden Dredging and port infrastructure at the port of Gothenburg] (OV 2003, C/2023/1474, 1. lpp., 76. punkts). Šajā aspektā skat. arī spriedumu UPF, 68. un 70. punkts.
(
21
)	Komisijas paziņojums par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punktā minēto valsts atbalsta jēdzienu (OV 2016, C 262, 1. lpp., 203. punkts). Skat. arī analītisko tabulu par “valsts atbalstu” ostu infrastruktūrām, pieejama tīmekļvietnē https://competition-policy.ec.europa.eu/state-aid/legislation/notion-aid_en, 5. punkts.
(
22
)	Kā minēts 15. zemsvītras piezīmē, nešķiet, ka Hammarby slūžas ietilptu kādā no ostu struktūrām, kuras apsaimnieko Stockholms Hamn.
(
23
)	Šajā ziņā jānorāda, ka 2004. gada 20. oktobra lēmumā par valsts atbalstu Nr. 520/2003 – Beļģija – Finansiāls atbalsts ar infrastruktūru saistītiem darbiem Flandrijas ostās (OV 2005, C 176, 11. lpp., 38. un 39., 42. un 43. apsvērums), uz ko atsaucas Stockholms Hamn, Komisija, lai arī atzina, ka finansētajai darbībai nav saimnieciska rakstura, katrā ziņā paturēja iespēju pārbaudīt, vai pastāv priekšrocība pārmērīgas kompensācijas formā un līdz ar to valsts atbalsts pakalpojumiem, kas par kompensāciju piešķirti ostu pārvaldēm, tātad netieši uzskatot, ka runa ir par saimniecisku darbību, lai gan tā veikta vispārējās interesēs. Šādā nozīmē skat. 2005. gada 21. decembra lēmumu par valsts atbalstu Nr. 503/2005, Apvienotās Karalistes Greitjarmutas ārējā osta [United Kingdom – Great Yarmouth Outer Harbour] (OV 2006, C 83, 10. lpp., 27. apsvērums).
(
24
)	Savos apsvērumos Tiesā Stockholms Hamn apgalvoja, ka tā atsāka piemērot maksas komerciāliem kuģiem, sākot no 2021. gada. Tomēr nav precizēts, kā šīs maksas ir aprēķinātas.
(
25
)	Šis mērķis ir norādīts Stockholms Hamn apsvērumos iesniedzējtiesā. Sagaidāmie rezultāti komerciālas jūras satiksmes pieauguma ziņā liecina par maksu līmeni, kas ietekmēs transporta operatoru lēmumus.
(
26
)	Tas izriet no Stockholms Hamn apsvērumiem Tiesā.
(
27
)	Skat. spriedumus, 2012. gada 12. jūlijs, Compass‑Datenbank (C‑138/11, EU:C:2012:449, 42. punkts), un 2023. gada 20. decembris, Autorità di sistema portuale del Mar Ligure occidentale u.c./Komisja (T‑166/21, EU:T:2023:862, 106., 110. un 118. punkts).
(
28
)	Skat. spriedumu, 2012. gada 12. jūlijs, Compass‑Datenbank (C‑138/11, EU:C:2012:449, 42. punkts).
(
29
)	Skat., piemēram, spriedumu, 2022. gada 8. septembris, Lux Express Estonia (C‑614/20, EU:C:2022:641), kurā Tiesa uzskatīja, ka pienākums pārvadāt noteiktu kategoriju pasažierus bez maksas, kuru Igaunija bija uzlikusi sabiedriskā autotransporta un dzelzceļa transporta uzņēmumiem, uzskatāms par “sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām” Regulas Nr. 1370/2007 izpratnē, par kurām jāpiešķir kompensācija, un precizēja nosacījumus, kas šai kompensācijai jāievēro, lai atbilstu noteikumiem valsts atbalsta jomā.
(
30
)	C‑280/00, EU:C:2003:415 (turpmāk tekstā – “spriedums Altmark”).
