62020CC0165
ĢENERĀLADVOKĀTA DŽERARDA HOGANA [GERARD HOGAN]
SECINĀJUMI,
sniegti 2021. gada 23. septembrī (
1
)
Lieta C‑165/20
ET kā Air Berlin pcl & Co.
Luftverkehrs KG (AB KG) maksātnespējas administrators
pret
Vācijas Federatīvo Republiku
(Verwaltungsgericht Berlin (Berlīnes Administratīvā tiesa, Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Direktīva 2003/87/EK – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma – Direktīva 2008/101/EK – Aviācijas darbību iekļaušana – Aviācijas nozares emisijas kvotu iedalīšana bez maksas gaisakuģu operatoriem attiecībā uz 2013.–2020. gada tirdzniecības laikposmu – Aviācijas darbību pārtraukšana 2017. gadā gaisakuģu operatora maksātnespējas dēļ – Attiecībā uz 2018.–2020. gadu piešķirto emisijas kvotu atsaukšana – Tiesiskās drošības princips – Regula (ES) Nr. 389/2013 – 10. panta 5. punkts, 29. pants, 55. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 3. punkts un 56. pants – Derīgums – Kvotu nepiešķiršana tirdzniecības laikposma beigās – Pārcelšana uz nākamo tirdzniecības laikposmu
I. Ievads
1.
Šis Verwaltungsgericht Berlin (Berlīnes Administratīvā tiesa, Vācija) 2020. gada 30. marta lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas Tiesas kancelejā saņemts 2020. gada 16. aprīlī, ir iesniegts tiesvedībā starp ET (kā Air Berlin pcl & Co. Luftverkehrs KG (AB KG) (turpmāk tekstā – “Air Berlin”) maksātnespējas administratoru) un Bundesrepublik Deutschland (Vācijas Federatīvā Republika; turpmāk tekstā – “atbildētāja”), ko pārstāv Deutsche Emissionshandelsstelle im Umweltbundesamt (Vācijas Emisiju tirdzniecības iestāde Federālajā vides dienestā; turpmāk tekstā – “Tirdzniecības iestāde”). Uzdotie prejudiciālie jautājumi būtībā ir par to, kā rīkoties ar gaisakuģu operatoram iepriekš iedalītām siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotām maksātnespējas procedūrā pēc tam, kad šis operators ir pārtraucis darbību.
2.
Šī tiesvedība tostarp attiecas uz Tirdzniecības iestādes 2018. gada 28. februāra lēmumu atsaukt daļu no iedalītajām bezmaksas siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotām, kas Air Berlin – komerciālam gaisakuģu operatoram – iepriekš tika piešķirtas. Šīs kvotas attiecās uz 2013.–2020. gada emisijas kvotu tirdzniecības laikposmu. Šī atsaukšana – konkrēti, attiecībā uz 2018.–2020. gadu – tika pamatota ar apstākli, ka 2017. gada oktobrī Air Berlin pārtrauca savu aviācijas darbību maksātnespējas dēļ.
3.
Tiesai tādējādi tiek lūgts interpretēt konkrētas normas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (
2
), ar grozījumiem, kas it īpaši izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/101/EK (2008. gada 19. novembris), ar ko groza Direktīvu 2003/87/EK, lai aviācijas darbības iekļautu Kopienas siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā (
3
), un Komisijas Regulā (ES) Nr. 389/2013 (2013. gada 2. maijs), ar ko izveido Savienības reģistru saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 280/2004/EK un Lēmumu Nr. 406/2009/EK un atceļ Komisijas Regulu (ES) Nr. 920/2010 un Regulu (ES) Nr. 1193/2011 (
4
).
4.
Šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu tādējādi tiek uzdots plašāks jautājums par to, kādā mērā šādas emisiju kvotas, kas tika iedalītas bez maksas, var uzskatīt par nemateriālu īpašumu, ar ko var tirgoties, neatkarīgi no tā, kādos apstākļos tobrīd ir gaisakuģu operators, kuram tās sākotnēji piešķirtas.
II. Tiesiskais regulējums
A.
Eiropas Savienības tiesības
1. Direktīva 2003/87
5.
Direktīvas 2003/87 5. un 7. apsvērumā ir noteikts:
“(5)
[Eiropas Savienība] un dalībvalstis ir vienojušās par šo saistību izpildi, lai kopīgi samazinātu Kioto protokolā noteiktās antropogēnās siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas saskaņā ar Lēmumu 2002/358/EK. Šīs direktīvas mērķis ir palīdzēt pilnīgāk izpildīt Eiropas Kopienas un dalībvalstu saistības, izmantojot efektīvu Eiropas siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju kvotu tirgu, pēc iespējas mazāk traucējot ekonomisko attīstību un nodarbinātību.
[..]
(7)
[Savienības] noteikumi attiecībā uz dalībvalstu veikto kvotu sadali ir nepieciešami, lai saglabātu iekšējā tirgus integritāti un izvairītos no konkurences izkropļošanas.
[..]”
6.
Direktīvas 2008/101, ar ko groza Direktīvu 2003/87 un kas attiecas uz aviācijas darbībām, 20. apsvērumā ir noteikts:
“Lai nepieļautu konkurences izkropļojumus, būtu jāparedz saskaņota kvotu sadalīšanas metode, lai noteiktu piešķiramo kvotu kopējo daudzumu un lai kvotas sadalītu gaisakuģu operatoriem. Daļu no kvotām sadalīs izsolēs atbilstīgi noteikumiem, ko paredzēts izstrādāt Komisijai. Būtu jāizveido īpaša kvotu rezerve, lai jauniem gaisakuģu operatoriem nodrošinātu piekļuvi tirgum un palīdzētu gaisakuģu operatoriem, kas strauji palielina veikto reisu tonnkilometru skaitu. Gaisakuģu operatoriem, kas pārtrauc darbību, turpina piešķirt kvotas līdz tā laikposma beigām, par kuru bezmaksas kvotas jau ir sadalītas.”
7.
Es šeit apstājos, lai uzsvērtu, ka par 20. apsvēruma pēdējo teikumu – ko esmu atļāvies izcelt – šajā lietā ir domstarpības, jo Komisija apgalvo, ka, to iekļaujot un saglabājot Direktīvā 2003/87, ir pieļauta kļūda. Protams, pie šī jautājuma atgriezīšos šo secinājumu turpinājumā, bet tagad ir lietderīgi turpināt izklāstīt atbilstošos juridiskos elementus.
8.
Direktīvas 2003/87 1. pantā “Priekšmets” ir noteikts:
“Ar šo direktīvu izveido sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai [Eiropas Savienībā] [..], lai veicinātu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju samazināšanos rentablā un ekonomiski efektīvā veidā.”
9.
Šīs direktīvas 2. pantā “Darbības joma” ir paredzēts:
“1.   Šī direktīva attiecas uz emisijām no I pielikumā minētajām darbībām un II pielikumā minētajām siltumnīcas efektu izraisošajām gāzēm.
[..]”
10.
Šīs direktīvas 3. pantā “Definīcijas” ir noteikts:
“Šajā direktīvā izmantotas šādas definīcijas:
[..]
b) “emisijas” ir siltumnīcas efektu izraisošo gāzu izplūde atmosfērā no kādas iekārtas avotiem vai ar I pielikumā uzskaitītajām aviācijas darbībām saistītu gāzu izplūde no gaisakuģa, kas veic attiecīgās aviācijas darbības;
[..]
(o) “gaisakuģa operators” ir persona, kas ekspluatē gaisakuģi laikā, kad tas veic kādu I pielikumā uzskaitītu aviācijas darbību, vai arī, ja šīs personas identitāte nav zināma vai gaisakuģa īpašnieks to nav uzrādījis, – gaisakuģa īpašnieks;
[..].”
11.
Ar Direktīvu 2008/101 iepriekš minētās direktīvas nodaļā “Aviācija” tika iekļauts 3.a pants. Šajā 3.a pantā “Darbības joma” ir paredzēts:
“Šī nodaļa attiecas uz kvotu sadali un piešķiršanu I pielikumā uzskaitītajām aviācijas darbībām.”
12.
Šīs direktīvas 3.c pantā “Kopējais kvotu daudzums aviācijai” ir noteikts:
“1.   Laikposmam no 2012. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 31. decembrim kopējais gaisakuģu operatoriem sadalāmo emisiju kvotu daudzums atbilst 97 % aviācijas vēsturisko emisiju.
2.   Laikposmam, kas minēts 13. pantā, sākot no 2013. gada 1. janvāra un, ja pēc 30. panta 4. punktā minētās pārskatīšanas neizdara nekādus grozījumus, – katrā nākamajā laikposmā kopējais gaisakuģu operatoriem sadalāmo emisiju kvotu daudzums atbilst 95 % aviācijas vēsturisko emisiju, reizinot ar laikposma gadu skaitu.
[..]
3.a   Jebkāda kvotu sadale saistībā ar aviācijas darbībām uz lidlaukiem, kas atrodas valstīs ārpus Eiropas Ekonomikas zonas (“EEZ”), un no tiem pēc 2023. gada 31. decembra tiek pārskatīta, kā minēts 28.b pantā.
[..]”
13.
Direktīvas 2003/87 3.d pantā “Kvotu sadale aviācijai, izmantojot izsoles” ir noteikts:
“1.   Šīs direktīvas 3.c panta 1. punktā minētajā laikposmā izsola 15 % kvotu.
2.   No 2013. gada 1. janvāra izsola 15 % kvotu. Komisija veic pētījumu par to, vai saistībā ar ES ETS emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu un Starptautiskajā Civilās aviācijas organizācijā (“ICAO”) izstrādāto globālo tirgus pasākumu aviācijas nozare spēj CO2 izmaksas novirzīt uz saviem klientiem. Minētajā izpētē izvērtē, vai aviācijas nozare salīdzinājumā ar rūpniecības nozari un elektroenerģijas sektoru spēj cenās iekļaut nepieciešamo emisijas vienību izmaksas, nolūkā nākt klajā ar priekšlikumu palielināt izsolīšanas procentuālo daļu saskaņā ar 28.b panta 2. punktā minēto pārskatīšanu, ņemot vērā analīzi par izmaksu iekļaušanu cenās un apsverot iespēju to saskaņot ar citām nozarēm un atbilstīgi konkurencei, kas pastāv starp dažādiem transporta veidiem.
3.   Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 23. pantu, lai šo direktīvu papildinātu attiecībā uz detalizētu kārtību tam, kā dalībvalstis izsola aviācijas kvotas saskaņā ar šā panta 1. un 2. punktu vai 3.f panta 8. punktu. To kvotu skaits, kuras katra dalībvalsts katrā laikposmā paredz izsolīt, ir proporcionāls attiecīgās dalībvalsts daļai kopējā aviācijas emisiju daudzumā, kas pieļaujams visām dalībvalstīm atskaites gadā, par ko ziņots, ievērojot 14. panta 3. punktu, un kas pārbaudīts, ievērojot 15. pantu. Šīs direktīvas 3.c panta 1. punktā minētajam laikposmam atskaites gads ir 2010. gads, un katram turpmākajam 3.c pantā minētajam laikposmam atskaites gads ir kalendārais gads, kas beidzas 24 mēnešus pirms tā laikposma sākuma, uz kuru attiecas izsole. Ar deleģētajiem aktiem nodrošina 10. panta 4. punkta pirmajā daļā izklāstīto principu ievērošanu.
[..]”
14.
Direktīvas 2003/87 3.e pantā “Kvotu sadale un piešķiršana gaisakuģu operatoriem” ir paredzēts:
“1.   Katrā 3.c pantā minētajā laikposmā ikviens gaisakuģa operators var pieteikties uz to kvotu sadali, kuras sadala bez maksas. Pieteikties var, administrējošās dalībvalsts kompetentajai iestādei darot zināmus pārbaudītus datus par I pielikumā uzskaitīto aviācijas darbību tonnkilometriem, kuras attiecīgais gaisakuģa operators veicis pārraudzības gadā. Šajā pantā pārraudzības gads ir kalendārais gads, kas beidzas 24 mēnešus pirms tā laikposma sākuma, uz ko pieteikums attiecas saskaņā ar IV un V pielikumu, vai – saistībā ar 3.c panta 1. punktā minēto laikposmu – 2010. gads. Pieteikumu iesniedz vismaz 21 mēnesi pirms tā laikposma sākuma, uz ko tas attiecas, vai – saistībā ar 3.c panta 1. punktā minēto laikposmu – līdz 2011. gada 31. martam.
2.   Vismaz 18 mēnešus pirms tā laikposma sākuma, uz ko attiecas pieteikums, vai – saistībā ar 3.c panta 1. punktā minēto laikposmu – līdz 2011. gada 30. jūnijam dalībvalstis Komisijai iesniedz saskaņā ar 1. punktu saņemtos pieteikumus.
3.   Vismaz 15 mēnešus pirms katra 3.c panta 2. punktā minētā laikposma sākuma vai – saistībā ar 3.c panta 1. punktā minēto laikposmu – līdz 2011. gada 30. septembrim Komisija aprēķina un pieņem lēmumu, kurā nosaka:
a)
kopējo kvotu daudzumu, kas attiecīgā laikposmā ir sadalāms saskaņā ar 3.c pantu;
b)
to kvotu skaitu, kas saskaņā ar 3.d pantu jāizsola attiecīgā laikposmā;
c)
to kvotu skaitu, kas attiecīgā laikposmā saskaņā ar 3.f panta 1. punktu ir īpašajā rezervē gaisakuģu operatoriem;
d)
to kvotu skaitu, kas attiecīgā laikposmā ir sadalāms bez maksas, no kopējā kvotu daudzuma, par ko pieņemts lēmums saskaņā ar a) apakšpunktu, atņemot b) un c) apakšpunktā minēto kvotu skaitu; un
e)
līmeņatzīmi, kas jāizmanto, sadalot bezmaksas kvotas tādiem gaisakuģu operatoriem, kas iesnieguši Komisijai pieteikumus saskaņā ar 2. punktu.
Šā punkta e) apakšpunktā minēto līmeņatzīmi, kas izteikta kā kvotas uz tonnkilometru, aprēķina, d) apakšpunktā minēto kvotu skaitu dalot ar to tonnkilometru summu, kura ir iekļauta pieteikumos, kas iesniegti Komisijai saskaņā ar 2. punktu.
4.   Trijos mēnešos no dienas, kad Komisija ir pieņēmusi lēmumu saskaņā ar 3. punktu, katra administrējošā dalībvalsts aprēķina un publicē:
a)
sadalīto kvotu kopskaitu par attiecīgo laikposmu katram gaisakuģa operatoram, kas saskaņā ar 2. punktu iesniedzis pieteikumu Komisijai – ko aprēķina, pieteikumā minēto tonnkilometru skaitu reizinot ar līmeņatzīmi, kas minēta 3. punkta e) apakšpunktā; un
b)
katram gaisakuģa operatoram sadalīto kvotu skaitu par katru gadu – ko nosaka, viņam attiecīgā laikposmā sadalīto kvotu kopskaitu, kas aprēķināts saskaņā ar a) apakšpunktu, dalot ar gadu skaitu laikā, kad gaisakuģa operators ir veicis I pielikumā uzskaitītās aviācijas darbības.
5.   Līdz 2012. gada 28. februārim un līdz katra nākamā gada 28. februārim administrējošās dalībvalsts kompetentā iestāde katram gaisakuģa operatoram piešķir kvotu skaitu, kas viņam attiecīgā gadā ir sadalītas saskaņā ar šo pantu vai 3.f pantu.”
15.
Direktīvas 2003/87 3.f pantā “Īpaša rezerve dažiem gaisakuģu operatoriem” ir noteikts:
“1.   Katrā no 3.c panta 2. punktā minētajiem laikposmiem 3 % no sadalāmo kvotu kopējā daudzuma atliek īpašā rezervē gaisakuģu operatoriem:
a)
kuri sāk veikt I pielikumā uzskaitītās aviācijas darbības pēc pārraudzības gada, par ko ir iesniegti tonnkilometru dati saskaņā ar 3.e panta 1. punktu attiecībā uz 3.c panta 2. punktā minēto laikposmu;
b)
kuru tonnkilometru dati gadā palielinās vidēji vairāk nekā par 18 % laikposmā no pārraudzības gada, par ko ir iesniegti tonnkilometru dati saskaņā ar 3.e panta 1. punktu attiecībā uz 3.c panta 2. punktā minēto laikposmu, līdz šā laikposma otram kalendārajam gadam;
un kuru darbības saskaņā ar a) apakšpunktu vai papildu darbības saskaņā ar b) apakšpunktu pilnīgi vai daļēji neturpina cita gaisakuģa operatora iepriekš veiktas aviācijas darbības.
2.   Gaisakuģa operators, kas atbilst 1. punkta prasībām, var pieteikties uz bezmaksas kvotu sadali no īpašās rezerves, iesniedzot pieteikumu administrējošās dalībvalsts kompetentajai iestādei. Pieteikumu iesniedz līdz 3.c panta 2. punktā paredzētā laikposma trešā gada 30. jūnijam, uz ko tas attiecas.
Gaisakuģa operatoram saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunktu nedrīkst piešķirt vairāk par 1000000 kvotām.
[..]
8.   Dalībvalstis izsola visas nesadalītās īpašās rezerves kvotas.
[..]”
16.
Direktīvas 2003/87 10.a panta 19. punktā ir paredzēts:
“Bezmaksas kvotas nesadala iekārtām, kuras ir pārtraukušas darbību, ja vien attiecībā uz šo iekārtu operators kompetentajai iestādei uzskatāmi nepierāda, ka tās darbība tiks atsākta konkrēti norādītā un pieņemamā laikā. Iekārtas, par kurām siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas atļaujas termiņš ir beidzies vai atļauja ir anulēta, kā arī iekārtas, kuru darbība vai darbības atsākšana nav tehniski iespējama, uzskata par tādām, kas pārtraukušas darbību.”
17.
Direktīvas 2003/87 12. pantā “Kvotu pārskaitīšana, nodošana un anulēšana” ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka kvotas var pārskaitīt starp:
a)
personām Savienībā;
b)
personām Savienībā un personām trešās valstīs, kur šādas kvotas atzīst saskaņā ar 25. pantā minēto procedūru bez citiem ierobežojumiem kā tiem, kas ietverti un pieņemti saskaņā ar šo direktīvu.
[..]
