62024CC0002
ĢENERĀLADVOKĀTA ATANASIJA RANTA [ATHANASIOS RANTOS] SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 27. martā (
1
)
Lieta C‑2/24 P
Teva Pharmaceutical Industries Ltd,
Cephalon Inc.
pret
Eiropas Komisiju
Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Modafinila tirgus – Mierizlīguma nolīgums patentu jomā, kas noslēgts, lai aizkavētu lētākas modafinila ģenēriskās versijas laišanu tirgū – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums – Atcelšanas prasība – Ierobežojums mērķa dēļ – Ierobežojums seku dēļ – Vērtējuma kritēriji
I. Ievads
1.
Ar apelācijas sūdzību Teva Pharmaceutical Industries Ltd (turpmāk tekstā – “Teva”) un Cephalon Inc. (turpmāk tekstā kopā – “apelācijas sūdzības iesniedzējas”) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2023. gada 18. oktobra spriedumu Teva Pharmaceutical Industries un Cephalon/Komisija (T‑74/21, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”, EU:T:2023:651), ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja to prasību. Ar šo prasību bija lūgts, prioritāri, atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu C(2020) 8153 final (2020. gada 26. novembris) par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.39686‑CEPHALON) (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”) (
2
), saskaņā ar kuru tika uzskatīts, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas ir pieļāvušas LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu, noslēgdamas nolīgumu, lai atrisinātu starp tām esošo strīdu patentu jomā, un, pakārtoti, atcelt vai samazināt piemēroto naudas sodu apmēru.
2.
Šīs lietas pamatā ir starp apelācijas sūdzības iesniedzējām – diviem farmācijas uzņēmumiem – strīdā noslēgts mierizlīguma nolīgums (turpmāk tekstā – “izlīguma nolīgums”), saskaņā ar kuru viena no tām, Teva, uzņēmās nelaist attiecīgajos tirgos savas ģenēriskās zāles modafinilu kā pretizpildījumu nevis pret tiešiem maksājumiem, bet gan pret virkni šajā nolīgumā paredzētu komercdarījumu. Strīdīgajā lēmumā Komisija it īpaši secināja, ka minētais nolīgums veido konkurences ierobežojumu gan mērķa, gan seku dēļ LESD 101. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta izpratnē. Tādēļ abām – gan Cephalon, gan Teva – tika piemēroti naudas sodi attiecīgi 30480000 EUR un 30000000 EUR apmērā.
3.
Šī lieta ir turpinājums lietām, kurās pieņemti spriedumi Generics (UK) u.c. (
3
), Lundbeck (
4
) un Servier (
5
), kuras attiecas mierizlīguma nolīgumu patentu jomā kvalificēšanu par konkurences ierobežojumiem mērķa dēļ LESD 101. panta izpratnē. Tā it īpaši dod Tiesai izdevību precizēt kritērijus, kas piemērojami, lai konstatētu konkurences ierobežojumu šīs tiesību normas izpratnē, saistībā ar mierizlīguma nolīgumu attiecībā uz strīdiem par patentiem, kurš noslēgts starp oriģinālo zāļu ražotāju, kas ir to sekundāro patentu īpašnieks, kuri saistīti ar farmaceitisko produktu, no vienas puses, un šo zāļu ģenēriskās versijas ražotāju, no otras puses.
II. Tiesvedības priekšvēsture
4.
Tiesvedības priekšvēsture ir izklāstīta pārsūdzētā sprieduma 2.–43. punktā, un šo secinājumu vajadzībām to var rezumēt šādi.
A. Attiecīgie uzņēmēji
5.
Cephalon ir Amerikas Savienotajās Valstīs dibināta biofarmaceitiska sabiedrība, kas visā pasaulē piegādā gan oriģinālos, gan ģenēriskos farmaceitiskos produktus. Tās galvenās darbības ietver zāļu izpēti un izstrādi, kā arī zāļu laišanu tirgū, un īpaši ir vērstas uz centrālās nervu sistēmas traucējumiem.
6.
Teva ir daudznacionāls farmācijas uzņēmums, kas nodarbojas ar ģenērisko zāļu, kā arī inovatīvu un specializētu farmaceitisko produktu, aktīvo farmaceitisko sastāvdaļu un brīvā tirdzniecībā esošu produktu izstrādi, ražošanu un tirdzniecību.
7.
2011. gada oktobrī Teva iegādājās Cephalon pēc tam, kad Komisija bija apstiprinājusi paziņoto koncentrāciju ar 2011. gada 13. oktobra Lēmumu C(2011) 7435, galīgā redakcija (Lieta COMP/M. 6258 – Teva/Cephalon) (
6
), kas tika pieņemts, pamatojoties uz Regulas (EK) Nr. 139/2004 (
7
) 6. panta 1. punkta b) apakšpunktu (turpmāk tekstā – “Lēmums par koncentrāciju”).
B. Attiecīgais produkts un attiecīgie patenti
8.
Izskatāmajā lietā aplūkotais produkts atbilst zālēm, kuru sastāvā ir aktīvā farmaceitiskā viela (turpmāk tekstā – “AFV”), saukta par modafinilu. Modafinilu 1976. gada gaitā atklāja laboratorija Lafon – Francijas farmācijas uzņēmums. Tas ir ilgstošas darbības stimulējošs līdzeklis, ko izmanto noteiktu miega traucējumu ārstēšanā.
9.
1993. gada gaitā Cephalon ieguva ekskluzīvas tiesības uz modafinilu, un 1997. gadā tā sāka to pārdot Apvienotajā Karalistē ar preču zīmi “Provigil”. 2005. gada laikā šis uzņēmums pārdeva modafinilu vairākās Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) valstīs.
10.
EEZ dažādie Cephalon molekulas valsts patenti attiecībā uz modafinila AFV beidzās 2003. gada gaitā, savukārt datu aizsardzības termiņš šai AFV beidzās, vēlākais, 2005. gadā. Lai gan modafinila molekulas patentu termiņš beidzās, Cephalon joprojām piederēja sekundārie patenti par daļiņu izmēru un citi patenti saistībā ar modafinilu, kuru termiņš EEZ teritorijā bija paredzēts 2015. gada laikā.
11.
Zāles “Provigil” pārdevumu ziņā bija vissvarīgākais Cephalon portfeļa produkts. Saistībā ar drīzu ģenērisko produktu nonākšanu tirgū un lai aizsargātu savu darbību attiecīgajā jomā, Cephalon strādāja ar otrās paaudzes produktu ar nosaukumu “Nuvigil”, kura pamatā bija modafinila AFV un kuru tā plānoja laist tirgū, lai no 2006. gada pakāpeniski aizstātu “Provigil” – vispirms Amerikas Savienotajās Valstīs un pēc tam EEZ teritorijā. Turklāt Cephalon bija paredzējusi laist tirgū citas zāles uz modafinila bāzes ar nosaukumu “Sparlon”. Beigu beigās Cephalon nelaida “Nuvigil” un “Sparlon” tirgū EEZ.
12.
2002. gada beigās, kad četras ģenērisko zāļu nozares sabiedrības, tostarp Teva, lūdza tirdzniecības atļauju savu modafinila ģenērisko produktu tirdzniecībai Amerikas Savienotajās Valstīs, Cephalon Amerikas Savienotajās Valstīs sāka patenta pārkāpuma procedūru. 2005. gada jūnijā Teva laida tirdzniecībā Apvienotajā Karalistē savu modafinila ģenērisko produktu.
13.
Pēc vēstuļu apmaiņas Cephalon2005. gada 6. jūlijāHigh Court of Justice (England & Wales) [Augstā tiesa (Anglija un Velsa), Apvienotā Karaliste] sāka tiesvedību pret Teva par patentiem un lūdza izdot pagaidu rīkojumu, lai liegtu Teva pārdot modafinila ģenērisko produktu Apvienotajā Karalistē. Pēc tam Teva iesniedza pretprasību par spēkā neesamības atzīšanu. Pirms tiesas sēdes par lūgumu izdot pagaidu rīkojumu – kas bija paredzēta 2005. gada 11. jūlijā – Teva piekrita pārtraukt pārdot ģenēriskos modafinila produktus Apvienotajā Karalistē. Savukārt Cephalon kā pretizpildījumu piekrita iesniegt garantiju 2,1 miljona sterliņu mārciņu (GBP) (proti, aptuveni 3,07 miljonu EUR) apmērā gadījumā, ja Teva tiesvedības laikā panāktu labvēlīgu iznākumu un tai būtu tiesības prasīt atlīdzināt zaudējumus, kas radušies saistībā ar negūto peļņu.
14.
Sarunas nolūkā noslēgt mierizlīguma nolīgumu sākās 2005. gada novembra beigās.
C. Izlīguma nolīgums
15.
2005. gada 8. decembrīCephalon un Teva noslēdza izlīguma nolīgumu, kas tika noslēgts arī attiecībā uz to dalībniekiem un stājās spēkā 2005. gada 4. decembrī.
16.
Šajā nolīgumā citastarp bija noteikts, ka atbilstoši tā 2. pantam Teva apņemas patstāvīgi neienākt un nekonkurēt ar Cephalon modafinila tirgū (turpmāk tekstā – “nekonkurēšanas klauzula”) un neapstrīdēt Cephalon modafinila patentus (turpmāk tekstā – “neapstrīdēšanas klauzula”) (turpmāk tekstā kopā – “ierobežojošās klauzulas”).
17.
Tā izlīguma nolīguma 2.2.–2.6. pantā bija ietverti vairāki darījumi, kas attiecas uz šādiem elementiem: Teva licenci Cephalon par Teva intelektuālā īpašuma tiesībām; Cephalon licenci Teva izmantot datus ar nosaukumu CEP1347, ko Cephalon kopīgi izstrādāja saistībā ar pētījumiem par Parkinsona slimības ārstēšanu; Teva veiktajām modafinila AFV piegādēm Cephalon; Cephalon maksājumiem Teva par novērstajām tiesvedības izmaksām, un Cephalon produktu izplatīšanu Apvienotajā Karalistē, ko veikusi Teva.
18.
Tāpat minētā nolīguma 3. pantā bija paredzētas ģenēriskās tiesības par labu Teva. Saskaņā ar šo pantu Cephalon piešķīra Teva neekskluzīvu licenci sava ģenēriskā modafinila produkta laišanai tirgū, tostarp EEZ, no 2012. gada (vai agrāk, ja kāds cits subjekts tirgū laistu ģenērisku modafinila produktu).