(
31
)	Skat. spriedumu, 2023. gada 27. aprīlis, Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo/Komisija (C‑492/21 P, EU:C:2023:354, 70. un 71. punkts). Patiešām 2017. gada 27. jūnija spriedumā Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, 47. un 50. punkts) Tiesa izslēdza saimniecisku raksturu daļai no strīdīgajiem pakalpojumiem, kuri ietvēra izglītības iestāžu sniegtos kursus, jo tie tika sniegti bez maksas un pilnībā vai galvenokārt finansēti no valsts līdzekļiem, un precizēja, ar atsauci uz savu judikatūras acquis pakalpojumu jomā, ka par pakalpojumiem, kas var tikt kvalificēti kā “saimnieciskā darbība” valsts atbalsta noteikumu piemērošanas vajadzībām, uzskatāmi pakalpojumi, kas parasti tiek sniegti par “atlīdzību”, kas ir saprotama kā sniegtā pakalpojuma ekonomiskais ekvivalents. Tomēr manā skatījumā minētā nolēmuma piemērošanas joma paliek ierobežota (šajā ziņā atsaucos uz šo secinājumu 8. punktu). Valsts atbalsta noteikumi ir piemērojami tieši situācijās, kad valsts līdzekļi tiek izmantoti uzņēmumu darbības finansējumam, un pakalpojuma saimnieciska kvalifikācija nevar būt atkarīga vienīgi no apstākļa, ka tā sniegšanu finansē, vai nefinansē, valsts un nevis no tā saņēmējiem. Arī atsauce uz acquis pakalpojumu jomā šķiet saistāma ar minētā sprieduma pamatā esošās lietas faktiskajiem apstākļiem. Proti, nav pilnīgas atbilstības starp jēdzienu “saimnieciskā darbība” pakalpojumu brīvas aprites noteikumu izpratnē un valsts atbalsta noteikumu izpratnē, neraugoties uz šo noteikumu sistēmu tuvumu un mērķu sakritību. It īpaši, ja atlīdzība, kas saprotama kā pakalpojuma ekonomiskais ekvivalents, ir galvenais elements pakalpojumu jomā, to pašu nevar teikt valsts atbalsta jomā, kur uzmanības centrā drīzāk ir peļņas potenciāls, kas saistīts ar darbības raksturu, un loma, kas piemīt saimnieciskās darbības subjektam vai valsts iestādei, kurā iejaucas vienība, kas to sniedz.
(
32
)	Skat. spriedumu, 1997. gada 18. marts, Diego Calì & Figli (C‑343/95, EU:C:1997:160, 22. un 23. punkts). Skat. arī analītisko tabulu par “valsts atbalstu” ostu infrastruktūrām, pieejama tīmekļvietnē https://competition-policy.ec.europa.eu/state-aid/legislation/notion-aid_en, 4. punkts.
(
33
)	Šķiet, ka 2022. gadā tika pieņemts lēmums par Sēderteljes kanāla atjaunošanas projektu, kura mērķis citastarp ir mazināt komerciālas autotransporta un dzelzceļa satiksmes spiedienu par labu jūras satiksmei, skat. https://www.marketscreener.com/quote/stock/PEAB-AB-6491371/news/Peab-Rebuilds-the-Lock-Canal-in-Sodertalje-40864607/.
(
34
)	Skat. spriedumu, 2022. gada 17. novembris, Volotea un easyJet/Komisija (C‑331/20 P un C‑343/20 P, EU:C:2022:886, 107.–109. punkts).
(
35
)	Skat. spriedumu, 2025. gada 13. marts, Cividale u.c. (C‑746/23 un C‑747/23, EU:C:2025:171, 42. punkts).
(
36
)	Skat. spriedumu, 2022. gada 17. novembris, Volotea un easyJet/Komisija (C‑331/20 P un C‑343/20 P, EU:C:2022:886, 109. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
37
)	Skat. spriedumu, 2025. gada 13. marts, Cividale u.c. (C‑746/23 un C‑747/23, EU:C:2025:171, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
38
)	Pakalpojuma piedāvāšana bez maksas, iegādājoties to no trešās personas, nav uzskatāma par rīcību, ko privāts tirgus dalībnieks neveiktu noteiktos apstākļos. Šādā konfigurācijā valsts pircējas statusā principā piešķirtu priekšrocību savam darījuma partnerim, ja par iegādāto pakalpojumu samaksātā cena neatbilstu tā tirgus cenai.
