61994TO0331_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta T‑331/94 DEP
IPK‑München GmbH, Minhene (Vācija), ko pārstāv H. J. Prīss [ H.‑J. Prieß ], advokāts,
prasītājs,
pret
Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv J. Grunvalds [ J. Grunwald ], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā,
atbildētāja,
par lūgumu noteikt tiesāšanās izdevumus, kas iesniegts pēc Pirmās instances tiesas 2001. gada 6. marta sprieduma lietā T‑331/94 IPK‑München /Komisija, Recueil, II‑779. lpp.
EIROPAS KOPIENU PIRMĀS INSTANCES TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. Jēgers [ M. Jaeger ], tiesneši J. Azizi [ J. Azizi ] un E. Kremona [ E. Cremona ],
sekretārs E. Kulons [ E. Coulon ],
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
Sprieduma pamatojums
Fakti un tiesvedība
1. 1994. gada 13. oktobrī prasītājs iesniedza Pirmās instances tiesai prasību atcelt Komisijas 1994. gada 3. augusta lēmumu, ar ko atsaka veikt maksājumu EUR 212 000 apmērā, kas atbilst vēl neizmaksātajai finanšu palīdzībai, kas piešķirta prasītājam viņa projekta Ecodata
īstenošanai, lai radītu ekoloģiskā tūrisma Eiropā datu bāzi (turpmāk tekstā – “ Ecodata
projekts” vai “projekts”).
2. Ar Pirmās instances tiesas 1997. gada 15. oktobra spriedumu lietā T‑331/94 IPK /Komisija ( Recueil, II‑1665. lpp.; turpmāk tekstā – “1997. gada 15. oktobra spriedums”), šī prasība tika noraidīta. 1997. gada 22. decembrī prasītājs iesniedza apelācijas sūdzību par 1997. gada 15. oktobra spriedumu. Ar Tiesas 1999. gada 5. oktobra spriedumu lietā C‑433/97 P IPK /Komisija ( Recueil, I‑6795. lpp.; turpmāk tekstā – “1999. gada 5. oktobra spriedums”) 1997. gada 15. oktobra spriedums tika atcelts, lieta nosūtīta atpakaļ Pirmās instances tiesai, atliekot lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.
3. Ar 2001. gada 6. marta spriedumu lietā T‑331/94 IPK‑München /Komisija ( Recueil, II‑779. lpp.; turpmāk tekstā – “2001. gada 6. marta spriedums”), Pirmās instances tiesa pieņēma lēmumu par prasītāja lūgumu un nosprieda, ka Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina visus prasītājam Pirmās instances tiesā un Tiesā radušos izdevumus.
4. Ar Tiesas 2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās C‑199/01 P un C‑200/01 P IPK‑München /Komisija ( Recueil, I‑4627. lpp.) prasītāja un Komisijas iesniegtās sūdzības par 2001. gada 6. marta spriedumu tika noraidītas un Tiesa nosprieda, ka katrs lietas dalībnieks savus ar apelācijas sūdzību saistītos izdevumus sedz pats.
5. Ar 2004. gada 30. jūlija vēstuli prasītājs darīja zināmu Komisijai, ka 2001. gada 6. marta sprieduma rezolutīvajā daļā minētie izdevumi, kurus tas vēlas atgūt, sasniedz EUR 38 373,99.
6. Ar 2004. gada 22. septembra vēstuli Komisija noraidīja prasītāja lūgumu samaksāt minēto summu, jo atbilstošie tiesību jautājumi tika apspriesti jau pirmstiesas procedūras laikā. Komisija uzskatīja, ka prasītājam ir tiesības atgūt tikai tā izdevumus par konsultācijām juridiskajos jautājumos EUR 13 000 apmērā.
7. Šādos apstākļos ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2004. gada 25. oktobrī, prasītājs lūdza noteikt tiesāšanās izdevumus, piemērojot Pirmās instances tiesas Reglamenta 92. panta 1. punktu.
Lietas dalībnieku prasījumi
8. Prasītājs lūdz Pirmās instances tiesu par atlīdzināmiem tiesāšanās izdevumiem noteikt summu EUR 38 373,99 apmērā vai, pakārtoti, summu, ko tā uzskata par samērīgu.
9. Komisija lūdz Pirmās instances tiesu par atlīdzināmiem tiesāšanās izdevumiem noteikt summu EUR 13 000 apmērā vai, pakārtoti, summu, ko tā uzskata par atbilstošu.
Juridiskais pamatojums
1. Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja argumenti
Prasītāja izdevumu uzskaitījums
10. Prasītāja pieprasītos izdevumus EUR 38 373,99 apmērā saistībā ar lietām, kurās pieņemts 1997. gada 15. oktobra spriedums un 2001. gada 6. marta spriedums Pirmās instances tiesā, kā arī saistībā ar lietu, kurā pieņemts 1999. gada 5. oktobra spriedums Tiesā, prasītāja skatījumā veido šādi izdevumi.
– Par tiesvedību Pirmās instances tiesā līdz 1997. gada 15. oktobra spriedumam
11. Prasītājs norāda, ka, aizstāvot savas tiesības tiesvedībā Pirmās instances tiesā līdz 1997. gada 15. oktobra sprieduma pasludināšanai, tas ir piekritis saviem advokātiem izmaksāt iepriekš noteiktu honorāru 630 000 Beļģijas franku (BEF) apmērā jeb EUR 15 617,29, neskaitot izdevumus. Šajā sakarā tas pievieno divus rēķinus par summu atbilstoši BEF 315 000 un 15 000 Vācijas marku (DEM).
