62008CC0199
ĢENERĀLADVOKĀTES VERICAS TRSTENJAKAS [VERICA TRSTENJAK]
SECINĀJUMI,
sniegti 2009. gada 14. maijā 1 (
1
)
Lieta C-199/08
Erhard Eschig
pret
UNIQA Sachversicherung AG
“Juridisko izdevumu apdrošināšana — Direktīva 87/344/EEK — 4. panta 1. punkts — Apdrošinājuma ņēmēja tiesības brīvi izvēlēties advokātu — Līgumisks ierobežojums — Vairāki viena notikuma rezultātā cietušie apdrošinātie — Juridiskā pārstāvja izraudzīšanās, ko veic apdrošinātājs”
I — Ievads
1.
Izskatāmās prejudiciālā nolēmuma tiesvedības priekšmets ir Austrijas Oberster Gerichtshof [Federālā Augstākā tiesa] (turpmāk tekstā — “iesniedzējtiesa”) prejudiciālais jautājums par Padomes 1987. gada 22. jūnija Direktīvas 87/344/EEK par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu (
2
) interpretāciju. Prejudiciālais jautājums ir par Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu, kurā ir noteikts, ka persona, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, savu interešu aizstāvībai, pārstāvībai vai nodrošināšanai jebkurā tiesvedībā vai administratīvā procesā vēršoties pēc palīdzības pie advokāta vai citas saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem pienācīgi kvalificētas personas (attiecībā uz advokātu vai citu saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem pienācīgi kvalificētu personu turpmāk tekstā izmantots virsjēdziens — “juridiskais pārstāvis”), var brīvi izvēlēties pārstāvi.
2.
Pamata prāvas iemesls ir atbildētājas pamata prāvā atteikšanās prasītājam pamata prāvā atlīdzināt viņa saistībā ar divu vērtspapīru pakalpojumu uzņēmumu maksātnespēju nolīgtā advokāta izdevumus. Atbildētāja savu rīcību pamato ar to, ka līguma pamatā esošajos apdrošināšanas vispārīgajos noteikumos tai esot dotas tiesības izraudzīties juridisko pārstāvi, jo maksātnespējas dēļ kaitējums ir nodarīts vairākām tās apdrošinātām personām, un tādējādi esot iestājies tā sauktais kolektīvais apdrošināšanas gadījums.
3.
Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir noteikts, ka juridisko izdevumu apdrošinātājs juridisko izdevumu apdrošināšanā var iekļaut klauzulu, saskaņā ar kuru apdrošināšanas gadījumos, kad viena notikuma rezultātā tiek nodarīts kaitējums lielam skaitam apdrošinājuma ņēmēju, tam ir tiesības izraudzīties juridisko pārstāvi, tādējādi ierobežojot katra apdrošinātā tiesības brīvi izraudzīties pārstāvi (turpmāk tekstā — “kolektīvā apdrošināšanas gadījuma klauzula”).
II — Atbilstošās tiesību normas
A — Kopienu tiesības
4.
Atbilstoši Direktīvas 87/344 preambulas vienpadsmitā apsvēruma vācu valodas redakcijai (
3
) personas, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, interesēm ir vajadzīgs, lai tam pašam jebkurā tiesvedībā vai administratīvā procesā būtu iespēja izvēlēties advokātu vai citu atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktiem pienācīgi kvalificētu personu, turklāt vienmēr — interešu konflikta gadījumā.
5.
Atbilstoši Direktīvas 87/344 preambulas divpadsmitajam apsvērumam dalībvalstīm būtu jādod iespēja atbrīvot uzņēmumus no pienākuma piešķirt apdrošinātajam šīs tiesības brīvi izvēlēties advokātu, ja juridisko izdevumu apdrošināšana attiecas vienīgi uz gadījumiem, kas izriet no sauszemes transportlīdzekļu izmantošanas to teritorijās, un ja tā atbilst pārējiem ierobežojošiem nosacījumiem.
6.
Direktīvas 87/344 3. panta redakcija ir šāda:
“1.   Uz juridisko izdevumu apdrošināšanas segumu attiecas atsevišķs līgums, kas ir nodalīts no līguma, kurš sagatavots attiecībā uz pārējām apdrošināšanas nozarēm, vai arī tas ir ietverts vienotas polises atsevišķā iedaļā, kurā precizē juridisko izdevumu riska būtību un, ja dalībvalsts to prasa, attiecīgās prēmijas apmēru.
2.   Katra dalībvalsts veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka tās teritorijā reģistrēti uzņēmumi saskaņā ar dalībvalsts noteikto iespēju vai pēc savas izvēles, ja dalībvalsts tam piekrīt, izvēlas vismaz vienu no šādiem alternatīviem risinājumiem:
a)
uzņēmums nodrošina, ka neviens tā darbinieks, kas nodarbojas ar juridisko izdevumu apdrošināšanas gadījumu pārvaldību vai juridisko konsultāciju sniegšanu attiecībā uz tiem, vienlaikus neveic līdzīgu darbību:
—
attiecībā uz citu apdrošināšanas nozari, kurā šis uzņēmums slēdz līgumus, ja tas ir jaukta tipa uzņēmums,
—
citā apdrošināšanas uzņēmumā, kuram ir finansiāla, ekonomiska vai administratīva saikne ar pirmo uzņēmumu un kurš darbojas vienā vai vairākās apdrošināšanas nozarēs, kas noteiktas Direktīvā 73/239/EEK, neatkarīgi no tā, vai minētais uzņēmums ir jaukta tipa vai specializēts uzņēmums;
b)
uzņēmums uztic apdrošināšanas gadījumu pārvaldību attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu uzņēmumam ar atsevišķas juridiskas personas statusu. Šo uzņēmumu norāda atsevišķā līgumā vai atsevišķā iedaļā, kā norādīts 1. punktā; ja uzņēmumam ar atsevišķas juridiskas personas statusu ir saikne ar apdrošināšanas uzņēmumu, kurš darbojas vienā vai vairākās apdrošināšanas nozarēs, kas norādītas Direktīvas 73/239/EEK pielikuma A punktā, uzņēmuma darbinieki, kuri nodarbojas ar apdrošināšanas gadījumu izskatīšanu vai juridisku konsultāciju sniegšanu saistībā ar tiem, nedrīkst vienlaikus veikt līdzīgu darbību otrajā apdrošināšanas uzņēmumā. Dalībvalstis turklāt var noteikt [šādas pašas] prasības pārvaldes struktūras locekļiem;
c)
uzņēmums līgumā piešķir apdrošinātajai personai tiesības no brīža, kad tai saskaņā ar polisi ir tiesības celt prasību pret apdrošinātāju, uzticēt savu interešu aizstāvību advokātam pēc apdrošinātās personas izvēles vai tiktāl, ciktāl to pieļauj attiecīgās valsts tiesības, jebkurai citai atbilstīgi kvalificētai personai.
3.   Neatkarīgi no izvēlētā risinājuma apdrošināto intereses juridisko izdevumu apdrošināšanā saskaņā ar šo direktīvu uzskata par līdzvērtīgi aizsargātām.”
7.
