Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA ANDREAS BJONDI [ANDREA BIONDI]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 15. janvārī (1)
Apvienotās lietas C‑52/25 un C‑53/25 [Binanrier] (i)
RZ,
GT (C‑52/25)
AX,
UI (C‑53/25)
pret
Région wallonne
(Cour d’appel de Mons (Monsas apelācijas tiesa, Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts atbalsts – Regula (ES) Nr. 702/2014 – Konkrēta atbalsta lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarei kategorijas atbrīvojums – Atbalsts, kas paredzēts, lai kompensētu kaitējumu, kuru radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi
nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi – Atbalsta apmēra samazināšana apdrošināšanas līguma nenoslēgšanas gadījumā – Neiespējamība atbalsta saņēmējam noslēgt prasīto apdrošināšanas līgumu
I.      Ievads
1.        Ar lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas iesniegti šajās divās apvienotajās lietās, Cour d’appel de Mons (Monsas apelācijas tiesa, Beļģija, iesniedzējtiesa) uzdod Tiesai trīs jautājumus par Regulas Nr. 702/2014 (2) 25. panta interpretāciju, proti, par tiesību normu, kas attiecas uz atbalstu, kura mērķis ir mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU), kas nodarbojas ar primāro lauksaimniecisko ražošanu, kompensēt kaitējumu, kuru radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi. Atbalsts, kas atbilst visiem minētajā pantā un šīs regulas I nodaļā minētajiem nosacījumiem, ir atbrīvots no LESD 108. panta 3. punktā paredzētā paziņošanas Komisijai pienākuma.
2.        Konkrētāk, trīs iesniedzējtiesas uzdotie jautājumi skar minētā panta 9. punktu, kurā paredzēts, ka kompensāciju, kas veido šādu atbalstu, “samazina par 50 %, izņemot gadījumus, kad to piešķir saņēmējiem, kuri ir noslēguši apdrošināšanas līgumu, kas sedz vismaz 50 % no to vidējās gada produkcijas vai ar produkciju saistītajiem ienākumiem un statistiski visbiežākos ar klimatu saistītos apdrošinātos riskus attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā” (3).
3.        Prejudiciālie jautājumi ir uzdoti saistībā ar strīdiem, kas skar
vairāku
tādu uzņēmēju (RZ, GT AX un UI; turpmāk tekstā – “prasītāji”)
iesniegtos kompensācijas pieteikumus, kuri cieta kaitējumu sausuma dēļ, kas Beļģijā ilga no 2016. gada augusta līdz 2017. gada jūnijam. Šādu sausumu Beļģijas iestādes atzina par dabas katastrofu lauksaimniecībā, kas dod tiesības uz kompensāciju. Lai aprēķinātu
kompensāciju, Beļģijas administrācija piemēroja valsts tiesību normu (4), ar kuru īsteno Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punktu un saskaņā ar kuru kompensācijas apmēru samazina par 50 %, “ja cietušais nav apdrošinājis vismaz 50 % savas produkcijas pret klimata riskiem”.
4.        Šajā lietā, tā kā prasītājiem nebija nekāda apdrošinājuma pret klimata riskiem, kompetentās Beļģijas iestādes samazināja viņu kompensāciju par 50 %, piemērojot minēto valsts tiesību normu.
5.        Prasītāji cēla prasību Beļģijas tiesās, apgalvojot, ka viņi nebija spējuši noslēgt apdrošināšanas līgumu, jo brīdī, kad radās kaitējums, Beļģijā attiecīgās saimniecības nebija iespējams apdrošināt pret noteiktiem klimata riskiem, kā piemēram, sausumu.
6.        Pēc vairākiem procesuālajiem posmiem Cour d’appel de Mons (Monsas apelācijas tiesa) tika uzdots izskatīt pamatlietas strīdus. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet: pirmkārt, ka sausuma risks nav daļa no biežākajiem klimata riskiem Beļģijā, jo visbiežākais klimata risks minētajā dalībvalstī ir krusa; otrkārt, ka faktu norises laikā Beļģijā nepastāvēja apdrošināšana pret sausumu, bet gan tikai pret krusu; un, treškārt, ka prasītāji ir apgalvojuši, ka viņu saimniecības veido ilggadīgie vai pagaidu zālāji, kā arī lopbarībai paredzētas zālainas platības, un ka šādā statusā šie zālāji un platības nav apdrošināmi pret krusas risku.