12. Prasītājs norāda, ka ar maksājumu BEF 630 000, par kuru panākta vienošanās, tika apmaksāti šādi pakalpojumi: prasības pieteikuma projekts (60 lapas), prasītāja replikas projekts (80 lapas), sagatavošanās tiesas sēdei, ieskaitot atbildi uz Pirmās instances tiesas uzdotajiem jautājumiem, ziņojuma tiesas sēdē un mutvārdu paskaidrojumu projekta pārbaudi, piedalīšanās tiesas sēdē un sarakste ar pilnvarotāju un Pirmās instances tiesu.
13. Prasītājs turklāt pievieno divus rēķinus, kuros sīki uzskaitīti saistībā ar šo tiesvedību radušies izdevumi. 1995. gada 26. oktobra rēķins sagatavots par šādiem izdevumiem: izdevumi par bankas pakalpojumiem (BEF 745), izdevumi par pasta pakalpojumiem (BEF 1087), ceļa izdevumi uz Luksemburgu (1994. gada 13. oktobrī un 1995. gada 18. aprīlī) (BEF 9074), izdevumi par veikto izpēti datu bāzēs (BEF 455) un izdevumi par telekomunikāciju pakalpojumiem (BEF 9094). 1997. gada 14. jūlija rēķins sagatavots par šādiem izdevumiem: izdevumi par kopiju izgatavošanu (BEF 379), izdevumi par kurjera pakalpojumiem (BEF 661), izdevumi par faksa izmantošanu (BEF 1026) un ceļa izdevumi (H. J. Prīss, brauciens uz Luksemburgu 1997. gada 24. un 25. jūnijā) (BEF 33 032).
14. Tādēļ prasītājs uzskata, ka visi izdevumi un honorāri, kas prasītājam bija jāmaksā par aizstāvību tiesvedībā Pirmās instances tiesā līdz 1997. gada 15. oktobra sprieduma pasludināšanai, sasniedz BEF 685 553 jeb EUR 16 994,41.
– Par tiesvedību Tiesā līdz 1999. gada 5. oktobra spriedumam
15. Prasītājs norāda, ka, aizstāvot savas tiesības apelācijas tiesvedībā Tiesā, kuras nobeigumā pieņemts 1999. gada 5. oktobra spriedums, tas ir piekritis saviem advokātiem izmaksāt iepriekš noteiktu honorāru BEF 307 500 apmērā jeb EUR 7 622,73, neskaitot izdevumus.
16. Prasītājs uzskata, ka maksājums BEF 307 500 ir atlīdzība advokātiem par apelācijas sūdzības projektu, kā arī par advokātu saraksti ar prasītāju un Tiesu.
17. Prasītājs turklāt norāda uz šajā tiesvedībā radušos izdevumu sīku uzskaitījumu 1999. gada 31. decembra rēķinā. Šis rēķins sagatavots par šādiem izdevumiem: izdevumi par bankas pakalpojumiem (BEF 560), izdevumi par kopiju izgatavošanu (BEF 5140), izdevumi par pasta pakalpojumiem (BEF 81), izdevumi par telekomunikāciju pakalpojumiem (BEF 2441), izdevumi par taksometra pakalpojumiem (BEF 440) un ceļa izdevumi (Andrade, brauciens uz Luksemburgu 1997. gada 22. decembrī) (BEF 3399). Prasības pieteikumā prasītājs precizē, ka Andrades pārvietošanās izdevumi jau ir uzskaitīti, iesniedzot apelācijas sūdzību Tiesā.
18. Prasītājs uzskata, ka saistībā ar pirmo apelāciju Tiesā, pēc kuras izskatīšanas pieņemts 1999. gada 5. oktobra spriedums, izmaksājot honorāros un sedzot izdevumus, tas kopumā ir samaksājis BEF 319 561 jeb EUR 7921,71.
– Par turpmāko tiesvedību Pirmās instances tiesā līdz 2001. gada 6. marta spriedumam
19. Prasītājs precizē, ka, aizstāvot savas tiesības turpmākajā tiesvedībā Pirmās instances tiesā līdz 2001. gada 6. marta spriedumam, advokāta honorārs tika aprēķināts, pamatojoties uz stundas likmi. Tas norāda, ka šajā tiesvedībā strādāja trīs advokāti. Šo trīs advokātu honorārs atbilstoši prasītāja apgalvojumiem sasniedza EUR 10 535. Šī honorāra atšifrējums ir atspoguļots turpmāk.
20. Prīsa honorāra summa kopumā sasniedz EUR 9360 jeb 20,8 stundas ar likmi EUR 450 par stundu. Šis stundu apjoms ietver: 0,5 stundas – dokumentu pārbaude un saruna pa telefonu, 0,5 stundas – dokumentu pārbaude, juridiskā analīze un iekšējās pārrunas, 9,5 stundas – darījumu brauciens Berlīne–Luksemburga un sagatavošanās tiesas sēdei, 10 stundas – tiesas sēde Pirmās instances tiesā un darījumu brauciens Luksemburga–Berlīne, kā arī 0,3 stundas – dokumentu pārbaude, juridiskā analīze un saruna pa telefonu.
21. K. Pičas [ C. Pitschas ] honorāra summa kopumā sasniedz EUR 650 jeb divas stundas ar tarifa likmi EUR 325 par stundu. No šīm divām stundām viena stunda tika veltīta, lai sagatavotu paziņojumu par tādu jaunu faktu pieņemamību, kas iesniegti lietas atkārtotas izskatīšanas laikā Pirmās instances tiesā, un viena stunda – iekšējai sanāksmei ar Prīsu, tostarp par tiesas sēdi Pirmās instances tiesā.
