62009CJ0488_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑488/09
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Tribunal Supremo
(Spānija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2009. gada 28. septembrī un kas Tiesā reģistrēts 2009. gada 30. novembrī, tiesvedībā
Asociación de Transporte Internacional por Carretera
( ASTIC )
pret
Administración General del Estado .
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ticano [ A. Tizzano ], tiesneši Ž. Ž. Kāzels [ J.‑J. Kasel ], E. Borgs Bartets [ A. Borg Barthet ], E. Levits (referents) un M. Bergere [ M. Berger ],
ģenerāladvokāte E. Šarpstone [ E. Sharpston ],
sekretārs A. Kalots Eskobars [ A. Calot Escobar ],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– Asociación de Transporte Internacional por Carretera
( ASTIC ) vārdā – K. Garsija Rubio [ C. García Rubio ], procuradora, un R. Mašadu Salazars de Friass [ R. Machado Salazar de Frías ], abogado,
– Spānijas valdības vārdā – H. M. Rodrigess Karkamo [ J. M. Rodríguez Cárcamo ], pārstāvis,
– Eiropas Komisijas vārdā – B. R. Kilmans [ B.‑R. Killmann ], H. Bakero Kruss [ J. Baquero Cruz ] un A. Kaeiross [ A. Caeiros ], pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt atsevišķus noteikumus, kas iekļauti Savienības muitas tiesiskajā regulējumā, kā arī Muitas konvencijā par starptautiskajiem preču pārvadājumiem, kuros lieto TIR
karneti, kas parakstīta Ženēvā 1975. gada 14. novembrī (turpmāk tekstā – “ TIR
konvencija”), kas Eiropas Ekonomikas kopienas vārdā apstiprināta ar Padomes 1978. gada 25. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2112/78 (OV L 252, 1. lpp.) un kas stājās spēkā 1983. gada 20. jūnijā.
2. Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar strīdu starp Asociación de Transporte Internacional por Carretera
(turpmāk tekstā – “ ASTIC ”) un Administración General del Estado (Valsts pārvalde) par muitas parāda, ko radījusi nelikumīga cigarešu kravas izkraušana Spānijā, piedziņu.
Atbilstošās tiesību normas
TIR konvencija
3. TIR
konvencijā īpaši ir paredzēts, ka par precēm, kuras pārvadā saskaņā ar tajā paredzēto TIR
procedūru, muitas iestādēs ceļā nav jāmaksā vai jāiesniedz ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu un citu maksājumu rīkojumi.
4. Minētās konvencijas 11. panta redakcija ir šāda:
“1. Ja TIR
karnetes procedūra nav pabeigta vai ir pabeigta ar nosacījumiem, kompetentās iestādes nav tiesīgas likt galvotājām apvienībām maksāt 8. panta 1. un 2. punktā minētās summas, izņemot gadījumus, kad viena gada laikā no TIR
karnetes apstiprināšanas dienas tās ir rakstiski paziņojušas iestādei par nepabeigšanu vai pabeigšanu ar nosacījumiem. To pašu noteikumu piemēro, ja pabeigšanas sertifikāts ir iegūts nelikumīgi vai ar krāpšanu, tikai termiņš ir divi gadi.
2. Prasību samaksāt 8. panta 1. un 2. punktā minētās summas galvotājai apvienībai iesniedz ne ātrāk kā 3 mēnešus pēc dienas, kurā iestāde informēta, ka karnetes procedūra nav pabeigta vai ir pabeigta ar nosacījumiem, vai ka pabeigšanas sertifikāts ir iegūts nelikumīgi vai ar krāpšanu, un ne vēlāk kā divus gadus pēc šās dienas. Tomēr gadījumos, par kuriem iepriekšminēto divu gadu laikā ir iesākta tiesvedība, visas maksājumu prasības jāiesniedz viena gada laikā no dienas, kad stājas spēkā tiesas spriedums.
3. Galvotājai apvienībai ir trīs mēneši no dienas, kad pret to ir iesniegta maksājuma prasība, lai samaksātu prasītās summas. Samaksātās summas iestādei atmaksā, ja divu gadu laikā no dienas, kurā iesniegta maksājuma prasība, muitas iestādes konstatē, ka saistībā ar attiecīgo pārvadājumu pārkāpuma nav bijis.”
5. TIR
konvencijas 37. pantā ir noteikts:
“Ja nav iespējams noteikt, kurā teritorijā pārkāpums ir veikts, uzskata, ka tas ir noticis tās Līgumslēdzējas puses teritorijā, kur tas ir konstatēts.”