7.        Šādos apstākļos iesniedzējtiesa nolēma apturēt tiesvedības un uzdot trīs prejudiciālus jautājumus par Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkta interpretāciju.
8.        Pēc Tiesas lūguma secinājumi būs tikai par trešo prejudiciālo jautājumu, ar kuru iesniedzējtiesa vaicā:
“Vai [Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkts] ļauj attiecīgajai dalībvalstij nesamazināt atbalstu, kas paredzēts, lai lauksaimniekiem kompensētu kaitējumu, kuru radījuši par dabas katastrofu uzskatāmi klimatiskie apstākļi, ja atbalsta saņēmējs pierāda, ka viņa saimniecības ražošanas veids (šajā gadījumā – ilggadīgie un pagaidu zālāji, kā arī lopbarībai paredzētas zālainas platības, nevis kultūraugi) attiecīgajā dalībvalstī (šajā gadījumā – Beļģijā) nav apdrošināms pret statistiski visbiežākajiem klimata riskiem vismaz 50 % apmērā no viņa saimniecības vidējās gada produkcijas vai ar produkciju saistītajiem ienākumiem?”
II.    Vērtējums
9.        Ar trešo prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkts jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij var atļaut nesamazināt par 50 % atbalstu, kas paredzēts, lai kompensētu kaitējumu, kuru radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, ja atbalsta saņēmējs pierāda, ka viņa saimniecības ražošanas veidu nevarēja apdrošināt pret statistiski visbiežākajiem klimata riskiem, jo attiecīgajā dalībvalstī tas nav apdrošināms.
10.      Lai atbildētu uz iesniedzējtiesas uzdoto trešo prejudiciālo jautājumu, vispirms jāinterpretē Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkts.
11.      Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normas, jāņem vērā ne tikai to formulējums, bet arī konteksts un tā tiesiskā regulējuma mērķi, kurā šīs tiesību normas ir ietvertas (5).
12.      Par Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkta formulējumu, kas atgādināts šo secinājumu 2. punktā, vispirms jānorāda, ka atbilstoši šai tiesību normai konkrēto atbalstu samazina par 50 %, ja vien saņēmējs nav noslēdzis apdrošināšanas līgumu, kam jāatbilst divām prasībām.
13.      Pirmkārt, šim apdrošināšanas līgumam jāsedz vismaz 50 % no attiecīgās saimniecības vidējās gada produkcijas vai ar produkciju saistītajiem ienākumiem; otrkārt, šādam līgumam jāsedz statistiski visbiežākie ar klimatu saistītie riski attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā, kam ir paredzēts apdrošināšanas segums [tulkotāja piezīme: regulas latviešu valodas
versijā – “apdrošinātie riski”].
14.      Attiecībā uz otro prasību no konkrētās tiesību normas formulējuma (lielākajā daļā valodu versiju, kā norādīts šo secinājumu 17. punktā) konkrēti izriet, ka apdrošināšanas segumam pret visbiežākajiem klimata riskiem ir jābūt “paredzētam” [tulkotāja piezīme: regulas latviešu valodas
versijā šāda formulējuma nav]. No tā, manuprāt, izriet, gluži pretēji, ka, ja apdrošināšanas segums nav paredzēts šādiem visbiežākajiem klimata riskiem, nosacījumu par apdrošināšanas līguma noslēgšanas nepieciešamību nevar piemērot un attiecīgi nevar piemērot arī atbalsta samazinājumu. Turklāt šāds nosacījums šķiet saprātīga prasība: šķiet neloģiski kā nosacījumu kompensācijas daļas saņemšanai
pieprasīt, lai būtu noslēgts apdrošināšanas līgums, ko nevar noslēgt, jo nav paredzēts apdrošināmā riska segums.
15.      Tāpēc konkrētās tiesību normas gramatiskā analīze šķiet vedinām uz tādu tās interpretāciju, atbilstoši kurai kompensācijas samazinājumu nepiemēro gadījumā, kad ir pierādīts, ka nebija iespējams noslēgt apdrošināšanas līgumu, kas ir nosacījums minētā samazinājuma nepiemērošanai, jo saņēmējam nav paredzēts apdrošināšanas segums statistiski visbiežākajiem ar klimatu saistītajiem riskiem.
16.      Šajā ziņā ir nozīme vēl diviem apsvērumiem.