22. A. K. Munera [ A. C. Muner ] honorāra kopējā summa sasniedz EUR 525 jeb piecas stundas ar tarifa likmi EUR 105 par stundu. Šis laiks tika pavadīts, 2,5 stundas sagatavojot paziņojumu par jaunu faktu iesniegšanu un 2,5 stundas veicot judikatūras izpēti par jaunu faktu iesniegšanu rakstveida procedūras laikā, ja lieta nodota Pirmās instances tiesai atkārtotai izskatīšanai.
23. Prasītājs precizē, ka piemērotās stundas tarifa likmes atbilst parastiem tirgus nosacījumiem, ko izvirza ar lietām Kopienu tiesību jautājumos saistīti advokāti un speciālisti, un ka advokātu honorārs faktiski atbilst darba apjomam no 1999. gada 5. oktobra sprieduma līdz 2001. gada 6. marta spriedumam.
24. Honorāru summai EUR 10 535 apmērā tika pieskaitīti ceļa izdevumi un pievienotās vērtības nodoklis (PVN) EUR 1066,61 apmērā. Tiesvedības Pirmās instances tiesā uzturēšanai līdz 2001. gada 6. marta spriedumam kopējie izdevumi tādējādi sasniedza EUR 13 457,87.
Prasītāja izdevumu pamatojums
25. Prasītājs uzskata, ka EUR 38 373,99 ir pilnībā atlīdzināmi, ņemot vērā tiesāšanās izdevumu noteikšanas jomā piemērojamo judikatūru (Tiesas 2004. gada 4. februāra rīkojums lietā C‑77/99 DEP Komisija/ Oder‑Plan Architektur
u.c., Recueil, I‑1267. lpp., 18. punkts).
26. Šajā sakarā prasītājs, pirmkārt, atsaucas uz to, ka attiecīgajās tiesvedībās ir izskatīti nozīmīgi Kopienu tiesību jautājumi. Attiecīgajās tiesvedībās aplūkots jautājums, vai, pirmkārt, Komisija drīkst atteikties izmaksāt solīto subsīdiju daļu, jo attiecīgais projekts nav īstenots apmierinoši, ja projekta izpildes aizkavēšanos ir izraisījusi Komisijas ierēdņu iejaukšanās, un, otrkārt, kam šādā gadījumā ir jāpierāda Kopienu iestādes iejaukšanās (vai neiejaukšanās). Prasītāja skatījumā Tiesas un Pirmās instances spriedumi sniedz būtisku informāciju, kas izskaidro šos jautājumus.
27. Otrkārt, prasītājs uzskata, ka attiecīgās tiesvedības, kas ilga vismaz septiņus gadus, ir saistītas ar ievērojamu darba apjomu, jo daudzie un ārkārtīgi sarežģītie Kopienu tiesām izvirzītie faktu un tiesību jautājumi padarīja šīs tiesvedības par īpaši sarežģītām.
28. Šajā sakarā prasītājs atsaucas uz to, ka tam vajadzēja veikt subsīdiju piešķiršanas un izmaksas nosacījumu sīku interpretāciju. Tas turklāt apgalvo, ka tam bija sīki jānoskaidro vairāku Komisijas “Uzņēmumu politikas, tirdzniecības, tūrisma un sociālās ekonomikas” ģenerāldirektorāta (ĢD) ierēdņu konkrētā rīcība un, otrkārt, pareizi jākvalificē un jāizvērtē šī rīcība vispārējo Kopienu tiesību principu kontekstā, kā arī no šiem principiem jāatvasina normas, kas piemērojamas saistībā ar pierādīšanas pienākumu.
29. Prasītājs turklāt nepiekrīt Komisijas nostājai, ka tam bija zināmi pirmstiesas administratīvās procedūras laikā izskatītā strīda pamata apstākļi. Prasītājs apgalvo, ka tiesvedību laikā izvirzītos pamata jautājumus pirms tiesvedības uzsākšanas prasītājs ar Komisiju savstarpēji nav apspriedis. Prasītājs cita starpā atsaucas uz savu 1993. gada 28. decembra vēstuli. Prasītājs uzskata, ka šajā vēstulē tas nav izvirzījis jautājumus, kas būtu izraisījuši Komisijas atteikumu izmaksāt subsīdiju otro daļu, kuru tika lūgts atcelt (2001. gada 6. marta spriedums, 35. un turpmākie punkti). Prasītāja skatījumā to ir atzinusi Komisija, kas 1994. gada 28. oktobra lūgumu pagarināt iebildumu raksta iesniegšanas termiņu pamatoja ar izpētāmo pielikumu apjomu un vajadzību konsultēties ar attiecīgajiem dienestiem. Tādēļ tas uzskata, ka administratīvā procedūra viņa advokātu darba apjomu nesamazināja.
30. Prasītājs tāpat noliedz, ka viņa nosūtītais rēķins Komisijai par juridiskajām konsultācijām DEM 41 832 apmērā kā izdevumiem projekta īstenošanai varētu būt pamats secinājumam, ka viņa advokāti ir vispusīgi informēti par strīda pamata apstākļiem. Kā tas jau tika minēts 1994. gada 13. oktobra prasības pieteikumā, prasītājs apgalvo, ka tie ir izdevumi par konsultācijām attiecībā uz pārrunām ar trim Komisijas noteiktajiem līguma partneriem projekta Ecodata
īstenošanai, kā arī lai novērstu attiecīgā ĢD dažu ierēdņu nelikumīgus mēģinājumus iejaukties projekta īstenošanā un mainīt konsorcija sastāvu. Prasītājs norāda, ka šīs konsultācijas nav saistītas ar Pirmās instances tiesā un Tiesā izskatīto strīdu, jo tās neattiecas uz atteikumu izmaksāt subsīdiju otro daļu.