Direktīvas 87/344 4. pantā ir noteikts:
“1.   Katrā juridisko izdevumu apdrošināšanas līgumā skaidri atzīst, ka:
a)
gadījumā, ja apdrošinātā interešu aizstāvības, pārstāvības vai nodrošināšanas nolūkā jebkurā izziņas vai tiesvedības procesā [tiesvedībā vai administratīvā procesā] jāgriežas pēc palīdzības pie advokāta vai citas saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem pienācīgi kvalificētas personas, minētais apdrošinātais var brīvi izvēlēties šādu advokātu vai citu personu;
b)
apdrošinātais var brīvi izvēlēties advokātu vai, ja vēlas un ciktāl to pieļauj attiecīgās valsts tiesību akti, jebkuru citu atbilstīgi kvalificētu personu, lai nodrošinātu savas intereses interešu konflikta gadījumā.
2.   Advokāts ir jebkura persona, kurai ir tiesības darboties kādā no profesionālās darbības veidiem, kas noteikti Padomes Direktīvā 77/249/EEK [..].”
8.
Direktīvas 87/344 5. pants ir izteikts šādi:
“1.   Katra dalībvalsts var paredzēt atbrīvojumu no 4. panta 1. punkta piemērošanas juridisko izdevumu apdrošināšanai, ja ir izpildīti visi šie nosacījumi:
a)
apdrošināšana attiecas tikai uz gadījumiem, kas izriet no sauszemes transportlīdzekļu izmantošanas attiecīgajā dalībvalstī;
b)
apdrošināšana ir saistīta ar līgumu par palīdzības sniegšanu ar sauszemes transportlīdzekli saistītā negadījumā vai avārijā;
c)
ne juridisko izdevumu apdrošinātājs, ne palīdzības apdrošinātājs nedarbojas nevienā atbildības apdrošināšanas nozarē;
d)
ir veikti pasākumi, kas nodrošina, ka katras konfliktējošās puses juridisko konsultēšanu un pārstāvību realizē pilnīgi neatkarīgi advokāti, ja minētās puses attiecībā uz juridiskajiem izdevumiem ir apdrošinājis viens apdrošinātājs.
2.   Atbrīvojums, ko dalībvalsts ir piešķīrusi apdrošināšanas uzņēmumam saskaņā ar 1. punktu, neietekmē 3. panta 2. punkta piemērošanu.”
B — Valsts tiesības
9.
Valsts tiesiskais regulējums ir rodams 1958. gada Likuma par apdrošināšanas līgumiem (Versicherungsvertragsgesetz; turpmāk tekstā — “VersVG”) 158.k un 158.p pantā. VersVG 158.k pantā ir noteikts:
“1.   Apdrošinājuma ņēmējam ir tiesības savai pārstāvībai tiesvedībā vai administratīvā procesā brīvi izvēlēties profesionālai pušu pārstāvībai pilnvarotu personu. Turklāt tas var brīvi izvēlēties advokātu savu tiesisko interešu aizstāvībai gadījumā, ja rodas interešu konflikts ar apdrošinātāju.
2.   Apdrošināšanas līgumā var noteikt, ka apdrošinājuma ņēmējs savai pārstāvībai tiesvedībā vai administratīvā procesā var brīvi izvēlēties tikai tādu profesionālai pušu pārstāvībai pilnvarotu personu, kuras prakses vieta atrodas tiesas vai pārvaldes iestādes, kuras kompetencē ietilpst izskatīt lietu pirmajā instancē, teritoriālajā pakļautībā. Gadījumā, ja šajā teritorijā nav prakses vietas vismaz četrām šādām personām, izvēles tiesības jāpaplašina līdz to personu lokam, kuras atrodas tās pirmās instances tiesas piekritības teritorijā, kurā ir minētā iestāde.
3.   Apdrošinājuma ņēmēja brīvas izvēles tiesības, kas paredzētas 1. punkta pirmajā teikumā, jānorāda, ja [apdrošinājuma ņēmējs] pieprasa pārstāvja piedalīšanos administratīvā procesā vai tiesvedībā; interešu konflikta gadījumā jānorāda uz 1. punkta otrajā teikumā paredzētajām tiesībām. Ja apdrošinātājs zaudējumu segšanu ir uzticējis citam uzņēmumam (158.j panta otrais teikums), tad brīdināšanas pienākums pāriet šim uzņēmumam.”
C — Juridisko izdevumu apdrošināšanas vispārīgie noteikumi
10.
Juridisko izdevumu apdrošināšanas vispārīgie noteikumi [Allgemeine Bedingungen für die Rechtsschutzversicherung] ir tipveida noteikumi, kurus ir izstrādājusi Austrijas Apdrošināšanas apvienība. Šo noteikumu 6.7.3. panta redakcijā, kas bija spēkā 1995. gadā (turpmāk tekstā — “ARB 1995”), ir paredzēts:
“Ja vairāki apdrošinājuma ņēmēji savu tiesisko interešu aizstāvībai bauda apdrošināšanas segumu saskaņā ar vienu vai vairākiem apdrošināšanas līgumiem un ja viņu prasījumi, pamatojoties uz vienādu vai līdzīgu pamatu, ir vērsti pret vienu vai vairākām tām pašām pretējām pusēm, apdrošinātājam ir tiesības savu pakalpojumu sākotnēji ierobežot ar apdrošinājuma ņēmēja tiesisko interešu nodrošināšanu ārpustiesas ceļā un vajadzīgo “izmēģinājuma” prāvu rīkošanu, ko veic tā izraudzīti juridiskie pārstāvji. Ja vai tiklīdz šie pasākumi apdrošinājuma ņēmēju pietiekami neaizsargā no prasījuma tiesību zuduma, it īpaši noilguma iespējas dēļ, apdrošinātājs sedz arī ar kolektīvajām prasībām vai citu tā izraudzītu juridisko pārstāvju ārpustiesas ceļā un tiesā veiktu interešu kolektīvu nodrošināšanu saistītās izmaksas.”
III — Fakti, pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
11.
Prasītājs pamata prāvā, doktors Erhards Ešigs [Dr. Erhard Eschig], un atbildētāja pamata prāvā, UNIQA Sachversicherung AG, noslēdza līgumu par juridisko izdevumu apdrošināšanu un vienojās par ARB 1995 piemērošanu šim līgumam.
12.
Prasītājs pamata prāvā ieguldīja naudu divos vērtspapīru pakalpojumu uzņēmumos. Šie uzņēmumi kļuva maksātnespējīgi. Šīs maksātnespējas skāra prasītāju pamata prāvā un tūkstošiem citu ieguldītāju. Prasītājs pamata prāvā pilnvaroja savā dzīvesvietā reģistrētu advokātu biroju pārstāvēt viņu — tostarp par uzņēmumu aktīviem uzsāktajā maksātnespējas procesā — pret šo uzņēmumu vadības institūcijām ierosinātā krimināllietā un tiesvedībā pret Austrijas Republiku par trūkumiem finanšu tirgus uzraudzībā.
13.
Prasītājs pamata prāvā lūdza atbildētājai pamata prāvā apstiprināt, ka juridisko izdevumu apdrošināšana sedz ar viņa izraudzīto advokātu līdzšinējo un turpmāko darbību saistītos izdevumus. Atbildētāja pamata prāvā šo lūgumu noraidīja. Tā norādīja, ka juridiskos izdevumus tajā ir apdrošinājušas aptuveni 180 cietušās personas. ARB 1995 6.7.3. pantā par šādu gadījumu esot paredzēts, ka personām, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti, atsevišķa procesa uzsākšanas vietā var noteikt “izmēģinājuma” prāvu vai kolektīvu lietu un ka tai šādā gadījumā ir tiesības izraudzīties pārstāvi. Tāpēc tai neesot pienākuma atlīdzināt prasītāja atsevišķā procesa izdevumus viņa aizsāktajā tiesvedībā.
14.