17.      Pirmkārt, konkrētās tiesību normas dažādās valodu versijas pilnībā nesakrīt. Tomēr itāļu valodas versiju, no kuras es izsecināju minēto interpretāciju, apstiprina arī vairāku citu valodu versiju teksts, to vidū arī angļu valodas versija, kurā ir atsauce uz “risks [..] for which insurance coverage is provided”, vācu valodas versija, kurā ir pieminēti “risiken [..] für die Versicherungsschutz gegeben ist”, un spāņu valodas versija, kuras tekstā ir atsauce uz “riesgos [..] para los que se proporciona cobertura de seguros”. Arī daudzas citas tiesību normas valodu versijas ir ar tādu pašu nozīmi (6). Franču valodas versija šajā ziņā ir mazāk skaidra, taču tās teksts nav nesaderīgs ar konkrētās tiesību normas interpretāciju, kas aplūkota šo secinājumu
15. punktā (7).
18.      Otrkārt, minētā interpretācija ir apstiprināta arī Komisijas paziņojumā par pamatnostādnēm par valsts atbalstu lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē un lauku apvidos (8).
19.      2014. gada pamatnostādņu 363. punktā par atbalstu lauksaimniecības produkcijai vai lauksaimnieciskās ražošanas līdzekļiem nodarītā kaitējuma kompensēšanai un kaitējuma profilaksei ir konkrēti paredzēts, ka “atkāpe no šā nosacījuma ir iespējama vienīgi tad, ja dalībvalsts var pārliecinoši pierādīt, ka, neraugoties uz visām pieliktajām pūlēm, kaitējuma nodarīšanas laikā attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā statistiski visbiežāko ar klimatu saistīto risku apdrošināšana par pieņemamu maksu nebija pieejama” (9).
20.      Tāpēc no konkrētā minēto pamatnostādņu punkta var secināt, ka vienīgā iespējamā atkāpe no nosacījuma par apdrošināšanas līguma noslēgšanu, lai novērstu kompensācijas samazinājumu par 50 %, ir tas, ka dienā, kurā radies kaitējums, konkrētajiem riskiem nebija iespējams apdrošinājuma segums, kaut arī cietušais ir pielicis visas saprātīgi iespējamās pūles, lai mēģinātu noslēgt šādu līgumu.
21.      Lai gan tāds dokuments kā pamatnostādnes ir saistošs tikai Komisijai (10) un tātad nav katrā ziņā saistošs ne Tiesai, ne valstu tiesām aplūkojamās tiesību normas interpretācijai, tas tomēr ir svarīgs interpretācijas avots. Tas tā ir it īpaši tādā gadījumā kā šajā lietā, kurā tiek interpretēta tieši Komisijas pieņemta regula. Minētajos apstākļos tāds dokuments kā pamatnostādnes ir tiesību akta interpretācija, ko sniegusi pati akta pieņēmēja iestāde.
22.      Šo secinājumu 15. punktā norādīto Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkta interpretāciju apstiprina gan kontekstuālā, gan arī teleoloģiskā analīze.
23.      No kontekstuālā aspekta minētā tiesību norma jāiekļauj kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) vispārējā kontekstā, kurā riska pārvaldība ir kļuvusi par būtisku elementu ar mērķi palielināt lauku saimniecību noturību pieaugošo risku priekšā, kas it īpaši saistīti ar aizvien biežākām ar klimata pārmaiņām saistītām katastrofām, vienlaikus veicinot tādas prakses izplatību, kas palielina profilaksi un pielāgošanos riskiem. Šie mērķi tika uzskatīti par būtiskiem gan šajā 2023.–2027. gada plānošanas periodā, kas paredz integrētu riska pārvaldības sistēmu (11), gan iepriekšējā periodā (2014.–2022. gads) (12). Turklāt KLP sistēmā pielāgošanās klimata pārmaiņām un saimniecību noturības palielināšana šādā kontekstā tiek uzskatītas par pamata prioritātēm, kuru gaismā jāskata riska pārvaldība (13).
24.      Regula Nr. 702/2014 un jaunā Regula Nr. 2022/2472 iekļaujas minētajā sistēmā un ir minēto programmas mērķu izpilde. Šo regulu ietvaros Regulas Nr. 702/2014 25. pantā minētais atbalsts, kura mērķis ir kompensēt kaitējumu, ko radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, iekļaujas “atbalsta riska pārvaldībai un krīzes pārvarēšanai” sistēmā kopā ar atbalstu dzīvnieku slimību un augiem kaitīgo organismu profilakses un izskaušanas izmaksu segšanai un atbalstu apdrošināšanas prēmiju maksāšanai (14).