31. Treškārt, prasītājs uzskata, ka strīdā izvirzīto sarežģīto jautājumu radītā konkrētā darba apjoma dēļ pat tikai efektivitātes nolūkos tam bija nepieciešams dažādu strīda aspektu izskatīš anā reizēm iesaistīt vairākus pilnvarotā advokātu biroja partnerus. Šajā sakarā tas atsaucas uz pastāvīgo judikatūru, atbilstoši kurai parasti ir jābalstās uz tiesvedībai Kopienu tiesās vajadzīgo darba stundu skaitu kopumā neatkarīgi no advokātu skaita, kas savstarpēji ir sadalījuši sniegto pakalpojumu izpildi (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 1998. gada 15. jūlija rīkojumu lietā T‑115/94 DEP Opel Austria /Padome, Recueil, II‑2739. lpp., 29. punkts, un 2002. gada 10. janvāra rīkojumu lietā T‑80/97 DEP Starway /Padome, Recueil, II‑1. lpp., 31. punkts).
32. Ceturtkārt, prasītājs uzskata, ka pieprasīto summu pamato prāvas ekonomiskā ietekme uz prasītāju. Tas uzskata, ka subsīdiju otrā daļa veido vairāk nekā 20 % no visa projekta finansējuma, no kura 47 % bija jāsedz pašam prasītājam. Tieši tādēļ lūguma atcelt attiecīgo lēmumu noraidīšana finansiāli smagi ietekmētu prasītāju, kā to Pirmās instances tiesa jau ir konstatējusi tās 1997. gada 15. oktobra sprieduma 51. punktā.
33. Turklāt, lai pamatotu prāvas ekonomisko ietekmi uz prasītāju, tas uzsver šīs lietas ietekmi uz tirgu, kurā tas darbojas. Prasītāja skatījumā prāvā cita starpā aplūkota prasītāja darba kvalitāte un ar vienošanos saistītie (nepamatotie) iebildumi. Prasītājs uzskata, ka tas būtiski kaitēja viņa komercdarbībai.
Atbildētājas argumenti
34. Atbildētāja uzskata, ka prasības pieteikumā prasītāja izvirzītie argumenti nepamato tādu lūgumu atmaksāt EUR 38 373,99, kas atbilstu judikatūrā noteiktajiem kritērijiem.
35. Pirmkārt, attiecībā uz prāvas nozīmi Kopienu tiesībās, atbildētāja uzskata, ka šī lieta ir saistīta ar subsīdiju projektu, kas nav īstenots atbilstoši noteikumiem, proti, ar lietu kategoriju, kas attiecas uz lietā aplūkotajiem apstākļiem, jeb kategoriju, kuru jau ilgi veido daudz lietu.
36. Otrkārt, attiecībā uz šīs lietas augsto sarežģītības pakāpi atbildētāja uzskata, ka to vairāk var attiecināt uz pirmstiesas administratīvo procedūru, kurā atbilstoši procedūras dokumentiem prasītāja advokāti jau pārliecinoši piedalījās un kuras laikā tie saņēma ziņas, kas tika aplūkotas tikai tiesvedībā tiesā. Atbildētāja uzskata, ka pat šīs pirmstiesas procedūras grūtības bija saistītas ne tik daudz ar juridiska rakstura jautājumiem, bet faktiskajiem apstākļiem, jo prasītājs, pirmkārt, negribēja kaitēt labām attiecībām ar atbildīgās daļas vadītāju Dzoano [ Tzoanos ], kas vēlāk tika atzīts par korumpētu un atlaists, un, otrkārt, mēģināja radīt iespaidu, ka tas atzīst minētās daļas vadītāja ģenerāldirektora iespējamo ietekmi. Atbildētāja uzskata, ka prasītāja norādītā Komisijas ierēdņu faktiskās attieksmes projekta īstenošanas laikā sīks skaidrojums un izpēte nav veikta tikai tiesvedības laikā, bet jau ilgi pirms tās, par ko Komisijai tika nosūtīts rēķins par izdevumiem, kas ir saistīti ar juridiskajiem pakalpojumiem DEM 41 832 apmērā.
37. Treškārt, attiecībā uz prasītāja norādīto ievērojamo darba apjomu atbildētāja uzskata, ka tas tika ievērojami samazināts jau pirmstiesas procedūras laikā un prasītājam nelikumīgi saņemot Komisijas iekšējos dokumentus no Dzoano un/vai kāda žurnālista.
38. Atbildētāja turklāt uzskata, ka pretēji prasītāja apgalvojumiem visi pamata apstākļi, kas vēlāk izmantoti tiesvedībā, tika jau norādīti, prasītāja advokātu pārbaudīti un ņemti vērā pirmstiesas procedūras laikā. Šajā sakarā atbildētāja atsaucas uz prasītāja viedokli, ka galvenās grūtības saistībā ar izskatāmajiem jautājumiem par faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem un prasītāja darba apjomu radīja Komisijas ierēdņu faktiskās attieksmes projekta īstenošanas laikā sīks skaidrojums un izpēte, un norāda uz tā apgalvojumiem, ka iespējamie izdevumi par juridiskajiem pakalpojumiem ir saistīti ar atsevišķu attiecīgā ĢD ierēdņu nelikumīgu mēģinājumu ietekmēt projektu novēršanu.
39. Nobeigumā atbildētāja uzskata, ka prasītājs izvirza pilnīgi nepatiesu un maldīgu apgalvojumu, ka šīs konsultācijas ar advokātiem pirmstiesas procedūras laikā nav saistītas ar tiesvedību Pirmās instances tiesā un Tiesā, jo prasītājs pats ir tieši norādījis, ka šī iespējamā ietekme un tās noraidījums ir tiesvedības pamatā. Tikai šī apstākļa dēļ viņa prasība tika pieņemta, neraugoties uz projekta īstenošanu ar acīmredzamiem trūkumiem.
