62024CC0554
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 10. jūlijā (
1
)
Lieta C‑554/24 P
Polijas Republika
pret
Eiropas Komisiju
Apelācijas sūdzība – Pagaidu noregulējums – LESD 279. pants – Tiesas priekšsēdētājas vietnieces rīkojuma par pagaidu pasākumu noteikšanu izpilde – Dienas kavējuma naudas noteikšana līdz rīkojuma izpildei – Polijas kavēšanās ar vajadzīgo pasākumu veikšanu – Izlīgums – Pamatlietas izslēgšana – Kavējuma naudas piedziņa – Pagaidu tiesiskās aizsardzības akcesoriskums – Pagaidu pasākumu dēļ nodarītā mantiskā kaitējuma kompensācija
I. Ievads
1.
Strīdā par Belovežas gāršas aizsardzību Tiesa no LESD 279. panta ir atvasinājusi tiesības piemērot kavējuma naudu, lai nodrošinātu pagaidu pasākumu izpildi (
2
). Tomēr līdz šim nav nedz pieredzes ar šo instrumentu, nedz īpašu noteikumu attiecībā uz to. Tādējādi šī lieta dod Tiesai iespēju konkretizēt kavējuma naudas piemērošanas būtību un sekas pagaidu noregulējuma procedūrā.
2.
Šī lieta attiecas uz pirmo tiesvedību, kurā Tiesa piemēroja kavējuma naudu un kurā tā (vismaz pagaidām) ir arī maksājama. Čehijas Republika ar Poliju strīdējās par to, vai Polija saistībā ar atļaujas pagarināšanu brūnogļu ieguvei Turovas [Turów] (Polija) raktuvēs ir pārkāpusi IVN direktīvu (
3
), Ūdens pamatdirektīvu (
4
), Vides informācijas direktīvu (
5
) un lojālas sadarbības principu (
6
). Šajā tiesvedībā Tiesas priekšsēdētāja vietniece pēc Čehijas Republikas pieteikuma vispirms izdeva rīkojumu, kurā tika noteikts, ka nekavējoties un līdz galīgā sprieduma pasludināšanai lietā jāpārtrauc brūnogļu ieguves darbības raktuvēs (
7
), un vēlāk noteica, ka Polijai katru dienu jāmaksā kavējuma nauda, līdz tā izpildīs šo rīkojumu (
8
).
3.
Pēc tam, kad kopumā bija uzkrājusies maksājamā kavējuma nauda 68500000 EUR apmērā, lietā iesaistītās dalībvalstis tomēr panāca izlīgumu, un Tiesa izslēdza pamatlietu no sava reģistra (
9
). Tagad Polija strīdas ar Komisiju par to, vai tai šī summa ir jāsamaksā vai arī šīs saistības ir izbeigušās ar izlīgumu un lietas izslēgšanu no reģistra.
II. Atbilstošās tiesību normas
4.
Pagaidu noregulējuma juridiskais pamats Savienības tiesās ir LESD 279. pants:
“Eiropas Savienības Tiesa visās tai iesniegtajās lietās var noteikt dažādus vajadzīgos pagaidu pasākumus.”
5.
Tiesas statūtu 39. panta ceturtajā daļā tiek precizēta pagaidu pasākuma būtība:
“Priekšsēdētāja vai tiesneša, kas viņu aizstāj, lēmums ir provizorisks un nekādi neietekmē Tiesas nolēmumu par lietas būtību.”
6.
Izlīgums strīdā ir paredzēts Tiesas Reglamenta 147. panta 1. punktā:
“Ja, pirms Tiesa ir pieņēmusi nolēmumu, puses vienojas par strīda risinājumu un paziņo Tiesai, ka tās atsakās no savstarpējiem prasījumiem, priekšsēdētājs izdod rīkojumu par lietas izslēgšanu no reģistra un saskaņā ar 141. pantu, ņemot vērā pušu priekšlikumus šajā sakarā, ja tādi ir, lemj par tiesāšanās izdevumiem.”