Šajā sakarā prasītājs pamata prāvā cēla prasību pret atbildētāju pamata prāvā, lūdzot, pirmkārt, piespriest atbildētājai atlīdzināt viņa advokātu izdevumus iepriekš minētajās un turpmākajās tiesvedībās un, otrkārt, atzīt ARB 1995 6.7.3. pantu par spēkā neesošu un tādējādi juridisko izdevumu apdrošināšanas līgumā neietilpstošu. Prasītāja pamata prāvā prasījumi tika noraidīti divās instancēs. Abu instanču tiesas nosprieda, ka VersVG 158.k panta interpretācija, saskaņā ar kuru ir pieļaujama tāda kolektīvā apdrošināšanas gadījuma klauzula kā ARB 1995 6.7.3. pantā ietvertā, ir saderīga ar Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
15.
Iesniedzējtiesa, kura izskata “Revision” kārtībā iesniegto sūdzību, šaubās par Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretāciju. No vienas puses, Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir paredzētas tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi. Tas runā par labu prasītāja pamata prāvā nostājai. No otras puses, esot labs pamatojums kolektīvā apdrošināšanas gadījuma klauzulas pieļaujamībai, kad viena gadījuma dēļ ir cietušas daudzas personas, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti. Izmaksas, kas saistītas ar “izmēģinājuma” prāvu jeb kolektīvu prasību, kurā vairākas personas, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti, pārstāv viens juridiskais pārstāvis, ir ievērojami zemākas par vairāku individuālu prasību izmaksām. Šādi ierobežot izmaksas, šķiet, esot arī apdrošinātāju interesēs.
16.
Gadījumā, ja atbilstoša VersVG 158.k panta interpretācija būtu saderīga ar Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu, rodas jautājums, pēc kādiem kritērijiem kolektīvais apdrošināšanas gadījums ir nošķirams no citiem gadījumiem. Iesniedzējtiesai ir šaubas par to, vai tāda klauzula kā ARB 1995 6.7.3. pants, saskaņā ar kuru juridisko izdevumu apdrošinātājam ir tiesības izvēlēties pārstāvi, tiklīdz ir cietušas vairākas personas, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti, atbilst Direktīvas 87/344 mērķiem un prasībām.
17.
Iesniedzējtiesa ir apturējusi tiesvedību valsts tiesā un uzdevusi Tiesai šādus jautājumus prejudiciālā nolēmuma sniegšanai:
“1)
Vai Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkts ir interpretējams tā, ka tam pretrunā ir juridisko izdevumu apdrošinātāja vispārīgajos apdrošināšanas noteikumos iekļauta klauzula, saskaņā ar kuru apdrošināšanas gadījumos, kad viena notikuma rezultātā (piemēram, vērtspapīru pakalpojumu uzņēmuma maksātnespējas dēļ) tiek nodarīts kaitējums daudziem apdrošinātajiem, apdrošinātājs ir tiesīgs izvēlēties juridisko pārstāvi un tādējādi ir ierobežotas katra apdrošinātā tiesības brīvi izvēlēties advokātu?
2)
Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde — kādos apstākļos ir “kolektīvais apdrošināšanas gadījums”, kurā saskaņā ar minēto direktīvu (vai drīzāk — to papildinot) ir pieļauts juridiskā pārstāvja izraudzīšanās tiesības piešķirt apdrošinātājam, nevis apdrošinājuma ņēmējam?”
IV — Tiesvedība Tiesā
18.
2008. gada 23. aprīļa lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesas kancelejā tika saņemts .
19.
Rakstveida apsvērumus iesniedza prasītājs un atbildētāja pamata prāvā, Austrijas Republikas un Čehijas Republikas valdības, kā arī Eiropas Kopienu Komisija.
20.
2009. gada 11. marta tiesas sēdē piedalījās un savus apsvērumus papildināja prasītāja un atbildētājas pamata prāvā, Austrijas Republikas un Čehijas Republikas valdību, kā arī Komisijas pārstāvji.
V — Būtiskie lietas dalībnieku argumenti
21.
Visi lietas dalībnieki ir vienisprātis, ka Direktīvai 87/344 ir jānovērš tie šķēršļi ienākšanai juridisko izdevumu apdrošināšanas tirgū, kuri izriet no valsts tiesiskajiem regulējumiem par aizsardzību interešu konfliktu gadījumā. Vācijā pirms Direktīvas 87/344 pieņemšanas bija spēkā tā dēvētā nozares specializācijas prasība, kuras rezultātā tika ierobežota citu dalībvalstu apdrošināšanas uzņēmumu pieeja tirgum. Lai atvieglotu citu dalībvalstu apdrošināšanas sabiedrību pieeju tirgum, vienlaikus nodrošinot arī aizsardzību interešu konfliktu gadījumā, Direktīvas 87/344 3. panta 2. punktā ir paredzēti trīs alternatīvi strukturāli risinājumi interešu konfliktu novēršanai, pie kuriem pieder, pirmkārt, tas, ka darbinieki atsevišķi pārvalda juridisko izdevumu apdrošināšanu un citas apdrošināšanas jomas, otrkārt, tas, ka apdrošināšanas gadījumu pārvaldība tiek uzticēta citam uzņēmumam, un, treškārt, modelis, kurā persona, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, var izvēlēties izmantot kādu no tās izraudzītajiem pārstāvjiem.
22.
Turklāt visi lietas dalībnieki ir vienisprātis, ka Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā personas, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, aizsardzībai ir garantētas tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi gadījumā, ja, neraugoties uz strukturālo regulējumu atbilstoši Direktīvas 87/344 3. panta 2. punktam, rastos konkrēti interešu konflikti.
23.
Tomēr par Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretāciju lietas dalībniekiem ir atšķirīgi viedokļi.
24.
Prasītājs pamata prāvā, Austrijas Republika un Čehijas Republika uzskata, ka Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts garantē tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi administratīvā procesā vai tiesvedībā un tās nav atkarīgas ne no iepriekš minēto alternatīvo risinājumu izvēles, ne no konkrēta interešu konflikta esamības. Prasītājs pamata prāvā uzskata, ka atbilstoši Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktam tiesību brīvi izvēlēties pārstāvi patstāvīga nozīme izpaužas apstāklī, ka tās nav atkarīgas no interešu konflikta esamības, tomēr to piemērošanas joma ir šaurāka nekā Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta gadījumā, jo tās ir paredzētas tikai administratīvā procesā un tiesvedībā. Austrijas Republika norāda, ka atšķirībā no direktīvas sākotnējā projekta pārstāvja brīvas izvēles tiesības ir paredzētas tikai administratīvā procesā un tiesvedībā, tomēr šādā ierobežotā apmērā tām ir patstāvīga nozīme.
25.
Prasītājs pamata prāvā, Austrijas Republika un Čehijas Republika uzskata, ka Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta tekstā neesot pieļauts, ka personas, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, vietā pārstāvi izvēlas juridisko izdevumu apdrošinātājs.
26.
Ierobežošanas iespēju nevarot pamatot arī ar Direktīvas 87/344 5. pantu. Pirms Direktīvas 87/344 pieņemšanas dažās dalībvalstīs autoklubi saviem biedriem ar sava pārstāvja starpniecību nodrošināja palīdzību tiesvedībās saistībā ar ceļu satiksmes negadījumiem. Direktīvas 87/344 5. pantā esot paredzēts izņēmums, lai varētu saglabāt šādu praksi.
27.
Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta sašaurināta izpratne vai teleoloģiska reducēšana attiecībā uz kolektīvajiem apdrošināšanas gadījumiem esot jānoraida. Prasītājs pamata prāvā norāda, ka Direktīvas 87/344 pieņemšanas laikā ir bijuši zināmi kolektīvie apdrošināšanas gadījumi. Tāpēc Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanas jomu nevarot ierobežot, atsaucoties uz kolektīvo apdrošināšanas gadījumu novitāti. Austrijas Republika šajā sakarā norāda uz kolektīvā apdrošināšanas gadījuma jēdziena nenoteiktību. Visbeidzot, prasītājs pamata prāvā un Čehijas Republika norāda uz daudzām neizdevīgajām sekām, kuras kolektīvā apdrošināšanas gadījuma klauzulas piemērošana var radīt personām, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti.
28.
Prasītājs pamata prāvā, Austrijas Republika un Čehijas Republika ierosina uz pirmo prejudiciālo jautājumu atbildēt, ka Direktīvas 87/344 4. panta 1. punktā ir aizliegta tāda personas, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, tiesību brīvi izvēlēties pārstāvi ierobežošana kā pamata prāvā aplūkotā.
29.
Atbildētāja pamata prāvā uzskata, ka ar Direktīvu 87/344 neesot paredzēts personai, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, nodrošināt tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi.
30.
Tā kā Direktīvas 87/344 3. pantā ir paredzētas trīs alternatīvas interešu konfliktu novēršanai un nevienai no tām nav dodama priekšroka, Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu nevarot interpretēt tādējādi, ka tas katrā ziņā piešķirtu tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi.
31.
To apliecinot jau Direktīvas 87/344 preambulas vienpadsmitā apsvēruma redakcija, kurā šīs tiesības tiek atzītas ikreiz, kad rodas interešu konflikts. No tā a contrario esot secināms, ka tad, ja šāda interešu konflikta nav, principā nav tiesību brīvi izvēlēties pārstāvi.
32.
To pamatojot arī Direktīvas 87/344 5. pantā paredzētā atkāpe. Tā norādot, ka atkāpes no pārstāvja brīvas izvēles ir pieļaujamas. Direktīvas 87/344 5. pants esot nevis absolūts izņēmums, bet gan tikai piemērs. Tā kā kolektīvie apdrošināšanas gadījumi nav ņemti vērā, personu, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti, interesēs ir jāveic interpretācija atbilstoši Direktīvas 87/344 5. pantam vai drīzāk pēc analoģijas ar to. Austrijā šāds izņēmums tiesību aktos jau esot noteikts VersVG 158.k panta 2. punktā attiecībā uz pārstāvja izvēles tiesību teritoriāliem ierobežojumiem.
33.
Tas turklāt atbilstot arī direktīvas lietderīgajai iedarbībai. Esot svarīgi, ar kādu interpretāciju var sasniegt lielāko praktisko nozīmi. Apdrošināšanas jomā personu, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti, intereses vienmēr ir jāievēro kopumā. Tādēļ mērķim būtu jābūt radīt pēc iespējas vienlīdzīgāku attieksmi pret apdrošinātajiem un pēc iespējas efektīvāk ļaut visām personām, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti, līdztiesīgi piekļūt rīcībā esošajam kapitālam. Ņemot vērā ikvienam patērētājam nodrošināmās tiesiskās aizsardzības intereses, obligāti esot jāpieņem izņēmuma noteikumi par kolektīvajiem apdrošināšanas gadījumiem.
34.
Turklāt kolektīvie apdrošināšanas gadījumi Direktīvas 87/344 pieņemšanas laikā 1987. gadā vēl neesot tikuši apsvērti.
35.
Atbildētāja pamata prāvā turklāt norāda uz kolektīvā apdrošināšanas gadījuma klauzulas nepieļaujamības sekām. Pirmkārt, šajā sakarā tā iztirzā konkurences attiecības starp juridisko apdrošināšanu un tiesāšanās izdevumu finansēšanu. Otrkārt, tā norāda, ka juridisko izdevumu apdrošināšanas seguma apjoms Direktīvā 87/344 neesot regulēts. Tāpēc kolektīvā apdrošināšanas gadījuma klauzulas nepieļaujamības rezultātā varot tikt izslēgti noteikti riski un noteikts riska seguma maksimālais apmērs.
36.
Visbeidzot, atbildētāja pamata prāvā norāda uz priekšrocībām, kuras kolektīvā apdrošināšanas gadījuma klauzula dod personām, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti.
37.
Atbildētāja pamata prāvā ierosina Tiesai uz pirmo prejudiciālo jautājumu atbildēt, ka Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kolektīvajos apdrošināšanas gadījumos personu, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti, pārstāvja izvēles uzticēšana apdrošinātājam esot jāuzskata par pieņemamu.
38.
Saistībā ar otro prejudiciālo jautājumu atbildētāja pamata prāvā norāda, ka kolektīvie apdrošināšanas gadījumi ir gadījumi, kuros vairākas personas cieš zaudējumus, kurus vismaz abstrakti procesuālās ekonomijas dēļ var izvērtēt vienā tiesvedībā vai ar “izmēģinājuma” prāvas palīdzību. Šajā sakarā esot jāņem vērā, vai šajos gadījumos zaudējumus radošais notikums ir vērienīgs, vai zaudējumi atsevišķus apdrošināšanas dalībniekus skar tieši un ir vienādi, vai ir vienāds tiesiskais pamats un vai atbildētāji būtībā ir vieni un tie paši.
39.
Komisija uzskata, ka noteikumu par pārstāvja brīvu izvēli atbilstoši Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktam nevar uzskatīt par patstāvīgu direktīvas mērķi. Pretējā gadījumā pirmajām divām Direktīvas 87/344 3. panta 2. punkta strukturālajām alternatīvām nebūtu nekādas nozīmes. Tādā gadījumā tās vairs nebūtu alternatīvi risinājumi, bet gan vienīgi papildpasākumi.
40.
Komisija atgādina, ka šajā ziņā Direktīva 87/344 atšķiras no Komisijas sagatavotā direktīvas sākotnējā priekšlikuma. Tajā bija paredzētas sākotnējas tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi. Taču Kopienu likumdevējs šo priekšlikumu neesot gluži ņēmis vērā visā pilnībā. Konkrēti, advokāta brīva izvēle esot paredzēta tikai tiesvedībā un administratīvā procesā.
41.
Arī direktīvas vienpadsmitais apsvērums liekot nosvērties par labu šai izpratnei. Saskaņā ar šo apsvērumu personas, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, interesēm ir vajadzīgs, lai tai pašai būtu iespēja izvēlēties juridisko pārstāvi ikreiz, kad rodas interešu konflikts.
42.
Komisija uzskata, ka Direktīvā 87/344 neesot paredzētas absolūtas tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi. Tāpēc no Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta izrietošās tiesības varot tikt ierobežotas tiktāl, ciktāl tas atbilst katras atsevišķās personas, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, interesēm.
43.
Nekas nenorādot uz to, ka kolektīvie apdrošināšanas gadījumi direktīvas projektā būtu bijuši apsvērti. Tādējādi Direktīva 87/344 neaizliedzot kolektīvā apdrošināšanas gadījuma klauzulas izmantošanu, ja vien tiek nodrošināta apdrošināto aizsardzība.
44.
Jautājumā par to, ar kādu kritēriju palīdzību ir jākonstatē, kad iestājas kolektīvais apdrošināšanas gadījums, izskatāmajā lietā ar vismaz 16000 cietušo katrā ziņā par to neesot nekādu šaubu un līdz ar to atbilde neesot vajadzīga.