Savienības tiesības
6. Saskaņā ar Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”) 203. pantu ievedmuitas parāds rodas, “nelikumīgi izņemot no muitas uzraudzības ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces”, un tas rodas minētās izņemšanas brīdī.
7. Muitas kodeksa 215. pantā ir noteikts:
“1. Muitas parāds rodas vietā, kur notiek tie notikumi, kas to rada.
2. Ja nav iespējams noteikt 1. punktā minēto vietu, uzskata, ka muitas parāds radies tajā vietā, kur muitas dienesti secinājuši, ka preces atrodas apstākļos, kur rodas muitas parāds.
3. Ja kāda muitas procedūra attiecībā uz precēm nav slēgta, uzskata, ka muitas parāds ir radies vietā, kur:
– preces nodotas attiecīgajā procedūrā
vai
– preces ievestas Kopienā saskaņā ar šo procedūru.
4. Ja muitas dienestiem pieejamā informācija ļauj tiem konstatēt, ka muitas parāds jau ir radies citā vietā, kur preces atradušās agrāk, muitas parādu uzskata par radušos vietā, par kuru var konstatēt, ka tā ir pirmā preču atrašanās vieta, kurā varēts konstatēt muitas parāda esamību.”
8. Muitas kodeksa 221. pantā ir noteikts:
“1. Muitas nodokļa summu, tiklīdz tā iegrāmatota, dara zināmu parādniekam saskaņā ar attiecīgajām procedūrām.
[..]
3. Paziņošana parādniekam nav vajadzīga pēc triju gadu termiņa izbeigšanās, skaitot no muitas parāda rašanās dienas. Tomēr, ja muitas dienesti nav varējuši aprēķināt precīzu pēc likuma maksājamo summu tādas darbības rezultātā, kas var būt par pamatu kriminālvajāšanai, šādu paziņošanu var izdarīt pēc triju gadu termiņa beigām, ciktāl to ļauj spēkā esošie noteikumi.”
9. Saskaņā ar Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 2913/92 (OV L 253, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Īstenošanas regula”), 451. pantu, īstenojot starptautisko preču pārvadājumu procedūru, kurā izmanto TIR
karnetes, Eiropas Savienības muitas teritoriju uzskata par vienotu teritoriju.
10. Saskaņā ar Īstenošanas regulas 454. pantu:
“1. Šo pantu piemēro, neskarot TIR
un ATA
konvenciju īpašos noteikumus par galvotāju apvienību saistībām gadījumos, kad izmanto TIR
vai ATA
karnetes.
2. Ja saistībā ar pārvadājumiem, ko veic ar TIR
vai ATA
karnetēm, vai tādu pārvadājumu laikā kādā dalībvalstī tiek atklāts nodarījums vai pārkāpums, tad iespējamo nodokļu un citu maksājumu piedziņu saskaņā ar Kopienas vai valsts noteikumiem veic minētā dalībvalsts, neskarot kriminālprocesu iespējamību.
3. Ja nav iespējams noteikt, kurā teritorijā nodarījums vai pārkāpums izdarīts, tad uzskata, ka nodarījums vai pārkāpums izdarīts tajā dalībvalstī, kurā tas atklāts, ja vien 455. panta 1. punktā noteiktā termiņā muitas dienestiem pieņemamā veidā tām netiek sniegti pierādījumi par pārvadājuma likumību vai par vietu, kur nodarījums vai pārkāpums reāli izdarīts.
Ja tādi pierādījumi netiek sniegti un tādēļ nodarījumu vai pārkāpumu uzskata par izdarītu dalībvalstī, kurā tas atklāts, tad par precēm maksājamos nodokļus un citus maksājumus ievāc minētā dalībvalsts saskaņā ar Kopienas vai valsts noteikumiem.
Ja vēlāk konstatē dalībvalsti, kurā nodarījums vai pārkāpums reāli izdarīts, tad par precēm tādā dalībvalstī maksājamos nodokļus un citus maksājumus (izņemot tos, ko atbilstīgi otrajai daļai ievāc kā Kopienas pašas resursus) šai dalībvalstij atlīdzina tā dalībvalsts, kurā nodokļi un maksājumi ievākti sākotnēji. Pārmaksājumus atlīdzina personai, kas sākotnēji segusi maksājumus.
Ja nodokļu un citu maksājumu summa, kas sākotnēji ievākta un ko atlīdzina piedzinēja dalībvalsts, ir mazāka par to nodokļu un maksājumu summu, ko pienākas maksāt dalībvalstī, kurā nodarījums vai pārkāpums reāli izdarīts, tad pēdējā minētā dalībvalsts summu starpību ievāc saskaņā ar Kopienas vai valsts noteikumiem.