19.
Atbilstoši tā paša nolīguma 4. pantam Teva un Cephalon apņēmās nekavējoties izbeigt strīdus starp tām par modafinilu Amerikas Savienotajās Valstīs un Apvienotajā Karalistē.
20.
Visbeidzot, tas pats nolīgums ietvēra arī summas vai honorārus, kas saistīti ar dažādiem darījumiem, kuri minēti šo secinājumu 16. un 18. punktā.
III. Strīdīgais lēmums
21.
2020. gada 26. novembrī Komisija pieņēma strīdīgo lēmumu, kurā tā uzskatīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas ir pārkāpušas LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu, piedaloties izlīguma nolīgumā farmācijas nozarē par apgrieztu maksājumu. Pārkāpums attiecās uz Vāciju, Austriju, Beļģiju, Bulgāriju, Kipru, Dāniju, Spāniju, Somiju, Franciju, Grieķiju, Ungāriju, Īriju, Islandi, Itāliju, Latviju, Lihtenšteinu, Lietuvu, Luksemburgu, Norvēģiju, Nīderlandi, Poliju, Portugāli, Rumāniju, Apvienoto Karalisti, Slovākiju, kā arī Zviedriju un ilga no 2005. gada 4. decembra līdz 2011. gada 12. oktobrim, izņemot attiecībā uz Bulgāriju un Rumāniju, kur pārkāpums sākās 2007. gada 1. janvārī, un izņemot attiecībā uz Ungāriju, kur pārkāpums sākās 2011. gada 14. jūnijā (
8
). Par konstatēto pārkāpumu Komisija uzlika Cephalon un Teva naudas sodus attiecīgi 30480000 EUR un 30000000 EUR apmērā (
9
).
IV. Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
22.
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2021. gada 5. februārī, apelācijas sūdzības iesniedzējas lūdza atcelt strīdīgo lēmumu un – pakārtoti – atcelt uzliktos naudas sodus vai samazināt to apmēru.
23.
Savas prasības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējas ir izvirzījušas četrus pamatus, no kuriem pirmais balstīts uz Komisijas pieļautām tiesību kļūdu un faktu kļūdu, ciktāl Komisija esot kvalificējusi izlīgumu nolīgumu kā “konkurences ierobežojumu mērķa dēļ”, otrais – uz Komisijas pieļautām tiesību kļūdu un faktu kļūdu, jo tā esot kvalificējusi šo nolīgumu kā “konkurences ierobežojumu seku dēļ”, trešais, kas izvirzīts pakārtoti, – uz nepareizu LESD 101. panta 3. punkta piemērošanu, un, visbeidzot, ceturtais, kas arī izvirzīts pakārtoti – uz apelācijas sūdzības iesniedzējām uzlikto naudas sodu atcelšanu, vai vismaz uz naudas soda, kas uzlikts Teva, būtisku atcelšanu daļējā apmērā.
24.
Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa izskatīja, pirmām kārtām, pirmo pamatu, kas balstīts uz Komisijas pieļautu kļūdu attiecībā uz izlīguma nolīguma kvalifikāciju par “konkurences ierobežojumu mērķa dēļ” (
10
). Pirmkārt, tā noraidīja iebildumus par adekvāta juridiskā kritērija nepiemērošanu, lai identificētu “konkurences ierobežojumu mērķa dēļ” (
11
). Otrkārt, Vispārējā tiesa noraidīja iebildumus par ticama izskaidrojuma esamību attiecībā uz ārpus šī nolīguma noslēgtiem darījumiem – un šis izskaidrojums nav tikai pretizpildījums par ierobežojošām klauzulām (
12
). Treškārt, Vispārējā tiesa noraidīja iebildumus par spriedumā Generics (UK) noteikto kritēriju par konkurenci veicinošas ietekmes esamību, kas ir pierādīta, atbilstoša, attiecīgajam nolīgumam raksturīga un pietiekami nozīmīga (
13
). Ceturtkārt, Vispārējā tiesa noraidīja iebildumus par kļūdām, ko Komisija, iespējams, pieļāvusi, izvērtēdama izlīguma nolīguma ekonomisko un juridisko kontekstu (
14
).
25.
Otrām kārtām, Vispārējā tiesa noraidīja otro pamatu kas balstīts uz Komisijas pieļautu kļūdu, jo tā minēto nolīgumu kvalificējusi kā “konkurences ierobežojumu seku dēļ”, ciktāl šī iestāde esot pamatojusies tikai uz pēdējā minētā potenciālajām sekām (
15
).
26.
Trešām kārtām, Vispārējā tiesa noraidīja trešo un ceturto pamatu, ko apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzījušas pakārtoti. Tādējādi tā noraidīja, pirmkārt, trešo pamatu, kas balstīts uz kļūdu vērtējumā, ko Komisija pieļāvusi strīdīgajā lēmumā, ciktāl šajā lēmumā ir ietverts vērtējums, saskaņā ar kuru minētais nolīgums neatbilst LESD 101. panta 3. punktā paredzētajiem atbrīvojuma nosacījumiem (
16
), un, otrkārt, ceturto pamatu par tiesiskās drošības, atpakaļejoša spēka aizlieguma un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, kā arī principa nullum crimen sine lege un principa nulla poena sine lege pārkāpumu, kad Komisija uzlika naudas sodus (
17
).
27.
Ceturtām kārtām un visbeidzot, Vispārējā tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzēju lūgumu atcelt vai samazināt ar strīdīgo lēmumu uzliktos naudas sodus (
18
).
28.
Ņemot vērā šos apsvērumus, Vispārējā tiesa nosprieda noraidīt apelācijas sūdzības iesniedzēju prasību un piesprieda tām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
V. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieču prasījumi
29.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas ar savu apelācijas sūdzību lūdz Tiesu atzīt prasību par pieņemamu un apmierināt apelācijas sūdzību; atcelt pārsūdzēto spriedumu; nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jaunai izskatīšanai, ja vien Tiesa neuzskata, ka tās rīcībā ir pietiekami daudz informācijas, lai atceltu strīdīgo lēmumu; un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas apelācijas sūdzības iesniedzējām radušies Tiesā un Vispārējā tiesā. Savukārt Komisija lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
VI. Juridiskā analīze
30.
Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza divus pamatus attiecīgi par tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa pieļāvusi, pirmkārt, piemērodama kritēriju, kas ļauj konstatēt konkurences ierobežojuma mērķa dēļ esamību saistībā ar mierizlīguma nolīgumu farmaceitisko patentu jomā no sprieduma Generics (UK) (A) izrietošās judikatūras nozīmē, un, otrkārt, izvērtēdama izlīguma nolīguma pretkonkurences ietekmi (B).
A. Par pirmo apelācijas pamatu
31.
Ar savu pirmo pamatu, kas iedalīts divās daļās, apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi no sprieduma Generics (UK) izrietošo juridisko kritēriju, kas ļauj konstatēt konkurences ierobežojuma mērķa dēļ esamību saistībā ar izlīguma nolīgumu.
32.
Pirmā daļa attiecas uz interpretāciju, ko Vispārējā tiesa veikusi attiecībā uz kritērija – kas noteikts ar šo spriedumu – pirmo sadaļu un, precīzāk, attiecībā uz jautājumu par to, vai izlīguma līgumā paredzēts līdzekļu pārskaitījums ir izskaidrojams tikai ar pušu interesi neiesaistīties uz sniegumu balstītā konkurencē (
19
). Savukārt otrā daļa ir vērsta uz šī kritērija otro sadaļu un, konkrēti, uz nosacījumiem, ar kādiem šāds nolīgums var radīt skaidru, konkurenci veicinošu ietekmi, kas var radīt pamatotas šaubas par pietiekamu kaitīgumu konkurencei (
20
).
33.
Lai atvieglotu šī pamata analīzi, man šķiet lietderīgi atgādināt Tiesas judikatūrā izstrādātos kritērijus attiecībā uz nolīgumu par ienākšanas atlikšanu (tā saukto “pay for delay”) kvalifikāciju par “konkurences ierobežojumu mērķa dēļ” un it īpaši principus, kas izriet no sprieduma Generics (UK), kurš ir šīs lietas pamatā, kā arī vēlāko Tiesas judikatūru šajā jomā.
1.
Par nolīgumu par ienākšanas atlikšanu kvalifikāciju par “konkurences ierobežojumu mērķa dēļ”
34.
Iesākumā atgādinu, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru jēdziens “konkurences ierobežojums mērķa dēļ” var tikt piemērots tikai attiecībā uz dažām uzņēmumu koluzīvām praksēm, kurām to rakstura dēļ ir pietiekami kaitīga ietekme uz normālu konkurences darbību, lai varētu uzskatīt, ka to seku pārbaude nav vajadzīga (
21
).
35.
Konkrētāk – runājot par izlīguma nolīgumam šajā lietā līdzīgiem izlīguma nolīgumiem strīdos, kuri attiecas uz tādas AFV ražošanas paņēmiena patentu, kas kļuvusi vispārpieejama, un kuri ir noslēgti starp oriģinālo zāļu ražotāju un ģenērisko zāļu ražotāju, un kuru sekas ir ģenērisko zāļu ienākšanas tirgū atlikšana, apmaiņā pret oriģinālo zāļu ražotāja veiktiem monetāru vai nemonetāru līdzekļu pārskaitījumiem par labu ģenērisko zāļu ražotājam, Tiesa ir atzinusi, ka šādus nolīgumus visos gadījumos nevar uzskatīt par “ierobežojumu mērķa dēļ” LESD 101. panta 1. punkta izpratnē (
22
).
36.
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru ģenērisko zāļu ražotājs pēc tam, kad ir izvērtējis savas izredzes uzvarēt tiesvedībā pret attiecīgo oriģinālo zāļu ražotāju, var nolemt atteikties ienākt attiecīgajā tirgū un var noslēgt ar oriģinālo zāļu ražotāju izlīguma nolīgumu šajā tiesvedībā. Šādu nolīgumu ne vienmēr var uzskatīt par ierobežojumu mērķa dēļ LESD 101. panta 1. punkta izpratnē. Tas, ka šādu nolīgumu papildina oriģinālo zāļu ražotāja līdzekļu nodošana ģenērisko zāļu ražotājam, nav pietiekams iemesls, lai šo nolīgumu kvalificētu kā konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, jo minētā līdzekļu nodošana var izrādīties attaisnojama. Tā tas var būt gadījumā, ja ģenērisko zāļu ražotājs no oriģinālo zāļu ražotāja saņem summas, kas faktiski atbilst kompensācijai par izdevumiem vai grūtībām, kuras ir saistītas ar strīdu starp tiem, vai kas atbilst atlīdzībai par faktisku preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu oriģinālo zāļu ražotājam (
23
).