7.
Pagaidu pasākuma noteikšanas priekšnoteikumi ir izklāstīti Tiesas Reglamenta 160. panta 1.–3. punktā:
“1.   Saskaņā ar LESD 278. pantu vai EAEKL 157. pantu iesniegts pieteikums apturēt kādas iestādes pieņemta akta piemērošanu ir pieņemams vienīgi tad, ja pieteikuma iesniedzējs šo aktu apstrīd Tiesā.
2.   Pieteikums par kāda cita pagaidu pasākuma noteikšanu, kas minēts LESD 279. pantā, ir pieņemams tikai tad, ja to iesniedz kāds no Tiesā izskatāmas lietas dalībniekiem un ja pieteikums attiecas uz šo lietu.
3.   Šā panta iepriekšējos punktos minētajos pieteikumos [par pagaidu noregulējumu] norāda strīda priekšmetu, apstākļus, kas nosaka steidzamību, kā arī faktiskos un tiesību pamatus, kuri sākotnēji šķietami pamato prasītos pagaidu pasākumus.”
8.
Tiesas Reglamenta 162. panta 2. un 3. punktā ir paredzēta pagaidu pasākuma nodrošinājuma un darbības ilguma noteikšana:
“2.   Uz rīkojuma izpildi var attiecināt nosacījumu, ka pieteikuma iesniedzējam ir jāiemaksā nodrošinājums tādā apmērā un veidā, kādu nosaka atbilstīgi apstākļiem.
3.   Rīkojumā var noteikt dienu, kad beidzas pagaidu pasākuma darbība. Pretējā gadījumā pagaidu pasākuma darbība beidzas, kad ir pasludināts galīgais spriedums.”
9.
Tiesas Reglamenta 163. pants attiecas uz apstākļu izmaiņām:
“Pēc lietas dalībnieka pieteikuma, ņemot vērā apstākļu izmaiņas, rīkojumu var jebkurā laikā grozīt vai atcelt.”
III. Priekšvēsture un tiesvedība
10.
Pārsūdzētajā spriedumā lietas priekšvēsture ir izklāstīta šādi.
A.
Svarīgākie fakti lietā C‑121/21
11.
2021. gada 26. februārī Čehijas Republika saskaņā ar LESD 259. pantu cēla prasību, lūdzot konstatēt, ka Polija nav izpildījusi Savienības tiesībās paredzētos pienākumus saistībā ar brūnogļu ieguves darbību izvēršanu un pagarināšanu Turovas (Polija) virszemes raktuvēs, kuras atrodas Čehijas Republikas un Vācijas Federatīvās Republikas robežu tuvumā (lieta C‑121/21).
12.
Vienlaicīgi Čehijas Republika iesniedza pieteikumu par pagaidu noregulējumu, kura mērķis bija panākt, lai Polijai tiktu uzdots nekavējoties izbeigt brūnogļu ieguves darbības Turovas raktuvēs līdz brīdim, kad Tiesa pasludinās spriedumu pamatlietā.
13.
Tiesas priekšsēdētāja vietniece ar 2021. gada 21. maija rīkojumu Čehijas Republika/Polija (C‑121/21 R, EU:C:2021:420) apmierināja šo pieteikumu un uzdeva Polijai nekavējoties un līdz galīgā sprieduma pasludināšanai lietā C‑121/21 izbeigt ieguves darbības šajās raktuvēs.
14.
Uzskatot, ka Polija nav izpildījusi savus pienākumus, kuri izriet no 2021. gada 21. maija rīkojuma Čehijas Republika/Polija (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), Čehijas Republika 2021. gada 7. jūnijā iesniedza jaunu pieteikumu par pagaidu noregulējumu, lūdzot piespriest Polijai samaksāt Savienības budžetā dienas kavējuma naudu 5 miljonu EUR apmērā.
15.