25.      Minētajos apstākļos no teleoloģiskā viedokļa, kā norādījušas attiecīgās personas, kas iesniedza Tiesā apsvērumus (15), Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkta īpašais mērķis ir mudināt lauksaimniekus apdrošināties pret klimata riskiem, kuri ir pamatā lielākajai daļai kompensējama kaitējuma, lai samazinātu finansiālo slogu, kas plašai sabiedrībai tiek uzlikts ar lauksaimniecības atbalstu, ko piešķir kā kompensāciju par kaitējumu, kas saistīts ar nelabvēlīgiem klimatiskajiem faktoriem.
26.      Šāds minētās tiesību normas mērķis izriet no Regulas Nr. 702/2014 54. apsvēruma, no kura var secināt, ka, tā kā “primārā lauksaimnieciskā ražošana ir pakļauta lielākajiem dabīgajiem, klimata [..] riskiem un krīzēm [..], laba risku un krīzes pārvaldība ir viens no galvenajiem instrumentiem, kas ļauj nodrošināt lauksaimniecības nozares ilgtspējību un konkurētspēju”. Tātad šādos apstākļos “valsts atbalsts dabas katastrofai pielīdzināmu nelabvēlīgu klimatisko apstākļu nodarīto zaudējumu atlīdzināšanai [..] būtu jāpiešķir tikai tādiem saņēmējiem, kuri saskaras ar īpašām grūtībām, kaut arī ir veikuši pienācīgus pasākumus, lai samazinātu šādus riskus līdz minimumam”.
27.      Šajā pašā nozīmē minētās Komisijas pamatnostādnes (16) liecina, ka “saņēmēji ir jāmudina noslēgt apdrošināšanas līgumus, kad vien tas iespējams, lai vēl vairāk uzlabotu riska pārvaldību”.
28.      Paturot prātā minētos mērķus, lai samazinājums netiktu piemērots, ir nepieciešams, lai atbalsta saņēmēji būtu pielikuši visas saprātīgi nepieciešamās pūles to risku ierobežošanai, kas saistīti ar nelabvēlīgā klimatiskā faktora radīto kaitējumu. Tomēr, kad tas ir pierādīts, kā izriet no tām pašām Komisijas pamatnostādnēm, uzņēmumam, kas nevar noslēgt apdrošināšanas līgumu par šādu zaudējumu segšanu, būtu piešķirams atbalsts ar maksimālo atbalsta intensitāti (17).
29.      Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkta mērķa analīze apstiprina interpretāciju, atbilstoši kurai kompensācijas samazinājumu nepiemēro, ja ir pierādīts, ka nebija iespējams noslēgt attiecīgo apdrošināšanas līgumu, jo nebija paredzēts apdrošināšanas segums pret statistiski visbiežākajiem klimata riskiem. Tā tomēr pievieno vēl vienu nosacījumu, ka ir jābūt arī pierādītam, ka atbalsta saņēmēji ir pielikuši visas saprātīgi nepieciešamās pūles šāda līguma noslēgšanai, lai ierobežotu riskus, kas saistīti ar nelabvēlīgā klimatiskā faktora radīto kaitējumu.
30.      Šai Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkta interpretācijai nav pretrunā argumenti, ko Komisija izvirzījusi savos apsvērumos.
31.      Pirmkārt, kā izriet no šo secinājumu 12.–21. punkta, šāda interpretācija atbilst tiesību normas formulējumam, un, lai
gan tajā – kā norāda Komisija – nav konkrētas atsauces uz apdrošināšanas neesības iemesliem, tomēr tā konkrēti nosaka, ka apdrošināšanas segumam ir jābūt paredzētam.
32.      Otrkārt, manis ierosinātā Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkta interpretācija nav pretrunā Tiesas pastāvīgajai judikatūrai, atbilstoši kurai grupu atbrīvojuma regulas valsts atbalsta jomā noteikumi un tajā paredzētie nosacījumi ir jāinterpretē šauri (18). Minētā interpretācija nepiešķir tiesību normai un tajā paredzētajiem nosacījumiem plašāku tvērumu nekā tas, ko var secināt no tās formulējuma. Gluži pretēji, ierosinātā interpretācija atbilstoši pašas tiesību normas tekstam nepieļauj iespējamu interpretāciju, kuras rezultātā, kā norādīts šo secinājumu 14. punktā, tiktu nesaprātīgi piemēroti tajā paredzētie nosacījumi.