Dalībvalstu muitas pārvaldes veic vajadzīgos pasākumus, lai nodarījumus vai pārkāpumus risinātu un uzliktu iedarbīgus sodus.”
11. Īstenošanas regulas 455. pants ir formulēts šādi:
“1. Ja tiek atklāts, ka saistībā ar pārvadājumiem, ko veic ar TIR
vai ATA
karnetēm, vai tādu pārvadājumu laikā ir izdarīts kāds nodarījums vai pārkāpums, tad muitas dienesti par to ziņo ATA
vai TIR
karnetes turētājam un galvotājai apvienībai termiņā, kāds noteikts TIR
konvencijas 11. panta 1. punktā vai ATA
konvencijas 6. panta 4. punktā.
2. Pierādījumus par to, ka ar TIR
vai ATA
karneti veikts pārvadājums ir noticis likumīgi 454. panta 3. punkta 1. daļas nozīmē, sniedz termiņā, kāds noteikts TIR
konvencijas 11. panta 2. punktā vai ATA
konvencijas 7. panta 1. un 2. punktā.
[..]”
12. Īstenošanas regulas 457. pantā ir noteikts:
“Piemērojot TIR
konvencijas 8. panta 4. punktu gadījumos, kad sūtījumu ieved Kopienas muitas teritorijā vai to uzsāk nosūtītājā muitas iestādē, kura atrodas Kopienas muitas teritorijā, Galvotāju apvienība kļūst vai ir atbildīga muitas dienestiem katrā dalībvalstī, kuras teritorijā TIR
sūtījumu ieved, līdz vietai, kurā sūtījumu no Kopienas muitas teritorijas izved vai līdz galamērķa muitas iestādei minētajā teritorijā.”
Pamata lieta un prejudiciālie jautājumi
13. ASTIC ir Galvotāju apvienība saistībā ar pārvadājumiem, kas Spānijas teritorijā veikti, izmantojot TIR
karneti (turpmāk tekstā – “ TIR
pārvadājumi”). Saskaņā ar 1994. gada 18. februāra galvojuma dokumentu šīs apvienības atbildības apmērs nedrīkst pārsniegt USD 200 000.
14. Bundesverband Güterkraftverkehr Logistik und Entorgung eV
(turpmāk tekstā – “ BGL ”) ir Galvotāju apvienība saistībā ar TIR
pārvadājumiem, kas veikti Vācijas teritorijā.
15. 1994. gada 18. martā Lindavas Muitas dienestā (Vācija) tika reģistrēta TIR
karnetes Nr. 10099706, kas attiecas uz cigarešu kravas sūtījumu no Šveices uz Portu Muitas dienestu (Portugāle), izvešana. Pēc tam, kad tika konstatēts, ka šīs preces nav tikušas nogādātas galamērķa [muitas] dienestā, Lindavas Muitas dienests 1995. gada 12. un 17. janvārī izdeva paziņojumu par nodokļu uzlikšanu pārvadātājam un TIR
karnetes turētājam. Šis muitas dienests 1995. gada 17. janvārī informēja arī BGL par to, ka minētā TIR
karnetes procedūra nav pabeigta, un tikai vēlāk – 1996. gada 26. februārī – nosūtīja tai nodokļu samaksas pieprasījumu.
16. Vienlaikus 1995. gada 17. janvārī minētais muitas dienests par konstatēto pārkāpumu informēja prokuratūru, kas uzsāka izmeklēšanu. Attiecīgās tiesvedības rezultātā Landgericht Augsburg [Augsburgas apgabaltiesa] (Vācija) 1998. gada 17. martā taisīja spriedumu krimināllietā, kurā ir konstatēts, ka preces tika izkrautas Seviļā (Spānija), un pārvadātājam ir noteikts sods par kontrabandu un dokumentu viltošanu. Pamatojoties uz šiem apstākļiem, Vācijas muitas iestādes lietas materiālus nodeva Spānijas muitas iestādēm, lai tās veiktu muitas parāda piedziņu saskaņā ar Muitas kodeksa 215. pantu, kas aplūkots kopā ar Īstenošanas regulas 454. panta 3. punkta trešo daļu.
17. Tādējādi 1999. gada 13. janvārī Spānijas muitas iestādes pārvadātājam, TIR
karnešu turētājam un ASTIC paziņoja iztrūkstošo summu un pēdējai minētajai kā galvotājai apvienībai saistībā ar Spānijā veiktajiem TIR
pārvadājumiem darīja zināmus faktus, kas attiecas uz izdarīto pārkāpumu, kā arī nesamaksāto nodokļu summu, proti, ESP 230 342 114 (t.i., apmēram EUR 1 384 384). 1999. gada 22. martā ASTIC saņēma paziņojumu par šī parāda piedziņu.
