62024CJ0588
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (tizedik tanács)
2026. január 15. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Verseny – EUMSZ 101. cikk – Kartelltilalom – A nemzeti versenyhatóságok által a versenyjogi szabályok megsértése miatt indított eljárások – Az észszerű határidő betartása – A jogsértési eljárás vizsgálati szakaszának lezárási határideje – Nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi a nemzeti versenyhatóság számára, hogy e határidőt egyoldalúan meghosszabbítsa olyan körülmények miatt, amelyek ezen eljárás tárgyának vagy az érintett vállalkozások körének a kiterjesztésével járnak – A megfelelő ügyintézéshez való jog általános elve – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke – A hatékony bírói jogvédelem elve – A vállalkozások védelemhez való joga – A tényleges érvényesülés elve”
A C‑588/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Consiglio di Stato (államtanács, Olaszország) a Bírósághoz 2024. szeptember 10‑én érkezett, 2024. augusztus 26‑i határozatával terjesztett elő
az Imballaggi Piemontesi Srl
és
az Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM)
között,
a DS Smith Holding Italia SpA,
az Associazione Italiana Scatolifici (ACIS)
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (tizedik tanács),
tagjai: J. Passer tanácselnök, M. L. Arastey Sahún, az ötödik tanács elnöke (előadó), és D. Gratsias bíró,
főtanácsnok: A. Rantos,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
az Imballaggi Piemontesi Srl képviseletében E. R. Desana, M. E. Musumeci és T. S. Musumeci avvocati,
–
az Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM) képviseletében P. Gentili avvocato dello Stato,
–
az olasz kormány képviseletében S. Fiorentino, meghatalmazotti minőségben, segítői: A. Jacoangeli és L. Reali avvocati dello Stato,
–
a görög kormány képviseletében K. Boskovits, meghatalmazotti minőségben,
–
a portugál kormány képviseletében C. Alves, P. Barros da Costa és A. Nogueira, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében E. Rousseva és P. Tomassi, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 41. és 47. cikkének, valamint az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt európai egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény, a továbbiakban: EJEE) 6. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet az Imballaggi Piemontesi Srl és az Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM) (verseny‑ és piacfelügyeleti hatóság, Olaszország) között, az utóbbi által az Imballaggi Piemontesivel szemben versenyellenes kartell létrehozása miatt kiszabott szankciók tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az EUM‑Szerződés
3
Az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése a következőképp rendelkezik:
„A belső piaccal összeegyeztethetetlen és tilos minden olyan vállalkozások közötti megállapodás, vállalkozások társulásai által hozott döntés és összehangolt magatartás, amely hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre, és amelynek célja vagy hatása a belső piacon belüli verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása […]”
A Charta
4
A Charta 41. cikke, amelynek címe „A megfelelő ügyintézéshez való jog”, a következőket írja elő:
„(1)   Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit az [Európai] Unió intézményei, szervei és hivatalai részrehajlás nélkül, tisztességes módon és észszerű határidőn belül intézzék.
(2)   Ez a jog magában foglalja:
a)
mindenkinek a jogát arra, hogy az őt hátrányosan érintő egyedi intézkedések meghozatala előtt meghallgassák,
[…]
c)
az igazgatási szervek azon kötelezettségét, hogy döntéseiket indokolják.
[…]”
5
A Chartának „A hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való jog” című 47. cikke szerint:
„Mindenkinek, akinek az Unió joga által biztosított jogait és szabadságait megsértették, az e cikkben megállapított feltételek mellett joga van a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz.
Mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróság tisztességesen, nyilvánosan és észszerű időn belül tárgyalja. […]
[…]”
Az olasz jog
A 287/90. sz. törvény
6
Az 1990. október 10‑i legge n. 287 – Norme per la tutela della concorrenza e del mercato (a verseny és a piac védelmére vonatkozó rendelkezések elfogadásáról szóló 287. sz. törvény, a GURI 1990. október 13‑i 240. száma, 3. o.) az alapügyben alkalmazandó változatában (a továbbiakban: 287/90. sz. törvény) a „Hatály és [az uniós] joghoz való viszony” című 1. cikkének 4. bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„Az e címben foglalt szabályokat az [az uniós jognak] a verseny szabályozására vonatkozó elvei alapján kell értelmezni.”
7
E törvény „Hatály” című 12. cikke az 1. bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„Az EUMSZ 101. vagy az EUMSZ 102. cikknek vagy az e törvény 2. vagy 3. cikkének megsértésével kapcsolatos eljárások során – ideértve a jelen II. fejezetben említett hatásköröknek az [AGCM] általi gyakorlását is – tiszteletben kell tartani az uniós jog általános elveit és [a Chartát].”
8
Az említett törvény „Vizsgálat” című 14. cikkének 1. bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az EUMSZ 101. vagy EUMSZ 102. cikk vagy a jelen törvény 2. vagy a 3. cikke megsértésének gyanúja esetén [az ACGM] észszerű határidőn belül vizsgálatot indít, és erről értesíti az érintett vállalkozásokat és szervezeteket. A vállalkozások és szervezetek tulajdonosainak vagy jogi képviselőinek joguk van ahhoz, hogy az értesítés időpontjában meghatározott határidőn belül – személyesen vagy külön megbízott közreműködésével – meghallgassák őket, és lehetővé kell tenni, hogy a vizsgálat bármely szakaszában észrevételeket és véleményeket terjeszthessenek elő, valamint a vizsgálat lezárása előtt újból meghallgassák őket.”