33.      Treškārt, šāda interpretācija nav pretrunā Komisijas norādītajai vajadzībai nodrošināt konkrētās regulas vienveidīgu interpretāciju dažādās dalībvalstīs. Tā garantē tiesību normas piemērošanu uz objektīvu kritēriju pamata (proti, neiespējamības situācijas pierādījums un apstāklis, ka saņēmējs ir pielicis visas saprātīgi nepieciešamās pūles), kas ir vienādi piemērojami dalībvalstīs, kur turklāt faktiskās situācijas (kā iespēja vai neiespējamība noteiktā gadījumā noslēgt apdrošināšanas līgumu) var variēt.
34.      Ceturtkārt, Komisija savos apsvērumos atgādina par dalībvalsts pienākumu paziņot Komisijai par labvēlīgāku atbalstu lauksaimniekiem, lai ņemtu vērā apstākli, ka viņi nespēj apdrošināties pret statistiski visbiežākajiem klimata riskiem.
35.      Šajā ziņā jānorāda, ka Tiesa ir uzsvērusi, ka Regulas Nr. 702/2014, kas pieņemta, piemērojot LESD 108. panta 4. punktu, 3. pantā noteikts, ka neatkarīgi no vispārējā pienākuma paziņot par katru pasākumu, ar kuru paredzēts ieviest vai grozīt “jaunu atbalstu”, LESD 108. panta 3. punkta izpratnē, kas ir viens no valsts atbalsta kontroles sistēmas pamatelementiem, dalībvalsts var atsaukties uz atbrīvojumu no šī pienākuma saskaņā ar šo regulu, ja tās pieņemts atbalsta pasākums vai tās paredzēts atbalsta projekts atbilst regulā paredzētajiem nosacījumiem (19).
36.      Tāpēc tāda Regulas Nr. 702/2014 25. panta interpretācija, kas dalībvalsts paziņojuma neesības gadījumā liegtu tajā paredzēto atbalstu saņēmējam, kurš atbilst minētajā tiesību normā ietvertajiem nosacījumiem atbalsta saņemšanai, būtu pretrunā pašas regulas sistēmai.
37.      Šajā sakarā tāpat jānorāda, ka minētā panta 9. punktā paredzētais nosacījums par apdrošināšanas līguma noslēgšanu nav nosacījums par atbalsta piešķiršanu, bet attiecas uz piešķirtā atbalsta apmēru.
38.      Šajā pašā perspektīvā tāda minētās tiesību normas interpretācija, saskaņā ar kuru tad, ja nav dalībvalsts paziņojuma, saņēmējs, kurš atbilst visiem tajā prasītajiem nosacījumiem, nevar saņemt visu atbalstu, kaut arī tiesā ir apstiprināts, ka apdrošināšana, kas sedz visbiežākos klimata riskus, šim saņēmējam kaitējuma iestāšanās brīdī
objektīvi nebija pieejama, būtu pretrunā ne tikai tās formulējumam, kā izriet no šo secinājumu 12.–21. punkta. Tā būtu pretrunā arī Regulas Nr. 702/2014 sistēmai, jo liegtu kompensācijas veselumu saņēmējam, kurš atbilst tās pašas regulas 25. panta 1. punktā paredzētajām prasībām atbalsta saņemšanai. Šāda interpretācija arī nonāktu ārpus minētajā regulā noteikto, šo secinājumu 25.–29. punktā minēto mērķu robežām, nonākot pretrunā Regulas Nr. 702/2014 astotajā apsvērumā minētajam proporcionalitātes principam.
39.      Visbeidzot, no iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkts, manuprāt, jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā noteiktais atbalsta, kas paredzēts, lai kompensētu kaitējumu, kuru radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, samazinājums par 50 % nav piemērojams, ja atbalsta saņēmējs pierāda, ka, lai arī viņš ir pielicis visas saprātīgi nepieciešamās pūles apdrošināšanas līguma noslēgšanai to risku ierobežošanai, kas saistīti ar nelabvēlīgā klimatiskā faktora radīto kaitējumu, apdrošināšanas līgumu nav bijis iespējams noslēgt, jo viņa saimniecības ražošanas veids nebija apdrošināms pret statistiski visbiežākajiem klimata riskiem.