45.
Komisija ierosina uz pirmo prejudiciālo jautājumu atbildēt, ka Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā klauzula, saskaņā ar kuru apdrošināšanas gadījumos, kad viena notikuma dēļ ir nodarīts kaitējums lielākam skaitam personu, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti, juridisko izdevumu apdrošinātājam ir tiesības izvēlēties pārstāvi un tādējādi ierobežotas atsevišķa apdrošinātā tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi.
VI — Juridiskais vērtējums
A — Pirmais prejudiciālais jautājums
46.
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa interesējas par Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretāciju. Tā vēlas noskaidrot, vai šī tiesību norma ir interpretējama tādējādi, ka tai ir pretrunā tādas valsts tiesību normas kā VersVG 158.k panta interpretācija, saskaņā ar kuru juridisko izdevumu apdrošināšanas līgumos ir pieļaujama kolektīvā apdrošināšanas gadījuma klauzula.
47.
Esmu pārliecināta, ka uz šo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši turpinājumā izklāstīto iemeslu dēļ. Pirmkārt, Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta redakcijā nav paredzēts izņēmums kolektīvajos apdrošināšanas gadījumos (1). Otrkārt, Direktīvas 87/344 sistēma liecina, ka tiesībām brīvi izvēlēties pārstāvi tiesvedībā vai administratīvā procesā saskaņā ar Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu ir patstāvīga nozīme (2). Treškārt, Direktīvas 87/344 5. pantu nevar pēc analoģijas piemērot kolektīvajiem apdrošināšanas gadījumiem (3). Ceturtkārt, nav vajadzīgo nosacījumu, lai Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu teleoloģiski reducētu (4).
1) Par Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta redakciju
48.
Atbilstoši Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktam katrā juridisko izdevumu apdrošināšanas līgumā ir skaidri jāatzīst, ka, ja personai, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, savu interešu aizstāvībai un pārstāvībai tiesvedībā vai administratīvā procesā ir jāvēršas pēc palīdzības pie juridiskā pārstāvja, tad viņai ir iespēja brīvi izvēlēties šo juridisko pārstāvi.
49.
No Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta izriet, ka izvēles tiesības ir tikai saistībā ar tiesvedību vai administratīvu procesu. Tomēr šajā ierobežojumā nav saskatāms izņēmums attiecībā uz kolektīvajiem apdrošināšanas gadījumiem. Tādējādi saskaņā ar principu ubi lex non distinguit, nec nos distinguere debemus Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta redakcija liedz kolektīvos apdrošināšanas gadījumus nošķirt no citiem gadījumiem. Līdz ar to Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta redakcija aizliedz tādas kolektīvā apdrošināšanas gadījuma klauzulas pieļaujamību, saskaņā ar kuru pārstāvi drīkst izraudzīties juridisko izdevumu apdrošinātājs, nevis apdrošinātais.
2) Par tiesību brīvi izvēlēties pārstāvi tiesvedībā vai administratīvā procesā patstāvīgo nozīmi
50.
Atbildētāja pamata prāvā un Komisija uzskata, ka tiesībām brīvi izvēlēties pārstāvi atbilstoši Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktam neesot patstāvīgas nozīmes. Tā kā savas izpratnes pamatošanai tās atsaucas uz Direktīvas 87/344 sistēmu, mērķi un sagatavošanas vēsturi, vispirms vēlos īsumā aplūkot šīs direktīvas sagatavošanas vēsturi, mērķi un saturu.
51.
Direktīva 87/344 ir viena no vairākām direktīvām (
4
), ar kurām ir jāatvieglo piekļuve tiešās apdrošināšanas tirgum (
5
). Ierobežojumi piekļuvei juridisko izdevumu apdrošināšanas tirgum izriet no atšķirīgajiem dalībvalstu tiesiskajiem regulējumiem interešu konfliktu novēršanai (
6
).
52.
Interešu konflikti var rasties it īpaši tad, ja apdrošināšanas uzņēmums piedāvā apdrošināšanu vairākās apdrošināšanas jomās. Ja apdrošināšanas uzņēmums piedāvā, piemēram, obligāto civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu un juridisko izdevumu apdrošināšanu, nav izslēdzams, ka strīda gadījumā tas darbosies tiklab kaitējumu nodarījušās personas pusē, kā arī cietušā pusē (
7
).
53.
Interešu konfliktu novēršanai Vācijā bija spēkā nozares specializācijas prasība. Taču, tā kā apdrošināšanas uzņēmumi vairumā citu dalībvalstu bija organizēti kā daudznozaru uzņēmumi, tie neatbilda nozares specializācijas prasībai. Tādēļ nozares specializācijas prasības iznākumā šiem apdrošināšanas uzņēmumiem tika ierobežota piekļuve tirgum.
54.
Šis ierobežojums pieejai tirgum bija jānovērš ar Direktīvu 87/344, nodrošinot interešu konfliktu novēršanu (
8
). Šādos apstākļos ir jāapskata Direktīvas 87/344 3. panta 2. punkts, kurā ir paredzēti trīs alternatīvi strukturāli risinājumi interešu konfliktu novēršanai:
—
pirmais risinājums atbilstoši a) apakšpunktam būtībā paredz, ka apdrošināšanas uzņēmuma darbinieks, kura kompetencē īpaši ir juridisko izdevumu apdrošināšanas gadījumu pārvaldība vai juridisko konsultāciju sniegšana attiecībā uz tiem, vienlaikus neveic līdzīgu darbību (turpmāk tekstā — “īpašās kompetences modelis”);
—
atbilstoši otram risinājumam, kurš ir paredzēts b) apakšpunktā, apdrošināšanas gadījumu pārvaldība attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu jāuztic uzņēmumam ar atsevišķas juridiskas personas statusu (turpmāk tekstā — “ārpakalpojuma izmantošanas modelis”);
—
atbilstoši c) apakšpunktā paredzētajam risinājumam apdrošināšanas uzņēmumam no brīža, kad apdrošinātajam saskaņā ar polisi ir tiesības sagaidīt no apdrošinātāja zināmu rīcību, līgumā jāpiešķir apdrošinātajam tiesības uzticēt savu interešu aizstāvību pārstāvim pēc savas izvēles (turpmāk tekstā — “pārstāvja modelis”).
55.
Visi šie risinājumi atbilstoši Direktīvas 87/344 3. panta 3. punktam ir uzskatāmi par līdzvērtīgiem, lai aizsargātu personas, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, intereses. Dalībvalstīm jānodrošina, lai to teritorijā reģistrētie apdrošināšanas uzņēmumi piemērotu vismaz vienu no šiem alternatīvajiem risinājumiem. Tomēr tām ir iespēja izlemt, kuru alternatīvo risinājumu izvēlēties, vai arī izvēli starp vismaz diviem alternatīviem risinājumiem atstāt uzņēmumu ziņā.
56.
Papildus Direktīvas 87/344 3. panta 2. punktā noteiktajiem interešu konfliktu novēršanas strukturālajiem pasākumiem Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir paredzēta aizsardzība pret konkrētiem interešu konfliktiem. Atbilstoši šai tiesību normai interešu konflikta gadījumā personām, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti, ir tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi.
57.