2.a   Administrējošās dalībvalstis nodrošina, ka līdz katra gada 30. aprīlim katrs gaisakuģa operators nodod tādu kvotu skaitu, kas ir līdzvērtīgs emisiju kopapjomam iepriekšējā kalendārajā gadā no tām I pielikumā uzskaitītajām aviācijas darbībām, kurās viņš ir gaisakuģa operators, to pārbaudot saskaņā ar 15. pantu. Dalībvalstis nodrošina, ka kvotas, ko nodod saskaņā ar šo punktu, pēc tam anulē.
[..]”
18.
Direktīvas 2003/87 13. pantā “Kvotu derīgums” ir noteikts:
“Kvotas, kas izdotas, sākot ar 2013. gada 1. janvāri, ir beztermiņa. Kvotās, kas izdotas, sākot ar 2021. gada 1. janvāri, norāda, kurā 10 gadu laikposmā, sākot ar 2021. gada 1. janvāri, tās tikušas izdotas, un šīs kvotas ir derīgas emisijām, sākot no minētā laikposma pirmā gada.”
19.
Šīs direktīvas 19. pantā “Reģistri” ir paredzēts:
“1.   Kvotas, kas piešķirtas no 2012. gada 1. janvāra, uzkrāj Savienības reģistrā, lai tās saskaņā ar aktiem par standartizētu un drošu reģistru sistēmu varētu īstenot darbības, kas saistītas ar dalībvalstī atvērtajiem kontiem un kvotu sadali, nodošanu un anulēšanu, kā noteikts 3. punktā minētajos Komisijas aktos.
[..]
3.   Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 23. pantu, lai šo direktīvu papildinātu, nosakot visas nepieciešamās prasības attiecībā uz Savienības reģistru tirdzniecības periodam, kas sākas 2013. gada 1. janvārī, un turpmākajiem periodiem standartizētu elektronisku datu bāzu formā, kurās ietverti kopīgi datu elementi, kas ļauj attiecīgi izsekot kvotu piešķiršanu, turēšanu, pārskaitīšanu un anulēšanu un nodrošināt sabiedrības piekļuvi un attiecīgu konfidencialitāti. Minētie deleģētie akti ietver arī kārtību, kā stājas spēkā noteikumi par kvotu savstarpēju atzīšanu, kas ietverti nolīgumos par emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu sasaistīšanu.
4.   Šā panta 3. punktā minētajos aktos paredz kārtību, kādā Savienības reģistrs veic transakcijas un citas operācijas, lai veiktu 25. panta 1.b punktā paredzētās darbības. Minētajos aktos paredz arī procesus pārmaiņu un incidentu pārvaldībai Savienības reģistram attiecībā uz šā panta 1. punktā minētajiem jautājumiem. Tajos paredz atbilstīgu kārtību, kādā Savienības reģistrs nodrošina, lai būtu iespējams īstenot dalībvalstu iniciatīvas attiecībā uz efektivitātes paaugstināšanu, administratīvo izmaksu pārvaldību un kvalitātes kontroles pasākumiem.”
20.
Direktīvas 2003/87 20. pantā “Centrālais administrators” ir noteikts:
“1.   Komisija nozīmē centrālo administratoru, kurš uztur neatkarīgu darījumu žurnālu, kurā uzskaitīta kvotu piešķiršana, pārskaitīšana un anulēšana.
2.   Centrālais administrators veic automatizētu pārbaudi par katru darījumu reģistros, izmantojot neatkarīgo darījumu žurnālu, lai novērstu pārkāpumus attiecībā uz kvotu piešķiršanu, pārskaitīšanu un anulēšanu.
[..]”
21.
Šīs direktīvas 28.a pantā “Atkāpes, kas piemērojamas pirms ICAO globālā tirgus pasākuma īstenošanas” ir paredzēts:
“1.   Atkāpjoties no 12. panta 2.a punkta, 14. panta 3. punkta un 16. panta, dalībvalstis uzskata, ka minētajos noteikumos paredzētās prasības ir izpildītas, un neveic nekādas darbības pret gaisakuģu operatoriem:
a)
attiecībā uz visām emisijām, kuras rodas lidojumos uz lidlaukiem, kas atrodas valstīs ārpus EEZ, un no tiem, katrā kalendārajā gadā no 2013. gada 1. janvāra līdz 2023. gada 31. decembrim, ievērojot 28.b pantā minēto pārskatīšanu;
b)
attiecībā uz visām emisijām, kuras rodas lidojumos starp lidlauku, kas atrodas tālākajos reģionos Līguma par Eiropas Savienības darbību 349. panta nozīmē, un lidlauku, kas atrodas citā EEZ reģionā, katrā kalendārajā gadā no 2013. gada 1. janvāra līdz 2023. gada 31. decembrim, ievērojot 28.b pantā minēto pārskatīšanu.
[..]
2.   Atkāpjoties no 3.e un 3.f panta, gaisakuģu operatoriem, kas izmanto šā panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētās atkāpes, ik gadu piešķir bezmaksas kvotas, kuru daudzums ir samazināts proporcionāli samazinātajam nododamo kvotu daudzumam, kā paredzēts minētajos apakšpunktos.
Atkāpjoties no 3.f panta 8. punkta, anulē kvotas, kas netiek piešķirtas no īpašās rezerves.
Sākot ar 2021. gada 1. janvāri, gaisakuģu operatoriem piešķirto kvotu daudzumam piemēro 9. pantā minēto lineāro koeficientu, ievērojot 28.b pantā minēto pārskatīšanu.
Attiecībā uz darbību laikposmā no 2017. gada 1. janvāra līdz 2023. gada 31. decembrim – dalībvalstis pirms 2018. gada 1. septembra publicē informāciju par to, cik daudz kvotu aviācijas nozarē ir piešķirts katram gaisakuģa operatoram.
3.   Atkāpjoties no 3.d panta, dalībvalstis izsola aviācijas kvotu daudzumu, kas ir samazināts proporcionāli visu piešķirto kvotu samazinājumam.
4.   Atkāpjoties no 3.d panta 3. punkta, kvotu daudzumu, kas katrai dalībvalstij jāizsola attiecībā uz laikposmu no 2013. gada 1. janvāra līdz 2023. gada 31. decembrim, samazina tā, lai tas atbilstu to uz dalībvalsti attiecināto aviācijas emisiju daļai, kas radušās lidojumos, kuriem nepiemēro šā panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētās atkāpes.
[..]”
22.
Šīs direktīvas 28.b pantā “Komisijas ziņojums un pārskats par ICAO globālā tirgus pasākuma īstenošanu” ir noteikts:
“[..]
2. Divpadsmit mēnešos pēc tam, kad ICAO ir pieņēmusi attiecīgos instrumentus, un pirms globālā tirgus pasākuma ieviešanas praksē Komisija Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz ziņojumu, kurā tā apsver veidus, kā minētos instrumentus īstenot Savienības tiesību aktos, pārskatot šo direktīvu. [..]
[..]”
23.
Direktīvas 2003/87 I pielikumā “Darbību kategorijas, uz ko attiecas šī direktīva” attiecībā uz kategoriju “Aviācija” ir paredzēts:
“[..]
Pie šīs darbības nepieder:
[..]
j) lidojumi, uz kuriem attiektos šī darbība, ja nebūtu šā punkta, un kurus veic komerciāls gaisa transporta operators, kas vai nu:
–
trijos secīgos četru mēnešu laikposmos veic mazāk par 243 lidojumiem laikposmā; vai
–
veic lidojumus, kuru ikgadējās kopējās oglekļa dioksīda emisijas nepārsniedz 10000 tonnu gadā.”
2. Regula Nr. 389/2013
24.
Regulas Nr. 389/2013 6. pantā “Eiropas Savienības darījumu žurnāls” ir noteikts:
“1.   Šīs regulas darbības jomā esošo darījumu veikšanai saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 20. pantu tiek izveidots Eiropas Savienības darījumu žurnāls (turpmāk – EUTL) standartizētas elektroniskas datu bāzes veidā. EUTL izmanto arī, lai reģistrētu visu to informāciju par Kioto vienību turējumiem un pārskaitījumiem, kuras pieejamība tiek nodrošināta saskaņā ar Lēmuma Nr. 280/2004/EK 6. panta 2. punktu.
2.   Centrālais administrators nodrošina EUTL darbību un uzturēšanu saskaņā ar šīs regulas noteikumiem.
[..]”
25.
Šīs regulas 9. pantā “Konti” ir paredzēts:
“1.   Dalībvalstis un centrālais administrators nodrošina, ka katrā KP reģistrā un Savienības reģistrā atrodas I pielikumā norādītie konti.
[..]”
26.
Šīs regulas 10. pantā “Kontu statuss” ir noteikts:
“1.   Kontiem ir viens no šādiem statusiem: atvērts, bloķēts, izslēgts vai slēgts.
[..]
3.   No slēgtiem kontiem nedrīkst veikt nekādus procesus. Slēgtu kontu nedrīkst no jauna atvērt, un tajā nedrīkst ieskaitīt nekādas vienības.
5.   Ja ir saņemts paziņojums no kompetentās iestādes, ka gaisa kuģu ekspluatanta veiktie lidojumi attiecīgajā gadā vairs nav iekļauti Savienības sistēmā saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK I pielikumu, centrālais administrators attiecīgajam gaisa kuģu ekspluatanta kontam piešķir statusu “izslēgts” pēc tam, kad attiecīgajam gaisa kuģu ekspluatantam ir sniegts iepriekšējs paziņojums, un līdz brīdim, kad no kompetentās iestādes tiek saņemts paziņojums, ka gaisa kuģu ekspluatanta lidojumi atkal ir iekļauti Savienības sistēmā.
6.   No izslēgtiem kontiem nedrīkst veikt nekādus procesus, izņemot 25. un 68. pantā noteiktos procesus un procesus, kas noteikti 35. un 67. pantā un kas atbilst periodam, kurā konta statuss nebija “izslēgts”.”
27.
Regulas Nr. 389/2013 29. pantā “Gaisa kuģu ekspluatanta kontu slēgšana” ir paredzēts:
“Valsts administrators gaisa kuģu ekspluatanta kontus slēdz tikai tad, ja par to attiecīgu norādījumu ir devusi kompetentā iestāde, kurai konta turētājs iesniedzis paziņojumu vai kura no citiem pierādījumiem noskaidrojusi, ka gaisa kuģu ekspluatants ir apvienojies ar citu gaisa kuģu ekspluatantu vai ka gaisa kuģu ekspluatants ir pārtraucis visas Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā paredzētās darbības.”
28.
Šīs regulas 32. pantā “Pozitīva bilance konta slēgšanas brīdī” ir noteikts:
“1.   Ja kontā, kurš administratoram ir jāslēdz saskaņā ar 27., 28. un 29. pantu, ir pozitīva kvotu vai Kioto vienību bilance, administrators pieprasa konta turētājam norādīt citu šā paša administratora administrētu kontu, kurā pārskaitīt šādas kvotas vai Kioto vienības. Ja konta turētājs nav atbildējis uz reģistra administratora pieprasījumu 40 darbadienu laikā, administrators pārskaita kvotas vai Kioto vienības savā valsts kvotu kontā.
[..]”
29.
Šīs regulas 40. pantā “Kvotu iezīmes un darījumu galīgums” ir noteikts:
“1.   Kvota vai Kioto vienība ir savstarpēji atvietojams, dematerializēts instruments, kas ir tirgojams tirgū.
2.   Kvotu un Kioto vienību dematerializētā būtība nozīmē, ka ieraksts Savienības reģistrā ir prima facie un pietiekams pierādījums īpašumtiesībām uz kvotu vai Kioto vienību, kā arī visām citām norisēm, kas saskaņā ar šo regulu ir jāreģistrē vai ko ir atļauts reģistrēt Savienības reģistrā.
[..]
4.   Labticīgs kvotas vai Kioto vienības pircējs un turētājs iegūst tiesības uz kvotu vai Kioto vienību bez kādiem pārskaitītāja tiesību apgrūtinājumiem.”
30.
Šīs regulas 41. pantā “Kvotu izveide” ir paredzēts:
“1.   Centrālais administrators pēc vajadzības var izveidot ES kopējā daudzuma kontu, ES aviācijas kopējā daudzuma kontu, ES izsoles kontu, ES aviācijas izsoles kontu, ES kredītu apmaiņas kontu un ES starptautisko kredīta kontu, kā arī izveido vai anulē kontus vai kvotas, kā paredz Savienības tiesību akti, tostarp Direktīvas 2003/87/EK 3.e panta 3. punkts, 9. un 9.a pants, 10.a panta 8. punkts un 11.a pants, Regulas (ES) Nr. 1031/2010 [(OV 2010, L 302, 1. lpp.)] 10. panta 1. punkts vai Regulas (ES) Nr. 920/2010 [(OV 2010, L 270, 1. lpp.)] 41. panta 1. punkts.
[..]”
31.
Regulas Nr. 389/2013 46. pantā “Bez maksas sadalīto aviācijas nozares kvotu pārskaitīšana” ir noteikts:
“1.   Centrālais administrators laikus no ES aviācijas kopējā daudzuma konta uz ES aviācijas sadales kontu pārskaita kvotu daudzumu, kas atbilst bez maksas sadalāmo aviācijas kvotu daudzumam, kas noteikts ar Komisijas lēmumu, kurš pieņemts, pamatojoties uz Direktīvas 2003/87/EK 3.e panta 3. punktu.
2.   Ja ar lēmumu, kas pieņemts atbilstīgi Direktīvas 2003/87/EK 3.e panta 3. punktam, palielinās bez maksas sadalāmo aviācijas nozares kvotu daudzums, centrālais administrators no ES aviācijas kopējā daudzuma konta uz ES aviācijas sadales kontu papildus pārskaita izsolāmo aviācijas nozares kvotu daudzuma palielinājumam atbilstošu aviācijas nozares kvotu daudzumu.
3.   Ja ar lēmumu, kas pieņemts atbilstīgi Direktīvas 2003/87/EK 3.e panta 3. punktam, samazinās bez maksas sadalāmo aviācijas nozares kvotu daudzums, centrālais administrators no ES aviācijas sadales konta dzēš bez maksas piešķiramo aviācijas nozares kvotu daudzuma samazinājumam atbilstošu aviācijas nozares kvotu daudzumu.”
32.
Šīs regulas 50. pantā “Aviācijas nozares kvotu dzēšana” ir paredzēts:
“Centrālais administrators nodrošina, ka katra tirdzniecības perioda beigās visas ES aviācijas sadales kontā esošās kvotas tiek pārskaitītas uz Savienības kvotu dzēšanas kontu.”
33.
Šīs regulas 54. pantā “Valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabulu ievadīšana EUTL” ir noteikts:
“1.   Katra dalībvalsts līdz 2012. gada 30. septembrim paziņo Komisijai savu valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabulu laikposmam no 2013. līdz 2020. gadam. Dalībvalstis nodrošina, ka valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabulas ietver XI pielikumā noteikto informāciju.
2.   Komisija dod norādījumu centrālajam administratoram ievadīt EUTL valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabulu, ja tā uzskata, ka valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabula atbilst Direktīvai 2003/87/EK, jo īpaši attiecībā uz kvotu sadali, ko dalībvalstis aprēķinājušas un publiskojušas saskaņā ar minētās direktīvas 3.e panta 4. punktu. Pretējā gadījumā tā pieņemamā laikā noraida valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabulu un nekavējoties informē attiecīgo dalībvalsti, norādot iemeslus un nosakot kritērijus, lai nākamais paziņojums būtu akceptējams. Šī dalībvalsts trīs mēnešu laikā iesniedz Komisijai pārskatītu valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabulu.”
34.
Šīs regulas 55. pantā “Izmaiņas valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabulās” ir paredzēts:
1.   Valsts administrators veic izmaiņas EUTL ievadītajā valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabulā, ja:
a) gaisa kuģu ekspluatants ir pārtraucis visas savas darbības, uz kurām attiecas Direktīvas 2003/87/EK I pielikums;
[..].
2.   Dalībvalsts paziņo Komisijai par izmaiņām savā valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabulā, kas skar:
a) jebkādu kvotu sadali no īpašajām rezervēm atbilstīgi Direktīvas 2003/87/EK 3.f pantam;
b) jebkādu korekciju pēc pasākumu pieņemšanas saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 25.a pantu;
c) jebkādām citām izmaiņām, kas nav minētas 1. punktā.
3.   Komisija dod norādījumu centrālajam administratoram veikt atbilstošas izmaiņas EUTL ievadītajā valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabulā, ja tā uzskata, ka labojums valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabulā atbilst Direktīvai 2003/87/EK, jo īpaši attiecībā uz kvotu sadali, ko dalībvalstis aprēķinājušas un publiskojušas saskaņā ar minētās direktīvas 3.f panta 7. punktu attiecībā uz kvotu sadali no īpašās rezerves. Pretējā gadījumā tā pieņemamā laikā noraida izmaiņas un nekavējoties informē dalībvalsti, norādot iemeslus un nosakot kritērijus, lai nākamais paziņojums būtu akceptējams.
[..]”
35.
Regulas Nr. 389/2013 56. pantā “Aviācijas nozares kvotu bezmaksas sadale” ir noteikts:
“1.   Valsts administrators attiecībā uz katru gaisa kuģu ekspluatantu un katru gadu norāda, vai gaisa kuģu ekspluatantam valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabulā attiecīgajā gadā bez maksas jāiedala kvotas.
2.   No 2013. gada 1. februāra centrālais administrators nodrošina, ka Savienības reģistrs aviācijas nozares kvotas automātiski pārskaita no ES aviācijas sadales konta atbilstīgi attiecīgajai kvotu sadales tabulai uz attiecīgo atvērto vai bloķēto operatora kontu, ņemot vērā automātiskās pārskaitīšanas modalitātes, kas noteiktas 105. pantā paredzētajās datu apmaiņas un tehniskajās specifikācijās.
3.   Ja izslēgts gaisa kuģu ekspluatanta [operatora] konts nesaņem kvotas saskaņā ar 2. punktu, šīs kvotas nepārved uz kontu, ja vēlāk tā statusu nosaka kā “atvērts”.”
B.
Vācijas tiesības
1. Likums par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecību (TEHG)
36.
2011. gada 21. jūlijaTreibhausgas‑Emissionshandelsgesetz (Likums par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecību, BGBl. 2011 I, 1475. lpp.; turpmāk tekstā – “TEHG”) 2. pants “Piemērošanas joma” (
5
) ir formulēts šādi:
“[..]
(6) Attiecībā uz aviācijas darbībām šo likumu piemēro visām gaisakuģa emisijām, kas radušās degvielas patēriņa rezultātā. Palīgmotoru degvielas patēriņš arī ir daļa no gaisakuģa degvielas patēriņa. Šis likums attiecas tikai uz aviācijas darbībām, ko veic:
1. gaisakuģu operatori, kuriem ir Vācijas darbības licence [..]; vai
2. gaisakuģu operatori, kuriem Vācija ir noteikta kā administrējošā dalībvalsts [..] un kuriem nav citas derīgas Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu līgumslēdzējas valsts izsniegtas darbības licences.