(
39
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 11. novembris, Autostrada Wielkopolska/Komisija un Polija (C‑933/19 P, EU:C:2021:905, 121.–125., 139. un 156. punkts). Šādā gadījumā priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē veidotos vienīgi, ciktāl strīdīgā kompensācija pārsniegtu Stockholms Hamn zaudētos ieņēmumus.
(
40
)	Šajā ziņā Tiesa un Vispārējā tiesa ir it īpaši izslēgušas valsts atbalsta raksturu summām, kas pienākas vai samaksātas pamatojoties uz attiecīgās dalībvalsts ārpuslīgumisko atbildību, skat. spriedumu, 1988. gada 27. septembris, Asteris u.c. (no 106/87 līdz 120/87, EU:C:1988:457), un ekspropriācijas kompensācijas izmaksas gadījumā, skat. spriedumus, 2010. gada 1. jūlijs, Nuova Terni Industrie Chimiche/Komisija (T‑64/08, EU:T:2010:270), un 2022. gada 27. janvāris, Sātiņi‑S (C‑238/20, EU:C:2022:57, 51. punkts). Tomēr šis nav tas gadījums.
(
41
)	Skat. spriedumu, 2022. gada 27. janvāris, Sātiņi‑S (C‑238/20, EU:C:2022:57, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
42
)	Skat., piemēram, spriedumu, 2017. gada 1. februāris, Portovesme/Komisija (C‑606/14 P, EU:C:2017:75, 92. punkts).
(
43
)	Skat. spriedumu Altmark, 87. punkts.
(
44
)	Kritēriju, kurus Tiesa izstrādāja spriedumā Altmark, mērķis būtībā ir pārbaudīt, ka valsts ir samaksājusi taisnīgu cenu, lai nodrošinātu SPSS pienācīgu izpildi. Tomēr atšķirībā no situācijām, kurās ir piemērojams MEOP princips, situācijās, kurās ir piemērojams spriedums Altmark, valsti virza nevis peļņas meklējumi, bet mērķis nodrošināt sabiedrisko pakalpojumu, tātad tā nedarbojas privāta tirgus dalībnieka statusā. Tāpēc Altmarkas tests un MEOP ir divi analīzes instrumenti, kas ir piemērojami atšķirīgās situācijās un nav savstarpēji alternatīvi: skat. spriedumu, 2023. gada 14. jūnijs, Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija (T‑79/21, EU:T:2023:334, 100.–102. punkts).
(
45
)	Skat. spriedumu Altmark, 89. punkts.
(
46
)	Skat. spriedumu, 1974. gada 21. marts, BRT un Société belge des auteurs, compositeurs et éditeurs (127/73, EU:C:1974:25, 20. punkts). Tomēr nav prasīts, lai tas būtu leģislatīvs vai normatīvs akts, jo publisko tiesību koncesija var būt pietiekama: skat. spriedumu, 1997. gada 23. oktobris, Komisija/Francija (C‑159/94, EU:C:1997:501, 66. punkts), vai, noteiktos apstākļos, līgums – skat. Komisijas paziņojumu par Eiropas Savienības atbalsta noteikumu piemērošanu kompensācijai, kas piešķirta par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu sniegšanu (OV 2012, C 8, 4. lpp., 52. punkts).
(
47
)	Skat. spriedumu, 2015. gada 26. novembris, Spānija/Komisija (T‑461/13, EU:T:2015:891, 60. punkts).
(
48
)	Skat. spriedumus, 1991. gada 10. decembris, Merci convenzionali Porto di Genova (C‑179/90, EU:C:1991:464, 27. punkts), 1997. gada 17. jūlijs, GT‑Link (C‑242/95, EU:C:1997:376, 53. punkts), un 1998. gada 18. jūnijs, Corsica Ferries France (C‑266/96, EU:C:1998:306, 45. punkts).