A 217/98. sz. köztársasági elnöki rendelet
9
Az 1998. április 30‑i decreto del Presidente della Repubblica n. 217 – Regolamento recante norme in materia di procedure istruttorie di competenza dell’Autorità garante della concorrenza e del mercato (a verseny‑ és piacfelügyeleti hatóság hatáskörébe tartozó vizsgálati eljárásokra vonatkozó szabályzatról szóló 217. sz. köztársasági elnöki rendelet; a GURI 1998. július 9‑i 158. száma) az alapügyre alkalmazandó változatában (a továbbiakban: 217/98. sz. köztársasági elnöki rendelet), „A vizsgálat megindítása” című 6. cikkének 3. bekezdésében a következőket írja elő:
„A vizsgálatot megindító határozatban fel kell tüntetni a feltételezett jogsértésekkel kapcsolatos lényeges információkat, és az eljárás lezárásának határidejét, az eljárás felelősét, azt a szervezeti egységet, amelynél az eljárási aktusokról tájékozódni lehet, valamint azt a határidőt, amelyen belül az érintett vállalkozások és szervezetek gyakorolhatják a [287/90. sz. törvény] 14. cikkének 1. bekezdése szerinti, meghallgatáshoz való jogukat.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
10
Az AGCM a 2017. március 22‑én kelt határozatával megindította egy a 287/90. sz. törvény 14. cikke szerinti jogsértési eljárás (a továbbiakban: szóban forgó vizsgálati eljárás) vizsgálati szakaszát 19 társasággal – köztük az Imballaggi Piemontesivel – szemben, az EUMSZ 101. cikknek a hullámkarton papír piacán fennálló – „kartonpiaci kartellnek” nevezett – feltételezett kartellben való részvételük miatti esetleges megsértésének a megállapítása céljából. E határozat e vizsgálati eljárás lezárásának határidejét 2018. május 31‑ben állapította meg.
11
A 2017. július 5‑i határozattal az említett vizsgálati eljárást három másik társaságra is kiterjesztették az e feltételezett kartellben való részvételük miatt, valamint további négy társaságra – köztük az Imballaggi Piemontesira – amiatt, hogy részt vettek egy másik, a csomagolóanyagok piacán fennálló, „csomagolóanyag‑kartellnek” nevezett, az EUMSZ 101. cikket sértő kartellben.
12
A 2017. december 5‑i határozattal a szóban forgó vizsgálati eljárást ismét kiterjesztették két másik társaságra a feltételezett kartonpiaci kartellben való részvételük miatt, valamint nyolc további társaságra a feltételezett csomagolóanyag‑kartellben való részvételük miatt.
13
A 2018. január 31‑i határozattal e vizsgálati eljárás lezárásának határidejét, amelyet eredetileg 2018. május 31‑ben állapítottak meg, 2018. december 31‑ig meghosszabbították.
14
A 2018. május 9‑i határozattal a szóban forgó vizsgálati eljárást kiterjesztették négy másik társaságra a feltételezett kartonpiaci kartellben való részvételük miatt, valamint két további társaságra a feltételezett csomagolóanyag‑kartellben való részvételük miatt.
15
A 2018. október 31‑i határozattal egyrészt e vizsgálati eljárást ismét kiterjesztették három másik társaságra a feltételezett kartonpiaci kartellben való részvételük miatt, valamint hat további társaságra a feltételezett csomagolóanyag‑kartellben való részvételük miatt.
16
Másrészt az említett vizsgálati eljárás tárgyát szintén kiterjesztették először is a hullámkarton papír gyártásának korlátozására vagy ellenőrzésére irányuló esetleges magatartásoknak, másodszor a 2004. évre vonatkozó árlista összehangolt meghatározásának, valamint harmadszor – a csomagolóanyag‑piacot illetően – az ügyfeleknek az utóbbiak által esetlegesen kezdeményezett ajánlati felhívások keretében történő, az EUMSZ 101. cikket sértő felosztásának a megállapítására is.
17
Végezetül szintén e 2018. október 31‑i határozattal ugyanezen vizsgálati eljárás lezárásának határidejét másodszor is megghosszabbították 2019. július 19‑ig.
18
A szóban forgó vizsgálati eljárást lezáró határozatot 2019. július 17‑én fogadták el. E határozatban az AGCM megállapította, hogy az Imballaggi Piemontesi részt vett a kartonpiaci kartellben, és e társasággal szemben 6147746 euró bírságot szabott ki.
19
2021. május 24‑i ítéletével a Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország) elutasította az Imballaggi Piemontesi által az említett határozattal szemben benyújtott keresetet.
20
E társaság fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Consiglio di Statóhoz (államtanács, Olaszország), amely 2023. március 1‑jei ítéletével részben helyt adott e fellebbezésnek, valamint az első fokon előterjesztett keresetnek, de kizárólag a bírság összegét illetően.
21
Az Imballaggi Piemontesi a 2023. március 1‑jei ítélettel szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtott be ugyanezen bírósághoz. A Consiglio di Stato (államtanács), amely a kérdést előterjesztő bíróság, e kérelemmel összefüggésben terjesztette elő a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet.
22
A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a szóban forgó vizsgálati eljárás rendkívül összetett volt, mivel az EUMSZ 101. cikkel ellentétes két kartell – nevezetesen a kartonpiaci kartell és a csomagolóanyag‑kartell – megállapítására vonatkozott, és időközben növekedett a vizsgálati eljárás által érintett vállalkozások száma, valamint bővült annak tárgya. Következésképpen a vizsgálat lezárásának határidejét két alkalommal meg kellett hosszabbítani, egyrészt az AGCM‑nek az EUMSZ 101. cikk és az EUMSZ 102. cikk szerinti szabad verseny védelmére irányuló, jogszabályban meghatározott feladatai megfelelő és hatékony gyakorlásának biztosítása, másrészt pedig az említett vizsgálati eljárás által eredetileg érintett vállalkozások, valamint azon vállalkozások védelemhez való jogának biztosítása érdekében, amelyekre ezen eljárást kiterjesztették.