[..]”
37.
TEHG 9. pantā “Bezmaksas emisijas kvotu sadale iekārtu operatoriem” ir noteikts:
“[..]
(6) Sadales lēmumu atsauc, ja no Eiropas Savienības tiesību akta izriet, ka šis lēmums ir jāgroza ar atpakaļejošu spēku. Verwaltungsverfahrensgesetz [(Administratīvā procesa likums; turpmāk tekstā – “VwVfG”)] 48. un 49. pants netiek skarts.”
38.
Šā likuma 11. pantā “Vispārējā emisijas kvotu bezmaksas sadale gaisakuģu operatoriem” (
6
) ir paredzēts:
“(1) Gaisakuģu operatoram iedala aviācijas bezmaksas kvotas attiecībā uz tirdzniecības laikposmu, kurš atbilst pārvadājumu nozares darbības rezultātam bāzes gadā, kas izteikts tonnkilometros, un līmeņatzīmei, ko aprēķina saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.e panta 3. punkta pirmā teikuma e) apakšpunktu un 3.e panta 3. punkta otro teikumu.
(2) Atskaites gads pārvadājumu nozarei ir kalendārais gads, kas beidzas 24 mēnešus pirms tā laikposma sākuma, uz kuru attiecas kvotu sadale. 2012. gada tirdzniecības laikposmam un 2013.–2020. gada tirdzniecības laikposmam bāzes gads ir 2010. gads.
(3) Lai saņemtu emisijas kvotas attiecībā uz tirdzniecības laikposmu, gaisakuģu operators iesniedz kompetentajai iestādei pieteikumu vismaz 21 mēnesi pirms sākas laikposms, uz ko pieteikums attiecas. Pēc šī laikposma beigām gaisakuģu operators zaudē savas tiesības uz aviācijas bezmaksas kvotām. Pirmais un otrais teikums nav piemērojams ne 2012. gada tirdzniecības laikposmam, ne 2013.–2020. gada tirdzniecības laikposmam.
(4) Pieteikumā gaisakuģu operators konkrēti norāda pārvadājuma rezultātu, kas sasniegts pārskata gadā, veicot tā aviācijas darbības. Tās nosaka saskaņā ar prasībām Komisijas Regulā [(ES) Nr. 601/2012 (2012. gada 21. jūnijs)] par siltumnīcefekta gāzu emisiju monitoringu [un ziņošanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87 (OV 2012, L 181, 30. lpp.)]. Ja gaisakuģu operators ir iesniedzis attāluma un komerckravas ziņojumu saskaņā ar Datenerhebungsverordnung 2020 [(2020. gada Datu vākšanas noteikumi)] 5. panta 1. punkta pirmo teikumu, šis ziņojums tiek uzskatīts par pieteikumu emisijas kvotu piešķiršanai attiecībā uz 2012. gada tirdzniecības laikposmu un 2013.–2020. gada tirdzniecības laikposmu, ja vien gaisakuģu operators viena mēneša laikā no šī likuma stāšanās spēkā pret to neiebilst. Ja gaisakuģu operators iebilst, tad tam ir tiesības prasīt [emisijas kvotu] bezmaksas sadali saskaņā ar 1. punktu. Informācija par pārvadājumu darbību pārbaudošajai institūcijai ir jāpārbauda saskaņā ar 21. pantu. Šis noteikums netiek piemērots, ja attāluma un komerckravu ziņojums ir jau pārbaudīts saskaņā ar 2020. gada Datu vākšanas noteikumu 11. pantu.
(5) Vismaz 18 mēnešus pirms tirdzniecības laikposma sākuma kompetentā iestāde iesniedz pieteikumu [Komisijai]. Kompetentā iestāde pārbauda informāciju par pārvadājumu darbību, ko sniedzis pieteikuma iesniedzējs, un nosūta [Komisijai] tikai tādu informāciju, kas ir pietiekami ticama laikā, kad beidzas pieteikuma nosūtīšanai noteiktais termiņš. Ja kompetentā iestāde pieprasa papildu informāciju vai pamatojošu dokumentāciju, lai novērtētu pieteikumu un tajā sniegto informāciju, gaisakuģu operators pēc kompetentās iestādes pieprasījuma sniedz šo informāciju kompetentās iestādes noteiktajā termiņā.
(6) Kompetentā iestāde bez maksas sadala emisijas kvotas trīs mēnešu laikā no datuma, kad [Komisija] ir publicējusi līmeņatzīmi saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3e. panta 3. punktu. Kompetentā iestāde publicē Bundesanzeiger (Vācijas oficiālo publikāciju izdevums) gaisakuģu operatoru nosaukumus un sadalīto emisijas kvotu skaitu.”
39.
TEHG 11. pantā “Emisijas kvotu bezmaksas sadale gaisakuģu operatoriem” (
7
) ir noteikts:
“(1)   Gaisakuģu operatoram, kuram iedalītas bezmaksas emisijas kvotas attiecībā uz 2013.–2020. gada tirdzniecības laikposmu saskaņā ar 11. vai 12. pantu, redakcijā, kas piemērojama līdz 2019. gada 24. janvārim, sadalīšana arvien būs attiecināma arī uz 2021.–2023. gadu saskaņā ar Direktīvas 2003/87 28.a panta 2. punktu attiecībā uz 2020. gadu sadalīto emisijas kvotu skaita robežās. Direktīvas 2003/87 9. pantā paredzētais lineārais samazinājuma koeficients ir jāpiemēro kvotu piešķiršanai no 2021. gada.
[..]
(6)   Emisijas kvotu sadalīšanas lēmums tiek atcelts, ja tas ir jāgroza a posteriori Eiropas Savienības tiesību akta dēļ, it īpaši pēc Direktīvas 2003/87 28.b pantā paredzētās pārskatīšanas, vai arī ja gaisakuģu operators pārtrauc savas aviācijas darbības. [VwVfG] 48. un 49. pants netiek skarts.”
40.
TEHG 30. pantā “Nodošanas pienākuma izpilde” ir paredzēts:
“[..]
(3) Operatoram joprojām ir pienākums nodot trūkstošās emisijas kvotas vēlākais līdz nākamā gada 31. janvārim; ja emisijas ir novērtētas saskaņā ar 2. punktu, emisiju kvotas nodod saskaņā ar veikto novērtējumu. Ja operators nenodod trūkstošās kvotas vēlākais līdz nākamā gada 31. janvārim, emisijas kvotas, uz kuru sadalīšanu vai piešķiršanu operatoram ir tiesības, attiecina uz tam noteikto pienākumu saskaņā ar pirmo teikumu.”
2. Administratīvā procesa likums (VwVfG)
41.
VwVfG 48. pantā “Prettiesiska administratīvā akta atsaukšana” ir noteikts:
“(1)   Prettiesisku administratīvo aktu, pat ja tas ir kļuvis nepārsūdzams, var pilnībā vai daļēji atsaukt ar atpakaļejošu spēku vai arī attiecībā uz nākotni. Administratīvo aktu, kas rada tiesības vai priekšrocības tiesvedībā vai arī apstiprina šādas tiesības vai priekšrocības (labvēlīgs administratīvais akts), var atsaukt, tikai ievērojot 2.–4. punktā minētos ierobežojumus.
(2)   Prettiesisku administratīvo aktu, kurā ir paredzēts vienreizējs vai pastāvīgs naudas maksājums vai sadalāms materiāls labums, vai arī [akts] ir to priekšnosacījums, nevar atsaukt, ja tā saņēmējs ir paļāvies uz to, ka administratīvais akts turpinās pastāvēt, un paļāvība ir aizsargājama salīdzinājumā ar sabiedrības interesēm to atsaukt. Paļāvība vispār ir aizsargājama, ja saņēmējs ir izmantojis veiktos maksājumus vai ir uzņēmies finanšu saistības, kuras vairs nevar atcelt vai arī var atcelt, tikai nonākot nelabvēlīgā situācijā, ko no tā saprātīgi nevar prasīt. Saņēmējs nevar atsaukties uz paļāvību, ja:
1. ir ieguvis administratīvo aktu ar viltu, draudiem vai kukuļošanu;
2. ir ieguvis administratīvo aktu, sniedzot būtiski nepareizu vai nepilnīgu informāciju;
3. ir zinājis par administratīvā akta prettiesiskumu vai arī par to nav zinājis rupjas neuzmanības dēļ.
Administratīvo aktu trešajā teikumā paredzētajos gadījumos principā atsauc ar atpakaļejošu spēku.
(3)   Ja atsauc prettiesisku administratīvo aktu, kas nav minēts 2. punktā, iestādei pēc pieteikuma ir jānovērš nelabvēlīgā situācija, kas attiecīgajai personai ir radusies no tā, ka tā ir paļāvusies, ka akts turpinās pastāvēt, ja tās paļāvība ir aizsargājama no sabiedrības interešu viedokļa. Piemēro 2. punkta trešo teikumu. Tomēr finansiālā ziņā nelabvēlīgās sekas tiek atlīdzinātas tādā apmērā, kas nepārsniedz attiecīgās personas interesi, lai administratīvais akts paliktu spēkā. Novēršamās finansiāli nelabvēlīgās sekas nosaka iestāde. Prasību var iesniegt tikai viena gada laikā, un šis termiņš sākas, tiklīdz iestāde par to ir informējusi attiecīgo personu.
(4)   Ja iestāde uzzina faktus, kas pamato prettiesiska administratīva akta atsaukšanu, to var atsaukt tikai viena gada laikā no dienas, kad par to ir uzzināts. Tas neattiecas uz 2. punkta trešā teikuma 1. apakšpunktā minēto gadījumu.
(5)   Kad administratīvais akts ir kļuvis neaptrīdams, lēmumu par tā atsaukšanu pieņem iestāde, kurai ir tāda kompetence saskaņā ar 3. pantu. Tas attiecas arī tad, kad atsaucamo administratīvo aktu ir izdevusi cita iestāde.”
42.
VwVfG 49. pantā “Tiesiska administratīvā akta atcelšana” ir noteikts:
“(1)   Tiesisku nelabvēlīgu administratīvu aktu pat pēc tam, kad tas ir kļuvis neapstrīdams, var katrā brīdī pilnībā vai daļēji atcelt attiecībā uz nākotni, izņemot tad, ja būtu jāizdod līdzīga satura administratīvais akts vai ja atcelšana nav atļauta citu iemeslu dēļ.
(2)   Tiesisku labvēlīgu administratīvo aktu var katrā brīdī pilnībā vai daļēji atcelt, pat ja tas ir kļuvis neapstrīdams, tikai tad, ja:
1. atcelšana ir atļauta likumā vai atcelšanas tiesības ir paredzētas pašā administratīvajā aktā;
2. administratīvais akts ir saistīts ar pienākumu, ko saņēmējs vēl nav pilnībā vai arī noteiktajā termiņā izpildījis;
3. iestādei ir tiesības, ja pēc tam ir mainījušie apstākļi, neizdot administratīvo aktu un ja tā neatcelšana būtu pretrunā sabiedrības interesēm;
4. pēc tam, kad ir izdarīti grozījumi tiesību normā, iestādei ir tiesības neizdot administratīvo aktu, ja saņēmējs pats nav izmantojis vai arī nav guvis nekādu labumu, kas izriet no administratīvā akta, un ja neatsaukšana būtu pretrunā sabiedrības interesēm;
5. lai izvairītos no būtiska kaitējuma kopējam labumam vai lai novērstu to. Šā likuma 48. panta 4. punktu piemēro mutatis mutandis.
(3)   Tiesisku administratīvo aktu, kurā ir paredzēts vienreizējs vai pastāvīgs naudas maksājums vai dalāms materiālais labums konkrētam mērķim, vai arī [šis akts] ir to priekšnosacījums, var pilnībā vai daļēji atcelt arī pēc tam, kad tas ir kļuvis neapstrīdams, un ar atpakaļejošu spēku,
1. ja, tiklīdz maksājums ir veikts, tas netiek izlietots vai arī netiek izmantots bez nepamatotas kavēšanās vai arī mērķim, kura sasniegšanai administratīvais akts bija paredzēts;
2. ja administratīvais akts ir saistīts ar pienākumu, ko saņēmējs vai nu neizpilda, vai arī neizpilda noteiktajā termiņā. Šā likuma 48. panta 4. punktu piemēro mutatis mutandis.
(4)   Atceltais administratīvais akts zaudē spēku līdz ar atcelšanas stāšanos spēkā, ja vien iestāde nenosaka citu datumu.
(5)   Kad administratīvais akts ir kļuvis neaptrīdams, lēmumus par tā atcelšanu pieņem iestāde, kas ir kompetenta saskaņā ar 3. pantu. Tas tā ir arī gadījumā, kad atceļamo administratīvo aktu ir izdevusi cita iestāde.
(6)   Ja 2. punkta 3.–5. apakšpunktā paredzētajos gadījumos tiek atcelts labvēlīgs administratīvais akts, iestādei pēc pieteikuma ir jānovērš attiecīgās personas nelabvēlīgā situācija, kas izriet no tās paļāvības uz to, ka administratīvais akts turpinās būt spēkā, ja šī paļāvība ir aizsargājama. Nepieciešamības gadījumā ir piemērojams 48. panta 3. punkta trešais līdz piektais teikums. Strīdus par kompensāciju izskata vispārējās jurisdikcijas tiesas.”
III. Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
43.
Air Berlin līdz 2017. gada otrajam pusgadam darbojās kā komerciāls gaisakuģu operators, un šajā laikposmā uz to attiecās Eiropas Savienības emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas saistības (turpmāk tekstā – “ES ETS saistības”). Ar 2011. gada 12. decembra lēmumu Tirdzniecības iestāde operatoram Air Berlin piešķīra kopumā 28759739 aviācijas nozares kvotas attiecībā uz 2012. gada un 2013.–2020. gada iedalīšanas periodu. Attiecībā uz 2013.–2020. gada laikposmu ik gadu tika piešķirtas kopumā 3174922 aviācijas nozares kvotas. Ar 2015. gada 15. janvāra lēmumu Tirdzniecības iestāde daļēji atsauca 2011. gada 12. decembra kvotu sadalīšanas lēmumu, piešķirot 18779668 aviācijas nozares kvotas. Šis lēmums tika atcelts sakarā ar Regulā (ES) Nr. 421/2014 (
8
) noteikto moratoriju par šajā regulā minēto starptautisko lidojumu iekļaušanu emisijas kvotu tirdzniecības saistībās attiecībā uz 2013.–2016. gadu. Šis atsaukšanas lēmums tika norādīts kā galīgs.
44.
2017. gada 15. augustāAir Berlin lūdza sākt maksātnespējas procesu par tās mantu. Kompetentā maksātnespējas lietu tiesa noteica Air Berlin pagaidu pašpārvaldīšanu (“vorläufige Eigenverwaltung”). 2017. gada 28. oktobrīAir Berlin oficiāli pārtrauca aviopārvadājumus. Ar maksātnespējas lietu tiesas 2017. gada 1. novembra nolēmumu tika sākta galvenā maksātnespējas procedūra. 2018. gada 16. janvārī ET (turpmāk tekstā – “prasītājs”) tika iecelts par maksātnespējas administratoru.
45.
2018. gada 28. februārī Tirdzniecības iestāde pieņēma lēmumu ar sešiem punktiem, kas tika adresēti ET kā maksātnespējas administratoram. Šā lēmuma 1. punktā Tirdzniecības iestāde, pamatojot ar prettiesiskumu, daļēji atsauca 2011. gada 12. decembra lēmumu, kas bija grozīts ar 2015. gada 15. janvāra daļējo atsaukšanas lēmumu, un ar 12159960 kvotām no jauna noteica kvotu sadali attiecībā uz 2013.–2020. gadu. Šā lēmuma 2. punktā Tirdzniecības iestāde daļēji atsauca kvotu sadali attiecībā uz 2013.–2020. gada sadales laikposmu, ciktāl pēc 2012. gada kvotu sadales laikposmam piešķirto aviācijas nozares kvotu atskaitīšanas tā pārsniedz 7599975 aviācijas nozares kvotas. Tirdzniecības iestāde konstatēja, ka koriģētā piešķiršana attiecībā uz 2013.–2017. gadu jau ir pilnībā notikusi, un norādīja, ka netiks piešķirtas kvotas attiecībā uz 2018.–2020. gadu. Tirdzniecības iestāde noteica, ka lēmums, kas daļēji atsaukts 1. un 2. punktā minētā prettiesiskuma dēļ, ir izpildāms nekavējoties kā piesardzības pasākums (3. punkts). Turklāt konta statuss Savienības reģistrā tika nekavējoties mainīts uz “izslēgts” (4. un 5. punkts), un tika saglabāta atsaukšanas atcelšana un konta statusa maiņas uz “izslēgts konts” atcelšana (6. punkts).
46.
Tirdzniecības iestāde norādīja, ka 2018. gada 28. februāra lēmuma 1. punktā minētās atsaukšanas pamatā ir Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/2392 (2017. gada 13. decembris), ar ko groza Direktīvu 2003/87, lai saglabātu pašreizējos darbības jomas ierobežojumus attiecībā uz aviācijas darbībām un sagatavotos globāla tirgus pasākuma īstenošanai no 2021. gada (
9
), un tādējādi attiecībā uz 2017.–2020. gadu atsevišķi starptautiskie lidojumi joprojām bija izslēgti no ES ETS saistībām (
10
). Šā lēmuma 2. punktā minētās atsaukšanas pamātā bija tas, ka Air Berlin pēc maksātnespējas procedūras sākšanas, kā tā pati apgalvo, 2017. gada 28. oktobrī lidojumus pārtrauca (
11
).
47.
Prasītāja iesniegtos iebildumus par 2018. gada 28. februāra lēmumu Tirdzniecības iestāde noraidīja 2018. gada 19. jūnija lēmumā. Tirdzniecības iestāde uzskatīja, ka prasītājs nevar atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, jo saskaņā ar Regulas Nr. 389/2013 10. panta 5. punktu aviācijas nozares kvotas vairs nevar piešķirt, ja attiecīgais gaisakuģa operators vairs neveic ES ETS saistībām pakļautus lidojumus. Turklāt tā uzskatīja, ka nav jāņem vērā Direktīvas 2008/101 20. apsvēruma ceturtais teikums, jo tā saturs netiek atspoguļots Savienības tiesību materiālajās tiesību normās un Savienības likumdevējs to nav ieviesis.