18. Pēc tam, kad tika noraidīta administratīvā sūdzība, ko ASTIC
bija iesniegusi par minēto paziņojumu par piedziņu, kā arī apelācijas sūdzība, kuru tā bija iesniegusi par lēmumu, ar ko bija noraidīta šī sūdzība, ASTIC
iesniedza prasību Audiencia Nacional [Valsts tiesas] (Spānija) Administratīvo lietu palātā, kas tikai daļēji apmierināja tās prasības pieteikumu, uzskatot, ka ASTIC
atbildība nedrīkst pārsniegt USD 200 000.
19. Par minētās tiesas spriedumu ASTIC
iesniedza kasācijas sūdzību Tribunal Supremo
[Augstākajā tiesā], īpaši atsaucoties uz to, ka Spānijas muitas iestāžu kompetencē nav piedzīt nesamaksātos nodokļus, ņemot vērā, ka prasības par piedziņu iesniegšanai pret to bija iestājies noilgums, jo nekāda prasība pret to netika iesniegta divu gadu laikā no dienas, kad Vācijas muitas iestādes bija apstiprinājušas TIR
karneti.
20. Pirmkārt, pēdējai minētajai tiesai ir šaubas par to, vai minētās Spānijas muitas iestādes ir kompetentas uzsākt jaunu nodokļu piedziņas procedūru, kaut arī pārkāpuma izdarīšanas vieta, proti, Spānijas teritorija, ir noteikta pēc Īstenošanas regulas 454. panta 3. punktā, kā arī 455. pantā noteiktā termiņa beigām un Vācijas muitas iestādes galvotājai apvienībai saistībā ar Vācijas teritorijā veiktajiem TIR
pārvadājumiem bija nosūtījušas nodokļu samaksas pieprasījumu.
21. Otrkārt, iesniedzējtiesa jautā, vai uz Īstenošanas regulas 454. panta 3. punktā un 455. pantā, Muitas kodeksa 221. panta 3. punktā vai TIR
konvencijas 11. panta 2. punktā paredzēto termiņu beigām var atsaukties tāda apvienība kā ASTIC
pamata lietā pastāvošajos apstākļos, lai būtu spēkā noilgums prasībai par galvojumu, ko muitas pārvalde var iesniegt pret šo apvienību.
22. Treškārt, iesniedzējtiesa jautā, vai nodokļu paziņojumam, ko Vācijas muitas iestādes nosūtījušas galvotājai apvienībai saistībā ar Vācijas teritorijā veiktajiem TIR
pārvadājumiem, attiecībā pret ASTIC
ir apturoša iedarbība, ņemot vērā, ka šīs iestādes nav atcēlušas minētajai apvienībai nosūtīto samaksas pieprasījumu.
23. Šādā kontekstā Tribunal Supremo nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1) Ja faktiskā pārkāpuma izdarīšanas vieta tiek noteikta pēc tam, kad dalībvalsts ir konstatējusi TIR
pārvadājuma muitas režīma pārkāpumu un izdevusi tās teritorijā esošai galvotājai apvienībai nodokļu paziņojumam atbilstošās summas samaksas pieprasījumu, vai tas, ka dalībvalsts, kurā pārkāpums ir izdarīts, ierosina jaunu procedūru, lai pieprasītu attiecīgo nodokļu samaksu no galvenajiem parādniekiem un pārkāpuma reālās izdarīšanas vietas galvotājas apvienības tās atbildības apmērā, ir saderīgi ar [Īstenošanas] regulas 454. panta 3. punktu un 455. pantu, kaut arī pārkāpuma izdarīšanas vieta ir noteikta pēc Kopienu tiesību normās noteiktā termiņa beigām?
Apstiprinošas atbildes gadījumā:
2) Vai tās dalībvalsts Galvotāju apvienība, kurā pārkāpums reāli ir izdarīts, var, pamatojoties uz [Īstenošanas] regulas 454. panta 3. punktu un 455. pantu vai [..] Muitas kodeksa 221. panta 3. punktu, apgalvot, ka tiesības pieprasīt summu galvojuma apmērā ir noilgušas, jo ir pagājis paredzētais termiņš, bet pirms tā beigšanās tai fakti nav bijuši zināmi?
3) Vai samaksas pieprasījums, ko valsts, kurā atklāts pārkāpums, muitas pārvalde adresē galvotāju apvienībai šajā valstī saskaņā ar TIR
konvencijas 11. panta 2. punktu, aptur procesu, kas ierosināts pret galvotāju apvienību vietā, kurā pārkāpums ir izdarīts?