Pretēji atbildētājas pamata prāvā un Komisijas apgalvotajam ne no tiesību brīvi izvēlēties pārstāvi tiesvedībā vai administratīvā procesā atbilstoši 4. panta 1. punkta a) apakšpunktam saistības ar strukturāliem pasākumiem interešu konfliktu novēršanai (a), ne no to saistības ar tiesībām brīvi izvēlēties pārstāvi interešu konflikta gadījumā (b), ne no Direktīvas 87/344 mērķa (c), ne no Direktīvas 87/344 sagatavošanas vēstures (d) neizriet, ka šīm tiesībām nebūtu patstāvīgas nozīmes.
a) Par Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto tiesību brīvi izvēlēties pārstāvi saistību ar Direktīvas 87/344 3. panta 2. punktā paredzētajiem strukturālajiem pasākumiem interešu konfliktu novēršanai
58.
Atbildētāja pamata prāvā un Komisija apgalvo, ka tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi atbilstoši Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktam ir jāinterpretē saistībā ar Direktīvas 87/344 3. panta 2. punkta c) apakšpunktu un tās ir vienīgi pārstāvja modeļa īpaša izpausme. Ja tiesībām brīvi izvēlēties pārstāvi būtu piešķirta patstāvīga nozīme, tad pārstāvja modelis atbilstoši Direktīvas 87/344 3. panta 2. punkta c) apakšpunktam būtu piemērojams vienmēr. Tādējādi abu pārējo alternatīvo risinājumu — Direktīvas 87/344 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētā īpašās kompetences modeļa un ārpakalpojuma izmantošanas modeļa atbilstoši Direktīvas 87/344 3. panta 2. punkta b) apakšpunktam — nozīme tiktu apdraudēta.
59.
Šī pieeja nepārliecina.
60.
Pirmkārt, Direktīvas 87/344 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētā īpašās kompetences modeļa un Direktīvas 87/344 3. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētā ārpakalpojuma izmantošanas modeļa piemērošanas joma saglabājas pat tad, ja no Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta izriet patstāvīgas tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi tiesvedībā vai administratīvā procesā.
61.
Direktīvas 87/344 3. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzētais pārstāvja modelis saturiski pārsniedz Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteikto. Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi ir noteiktas tikai administratīva procesa vai tiesvedības gadījumā. Turpretim atbilstoši Direktīvas 87/344 3. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzētajam pārstāvja modelim personai, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, ir tiesības uzticēt savu interešu pārstāvību pārstāvim no brīža, kad saskaņā ar polisi viņam ir tiesības sagaidīt no apdrošinātāja zināmu rīcību, tātad — jau pirms administratīvā procesa un tiesvedības (
9
).
62.
Lai arī, atzīstot patstāvīgas tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi tiesvedībā un administratīvā procesā, īpašās kompetences modeļa un ārpakalpojuma izmantošanas modeļa piemērošanas joma tiek ierobežota, tiem joprojām ir patstāvīga piemērošanas joma.
63.
Turpretim atbilstoši atbildētājas pamata prāvā un Komisijas izpratnei Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanas joma tiktu sašaurināta līdz tās pilnīgai izzušanai. Izvēloties pārstāvja modeli, tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi ir jau pirms administratīvā procesa vai tiesvedības sākuma. Ja Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts būtu piemērojams tikai pārstāvja risinājuma gadījumā, tad tiesību normai vairs nebūtu normatīvā satura (
10
).
64.
Ņemot vērā romiešu tiesību principu ut res magis valeat quam pereat, ka priekšroka ir jādod tādai interpretācijai, kas saglabā tiesību normas patstāvīgo nozīmi, nevis interpretācijai, kas atsevišķai tiesību normai liedz patstāvīgu nozīmi, saistība starp Direktīvas 87/344 3. panta 2. punktu un 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu apstiprina interpretāciju, saskaņā ar kuru Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāsaprot kā patstāvīgas tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi.
b) Par saistību starp Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētajām tiesībām brīvi izvēlēties pārstāvi un Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto aizsardzību pret konkrētiem interešu konfliktiem
65.
Arī Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts, kurā ir paredzētas tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi konkrēta interešu konflikta gadījumā, manuprāt, apstiprina Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto tiesību brīvi izvēlēties pārstāvi tiesvedībā vai administratīvā procesā patstāvīgo nozīmi. Ja 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts attiektos tikai uz gadījumiem, kad pastāv konkrēts interešu konflikts, Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktam līdzās Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta b) apakšpunktam vairs nebūtu patstāvīgas nozīmes.
c) Par Direktīvas 87/344 mērķi
66.
Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta patstāvīgo nozīmi nevar apšaubīt arī, pamatojoties uz Direktīvas 87/344 mērķi.
67.
Tiktāl, ciktāl atbildētāja pamata prāvā, pirmkārt, atsaucas uz to, ka Direktīvas 87/344 galvenais mērķis esot novērst šķēršļus piekļuvei tirgum, kuru dēļ bija jāsaskaņo noteikumi par personu, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti, aizsardzību pret interešu konfliktiem, bet personām, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti, nebija jāparedz nekādas plašākas tiesības vai garantijas, tas nepārliecina.
68.
Direktīvas 87/344 galvenais mērķis nenoliedzami ir novērst šķēršļus piekļuvei tirgum, saskaņojot noteikumus par aizsardzību pret interešu konfliktiem. Tomēr tas pats par sevi vien neizslēdz, ka direktīvai varētu būt plašāki regulējuma priekšmeti nekā aizsardzība pret interešu konfliktu.
69.
Otrkārt, atbildētāja pamata prāvā un Komisija rakstveida apsvērumos ir norādījušas, ka Direktīvas 87/344 preambulas apsvērumos ir atsauce vienīgi uz mērķi aizsargāt pret interešu konfliktu.
70.
Arī šis arguments nepārliecina. Vispirms jāatgādina, ka direktīvas mērķi, kuri dalībvalstīm ir saistoši saskaņā ar EKL 249. panta trešo daļu, izriet no attiecīgās direktīvas pantiem. Šo mērķu saistošais spēks nav pakārtots nosacījumam, ka tiem jābūt atsevišķi norādītiem arī direktīvas preambulas apsvērumos.
71.
Turklāt atsauce uz Direktīvas 87/344 preambulas vienpadsmitā apsvēruma vācu valodas redakciju nevar pamatot Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta sašaurinātu izpratni arī tāpēc, ka šī valodas redakcija atšķiras no pārējo valodu redakcijām. Atbilstoši citu valodu redakcijām personas, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, interesēm ir vajadzīgs, lai tai jebkurā tiesvedībā vai administratīvā procesā un ikreiz, kad rodas kāds interešu konflikts, būtu iespēja izvēlēties advokātu vai citu atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktiem pienācīgi kvalificētu personu (
11
). Citu valodu redakcijās preambulas vienpadsmitajā apsvērumā ir skaidri norādīts arī uz personas, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, interesēm izvēlēties pārstāvi jebkurā tiesvedībā vai administratīvā procesā, proti, neatkarīgi no aizsardzības pret interešu konfliktiem (
12
).
d) Par Direktīvas 87/344 sagatavošanas vēsturi
72.
Turpinājumā Komisija argumentē, ka no Direktīvas 87/344 sagatavošanas vēstures izrietot, ka atšķirībā no direktīvas sākotnējā projekta tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi nevar uzskatīt par plašām. Šajā projektā bija paredzētas neierobežotas tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi (
13
).
73.