48.
2018. gada 23. jūlijā prasītājs iesniedza pieteikumu par juridisko palīdzību, lai pārsūdzētu dažas Tirdzniecības iestādes lēmuma daļas. Ar 2019. gada 16. decembra rīkojumu Oberverwaltungsgericht Berlin‑Brandenburg (Berlīnes‑Brandenburgas Augstākā administratīvā tiesa, Vācija) piešķīra prasītājam juridisko palīdzību tiesvedībai pirmajā instancē. Šajā rīkojumā konkrētā valsts tiesa būtībā atzina, ka gan Direktīvas 2008/101 mērķis, gan sistēma liek domāt, ka ar gaisakuģu darbību izbeigšanu nevar pamatot kvotu sadales lēmuma atsaukšanu. Šādu rezultātu, kas arī minētajai tiesai nešķiet pārliecinošs, galvenokārt pamato apstāklis, ka aviācijas nozares kvotu sadalīšana jaunpienācējiem tirgū saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.f panta 1. punktu nav iespējama gadījumā, ja ar jaunu vai pieaugošu aviācijas darbību tiek daļēji vai pilnībā turpināta aviācijas darbība, ko iepriekš veicis cits gaisakuģu operators. Ļoti ierobežota iespēja no rezerves iedalīt kvotas jauniem gaisakuģu operatoriem radītu ievērojamu kopējā pieejamo aviācijas nozares kvotu skaita samazinājumu, ja sadalītās kvotas būtu jāatsauc vienlaikus ar aviācijas darbības pārtraukšanu.
49.
Iesniedzējtiesai tādējādi ir šaubas par to, vai tas atbilst Savienības likumdevēja nodomam, jo sākotnēji mērķis bija piešķirt 100 % no aviācijas nozares vēsturiskajām emisijām un šis apjoms galu galā tika samazināts līdz 97 % un 95 % (attiecīgi Direktīvas 2003/87 3.c panta 1. punkts un 2. punkts). Oberverwaltungsgericht Berlin‑Brandenburg (Berlīnes‑Brandenburgas Augstākā administratīvā tiesa) piemetina, ka Savienības likumdevējs, kas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/29/EK (2009. gada 23. aprīlis), ar ko Direktīvu 2003/87 groza, lai uzlabotu un paplašinātu Kopienas siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju kvotu tirdzniecības sistēmu (
12
), 10.a panta 19. un 20. punktā jau bija iekļāvis konkrētus noteikumus par kvotu sadalīšanu nostiprinātām iekārtām gadījumos, kad tiek pārtraukta vai ievērojami samazināta darbība, 10.a panta 20. punktā ietverto noteikumu izmainīja, Direktīvu 2003/87 grozot ar Direktīvu 2018/410, un neizmantoja iespēju noteikt kārtību gadījumam, kad tiek daļēji vai pilnībā pārtrauktas gaisakuģu operatora darbības.
50.
Prasītājam adresētā 2019. gada 26. aprīļa lēmumā Tirdzniecības iestāde konstatēja, ka kopš 2018. gada 30. aprīļa tas ir nodevis kopā par 795754 kvotām mazāk, nekā tam bija jānodod, un pieprasīja samaksāt 82806161 EUR un 24 centus. Tirdzniecības iestāde vēl nav lēmusi par attiecībā uz šo lēmumu iesniegto sūdzību.
51.
2020. gada 2. janvāra prasībā iesniedzējtiesā prasītājs norāda, ka Tirdzniecības iestādes 2018. gada 28. februāra lēmuma 2. punktā noteiktajai daļējai kvotu atsaukšanai nav juridiska pamata. To nevarot pamatot ar VwVfG 48. un 49. pantu (prettiesiska administratīvā akta atsaukšana vai tiesiska administratīvā akta atcelšana), jo ne TEHG 11. pantā, ne citās TEHG normās netiek paredzēts, ka var atsaukt jau pieņemtu lēmumu par kvotu iedalīšanu gaisakuģa operatoram. Pretēji Savienības likumdevēja gribai arī esot sadalīto kvotu atsaukšana, jo Direktīvas 2008/101 20. apsvērumā ir nepārprotami noteikts, ka tiesības uz kvotu sadali turpina pastāvēt. Tas arī esot pareizi, jo sadalīto emisijas kvotu kopējais daudzums paliek nemainīgs.
52.
Katrā ziņā Air Berlin esot radusies tiesiskā paļāvība attiecībā uz kvotu sadalīšanas lēmumu palikšanu spēkā, un 2017. gada pavasarī/vasarā tā lielāko daļu no 2017. gadā piešķirtajām aviācijas nozares kvotām jau bija pārdevusi. Tas esot darīts, gaidot un paļaujoties uz kvotu tirdzniecības perioda turpmākajos gados piešķiramajām emisijas kvotām. 2017. gadā piešķirto aviācijas nozares kvotu pārdošanas brīdī maksātnespēja vēl neesot bijusi paredzama.
53.
Tādējādi, pamatojoties uz to, kas prasītājam līdz šim ir bijis zināms, Air Berlin finansējums tika atteikts 2017. gada 11. augustā. Šis atteikums turpmāk izmantot kredītiespējas esot bijis negaidīts, un tādējādi iestājusies Air Berlin maksātnespēja. Pat ja maksātnespēja būtu bijusi paredzama jau pārdošanas brīdī, Air Berlin paļāvība tomēr būtu aizsargājama.
54.
Visi Air Berlin flotes sastāvā esošie gaisakuģi bijuši nomāti no dažādiem iznomātājiem. Pagaidu maksātnespējas procedūrā un arī pēc maksātnespējas procedūras sākšanas Air Berlin piešķirtās laika nišas esot pārdotas citām aviosabiedrībām saistībā ar aktīvu pārdošanu. Prasītājam neesot zināms, vai šie uzņēmumi no tā pārņemtās laika nišas ir faktiski izmantojuši tāpat, kā pirms tam to darīja Air Berlin, vai arī tie apkalpoja citus maršrutus. Pārdotās laika nišas attiecās uz tuvajām un vidēji tālajām operācijām.
55.
Prasītājs uzskata, ka aviācijas darbību turpināšanai Direktīvas 2003/87 3.f panta 1. punkta izpratnē nav nozīmes jautājumā par to, vai turpinās kvotu sadalīšana gaisakuģu operatoriem. Turklāt jautājums, “kad” ir turpināšana iepriekš minētās tiesību normas izpratnē, judikatūrā līdz šim neesot bijis skaidrots.
56.
Turklāt prasītājs uzskata, ka nav izpildīti nosacījumi, lai piemērotu VwVfG 49. panta 2. punkta 3. apakšpunktu. Tas nevar saprast, kāpēc, neatceļot kvotu sadalīšanas lēmumu, tiktu apdraudētas sabiedrības intereses attiecībā uz ES ETS darbību un kāpēc Air Berlin tiktu piešķirta nepamatota priekšrocība, kaitējot citiem tirgus dalībniekiem. Konkurences izkropļojums nedraudot, jo Air Berlin vairs nekonkurē tirgū.
57.
Atbildētāja norāda, ka VwVfG 48. un 49. pants ir pietiekams pamats kvotu sadales atsaukšanai attiecībā uz 2018.–2020. gadu. Sākotnēji attiecībā 2013.–2020. gadu kvotas esot sadalītas, pamatojoties uz to, ka Air Berlin savu aviācijas darbību, uz kuru attiecas ES ETS saistības, veiks līdz 2020. gadam. Pēc aviopārvadājumu pilnīgas pārtraukšanas uz Air Berlin vairs neattiecoties ES ETS un tādējādi uz to vairs neattiecoties TEHG piemērošanas joma. Beidzoties darbības licences termiņam, Air Berlin vairs neesot gaisakuģu operators. Saskaņā ar TEHG tiesības uz kvotu sadali esot saistītas ar ES ETS saistību pastāvēšanu. Savienības tiesībās tas netiekot aizliegts. 2018. gada 28. februāra spriedumā Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127) Tiesa skaidri atzinusi, ka iekārta ietilpst siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā tikai tad, ja tā rada tiešas CO2 emisijas. Atbilstoši šim spriedumam vienīgi iekārtas, uz kuru darbību saskaņā ar Direktīvas 2003/87 2. panta 1. punktu attiecas ES ETS, var saņemt šādas bezmaksas emisijas kvotas. Šie apsvērumi mutatis mutandis attiecoties uz aviācijas darbībām.
58.
Tādējādi Regulas Nr. 389/2013 10. panta 5. punktā tiekot noteikts, ka gaisakuģu ekspluatanta [operatora], kurš vairs neveic lidojumus, uz ko attiecas ES ETS, kontam piešķir [statusu] “izslēgts”. No tāda konta atbilstoši Regulas Nr. 389/2013 10. panta 6. punktam vairs nedrīkst veikt nekādus procesus, izņemot laikposmu, kad konta statuss vēl nav “izslēgts”. Regulas Nr. 389/2013 56. panta 1. punktā esot noteikts, ka valsts administrators attiecībā uz katru gaisakuģu operatoru un katru gadu norāda, vai gaisakuģu operatoram valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabulā attiecīgajā gadā jāiedala kvotas. Tas, ka šīs tiesību normas ir iekļautas Regulā Nr. 389/2013, parādot, ka kvotu sadales lēmumu atsaukšana noteikti ir likumīga.
59.
Direktīvas 2008/101 20. apsvērums esot pretrunā ES ETS. Šis apsvērums esot formulēts, pirms pieņemta Regula Nr. 389/2013 – kura nepārprotami tam ir pretrunā –, un tas netiekot atkārtots Regulās Nr. 421/2014 un 2017/2392, ar kurām groza Direktīvu 2003/87 attiecībā uz gaisa satiksmi.
60.
Prasītājs nevarot arī atsaukties uz aizsargājamu Air Berlin tiesisko paļāvību. Iemeslu šādam pieņēmumam nedodot ne kvotu sadales noteikumi, ne atbildētājas rīcība. Atsaukšana arī esot sabiedrības interesēs. Kvotu laišana tirgū apdraudētu kvotu tirdzniecības tiesību principu. Tas izkropļotu tirgus cenu.
61.
Atbildētāja uzskata, ka sadalīto kvotu saglabāšana, ja ir pārtrauktas aviācijas darbības, neatbilstu valsts atbalsta aizliegumam saskaņā ar LESD 107. pantu, principam, kas paredz atvērta tirgus ekonomiku, kurā pastāv brīva konkurence, atbilstoši LESD 119. panta 1. punktam, tiesībām uz īpašumu atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 17. pantam un vienlīdzības principam atbilstoši Hartas 20. pantam.
62.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, Verwaltungsgericht Berlin (Berlīnes Administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1.
Vai Direktīva [2003/87] un Direktīva [2008/101], ņemot vērā Direktīvas [2008/101] 20. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj, ka tiek atcelta bezmaksas aviācijas nozares kvotu piešķiršana gaisakuģu operatoram attiecībā uz 2018.–2020. gadu, ja ir notikusi piešķiršana attiecībā uz 2013.–2020. gadu un 2017. gadā gaisakuģu operators pārtrauc savu aviācijas darbību maksātnespējas dēļ?
Vai Direktīvas [2003/87] 3.f panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kvotu sadales lēmuma atcelšana pēc aviācijas darbību pārtraukšanas maksātnespējas dēļ ir atkarīga no tā, vai aviācijas darbības turpina cits gaisakuģu operators? Vai Direktīvas [2003/87] 3.f panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka aviācijas darbības turpinās, ja nolaišanās tiesības tā dēvētajās koordinētajās lidostās (slots) daļēji (attiecībā uz maksātnespējīgas aviosabiedrības tuvajām un vidēji tālajām operācijām) ir pārdotas trim citiem gaisakuģu operatoriem?
2.
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
vai Regulas [Nr. 389/2013] 10. panta 5. punkta, 29. panta, 55. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 3. punkta, kā arī 56. panta noteikumi ir saderīgi ar Direktīvu [2003/87] un Direktīvu [2008/101] un ir spēkā, ja tie nepieļauj, ka tiek piešķirtas sadalītas, bet vēl neizsniegtas aviācijas nozares bezmaksas kvotas gadījumā, ja gaisakuģu operators maksātnespējas dēļ pārtrauc darbību?
3.
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša:
vai Direktīva [2003/87] un Direktīva [2008/101] ir jāinterpretē tādējādi, ka lēmuma par aviācijas nozares kvotu bezmaksas sadali atcelšana atbilstoši Savienības tiesībām ir obligāta?
4.
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša un atbilde uz trešo jautājumu ir noliedzoša:
vai Direktīvas [2003/87] 3.c panta 3.a punkts, 28.a panta 1. un 2. punkts un 28.b panta 2. punkts redakcijā pēc grozījumu izdarīšanas ar Direktīvu [2018/410] ir jāinterpretē tādējādi, ka 3. tirdzniecības laikposms gaisakuģu operatoriem beidzas nevis 2020. gada beigās, bet tikai 2023. gadā?
5.
Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir noliedzoša:
vai prasījumus par bezmaksas papildu kvotām gaisakuģu operatoriem attiecībā uz 3. tirdzniecības laikposmu pēc 3. tirdzniecības laikposma beigām var apmierināt kopā ar 4. tirdzniecības laikposma kvotām, ja šādu kvotu piešķiršanas tiesību esamību tiesa atzīst tikai pēc 3. tirdzniecības laikposma beigām, vai arī vēl neapmierināti piešķiršanas prasījumi zaudē spēku 3. tirdzniecības laikposma beigās?”
IV. Tiesvedība Tiesā
63.
Rakstveida apsvērumus iesniedza prasītājs, atbildētāja, Vācijas valdība un Eiropas Komisija.
64.
Lietas dalībniekiem un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23. pantā minētajām ieinteresētajām personām tika uzdoti vairāki jautājumi rakstveida atbilžu sniegšanai un vairāki jautājumi mutvārdu atbilžu sniegšanai tiesas sēdē. Atbildes uz rakstveida jautājumiem iesniedza prasītājs, atbildētāja, Vācijas valdība un Komisija. Tie arī sniedza mutvārdu apsvērumus Tiesas 2021. gada 10. jūnija tiesas sēdē.
V. Novērtējums
A.
Pirmais prejudiciālais jautājums
1. Pirmā daļa
65.
Pirmā jautājuma pirmajā daļā iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai grozītajā Direktīvā 2003/87 ir aizliegts atsaukt (
13
) gaisakuģu operatoram attiecībā uz 2018.–2020. gadu piešķirtās bezmaksas aviācijas nozares kvotas, ja kvotas ir jau sadalītas attiecībā uz 2013.–2020. gadu un gaisakuģu operators 2017. gadā ir pārtraucis savu aviācijas darbību maksātnespējas dēļ. Šajā ziņā iesniedzējtiesa it īpaši jautā par to, kāda nozīme piešķirama Direktīvas 2008/101 20. apsvēruma ceturtajam teikumam, kurā tostarp ir noteikts, ka “gaisakuģu operatoriem, kas pārtrauc darbību, turpina piešķirt kvotas līdz tā laikposma beigām, par kuru bezmaksas kvotas jau ir sadalītas”.
a) Ievada apsvērumi
66.
Kvotas, par kurām ir runa pirmajā jautājumā, attiecas uz tirdzniecības laikposmu no 2013. gada 1. janvāra līdz 2020. gada 31. decembrim. Rezultāts aviācijas darbību iekļaušanai Direktīvā 2003/87 ar Direktīvu 2008/101 ir tāds, ka uz gaisakuģu operatoriem principā attiecas ES ETS, un saskaņā ar Direktīvas 2003/87 12. panta 2.a punktu tiem katru gadu ir jānodod kvotu skaits, kas atbilst to kopējam emisijas apjomam iepriekšējā kalendārajā gadā saistībā ar šīs direktīvas I pielikumā uzskaitītajām aviācijas darbībām (
14
).
67.
Saskaņā ar procedūru, kura noteikta Direktīvas 2003/87 3.e pantā, kas attiecas gan uz kvotu sadali, gan uz to piešķiršanu gaisakuģu operatoriem, gaisakuģu operatori varēja pieteikties (
15
) uz bezmaksas kvotām, tostarp attiecībā uz tirdzniecības periodu, kas sākās 2013. gada 1. janvārī (
16
). Atbilstoši Direktīvas 2003/87 3.e panta 4. punkta a) apakšpunktam bezmaksas sadalīto kvotu kopskaitu, tostarp attiecībā uz 2013.–2020. gada laikposmu, aprēķina administrējošā dalībvalsts katram gaisakuģu operatoram saskaņā ar noteikto metodoloģiju (
17
).
68.
Turklāt saskaņā ar šīs direktīvas 3.e panta 4. punkta b) apakšpunktu katram gaisakuģa operatoram katru gadu sadalīto kvotu skaitu administrējošā dalībvalsts nosaka, dalot – tostarp 2013.–2020. gadam – sadalīto kvotu kopskaitu ar “gadu skaitu laikā, kad gaisakuģa operators ir veicis I pielikumā uzskaitītās aviācijas darbības” (
18
).
69.
No Direktīvas 2003/87 3.e panta 4. punkta skaidri izriet, ka kopējais un ikgadējais kvotu sadalījums katram gaisakuģu operatoram tiek noteikts katra tirdzniecības perioda sākumā, proti, trīs mēnešu laikā no dienas, kad Komisija pieņem lēmumu atbilstoši šīs direktīvas 3.e panta 3. punktam, tostarp – nosakot kopējo šajā tirdzniecības periodā sadalāmo kvotu daudzumu.
70.
Turpretī Direktīvas 2003/87 3.e panta 5. punktā ir paredzēts, ka kvotas, kas sadalītas saskaņā ar šīs direktīvas 3.e pantu un arī ar tās 3.f pantu, kurā atsevišķiem gaisakuģu operatoriem ir noteikta rezerve, katru gadu piešķir 28. februārī.
71.
Direktīvā 2003/87 netiek konkrēti reglamentēts veids, kādā jānotiek bezmaksas kvotu sadalei, ja gaisakuģa operators, kuram tās ir iedalītas, pārtrauc savu darbību. Tas ir tieši pretēji Direktīvas 2003/87 10.a panta 19. punktam, kas tika iekļauts ar Direktīvu 2009/29 (
19
). Šajā tiesību normā attiecībā uz stacionārām iekārtām ir paredzēts, ka “bezmaksas kvotas nesadala iekārtām, kuras ir pārtraukušas darbību” (
20
).
b) Argumenti
72.