37.
Tātad, ja mierizlīguma nolīgums strīdā par patenta spēkā esamību starp ģenērisko zāļu ražotāju un oriģinālo zāļu ražotāju, kas ir šī patenta īpašnieks, ir saistīts ar oriģinālo zāļu ražotāja veiktiem līdzekļu pārskaitījumiem par labu ģenērisko zāļu ražotājam, ir svarīgi vispirms pārbaudīt, vai šo līdzekļu pārskaitījumu pozitīvo neto bilanci var pilnībā attaisnot, kā paredzēts šo secinājumu iepriekšējā punktā, ar nepieciešamību kompensēt izmaksas vai grūtības saistībā ar šo strīdu, piemēram, izdevumus un honorārus par pēdējā minētā ražotāja konsultācijām, vai ar nepieciešamību atlīdzināt faktisko un konstatēto šī ražotāja preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu par labu oriģinālo zāļu ražotājam (
24
). Izlīguma nolīgums šādā strīdā nozīmē, ka ģenērisko zāļu ražotājs atzīst attiecīgā patenta spēkā esamību, jo tas atsakās šo patentu apstrīdēt. No tā izriet, ka saistībā ar tā saukto “apgriezto” maksājumu, ko oriģinālo zāļu ražotājs veic par labu ģenērisko zāļu ražotājam, tikai šādu izmaksu uzņemšanās vai atlīdzība par šādām precēm vai pakalpojumiem var tikt uzskatīta par saskanīgu ar šādu atzīšanu un tātad par tādu, kas var tikt attaisnota no konkurences skatpunkta (
25
).
38.
Tad, ja šīs līdzekļu nodošanas pozitīvo neto bilanci pilnībā neattaisno šāda nepieciešamība, pēc tam ir svarīgi pārbaudīt, vai šāda attaisnojuma neesamības gadījumā šie pārskaitījumi ir izskaidrojami vienīgi ar šo zāļu ražotāju komerciālajām interesēm neiesaistīties uz sniegumu balstītā konkurencē. Šajā pārbaudē jānosaka, vai minētā bilance, ietverot varbūtējus attaisnotos izdevumus, ir pietiekami liela, lai faktiski mudinātu ģenērisko zāļu ražotāju atteikties ieiet attiecīgajā tirgū, un nav prasīts, lai šī pati pozitīvā neto bilance noteikti būtu lielāka nekā peļņa, ko šis ģenērisko zāļu ražotājs būtu guvis, ja tas būtu uzvarējis tiesvedībā patentu jomā (
26
).
39.
Ņemot vērā izlīguma nolīgumu sarežģītību, izvērtējumu par to ekonomiskā kaitīguma pakāpi attiecībā uz konkurences pienācīgu darbību attiecīgajā tirgū nevar veikt abstrakti, un tam ir nepieciešama detalizēta analīze, kas balstīta uz objektīviem apsvērumiem, ne tikai par šo nolīgumu, bet arī par tā mērķiem, kā arī ekonomisko un juridisko kontekstu, kādā tas iekļaujas (
27
).
2.
Par pirmā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz spriedumā Generics (UK) noteiktā kritērija pirmās sadaļas nepareizu piemērošanu
40.
Pirmā pamata pirmās daļas pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējas apstrīd pārsūdzētā sprieduma 45.–47. punktu un it īpaši juridisko kritēriju, ko Vispārējā tiesa izmantojusi, lai nekonkurēšanas un neapstrīdēšanas saistības, kas uzņemtas saistībā ar izlīguma nolīgumu, kvalificētu par konkurences ierobežojumiem mērķa dēļ.
41.
To ieskatā pārsūdzētajā spriedumā esot pieļautas tiesību kļūdas trijos aspektos. Pirmkārt, minētā sprieduma 46. un 47. punktā izmantotais juridiskais kritērijs būtībā esot hipotētisks un atbilstot tam, kas esot prasīts saistībā ar pārbaudi par konkurences ierobežojuma seku dēļ esamību, nevis ierobežojuma mērķa dēļ esamību; tas esot pretrunā spriedumam Generics (UK) (a) apakšsadaļa). Otrkārt, Vispārējā tiesa minētā sprieduma 45. punktā esot formulējusi stingrāku juridisko noteikumu, nekā paredzēts spriedumā Generics (UK) (b) apakšsadaļa). Visbeidzot, treškārt, ar to pašu spriedumu esot apstiprināts kritērijs, kuru lietas dalībniecēm neesot iespējams izpildīt, kas ir tiešā pretrunā spriedumam Generics (UK) (c) apakšsadaļa).
a)
Par Vispārējās tiesas izmantoto hipotētisko scenāriju
1) Īss lietas dalībnieču argumentu izklāsts
42.
Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējas pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 46. punktā ir paudusi uzskatu, ka, lai “noteiktu, vai katra komercdarījuma vienīgais ticamais izskaidrojums bija mērķis mudināt Teva pieņemt ierobežojošas klauzulas un tādējādi atteikties konkurēt ar Cephalon, pamatojoties uz savu sniegumu, vai arī šie darījumi katrā ziņā būtu noslēgti parastos tirgus apstākļos, Komisijai bija jāsalīdzina tas, kas faktiski notika, ar to, kas būtu noticis ierobežojošo klauzulu neesamības gadījumā”. Kā izklāstījusi Vispārējā tiesa, aplūkotais kritērijs nozīmējot hipotētisku analīzi, uz kuru attiecas pārbaude par konkurences ierobežojumiem seku dēļ. To pašu iemeslu dēļ apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka minētā sprieduma 47. punktā ietvertajā secinājumā, ka “Komisijas piemērotais juridiskais kritērijs nav līdzvērtīgs hipotētiskai analīzei, kas attiecas uz nolīgumu kā ierobežojuma seku dēļ vērtējumu”, ir pieļauta tiesību kļūda.
43.
Otrkārt, lai gan minētā sprieduma 46. punktā ir norādīts uz nekonkurēšanas un neapstrīdēšanas klauzulām kā uz izlīguma nolīguma atsevišķu daļu (“ja nebūtu ierobežojošo klauzulu”), Vispārējās tiesas apstiprinātais kritērijs patiesībā prasot attiecībā uz katru komercdarījumu izvērtēt, vai tas faktiski būtu ticis noslēgts vai būtu ticis noslēgts ar tādiem pašiem nosacījumiem, ja nebūtu izlīguma nolīguma kopumā. Nosakot šādu kritēriju, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, sajaukdama konkurences ierobežojuma mērķa dēļ vērtējumu ar konkurences ierobežojuma seku dēļ vērtējumu.
2) Izvērtējums
i) Par hipotētiskā scenārija nozīmi pretkonkurences mērķa analīzē
44.
Iesākumā atgādinu, ka mierizlīguma nolīgumi, ar ko ģenērisko zāļu ražotājs, kurš pretendē uz ienākšanu tirgū, vismaz uz laiku atzīst oriģinālo zāļu ražotājam piederošā patenta spēkā esamību un tādējādi apņemas neapstrīdēt to, kā arī neienākt attiecīgajā tirgū, var izraisīt konkurences ierobežojumus, jo spēkā esamības un patenta piemērojamības apstrīdēšana veido parasto konkurenci nozarēs, kurās pastāv ekskluzīvas tiesības uz tehnoloģijām (
28
).
45.
Tomēr šādus nolīgumus visos gadījumos nevar uzskatīt par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ LESD 101. panta 1. punkta izpratnē, ciktāl šajos nolīgumos paredzētie līdzekļu pārskaitījumi, kā arī nekonkurēšanas un neapstrīdēšanas saistības var izrādīties attaisnojami (
29
). Tātad kvalifikāciju par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ nevar veikt vienīgi tad, ja konkurences ierobežojumi, kas izriet no izlīguma nolīgumos paredzētajām nekonkurēšanas un neapstrīdēšanas klauzulām, ir balstīti nevis uz oriģinālo zāļu ražotāja patentu spēkā esamības atzīšanu, bet gan uz tā līdzekļu pārskaitīšanu par labu attiecīgajam ģenērisko zāļu ražotājam, kas pēdējam minētajam ražotājam rada pamudinājumu atteikties no iesaistīšanās uz sniegumu balstītā konkurencē (
30
).
46.
No tā izriet, ka, lai noteiktu, vai nolīgumu var kvalificēt kā “konkurences ierobežojumu mērķa dēļ”, ir nevis jāanalizē katra no tā klauzulām atsevišķi, bet gan jāizvērtē, vai šis nolīgums, aplūkots kopumā, rada ekonomisku kaitējumu konkurences pienācīgai darbībai attiecīgajā tirgū (
31
).
47.
Pēc šī precizējuma tagad ir jāpārbauda, vai Tiesas judikatūrā noteiktie kritēriji, kas atgādināti iepriekšējos šo secinājumu punktos, šajā lietā ir izpildīti un tātad vai ir pareizi, ka, analizējot konkurences ierobežojumus mērķa dēļ, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 46. punktā pauda uzskatu, ka šī izvērtējuma nolūkā ir jāanalizē, vai nolīgumā ietvertie komercdarījumi faktiski būtu tikuši noslēgti vai būtu tikuši noslēgti ar tādiem pašiem nosacījumiem (“ja nebūtu ierobežojošo klauzulu”).
48.
To iemeslu dēļ, kurus izklāstīšu nākamajos punktos, es uzskatu, ka Vispārējās tiesas pieeja nav pretrunā spriedumā Generics (UK) noteiktajai metodei un Tiesas jaunākajai judikatūrai šajā jomā (
32
).
49.