40.      Šajā lietā prasītāji apgalvo, ka, lai arī vispārīgi brīdī, kurā iestājās kaitējumu radījušais notikums, Beļģijā bija paredzēta iespēja saņemt apdrošināšanas segumu pret visbiežākajiem klimata riskiem, proti, krusu, konkrētajam prasītāju saimniecības ražošanas veidam
šāds segums nebija iespējams.
41.      Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda šie faktiskie apstākļi un jānosaka, vai prasītāji ir pielikuši visas saprātīgi nepieciešamās pūles apdrošināšanas līguma noslēgšanai to risku ierobežošanai, kas saistīti ar nelabvēlīgā klimatiskā faktora radīto kaitējumu, un vai prasītāju saimniecības ražošanas veids attiecīgajā dalībvalstī tiešām nebija apdrošināms pret statistiski visbiežākajiem klimata riskiem.
III. Secinājumi
42.      Ievērojot izklāstītos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Cour d’appel de Mons (Monsas apelācijas tiesa, Beļģija) uzdoto trešo prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Komisijas Regulas (ES) Nr. 702/2014 (2014. gada 25. jūnijs), ar kuru konkrētas atbalsta kategorijas lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē un lauku apvidos atzīst par saderīgām ar iekšējo tirgu, piemērojot Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. pantu, un ar ko atceļ Komisijas Regulu (EK) Nr. 1857/2006, 25. panta 9. punkts jāinterpretē tādējādi, ka:
minētajā tiesību normā noteiktais atbalsta, kas paredzēts, lai kompensētu kaitējumu, kuru radījuši dabas katastrofai
pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, samazinājums par 50 % nav piemērojams, ja atbalsta saņēmējs pierāda, ka, lai arī viņš ir pielicis visas saprātīgi nepieciešamās pūles apdrošināšanas līguma noslēgšanai to risku ierobežošanai, kas saistīti ar nelabvēlīgā klimatiskā faktora radīto kaitējumu, apdrošināšanas līgumu nav bijis iespējams noslēgt, jo viņa saimniecības ražošanas veids nebija apdrošināms pret statistiski visbiežākajiem klimata riskiem. Iesniedzējtiesai ir konkrēti jāpārbauda minētie faktiskie apstākļi.
1      Oriģinālvaloda – itāļu.
i      Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
2      Komisijas Regula (ES) Nr. 702/2014 (2014. gada 25. jūnijs), ar kuru konkrētas atbalsta kategorijas lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē un lauku apvidos atzīst par saderīgām ar iekšējo tirgu, piemērojot Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. pantu, un ar ko atceļ Komisijas Regulu (EK) Nr. 1857/2006 (OV 2014, L 193, 1. lpp.). Minētā regula bija piemērojama līdz 2022. gada 31. decembrim un no 2023. gada 1. janvāra tika aizstāta ar Komisijas Regulu (ES) Nr. 2022/2472 (2022. gada 14. decembris), ar kuru, piemērojot Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. pantu, dažu kategoriju atbalstu lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē un lauku apvidos atzīst par saderīgu ar iekšējo tirgu (OV 2022, L 327, 1. lpp.).
3      Minētā tiesību norma gandrīz pilnībā ir pārņemta jaunās Regulas 2022/2472 25. panta 10. punktā (neskarot grozījumu franču valodas versijā, kas minēts
šo secinājumu 7. zemsvītras piezīmē). No tā izriet, ka šīs lietas nolūkā atbilde uz iesniedzējtiesas uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem nemainās atkarībā no tā, vai lietas faktiem ir piemērojama vecā vai jaunā regula.
4      Arrêté du Gouvernement wallon considérant comme une calamité agricole la sécheresse d'août 2016 à juin 2017, délimitant l'étendue géographique de cette calamité et déterminant l'indemnisation des dommages (Valonijas valdības rīkojums, ar ko 2016. gada augusta – 2017. gada jūnija sausums
ir atzīts
par dabas katastrofu lauksaimniecībā, ir ierobežots šīs dabas katastrofas ģeogrāfiskais tvērums un ir noteikta kaitējuma atlīdzināšana) 6. pants.