Prasītājs uzskata, ka šī atšķirīgā pieeja ir Savienības likumdevēja apzinātas izvēles rezultāts, par ko liecina Direktīvas 2008/101 20. apsvēruma ceturtais teikums. Pēc prasītāja domām, ir acīmredzami no likumdošanas procedūras, kuras rezultātā aviācijas nozare tika iekļauta Direktīvā 2003/87, ka tika izdarīta “konceptuāla izvēle” par to, ka jaunpienācējiem vajadzīgās emisijas kvotas principā ir jāiegādājas par maksu vai nu izsolēs, vai tirgū un, pārtraucot darbību, jau sadalītās kvotas joprojām turpina būt piešķirtas līdz tirdzniecības laikposma beigām. Šādu kvotu atsaukšana citādi novestu pie kopējā kvotu apjoma mākslīgas samazināšanas un izjauktu līdzsvaru – ko likumdevējs ir vēlējies panākt atbilstoši Direktīvas 2003/87 5. apsvērumā minētajam – starp klimata aizsardzību un ekonomiskajiem apsvērumiem. Direktīvas 2003/87 3.c panta 2. punktā tādējādi būtībā ir noteikts, ka tirdzniecības laikposmam, kas sākas 2013. gada 1. janvārī, kopējais sadalāmo kvotu apjoms ir 95 % no aviācijas vēsturiskajām emisijām (
21
). Prasītājs uzskata, ka aviācijas darbību pārtraukšana automātiski nenozīmē, ka atbilstošs satiksmes apjoms no tirgus pazūd. Citi operatori joprojām var palielināt savu tirgus daļu, un daudzus maršrutus, ko bija apkalpojis zaudējušais operators, turpmāk nodrošina citi operatori.
73.
Pēc prasītāja domām, tādējādi, beidzoties Direktīvas 2003/87 3.f panta 2. punktā norādītajam laikposmam – 2015. gada 30. jūnijā –, nav iespējams pieteikties uz bezmaksas kvotām no īpašās rezerves un operatoriem ir jāiegūst kvotas tirgū. Līdz ar to ir loģiski, ka operatoram, kas pārtraucis savas aviācijas darbības, saglabā sadalītās kvotas. Prasītājs arī uzskata, ka kvotu sadalījuma paturēšana nav atkarīga no tā, vai cits operators turpina aviācijas darbības Direktīvas 2003/87 3.f panta 1. punkta b) apakšpunkta juridiskajā izpratnē, jo jautājumam par aviācijas darbības “turpināšanu” ir nozīme tikai attiecībā uz izslēgšanu no īpašās rezerves, kas neattiecas uz šo lietu. Pēc prasītāja domām, Direktīvas 2003/87 3.f panta 1. punkta b) apakšpunktā netiek noteikts, kas notiek ar kvotu darbības pārtraukšanas gadījumā, bet tajā tiek pieņemts, ka darbību pārtraukušo gaisakuģu operatoru kvotas parasti tiek saglabātas. Turklāt 20. apsvērumā netiek nošķirts, vai cits uzņēmums darbību turpina vai neturpina.
74.
Turpretī Vācijas valdība uzskata, ka ne Direktīvā 2003/87, ne Direktīvā 2008/101 nav liegts atsaukt kvotas gaisakuģu darbībai, ja gaisakuģu operators kļūst maksātnespējīgs. Šajā ziņā tā tostarp pamatojas uz Direktīvas 2003/87 2. panta 1. punktu, lasot to kopā ar šīs direktīvas I pielikumu un tās 3. panta o) punktu un 3. panta f) punktu. Vācijas valdība uzskata – tas, ka prasītājs ir pārdevis konkrētās kvotas, drīzāk sniedz labumu Air Berlin kreditoriem, nevis sekmē Direktīvā 2003/87 izvirzīto vides aizsardzības mērķi. Tā it īpaši norāda, ka Air Berlin piešķirto kvotu skaits bija aptuveni 30 % no visām Tirdzniecības iestādes 2017. gadā piešķirtajām kvotām. Ja šādas kvotas būtu jāpiešķir attiecībā uz 2018.–2020. gada laikposmu, tas divkāršotu izsolē izsolīto kvotu skaitu, kas saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.d panta 2. punktu ir 15 % no aviācijas nozares kvotām.
75.
Vācijas valdība uzskata, ka, tā kā attiecībā uz aviāciju nav tiesību normas, kas būtu līdzvērtīga Direktīvas 2003/87 10.a panta 19. punktam par stacionārām iekārtām, tad dalībvalstis saskaņā ar procesuālās autonomijas principu var paredzēt noteikumus par kvotu atcelšanu vai atsaukšanu gaisakuģu operatora darbības pārtraukšanas gadījumā. Šī valdība norāda, ka Regulas Nr. 389/2013 noteikumi, it īpaši 10. panta 3., 5. un 6. punkts, 29. pants, 55. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 56. panta 2. un 3. punkts apstiprina, ka darbības pārtraukšanas rezultātā tiek zaudētas tiesības uz kvotu sadali un tiesības piekļūt kvotām kontā.
76.
Komisija uzskata, ka, tā kā šajā jautājumā nav Savienības tiesiskā regulējuma, tad saskaņā ar pastāvīgo judikatūru katras dalībvalsts iekšējā tiesību sistēmā ir jānoregulē piemērojamie noteikumi atbilstīgi procesuālās autonomijas principam, tomēr ar nosacījumu, ka tie nav mazāk labvēlīgi kā normas, kuras regulē līdzīgas iekšējas situācijas (līdzvērtības princips), un ka tie nepadara par praktiski neiespējamu vai pārmērīgi sarežģītu to tiesību izmantošanu, kas piešķirtas Savienības tiesību sistēmā (efektivitātes princips) (
22
). Komisija norāda, ka, neatsaucot konkrēto bezmaksas kvotu sadali, tiktu būtiski izkropļota tirdzniecības sistēma. Air Berlin situācija esot tāda pati, kādā ir vairāk nekā 40 citi gaisakuģu operatori, kuri kopš 2013. gada ir pārtraukuši savu darbību. Bez iespējas atsaukt sadalītās kvotas šīm sabiedrībām līdz 2023. gada beigām tiktu sadalīti aptuveni 28 miljoni bezmaksas kvotu, lai gan tās ir pārtraukušas lidojumus. Turklāt kvotu bezmaksas sadales un izsoles apvienošana izraisītu kopējo pieaugumu aptuveni par 33 miljoniem kvotu – apjomā, kas atbilst Bulgārijas vai Norvēģijas emisijām gadā, uz ko attiecas ES ETS (ieskaitot visas nozares), vai 40 % no kopējām aviācijas nozares emisijām 2019. gadā. Šo kvotu kopējā vērtība pārsniedz 700000000 EUR. Tik liela bezmaksas kvotu daudzuma piešķiršana bez atbilstoša saņēmēju pienākuma nodot šīs kvotas negatīvi ietekmētu kvotu tirdzniecības tirgu un būtiski apdraudētu ES ETS viengabalainību.
c) Vērtējums
77.
Manuprāt – un pretēji Komisijas un mazākā mērā Vācijas valdības apsvērumos norādītajam –, gaisakuģu operatoram sadalīto bezmaksas aviācijas nozares kvotu atsaukšana tā maksātnespējas gadījumā nav tikai valsts procesuālās autonomijas jautājums, kas ir dalībvalstu kompetencē, ja Savienības tiesībās šis jautājums netiek tikpat skaidri reglamentēts kā Direktīvas 2003/87 10.a panta 19. punktā. Ir jānorāda, ka daudzās Direktīvas 2003/87 normās netiek pieļauta bezmaksas sadalīto aviācijas nozares kvotu piešķiršana gaisakuģu operatoram, kad tas pārtrauc gaisa pārvadājumu darbību.
78.
Tā kā konkrētās kvotas tika sadalītas bez maksas saskaņā ar ES tiesību aktu sistēmu un tās neizriet no gaisa pārvadātāja, šajā gadījumā Air Berlin, aktīviem vai darbības, tad tās nav tiesības uz īpašumu, kas Savienības tiesību sistēmā ir aizsargājamas, tostarp saskaņā ar Hartas 17. pantu (
23
). Kvotu tirdzniecības sistēma ir tikai mehānisms, kas paredzēts, lai veicinātu noteiktu ekonomisku rīcību (proti, siltumnīcas efektu izraisošo gāzu samazināšanu). Lai gan kvotas varēja un arī tika tirgotas (
24
), tomēr tas bija pieļaujams tikai to uzņēmumu kontekstā, kuri veic saimniecisko darbību (piemēram, aviācijas nozarē), kas var veicināt vides piesārņošanu. Nekad nav bijis paredzēts, ka pašas kvotas varētu izteikt naudā neatkarīgi no šīs saimnieciskās darbības vai ka tās varētu uzskatīt par līdzvērtīgu kvazi‑valūtas formu, ar kuru tad var rīkoties kā ar likvīdu mantu maksātnespējā.
79.
Tomēr, ja aviācijas nozares operators turpina ievērot visus šādu bezmaksas kvotu sadales un piešķiršanas nosacījumus, tad tas būtu pretrunā tiesiskās drošības principam, kas it īpaši noteic, ka tiesiskajam regulējumam, kurš rada privātpersonām vai uzņēmumiem nelabvēlīgas sekas, jābūt skaidram un precīzam un tā piemērošanai – tādai, ko attiecīgās personas var paredzēt (
25
), un tiesības uz vienlīdzību likuma priekšā, kas ietvertas Hartas 20. pantā (
26
), ja šīs aviācijas nozares kvotas netiktu piešķirtas saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.e panta 5. punktu.
80.
Tas nozīmē, ka šāda veida tirdzniecības sistēmas – neatkarīgi no tā, vai tās ir iepriekšējās paaudzes piena kvotas vai emisiju tirdzniecības sistēmas šajā paaudzē, – ir vērstas uz to, lai radītu īpaša veida aktīvus. Lai gan šiem aktīviem ir konkrēta monetārā vērtība – tos, galu galā, var tirgot –, tie atšķiras no parastiem naudā izteiktiem aktīviem, kuri ir pamatā tradicionālajai īpašuma tiesību izpratnei, kas ir atzīta Hartā, Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā un dalībvalstu konstitūcijās, jo tie ir cieši saistīti ar pašu saimniecisko darbību un tiesību normām, kas reglamentē to sadali, izsniegšanu un ilgumu. Tādējādi tiem, kuri apgalvo, ka ir pārkāptas viņu likumīgās tiesības uz tirdzniecības sistēmas aktīviem, parasti ir jāatsaucas uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, nevis uz pašām tiesībām uz īpašumu.
81.
Tā tas ir šajā lietā, un prasītājs atsaucas arī uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu. Manuprāt, lai gan tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi zināmā mērā ir saistīti, tomēr pēdējā minētā principa pamatā tostarp ir tas, ka ir bijušas konkrētas garantijas. Tādējādi, piemēram, 2019. gada 5. marta spriedumā Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, 97. punkts) Tiesa ir nolēmusi, ka tiesības atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu ir tad, ja Eiropas Savienības kompetentās iestādes ieinteresētajai personai ir sniegušas precīzu, beznosacījumu un saskaņotu apliecinājumu no kompetentiem un uzticamiem avotiem. Uz šīm tiesībām var atsaukties ikviena persona, kurai kāda Savienības iestāde vai struktūra, sniedzot tai precīzus solījumus, ir radījusi pamatotas cerības. Šādas garantijas, lai arī kāda būtu to paziņošanas forma, veido precīza, beznosacījumu un saskaņota informācija (
27
). Tā kā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem neizriet, ka Air Berlin būtu saņēmusi šādas garantijas, it īpaši no Savienības iestādes vai no Tirdzniecības iestādes, šis princips, šķiet, neattiecas uz šo lietu.
82.
Tagad, lai novērtētu šādu atbilstību, ir jāapskata attiecīgās tiesību normas (
28
). Kā jau minēju, prasītājs savos apsvērumos lielā mērā ir balstījies uz Direktīvas 2008/101 20. apsvēruma ceturto teikumu. Šajā teikumā ir skaidri norādīts, ka gaisakuģu operatoriem, kas pārtrauc darbību un tādējādi kļūst maksātnespējīgi, tomēr ir tiesības uz to, lai tiem “piešķirt[u] kvotas līdz tā laikposma beigām, par kuru bezmaksas kvotas jau ir sadalītas”.
83.
Lai gan šī 20. apsvēruma teikuma saturs ir skaidrs un nepārprotams, tomēr Direktīvā 2003/87 un arī Direktīvā 2008/101 nav nevienas materiālās tiesību normas, kas tam atbilst vai kaut kādā ziņā ir līdzvērtīga. Kā šī situācija ir radusies?
84.
Atbildot uz Tiesas uzdotu rakstveida jautājumu, Komisija apstiprināja, ka Direktīvas 2008/101 20. apsvēruma ceturtā teikuma formulējums galīgajā tiesību akta tekstā ir paturēts kļūdaini. 2021. gada 10. jūnija mutvārdu uzklausīšanā Komisijas pārstāvis pat apgalvoja, ka tā jūtas neērti par to, ka šāda kļūda ir ieviesusies likumprojektā un tiesību akts ir pieņemts, to nepamanot.
85.
Komisija uzstāja, ka šī kļūda esot radusies tāpēc, ka likumdošanas procesā, kura rezultātā tika pieņemta Direktīva 2008/101, tika iesniegtas vairākas redakcijas. Komisijas priekšlikumā bija paredzēts, ka jaunpienācēji iegādāsies kvotas, un tas saskanēja ar to, ka operatoriem, kas pamet tirgu, ir iespēja tirdzniecības laikposmā paturēt savas kvotas, lai nodrošinātu pietiekamu kvotu pieejamību. Komisija uzskata, ka, tā kā galu galā tika nolemts jaunpienācējiem izveidot īpašu rezervi saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.f pantu, risinājums par bezmaksas sadalīto kvotu saglabāšanu, ja darbība tiek pārtraukta, zaudēja jēgu.
86.
Lai gan direktīvas apsvēruma tekstu var izmantot, lai precizētu šīs direktīvas normu, un tas ir nozīmīgs interpretācijas instruments (
29
), tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Savienības tiesību akta apsvērumiem pašiem par sevi nav saistoša juridiska spēka. Uz šādiem apsvērumiem nevar atsaukties, lai atkāptos no pašiem konkrētās direktīvas noteikumiem vai lai tos interpretētu acīmredzami pretēji to formulējumam (contra legem) (
30
). Tā kā apsvērumam pašam par sevi nav juridiskas vērtības, tad tikai uz to pašu nevar atsaukties, lai pamatotu juridiskas tiesības vai pienākumus, ja direktīvas tekstā nav līdzvērtīgas vai pamatojošas tiesību normas (
31
).
87.
Secinot pretējo, būtībā tiktu pārkāpts tiesiskās drošības princips, kas ir būtisks tiesiskuma elements. Likumdevējs ir jāuztver kā tāds, kas runā, izmantojot tāda tiesību akta kā direktīva materiālo tiesību normu, un tās apsvērumos ir sniegtas papildu norādes, kas palīdz šo tiesību normu interpretācijā. Taču, ja šajās materiālo tiesību normās nekas nav minēts par kādu konkrētu jautājumu, tad nevar lietderīgi atsaukties uz to, ka ir citāda satura apsvērums (neatkarīgi no tā, vai tas ir vai nav iekļauts kļūdas dēļ), lai atspēkotu vai papildinātu minētās tiesību normas.
88.
Katrā ziņā vairākas Direktīvas 2003/87 normas acīmredzami nepieļauj aviācijas nozares kvotu piešķiršanu saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.e panta 5. punktu tādam bijušajam gaisakuģu operatoram kā Air Berlin, kas vairs neveic aviācijas darbību atbilstoši šīs direktīvas 3.e panta 4. punkta b) apakšpunktam.
89.
Pirmkārt, Direktīvas 2003/87 2. panta 1. punkts attiecas uz šīs direktīvas I pielikumā minēto darbību radītajām emisijām. Aviācija ir viena no I pielikumā uzskaitītajām darbībām. Iesniedzējtiesa norāda, ka Air Berlin savu darbību ir pārtraukusi 2017. gada 28. oktobrī (
32
). Tādējādi ir skaidrs, ka attiecīgajā 2018.–2020. gada laikposmā Air Berlin vairs neveica aviācijas darbību. No tā izriet, ka saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.a pantu uz to neattiecas šīs direktīvas II nodaļa (“Aviācija”) un tās tiesību normas, kas piemērojamas emisijas kvotu sadalei un vēl būtiskāk – piešķiršanai attiecībā uz aviācijas darbībām šajā laikposmā. To apstiprina izņēmumi no aviācijas darbības, kas norādīti Direktīvas 2003/87 I pielikuma iedaļas “Aviācija” j) punktā, kurā ir noteikts, ka gadījumā, ja gaisakuģu operators trijos secīgos četru mēnešu laikposmos veic mazāk par 243 lidojumiem laikposmā vai arī veic lidojumus, kuru ikgadējās kopējās oglekļa dioksīda emisijas nepārsniedz 10000 tonnu gadā, šīs direktīvas II nodaļas normas tam nav piemērojamas.
90.
Otrkārt, atbilstoši Direktīvas 2003/87 3. panta o) punktam Air Berlin, kas savu darbību pārtrauca 2017. gada 28. oktobrī, šajā brīdī vairs nebija “gaisakuģa operators”, “kas ekspluatē gaisakuģi laikā, kad tas veic kādu [šīs direktīvas] I pielikumā uzskaitītu aviācijas darbību”.
91.
Treškārt, uzskatu, ka Direktīvas 2003/87 3.e panta 4. un 5. punktam šajā situācijā ir īpaša nozīme. Jau iepriekš minēts, ka Direktīvas 2003/87 3.e panta 4. punkta a) apakšpunktā ir noteikts aprēķināt gaisakuģa operatoram sadalīto kvotu kopskaitu tostarp attiecībā uz 2013.–2020. gada laikposmu un 3.e panta 4. punkta b) apakšpunktā ir noteikts aprēķināt katram gaisakuģa operatoram sadalīto bezmaksas kvotu skaitu par katru gadu. Šī pēdējā minētā tiesību norma ir balstīta uz pieņēmumu, ka gaisakuģa operators attiecīgajā gadā ir veicis aviācijas darbības. Turklāt Direktīvas 2003/87 3.e panta 5. punktā ir noteikts, ka līdz 28. februārim “administrējošās dalībvalsts kompetentā iestāde katram gaisakuģa operatoram piešķir kvotu skaitu, kas viņam attiecīgā gadā ir sadalītas” (
33
) saskaņā ar šīs direktīvas 3.e pantu un 3.f pantu.