Vēlos norādīt, pirmkārt, ka, tā kā izšķirošais kritērijs, lai mierizlīguma nolīgumu kvalificētu kā “konkurences ierobežojumu mērķa dēļ”, izriet no konstatējuma, ka vienīgais pretizpildījums par līdzekļu pārskaitījumu, ko ģenērisko zāļu ražotājs saņēmis no oriģinālo zāļu ražotāja, ir atturēšanās no ienākšanas tirgū (
33
), Vispārējo tiesu nevar kritizēt par to, ka tā savu pārbaudi ir koncentrējusi uz ierobežojošajās klauzulās ietvertajām nekonkurēšanas un neapstrīdēšanas saistībām, ko praksē veido atturēšanās no ienākšanas tirgū. Turklāt Vispārējā tiesa nav aprobežojusies ar formālu un abstraktu ierobežojošo klauzulu analīzi, bet gan pēc detalizētas analīzes un visaptveroša vērtējuma par izlīguma nolīgumu ir mēģinājusi noteikt, vai šo klauzulu iekļaušana šajā nolīgumā – un tātad Teva saistība atturēties no patstāvīgas ienākšanas ģenērisko zāļu tirgū – ir pretizpildījums par Cephalon veikto līdzekļu pārskaitījumu par labu Teva, izmantojot komercdarījumus (
34
).
50.
Šajā ziņā jāvērš uzmanība uz to, ka atbilstoši tam, kas izriet no pārsūdzētā sprieduma 43.–46. punkta, Vispārējās tiesas izmantotās pieejas mērķis patiesībā bija, pamatojoties uz hipotētisku scenāriju, konstatēt, vai starp apelācijas sūdzības iesniedzējām noslēgtajos nolīgumos ir atkāpes no parastiem tirgus apstākļiem, it īpaši ņemot vērā mērķus un ekonomisko un juridisko kontekstu, kādā šie nolīgumi iekļāvās to noslēgšanas brīdī, lai noteiktu minētajos nolīgumos paredzēto līdzekļu pārskaitījumu stimulējošo ietekmi (
35
). Tiesas judikatūra viena pati/pati par sevi neliedz ņemt vērā hipotētiskus elementus, lai konstatētu konkurences ierobežojumu mērķa dēļ (
36
).
51.
Otrkārt, vēlos piebilst, ka, lai gan Vispārējās tiesas pārsūdzētā sprieduma 46. punktā veiktā analīze, ko veidoja saistīto darījumu pārbaude ierobežojošo klauzulu neesamības gadījumā, zināmā mērā nozīmē hipotētiskas situācijas analīzi, no šī sprieduma 43.–47. punkta pietiekami skaidri izriet, ka šī analīze tika veikta, lai pārbaudītu, vai šīs klauzulas ir pamudinājums Teva atteikties konkurēt ar Cephalon, balstoties uz sniegumu, lai noteiktu attiecīgās prakses objektīvo smagumu. Tomēr šādu vērtējumu nedrīkst sajaukt – kā Vispārējā tiesa pamatoti norāda minētā sprieduma 47.–50. punktā – ar hipotētisko analīzi, kas attiecas uz nolīgumu kā ierobežojuma seku dēļ vērtējumu (
37
).
52.
Neatkarīgi no šai analīzei piešķirtā nosaukuma, tas vien, ka attiecīgā metode ietver hipotētisku jeb uz pieņēmumu balstītu elementu, nenozīmē, ka tā atbilstu tā sauktajai “hipotētiskajai” metodei, kurā hipotētiska scenārija īstenošana tiek izmantota, lai atjaunotu konkurences situāciju, kāda būtu valdījusi tirgū, ja nebūtu izlīguma nolīguma, lai izvērtētu sekas, kādas tas rada attiecībā uz konkurenci (
38
). Turklāt var skaidri secināt, ka vērtējums, ko Vispārējā tiesa veikusi, lai identificētu to, vai pastāv konkurences ierobežojums mērķa dēļ, atšķiras no izlīguma nolīguma pretkonkurences ietekmes analīzei izmantotās metodoloģijas, kura izklāstīta pārsūdzētā sprieduma 221.–223. un 230.–254. punktā (
39
).
ii) Par Vispārējās tiesas izmantoto “hipotētisko” scenāriju
53.
Saskaņā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju viedokli kritērijs, ko Vispārējā tiesa noteikusi pārsūdzētā sprieduma 46. punktā, patiesībā prasa attiecībā uz katru komercdarījumu izvērtēt, vai šis darījums faktiski būtu noslēgts vai arī tas būtu noslēgts ar tādiem pašiem nosacījumiem, “ja nebūtu izlīguma nolīguma” kopumā, nevis “ja nebūtu ierobežojošo klauzulu”, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma minētā punkta. Proti, tā kā šīs klauzulas ir izlīguma nolīguma neatņemama sastāvdaļa, pretēji tam, ko prasot Vispārējās tiesas noteiktais kritērijs, neesot iespējams tās izskatīt atsevišķi.
54.
Uzreiz vēlos norādīt, ka ar šo argumentu, uz kuru balstīta liela daļa no pirmā pamata pirmās daļas, apelācijas sūdzības iesniedzējas, man šķiet, patiesībā vēlas pierādīt, ka Vispārējās tiesas noteiktais kritērijs atbilst kritērijam, kurš izriet no sprieduma Generics (UK), lai pārbaudītu, vai pastāv konkurences ierobežojums seku dēļ, un tātad to nevarot izmantot, lai konstatētu ierobežojumu mērķa dēļ, ja vien netiek pieļauta tiesību kļūda.
55.
Tomēr, manuprāt, šāds arguments ir balstīts uz pārsūdzētā sprieduma nepareizu interpretāciju, un to nevar pieņemt.
56.
Šajā ziņā man šķiet nepieciešams uzsvērt, ka, gluži kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 43. punkta – Vispārējā tiesa saskaņā ar Tiesas judikatūru bija paredzējusi veikt attiecīgo pušu interešu un pamudinājumu visaptverošu vērtējumu, lai pārbaudītu, vai izlīguma nolīgumā ietvertajiem komercdarījumiem varēja būt citi izskaidrojumi, nevis apelācijas sūdzības iesniedzēju komerciālās intereses neiesaistīties uz sniegumu balstītā konkurencē.
57.
Tomēr šāda analīze, kā Vispārējā tiesa pamatoti vērsusi uzmanību pārsūdzētā sprieduma 50. un 56. punktā, paredz kopīgu komercdarījumu un izlīguma nolīguma analīzi, jo šie nolīgumi ietilpst vienā un tajā pašā līgumiskajā kopumā. Proti, ņemot vērā līgumiskās saiknes starp izlīguma nolīgumu un komercdarījumiem, kas praksē padara tos nedalāmus, ir grūti saprast, kā tos varētu interpretēt individuāli. Tā tas vēl jo vairāk ir tādēļ, ka šīs analīzes mērķis ir tieši, kā izriet no šo secinājumu 50. punkta, identificēt līdzekļu pārskaitījumu stimulējošo ietekmi un noteikt, vai ierobežojošo klauzulu iekļaušana izlīguma nolīgumā (un tātad Teva saistība atturēties no ienākšanas tirgū vai to atlikt) bija pretizpildījums par Cephalon veiktajiem līdzekļu pārskaitījumiem, izmantojot komercdarījumus (
40
).
58.
Turklāt, pretēji apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvojumiem, nekas pārsūdzētajā spriedumā nenorāda uz to, ka Vispārējā tiesa nebūtu veikusi šo secinājumu iepriekšējā punktā aprakstīto analīzi (
41
) – jo pārsūdzētā sprieduma 61. un 162. punkts liecina par pretējo (
42
) –, vai ka tā būtu prasījusi praksē pierādīt, kas būtu noticis, ja nebūtu izlīguma nolīguma kopumā (
43
).
b)
Par apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentu par to, ka Vispārējā tiesa izmantojusi stingrāku juridisko noteikumu par to, kurš paredzēts spriedumā Generics (UK)
59.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas uzsver, ka atbilstoši spriedumam Generics (UK) mierizlīguma nolīgums ir nolīgums, kura mērķis ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci, ja no visa pieejamās informācijas kopuma izriet, ka līdzekļu pārskaitījumi var būt izskaidrojami tikai ar šī nolīguma pušu komerciālajām interesēm neiesaistīties uz sniegumu balstītā konkurencē (
44
). Turklāt Tiesa esot uzskatījusi, ka pietiek ar to, ka šis izskaidrojums ir “ticams”, lai uz šīm konstrukcijām neattiektos mērķa dēļ konkurenci ierobežojoša nolīguma definīcija (
45
). Pārsūdzētā sprieduma 45. punktā Vispārējā tiesa esot nospriedusi, ka Komisijai ir jāpārbauda, vai komercdarījumus, uz kuriem attiecas izlīguma nolīgums, būtu bijis iespējams noslēgt ar tikpat labvēlīgiem nosacījumiem, ja nebūtu ierobežojošo klauzulu. Tādējādi Vispārējā tiesa esot ne tikai sagrozījusi Tiesas (
46
) agrākajā judikatūrā noteikto kritēriju, kas apstiprināts ar spriedumu Generics (UK), bet arī esot apvērsusi pierādīšanas pienākumu pretēji šim spriedumam (
47
).
60.
Turpmāko iemeslu dēļ es uzskatu, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju izvirzītais iebildums nevar tikt apmierināts.
61.
Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 53. punkta, kuru apelācijas sūdzības iesniedzējas nav apstrīdējušas, Vispārējā tiesa, minēdama sprieduma Generics (UK) 83. un 87. punktu, ir pareizi izklāstījusi principu, saskaņā ar kuru Komisijai ir jāpierāda, ka atbilstošajā kontekstā nekonkurēšanas un neapstrīdēšanas klauzulas, kas noslēgtas saistībā ar attiecīgo mierizlīguma nolīgumu, ir radījušas konkurenci ierobežojošu nolīgumu mērķa dēļ, un tātad ir jāpierāda, ka no šī nolīguma vērtējuma izriet, ka tajā paredzētā līdzekļu pārskaitīšana ir izskaidrojama vienīgi gan ar aplūkojamā patenta īpašnieka, gan apgalvotā patenttiesību pārkāpēja komerciālajām interesēm neiesaistīties uz sniegumu balstītā konkurencē.
62.
Proti, pirmajā instancē apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvoja, ka izlīguma nolīgumā ietvertajiem komercdarījumiem bija cits ticams izskaidrojums, nevis tas, ka tie kalpoja tikai kā pretizpildījums par ierobežojošajām klauzulām. Tādēļ Vispārējā tiesa, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 61. punkta, ir pārbaudījusi, vai attiecībā uz visiem komercdarījumiem, kas paredzēti šajā nolīgumā, Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, secinot, ka attiecīgo darījumu mērķis bija Cephalon līdzekļu pārskaitīšana Teva apmaiņā pret Teva apņemšanos patstāvīgi neienākt ģenērisko zāļu tirgos un nekonkurēt ar Cephalon attiecībā uz modafinilu.