23
E bíróság rámutat arra, hogy az uniós jog vagy a nemzeti jog egyetlen rendelkezése sem ír elő jogvesztő határidőt a versenyellenes kartell fennállásának megállapítására irányuló közigazgatási eljárások lezárására.
24
Ami a nemzeti jogot illeti, az nem tartalmaz a vizsgálati eljárás maximális időtartamát általánosan meghatározó előírást. A 217/98. sz. köztársasági elnöki rendelet 6. cikkének 3. bekezdése ugyanis úgy rendelkezik, hogy a vizsgálat megindításáról szóló határozatban fel kell tüntetni többek között a vizsgálati eljárás lezárásának határidejét, ezáltal diszkrecionális jogkört biztosítva az AGCM számára, amelynek alapján az utóbbi teljes mértékben önállóan határozhatja meg a határidőt, az egyes eljárások összetettségétől függően.
25
A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a vizsgálatot megindító határozatban megjelölt lezárási határidőt jogvesztőnek kell‑e tekinteni, vagy – azon álláspontnak megfelelően, amelyre e bíróság hajlik – az AGCM számára lehetővé kell tenni, hogy e határidőt indokolással ellátott aktussal egyoldalúan meghosszabbíthassa, amennyiben olyan körülmények merülnek fel, amelyek miatt a vizsgálat az e hatóság által eredetileg tervezettnél bonyolultabbá válik.
26
E tekintetben az említett bíróság először is megállapítja, hogy a 217/98. sz. köztársasági elnöki rendelet 6. cikkének 3. bekezdése nem minősíti jogvesztőnek az eljárás lezárásának határidejét.
27
Másodszor, követni kell a Consiglio di Stato (államtanács) 2018. május 29‑i ítéletéből eredő ítélkezési gyakorlatot, amely szerint az AGCM, ahogy hatáskörrel rendelkezik arra, hogy esetről esetre önállóan határozza meg a vizsgálati eljárás lezárásához szükséges határidőt, hatáskörrel rendelkezik arra is, hogy a vizsgálat során újradefiniálja annak időtartamát, azzal a feltétellel, hogy azt az eredetileg meghatározott lezárási határidő lejárta előtt, és megfelelő indokolással ellátott aktussal teszi.
28
Egyes ítéletekben a Consiglio di Stato (államtanács) más nemzeti ellenőrző és felügyeleti hatóságok által lefolytatott eljárásokat illetően megállapította az e hatóságokra alkalmazandó nemzeti szabályozás által meghatározott lezárási határidők jogvesztő jellegét. A kérdést előterjesztő bíróság ugyanakkor hangsúlyozza, hogy nem ez a helyzet az AGCM által lefolytatott versenyjogi eljárások tekintetében, amelyekre vonatkozóan a 217/98. sz. köztársasági elnöki rendelet nem ír elő a vizsgálati eljárás lezárását érintő határidőt, hanem annak meghatározását az AGCM‑nek az egyes ügyek összetettsége alapján történő értékelésére bízza.
29
Harmadszor, a kérdést előterjesztő bíróság a 2013. február 28‑iArango Jaramillo és társai kontra EBB (felülvizsgálat) ítélet (C‑334/12 RX‑II, EU:C:2013:134) 28. pontjára hivatkozik, amelyből az következik, hogy amennyiben az eljárás időtartamát az uniós jog nem határozza meg, az intézmény által a szóban forgó jogi aktus elfogadására fordított idő „észszerű” jellegét az egyes ügyek összes sajátos körülményének figyelembevételével kell megállapítani, különös tekintettel a jogvitának az érintett szempontjából felmerülő tétjére, az ügy bonyolultságára és az érintett felek magatartására. A kérdést előterjesztő bíróság rámutat arra, hogy a Bíróság az említett ítélet 29. pontjában azt is megállapította, hogy valamely határidő észszerű jellegét nem lehet valamely elvont módon, pontosan meghatározott leghosszabb időtartamra utalva rögzíteni, hanem azt minden egyes esetben az ügy körülményeit figyelembe véve kell értékelni.
30
Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy a Törvényszék 2012. június 27‑iBolloré kontra Bizottság ítéletének (T‑372/10, EU:T:2012:325) 105. pontjából egyrészt az következik, hogy az észszerű határidő túllépése csak akkor szolgálhat a jogsértést megállapító határozat megsemmisítésének alapjául, ha bizonyítható, hogy ezen elv megsértése sértette az érintett vállalkozások védelemhez való jogát, másrészt pedig az, hogy e sajátos eseten kívül az észszerű határidőn belüli határozathozatal kötelezettségének megsértése nem érinti a közigazgatási eljárás érvényességét.
31
Ebben a kontextusban az érintett vállalkozásoknak kellően pontosan bizonyítaniuk kell, hogy az Európai Bizottság állításaival szembeni védekezés során nehézségekbe ütköztek, és ki kell fejteniük, hogy melyek azok a dokumentumok vagy tanúvallomások, amelyeket már nem tudnak kérelmezni, valamint melyek azok az okok, amelyek miatt ez veszélyeztethetné a védelmüket.