92.
Manuprāt, no Direktīvas 2003/87 3.e panta 5. punkta, lasot to kopsakarā it īpaši ar šīs direktīvas 3.e panta 4. punkta b) apakšpunktu, formulējuma skaidri izriet, ka tad, ja Tirdzniecības iestādei būtu 28. februārī jāpiešķir gaisakuģa operatoram kvotas, kas tam šajā gadā sadalītas saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.e un 3.f pantu, tā to nebūtu varējusi izdarīt attiecībā uz tādu bijušo gaisakuģa operatoru kā Air Berlin, kas bija pārtraucis darbību un tātad vairs neveica aviācijas darbības, šajā gadījumā attiecībā uz 2018.–2020. gadu.
93.
Ceturtkārt, tā kā Air Berlin nebija gaisakuģu operators un 2018.–2020. gadā nebija saistīts ar aviācijas darbībām vai neveica tās, tad uz to šajā laikposmā neattiecās ES ETS saistības saskaņā ar Direktīvas 2003/87 12. panta 2.a punktu, un līdz ar to tam nebija jābūt tiesībām uz bezmaksas kvotu piešķiršanu attiecībā uz šo laikposmu. Šajā ziņā pēc analoģijas ir jānorāda, ka saskaņā ar Direktīvas 2003/87 28.a panta 1. punkta a) apakšpunktu (
34
) gaisakuģu operatoriem nepiemēro ES ETS saistības attiecībā uz emisijām no lidojumiem uz un no lidostām, kas atrodas valstīs ārpus EEZ. Direktīvas 2003/87 28.a panta 2. punktā, kurā ir atkāpe no šīs direktīvas 3.e un 3.f panta, tostarp ir paredzēts, ka gaisakuģu operatoriem, kas izmanto 28.a panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto atkāpi, ik gadu piešķir bezmaksas kvotas, kuru daudzums ir samazināts proporcionāli samazinātajam nododamo kvotu daudzumam, kas ir noteikts tās 3.e un 3.f pantā (
35
).
94.
Līdz ar to uzskatu, ka gaisakuģu bezmaksas kvotu sadalījums, ko ik gadu piešķir 28. februārī saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.e panta 5. punktu, ir cieši saistīts ar gaisakuģa operatora statusa saglabāšanu, ar aviācijas darbības veikšanu un ar ES ETS saistību turpināšanos un tābrīža pastāvēšanu. Lai gan žēl, ka Savienības likumdevējs aviācijai nav paredzējis nevienu konkrētu tiesību normu, kas būtu līdzvērtīga Direktīvas 2003/87 10.a panta 19. punktā ietvertajam noteikumam attiecībā uz stacionārām iekārtām, tomēr Tirdzniecības iestāde nav tiesīga piešķirt Air Berlin šādas kvotas attiecībā uz 2018.–2020. gada laikposmu, jo šajā laikposmā tā vairs nebija gaisakuģu operators, neveica aviācijas darbības un uz to neattiecās ES ETS saistības. Šajā ziņā, ņemot vērā tostarp Direktīvas 2003/87 2. panta 1. punkta, 3.a panta, 3. panta o) punkta, 3.e panta 1. punkta, 3.e panta 5. punkta, 12. panta 2.a punkta, 28.a panta 1. un 2. punkta un I pielikuma skaidro un precīzo formulējumu, kas nodrošina to paredzamu piemērošanu, prasītājs nevar atsaukties uz tiesiskās drošības principu, lai varētu prasīt konkrēto kvotu piešķiršanu.
95.
Šādu interpretāciju apstiprina arī Direktīvas 2003/87 mērķi un tās vispārējā sistēma. Uzskatu, ka Direktīvas 2003/87, kuras mērķis ir sabalansēt vides aizsardzību ar ekonomisko attīstību, effet utile būtu pretrunā, ja bezmaksas sadalītās aviācijas kvotas Tirdzniecības iestāde piešķirtu prasītājam, Air Berlin likvidatoram, attiecībā uz 2018.–2020. gada laikposmu, kad šis bijušais gaisakuģu operators bija pārtraucis darbību un uz to vairs neattiecās ES ETS saistības (
36
). Šādā situācijā vairs nav nekādas loģikas, lai pamatotu bezmaksas kvotu sadali un piešķiršanu Air Berlin atbilstoši ES ETS saistībām (
37
), un tas tikai rada negaidītu papildu peļņu prasītājam, kaitējot ES ETS (
38
)
96.
Līdz ar to, atbildot uz iesniedzējtiesas trešo jautājumu, bezmaksas sadalītās kvotas nevar piešķirt atbilstoši Direktīvas 2003/87 3.e panta 5. punktam, ja gaisakuģa operators ir pārtraucis savu darbību (
39
). Nospriežot citādi, tiktu pārkāpti Savienības mērogā saskaņoti noteikumi par bezmaksas kvotu sadali un piešķiršanu, kas ir būtisks Direktīvas 2003/87 elements (
40
).
97.
Prasītājs ir piešķīris lielu nozīmi apstāklim, ka kvotu atsaukšana apdraud Direktīvas 2003/87 mērķus un izjauc līdzsvaru starp emisiju samazināšanu, no vienas puses, un ekonomisko attīstību un nodarbinātību, no otras puses, ko ir mēģināts sasniegt ar šo direktīvu (
41
). Šajā ziņā tas norāda, ka Direktīvas 2003/87 3.c panta 2. punktā noteiktais robežlielums jeb maksimālā robeža 95 % apmērā no vēsturiskajām emisijām attiecībā uz 2013.–2020. gada laikposmu ir politiska kompromisa rezultāts un atspoguļo kompleksu līdzsvaru, ko ir ietekmējušas arī ekonomiskās sekas, kādas varētu būt kvotu samazināšanai. Komisija savukārt ir norādījusi, ka, neatsaucot bezmaksas sadalītās kvotas, tiktu būtiski izkropļots ES ETS.
98.
Uzskatu, ka, lai gan gaisakuģu operatoriem sadalāmo emisiju kvotu daudzums 95 % apmērā no aviācijas vēsturiskajām emisijām ir noteikts Direktīvas 2003/87 3.c panta 2. punktā, tomēr šis procentuālais apjoms nav akmenī iecirsts, jo saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.c panta 2. punkta pirmo teikumu to var pārskatīt, kad veic Direktīvas 2003/87 vispārējo pārskatīšanu (
42
). Turklāt saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.e un 3.f pantu izsniedzamo bezmaksas kvotu skaits – un līdz ar to netieši arī šīs direktīvas 3.c panta 2. punktā ietvertais 95 % robežlielums – tika samazināts ar Regulu Nr. 421/2014 un Regulu 2017/2392, lai pielāgotu ES ETS attiecībā uz aviāciju, ierobežojot tā apjomu, lai nākotnē varētu panākt starptautisku vienošanos par aviācijas nozares radīto siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kontroli (
43
). Tādēļ uzskatu, ka tikai Savienības likumdevējs var un tam vajag novērtēt un galu galā novērst katru iespējamo apdraudējumu līdzsvaram, ko ir mēģināts panākt Direktīvā 2003/87, no pārāk liela vai pārāk maza bezmaksas kvotu skaita (
44
).
99.
Tādēļ ierosinu uz pirmā prejudiciālā jautājuma pirmo daļu atbildēt, ka Direktīvas 2003/87 2. panta 1. punktā, 3.a pantā, 3. panta o) punktā, 3.e panta 1. punktā, 3.e panta 5. punktā, 12. panta 2.a punktā, 28.a panta 1. un 2. punktā un I pielikumā netiek pieļauta bezmaksas sadalīto aviācijas nozares kvotu ikgadēja piešķiršana gaisakuģu operatoram, ja šis operators ir pārtraucis savu darbību.
2. Otrā daļa
100.
Pirmā jautājuma otrajā daļā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai sadalīšanas lēmuma atsaukšana pēc tam, kad gaisakuģu operators ir pārtraucis savas aviācijas darbības maksātnespējas dēļ, ir atkarīga no tā, vai aviācijas darbības turpina veikt citi gaisakuģu operatori. Iesniedzējtiesa būtībā arī jautā, vai atbilstoši Direktīvas 2003/87 3.f panta 1. punktam aviācijas darbības tiek turpinātas, ja Air Berlin ir pārdevusi daļu no savām laika nišām citiem gaisakuģu operatoriem, proti, Deutsche Lufthansa, Easyjet un Thomas Cook.
101.
Direktīvas 2003/87 3.f panta 1. punktā ir paredzēts izveidot īpašo rezervi papildu bezmaksas kvotu sadalei attiecībā uz jaunu vai papildu gaisakuģu darbību, ja vien šī darbība pilnīgi vai daļēji neturpina cita gaisakuģu operatora iepriekš veiktas aviācijas darbības. Lai gan “turpināšanas” jēdziens Direktīvā 2003/87 netiek definēts, uzskatu, ka šīs tiesību normas mērķis ir nodrošināt, lai neturpinātos un papildus netiktu sadalītas bezmaksas emisijas kvotas par būtībā vienu un to pašu aviācijas darbību (
45
).
102.
Īpašajā rezervē, kas izveidota atbilstoši Direktīvas 2003/87 3.f panta 1. punktam, ir noteikta procentuāla daļa, proti, 3 %, no kopējā sadalāmo emisijas kvotu daudzuma (
46
). Saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.f panta 8. punktu dalībvalstis izsola visas nesadalītās īpašās rezerves kvotas. Saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.d panta 2. punktu tiek izsolīti 15 % emisijas kvotu (
47
). No tā tātad izriet, ka 82 % aviācijas nozares kvotu bez maksas tiek sadalītas un piešķirtas saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.e pantu (
48
).
103.
Manuprāt, nav tiešas saiknes starp bezmaksas aviācijas nozares kvotām, kas sadalītas no īpašās rezerves atbilstoši Direktīvas 2003/87 3.f panta 1. punktam, un aviācijas nozares kvotām, kas sadalītas un piešķirtas saskaņā ar šīs direktīvas 3.e pantu. Tāpēc uzskatu, ka sadalīšanas lēmuma atsaukšana pēc tam, kad gaisakuģu operators ir pārtraucis savas aviācijas darbības maksātnespējas dēļ, nav atkarīga no tā, vai citi gaisakuģu operatori turpina aviācijas darbības atbilstoši Direktīvas 2003/87 3.f panta 1. punktam.
104.
Katrā ziņā aviācijas darbības “neturpinājās” atbilstoši Direktīvas 2003/87 3.f panta 1. punktam, kad pēc tam, kad 2017. gada oktobrī Air Berlin pārtrauca savu darbību, (daļa) no tālaika nišām tika pārdota citiem gaisakuģu operatoriem, proti, Deutsche Lufthansa, Easyjet un Thomas Cook. Direktīvas 2003/87 3.f panta 1. punktam laika ziņā nav nozīmes šajā tiesvedībā, kas konkrētāk attiecas uz 2018.–2020. gada laikposmu. Jebkuram pieteikumam par bezmaksas kvotu sadali no īpašās rezerves attiecībā uz 2013.–2020. gada tirdzniecības laikposmu atbilstoši Direktīvas 2003/87 3.f pantam bija jābūt iesniegtam līdz 2015. gada 30. jūnijam (
49
) – datumam pirms Air Berlin maksātnespējas un tā darbības pārtraukšanas.
105.
Turklāt, lai gan šķiet, ka laika nišas (
50
), kas iepriekš piederēja Air Berlin (
51
), tika pārdotas Deutsche Lufthansa, Easyjet un Thomas Cook kā daļa no aktīvu pārdošanas, tomēr lietas materiālos Tiesā nav skaidras norādes par to, ka Tirdzniecības iestāde tiešām bija paredzējusi šiem citiem gaisakuģu operatoriem sadalīt vai izsniegt bezmaksas emisiju kvotas, kas iepriekš bija iedalītas Air Berlin attiecībā uz 2018.–2020. gadu, lai gan [šī iestāde] uzskata, ka šāda nodošana noteiktos apstākļos saskaņā ar valsts tiesībām var notikt (
52
). Šķiet, ka prasītājs stingri iebilst pret šādu iespējamu nodošanu Deutsche Lufthansa, Easyjet un Thomas Cook (
53
).
106.
Ņemot vērā šīs lietas īpašos apstākļus, jautājums par to, vai Deutsche Lufthansa, Easyjet un Thomas Cook ir tiesības uz emisiju kvotām attiecībā uz 2018.–2020. gadu pēc Air Berlin laika nišu iegādes, manuprāt, ir jautājums, kas pārsniedz šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu ietvarus.
B.
Otrais prejudiciālais jautājums
107.
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, iesniedzējtiesa otrajā jautājumā vēlas saņemt skaidrojumu par Regulas Nr. 389/2013 10. panta 5. punkta, 29. panta, 55. panta 1. punkta a) apakšpunkta līdz 55. panta 3. punkta un 56. panta noteikumu spēkā esamību.
108.
Ņemot vērā atbildi, ko esmu ierosinājis sniegt uz pirmo jautājumu, uzskatu, ka nav vajadzības atbildēt uz otro jautājumu. Katrā ziņā uzskatu, ka konkrētie Regulas Nr. 389/2013 noteikumi nav pretrunā nostājai, kādu esmu ieņēmis saistībā ar pirmo jautājumu.
109.
Atbilstoši Direktīvas 2003/87 19. panta 1. punktam kvotas, kas piešķirtas no 2012. gada 1. janvāra, uzkrāj Savienības reģistrā. Komisija pieņēma Regulu Nr. 389/2013, kā tas it īpaši izriet no tās 1. panta, lai noteiktu vispārējās, darbības un uzturēšanas prasības tostarp par Savienības emisiju kvotu reģistru attiecībā uz tirdzniecības periodu, kas sākas 2013. gada 1. janvārī, un turpmākajiem periodiem. Šajā situācijā Komisijai bija pienākums ievērot Direktīvā 2003/87 noteikto juridisko ietvaru, tostarp it īpaši tās tvērumu un Komisijai deleģēto pilnvaru robežas (
54
). No tā turklāt izriet, ka Regulas Nr. 389/2013 noteikumi ir jāinterpretē, ņemot vērā no Direktīvas 2003/87 izrietošās prasības (
55
).
110.
Regulas Nr. 389/2013 10. panta 5. punktā ir noteikts, ka tad, ja ir saņemts paziņojums no kompetentās iestādes, ka gaisakuģu ekspluatanta [operatora] veiktie lidojumi attiecīgajā gadā vairs nav iekļauti ES ETS saskaņā ar Direktīvas 2003/87 I pielikumu, centrālais administrators pēc tam, kad attiecīgajam ekspluatantam [operatoram] ir sniegts iepriekšējs paziņojums, tā kontam piešķir statusu “izslēgts” līdz brīdim, kad ekspluatanta [operatora] lidojumi atkal ir iekļauti ES ETS (
56
). Šķiet, ka šādai darbībai principā ir pagaidu raksturs.
111.
Savukārt saskaņā ar Regulas Nr. 389/2013 29. pantu valsts administrators gaisakuģu ekspluatanta [operatora] kontus slēdz tikai tad, ja par to attiecīgu norādījumu ir devusi kompetentā iestāde, kura noskaidrojusi, ka gaisakuģu ekspluatants [operators] ir pārtraucis savas darbības, uz kurām attiecas Direktīvas 2003/87 I pielikums (
57
). No slēgtiem kontiem nedrīkst veikt nekādus procesus, un slēgtu kontu nedrīkst no jauna atvērt, un tajā nedrīkst ieskaitīt nekādas vienības (
58
).
112.
Ņemot vērā, ka Air Berlin ir galīgi pārtraukusi savas darbības maksātnespējas dēļ un uz to vairs neattiecas ES ETS saistības, tās turējuma konti principā var tikt slēgti (
59
). Turklāt saskaņā ar Regulas Nr. 389/2013 56. panta 2. punktu emisijas kvotas nevar ieskaitīt slēgtā kontā.
113.
Faktam, ka Air Berlin konts bija “izslēgts” (
60
), nevis “slēgts”, manuprāt, nav nozīmes šajā tiesvedībā, ņemot vērā, ka no Tirdzniecība iestādes 2018. gada 28. februāra lēmuma 6. punkta izriet, ka lieta tiek pārskatīta, un katrā ziņā šis lēmums ir apstrīdēts valsts tiesās. Svarīgi ir tas, ka piešķirtas aviācijas nozares kvotas nevar pārskaitīt uz izslēgtu kontu vai uz slēgtu kontu (
61
).
114.
Turklāt, lai gan gaisakuģu operatora konta(‑u) statusam saskaņā ar Regulu Nr. 389/2013 patiešām ir liela nozīme tāpat kā tā(‑o) saturam, lai veiktu precīzu darījumu iegrāmatošanu ES ETS, tomēr galu galā šis statuss nenosaka, vai šādam operatoram ir tiesības uz bezmaksas kvotu sadali vai piešķiršanu, tostarp atbilstoši Direktīvas 2003/87 3.e panta 4. un 5. punktam.
C.
Trešais prejudiciālais jautājums
115.
Ņemot vērā manu atbildi uz pirmo jautājumu, uzskatu, ka Direktīvas 2003/87 un 2008/101 ir jāinterpretē tādējādi, ka ikgadējās bezmaksas aviācijas nozares kvotas atbilstoši Direktīvas 2003/87 3.e panta 5. punktam nevar piešķirt Air Berlin, jo tā ir pārtraukusi aviācijas darbību. Turklāt, ņemot vērā, ka Air Berlin bija galīgi pārtraukusi savas aviācijas darbības 2018.–2020. gada laikposmā, šajā sakarā pietiek norādīt, ka Tirdzniecības iestāde, lai pilnībā īstenotu Direktīvas 2003/87 noteikumus, un it īpaši tās 3.e panta 5. punktu, saskaņā ar savas valsts tiesībām var atsaukt vai grozīt sākotnējo lēmumu par kvotu sadali attiecībā uz šo laikposmu.
D.
Ceturtais prejudiciālais jautājums
116.
Iesniedzējtiesa ir norādījusi, ka tās ceturtā jautājuma mērķis ir noskaidrot, kad attiecībā uz gaisakuģu operatoriem beidzas 3. tirdzniecības laikposms. Citiem vārdiem, jautājums ir par to, vai šim laikposmam ir jābeidzas 2020. gada 31. decembrī vai arī 2023. gada 31. decembrī. Šajā ziņā jautājums konkrēti attiecas uz Direktīvas 2003/87 3.c panta 3.a punktu, 28.a panta 1. un 2. punktu un 28.b panta 2. punktu.