Nepārliecina arī šis arguments. Kā norādīts jau iepriekš, tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi direktīvas galīgajā redakcijā ir redakcionāli mainītas un ierobežotas ar pārstāvību tiesvedībā un administratīvā procesā. Tomēr tas vien nepamato, ka tikai un vienīgi saistībā ar administratīvo procesu un tiesvedību paredzētajai pārstāvja izvēlei nebūtu jābūt patstāvīgai nozīmei līdzās interešu konflikta novēršanas mērķim. Gluži pretēji, no direktīvas sagatavošanas vēstures tikpat labi var secināt, ka, lai arī sākotnējais mērķis paredzēt pārstāvja brīvu izvēli ir attiecināts tikai uz administratīvo procesu un tiesvedību, šajā ierobežotajā veidā tas tomēr nav atkarīgs no interešu konflikta esamības. Ne no Komisijas direktīvas sākotnējā priekšlikuma (
14
), ne no citiem sagatavošanas dokumentiem (
15
) neizriet pamatojums tam, ka ar Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu būtu paredzēts noteikt vienīgi vēl vienu instrumentu interešu konflikta novēršanai, nevis patstāvīgas tiesības izvēlēties pārstāvi (
16
).
e) Starpsecinājums
74.
Līdz ar to starpsecinājums ir tāds, ka Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta vieta Direktīvas 87/344 sistēmā un direktīvas mērķi apstiprina, ka tiesībām brīvi izvēlēties pārstāvi tiesvedībā un administratīvā procesā ir patstāvīga nozīme, un direktīvas sagatavošanas vēsture to vismaz pieļauj (
17
).
3) Par Direktīvas 87/344 5. panta piemērošanu kolektīvajos apdrošināšanas gadījumos pēc analoģijas
75.
Atbildētāja pamata prāvā atsaucas uz to, ka no Direktīvas 87/344 5. panta izriet, ka tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi atbilstoši Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktam varot ierobežot. Arī šis apgalvojums ir jānoraida. No Direktīvas 87/344 5. panta ne tieši, ne arī pēc analoģijas nevar secināt iespēju ierobežot pārstāvja brīvu izvēli kolektīvā apdrošināšanas gadījumā.
76.
Pirmkārt, Direktīvas 87/344 5. pantā tiesībām brīvi izvēlēties pārstāvi ir paredzēts stingri ierobežots izņēmums. Direktīvas 87/344 5. pantā ir nepārprotami precizēts, ka tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi dalībvalsts var ierobežot tikai tad, ja kumulatīvi ir izpildīti visi 5. pantā noteiktie nosacījumi. Līdz ar to Direktīvas 87/344 5. pants, ņemot vērā tā redakciju, nav uzskatāms par piemēru uzskaitījumu.
77.
Otrkārt, šis noteikums ir atsevišķiem gadījumiem paredzēts speciālais regulējums, kas tādējādi nav piemērojams pēc analoģijas. Tas tika pieņemts pēc konkrētu dalībvalstu ierosinājuma, lai saglabātu Apvienotās Karalistes un Nīderlandes autoklubu juridisko izdevumu apdrošināšanas status quo saistībā ar ceļu satiksmes negadījumiem (
18
).
78.
Turklāt stingri ierobežota, pēc analoģijas nepiemērojama atsevišķiem gadījumiem paredzēta speciālā regulējuma esamība, manuprāt, nevis apstiprina vispārēju Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteikto tiesību ierobežošanas iespēju, bet gan drīzāk ir tai pretrunā.
4) Par Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto tiesību brīvi izvēlēties pārstāvi teleoloģisku reducēšanu kolektīvajos apdrošināšanas gadījumos
79.
Visbeidzot, atbildētāja pamata prāvā un Komisija atsaucas uz to, ka kolektīvie apdrošināšanas gadījumi Direktīvas 87/344 pieņemšanas laikā vēl neesot bijuši zināmi. Tāpēc Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētās tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi kolektīvajos apdrošināšanas gadījumos piemērot nevarot.
80.
Jānoraida arī šī argumentācija. Tā kā Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta redakcijā nav paredzēts izņēmums kolektīvajos apdrošināšanas gadījumos, atbildētāja pamata prāvā un Komisija galu galā pieprasa noteikuma teleoloģisku reducēšanu. Šādai reducēšanai gan vajadzīgs, lai Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta redakcija pretēji likumdevēja gribai būtu kļuvusi pārāk plaša. Tas šajā gadījumā nav konstatējams.
81.
Vispirms attiecībā uz faktiem nevar apgalvot, ka kolektīvie apdrošināšanas gadījumi likumdevējam nebūtu bijuši zināmi. Kolektīvo apdrošināšanas gadījumu parādība ir saistīta ne tikai ar finanšu jomu. Prasītājs pamata prāvā pareizi norāda, ka direktīvas pieņemšana hronoloģiski notikusi pēc tā dēvētās Contergan jeb talidomīda lietas (
19
).
82.
Tiktāl, ciktāl atbildētāja pamata prāvā juridiskā ziņā norāda, ka esot jārēķinās ar varbūtējo kolektīvo prasību ieviešanu Austrijas civilprocesa tiesībās, jāatgādina, ka šis apgalvojums ir vērsts uz nākotnē iespējamu varbūtību (
20
) un tādēļ jau tāpēc vien nevar pamatot teleoloģisku reducēšanu konkrētajā lietā. Teleoloģisku reducēšanu nepamato arī tas, ka Komisija ir noteikusi kolektīvo prasību izvirzīšanas iespējas konkurences tiesību (
21
) vai patērētāju aizsardzības (
22
) jomās. Ja tiktu uzskatīts, ka Direktīvas 87/344 tiesību normas šajā ziņā nākotnē būtu jāmaina, tad atbilstošus grozījumus Direktīvas 87/344 tiesību normās izdarīt būs Kopienu likumdevēja uzdevums.
83.
Turklāt ir pamats apšaubīt, ka Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts būtu uzskatāms par pārāk plašu.
84.
Pirmkārt, Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta normatīvais saturs ir ierobežots. Tajā ir vienīgi noteikts, ka pastāv tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi, ja jāvēršas pēc palīdzības pie pārstāvja, kas tiesvedībā vai administratīvā procesā pārstāvētu apdrošinātos vai aizstāvētu viņu intereses. Turpretim nosacījumi, kādos personām, kuru juridiskie izdevumi ir apdrošināti, ir tiesības no juridisko izdevumu apdrošināšanas pieprasīt pārstāvja iesaistīšanu, Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā nav noteikti. Tādējādi, neskarot citas attiecīgi saistošās Kopienu tiesību vai valsts tiesību normas, tie izriet no juridisko izdevumu apdrošināšanas līguma.
85.
Otrkārt, Direktīvā 87/344 ir izklāstītas tikai dažas konkrētas prasības par juridisko izdevumu apdrošināšanas saturu. Tostarp nav reglamentēts, kādas juridisko izdevumu apdrošināšanas jomas ir jāsedz. Tādējādi, ievērojot valsts tiesību aktos noteiktās prasības, jomas, kuros kolektīvie apdrošināšanas gadījumi ir visnotaļ iespējami, apdrošināšanas uzņēmums var izslēgt vai arī to apdrošināšanas segumam prasīt lielākas prēmijas (
23
).
86.
Tādējādi apdrošinātāju kopuma aizsardzību prēmiju nemainīguma un pārskatāmas izdevumu struktūras nodrošināšanas ziņā, kuru pieprasa atbildētāja, ir iespējams panākt, arī neierobežojot tiesības brīvi izvēlēties pārstāvi.
5) Secinājumi
87.
Jāsecina, ka Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav saderīga tāda valsts tiesiskā regulējuma kā VersVG 158.k pants interpretācija, saskaņā ar kuru juridisko izdevumu apdrošināšanas līgumā var noteikt, ka gadījumos, kad viena gadījuma dēļ tiek nodarīts kaitējums lielākam skaitam apdrošinājuma ņēmēju, pārstāvi izvēlēties tiesīgs ir juridisko izdevumu apdrošinātājs, nevis apdrošinātais.