32
A kérdést előterjesztő bíróság azt állítja, hogy a jelen ügyben nem kétséges, hogy az Imballaggi Piemontesi nem fejtette ki, hogy a szóban forgó vizsgálati eljárás lezárására vonatkozó határidő meghosszabbítása mennyiben sértette a védelemhez való jogának gyakorlását. Ellenkezőleg, e meghosszabbításról annak érdekében döntöttek, hogy lehetővé tegyék az érintett vállalkozásokkal folytatott kontradiktórius vitát, és következésképpen a védelemhez való joguk teljes körű gyakorlását ezen eljárás szubjektív és objektív kiterjesztésével, azaz az eljárás során felmerült új körülményekkel összefüggésben. A kérdést előterjesztő bíróság így osztja az AGCM véleményét, amely utóbbi úgy véli, hogy az eredetileg előírt lezárási határidő meghosszabbításának megtiltása az ilyen összetettségű ügyekben azzal a rendszerszintű kockázattal járna, hogy az uniós versenyjog megsértésének minősülő magatartások büntetlenül maradnak, ami sértené a tényleges érvényesülés elvét.
33
Végezetül e bíróság hangsúlyozza, hogy még ha úgy is kellene tekinteni, hogy az AGCM által a kifogásközlésben a vizsgálati eljárás lezárására meghatározott határidő jogvesztő, e hatóságot csak szankcionálási jogkörétől fosztanák meg, „kényszerítő jogkörétől” – azaz attól a jogkörétől, hogy megállapítsa a kartellt, és megtiltsa az érintett vállalkozásoknak, hogy a jövőben hasonló magatartást tanúsítsanak – pedig nem.
34
E körülmények között a Consiglio di Stato (államtanács) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Ellentétes‑e a Charta 41. és 47. cikkével, valamint az EJEE 46. cikkével az olyan nemzeti szabályozás, amely – a szankciók kiszabására vonatkozó jogkörök gyakorlása céljából, és a megfelelés biztosítására vonatkozó jogkörök gyakorlásának sérelme nélkül – a verseny szabadságát korlátozó kartellek elleni fellépés vonatkozásában nem írja elő kifejezetten, hogy [az AGCM] által a kifogásközlésben az eljárás lezárása céljából megállapított határidő jogvesztő jellegű, lehetővé téve e hatóság számára, hogy indokolással ellátott aktusok útján egyoldalúan meghosszabbítsa az említett lezárási határidőt olyan körülmények felmerülése esetén, amelyek a megállapítás tárgyát képező jogellenes magatartások és vállalkozások körének bővülésével járnak?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
35
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság köteles a nemzeti bíróság részére olyan hasznos választ adni, amely az utóbbi számára lehetővé teszi az előtte folyamatban lévő ügy elbírálását (1997. július 17‑iKrüger ítélet, C‑334/95, EU:C:1997:378, 22. pont). Ebből a szempontból adott esetben a Bíróságnak át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket (lásd: 2000. november 28‑iRoquette Frères ítélet, C‑88/99, EU:C:2000:652, 18. pont; 2025. szeptember 4‑iC. J. [Büntetés végrehajtás európai elfogatóparancs alapján] ítélet, C‑305/22, EU:C:2025:665, 88. pont).
36
Először is meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság a Charta 41. és 47. cikkét azonosítja az uniós jognak a – véleménye szerint –értelmezendő rendelkezéseiként.
37
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a tagállamok eljárását illetően a Charta alkalmazási körét a Charta 51. cikkének (1) bekezdése határozza meg, amelynek értelmében a Charta rendelkezéseinek a tagállamok csak annyiban címzettjei, amennyiben az Unió jogát hajtják végre, és ez a rendelkezés megerősíti a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatát, amely szerint az európai uniós jogrendben biztosított alapvető jogokat az uniós jog által szabályozott valamennyi helyzetre alkalmazni kell, az ilyen helyzeteken kívül azonban nem (lásd: 2013. február 26‑iÅkerberg Fransson ítélet, C‑617/10, EU:C:2013:105, 19. pont; 2025. március 6‑iD. K. [Ügyek bírótól való elvétele] ítélet, C‑647/21 és C‑648/21, EU:C:2025:143, 38. pont).
38
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy az alapeljárás egy nemzeti versenyhatóság által az uniós versenyjog, és különösen az EUMSZ 101. cikk végrehajtása érdekében folytatott eljárás vizsgálati szakaszára alkalmazandó határidőket érintő nemzeti szabályozásra vonatkozik.
39
E körülmények között az alapügy tárgyát képező nemzeti szabályozás a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében az uniós jog végrehajtásának minősül. A Charta utóbbi tehát alkalmazandó az alapeljárásra.