(
49
)	Turklāt šķiet maz ticams, ka, ja tādu uzņēmumu kā Stockholms Hamn vadītu vienīgi savas komerciālas intereses, tas izlemtu attiecīgos pakalpojumus sniegt bez maksas. Apstāklis, ka šis uzņēmums jau sniedza slūžu izmantošanas pakalpojumus, kas veidoja līguma par kompensāciju priekšmetu, turklāt neizslēdz to kvalifikāciju par VTNP, ciktāl nosacījumi, ar kādiem šie pakalpojumi tika sniegti (proti, par samaksu), vairs netika uzskatīti par atbilstīgiem sabiedrības interesēm: šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 7. novembris, Komisija/Ungārija (C‑171/17, EU:C:2018:881, 56. punkts).
(
50
)	Skat. spriedumu, 2019. gada 15. maijs, Achema u.c. (C‑706/17, EU:C:2019:407, 114. punkts). Otrais spriedumā Altmark noteiktais nosacījums pieprasa, ka parametriem, pamatojoties uz kuriem tiek aprēķināta kompensācija, ir jābūt iepriekš objektīvi un pārskatāmi noteiktiem, savukārt trešais nosacījums paredz, ka kompensācija nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai segtu [izmaksas], ņemot vērā saistītos ieņēmumus, kā arī saprātīgu peļņu, skat. spriedumu Altmark, 90. un 92. punkts.
(
51
)	No lietas materiālos ietvertās informācijas, šķiet, izriet, ka saskaņā ar līguma par kompensāciju 5. pantu katra piecu gadu perioda beigās Sjöfartsverket bija pienākums izmaksāt Stockholms Hamn papildu summu, kas vienāda ar pusi no starpības starp pamata kompensāciju, kas aprēķināta saskaņā ar šī līguma 3. pantu, un jauno kompensāciju, kas aprēķināta saskaņā ar 4. pantu (proti, ņemot vērā faktisko satiksmi). Negatīvas starpības gadījumā Stockholms Hamn būtu pienākums atmaksāt Sjöfartsverket summu, kas vienāda ar pusi no šīs starpības.
(
52
)	Ja nemaldos, no lietas materiāliem izriet, ka kompensācijas pamatsumma katram piecu gadu periodam tika noteikta, savstarpēji vienojoties, ņemot vērā satiksmes apjomu, kas radīja pamatu kompensācijai iepriekšējā perioda ceturtajā gadā un kas tika noteikts, pamatojoties uz Stockholms Hamn iesniegtajiem datiem (4. pants). Pēc tam šī summa tika koriģēta saskaņā ar 5. pantā paredzēto mehānismu, kas aprakstīts šo secinājumu 51. zemsvītras piezīmē.
(
53
)	Skat. spriedumu, 2024. gada 7. marts, Fallimento Esperia un GSE (C‑558/22, EU:C:2024:209, 64. punkts).
(
54
)	Skat. spriedumu, 2021. gada 20. maijs, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania/Assessorato della Salute della Regione Siciliana (C‑128/19, ECLI.EU:C:2021:401, 30. punkts un tajā minētā judikatūra; turpmāk tekstā – “spriedums Azienda Sanitaria Provinciale di Catania”).
(
55
)	Akts par Norvēģijas Karalistes, Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanās nosacījumiem un Eiropas Savienības dibināšanas līgumu pielāgojumiem (OV 1994, C 241, 21. lpp., un OV 1995, L 1, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Pievienošanās akts”).
(
56
)	144. pants ir iekļauts VI sadaļas I nodaļā “Noteikumi par valsts atbalstu”. Pievienošanās akta 138.–142. pantā, kas iekļauti šajā nodaļā, ir definēti atbalsta veidi, kurus jaunajām dalībvalstīm ir atļauts piešķirt lauksaimniecības produktu nozarē. No šiem pantiem vienīgi 142. pantā, kas attiecas uz valsts ilgtermiņa atbalstu ar mērķi nodrošināt lauksaimniecības darbības saglabāšanu konkrētos reģionos, ir tieša atsauce uz Zviedriju. Pievienošanās akta 143. panta 1. punktā ir paredzēts, ka par 138.–142. pantā minēto atbalstu, “kā arī par citu valsts atbalstu, kam saskaņā ar šo aktu vajadzīga Komisijas atļauja, paziņo Komisijai”.