63.
Vispārējā tiesa, veicot strīdīgā lēmuma detalizētu analīzi, pārsūdzētā sprieduma 162. punktā nonāca pie secinājuma – ko turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējas neapstrīd –, saskaņā ar kuru Komisija piemēroja atbilstošu juridisko kritēriju, nosakot, ka katram no izlīguma nolīgumā paredzētajiem komercdarījumiem nebija cita mērķa kā vien palielināt ar šī nolīguma palīdzību par labu Teva veiktās līdzekļu pārskaitīšanas kopējo līmeni, lai to mudinātu pakļauties ierobežojošajām klauzulām (
48
).
64.
No tā izriet, ka, pretēji tam, ko norāda apelācijas sūdzības iesniedzējas, no Vispārējās tiesas pārsūdzētajā spriedumā veiktās analīzes neizriet, ka Vispārējā tiesa būtu prasījusi, lai apelācijas sūdzības iesniedzējas pierādītu, ka ir drošs cits izskaidrojums, bet drīzāk izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju piedāvātie izskaidrojumi netika uzskatīti par ticamiem. Tādēļ Vispārējā tiesa nav apvērsusi pierādīšanas pienākumu un nav pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriezdama, ka Komisija ir pienācīgi pierādījusi – kā prasīts spriedumā Generics (UK) –, ka līdzekļu pārskaitījumi, kas veikti saistībā ar papildu darījumiem, ir izskaidrojami vienīgi ar Teva un Cephalon komerciālajām interesēm neiesaistīties uz sniegumu balstītā konkurencē.
c)
Par apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentu, ka Vispārējā tiesa noteikusi kritēriju, ko lietas dalībnieces nespēja izpildīt
1) Īss lietas dalībnieču argumentu izklāsts
65.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav pareizi piemērojusi pārsūdzētā sprieduma 43. punktā noteikto kritēriju, lai pārbaudītu, vai izlīguma nolīgumā ietvertajiem komercdarījumiem varēja būt citi izskaidrojumi, nevis gan patenta īpašnieka, gan apgalvotā patenttiesību pārkāpēja komerciālās intereses neiesaistīties uz sniegumu balstītā konkurencē. Šajā ziņā tās uzsver, ka izlīguma nolīguma noslēgšanas brīdī tās bija iesaistītas pasaules mēroga tiesvedībā par Cephalon patentiem, kas aizsargā modafinilu, un ka, “ja nebūtu izlīguma nolīguma”, lietas dalībnieces būtu turpinājušas tiesvedību. Šādā situācijā Cephalon nebūtu bijusi ieinteresēta noslēgt ar Teva nekādu komercdarījumu, kas attiecas uz lietas priekšmetu, un tai nebūtu bijusi interese noslēgt nekādu nolīgumu, – kā Komisija pati esot atzinusi strīdīgā lēmuma 794. punktā.
66.
Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzējas pārmet Vispārējai tiesai, ka tā noteikusi kritēriju, kuru praksē neesot iespējams izpildīt. Šis kritērijs – kā to piemērojusi Vispārējā tiesa – noteikti izslēdzot komercdarījumu noslēgšanu līdzās izlīguma nolīgumam, kas esot tiešā pretrunā spriedumam Generics (UK).
67.
Visbeidzot, tās apgalvo, ka atbilstīgais šajā saistībā uzdodamais jautājums bija, vai, pieņemot, ka Teva un Cephalon ir atrisinājušas savu strīdu, katru no komercdarījumiem var ticami izskaidrot.
2) Izvērtējums
68.
Pirmkārt, vēlos norādīt, ka šis arguments daļēji ir balstīts uz šo secinājumu 56.–58. punktā jau analizēto argumentu, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa esot paredzējusi pārbaudīt komercdarījumus, “ja nebūtu izlīguma nolīguma”. Tomēr, ciktāl, kā paskaidrots iepriekš minētajos punktos, šis arguments balstīts uz pārsūdzētā sprieduma kļūdainu interpretāciju, tas ir jānoraida.
69.
Otrkārt, jāprecizē, ka “visaptverošais vērtējums”, kāds Vispārējai tiesai bija jāveic, attiecās nevis uz jautājumu, vai apelācijas sūdzības iesniedzējas būtu noslēgušas jebkādus komercdarījumus neatkarīgi no izlīguma nolīguma, bet gan tā mērķis bija noteikt, vai izlīguma nolīgumā ietvertajiem komercdarījumiem varēja būt citi izskaidrojumi, nevis apelācijas sūdzības iesniedzēju komerciālās intereses neiesaistīties uz sniegumu balstītā konkurencē, kā skaidri izriet no pārsūdzētā sprieduma 43. punkta. Tieši šādu analīzi Vispārējā tiesa ir veikusi, neatkāpdamās no šajā 43. punktā minētā kritērija, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 61. un 162. punkta (
49
).
70.
Treškārt, pretēji tam, ko apliecina apelācijas sūdzības iesniedzējas, no pārsūdzētā sprieduma neizriet, ka Vispārējā tiesa būtu izslēgusi komercdarījumu noslēgšanu līdzās izlīguma nolīgumam. Gluži pretēji, Vispārējā tiesa ir atzinusi šo iespēju, analizēdama visus nolīgumus, kas noslēgti starp pusēm saistībā ar to strīdos noslēgto mierizlīguma nolīgumu (
50
).
71.
Ceturtkārt, vēlos piebilst, ka šajā gadījumā, lai konstatētu konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, atbilstīgais jautājums ir par to, vai komercdarījumus, kas noslēgti saistībā ar izlīguma nolīgumu, var ticami izskaidrot tādā nozīmē, ka to mērķi nav konkurences ierobežošana vai izkropļošana tirgū, mudinot potenciālo konkurentu neienākt tirgū apmaiņā pret nepamatotu līdzekļu pārskaitījumu. Šajā lietā, lai gan skaidri neizriet no atsevišķas pārsūdzētā sprieduma 45. un 46. punkta interpretācijas, ir jākonstatē, ka tieši šādu analīzi Vispārējā tiesa veica, kā izriet no minētā sprieduma 61. un 162. punkta (
51
).
72.
Ņemot vērā iepriekš minēto, es uzskatu, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu un ka tātad pirmā apelācijas pamata pirmā daļa ir jānoraida.
3.
Par pirmā pamata otro daļu, kas attiecas uz spriedumā Generics (UK) noteiktā kritērija otrās sadaļas nepareizu piemērošanu
73.
Ar pirmā pamata otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta tiesību kļūda saistībā ar nepietiekamu un pretrunīgu pamatojumu attiecībā uz to, kā tiek piemērota spriedumā Generics (UK) noteiktā kritērija otrā sadaļa, kura attiecas uz konkurenci veicinošu elementu ņemšanu vērā, konstatējot konkurences ierobežojumu mērķa dēļ (
52
).
74.
Iesākumā vēlos precizēt, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas neapstrīd visu pamatojumu, ko Vispārējā tiesa izklāstījusi, lai noraidītu to pirmajā instancē izvirzītā pirmā pamata trešo daļu [par tā testa otro sadaļu, kurš noteikts ar spriedumu Generics (UK)] (
53
). Precīzāk, saistībā ar šo pirmā pamata otro daļu tās apstrīd vienīgi pamatojumu, ko Vispārējā tiesa izklāstījusi pārsūdzētā sprieduma 182. un 183. punktā, lai noraidītu argumentus, kurus tās bija izvirzījušas, lai pierādītu, ka konkurenci veicinošā ietekme, kas izriet no izlīguma nolīguma, skaidri izrietēja no Lēmuma par koncentrāciju.
75.
Pirms šo daļu analizēt pēc būtības, iesākumā jānoraida Komisijas atbildes rakstā uz repliku paustie tās apgalvojumi, saskaņā ar kuriem apelācijas sūdzības iesniedzēju izvirzītie argumenti attiecībā uz Vispārējās tiesas argumentācijas pretrunīgumu ir jāatzīst par nepieņemamiem kā “jauni”. Proti, apelācijas sūdzībā jau tika norādīts uz šīs argumentācijas pretrunīgumu, un replikā ietvertie argumenti saistībā ar šo otrās daļas aspektu ir tikai atbilde uz Komisijas atbildes rakstā uz apelācijas sūdzību paustajiem argumentiem.
76.
Ievadā ir jāaplūko arī minētās daļas efektivitāte. Proti, pat pieņemot, ka pārsūdzētā sprieduma 182. un 183. punktā ietvertais pamatojums nebūtu pietiekams vai būtu pretrunīgs, šāds konstatējums, manuprāt, nevarētu izraisīt šī sprieduma atcelšanu. Kā norādījusi Komisija, apelācijas sūdzības iesniedzējas tajā pašā daļā ir apstrīdējušas tikai vienu elementu no argumentācijas, uz kuru Vispārējā tiesa balstījusies, noraidot pirmajā instancē izvirzītā pirmā prasības pamata trešo daļu. Precīzāk, apelācijas sūdzības iesniedzējas neapstrīd Vispārējās tiesas argumentāciju, kas sniegta minētā sprieduma 177.–180. un 186.–190. punktā un kas pati varētu būt pietiekama pirmā prasības pamata otrās daļas noraidīšanai. Tomēr no Vispārējās tiesas iepriekš minētajos punktos veiktās analīzes izriet, ka Vispārējā tiesa izskatīja un noraidīja argumentus, kas bija balstīti uz izlīguma nolīguma galvenokārt konkurenci veicinošo raksturu, nospriezdama, ka Teva ienākšana modafinila tirgos būtu jākvalificē kā “aizkavēta, kontrolēta un ierobežota ienākšana minētajos tirgos, nevis kā agrīna ienākšana tirgū”, kā apgalvojušas apelācijas sūdzības iesniedzējas (
54
), un ka konstatējumu par konkurences ierobežojuma mērķa dēļ esamību nevar noraidīt ierobežojošo klauzulu, iespējams, pakārtotā rakstura dēļ (
55
). Šajā ziņā jākonstatē, ka, lai gan tas vismaz daļēji attiecas uz tiesību jautājumiem, kas var tikt apstrīdēti Tiesā apelācijas stadijā, šo Vispārējās tiesas izvērtējumu apelācijas sūdzības iesniedzējas šajā apelācijā neapstrīd.
77.