117.
Jau no paša jautājuma ir skaidrs, ka iesniedzējtiesa uz to lūdz atbildēt tikai tad, ja uz pirmo prejudiciālo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde un atbilde uz trešo prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša. Ņemot vērā manas atbildes uz pirmo un trešo prejudiciālo jautājumu, uzskatu, ka uz ceturto prejudiciālo jautājumu nav vajadzības atbildēt. Ņemot vērā, ka Air Berlin savu darbību pārtrauca 2017. gadā, šajā tiesvedībā nav nozīmes, vai 3. tirdzniecības laikposms beidzas 2020. gada 31. decembrī vai arī tas pagarinās līdz 2023. gada 31. decembrim. Manuprāt, sākot no 2018. gada Air Berlin nevar piešķirt nekādas bezmaksas sadalītās emisiju kvotas atbilstoši Direktīvas 2003/87 3.e panta 5. punktam (
62
).
118.
Katrā ziņā, lai gan nevienā Direktīvas 2003/87 normā nav tieši norādīts, ka tirdzniecības laikposms, kas sākas 2013. gada 1. janvārī, beidzas 2020. gada 31. decembrī (
63
), uzskatu, ka tomēr no Direktīvas 2003/87 13. panta, kas ir atrodams tās IV nodaļā un tātad ir piemērojams arī aviācijas un stacionārajām iekārtām, izriet, ka jauns tirdzniecības laikposms sākas 2021. gada 1. janvārī uz desmit gadiem ar atšķirīgiem noteikumiem attiecībā uz to kvotu derīguma termiņu, kuras izsniegtas laikposmos no 2013. gada 1. janvāra līdz 2020. gada 31. decembrim un no 2021. gada 1. janvāra līdz 2030. gada 31. decembrim (
64
).
119.
Tomēr vairākās Direktīvas 2003/87 normās ir atsauce uz 2023. gada 1. janvāri saistībā ar emisijas kvotām aviācijas darbībai. Manuprāt, ar šīm tiesību normām tirdzniecības laikposms netiek pagarināts no 2013. gada 1. janvāra, pārsniedzot 2020. gada 31. decembri, līdz 2023. gada 31. decembrim vai pēc tam. Tādējādi tie negroza Direktīvas 2003/87 13. panta noteikumus.
120.
Šajā ziņā Direktīvas 2003/87 3.c panta 3.a punktā ir vienīgi paredzēts, ka pēc 2023. gada 31. decembra atsevišķas emisiju kvotas tiks pārskatītas atbilstoši šīs direktīvas 28.b pantam. Turklāt Direktīvas 2003/87 28.a panta 1., 2. un 4. punktā tiek atspoguļots Direktīvas 2003/87 un ES ETS saistību piemērošanas jomas samazinājums attiecībā uz aviācijas nozari līdz 2023. gadam – apvienojumā ar attiecīgu bezmaksas kvotu un izsolē pārdodamo kvotu skaita samazinājumu –, lai ņemtu vērā starptautisko notikumu attīstību šajā jomā (
65
). Lai gan šo tiesību normu rezultātā zināmā mērā pārklājas kvotu sadales laikposms aviācijā no 2013. gada 1. janvāra līdz 2023. gada 31. decembrim, tomēr ar tām netiek mainīti šīs direktīvas 13. panta noteikumi un apstāklis, ka jaunais tirdzniecības laikposms sākas 2021. gada 1. janvārī un ilgst desmit gadus.
E.
Piektais prejudiciālais jautājums
121.
Piektajā prejudiciālajā jautājumā, kuram ir nozīme tostarp tikai tad, ja atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir apstiprinoša un atbilde uz trešo prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai prasījumus par bezmaksas papildu kvotām gaisakuģu operatoriem attiecībā uz 3. tirdzniecības laikposmu (2013. gada 1. janvāris – 2020. gada 31. decembris) pēc 3. tirdzniecības laikposma beigām var apmierināt kopā ar 4. tirdzniecības laikposma kvotām, ja šādu kvotu piešķiršanas tiesību esamību tiesa atzīst tikai pēc 3. tirdzniecības laikposma beigām, vai arī vēl neapmierināti piešķiršanas prasījumi zaudē spēku 3. tirdzniecības laikposma beigās.
122.
Ņemot vērā manu atbildi uz pirmo un trešo prejudiciālo jautājumu, stingri skatot, uz piekto prejudiciālo jautājumu nav vajadzības atbildēt. Tomēr pilnības labad ierosinu uz piekto prejudiciālo jautājumu īsi atbildēt.
123.
Iesniedzējtiesa ir norādījusi, ka saskaņā ar Vācijas tiesu judikatūru, beidzoties 1. un 2. tirdzniecības laikposmam, prasījumus par kvotām, kas ilgst līdz 30. aprīlim tajā gadā, kas seko pēc tirdzniecības laikposma beigām, vairs nevarēja apmierināt un, tā kā valsts tiesībās nav skaidri noteikts pārejas režīms, tie zaudēja spēku. Turklāt valsts tiesībās nav paredzēti pārejas noteikumi 3. tirdzniecības periodā par kvotu prasījumiem, kuri to pārsniedz, ko izskata tiesas. Iemesls, kas tiek norādīts šāda valsts pārejas režīma neesamībai, ir tāds, ka kvotu bezmaksas sadales noteikumi attiecībā uz tirdzniecības laikposmu no 2021. gada 1. janvāra līdz 2030. gada 31. decembrim ir galīgi noteikti Komisijas Deleģētajā regulā (ES) 2019/331 (
66
) un prasījumus par kvotām ir atļauts līdzsvarot starp laikposmiem tikai tad, ja tas ir paredzēts Deleģētajā regulā 2019/331 attiecībā uz 4. tirdzniecības laikposmu (
67
).
124.
Direktīvas 2003/87, kas grozīta ar Direktīvu 2018/410, 13. panta pirmajā teikumā ir noteikts, ka “kvotas, kas izdotas, sākot ar 2013. gada 1. janvāri, ir beztermiņa”. Iesniedzējtiesa konkrēti jautā, vai šādā gadījumā prasījumu par jaunu bezmaksas emisijas kvotu sadali attiecībā uz 3. tirdzniecības periodu var apmierināt, piešķirot kvotas, kas attiecas uz 4. tirdzniecības periodu. Saskaņā ar Direktīvas 2003/87 (kas grozīta ar Direktīvu 2018/410) 13. panta otro teikumu kvotas, kas izdotas, sākot ar 2021. gadu, ir derīgas, tikai sākoties desmit gadu laikposmam, kurā tās ir izdotas (proti, no 2021. gada 1. janvāra). Līdz ar to prasītājs, kuram ir piešķirtas tiesības uz bezmaksas kvotu sadali, savus pienākumus saskaņā ar Direktīvas 2003/87 12. panta 2.a punktu nevarētu izpildīt ar kvotām, kas attiecas uz 4. tirdzniecības laikposmu.
125.
Lai iesniedzējtiesai sniegtu lietderīgu atbildi, šādi uzdoto jautājumu zināmā mērā varētu pārformulēt. Jautājumā, uz kuru jāsniedz atbilde, līdz ar to nebūtu jāaprobežojas ar to, vai šādus prasījumus var apmierināt ar 4. tirdzniecības laikposma kvotām. Tātad iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai un – attiecīgā gadījumā – kādā veidā iespējamo prasījumu par bezmaksas emisijas kvotu sadali var apmierināt pēc 3. tirdzniecības laikposma beigām, ja nav īpašas tiesību normas šī jautājuma risināšanai.
126.
No manas atbildes uz ceturto prejudiciālo jautājumu skaidri izriet, ka 3. tirdzniecības laikposms beidzas 2020. gada 31. decembrī. Taču aviācijas bezmaksas kvotu sadales laikposms attiecībā uz tirdzniecības laikposmu no 2013. gada 1. janvāra līdz 2020. gada 31. decembrim ilgst līdz 2023. gada 31. decembrim. Tātad abi konkrētie laikposmi precīzi nepārklājas. Šajā ziņā man šķiet, ka jautājumam ir nozīme tikai attiecībā uz laikposmu pēc 2023. gada 31. decembra.
127.
Manuprāt, tā kā Direktīvas 2003/87 13. pantā ir noteikts, ka attiecībā uz tirdzniecības laikposmu piešķirtās kvotas ir beztermiņa, uzskatu, ka tad, ja gaisakuģu operatoram ir tiesības uz šādu piešķiršanu, šīs tiesības turpinās un tās nevar izbeigties, neraugoties uz to, ka ir sācies jauns tirdzniecības laikposms un tiesības nevar realizēt ar kvotām, kas attiecībā uz to ir piešķirtas. Tomēr pastāv reāli praktiski jautājumi par to, kā tiesības attiecībā uz 3. tirdzniecības laikposmu, kas turpinās, faktiski var realizēt pēc tā beigām.
128.
Jautājumam par to, kā apmierināt iespējamo prasījumu uz bezmaksas emisijas kvotām attiecībā uz 3. tirdzniecības periodu, ir divi aspekti. Pirmkārt, procesuālais pamats šādām kvotu sadales izmaiņām un, otrkārt, jautājums par šo kvotu “izcelsmi”.
129.
Runājot par pirmo no šiem aspektiem, jebkura korekcija ir izmaiņas valsts kvotu iedales tabulā, kas noteikta Regulas Nr. 389/2013 54. pantā (
68
), kuru saskaņā ar Deleģētās regulas 2019/1122 88. pantu līdz 2026. gada 1. janvārim turpina piemērot visām darbībām, kas nepieciešamas saistībā ar 2013.–2020. gada tirdzniecības laikposmu. Ja tiesa nospriež, ka operatoram vēl ir tiesības uz bezmaksas emisijas kvotu piešķiršanu, attiecīgā dalībvalsts par to informē Komisiju (Regulas Nr. 389/2013 55. panta 2. punkta c) apakšpunkts) un Komisija uzdod centrālajam administratoram veikt atbilstošus grozījumus valsts emisijas kvotu iedales tabulā. Centrālais administrators pēc tam nodrošina, ka Savienības reģistrs attiecīgās kvotas pārskaita no Savienības aviācijas kvotu sadales konta saskaņā ar koriģēto valsts kvotu iedales tabulu operatoram, kas ir konta turētājs saskaņā ar Regulas Nr. 389/2013 56. panta 2. punktu.
130.
Attiecībā uz otro aspektu, proti, šo kvotu izcelsmi, Vācijas valdība 2021. gada 10. jūnija tiesas sēdē norādīja, ka aviācijas nozares kvotu sadales lēmuma atsaukšana gaisakuģu operatoru maksātnespējas gadījumā neapdraudētu ES ETS aviācijas jomā, jo tā nekādi neietekmē ne pieejamo kvotu skaitu, ne arī to cenas. Tā tas ir tādēļ, ka gaisakuģu operatori “vispārējās kvotas” (
69
) var nodot. Šajā ziņā Vācijas valdība norādīja, ka 30 % no gaisakuģu operatoru nodotajām kvotām 2013.–2019. gada laikposmā bija “vispārējās kvotas”. Turklāt aviācijas nozares kvotu skaits atbilst tikai 2 % no vispārējām kvotām, un pārpalikuma kvotas tiek nepārtraukti likvidētas Lēmumā 2015/1814 norādītās tirgus stabilitātes rezerves ietvaros.
131.
Ņemot vērā gaisakuģu operatoriem un stacionāro iekārtu operatoriem piešķirto kvotu iespējamo savstarpējo aizstājamību, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, uzskatu, ka tiesības uz bezmaksas emisijas kvotu sadali 3. tirdzniecības laikposmā var realizēt, izmantojot tirgus stabilitātes rezerves. Šajā ziņā uzskatu, ka manu secinājumu lietā ExxonMobil Production Deutschland (C‑126/20, EU:C:2021:457) 94.–97. punkts pēc analoģijas ir piemērojams aviācijas nozarei.
132.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu atbildēt uz iesniedzējtiesas uzdoto piekto jautājumu ar secinājumu, ka prasījumus par bezmaksas papildu kvotām attiecībā uz 3. tirdzniecības laikposmu var apmierināt pēc 3. tirdzniecības laikposma beigām ar 3. tirdzniecības laikposma kvotām, ja kvotu prasījuma esamību tiesa konstatē tikai pēc 3. tirdzniecības laikposma beigām. Kvotas attiecībā uz 3. tirdzniecības laikposmu neizbeidzas ar 3. tirdzniecības laikposma beigām.
VI. Secinājumi
133.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Verwaltungsgericht Berlin (Berlīnes Administratīvā tiesa, Vācija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, 2. panta 1. punktā, 3.a pantā, 3. panta o) punktā, 3.e panta 1. punktā, 3.e panta 5. punktā, 12. panta 2.a punktā, 28.a panta 1. un 2. punktā un I pielikumā netiek pieļauta bezmaksas sadalīto aviācijas nozares kvotu ikgadēja piešķiršana gaisakuģu operatoram, ja šis operators ir pārtraucis savu darbību.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	OV 2003, L 275, 32. lpp. Direktīva 2003/87 pēdējo reizi tika grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/410 (2018. gada 14. marts), ar ko groza Direktīvu 2003/87, lai sekmētu emisiju izmaksefektīvu samazināšanu un investīcijas mazoglekļa risinājumos, un Lēmumu (ES) 2015/1814 (OV 2018, L 76, 3. lpp.). Par Direktīvas 2008/101 spēkā esamību skat. spriedumu, 2011. gada 21. decembris, Air Transport Association of America u.c. (C‑366/10, EU:C:2011:864).
(
3
)	OV 2009, L 8, 3. lpp.
(
4
)	OV 2013, L 122, 1. lpp.
(
5
)	2017. gada 13. jūlija redakcija.
(
6
)	2013. gada 15. jūlija redakcija.
(
7
)	2019. gada 18. janvāra likuma, kas stājās spēkā 2019. gada 25. janvārī, 1. panta 11. punkta redakcija.
(
8
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2014. gada 16. aprīlis), ar ko groza Direktīvu 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā, paredzot, ka līdz 2020. gadam tiks īstenota starptautiska vienošanās par vienota un globāla tirgus mehānisma piemērošanu starptautiskās aviācijas emisijām (OV 2014, L 129, 1. lpp.).
(
9
)	OV 2017, L 350, 7. lpp.
(
10
)	Atsaukšanas juridiskais pamats bija VwVfG 48. panta 2. punkta pirmais teikums, Regula 2017/2392 un Direktīvas 2003/87 28.a panta 2. punkts.
(
11
)	Saskaņā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu 2017. gada novembrī notika tikai 23 lidojumi un Air Berlin darbības licence Savienībā beidzās 2018. gada 1. februārī. Atsaukšanas juridiskais pamats bija VwVfG 48. panta 2. punkta pirmais teikums, lasot to kopā ar konkrētām TEHG normām.
(
12
)	OV 2009, L 140, 63. lpp.
(
13
)	Jēdziens “atsaukšana”, šķiet, izriet no Vācijas tiesībām (skat. TEHG 9. panta 6. punktu). Skat. arī VwVfG 48. un 49. pantu. Šis jēdziens netiek minēts Direktīvā 2003/87 saistībā ar aviāciju.
(
14
)	Ja to nedara, tiek piemērotas sankcijas saskaņā ar Direktīvas 2003/87 16. pantu.
(
15
)	Kompetentajai iestādei administrējošajā dalībvalstī, proti, dalībvalstī, kas atbild par ES ETS administrēšanu attiecībā uz gaisakuģa operatoru saskaņā ar Direktīvas 2003/87 18.a pantu.
(
16
)	Atbilstoši Direktīvas 2003/87 3.c panta 2. punktam maksimālais apmērs vai ierobežojums aviācijas nozares kvotām gadā laikposmam no 2013. gada 1. janvāra tika noteikts 95 % apmērā no aviācijas vēsturiskajām emisijām. Atbilstoši Direktīvas 2003/87 3. panta s) punktam “aviācijas vēsturiskās emisijas” ir “2004., 2005. un 2006. kalendārā gada vidējais emisiju apjoms, kuras gaisakuģi ir radījuši, veicot I pielikumā uzskaitītās aviācijas darbības”. Saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.e panta 1. punktu gaisakuģa operatori varēja pieteikties administrējošās dalībvalsts kompetentajai iestādei uz bezmaksas kvotām, ko pēc tam iesniedza Komisijai atbilstoši šīs direktīvas 3.e panta 2. punktam, kura aprēķināja līmeņatzīmi saskaņā ar 3.e panta 3. punkta e) apakšpunktu, lai noteiktu bezmaksas kvotu skaitu, kas sadalāmas tiem, kuri uz tām bija pieteikušies. Atbilstoši Direktīvas 2003/87 3.e panta 3. punkta a) apakšpunktam Komisijai bija pienākums 15 mēnešus iepriekš aprēķināt un pieņemt lēmumu par kopējo sadalāmo kvotu daudzumu attiecībā uz 2013.–2020. gadu.
(
17
)	Izmantojot tostarp Komisijas noteikto līmeņatzīmi.
(
18
)	Mans izcēlums.
(
19
)	Jākonstatē, ka tas sekoja pēc aviācijas iekļaušanas Direktīvā 2003/87.
(
20
)	Skat. arī Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2019/331 (2018. gada 19. decembris), ar ko nosaka Savienības mēroga pārejas noteikumus saskaņotai bezmaksas emisijas kvotu iedalei saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 10.a pantu (OV 2019, L 59, 8. lpp.), 26. pantu.
(
21
)	Šo procentuālo apjomu var pārskatīt Direktīvas 2003/87 vispārējā pārskata ietvaros. Skat. Direktīvas 2003/87 3.c panta 3. punktu un 30. panta 4. punktu.
(
22
)	Spriedums, 2018. gada 22. februāris, INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2018:100, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
23
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 1994. gada 24. marts, Bostock (C‑2/92, EU:C:1994:116, 19. punkts).
(
24
)	Skat., piemēram, Regulas Nr. 389/2013 40. pantu.
(
25
)	Spriedums, 2005. gada 7. jūnijs, VEMW u.c. (C‑17/03, EU:C:2005:362, 80. punkts un tajā minētā judikatūra). Skat. arī spriedumu, 2019. gada 3. decembris, Čehijas Republika/Parlaments un Padome (C‑482/17, EU:C:2019:1035, 148. punkts).
(
26
)	Vienlīdzības likuma priekšā princips ir vispārējs Savienības tiesību princips, kas prasa, lai līdzīgas situācijas netiktu izvērtētas atšķirīgi un dažādas situācijas netiktu izvērtētas vienādi, ja vien tādai pieejai nav objektīva attaisnojuma. Skat. spriedumu, 2013. gada 17. oktobris, Schaible (C‑101/12, EU:C:2013:661, 76. punkts).