B — Otrais prejudiciālais jautājums
88.
Tā kā otrais prejudiciālais jautājums ir uzdots tikai pakārtoti, uz to nav jāatbild.
VII — Secinājums
89.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz iesniedzējtiesas jautājumiem atbildēt šādi:
Padomes 1987. gada 22. jūnija Direktīvas 87/344/EEK par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tādas valsts tiesību normas kā Austrijas Likuma par apdrošināšanas līgumiem 158.k pants interpretācija, atbilstoši kurai juridisko izdevumu apdrošināšanas līgumos ir pieļaujama klauzula, saskaņā ar kuru apdrošināšanas gadījumos, kur viena notikuma dēļ tiek nodarīts kaitējums lielākam skaitam apdrošinājuma ņēmēju, pārstāvi, kuram ir jānodrošina kā personas, kuras juridiskie izdevumi ir apdrošināti, tā arī tās interešu aizstāvība un pārstāvība tiesvedībā vai administratīvā procesā, izvēlēties tiesīgs ir juridisko izdevumu apdrošinātājs, nevis apdrošinātais.
(
1
)	Oriģinālvaloda — vācu.
(
2
)	OV L 185, 77. lpp.
(
3
)	Preambulas vienpadsmitā apsvēruma vācu valodas redakcija būtiski atšķiras no citu valodu redakcijām. Šo atšķirību izvērtēšu šo secinājumu 71. punktā.
(
4
)	Skat. Padomes 1973. gada 24. jūlija Direktīvu 73/239/EEK par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu tiešās apdrošināšanas nozarē, kas nav dzīvības apdrošināšana (OV L 228, 3. lpp.), Padomes Otro direktīvu 88/357/EEK par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, un par noteikumiem pakalpojumu sniegšanas brīvības efektīvākai izmantošanai, un par grozījumiem Direktīvā 73/239/EEK (OV L 172, 1. lpp.), Padomes Otro direktīvu 90/619/EEK par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu (dzīvības apdrošināšana) un par noteikumiem pakalpojumu sniegšanas brīvības efektīvākai izmantošanai, un par grozījumiem Direktīvā 79/267/EEK (OV L 330, 50. lpp.).
(
5
)	Par mērķi skat. Direktīvas 87/344 preambulas trešo apsvērumu; skat. arī Bähr, G. W. Der Rechtsrahmen für Niederlassungen von europäischen Versicherungsunternehmen in Deutschland — zugleich Anmerkungen zur Corporate Compliance für Niederlassungen. No: Liber amicorum für Gerrit Winter, Versicherungswirtschaft, 2007, 191.–208. lpp.
(
6
)	Skat. Direktīvas 87/344 preambulas ceturto apsvērumu.
(
7
)	Skat. Cerveau, B. un Margeat, H. Commentaire de la directive du Conseil des Communautés européennes portant coordination des dispositions législatives réglementaires et administratives concernant l’assurance protection juridique. Gazette du Palais, 1987, 580. un 581. lpp.
(
8
)	Skat. Direktīvas 87/344 preambulas astoto apsvērumu.
(
9
)	Par jēdziena “tiesvedība” interpretācijas jautājumiem skat. Blundell, H. Free to choose? Before the event legal expenses insurance and freedom of choice. Journal of Personal Injury Law, 2004, 93. un nākamās lpp.
(
10
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 7. zemsvītras piezīmē minēto Cerveau, B. un Margeat, H., 584. lpp.
(
11
)	Daudz kas liecina, ka vācu valodas redakcija ir saistīta ar sākotnēji un vēlāk pieļautu kļūdu. Sākotnēji pieļaujot kļūdu, vārdkopa saistībā ar pārstāvību tiesvedībā vai administratīvā procesā netika uztverta kā patstāvīgas alternatīvas izpausme (kā tā ir paredzēta arī 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā), bet gan kā “citas personas” kvalifikācijas papildu apraksts. Pēc tam vārdi, kuri citās valodu redakcijās paredz alternatīvu saistību starp abiem gadījumiem (piemēram, franču valodas redakcijā “et chaque fois” un angļu valodas redakcijā “and whenever”), ir kļūdaini pārtulkoti kā “und zwar immer”.
(
12
)	Skat. šo secinājumu 11. zemsvītras piezīmē minēto franču un angļu valodas redakciju. Tas pats ir secināms, analizējot tostarp itāļu, portugāļu, rumāņu, slovēņu un spāņu valodu redakcijas.
(
13
)	Skat. Komisijas 1979. gada 18. jūlija priekšlikuma direktīvai, COM (1979) 396, galīgā redakcija (OV C 198, 2. lpp.) 5. pantu.
(
14
)	Skat. 13. zemsvītras piezīmi.
(
15
)	Skat. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas 1980. gada 19. novembra atzinumu par priekšlikumu Padomes direktīvai par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu (OV C 348, 22. lpp.), Eiropas Parlamenta atzinumu par Eiropas Kopienu Komisijas priekšlikumu Padomei par direktīvu par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu (OV C 260, 78. lpp.), grozīto priekšlikumu Padomes direktīvai par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu COM (1982) 43, galīgā redakcija (OV C 78, 9. lpp.).
(
16
)	Skat. Fenyves, A. Zur Zulässigkeit der “Massenschadensklausel” in der Rechtsschutzversicherung. Versicherungsrundschau, 2006, 22. un nākamās lpp., 25. lpp., kurš norāda, ka vēsturiskā interpretācija ir mazāk piemērota.
(
17
)	Tāds pats secinājums rodams arī Paris, C. Le régime de l'assurance protection juridique. Collection des thèses, Éditions Larcier, 2004, 67. lpp., kura norāda, ka Direktīvas 87/344 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir uzskatāms par patstāvīgu garantiju, kuru nevajadzētu jaukt ar Direktīvas 87/344 3. panta 2. punktā paredzētajiem strukturālajiem pasākumiem.
(
18
)	Iepriekš šo secinājumu 7. zemsvītras piezīmē minētais Cerveau, B. un Margeat, H., 584. lpp., un iepriekš šo secinājumu 16. zemsvītras piezīmē minētais Fenyves, A., 23. lpp.
(
19
)	Situācija bija saistīta ar zālēm, kas ietvēra aktīvo vielu talidomīdu un kas 50. gadu beigās tika laistas tirgū galvenokārt Vācijā un Apvienotajā Karalistē, radot kroplības vēl nedzimušiem bērniem.
(
20
)	Par vairāku cietušo celtu prasību procesuāli tiesiskajiem nosacījumiem: Rechberger, W. H. Zur Einführung eines “Gruppenverfahrens” in Österreich. No: Rechtsschutz gestern, heute, morgen. Festgabe zum 80. Geburtstag von Rudolf Machacek und Franz Matscher, Neuer Wissenschaftlicher Verlag, 2008, 861.–869. lpp.
(
21
)	Komisijas 2008. gada 2. aprīļa Baltā grāmata par zaudējumu atlīdzības prasībām EK konkurences tiesību pārkāpumu dēļ, COM (2008) 165, galīgā redakcija.
(
22
)	Komisijas 2008. gada 27. novembra Zaļā grāmata par patērētāju kolektīvo tiesisko aizsardzību, COM (2008) 794, galīgā redakcija.
(
23
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 15. zemsvītras piezīmē minēto Paris, C., 70. lpp.