4) Vai TIR
konvencijas 11. panta 2. punkta pēdējo teikumu var interpretēt tā, ka tajā noteiktais termiņš ir piemērojams valstij, kurā ir noticis pārkāpums, arī tad, ja valsts, kas atklājusi pārkāpumu, nav atsaukusi galvotājai apvienībai adresētu samaksas pieprasījumu, kaut gan par konstatētajiem faktiem ir ierosināta krimināllieta?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
24. Uzdodot savu pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Īstenošanas regulas 454. un 455. pants nepieļauj, ka tās dalībvalsts muitas iestādes, kuras teritorijā ir izdarīts TIR
pārvadājumu muitas režīma pārkāpums, uzsāk jaunu šī pārkāpuma rezultātā radušos nodokļu piedziņas procedūru pat tad, ja pārkāpuma izdarīšanas vieta tiesas ceļā tika noteikta pēc tam, kad citas dalībvalsts kompetentās iestādes jau bija konstatējušas minēto TIR
pārvadājumu muitas režīma pārkāpumu.
25. Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar Īstenošanas regulas 451. pantu Savienības muitas teritorija saistībā ar TIR
karnešu izmantošanas kārtību tiek uzskatīta par vienotu teritoriju.
26. Turklāt saskaņā ar Muitas kodeksa 203. pantu, ja no muitas uzraudzības nelikumīgi tiek izņemtas ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces, šīs izņemšanas rezultātā rodas muitas parāds.
27. Tā kā kompetence muitas nodokļu piedziņas jomā ir sadalīta starp dažādām dalībvalstu muitas iestādēm, Īstenošanas regulas 454. panta 2. punktā ir paredzēts, ka to nodokļu piedziņa, kas radušies nodarījuma vai pārkāpuma rezultātā, ir tās dalībvalsts kompetencē, kuras teritorijā minētais nodarījums vai pārkāpums ir izdarīts.
28. Tomēr saskaņā ar TIR
konvencijas 37. pantu, ja nav iespējams skaidri noteikt valsti, kuras teritorijā nodarījums vai pārkāpums ir izdarīts, uz laiku tiek prezumēts, ka kompetence ir tai valstij, kuras teritorijā nodarījums vai pārkāpums ir konstatēts. Šāda prezumpcija tomēr nav spēkā, ja vēlāk tiek pierādīta pirmās valsts kompetence (šajā ziņā skat. 2000. gada 23. marta spriedumu apvienotajās lietās C‑310/98 un C‑406/98 Met‑Trans un Sagpol, Recueil, I‑1797. lpp., 37. punkts).
29. Šāds mehānisms atbilst idejai, pirmkārt, ka dalībvalstis attiecībā pret trešajām valstīm, uz kurām attiecas darbība, kas veikta atbilstoši Savienības ārējai tranzīta procedūrai, veido vienotu muitas teritoriju un, otrkārt, ka jautājums par tās dalībvalsts noteikšanu, kuras kompetencē ir piedzīt muitas nodokļus, ir Savienības iekšējā problēma, līdz ar to kompetentās valsts maiņa neietekmē to, ka muitas nodokļu parādniekam ir jāsamaksā šie nodokļi (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Met‑Trans un Sagpol, 38. punkts).
30. Pirmkārt, attiecībā uz tiesībām iesniegt pierādījumus par vietu, kurā faktiski izdarīts nodarījums vai pārkāpums, ir jānorāda, ka Īstenošanas regulas 454. un 455. pantā nav precizēta persona, kam ir jāsniedz šie pierādījumi vai kas tos var sniegt (skat. 2003. gada 23. septembra spriedumu lietā C‑78/01 BGL, Recueil, I‑9543. lpp., 50. punkts).
31. Otrkārt, attiecībā uz termiņu, kurā minētie pierādījumi ir jāiesniedz, ir jānorāda, ka Īstenošanas regulas 454. panta 3. punkta pirmajā daļā būtībā ir norāde uz minētās regulas 455. panta 2. punktu (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā BGL, 64.–66. punkts).
32. Tādējādi Tiesa jau ir atzinusi, ka saskaņā ar Īstenošanas regulas 454. un 455. panta noteikumiem, kas aplūkoti kopā, galvotājai apvienībai, lai sniegtu pierādījumus par vietu, kurā nodarījums vai pārkāpums faktiski ir izdarīts, ir divu gadu termiņš, ko sāk skaitīt no dienas, kurā tai ir nosūtīts tā muitas parāda samaksas pieprasījums, kas radies šī nodarījuma vai šī pārkāpuma rezultātā (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā BGL, 73. punkts).