40
Másodszor, mivel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés az EJEE 6. cikkére is vonatkozik, emlékeztetni kell arra, hogy jóllehet – amint azt az EUSZ 6. cikk (3) bekezdése megerősíti – az EJEE által biztosított alapvető jogok az uniós jogrend részét képezik mint annak általános elvei, és bár a Charta 52. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Chartában foglalt, az EJEE által biztosított jogoknak megfelelő jogok tartalmát és terjedelmét azonosnak kell tekinteni azokéval, amelyek az említett egyezményben szerepelnek, ez az egyezmény nem minősül az uniós jogrendbe szervesen beépülő jogforrásnak addig, amíg az Unió nem csatlakozott hozzá (2024. április 18‑iPréfet du Gers és Institut national de la statistique et des études économiques ítélet, C‑716/22, EU:C:2024:339, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
41
E körülmények között a Bíróság megállapította, hogy az uniós jog értelmezését és az uniós jogi aktusok érvényességének vizsgálatát a Charta által biztosított alapvető jogokra tekintettel kell elvégezni (2024. április 18‑iPréfet du Gers és Institut national de la statistique et des études économiques ítélet, C‑716/22, EU:C:2024:339, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
42
A hatékony bírói jogvédelem elve az uniós jog egyik általános elve, amely jelenleg a Charta 47. cikkében jut kifejeződésre. Az említett 47. cikk az EJEE 6. cikkének (1) bekezdésében és 13. cikkében nyújtott védelmet biztosítja az uniós jogban. Ennélfogva kizárólag az említett 47. cikkre indokolt hivatkozni (2017. május 16‑iBerlioz Investment Fund ítélet, C‑682/15, EU:C:2017:373, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
43
Harmadszor, a Charta 41. cikkét illetően emlékeztetni kell arra, hogy az említett cikk szövegéből egyértelműen kitűnik, hogy annak címzettjei nem a tagállamok, hanem kizárólag az Unió intézményei, szervei és hivatalai (2022. szeptember 22‑iOrszágos Idegenrendészeti Főigazgatóság és társai ítélet, C‑159/21, EU:C:2022:708, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44
Mindemellett, mivel a kérdést előterjesztő bíróság az észszerű határidőnek a nemzeti versenyhatóságok által lefolytatott, az uniós versenyjog hatálya alá tartozó eljárások keretében való tiszteletben tartására vonatkozó kérdést vet fel, emlékeztetni kell arra is, hogy a Charta 41. cikkében biztosított, megfelelő ügyintézéshez való jog az uniós jognak a tagállamok tekintetében e jog végrehajtása esetében alkalmazandó általános elvét tükrözi (lásd ebben az értelemben: 2022. szeptember 22‑iOrszágos Idegenrendészeti Főigazgatóság és társai ítélet, C‑159/21, EU:C:2022:708, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
45
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából az is kitűnik, hogy a versenypolitika terén a közigazgatási eljárásokban az észszerű határidő betartása az uniós jog általános elvének minősül (lásd ebben az értelemben: 2006. szeptember 21‑iNederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied kontra Bizottság ítélet, C‑105/04 P, EU:C:2006:592, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), amelyet ezenfelül a Charta 41. cikkének (1) bekezdése is átvesz a megfelelő ügyintézéshez való jog alkotóelemeként.
46
Végezetül – negyedszer –, az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a tényleges érvényesülés elvére is hivatkozik.
47
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság a kérdésével lényegében arra vár választ, hogy az EUMSZ 101. cikket a megfelelő ügyintézéshez való jog általános elvével, a Charta 47. cikkével, valamint a tényleges érvényesülés elvével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a valamely nemzeti versenyhatóság által lefolytatott, versenyellenes magatartás megállapítására irányuló eljárás keretében nem írja elő kifejezetten, hogy az ezen eljárás vizsgálati szakaszának lezárására vonatkozóan e hatóság által a kifogásközlésben meghatározott határidő jogvesztő jellegű, és így az említett hatóság e határidőt indokolással ellátott aktusokkal egyoldalúan meghosszabbíthatja, amennyiben olyan körülmények merülnek fel, amelyek az említett eljárás tárgyának vagy az azzal érintett vállalkozások körének a kiterjesztését eredményezik.
48
E tekintetben a versenyjogi jogsértéseknek a nemzeti versenyhatóságok általi megállapítására és a szankciók e hatóságok általi kiszabására vonatkozó eljárási határidőket szabályozó konkrét uniós szabályozás hiányában a tagállamok feladata az e területre vonatkozó nemzeti eljárási szabályok megállapítása és alkalmazása (lásd ebben az értelemben: 2025. január 30‑i Caronte & Tourist ítélet, C‑511/23, a továbbiakban: Caronte & Tourist ítélet, EU:C:2025:42, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49
A tagállamoknak azonban e hatáskörüket az uniós jog tiszteletben tartásával kell gyakorolniuk. A tényleges érvényesülés elvére figyelemmel a tagállamok nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jog érvényesülését, és konkrétan a versenyjog területén biztosítaniuk kell, hogy az általuk elfogadott és alkalmazott szabályok ne sértsék az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk hatékony alkalmazását (Caronte & Tourist ítélet, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
50
A jogsértéseknek a nemzeti versenyhatóságok általi megállapításával és a szankciók e hatóságok általi kiszabásával kapcsolatos eljárási határidőket meghatározó nemzeti szabályokat úgy kell kialakítani, hogy egyensúlyt teremtsenek egyrészt a jogbiztonságnak és az ügyek észszerű időn belüli kezelésének az uniós jog általános elveiként történő biztosítására irányuló célkitűzések, másrészt pedig az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk tényleges és hatékony végrehajtása között annak érdekében, hogy tiszteletben tartsák az ahhoz fűződő közérdeket, hogy a belső piac működését ne torzítsák a versenyt károsító megállapodások vagy gyakorlatok (lásd ebben az értelemben: 2021. január 21‑iWhiteland Import Export ítélet, C‑308/19, EU:C:2021:47, 49. pont).