40. Atbildētāja uzskata, ka izdevumi par advokāta pakalpojumiem pirmstiesas procedūras laikā nav atlīdzināmi Reglamenta 92. panta 1. punkta nozīmē un ka šos pašus izdevumus nevar ietvert divos lūgumos par atmaksu. Tādēļ tā uzskata, ka šajā sakarā ir daļēji jānoraida prasītāja lūgums par izdevumu atlīdzināšanu.
41. Ņemot vērā pārējos šīs lietas un citu pamatā līdzīgo lietu apstākļus, atbildētāja šajā lietā uzskata, ka par atlīdzināmo izdevumu atbilstošu summu var noteikt EUR 8000 saistībā ar tiesvedībām Pirmās instances tiesā un EUR 5000 saistībā ar tiesvedību Tiesā jeb kopējo summu EUR 13 000 apmērā.
2. Pirmās instances tiesas vērtējums
Vispārēji apsvērumi
42. Atbilstoši Reglamenta 91. panta b) punktam par atlīdzināmiem izdevumiem uzskata “nepieciešamos izdevumus, kas lietas dalībniekiem radušies lietas vešanas sakarā, jo īpaši ceļa un uzturēšanās izdevumus, kā arī atlīdzību pārstāvjiem, padomdevējiem vai advokātiem”. No šī noteikuma izriet, ka atlīdzināmos izdevumos ietver tikai, pirmkārt, tos, kas radušies tiesvedību Kopienu tiesās laikā, un, otrkārt, tos, kas ir bijuši nepieciešami saistībā ar tām (šī rīkojuma 31. punktā minētais Pirmās instances tiesas rīkojums lietā Opel Austria /Padome, 26. punkts, un 2001. gada 19. septembra rīkojums lietā T‑64/99 DEP UK Coal /Komisija, Recueil, II‑2547. lpp., 25. punkts).
43. Turklāt ir jāatgādina, ka “tiesvedība” Reglamenta 91. pantā nozīmē tikai tiesvedību Kopienu tiesās, izņemot posmu pirms tiesvedības. Tas cita starpā izriet no šī reglamenta 90. panta, kurā izdarīta atsauce uz “tiesvedību Pirmās instances tiesā” (pēc analoģijas skat. Tiesas 1970. gada 21. oktobra rīkojumu lietā 75/69 Hake /Komisija, Recueil, 901. un 902. lpp., kā arī 1994. gada 30. novembra rīkojumu lietā C‑294/90 DEP British Aerospace /Komisija, Recueil, I‑5423. lpp., 11. un 12. punkts).
44. Attiecībā uz izdevumiem par tiesvedību Pirmās instances tiesā ir arī jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai Kopienu tiesai nav tiesību noteikt lietas dalībnieku maksājamo honorāru saviem advokātiem, bet maksimālo apmēru, kādā šo atalgojumu var atgūt no lietas dalībnieka, kam piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Lemjot par lūgumu noteikt tiesāšanās izdevumus, Pirmās instances tiesai nav jāņem vērā ne valstī noteiktās advokātu honorāru likmes, ne iespējamā vienošanās, kas šajā sakarā ir noslēgta starp attiecīgo personu un viņa aģentiem vai padomdevējiem (Pirmās instances tiesas 1996. gada 8. novembra rīkojums lietā T‑120/89 DEP Stahlwerke Peine‑Salzgitter /Komisija, Recueil, II‑1547. lpp., 27. punkts, un šī rīkojuma 31. punktā minētais rīkojums lietā Opel Austria /Padome, 27. punkts, kā arī šī rīkojuma 42. punktā minētais rīkojums lietā UK Coal /Komisija, 26. punkts).
45. Tāpat atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai Kopienu noteikumu par tarifiem neesamības gadījumā Pirmās instances tiesai ir brīvi jāizvērtē attiecīgā informācija, ņemot vērā prāvas priekšmetu un raksturu, tās nozīmi Kopienu tiesību kontekstā, kā arī grūtības attiecīgajā lietā, pirmstiesas procedūras radīto darba apjomu iesaistītajiem aģentiem vai padomniekiem un lietas dalībnieku ekonomiskās intereses lietas iznākumā (Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 1985. gada 26. novembra rīkojums lietā 318/82 DEP Leeuwarder Papierwarenfabriek /Komisija, Recueil, 3727. lpp., 2. un 3. punkts, kā arī Pirmās instances tiesas 1995. gada 8. marta rīkojums lietā T‑2/93 DEP Air France /Komisija, Recueil, II‑533. lpp., 16. punkts; šī rīkojuma 31. punktā minētais rīkojums lietā Opel Austria /Padome, 28. punkts, un šī rīkojuma 42. punktā minētais rīkojums lietā UK Coal /Komisija, 27. punkts).
46. Šajā sakarā Kopienu tiesu iespēja novērtēt veiktā darba vērtību ir atkarīga no sniegtās informācijas precizitātes (Tiesas 1995. gada 9. novembra rīkojums lietā C‑89/85 DEP Ahlström
u.c./Komisija, Krājumā nav publicēts, 20. punkts, un šī rīkojuma 44. punktā minētais Pirmās instances tiesas rīkojums lietā Stahlwerke Peine‑Salzgitter /Komisija, 31. punkts, kā arī 2004. gada 28. jūnija rīkojums lietā T‑342/99 DEP Airtours /Komisija, Krājums, II‑1785. lpp., 30. punkts).
47. Tieši ņemot vērā šos apstākļus, ir jānovērtē šajā lietā atmaksājamo tiesāšanās izdevumu summa.
Par prāvas priekšmetu un raksturu, tās nozīmi Kopienu tiesību kontekstā un grūtībām attiecīgajā lietā
Prāvas rašanās apstākļu atgādinājums
48. Pamata lietās tika aplūkota finanšu palīdzība, lai atbalstītu datu bāzes par ekoloģisko tūrismu Eiropā izveidošanas projektu.