No tā izriet, ka pirmā pamata otrā daļa ir jāuzskata par neefektīvu.
78.
Tomēr gadījumam, ja Tiesa uzskatītu, ka iepriekš minētie apsvērumi nerada šaubas par šīs daļas efektivitāti, es turpmākajos punktos pakārtoti analizēšu minēto daļu pēc būtības.
79.
Šajā ziņā uzsveru, ka, lai gan spriedumā Generics (UK) Tiesa nosprieda, ka izlīguma nolīgumi, kuriem ir konkurenci veicinoša ietekme, kas var radīt pamatotas šaubas par to pietiekami kaitīgo raksturu attiecībā uz konkurenci, nevar veidot ierobežojumus mērķa dēļ (
56
), šī nostāja tika precizēta Tiesas nesenajos spriedumos European Superleague Company (
57
) un Servier. Proti, no šiem spriedumiem izriet, ka nav nepieciešams ņemt vērā rīcības iespējamo pozitīvo vai konkurenci veicinošo ietekmi, lai izvērtētu, vai tā ir jākvalificē kā “konkurences ierobežojums mērķa dēļ” saskaņā ar LESD 101. panta 1. punktu, tostarp, iespējams, izskatot jautājumu par to, vai attiecīgā rīcība ir pietiekami kaitīga, lai to šādi kvalificētu (
58
).
80.
Pēc šī precizējuma ir jāizskata apelācijas sūdzības iesniedzēju izvirzītie argumenti attiecībā uz Vispārējās tiesas argumentācijas iespējamo pretrunīgumu un nepietiekamību.
81.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka pārsūdzētā sprieduma 182. un 183. punktā neesot sniegta pietiekami pamatota argumentācija, lai konstatētu, ka Lēmumā par koncentrāciju nav ietverti elementi, kas pierāda konkurenci veicinošo ietekmi, kura ir pamatā izlīguma nolīgumam (
59
). Tādēļ Vispārējā tiesa neesot pamatojusi savu apgalvojumu, saskaņā ar kuru šis lēmums neesot ļāvis pamatoti šaubīties par šī nolīguma pietiekamu kaitīgumu konkurencei.
82.
Turpmāko iemeslu dēļ es uzskatu, ka ir jānoraida argumenti, ko apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzījušas pirmā pamata otrās daļas pamatojumam.
83.
Pirmkārt, vēlos norādīt, ka strīdīgais lēmums un Lēmums par koncentrāciju bija balstīti uz atšķirīgām atskaites sistēmām, kā Vispārējā tiesa pamatoti norādījusi pārsūdzētā sprieduma 182. punktā. Tādējādi strīdīgajā lēmumā Komisija izvērtēja izlīguma nolīguma radīto konkurences ierobežojumu, ņemot vērā LESD 101. panta 1. punktu, savukārt Lēmumā par koncentrāciju tika izvērtēta koncentrācijas iespējamā ietekme uz konkurenci, sākot ar 2011. gadu tātad uz nākotni vērsts izvērtējums, par pamatu ņemot vērā izlīguma nolīgumu.
84.
Otrkārt, vēlos norādīt, ka, pretēji apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvojumiem, pārsūdzētā sprieduma 183. punkta pirmajā teikumā minētās “priekšrocības, kas izriet no izlīguma nolīguma” nevar tikt uzskatītas par fakta, ka pašam izlīguma nolīgumam bija konkurenci veicinoša ietekme, atzīšanu. Proti, lietojot šo frāzi, Vispārējā tiesa ir tikai konstatējusi, ka 2011. gada oktobrī – tas ir, brīdī, kad Komisija veica analīzi par koncentrāciju starp Teva un Cephalon, – izlīguma nolīgums bija nostādījis Teva labvēlīgākā konkurences stāvoklī, nekā pārējos ģenērisko zāļu ražotājus, pret kuriem tika celtas prasības patentu jomā (
60
). Turklāt, pretēji apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvojumiem, no minētā sprieduma 183. punkta neizriet, ka Vispārējā tiesa būtu norādījusi, ka Komisija Lēmumā par koncentrāciju būtu atzinusi, ka Teva būtu guvusi no izlīguma nolīguma izrietošas priekšrocības, kādas tā nebūtu guvusi, ja nebūtu šī izlīguma; šis aspekts šajā lēmumā neesot ticis izvērtēts. Turklāt, pretēji tam, ko norāda apelācijas sūdzības iesniedzējas, minētā sprieduma 183. punkta trešajā teikumā lietot[ie] termin[i] “neraugoties uz” attiecas nevis uz “priekšrocībām”, bet gan uz izlīguma nolīgumu.
85.
No iepriekš veiktās analīzes izriet, ka argumenti, ko apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzījušas pirmā pamata otrās daļas pamatojumam, galvenokārt izriet no pārsūdzētā sprieduma 182. un 183. punkta kļūdainas interpretācijas, kurai nevar piekrist, un it īpaši no kļūdainā pieņēmuma, ka Lēmumā par koncentrāciju ir atzīta konkurenci veicinošā ietekme, kas saistīta ar izlīguma nolīgumu. Turklāt ir acīmredzams, ka minētā sprieduma 183. punktā pieminētajām “priekšrocībām”, kas attiecas uz koncentrācijas analīzi, nav nozīmes, noskaidrojot to, vai izlīguma nolīgums ir radījis konkurenci veicinošu ietekmi sprieduma Generics (UK) izpratnē salīdzinājumā ar situāciju, kāda būtu pastāvējusi, ja šī nolīguma nebūtu. Tātad Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka tā būtu sniegusi nepietiekamu un pretrunīgu pamatojumu.
86.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu noraidīt pirmā pamata otro daļu kā neefektīvu vai katrā ziņā kā nepamatotu.
4.
Nobeiguma apsvērumi par konkurences ierobežojuma mērķa dēļ konstatēšanu
87.
Noslēdzot pirmā apelācijas pamata analīzi, es vēlētos to papildināt ar dažiem nobeiguma apsvērumiem par kritērijiem, pēc kuriem var konstatēt konkurences ierobežojumu mērķa dēļ attiecībā uz izlīguma nolīgumu, it īpaši ņemot vērā Tiesas nesen – 2024. gada 27. jūnijā (
61
) – pieņemtos spriedumus, kuros, apstiprinot judikatūru, kas izriet no sprieduma Generics (UK), tika sniegti daži noderīgi precizējumi, kuriem nav bez nozīmes saistībā ar šo lietu.
88.
Šajā ziņā atgādinu, ka – atbilstoši tam, kas izriet no judikatūras, kas, konkrēti, minēta šo secinājumu 37. un 38. punktā, ģenērisko zāļu ienākšanas tirgū atteikums vai atlikšana apmaiņā pret oriģinālo zāļu ražotāja līdzekļu pārskaitījumiem ģenērisko zāļu ražotājam ir jāuzskata par tādu, kas veido konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, ja šie pārskaitījumi ir izskaidrojami vienīgi ar šo zāļu ražotāju komerciālajām interesēm neiesaistīties uz sniegumu balstītā konkurencē.
89.
Lai veiktu šo pārbaudi, katrā atsevišķā gadījumā ir jāizvērtē, vai līdzekļu pārskaitījumu pozitīvā neto bilance ir bijusi pietiekami liela, lai faktiski mudinātu ģenērisko zāļu ražotāju atteikties ienākt attiecīgajā tirgū un tādējādi nekonkurēt atbilstoši spējām ar oriģinālo zāļu ražotāju, un nav prasīts, lai šī pozitīvā neto bilance noteikti būtu lielāka nekā peļņa, ko šis ģenērisko zāļu ražotājs būtu guvis, ja tas būtu uzvarējis tiesvedībā par patentu (
62
).
90.
Tiesa ir atzinusi, ka tas tā it īpaši ir tad, ja summu pārskaitījumi, par kuriem panākta vienošanās izlīguma nolīgumā, neatbilst vai nav saistīti ar kompensāciju par izdevumiem vai neērtībām saistībā ar strīdu starp attiecīgajām pusēm (
63
), ja summas, kas atbilst atlīdzībai par preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu oriģinālo zāļu ražotājam, izrādās nepamatotas vai pārmērīgas (
64
), vai arī ja mierizlīguma nolīgumā paredzētās nekonkurēšanas vai neapstrīdēšanas saistības attiecas uz atšķirīgiem tirgiem vai pārsniedz sākotnēji apstrīdētā patenta un tā aptverto tirgu piemērošanas jomu (
65
).
91.
Šajā lietā vēlos norādīt, ka Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka Komisija strīdīgajā lēmumā ir pamatoti uzskatījusi, ka atsevišķi starp Teva un Cephalon noslēgtie nolīgumi sekmēja nepamatotu līdzekļu pārskaitīšanu (
66
) un ka ar virkni starp tām noslēgtu darījumu veiktās līdzekļu pārskaitīšanas līmenis sekmēja to, ka Teva piekrīt ierobežojošajām klauzulām, vai varēja būt izskaidrojams vienīgi ar to, ka tas bija pretizpildījums par Teva piekrišanu ierobežojošajām klauzulām (
67
). Turklāt pārsūdzētā sprieduma 151. un 152. punktā Vispārējā tiesa ir atzinusi, ka šī sabiedrība no Cephalon saņēma 5,57 miljonu EUR maksājumu bez jebkāda pretizpildījuma un ka šis apmērs nav saistīts ne ar kādām Teva izmaksām, tādēļ šis maksājums nevar būt “faktiski kompensācija par izdevumiem vai neērtībām saistībā ar strīdu”, kā prasīts Tiesas judikatūrā (
68
). Tāpat vēlos precizēt, ka šī sprieduma 202. punktā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka nekonkurēšanas saistības pārsniedz Cephalon piederošo patentu piemērošanas jomu, – minētā sprieduma 204. punktā secinādama, ka “izlīguma nolīguma mērķis bija atstāt Teva ārpus modafinila tirgiem, veicot līdzekļu pārskaitījumus vispārējā līmenī, kas bija pietiekami augsts, lai to mudinātu atlikt savas neatkarīgās pūles ienākt šajos tirgos”.
92.