(
57
)	Skat. ģenerāladvokātes E. Šarpstones [E. Sharpston] 2013. gada 7. februāra secinājumus (C‑6/12, ECLI:EU:C:2013:69, 9. punkts un 24. zemsvītras piezīme).
(
58
)	Skat. spriedumu, 2013. gada 18. jūlijs, P (C‑6/12, ECLI:EU:C:2013:525, 44. punkts).
(
59
)	Saskaņā ar Pievienošanās akta 137. panta 1. punktu VI sadaļa “attiecas uz lauksaimniecības produktiem, izņemot tos lauksaimniecības produktus, kuriem ir piemērojama Regula (EEK) Nr. 3759/92 par zivsaimniecības un akvakultūras produktu tirgu kopīgo organizāciju”. Tāpēc Pievienošanās akta 144. pants jāsaprot kā atsauce uz atbalstu, kura priekšmets ir šie produkti un kurš neietilpst atbalstā, kas ir atļauts saskaņā ar šī akta 138.–142. pantu.
(
60
)	Komisijas Regula (EK) Nr. 794/2004 (2004. gada 21. aprīlis), ar ko īsteno Padomes Regulu (ES) 2015/1589, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2004, L 140, 1. lpp.).
(
61
)	Turklāt Regulas Nr. 794/2004 4. panta 1. punktā ir paredzēts, ka “tomēr esošas atbalsta shēmas sākotnējā budžeta palielinājumu par summu līdz 20 % apmērā neuzskata par esoša [pastāvoša] atbalsta izmaiņām”. Šī tiesību norma atsaucas uz atbalsta shēmām un tātad nešķiet piemērojama šajā gadījumā. Turklāt iesniedzējtiesa norāda, ka visā līguma par kompensāciju piemērošanas periodā summu, kas samaksātas Stockholms Hamn, ikgadējas svārstības nepārsniedza 20 %.
(
62
)	Skat. ģenerāladvokāta M. Kamposa Sančesa‑Bordonas [M. Campos‑Sanchez Bordona] 2018. gada 26. septembra secinājumus lietā Südwestrundfunk/Tilo Rittinger u.c. (C‑492/17, ECLI:EU:C:2018:777, 47. punkts).
(
63
)	Skat. spriedumus, 2018. gada 20. septembris, Carrefour Hypermarchés SAS u.c./Ministre des Finances et des Comptes publics (C‑510/16, ECLI:EU:C:2018:751, 41. punkts), un 2018. gada 13. decembris, Rittinger u.c. (C‑492/17, EU:C:2018:1019, 57. punkts).
(
64
)	Šajā nozīmē skat. ģenerāladvokāta Ž. P. Vornera [J. P. Warner] secinājumus lietā McCarren (177/78, ECLI:EU:C:1979:127, 2204. lpp.). Tādā nozīmē, ka tās katrā ziņā ir “sekundāras vai pat niecīgas” izmaiņas, skat. ģenerāladvokātes S. Rozē [S. Rozès] secinājumus lietā Apple and Pear Development Council (222/82, ECLI:EU:C:1983:229, 4134. lpp.).
(
65
)	Skat. spriedumus, 2003. gada 11. septembris, Beļģija/Komisija (C‑197/99 P, EU:C:2003:444, 109. punkts), 2010. gada 20. maijs, Todaro Nunziatina & C. Snc/Assessorato del Lavoro, della Previdenza Sociale, della Formazione Professionale e dell’Emigrazione della regione Sicilia (C‑138/09, ECLI:EU:C:2010:291, 47. punkts), 2013. gada 4. decembris, Komisija/Padome, C‑121/10, EU:C:2013:784, 59. punkts), kā arī spriedumu Azienda Sanitaria Provinciale di Catania, 37. un 39. punkts.
(
66
)	Skat. spriedumu, 2016. gada 26. oktobris, Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)/Komisija (C‑590/14 P, ECLI:EU:C:2016:797, 56., 78. un 81. punkts).