(
27
)	Skat. arī spriedumu, 2019. gada 3. decembris, Čehijas Republika/Parlaments un Padome (C‑482/17, EU:C:2019:1035, 153. punkts).
(
28
)	Skat. šo secinājumu 79. punktu. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pienācīgas Savienības tiesību normas interpretācijas nolūkā ir jāņem vērā ne tikai tās saturs, bet arī konteksts, kādā tā iekļaujas, kā arī mērķi, kādi ir tiesību aktam, kurā tā ietilpst. Savienības tiesību normas rašanās arī var sniegt informāciju saistībā ar tās interpretāciju. Spriedums, 2020. gada 25. jūnijs, A u.c. (Vējturbīnas Ālterā un Nēvelē) (C‑24/19, EU:C:2020:503, 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
29
)	Spriedums, 2019. gada 19. decembris, Puppinck u.c./Komisija (C‑418/18 P, EU:C:2019:1113, 75. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
30
)	Spriedums, 2014. gada 19. jūnijs, Karen Millen Fashions (C‑345/13, EU:C:2014:2013, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
31
)	Šajā ziņā arī uzskatu, ka lietas dalībnieks nevar atsaukties uz tāda Savienības tiesību akta kā direktīva rašanās vēsturi, lai šo aktu interpretētu pretēji tā formulējumam (contra legem) vai, ja šīs direktīvas tekstā nav skaidra formulējuma, – pretēji konkrētās direktīvas skaidri izteiktiem mērķiem.
(
32
)	Jānorāda, ka, lai gan Air Berlin savu darbību pārtrauca 2017. gada 28. oktobrī, pamatlieta, šķiet, attiecas tikai uz 2018.–2020. gada laikposmu; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
(
33
)	Mans izcēlums.
(
34
)	Redakcijā atbilstoši ar Regulu 2017/2392 izdarītajiem grozījumiem.
(
35
)	Līdzīga atkāpe Direktīvā 2003/87 pirmo reizi tika ieviesta ar Regulu Nr. 421/2014. No Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, šķiet, izriet, ka Tirdzniecības iestāde ar 2015. gada 15. janvāra lēmumu Air Berlin bez maksa iedalītās kvotas atsauca pēc tam, kad bija pieņemta Regula Nr. 421/2014. Šis atsaukšanas lēmums ir kļuvis galīgs. Skat. lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 4. lpp. Šī daļējā atsaukšana un Tirdzniecības iestādes 2015. gada 15. janvāra lēmums arī tika minēti Tirdzniecības iestādes 2018. gada 28. februāra lēmuma 1. punktā.
(
36
)	Direktīvas 2003/87 mērķis ir izveidot emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu, lai samazinātu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas atmosfērā līdz tādam līmenim, kas nepieļautu bīstamu antropogēnu ietekmi uz klimatu, un tās galamērķis ir vides aizsardzība. Šī sistēma ir balstīta uz ekonomisku loģiku, kas ikvienu tās dalībnieku mudina emitēt tādu siltumnīcas efektu izraisošas gāzes daudzumu, kurš ir mazāks nekā tam sākotnēji piešķirtās kvotas, lai pārpalikumu nodotu citam dalībniekam, kas ir radījis lielāku emisiju daudzumu nekā tam piešķirtās kvotas. Spriedums, 2020. gada 3. decembris, Ingredion Germany (C‑320/19, EU:C:2020:983, 38. un 39. punkts un tajos minētā judikatūra). 2011. gada 21. decembra spriedumā Air Transport Association of America u.c. (C‑366/10, EU:C:2011:864, 138. punkts) Tiesa precizēja, ka Direktīvā 2008/101 paredzēto tiesību normu mērķis ir ar Direktīvu 2003/87 ieviesto kvotu tirdzniecības sistēmu attiecināt uz gaisakuģu operatoriem. Tātad ar šīm normām tiek lūkots īstenot labākas vides aizsardzības mērķi.
(
37
)	Direktīvas 2008/101 14. apsvērumā ir paredzēts, ka “to grozījumu mērķis, ko ar šo direktīvu izdara Direktīvā 2003/87/EK, ir mazināt aviācijas radīto ietekmi uz klimata pārmaiņām, iekļaujot aviācijas radītās emisijas Kopienas sistēmā”.
(
38
)	Tiesa 2016. gada 28. jūlija spriedumā Vattenfall Europe Generation (C‑457/15, EU:C:2016:613, 27. punkts) norādīja, ka Direktīvas 2003/87 vispārējā sistēma balstās uz stingru piešķirto, esošo, pārskaitīto un anulēto kvotu uzskaiti. Ja gaisakuģa operators pārtrauc savu darbību un uz to vairs neattiecas ES ETS saistības, tad bezmaksas kvotu piešķiršanai zūd jēga. Bezmaksas kvotu piešķiršana šādos gadījumos, manuprāt, apdraudētu ne tikai konkrētos Direktīvas 2003/87 noteikumus, bet arī tās vispārējo sistēmu.
(
39
)	Tā kā Air Berlin galīgi pārtrauca savu aviācijas darbību maksātnespējas dēļ un tātad 2018.–2020. gada laikposmā to neatsāka, tad Tirdzniecības iestāde, lai nodrošinātu tiesisko drošību un Direktīvas 2003/87 efektīvu īstenošanu savā valsts tiesību sistēmā, attiecībā uz šo laikposmu var atsaukt vai grozīt sākotnējo sadalīšanas lēmumu. Šāda atsaukšana vai grozīšana tātad ir pieļaujama, bet nav obligāta saskaņā ar Savienības tiesībām, izņemot gadījumus, kad ir jānodrošina tiesiskā drošība un efektīva Direktīvas 2003/87 īstenošana valsts tiesībās. [Savukārt] obligāti ir tas, ka nekādas
bezmaksas sadalītās kvotas nevar piešķirt
Air Berlin attiecībā uz 2018.–2020. gada laikposmu.
(
40
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2016. gada 22. jūnijs, DK Recycling un Roheisen/Komisija (C‑540/14 P, EU:C:2016:469, 51.–54. punkts).
(
41
)	Skat. Direktīvas 2003/87 5. apsvērumu.
(
42
)	Iesākumā minēšu, ka prasītāja norādītais par to, ka ar kvotu atsaukšanu tiek izjaukts līdzsvars starp emisiju samazināšanu un ekonomisko attīstību un nodarbinātību, ir tikai apgalvojums. Lietas materiālos Tiesā nav neviena, pat gadījuma rakstura, pierādījuma par šādu līdzsvara izjaukšanu.
(
43
)	Skat. arī Direktīvas 2003/87 3.c panta 3. punktu, kurā ir noteikts, ka Komisija pārskata kopējo gaisakuģu operatoriem sadalāmo emisiju kvotu daudzumu saskaņā ar 30. panta 4. punktu.
(
44
)	Turklāt, ņemot vērā manu atbildi uz piekto jautājumu, šķiet, ka patiesībā emisijas kvotu trūkuma nav; tas jāpārbauda iesniedzējtiesai.
(
45
)	Komisija ir norādījusi, ka “gaisakuģu operatora darbība vai papildu darbība tiek uzskatīta par aviācijas darbības, ko iepriekš veicis cits gaisakuģu operators, turpināšanu, ja šis cits operators saglabā tiesības uz bezmaksas emisijas kvotu sadali par tām pašām aviācijas darbībām (lidojumi, kas veikti tajos pašos maršrutos, par kuriem ir sākotnēji sadalītas bezmaksas kvotas atbilstoši 3.e pantam). Šādos gadījumos atbilstības kritērijs [saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.f panta 1. punktu] netiek izpildīts”. 2015. gada 19. martaFrequently Asked Questions. Free allocation from the Special Reserve
(Art 3f ETS Directive) [Biežāk uzdotie jautājumi. Bezmaksas sadalīšana no īpašās rezerves (ETS direktīvas 3.f pants)]. Pieejams: https://ec.europa.eu/clima/sites/default/files/transport/aviation/docs/faq_special_reserve_en.pdf.
(
46
)	Samazināts saskaņā ar Direktīvas 2003/87 28.a panta 2. punktu.
(
47
)	Samazināts saskaņā ar Direktīvas 2003/87 28.a panta 3. punktu. Šis samazinājums ir proporcionāls izsniegto emisijas kvotu kopējā skaita samazinājumam.
(
48
)	Samazināts saskaņā ar šīs direktīvas 28.a panta 2. punktu.
(
49
)	Skat. Direktīvas 2003/87 3.f panta 2. punktu.
(
50
)	Skat. definīciju Padomes Regulas (EEK) Nr. 95/93 (1993. gada 18. janvāris) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz laika nišu piešķiršanu Kopienas lidostās (OV 1993, L 14 1. lpp.) (ar grozījumiem) 2. panta a) punktā.
(
51
)	Tādējādi šķiet, ka Air Berlin ir nevis pārdota darbības turpināšanai, bet gan ir likvidācijas procesā un tās aktīvi ir izpārdoti; tas jāpārbauda iesniedzējtiesai.
(
52
)	Vācijas valdība uzskata, ka, tā kā Direktīvā 2003/87 šis jautājums netiek risināts, tas var būt noteikts valsts tiesībās. Atbildē uz Tiesas uzdoto rakstveida jautājumu Vācijas valdība atzīst, ka tiesības uz [emisijas kvotu] sadali attiecībā uz 2018.–2020. gada laikposmu varētu nodot atbilstoši valsts sabiedrību tiesībām un līgumtiesībām, ja cits operators(‑i) turpina Air Berlin darbību, uz ko attiecās ES ETS. Norādīšu, ka no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem vispār nav skaidrs, kādā mērā trīs konkrētie gaisakuģu operatori turpina veikt Air Berlin iepriekšējās darbības. Katrs mēģinājums aplūkot šo jautājumu tātad būtu ļoti spekulatīvs.
(
53
)	Neesmu arī drošs par to, vai prasība par šādu īpašumtiesību pāreju būtu pat izskatāma iesniedzējtiesā.
(
54
)	Skat. Direktīvas 2003/87 19. panta 3. punktu, kurā Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, lai šo direktīvu papildinātu attiecībā uz Savienības reģistru tirdzniecības periodam, kas sākas 2013. gada 1. janvārī, un turpmākajiem periodiem. Skat. arī Direktīvas 2003/87 23. pantu, kurā ir noteikta kārtība, kādā Komisija var īstenot savas deleģētās pilnvaras. 2016. gada 22. jūnija sprieduma DK Recycling un Roheisen/Komisija (C‑540/14 P, EU:C:2016:469) 47. punktā Tiesa precizēja, ka Komisijas noteiktie īstenošanas pasākumi nevar nedz grozīt pamata tiesiskā regulējuma būtiskos elementus, nedz papildināt to ar jauniem būtiskiem elementiem.
(
55
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2018. gada 17. maijs, Evonik Degussa (C‑229/17, EU:C:2018:323, 29. punkts un tajā minētā judikatūra). Skat. arī spriedumu, 2014. gada 26. septembris, Romonta/Komisija (T‑614/13, EU:T:2014:835, 97. un 98. punkts).
(
56
)	Ar dažiem izņēmumiem nekādus procesus nedrīkst sākt izslēgtos kontos. Skat. Regulas Nr. 389/2013 10. panta 6. punktu. Turklāt no Regulas Nr. 389/2013 56. panta 2. un 3. punkta izriet, ka Savienības reģistrs nevar pārnest aviācijas nozares emisijas kvotas uz gaisakuģa operatora kontu, kura statuss ir “izslēgts”.
(
57
)	Vai apvienojas ar citu gaisakuģu ekspluatantu [operatoru]. Saskaņā ar Regulas Nr. 389/2013 55. panta 1. punkta a) apakšpunktu valsts administrators veic izmaiņas valsts aviācijas nozares kvotu sadales tabulā, kura ievadīta EUTL, kas izveidots ar Direktīvas 2003/87 20. pantu, lai reģistrētu emisijas kvotu piešķiršanu, nodošanu un anulēšanu, kad gaisakuģu ekspluatants [operators] ir pārtraucis savas darbības, uz kurām attiecas Direktīvas 2003/87 I pielikums.
(
58
)	Skat. Regulas Nr. 389/2013 10. panta 3. punktu. Saskaņā ar Regulas Nr. 389/2013 32. panta 1. punktu, ja slēdzamajā kontā ir pozitīva bilance, konta turētājs var norādīt citu šā paša administratora administrētu kontu, kurā pārskaitīt šādas emisiju kvotas. Komisija uzskata, ka, tā kā nav iespējams no jauna atvērt slēgtu kontu, tā būtu ekspropriācija, ja konts ar pozitīvu bilanci tiktu slēgts. Gaisakuģa operatora konta, kas tūlīt tiks slēgts, jo netiek veikta pastāvīga ES ETS aviācijas darbība, turētājs atlikumu var pārskaitīt uz citu kontu un atbilstoši savām vēlmēm izmantot emisijas kvotas, piemēram, tās pārdot tirgū. Regulā Nr. 389/2013 nav ietverts nekāds ierobežojums attiecībā uz to kontu skaitu vai kontu turētājiem, kuros emisijas kvotas var pārskaitīt, ja vien konti ir reģistrēti Savienības reģistrā. Komisija uzskata – ja gaisakuģu operatora, kas pārtraucis savu darbību, kontā ir emisijas kvotas, tad saskaņā ar Regulas Nr. 389/2013 10. panta 5. punktu konts nav slēgts, bet gan “izslēgts”.
(
59
)	Ja vien tā rīcībā nav konta ar pozitīvu bilanci.
(
60
)	Skat. Regulas Nr. 389/2013 10. panta 1. punktu.
(
61
)	Šajā ziņā skat. Regulas Nr. 389/2013 56. pantu. Skat. arī šīs regulas 10. panta 3. punktu.
(
62
)	Vācijas valdība atbildē uz Tiesas uzdotu rakstveida jautājumu norādīja, ka Air Berlin nav minēta Direktīvas 2003/87 28.a panta 2. punktā norādītajā publikācijā. Prasītāja atbilde ir līdzīga, tomēr tam ir zināšanas šajā jautājumā par Air Berlin tikai attiecībā uz 2018. gadu. Katrā ziņā prasītājs, Vācijas valdība un Komisija uzskata, ka ar šādu publikāciju vien nevar noteikt, vai gaisakuģu operatoram ir tiesības uz emisijas kvotu. Varu tikai piekrist.
(
63
)	Tomēr skat. Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2019/1122 (2019. gada 12. marts), ar ko attiecībā uz Savienības reģistra darbību papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK (OV 2019, L 177, 3. lpp.), 33. panta 2. punktu, kurā ir konkrēta atsauce uz tirdzniecības laikposmu, kas sākas 2021. gada 1. janvārī.
(
64
)	Turklāt saskaņā ar Direktīvas 2003/87 9. pantu un šīs direktīvas 28.a panta 2. punkta trešo daļu no 2021. gada 1. janvāra gaisakuģu operatoriem sadalīto emisijas kvotu skaitam tiek piemērots lineārs koeficients 2,2 %, ko tomēr varēs pārskatīt atbilstoši šīs direktīvas 28.b pantam.
(
65
)	Direktīvas 2003/87 3.c panta 3.a punkts, 28.a panta 1., 2. un 4. punkts un 28.b pants Direktīvā 2003/87 tika ietverts ar Regulu 2017/2392. Kā skaidri redzams no šīs regulas 8. apsvēruma, šīs normas tika ieviestas, “lai rosinātu virzību [Starptautiskajā Civilās aviācijas organizācijā (turpmāk tekstā – “ICAO”)] un sekmētu ICAO sistēmas ieviešanu praksē, pašreizējā atkāpe no ES ETS saistībām attiecībā uz lidojumiem uz trešām valstīm un no tām būtu jāpagarina līdz 2023. gada 31. decembrim, ievērojot pārskatīšanu, lai varētu apkopot nepieciešamo pieredzi, kas gūta ICAO sistēmas īstenošanā. Atkāpes pagarināšanas rezultātā – izsolāmo un bez maksas izdodamo, tostarp no īpašās rezerves, kvotu apjoms būtu jāsaglabā proporcionāli samazinātajam nododamo kvotu daudzumam. Sākot ar 2021. gada 1. janvāri, to kvotu daudzums, ko piešķir gaisakuģu operatoriem, ik gadus būtu jāsamazina atbilstoši lineārajam samazinājuma koeficientam, kas piemērojams visām pārējām nozarēm ES ETS, ievērojot pārskatīšanu saistībā ar ICAO sistēmas īstenošanu”.
(
66
)	Komisijas Deleģētā regula (2018. gada 19. decembris), ar ko nosaka Savienības mēroga pārejas noteikumus saskaņotai bezmaksas emisijas kvotu iedalei saskaņā ar Direktīvas 2003/87 10.a pantu (OV 2019, L 59, 8. lpp.).
(
67
)	Iesniedzējtiesa ir norādījusi, ka saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmuma (ES) 2015/1814 (2015. gada 6. oktobris) par Savienības siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas tirgus stabilitātes rezerves izveidi un darbību un ar ko groza Direktīvu 2003/87 (OV 2015, L 264, 1. lpp.) 7. apsvērumu kvotas, kas nav piešķirtas iekārtām, ievērojot Direktīvas 2003/87 10.a panta 7. punktu, un kvotas, kas nav piešķirtas iekārtām, jo tiek piemērots minētās direktīvas 10.a panta 19. un 20. punkts (“nepiešķirtās kvotas”), būtu jāieskaita rezervē 2020. gadā. Iesniedzējtiesa uzskata, ka šis 7. apsvērums apstiprina viedokli par to, ka pāreja no 3. uz 4. tirdzniecības laikposmu nenozīmē, ka beidzas prasījumi par papildu kvotu sadali, kas līdz tam nav izpildīti. Tomēr nav nevienas skaidras normas, kurā būtu noteikts, kas notiek ar prasījumiem par papildu kvotu, kuri nav apmierināti līdz 3. apmaiņas perioda beigām.
(
68
)	Skat. arī Regulas Nr. 389/2013 55. pantu.
(
69
)	Šķiet, ka tas attiecas uz visām kvotām, kas sadalītas un piešķirtas citādi, nevis saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3.c panta 2. punktu, piemēram, kvotas, kas sadalītas un piešķirtas stacionārām iekārtām saskaņā ar Direktīvas 2003/87 III nodaļu. Skat. Regulas Nr. 389/2013 3. panta 7. un 8. punktu.