49. Gan pirms, gan pēc šīs finanšu palīdzības piešķiršanas Komisija mēģināja pārliecināt prasītāju ietvert prasītāja pieteikumā nenorādītu uzņēmumu – Studienkreis für Tourismus eV
(Tūrisma studiju centrs) – iesaistot to projekta Ecodata
īstenošanā.
50. Turklāt Ecodata
projekta īstenošanas laikā viens no par projektu atbildīgajiem ierēdņiem, Dzoano, iesaistījās projekta vadīšanā, piedāvājot piešķirt lielāko daļu līdzekļu vienam no prasītāja partneriem.
51. Pēc tam, kad prasītājs šo projektu bija īstenojis, Komisija pieņēma lēmumu, ar ko atteicās izmaksāt atlikušo finanšu palīdzību, jo prasītājs savus pienākumus, kas noteikti lēmumā par subsīdiju piešķiršanu, nebija izpildījis noteiktajā termiņā.
52. Šādos apstākļos prasītājs Pirmās instances tiesai, bet vēlāk Tiesai lūdza izskatīt strīdu ar Komisiju par atteikuma izmaksāt finanšu palīdzības atlikušo daļu pamatotību.
Prāvas priekšmeta un rakstura, tās nozīmes Kopienu tiesību kontekstā un grūtību attiecīgajā lietā vērtējums
53. Tā kā šajā prāvā aplūkota ar finanšu palīdzības piešķiršanu saistīto nosacījumu neizpilde, tā īpaši neatšķiras no citām prāvām finanšu palīdzības jomā. Lai interpretētu lēmuma par subsīdiju piešķiršanu nosacījumus, nav jāveic sarežģīta analīze. Turklāt tādas finanšu palīdzības, kas aplūkota šajā lietā, piešķiršanas nosacījumu izpildes vērtējuma sniegšana nav juridiski apgrūtināta, un šim vērtējumam nav īpašas nozīmes Kopienu tiesību kontekstā.
54. Tomēr šis strīds ir saistīts arī ar Komisijas iejaukšanos, prasītājam īstenojot subsidēto projektu, un pirms tā īstenošanas. Nepieciešamība konstatēt šīs iejaukšanās konkrētos apstākļus un sīki analizēt to sekas, lai atrisinātu strīdu, zināmā mērā rada īpašas grūtības, kas šo lietu atšķir no citām lietām, kurās aplūkota ar finanšu palīdzības piešķiršanu saistīto nosacījumu neizpilde.
55. Šīs prāvas laikā Tiesa jau lēma par pierādīšanas pienākuma sadalīšanu starp lietas dalībniekiem, ja Komisija ir iejaukusies subsidēta projekta īstenošanā. Tiesa precizēja – tā kā prasītājs ir sniedzis norādes par Komisijas ierēdņu iejaukšanos projekta vadīšanā un šāda iejaukšanās var ietekmēt veiksmīgu projekta īstenošanu, tieši Komisijai ir jāpierāda, ka, neraugoties uz šo iejaukšanos, prasītājs tomēr varēja turpināt projektu īstenot apmierinoši. Šajā sakarā prāvai ir nozīme Kopienu tiesību kontekstā tiktāl, ciktāl tā palīdzēja izskaidrot lietas dalībnieku pierādīšanas pienākuma sadali prāvā, ja Komisija ir iejaukusies tāda subsidēta projekta īstenošanā, kuru šī iestāde turklāt uzskata par neizpildītu īstenotāja vainas dēļ.
56. No minētā izriet, ka attiecīgajai prāvai ir raksturīga zināma mēra novitāte, un tādēļ tai ir nozīme Kopienu tiesību kontekstā.
Par tiesvedību radīto iespējamo darba apjomu
Ievada apsvērumi
57. Attiecībā uz darba apjomu, kas saistīts ar tiesvedību Kopienu tiesās, no iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka prāvas laikā prasītāja advokātiem tiešām varēja būt nepieciešams veikt ievērojamu darba apjomu.
58. Tomēr, lai pilnīgi izvērtētu tiesvedību radīto iespējamo darba apjomu, ir jāņem vērā arī advokātu iepriekšējās zināšanas un ar norādītajiem izdevumiem un honorāriem saistītās informācijas precizitāte.
Advokātu iepriekšējās zināšanas
59. Attiecībā uz tiesvedību radītā iespējamā darba apjoma vērtējumu ir jānorāda, ka Kopienu tiesām ir jāņem vērā darbs, kas objektīvi ir jāveic visas tiesvedības laikā. Tomēr, ja prasītāja advokāti tam jau ir palīdzējuši procedūru vai darbību laikā pirms strīda izskatīšanas tiesā, ir jāņem vērā arī tas, ka šie advokāti pārzina prāvas atbilstošos apstākļus, kam būtu jāatvieglo viņu darbs un būtu jāsamazina vajadzīgais laiks, lai sagatavotos tiesvedībai (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 2001. gada 8. novembra rīkojumu lietā T‑65/96 DEP Kish Glass /Komisija, Recueil, II‑3261. lpp., 25. punkts; 2003. gada 6. marta rīkojumu apvienotajās lietās T‑226/00 DEP un T‑227/00 DEP Nan Ya Plastics
un Far Eastern Textiles /Padome, Recueil, II‑685. lpp., 43. punkts, un 2004. gada 7. decembra rīkojumu lietā T‑251/00 DEP Lagardère un Canal+ /Komisija, Krājums, II‑4217. lpp., 30. punkts).