51
Annak meghatározása érdekében, hogy a határidők nemzeti szabályozása tiszteletben tartja‑e ezt az egyensúlyt, figyelembe kell venni többek között az érintett határidő tartamát, valamint alkalmazásának valamennyi szabályát, mint például a kezdő időpontját, a megindulása tekintetében alkalmazott szabályokat, valamint a nyugvását vagy megszakadását lehetővé tevő szabályokat (Caronte & Tourist ítélet, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
52
Figyelembe kell venni továbbá a versenyjog területére tartozó ügyek sajátosságait, és különösen azt a körülményt, hogy ezen ügyek főszabály szerint összetett ténybeli és gazdasági elemzés elvégzését teszik szükségessé (Caronte & Tourist ítélet, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
53
Egyébiránt a nemzeti versenyhatóságok által a versenyellenes magatartások szankcionálása céljából lefolytatott eljárások észszerű időbeli korlátainak meghatározása érdekében a jogbiztonság elve megköveteli, hogy a tagállamok a határidőkre vonatkozóan kellően pontos, világos és előre látható szabályozást vezessenek be annak lehetővé tétele érdekében, hogy valamennyi érintett szereplő pontosan megismerhesse a szóban forgó szabályok által rájuk rótt kötelezettségek terjedelmét, és ennek megfelelően járhassanak el (Caronte & Tourist ítélet, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
54
Ezenkívül a jogsértéseknek a nemzeti versenyhatóságok általi megállapítására és a szankciók e hatóságok általi kiszabására vonatkozó eljárási határidők megállapítása során a tagállamok nemcsak a jogsértési eljárás egészére alkalmazandó általános elévülési szabályokat írhatnak elő, hanem adott esetben ezen eljárás bizonyos szakaszainak lefolytatását behatároló határidőket is (lásd ebben az értelemben: Caronte & Tourist ítélet, 51. pont).
55
E határidőket illetően a tagállamok előírhatják, hogy azok nem elvontan és általánosan kerülnek meghatározásra, hanem e hatóságok esetről esetre állapítják meg e határidőket az egyes jogsértési eljárások összetettségének függvényében, a szóban forgó határidőknek azonban meg kell felelniük a jelen ítélet 50–53. pontjában említett követelményeknek (lásd analógia útján: Caronte & Tourist ítélet, 51. pont).
56
Ami a nemzeti versenyhatóság által a kifogásközlésben a vizsgálati szakasz lezárására vonatkozóan meghatározott határidő meghosszabbításának lehetőségét illeti, először is emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság megállapította, hogy az uniós versenyjog érvényesítésére vonatkozó kötelezettségük hatékony teljesítése érdekében a nemzeti versenyhatóságoknak képeseknek kell lenniük arra, hogy az eléjük terjesztett panaszokat prioritási sorrendben kezeljék, és e célból széles mérlegelési mozgástérrel kell rendelkezniük (Caronte & Tourist ítélet, 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
57
Márpedig nem zárható ki, hogy a nemzeti versenyhatóság – a folyamatban lévő jogsértési eljárásnak vagy eljárásoknak biztosítandó prioritás függvényében – arra kényszerül, hogy egy másik jogsértési eljárásban ideiglenesen elhalassza a vizsgálatot, és így az ezen eljárás vizsgálati szakaszának lezárására vonatkozó határidőt.
58
Másodszor, amint az a jelen ítélet 52. pontjából kitűnik, az uniós versenyjog területére tartozó ügyek főszabály szerint összetett ténybeli és gazdasági elemzés elvégzését teszik szükségessé. Így az ilyen elemzés elvégzéséhez számos olyan ügyben, amely nagy bonyolultságot mutat, elengedhetetlennek bizonyulhat nagy számú vizsgálati aktus és intézkedés elfogadása, az ilyen aktusok és intézkedések pedig szükségszerűen meghosszabbítják a jogsértési eljárás időtartamát (lásd ebben az értelemben: 2021. január 21‑iWhiteland Import Export ítélet, C‑308/19, EU:C:2021:47, 56. pont).
59
Harmadszor a Bíróság megállapította, hogy az olyan nemzeti elévülési rendszer, amely benne rejlő okokból szisztematikusan akadályozza, hogy az uniós versenyjogi jogsértések miatt hatékony és visszatartó erejű szankciókat szabjanak ki, gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé teszi a versenyszabályok alkalmazását. Következésképpen a Bíróság úgy ítélte meg, hogy nem felel meg a tényleges érvényesülés elvének az olyan elévülési időt előíró nemzeti szabályozás, amelynek alkalmazása a versenyjog hatálya alá tartozó ügyek nagy fokú összetettségére tekintettel az e jogba ütköző jogsértést megvalósító cselekmények büntetlenségének rendszerszintű kockázatával járhat (Caronte & Tourist ítélet, 73. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
60
Ebből a szempontból annak tilalma, hogy a nemzeti versenyhatóság a jogsértési eljárás vizsgálati szakaszának lezárására vonatkozó határidőt elhalassza, akadályozhatja, hogy az EUMSZ 101. cikk vagy az EUMSZ 102. cikk megsértéséért hatékony és visszatartó erejű szankciókat szabjanak ki.
61
Az ilyen tilalom ugyanis megakadályozhatja e hatóságot abban, hogy a versenyellenes magatartás valamennyi aspektusára kiterjedő vizsgálatot folytasson, és arra kötelezheti, hogy esetlegesen hiányos információk alapján hozzon határozatot, mégpedig annak érdekében, hogy ne veszítse el a szankció alkalmazásának lehetőségét azon vállalkozásokkal szemben, akikkel a lezárási határidőt eredetileg közölték. Ez annak veszélyéhez vezetne, hogy büntetlenül maradnának az említett cikkeket sértő egyes tényállások, és/vagy bizonyos más olyan vállalkozások magatartásai, amelyek szintén részt vettek e jogsértésekben, de amelyekre a jogsértési eljárás nem terjedt ki annak kezdetétől fogva.
62
Következésképpen a nemzeti versenyhatóságoknak – amennyiben ez szükségesnek bizonyul ahhoz, hogy az uniós versenyjog megsértése miatt hatékony és visszatartó erejű szankciókat tudjanak kiszabni – meg kell tudniuk hosszabbítani az ezen eljárás vizsgálati szakaszának lezárására vonatkozó határidőt.
63
A lezárási határidő ilyen hosszabbítása azonban főszabály szerint nem járhat azon észszerű határidő túllépésével, amelyen belül a jogsértési eljárás említett szakaszát le kell zárni.