33. Šajā sakarā tomēr ir jānorāda, ka TIR
konvencijas 11. panta 2. punktā, uz kuru ir norāde Īstenošanas regulas 455. panta 2. punktā un kas tādējādi ir jāņem vērā, interpretējot šo otro tiesību normu, ir iekļauta skaidra atkāpe no šī divu gadu termiņa, ja saistībā ar minēto pārkāpumu veidojošajiem faktiem ir uzsākta tiesvedība tiesā. No tā izriet, ka tad, ja nodarījuma vai pārkāpuma izdarīšanas vieta ir noteikta tiesas ceļā, no šī termiņa var atkāpties, ja vien ir ievērots nosacījums, ka saistībā ar minētajiem faktiem tiesvedība ir ierosināta divu gadu laikā no dienas, kad Galvotāju apvienība saistībā ar teritoriju, kurā nodarījums vai pārkāpums tika konstatēts, par šo nodarījumu vai pārkāpumu bija informēta.
34. Šajā gadījumā no lēmuma lūgt sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, pirmkārt, ka pēc tam, kad Vācijas muitas iestādes bija konstatējušas, ka preces, kas Vācijas teritorijā ievestas, izmantojot TIR
karneti, nebija nonākušas galamērķī, tās 1995. gada 17. janvārī par šo pārkāpumu informēja BGL
un tikai pēc tam – 1996. gada 26. februārī – nosūtīja tai pārkāpuma rezultātā radušos nodokļu samaksas pieprasījumu.
35. Otrkārt, 1995. gada 17. janvārī Vācijas muitas iestādes par konstatēto pārkāpumu informēja prokuratūru, kas uzsāka izmeklēšanu. Turpmākās tiesvedības rezultātā Landgericht Augsburg
1998. gada 17. martā taisīja spriedumu, kurā Spānijas teritorija bija norādīta kā tā, kurā pamata lietā aplūkojamās preces bija izņemtas no muitas uzraudzības.
36. Minēto spriedumu Vācijas muitas iestādes 1998. gada 24. augustā nosūtīja Spānijas muitas iestādēm.
37. No visiem šiem apstākļiem izriet, ka pretēji tam, ko norāda ASTIC – kaut arī spriedums, kurā ir norādīta vieta, kur ir izdarīts pārkāpums, ir taisīts vairāk nekā divus gadus pēc tam, kad BGL
tika nosūtīts samaksas pieprasījums, – Vācijas muitas iestādes nav par labu Spānijas muitas iestādēm prettiesiski atteikušās piedzīt pamata lietā aplūkoto muitas parādu.
38. Saistībā ar pamata lietas faktiskajiem apstākļiem tiesvedība Vācijā tika ierosināta termiņos, kas paredzēti vienlaikus Īstenošanas regulas 454. un 455. panta noteikumos, un šīs tiesvedības rezultātā taisītajā spriedumā Spānijas teritorija tika norādīta kā vieta, kurā tika izdarīts pārkāpums, kas radīja šo pamata lietā aplūkoto muitas parādu, un tādējādi Vācijas muitas iestādes zaudēja kompetenci piedzīt minēto parādu un Spānijas muitas iestādes to ieguva.
39. Tādējādi uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Īstenošanas regulas 454. un 455. pants ir interpretējami tādējādi, ka tad, ja prezumpcija, ka muitas parāda piedziņa ir tās dalībvalsts kompetencē, kuras teritorijā ir konstatēts TIR
pārvadājuma laikā izdarīts pārkāpums, nav spēkā, jo ir taisīts spriedums, kurā ir atzīts, ka šis pārkāpums ir izdarīts citas dalībvalsts teritorijā, šīs pēdējās minētās valsts muitas iestādes iegūst kompetenci piedzīt šo parādu ar noteikumu, ka saistībā ar faktiem, kas veido minēto pārkāpumu, tiesvedība ir ierosināta divu gadu laikā no dienas, kad saistībā ar teritoriju, kurā tas pats pārkāpums tika konstatēts, Galvotāju apvienība par to tika informēta.
Par otro līdz ceturto jautājumu
40. Uzdodot šos jautājumus, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai ASTIC
var atsaukties uz noilguma termiņiem, kas paredzēti Īstenošanas regulas 454. panta 3. punktā un 455. panta 1. punktā, TIR
konvencijas 11. panta 1. punktā, kā arī Muitas kodeksa 221. pantā, lai iebilstu pret samaksas pieprasījumu, ko tai nosūtījušas Spānijas muitas iestādes. Minētā tiesa arī vēlas uzzināt, kādā veidā procedūra, ko sākotnēji ierosinājušas Vācijas muitas iestādes, var ietekmēt šo samaksas pieprasījumu.