60. No minētā izriet – lai noteiktu atlīdzināmos izdevumus, advokātu palīdzību pirmstiesas posmā nedrīkst ņemt vērā, ja ir pierādīts, ka šī palīdzība neattiecas uz tiesvedības posmu.
61. Šajā gadījumā netiek apstrīdēts, ka gan posmā pirms tiesvedības, gan tiesvedības posmā saistībā ar projektu prasītāja intereses pārstāvēja vieni un tie paši advokāti.
62. Prasītājs tomēr uzskata, ka tiesvedības Tiesā un Pirmās instances tiesā laikā uzdotie pamata jautājumi par tiesiskajiem un faktiskajiem apstākļiem starp prasītāju un Komisiju netika pārrunāti pirms tiesvedības (skat. šī sprieduma 29. un 30. punktu). Šajā sakarā tas atsaucas uz 1993. gada 28. decembra vēstuli, kurā pēc Komisijas atteikuma izmaksāt subsīdiju atlikušo daļu tas piedāvāja panākt abpusēji pieņemamu risinājumu.
63. Pirmās instances tiesa tomēr uzskata – tas, ka projekta pirmstiesas procedūras posmā tika izteikts piedāvājums panākt abpusēji pieņemamu risinājumu, šajā gadījumā nenozīmē, ka prasītāja advokāti nepārzināja faktiskos un tiesiskos apstākļus, kas viņu darbu varētu atvieglot ar Ecodata
projektu saistīto tiesvedību laikā.
64. Lai varētu piedāvāt abpusēji pieņemamu risinājumu pēc Komisijas atteikuma izmaksāt subsīdiju atlikušo daļu, jo subsidētais projekts nav īstenots izpildītāja vainas dēļ, būtu jābūt vismaz atsevišķām zināšanām par šī atteikuma faktiskajiem apstākļiem un būtu jāuzsāk atteikuma pamatojuma pamatotības sākotnējā pārbaude.
65. Šo konstatējumu neietekmē tas, ka Komisija savu lūgumu pagarināt iebildumu raksta iesniegšanas termiņu ir pamatojusi ar izpētāmo pielikumu apjomu un vajadzību konsultēties ar attiecīgajiem dienestiem. Šis lūgums neapstiprina, ka posmā pirms tiesvedības prasītāja advokāti nepārzināja atbilstošos faktiskos un tiesiskos apstākļus.
66. Prasītājs arī noliedz, ka viņa nosūtītais rēķins Komisijai par juridiskajām konsultācijām kā izdevumiem projekta īstenošanai varētu būt pamats secinājumam, ka viņa advokāti ir vispusīgi informēti par strīda pamata apstākļiem posmā pirms tiesvedības.
67. Pirmās instances tiesa šajā sakarā atzīst – prasītājs pats šajā tiesvedībā apgalvo, ka cita starpā šie izdevumi ir radušies, novēršot attiecīgā ĢD dažu ierēdņu nelikumīgus mēģinājumus iejaukties projekta īstenošanā un mainīt konsorcija sastāvu.
68. Pirmās instances tiesa turklāt atgādina, ka tiesvedības, kas noslēgta ar 1997. gada 15. oktobra spriedumu, laikā prasītājs uzskatīja, ka projekta izpildes nokavējumu izraisīja Komisijas ierēdņu atsevišķa iejaukšanās, tostarp, lai nodotu lielu daļu piešķirto līdzekļu kādam no prasītāja partneriem un atzītu par partneri Studienkreis für Tourismus eV . Tādēļ prasītājs uzskatīja, ka tikai šī iemesla dēļ nebija pamata to sodīt, atsakot veikt samaksu, tieši projekta novēlotas izpildes dēļ (1997. gada 15. oktobra spriedums, 34. punkts).
69. Tāpat ir redzams, ka posmā pirms tiesvedības prasītāja advokāti izteica savu nostāju par Komisijas iejaukšanos projekta īstenošanā un ka prasītājs ir atsaucies uz šo iejaukšanos tiesvedības posmā, lai pamatotu projekta izpildes nokavējumu. Prasītāja saņemtie padomi posmā pirms tiesvedības, par kuriem sagatavotā rēķina summas tika iekļautas projekta izmaksās, tādējādi ļāva prasītāja advokātiem iepazīties ar atsevišķiem faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, kurus vēlāk bija lietderīgi pārzināt tiesvedības posmā.
70. Tiešām šie padomi saistībā ar Komisijas iejaukšanos projekta īstenošanā netika formulēti kontekstā ar Komisijas atteikumu izmaksāt subsīdiju atlikušo daļu, jo tie tika sniegti pirms Komisijas atteikuma. Šie padomi tomēr ļāva prasītāja advokātiem posmā pirms tiesvedības izvērtēt šīs iejaukšanās faktu un tās radītās iespējamās tiesiskās sekas. Šiem padomiem tādēļ bija jāatvieglo prasītāja advokātu darbs un jāsamazina vajadzīgais laiks, lai sagatavotos pirmajai tiesvedībai. Tomēr šī konstatējuma sekas ir jāizvērtē, ņemot vērā konkrētajā gadījumā noteiktos honorārus.
Izdevumi un honorāri
71. Attiecībā uz prasītāja izdevumiem un maksātajiem honorāriem, ir jāatzīst prasītāja pieeja, atbilstoši kurai Pirmās instances tiesai, ja tam ir tiesības savu interešu aizstāvību uzticēt vairākiem advokātiem, būtībā ir jāņem vērā tiesvedības nolūkā objektīvi nepieciešamo nostrādāto stundu skaits neatkarīgi no advokātu skaita, kas savstarpēji sadalījuši sniegto pakalpojumu izpildi (šī rīkojuma 59. punktā minētais Pirmās instances tiesas rīkojums apvienotajās lietās Nan Ya Plastics
un Far Eastern Textiles /Padome, 44. punkts; šī rīkojuma 46. punktā minētais rīkojums lietā Airtours /Komisija, 30. punkts, un 2004. gada 29. oktobra Pirmās instances tiesas rīkojums lietā T‑77/02 DEP Schneider Electric /Komisija, Krājumā nav publicēts, 58. punkts).