64
E tekintetben a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a jogi aktus elfogadására fordított idő „észszerű” jellegét az egyes ügyek összes sajátos körülményének figyelembevételével kell megállapítani, különös tekintettel a jogvitának az érintett szempontjából felmerülő tétjére, az ügy bonyolultságára és az érintett felek magatartására (lásd ebben az értelemben: 2013. február 28‑iArango Jaramillo és társai kontra EBB [felülvizsgálat] ítélet, C‑334/12 RX‑II, EU:C:2013:134, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
65
Mindazonáltal a szempontok e felsorolása nem kimerítő, és a határidő észszerű jellegének vizsgálata nem követeli meg az azt okozó körülmények mindegyikének rendszeres vizsgálatát, amennyiben az eljárás időtartama legalább egy körülmény alapján indokolt. Így az ügy bonyolultsága önmagában alkalmas egy első látásra túl hosszúnak tűnő időtartam indokolására (2007. január 25‑iSumitomo Metal Industries és Nippon Steel kontra Bizottság ítélet, C‑403/04 P és C‑405/04 P, EU:C:2007:52, 117. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
66
A Bíróság azt is megállapította, hogy valamely határidő észszerű jellegét nem lehet valamely elvont módon, pontosan meghatározott leghosszabb időtartamra utalva rögzíteni, hanem azt minden egyes esetben az ügy körülményeit figyelembe véve kell értékelni (2013. február 28‑iArango Jaramillo és társai kontra EBB [felülvizsgálat] ítélet, C‑334/12 RX‑II, EU:C:2013:134, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
67
Általánosabban fogalmazva, a jogsértési eljárás vizsgálati szakaszának lezárására vonatkozó határidő meghosszabbítása nem eredményezheti az érintett vállalkozások alapvető jogainak megsértését. Eljárási autonómiájának gyakorlása során a tagállamnak nemcsak az uniós versenyjog teljes érvényesülését, valamint az e jogba ütköző jogsértések üldözését és szankcionálását kell biztosítania, hanem az alapvető jogok, különösen a jogsértési eljárás alá vont vállalkozások védelemhez való jogának tiszteletben tartását is (lásd ebben az értelemben: Caronte & Tourist ítélet, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
68
Ebben a kontextusban emlékeztetni kell arra, hogy a megfelelő ügyintézéshez való jog magában foglalja az igazgatási szervek azon kötelezettségét, hogy döntéseiket indokolják (2020. november 24‑iMinister van Buitenlandse Zaken ítélet, C‑225/19 és C‑226/19, EU:C:2020:951, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), és e kötelezettség, mivel annak lehetővé tételére irányul, hogy az érdekelt megérthesse a számára sérelmet okozó egyedi intézkedés indokait, a védelemhez való jog tiszteletben tartásának elvéből ered (lásd ebben az értelemben: 2019. május 8‑iPI ítélet, C‑230/18, EU:C:2019:383, 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
69
Következésképpen először is a jogsértési eljárás vizsgálati szakaszának lezárására vonatkozó határidő meghosszabbítását a jogbiztonságnak a jelen ítélet 53. pontjában említett elvével és az abból eredő előreláthatósági követelménnyel összhangban a lehető leghamarabb, de mindenképpen a meghosszabbított lezárási határidő lejárta előtt közölni kell az érintett vállalkozással. Ezenkívül a meghosszabbításról szóló határozatnak meg kell határoznia e vizsgálati szakasz lezárásának új határidejét.
70
E tekintetben a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a jogbiztonság elve, amelyből a bizalomvédelem elve ered, többek között azt követeli meg, hogy a jogszabályok egyértelműek, pontosak és hatásaikat illetően előre láthatók legyenek, különösen olyankor, amikor a magánszemélyekre és a vállalkozásokra nézve kedvezőtlen következményeik lehetnek. A bizalomvédelemre való hivatkozás joga egyébiránt minden olyan jogalanyt megillet, akinek a helyzete akként jellemezhető, hogy az illetékes hatóság konkrét biztosítékok adásával megalapozott elvárásokat keltett benne (2018. október 17‑iKlohn ítélet, C‑167/17, EU:C:2018:833, 50. és 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
71
Az Imballagi Piemontesi az írásbeli észrevételeiben a bizalomvédelem elvére hivatkozik annak alátámasztása érdekében, hogy az AGCM nem volt jogosult arra, hogy a szóban forgó vizsgálati eljárás lezárásának határidejét elhalassza. Márpedig – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat sérelme nélkül – a Bíróság rendelkezésére álló iratokból nem tűnik ki, hogy e társaság biztosítékokat kapott volna e hatóságtól arra vonatkozóan, hogy a kifogásközlésben meghatározott határidő nem hosszabbítható meg.
72
Másodszor, a jogsértési eljárás vizsgálati szakaszának lezárására vonatkozó határidő meghosszabbítását megfelelően indokolni kell olyan körülmények bekövetkezésével, amelyek miatt a vizsgálat összetettebbé vált, mint azt a nemzeti versenyhatóság az említett határidő megállapításának időpontjában feltételezte.
73
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a szóban forgó vizsgálati eljárás rendkívül összetett volt, és időközben kibővült mind az ezen eljárás által érintett vállalkozások köre, mind pedig az eljárás tárgya. Ez magyarázatot ad arra, hogy az említett eljárás lezárásának határidejét kétszer meghosszabbították, egyrészt az AGCM feladatai hatékony ellátásának biztosítása, másrészt pedig az ezen eljárás által eredetileg érintett vállalkozások, valamint azon vállalkozások védelemhez való jogának biztosítása érdekében, amelyekre az eljárást kiterjesztették. E bíróságnak kell megvizsgálnia, hogy a szóban forgó vizsgálati eljárás lezárására vonatkozó határidőt meghosszabbító határozatokat megfelelően indokolták‑e ilyen körülmények bekövetkezésével.