Tā kā, pirmkārt, juridiskais kritērijs, uz kuru balstīts Vispārējās tiesas izvērtējums, tai nonākot pie konstatējuma par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, iepriekš sniegtajā analīzē nav apšaubīts, es ierosinu noraidīt pirmo pamatu. Tā kā, otrkārt, savā apelācijas sūdzībā apelācijas sūdzības iesniedzējas neapstrīd Vispārējās tiesas pārsūdzētā sprieduma 162. punktā izdarīto secinājumu, saskaņā ar kuru katram no izlīguma nolīgumā paredzētajiem komercdarījumiem nebija cita ticama izskaidrojuma kā vien tas, ka ar līdzekļu pārskaitījumu Teva tika mudināta nekonkurēt ar Cephalon atbilstoši spējām (
69
), es uzskatu, ka Vispārējā tiesa ir pamatoti izmantojusi kvalifikāciju par “konkurences ierobežojumu mērķa dēļ” LESD 101. panta 1. punkta izpratnē attiecībā uz šo nolīgumu.
B. Par otro apelācijas pamatu
93.
Pamatojot savu otro apelācijas pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka Vispārējā tiesa, izskatīdama izlīguma nolīguma pretkonkurences ietekmi, ir pieļāvusi vairākas tiesību kļūdas (
70
).
94.
Šajā ziņā atgādinu, ka nolīguma mērķis un pretkonkurences ietekme nav vis kumulatīvi, bet gan alternatīvi nosacījumi LESD 101. panta 1. punktā noteiktā aizlieguma piemērošanai. Tātad nolīgums neatkarīgi no tā sekām ir aizliegts, ja tā mērķis ir vērsts pret konkurenci. No tā izriet, ka nav jāņem vērā nolīguma ietekme, ja ir konstatēts, ka tā mērķis faktiski ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci kopējā tirgū. Tomēr, ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus un it īpaši šo secinājumu 91. punktā izdarīto secinājumu, es uzskatu, ka nav jāizskata otrais apelācijas pamats par izlīguma nolīguma pretkonkurences ietekmi.
VII. Secinājumi
95.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai nospriest šādi:
–
apelācijas sūdzību noraidīt;
–
Teva Pharmaceutical Industries Ltd un Cephalon Inc. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	OV 2021, C 32, 7. lpp. Komisijas lēmuma konsolidētā versija (tikai angļu valodā) ir pieejama šajā adresē: https://ec.europa.eu/competition/antitrust/cases/dec_docs/39686/39686_4072_5.pdf.
(
3
)	Spriedums, 2020. gada 30. janvāris, Generics (UK) u.c. (C‑307/18 P, turpmāk tekstā – “spriedums Generics (UK)”, EU:C:2020:52).
(
4
)	Šajā ziņā skat. spriedumus, 2021. gada 25. marts, Lundbeck/Komisija (C‑591/16 P, turpmāk tekstā – “spriedums Lundbeck”, EU:C:2021:243); Sun Pharmaceutical Industries un Ranbaxy (UK)/Komisija (C‑586/16 P, EU:C:2021:241); Generics (UK)/Komisija (C‑588/16 P, EU:C:2021:242); Arrow Group un Arrow Generics/Komisija (C‑601/16 P, EU:C:2021:244); Xellia Pharmaceuticals un Alpharma/Komisija (C‑611/16 P, EU:C:2021:245); kā arī Merck/Komisija (C‑614/16 P, EU:C:2021:246)
(
5
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2024. gada 27. jūnijs, Servier u.c./Komisija (C‑201/19 P, turpmāk tekstā – “spriedums Servier”, EU:C:2024:552); Lupin/Komisija (C‑144/19 P, EU:C:2024:545); Komisija/KRKA (C‑151/19 P, EU:C:2024:546); Niche Generics/Komisija (C‑164/19 P, EU:C:2024:547); Unichem Laboratories/Komisija (C‑166/19 P, EU:C:2024:548); Komisija/Servier u.c. (C‑176/19 P, EU:C:2024:549); Mylan Laboratories un Mylan/Komisija (C‑197/19 P, EU:C:2024:550); Teva UK u.c./Komisija (C‑198/19 P, EU:C:2024:551); kā arī Biogaran/Komisija (C‑207/19 P, EU:C:2024:553).
(
6
)	OV 2014, C 46, 1. lpp.
(
7
)	Padomes Regula (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (EK Apvienošanās Regula) (OV 2004, L 24, 1. lpp.).
(
8
)	Strīdīgais lēmums, 1. pants.
(
9
)	Strīdīgais lēmums, 2. pants.
(
10
)	Pārsūdzētais spriedums, 27.–205. punkts.
(
11
)	Pārsūdzētais spriedums, 30.–57. punkts.
(
12
)	Pārsūdzētais spriedums, 58.–166. punkts.
(
13
)	Pārsūdzētais spriedums, 167.–191. punkts.
(
14
)	Pārsūdzētais spriedums, 192.–205. punkts.
(
15
)	Pārsūdzētais spriedums, 206.–255. punkts.
(
16
)	Pārsūdzētais spriedums, 256.–274. punkts.
(
17
)	Pārsūdzētais spriedums, 275.–307. punkts.
(
18
)	Pārsūdzētais spriedums, 308.–311. punkts.
(
19
)	Spriedums Generics (UK), 87. punkts.
(
20
)	Spriedums Generics (UK), 111. punkts.
(
21
)	Spriedums Generics (UK), 67. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
22
)	Spriedums Generics (UK), 84. un 85. punkts.
(
23
)	Spriedums Servier, 163. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
24
)	Spriedums Generics (UK), 86. un 92. punkts.
(
25
)	Spriedums Servier, 164. punkts.
(
26
)	Skat. spriedumus Generics (UK), 87.–94. punkts, Lundbeck, 114., 115. un 134. punkts, un Servier, 165. punkts.
(
27
)	Skat. spriedumu Lundbeck, 131. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
28
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus Generics (UK), 81. punkts un tajā minētā judikatūra; kā arī Servier, 84., 105., 293. un 350. punkts.
(
29
)	Tā tas būtu, piemēram, gadījumā, ja šīs saistības būtu pamatotas ar to, ka šī nolīguma puses atzīst attiecīgā patenta spēkā esamību.
(
30
)	Šajā nozīmē skat. šo secinājumu 38. punktā minēto judikatūru. Skat. arī ģenerāladvokātes J. Kokotes [J. Kokott] secinājumus lietā Generics (UK) u.c. (C‑307/18, EU:C:2020:28, 114.–119. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
31
)	Skat. spriedumu Servier, 294. punkts.
(
32
)	Skat. šo secinājumu 34.–39. punktu.
(
33
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus Generics (UK), 87. un 88. punkts; kā arī Lundbeck, 114. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
34
)	Lai gan atsevišķi interpretējot pārsūdzētā sprieduma 45. un 46. punktu, varētu saprast, ka Vispārējā tiesa ir paredzējusi veikt ierobežojošo klauzulu abstraktu analīzi, izmantojot hipotētiska scenārija pārbaudi, kura pamatota ar “t[ā], kas faktiski notika, [salīdzinājumu] ar to, kas būtu noticis ierobežojošo klauzulu neesamības gadījumā”, tā tomēr nav – kā izriet gan no minētā sprieduma 43. un 44. punktā sniegtā [Vispārējās tiesas] plānotās analīzes apraksta, gan no faktiski veiktās analīzes, kā arī no minētā sprieduma 61.–162. punkta. Šajā ziņā skat. arī šo secinājumu 57. un 58. punktu.
(
35
)	Citiem vārdiem sakot, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 61. punkta, šīs analīzes mērķis bija noteikt, vai Teva būtu varējusi gūt tādu pašu ekonomisko labumu no komercdarījumiem, ja nebūtu uzņēmusies saistības nekonkurēt ar Cephalon modafinila tirgos un neapstrīdēt Cephalon sekundāros patentus. Šajā ziņā skat. arī strīdīgā lēmuma 700. apsvērumu.
(
36
)	Šajā ziņā skat. spriedumus, 2014. gada 11. septembris, CB/Komisija (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 53. un 54. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra), un 2020. gada 2. aprīlis, Budapest Bank u.c. (C‑228/18, EU:C:2020:265, 82. un 83. punkts).
(
37
)	Tātad apelācijas sūdzības iesniedzēju paustā kritika, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa neesot paskaidrojusi, kādā veidā Komisijas noteiktais juridiskais kritērijs nav līdzvērtīgs hipotētiskai analīzei, ir jānoraida, jo Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 47.–50. punktā ir centusies precizēt iemeslus, kuru dēļ šī sprieduma 45. un 46. punktā aprakstītā un apelācijas sūdzības iesniedzēju apstrīdētā pieeja neattiecas uz izlīguma nolīguma seku vērtējumu.
(
38
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2024. gada 27. jūnijs, Komisija/KRKA (C‑151/19 P, EU:C:2024:546, 316. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 318. punkts).
(
39
)	Tāpat, lasot strīdīgo lēmumu, var secināt, ka, no vienas puses, elementi, kurus Komisija ņēma vērā, lai izvērtētu ierobežojuma mērķa dēļ esamību, netika ņemti vērā, lai izvērtētu izlīguma nolīguma faktisko vai potenciālo pretkonkurences ietekmi, un, no otras puses, hipotētiskā metode, kas tika izmantota, analizējot aplūkojamās prakses sekas, nebija tā, kas tika izmantota, lai noteiktu pretkonkurences mērķi. Šajā ziņā skat. strīdīgā lēmuma 707. un 1036. punktu.
(
40
)	Šajā ziņā ir svarīgi precizēt, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 163. punktā ir norādījusi, – “netiek apstrīdēts, ka minētie darījumi tika veikti vienlaikus un savstarpēji atkarīgā veidā. Tāpat jākonstatē, ka izlīguma nolīgums tika noslēgts kā vienots juridiski saistošs nolīgums, kas ir visu [apelācijas sūdzības iesniedzēju] noslēgto aktu pamatā. Turklāt no sarunu gaitas, ko Komisija [strīdīgajā] lēmumā analizēja, pamatojoties uz pierādījumiem, izriet, ka gan Cephalon, gan Teva mēģināja atrast darījumu kombināciju, kurai būtu noteikta kopēja vērtība, kas pēdējai minētajai būtu pietiekami labvēlīga, lai tā piekristu ierobežojošām klauzulām”.
(
41
)	Šķiet, ka tāda analīze tika veikta arī spriedumā Servier, kura 294. punktā Tiesa nosprieda, ka, ņemot vērā ciešās saites starp izlīguma nolīgumā paredzētajām neapstrīdēšanas un netirgošanas klauzulām un starp pusēm noslēgtajiem komercdarījumiem, bija nepieciešams izskatīt šīs klauzulas nevis atsevišķi, bet gan kā vienotu kopumu. Šajā ziņā skat. arī spriedumu, 2024. gada 27. jūnijs, Lupin/Komisija (C‑144/19 P, EU:C:2024:545, 67. punkts).