72. Tomēr vēlreiz ir jāuzsver, ka Kopienu tiesu iespēja izvērtēt veiktā darba vērtību ir atkarīga no sniegtās informācijas precizitātes (skat. šī rīkojuma 46. punktu un tajā minēto judikatūru).
73. Attiecībā uz honorāriem saistībā ar tiesvedībām, kuru noslēgumā pasludināti 1997. gada 15. oktobra un 1999. gada 5. oktobra spriedumi, prasītājs norāda, ka viņa advokāti ir strādājuši par iepriekš noteiktu atlīdzību un uzskaitījuši pakalpojumus, kuri ar to ir apmaksāti. Tomēr prasītāja saņemtajos rēķinos par šiem iepriekš noteiktajiem honorāriem nav sīkāk norādīti sniegtie pakalpojumi vai nostrādāto stundu skaits, kas apgrūtina šo tiesvedību nolūkā radušos izdevumu pārbaudi.
74. Tomēr neatkarīgi no šī rīkojuma 59.–70. punktā minētajiem apsvērumiem par advokātu iepriekšējām zināšanām pieprasītās summas var uzskatīt par samērīgām ar darba apjomu, ko attiecīgās tiesvedības varēja radīt. Tādēļ šos izdevumus var saprātīgi uzskatīt par nepieciešamiem šo tiesvedību nolūkos.
75. Attiecībā uz honorāriem saistībā ar tiesvedību, kuras noslēgumā pieņemts 2001. gada 6. marta spriedums, Pirmās instances tiesa turklāt uzskata, ka neatkarīgi no šī rīkojuma 59.–70. punktā minētajiem apsvērumiem par advokātu iepriekšējām zināšanām šos honorārus var uzskatīt par samērīgiem ar darba apjomu, ko attiecīgā tiesvedība varēja radīt. Tādēļ šos izdevumus var saprātīgi uzskatīt par nepieciešamiem šīs tiesvedības nolūkos.
76. Attiecībā uz citiem izdevumiem saistībā ar trim tiesvedībām prasītājs cita starpā lūdz atmaksāt izdevumus par banku pakalpojumiem un ceļa izdevumus uz Luksemburgu.
77. Saistībā ar 1995. gada 26. oktobra un 1999. gada 31. decembra rēķinos norādītajiem izdevumiem par banku pakalpojumiem Pirmās instances tiesa uzskata, ka šie izdevumi nav atlīdzināmi. Prasītājs nav varējis pierādīt, kādēļ šie izdevumi būtu jāuzskata par nepieciešamiem tiesvedības Kopienu tiesās nolūkos.
78. Saistībā ar ceļa izdevumiem Pirmās instances tiesa atzīmē, ka prasītājs cita starpā lūdz atlīdzināt izdevumus, ko radījusi ceļošana uz Luksemburgu 1994. gada 13. oktobrī un 1995. gada 18. aprīlī, lai iesniegtu savus procesuālos rakstus. Šie datumi atbilst attiecīgi prasības pieteikuma iesniegšanas dienai un replikas iesniegšanas dienai tiesvedībā, kuras noslēgumā pasludināts 1997. gada 15. oktobra spriedums. Tāpat attiecībā uz lietu, kurā pasludināts 1999. gada 5. oktobra spriedums, prasītājs lūdz atmaksāt izdevumus par ceļojumu uz Luksemburgu 1997. gada 22. decembrī, kad saskaņā ar prasītāja teikto Andrade iesniedza Tiesā apelācijas sūdzību.
79. Tomēr ir redzams, ka, pirmkārt, Kopienu likumdevējs Reglamenta 102. panta 2. punktā šajā sakarā ir paredzējis procesuālā termiņa pagarinājumu attāluma dēļ un, otrkārt, pastāv citi droši un acīmredzami lētāki dokumentu iesniegšanas Kopienu tiesās veidi (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija rīkojumu apvienotajās lietās T‑7/98 DEP, T‑208/98 DEP un T‑109/99 DEP De Nicola /EIB, Krājums, FP, I‑A‑219. lpp. un II‑973. lpp., 40. punkts).
80. Tādēļ Pirmās instances tiesa uzskata, ka šos ceļa izdevumus nevar uzskatīt par nepieciešamiem.
81. Komisija nav apstrīdējusi citus izdevumus, ko prasītājs lūdz atmaksāt, un tādēļ tos saprātīgi var uzskatīt par nepieciešamiem.
Par lietas dalībnieku ekonomisko interesi prāvas iznākumā
82. Attiecībā uz pastāvošajām ekonomiskajām interesēm, ņemot vērā prasītāja apgalvojumus, ko nav apstrīdējusi Komisija un kuriem nav pretrunā arī lietas materiāli, ir jāuzskata, ka prasītāju būtiski ietekmē šādas prāvas iznākums.
Kopējais vērtējums
83. Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, Pirmās instances tiesa uzskata, ka ir pamats Komisijas prasītājam atlīdzināmo attiecīgajās lietās radušos izdevumu kopēju summu noteikt EUR 34 260 apmērā.
84. Tā kā lietas dalībnieki nav lūguši atlīdzināt izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā, nosakot tiesāšanās izdevumus, par tiem nav jālemj.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA (trešā palāta)
izdod rīkojumu:
Komisijas IPK‑München
atlīdzināmo izdevumu kopējā summa tiek noteikta EUR 34 260 apmērā.
Luksemburgā, 2006. gada 13. janvārī.