41. Vispirms ir jāatgādina, ka Īstenošanas regulas 454. panta 3. punkts attiecas uz termiņu, kas paredzēts, lai noteiktu kompetento dalībvalsti, un ka Muitas kodeksa 221. panta 3. punktā ir paredzēts termiņš, kuram beidzoties, parādniekam vairs nevar nosūtīt paziņojumu par muitas parādu.
42. Tādējādi Īstenošanas regulas 454. panta 1. punkts, kas aplūkots kopā ar TIR
konvencijas 11. panta 1. punktu, nosaka noilguma termiņu plānotās piedziņas prasības iesniegšanai pret galvotāju apvienību. Līdz ar to kompetentajām iestādēm ir tiesības prasīt galvotājai apvienībai samaksāt muitas parādu tikai tad, ja tās šo apvienību par izdarīto pārkāpumu rakstveidā ir informējušas viena gada laikā no TIR
karnetes apstiprināšanas dienas.
43. Šajā gadījumā ASTIC 1999. gada 13. janvārī saņēma paziņojumu par to, ka Spānijas teritorijā ir izdarīts pārkāpums, kaut gan pamata lietā aplūkojamo TIR
karneti Vācijas muitas iestādes apstiprināja 1994. gada 18. martā, proti, vairāk nekā četrus gadus pirms minētā paziņojuma.
44. Ņemot vērā pamata lietas īpašos apstākļus, ASTIC
tomēr nevar apgalvot, ka Spānijas muitas iestāžu tiesībām pieprasīt samaksāt muitas parādu galvotās summas apmērā būtu iestājies noilgums saskaņā ar Īstenošanas regulas 455. panta 1. punktu, kas aplūkots kopā ar TIR
konvencijas 11. panta 1. punktu.
45. Ja tādos apstākļos, kādi pastāv minētajā lietā, atzītu, ka šim samaksas pieprasījumam ir iestājies noilgums, būtu apdraudēta ar TIR
konvenciju, Muitas kodeksu un Īstenošanas regulu izveidotās muitas nodokļu piedziņas sistēmas lietderīgā iedarbība.
46. Tādējādi Īstenošanas regulas 455. panta 1. punktā, kas aplūkots kopā ar TIR
konvencijas 11. panta 1. punktu, paredzētā termiņa mērķis ir nodrošināt vienādu un rūpīgu noteikumu piemērošanu jautājumā par nodokļu piedziņu, lai ātri un efektīvi varētu iekasēt Savienības pašas resursus. Ņemot vērā šo mērķi, šajā tiesību normā paredzētais termiņš ir uzskatāms par procesuālu noteikumu, kurš attiecas tikai un vienīgi uz administratīvajām iestādēm ar mērķi panākt pēc iespējas ātrāku to iesaistīšanos (saistībā ar Komisijas 1991. gada 12. jūnija Regulu (EEK) Nr. 1593/91 par to, kā piemērot Padomes Regulu (EEK) Nr. 719/91 par TIR
karnešu un ATA
karnešu kā tranzīta dokumentu izmantošanu Kopienā (OV L 148, 11. lpp.), pēc analoģijas skat. 2009. gada 14. maija spriedumu lietā C‑161/08 Internationaal Verhuis‑ en Transportbedrijf Jan de Lely, Krājums, I‑4075. lpp., 50. un 51. punkts).
47. Pat ja muitas iestādes būtu rīkojušās ar vajadzīgo rūpību un nekavējoties, šādu nodokļu piedziņa kļūtu neiespējama, ja pēc tiesvedības, kas pabeigta vairāk nekā gadu pēc TIR
karnetes apstiprināšanas, tās dalībvalsts muitas iestādes, kurās ir konstatēts pārkāpums, zaudētu savu kompetenci saskaņā ar Īstenošanas regulas 454. panta 3. punktu, kas aplūkots kopā ar tās 455. panta 2. punktu, un kompetenci iegūtu tās dalībvalsts muitas iestādes, kuras teritorijā pārkāpums ir izdarīts, bet šīs pēdējās minētās nespētu piedzīt attiecīgo muitas parādu tāpēc, ka minētā TIR
karnete ir tikusi apstiprināta vairāk nekā gadu atpakaļ.