5      Skat. spriedumu, 2024. gada 19. septembris, Agrarmarkt Austria (C‑350/23, EU:C:2024:771, 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
6      Papildus jau minētajām valodu versijām arī bulgāru, horvātu, maltiešu, slovāku, slovēņu un somu valodu versijas šķiet atbilstošas itāļu valodas versijai. Čehu, poļu, portugāļu un zviedru valodu versijas šķiet atbilstam iepriekšējā zemsvītras piezīmē minētajai grozītajai franču valodas versijai un ir saskanīgas ar ierosināto interpretāciju.
7      Regulas 2022/2472 25. panta 10. punkta franču valodas versijā tā pēdējā teikumā ir izdarīts grozījums salīdzinājumā ar Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punktu. Pārējās valodu versijās
šāda grozījuma nav. Kamēr Regulas Nr. 702/2014 tiesību normas versijā bija atsauce uz “risques climatiques statistiquement les plus fréquents dans l'État membre ou la région concernés, couverte par une assurance”, jaunajā versijā ir atsauce uz “risques climatiques statistiquement les plus fréquents dans l’État membre ou la région concernés que couvre l’assurance”. Šis grozījums liecina par labu manis ierosinātajai tiesību normas interpretācijai.
8      Komisijas paziņojums “Eiropas Savienības Pamatnostādnes par valsts atbalstu lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē un lauku apvidos 2014.‑2020. gadam” (OV 2014, C 204, 1. lpp., turpmāk tekstā – “2014. gada pamatnostādnes”); skat. arī Komisijas paziņojumu “Pamatnostādnes par valsts atbalstu lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē un lauku apvidos” (OV 2022, C 485, 1. lpp., turpmāk tekstā – “2022. gada pamatnostādnes”).
9      Skat. 2014. gada pamatnostādņu 363. punktu. Tajā pašā nozīmē skat. arī 2022. gada pamatnostādņu 358. punktu.
10      Skat. spriedumu, 2016. gada 8. marts, Grieķija/Komisija (C‑431/14 P, EU:C:2016:145, 69. un 70. punkts).
11      Skat. Eiropas Komisija, “Approved 28 CAP Strategic Plans (2023–2027) Summary overview for 27 Member States Facts and figures”, 2023. gada jūnijs, skatāms tīmekļvietnē: https://agriculture.ec.europa.eu/system/files/2023-06/approved-28-cap-strategic-plans-2023-27.pdf, it īpaši 4.2. iedaļa “Better Market Orientation, Increased Competitiveness and Improved Position in the Value Chain”, 27. lpp., un iedaļas “Risk Management” 38. lpp.
12      Skat. arī  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1305/2013 (2013. gada 17. decembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 (OV 2013, L 347, 487. lpp.), it īpaši 36. pantu “Riska pārvaldība” un VI pielikumu.
13      Šajā ziņā skat. 29. un 30. apsvērumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2021/2115 (2021. gada 2. decembris), ar ko izveido noteikumus par atbalstu stratēģiskajiem plāniem, kuri dalībvalstīm jāizstrādā saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku (KLP stratēģiskie plāni) un kurus finansē no Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) un no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA), un ar ko atceļ Regulas (ES) Nr. 1305/2013 un (ES) Nr. 1307/2013
(OV 2021, L 435, 1. lpp.).
14      Skat. Regulas Nr. 702/2014 42. un 54. apsvērumu. Skat. arī Regulas 2022/2472 43. apsvērumu.
15      Proti, Komisija un Beļģijas Karaliste.
16      Skat. 2014. gada pamatnostādņu 94. punktu (skat. arī 2022. gada pamatnostādņu 97. punktu).
17      Iepriekšējā zemsvītras piezīmē minētajos pamatnostādņu punktos paredzēts, ka, “lai novērstu konkurences izkropļojumu risku, attiecībā uz atbalstu, kura mērķis ir kompensēt zaudējumus, ko nodarījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, atbalsts ar maksimālo atbalsta intensitāti būtu jāpiešķir tikai uzņēmumam, kas nevar noslēgt apdrošināšanas līgumu par šādu zaudējumu segšanu”.
18      Skat. spriedumu, 2021. gada 20. maijs, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania (C‑128/19, EU:C:2021:401, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
19      Skat. spriedumu, 2021. gada 20. maijs, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania (C‑128/19, EU:C:2021:401, 42. punkts), un pēc analoģijas – spriedumu, 2019. gada 5. marts, Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, 59. punkts un tajā minētā judikatūra).