74
Végezetül – harmadszor –, a jogsértési eljárás vizsgálati szakaszának lezárására vonatkozó határidő meghosszabbításának a Charta 47. cikkében szereplő hatékony bírói jogvédelem elvével összhangban bírósági felülvizsgálat tárgyát kell képeznie annak ellenőrzése érdekében, hogy az e határidőt meghosszabbító és új lezárási határidőt megállapító határozatot az észszerű határidő elvének és az érintett vállalkozás védelemhez való jogának tiszteletben tartásával fogadták‑e el, ami konkrétan azt feltételezi, hogy e határozatot megfelelő időben közölték e vállalkozással, és hogy azt megfelelően indokolták olyan körülmények bekövetkezésével, amelyek miatt a vizsgálat összetettebbé vált, mint azt a nemzeti versenyhatóság a meghosszabbított határidő megállapításának időpontjában feltételezte.
75
A jelen ügyben az ilyen bírósági felülvizsgálat fennállása bizonyítottnak tűnik, amint az mind az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból, mind pedig az Imballaggi Piemontesi írásbeli észrevételeiből következik, amely észrevételekben az Imballaggi Piemontesi közli, hogy az olasz bíróságok előtt vitatta a szóban forgó vizsgálati eljárás lezárására vonatkozó határidő két meghosszabbítását.
76
Hozzá kell tenni továbbá, hogy még ha egy adott esetben az ilyen meghosszabbítás sértené is az észszerű határidő tiszteletben tartásának elvét, az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy ezen elv megsértése csak akkor igazolhatja az EUMSZ 101. vagy EUMSZ 102. cikken alapuló közigazgatási eljárás végén hozott határozat megsemmisítését, ha az az érintett vállalkozás védelemhez való jogának megsértését is maga után vonja (2024. október 4‑iFerriere Nord kontra Bizottság ítélet, C‑31/23 P, EU:C:2024:851, 150. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), és ebben az összefüggésben e vállalkozásnak kell a jogilag megkövetelt módon bizonyítania, hogy a közigazgatási eljárás túlzott időtartama miatt nehézségekbe ütközött a versenyhatóság állításaival szembeni védekezés (lásd analógia útján: 2011. március 29‑iArcelorMittal Luxembourg kontra Bizottság és Bizottság kontra ArcelorMittal Luxembourg és társai ítélet, C‑201/09 P és C‑216/09 P, EU:C:2011:190, 118. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
77
Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság közli, hogy az alapeljárásban az Imballaggi Piemontesi nem bizonyította, hogy a szóban forgó vizsgálati eljárás lezárása határidejének meghosszabbítása sértette a védelemhez való jogának gyakorlását.
78
Végül meg kell állapítani, hogy a nemzeti versenyhatóságok által az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk megsértése miatt indított eljárások befejezésére nyitva álló határidő meghosszabbításának lehetősége mindenképpen az abszolút elévülési idő felső határától függ, amelynek meghatározása – az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének tiszteletben tartása mellett – a tagállamok feladata (lásd ebben az értelemben: 2021. január 21‑iWhiteland Import Export ítélet, C‑308/19, EU:C:2021:47, 37. pont).
79
A fenti indokok összességére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EUMSZ 101. cikket a megfelelő ügyintézéshez való jog általános elvével, a Charta 47. cikkével, valamint a tényleges érvényesülés elvével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy az olyan nemzeti szabályozás, amely a valamely nemzeti versenyhatóság által lefolytatott, versenyellenes magatartás megállapítására irányuló eljárás keretében nem írja elő kifejezetten, hogy az ezen eljárás vizsgálati szakaszának lezárására vonatkozóan e hatóság által a kifogásközlésben meghatározott határidő jogvesztő jellegű, és így az említett hatóság e határidőt indokolással ellátott, bírósági úton felülvizsgálható aktusokkal egyoldalúan meghosszabbíthatja, amennyiben olyan körülmények merülnek fel, amelyek az említett eljárás tárgyának vagy az azzal érintett vállalkozások körének a kiterjesztését eredményezik, nem ellentétes az említett rendelkezéssel, feltéve hogy az ilyen meghosszabbítás nem eredményezi azon észszerű határidő túllépését, amelyen belül e vizsgálati szakaszt le kell zárni.
A költségekről
80
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:
Az EUMSZ 101. cikket a megfelelő ügyintézéshez való jog általános elvével, az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkével, valamint a tényleges érvényesülés elvével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
az olyan nemzeti szabályozás, amely a valamely nemzeti versenyhatóság által lefolytatott, versenyellenes magatartás megállapítására irányuló eljárás keretében nem írja elő kifejezetten, hogy az ezen eljárás vizsgálati szakaszának lezárására vonatkozóan e hatóság által a kifogásközlésben meghatározott határidő jogvesztő jellegű, és így az említett hatóság e határidőt indokolással ellátott, bírósági úton felülvizsgálható aktusokkal egyoldalúan meghosszabbíthatja, amennyiben olyan körülmények merülnek fel, amelyek az említett eljárás tárgyának vagy az azzal érintett vállalkozások körének a kiterjesztését eredményezik, nem ellentétes az említett rendelkezéssel, feltéve hogy az ilyen meghosszabbítás nem eredményezi azon észszerű határidő túllépését, amelyen belül e vizsgálati szakaszt le kell zárni.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.