48. Šajos apstākļos ir jāatgādina, ka, kaut arī saskaņā ar Īstenošanas regulas 451. panta noteikumiem Savienības muitas teritorija saistībā ar TIR
karnešu izmantošanas kārtību tiek uzskatīta par vienotu teritoriju, ikviena no 27 dalībvalstīm ir kompetenta ar savu attiecīgo muitas iestāžu starpniecību piedzīt muitas parādus, kas radušies tās teritorijā. Turklāt katrā dalībvalstī ir īpaša Galvotāju apvienība, kas ir atbildīga par to muitas parādu samaksu, kuri radušies vai varētu būt radušies šīs dalībvalsts teritorijā TIR
pārvadājuma gadījumā. Tāda Galvotāju apvienība kā ASTIC nevar gūt labumu no šīs administratīvās sadrumstalotības, lai šādā veidā radītu šķēršļus muitas nodokļu piedziņai tādā apmērā, par kādu tā galvojusi.
49. Tādējādi ir jāuzskata, ka pamata lietā pastāvošajos īpašajos apstākļos viena gada termiņu, kas ir paredzēts Īstenošanas regulas 455. panta 1. punktā, kurš aplūkots kopā ar TIR
konvencijas 11. panta 1. punktu, sāka skaitīt dienā, kad Spānijas muitas iestādes tika informētas par izpildāmo spriedumu, kurā Spānijas teritorija bija noteikta kā tā, kurā ir izdarīts pārkāpums.
50. Runājot par to, kā Vācijas muitas iestāžu uzsāktā procedūra ietekmē Spānijas muitas iestāžu īstenoto procedūru, no Tiesai nodotajiem lietas materiāliem neizriet, ka minētās Vācijas muitas iestādes būtu veikušas vajadzīgos pasākumus, lai panāktu tā samaksas pieprasījuma izpildi, ko tās bija nosūtījušas BGL .
51. Katrā ziņā, ja iesniedzējtiesa konstatētu, ka Vācijas muitas iestādes no šīs galvotājas apvienības ir piedzinušas daļu no attiecīgajiem nodokļiem, ir jāatgādina, ka Īstenošanas regulas 454. panta 3. punktā ir paredzēts mehānisms, ka nodokļi, ko jau ir piedzinušas tās dalībvalsts muitas iestādes, kurā pārkāpums ir konstatēts, tiek atmaksāti dalībvalstij, kurā pārkāpums faktiski ir izdarīts.
52. Līdz ar to uz otro līdz ceturto jautājumu ir jāatbild, ka Īstenošanas regulas 455. panta 1. punkts, kas aplūkots kopā ar TIR
konvencijas 11. panta 1. punktu, ir interpretējams tādējādi, ka tādos apstākļos, kādi tiek aplūkoti pamata lietā, Galvotāju apvienība nevar atsaukties uz šajās tiesību normās paredzēto noilguma termiņu, ja tās dalībvalsts muitas iestādes, par kuras teritoriju tā ir atbildīga, viena gada laikā no dienas, kad šīs iestādes tika informētas par izpildāmu spriedumu, kurā ir noteikta to kompetence, tai dara zināmus faktus, kuru rezultātā radās muitas parāds, kas tai jāsamaksā galvotās summas apmērā.
Par tiesāšanās izdevumiem
53. Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1) Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, 454. un 455. pants ir interpretējami tādējādi, ka tad, ja prezumpcija, ka muitas parāda piedziņa ir tās dalībvalsts kompetencē, kuras teritorijā ir konstatēts ar TIR karneti veikta pārvadājuma laikā izdarīts pārkāpums, nav spēkā, jo ir taisīts spriedums, kurā ir atzīts, ka šis pārkāpums ir izdarīts citas dalībvalsts teritorijā, šīs pēdējās minētās valsts muitas iestādes iegūst kompetenci piedzīt šo parādu ar noteikumu, ka saistībā ar faktiem, kas veido minēto pārkāpumu, tiesvedība ir ierosināta divu gadu laikā no dienas, kad saistībā ar teritoriju, kurā tas pats pārkāpums tika konstatēts, Galvotāju apvienība par to tika informēta;
2) Regulas Nr. 2454/93 455. panta 1. punkts, kas aplūkots kopā ar Muitas konvencijas par starptautiskajiem preču pārvadājumiem, kuros lieto TIR
karneti, kas parakstīta Ženēvā 1975. gada 14. novembrī, 11. panta 1. punktu, ir interpretējams tādējādi, ka tādos apstākļos, kādi tiek aplūkoti pamata lietā, Galvotāju apvienība nevar atsaukties uz šajās tiesību normās paredzēto noilguma termiņu, ja tās dalībvalsts muitas iestādes, par kuras teritoriju tā ir atbildīga, viena gada laikā no dienas, kad šīs iestādes tika informētas par izpildāmu spriedumu, kurā ir noteikta to kompetence, tai dara zināmus faktus, kuru rezultātā radās muitas parāds, kas tai jāsamaksā galvotās summas apmērā.