(
42
)	Šajā ziņā skat. arī šo secinājumu 58., 62. un 63. punktu.
(
43
)	Neatkarīgi no pārsūdzētā sprieduma 46. punkta interpretācijas, apelācijas sūdzības iesniedzējas nav identificējušas nevienu citu šī sprieduma punktu, kas varētu pamatot to nostāju, bet atsaucas vienīgi uz strīdīgā lēmuma 705. un 783. punktu, kuri saskaņā ar to viedokli pierādot, ka Komisijas skatījumā mēģinājums noskaidrot, vai attiecīgie komercdarījumi būtu noslēgti, “ja nebūtu ierobežojošo klauzulu” vai “ja nebūtu izlīguma nolīguma”, bija savstarpēji aizstājami priekšlikumi. Lai gan ir taisnība, ka Komisija strīdīgajā lēmumā dažos atsevišķos gadījumos šos abus terminus, šķiet, ir lietojusi savstarpēji aizstājami, es tomēr nepiekrītu apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentācijai. Proti, jākonstatē, ka minētā lēmuma 6. iedaļa attiecībā uz konstatējumu par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, – kurā ietverti strīdīgā lēmuma punkti, uz kuriem atsaucas apelācijas sūdzības iesniedzējas, – ir balstīta uz dažādu starp pusēm apspriesto un noslēgto nolīgumu detalizētu analīzi. Saistībā ar šo analīzi Komisija attiecās pret šiem nolīgumiem kā pret tādiem, kas veido līgumisku kopumu tiem piemītošo nedalāmo saišu dēļ, – lai konstatētu, ka izlīguma nolīgumā paredzētie darījumi un ar tiem saistītie līdzekļu pārskaitījumi, kas tika veikti ar komercdarījumiem, bija pamudinājums Teva piekrist ierobežojošajām klauzulām un tātad atturēties no patstāvīgas ienākšanas tirgū un konkurēšanas ar Cephalon, balstoties uz sniegumu. Šajā ziņā skat. strīdīgā lēmuma 588., 595., 678., 693. un 694.–707. punktu.
(
44
)	Spriedums Generics (UK), 111. punkts.
(
45
)	Spriedums Generics (UK), 89. punkts.
(
46
)	Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda uz spriedumu, 2004. gada 7. janvāris, Aalborg Portland u.c./Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P un C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 57. punkts).
(
47
)	Replikas rakstā apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka, pat ja būtu jāuzskata, ka ar pārsūdzēto spriedumu nav apvērsts pierādīšanas pienākums, apstiprinot Komisijas konstatējumu par ierobežojumu mērķa dēļ, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi Tiesas noteikto juridisko kritēriju, ciktāl Vispārējā tiesa noteikusi zemāku pierādīšanas standartu nekā standarts, kurš spriedumā Generics (UK) prasīts šāda ierobežojuma konstatēšanai.
(
48
)	Šajā ziņā Vispārējā tiesa tajā pašā pārsūdzētā sprieduma punktā nosprieda, ka Komisija administratīvās procedūras laikā attiecībā uz katru komercdarījumu it īpaši pārbaudīja [apelācijas sūdzības iesniedzēju] izvirzīto alternatīvo izskaidrojumu jēgu un gan Cephalon, gan Teva interesi veikt ar to saistīto līdzekļu pārskaitīšanu. Vispārējā tiesa turklāt piebilda, ka Komisija varēja pamatoti konstatēt, ka darījumu kopums bija pietiekams, lai mudinātu Teva pieņemt nekonkurēšanas un neapstrīdēšanas saistības.
(
49
)	Šajā ziņā skat. šo secinājumu 60.–62., 66. un 67. punktu.
(
50
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 56., 61. un 162. punktu. Attiecībā uz Komisijas vērtējumu – tas nebija balstīts vienkārši uz vispārīgu pieņēmumu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nebūtu noslēgušas nekādu komercdarījumu, kamēr tās nebūtu atrisinājušas savu strīdu patentu jomā. Gluži pretēji, Komisija sīki pārbaudīja konkrētos apstākļus, kas bija saistīti ar sarunām par papildu komercdarījumiem, lai noteiktu, vai nekonkurēšanas un neapstrīdēšanas klauzulu neesamības gadījumā apelācijas sūdzības iesniedzējas būtu noslēgušas šādus darījumus. Šajā ziņā skat. strīdīgā lēmuma 627.–638. punktu.
(
51
)	Skat. arī šo secinājumu 60.–62., 66., 67. un 69. punktu. Šajā ziņā jāatgādina, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas savā apelācijā neapstrīd Vispārējās tiesas pārsūdzētā sprieduma 162. punktā sniegto secinājumu, saskaņā ar kuru Komisija, nepieļaudama kļūdas, ir konstatējusi, ka katram no izlīguma nolīgumā paredzētajiem komercdarījumiem nebija cita mērķa kā vien palielināt ar izlīguma nolīguma palīdzību par labu Teva veiktās līdzekļu pārskaitīšanas kopējo līmeni, lai to mudinātu pieņemt ierobežojošās klauzulas.
(
52
)	Spriedums Generics (UK), 111. punkts.
(
53
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 167.–191. punktu.
(
54
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 178.–180. punktu.
(
55
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 186.–190. punktu.
(
56
)	Spriedums Generics (UK), 107. un 111. punkts. Tomēr ar nosacījumu, ka šī konkurenci veicinošā ietekme ir skaidra, atbilstoša, raksturīga attiecīgajam nolīgumam un pietiekami nozīmīga.
(
57
)	Spriedums, 2023. gada 21. decembris (C‑333/21, EU:C:2023:1011).
(
58
)	Skat. spriedumus Servier, 76., 77. un 145. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra; 2024. gada 27. jūnijs, Komisija/Servier u.c. (C‑176/19 P, EU:C:2024:549, 288. punkts); un 2023. gada 21. decembris, European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011, 166. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
59
)	Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējas uzsver, ka Lēmumā par koncentrāciju Komisija bija norādījusi, ka izlīguma nolīgums ļauj Teva kļūt par vistuvāko Cephalon konkurenti modafinila tirgū, ciktāl ar izlīguma nolīgumu bija likvidēti šķēršļi intelektuālā īpašuma jomā, kuri īstermiņā padarīja ļoti nedrošu citu ģenērisko zāļu ražotāju ienākšanu tirgū. Esot nospriests, ka Teva konkurences spiediens uz Cephalon bija tāds, ka Komisija pieprasīja Teva cedēt tiesības ražot un pārdot savu modafinila produktu, lai novērstu koncentrācijas pušu darbības pārklāšanos.
(
60
)	Turklāt Vispārējā tiesa uzskatīja, ka, neraugoties uz izlīguma nolīgumu un klauzulu par aizliegumu ienākt tirgū pirms 2012. gada, Teva radīja lielāku konkurences spiedienu uz Cephalon, nekā pārējie ģenērisko zāļu ražotāji. Tomēr tas nenozīmē, ka tad, ja Teva nebūtu parakstījusi izlīguma nolīgumu, tā 2011. gada oktobrī būtu īstenojusi vājāku konkurences spiedienu, nekā tā faktiski īstenoja, kad šis nolīgums bija spēkā. Tomēr šis jautājums saistībā ar Lēmumu par koncentrāciju netika izskatīts. Šajā ziņā skat. strīdīgā lēmuma 1004. punktu.
(
61
)	Šajā ziņā skat. spriedumus, 2024. gada 27. jūnijs, Lupin/Komisija (C‑144/19 P, EU:C:2024:545); Komisija/KRKA (C‑151/19 P, EU:C:2024:546); Niche Generics/Komisija (C‑164/19 P, EU:C:2024:547); Unichem Laboratories/Komisija (C‑166/19 P, EU:C:2024:548); Komisija/Servier u.c. (C‑176/19 P, EU:C:2024:549); Mylan Laboratories un Mylan/Komisija (C‑197/19 P, EU:C:2024:550); Teva UK u.c./Komisija (C‑198/19 P, EU:C:2024:551); Servier, kā arī Biogaran/Komisija (C‑207/19 P, EU:C:2024:553).
(
62
)	Skat. šo secinājumu 38. punktu.
(
63
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu Generics (UK), 86. punkts.
(
64
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu Servier, 333. punkts.
(
65
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 27. jūnijs, Komisija/Servier u.c. (C‑176/19 P, EU:C:2024:549, 211. punkts).
(
66
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 142. punktu attiecībā uz izplatīšanas līgumu Apvienotajā Karalistē.
(
67
)	Šajā ziņā skat. pārsūdzētā sprieduma 87. punktu attiecībā uz Teva IĪT licenci; šī sprieduma 106. punktu attiecībā uz modafinila AFV piegādes nolīgumu un minētā sprieduma 120. punktu attiecībā uz darījumu CEP‑1347.
(
68
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 157. punktu.
(
69
)	Proti, apelācijas sūdzībā apelācijas sūdzības iesniedzējas neapstrīd pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa ir noraidījusi pirmajā instancē izvirzītā pirmā pamata otro daļu par to, ka Komisija neesot pierādījusi, ka papildu darījumi ir izskaidrojami vienīgi ar pušu interesēm neiesaistīties uz sniegumu balstītā konkurencē.
(
70
)	Ar otrā pamata pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka Vispārējā tiesa nav atbildējusi uz pamatu, ko tās bija izvirzījušas pirmajā instancē, proti, ka tad, ja nolīgums tika faktiski īstenots, Komisijai bija jāpierāda, ka tam bija faktiskas nelabvēlīgas sekas attiecībā uz konkurenci, piemēram, ka nolīgums faktiski likvidēja potenciālo konkurenci tirgū, nevis tikai jāpierāda, ka nolīgums varēja likvidēt šo konkurenci. Ar šī otrā pamata otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka Vispārējā tiesa esot nonākusi pretrunā pati ar savu 2018. gada 12. decembra spriedumu Krka/Komisija (T‑684/14, EU:T:2018:918, 358., 359. un 361. punkts), tādējādi apstiprinot pieeju, ar kuru pēc būtības tiek atcelts nošķīrums starp ierobežojumiem mērķa dēļ un seku dēļ.