Ar atsevišķu dokumentu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2021. gada 29. jūnijā, Polija, pamatojoties uz Tiesas Reglamenta 163. pantu, lūdza atcelt 2021. gada 21. maija rīkojumu Čehijas Republika/Polija (C‑121/21 R, EU:C:2021:420).
16.
Ar 2021. gada 20. septembra rīkojumu Čehijas Republika/Polija (C‑121/21 R, EU:C:2021:752) Tiesas priekšsēdētāja vietniece, pirmkārt, noraidīja Polijas lūgumu atcelt 2021. gada 21. maija rīkojumu Čehijas Republika/Polija (C‑121/21 R, EU:C:2021:420) un, otrkārt, piesprieda Polijai samaksāt Komisijai kavējuma naudu 500000 EUR dienā, sākot no dienas, kad šis rīkojums paziņots Polijai, līdz brīdim, kad tā būs izpildījusi 2021. gada 21. maija rīkojumu Čehijas Republika/Polija (C‑121/21 R, EU:C:2021:420).
17.
Polija tā arī neizpildīja 2021. gada 21. maija rīkojumu Čehijas Republika/Polija (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), bet gan 2021. gada 20. oktobrī no jauna lūdza šo rīkojumu atcelt.
18.
2022. gada 3. februārī Čehijas Republika un Polija noslēdza izlīgumu par lietas C‑121/21 pamatā esošā strīda izbeigšanu (turpmāk tekstā – “izlīgums”). Saskaņā ar plašsaziņas līdzekļu ziņojumiem Polija apņēmās samaksāt Čehijai 45 miljonus EUR un uzbūvēt barjeru gruntsūdeņu aizsardzībai (
10
).
19.
2022. gada 4. februārī abas dalībvalstis informēja Tiesu, ka pēc panāktā izlīguma tās atsakās no jebkādām prasībām lietā C‑121/21. Tajā pašā dienā Polijas iestādes, pievienojot savam lūgumam šā izlīguma tekstu, lūdza Komisiju izbeigt procedūru Tiesas piespriestās kavējuma naudas piedziņai.
20.
Tiesas priekšsēdētājs ar 2022. gada 4. februāra rīkojumu Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21, EU:C:2022:82) izslēdza lietu C‑121/21 no reģistra.
21.
Tajā pašā dienā Polija saskaņā ar Tiesas Reglamenta 163. pantu iesniedza pieteikumu atcelt 2021. gada 20. septembra rīkojumu Čehijas Republika/Polija (C‑121/21 R, EU:C:2021:752).
22.
Tiesas priekšsēdētāja vietnieks ar 2022. gada 19. maija rīkojumu Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21 R, EU:C:2022:408) nolēma, ka nav jāizskata Polijas Republikas pieteikums par 2021. gada 21. maija rīkojuma Čehijas Republika/Polija (C‑121/21 R, EU:C:2021:420) atcelšanu, ciktāl tas attiecās uz šā rīkojuma sekām pēc 2022. gada 4. februāra. Pārējā daļā viņš Polijas prasījumus noraidīja.
B.
Kavējuma naudas piedziņa
23.
Komisija pēc tam aicināja Polijas Republiku samaksāt līdz lietas C‑121/21 izslēgšanai uzkrāto kavējuma naudu kopā ar nokavējuma procentiem, un brīdināja, ka nemaksāšanas gadījumā šīs summas tiks piedzītas ar ieskaitu, pamatojoties uz Finanšu regulas (
11
) 101. panta 1. punktu un 102. pantu.
24.
Ar apstrīdētajiem lēmumiem Komisija informēja Poliju, ka tā veic Polijas parādu ieskaitu no dažādiem Polijas prasījumiem pret Savienību. Šādi ar ieskaitu iekasētā pamatsumma ir 68500000 EUR un atbilst dienas kavējuma naudai, kas jāmaksā par laikposmu no 2021. gada 20. septembra līdz 2022. gada 3. februārim.
C.
Tiesvedība Vispārējā tiesā
25.
Polija vērsās Vispārējā tiesā, prasot atcelt apstrīdētos lēmumus un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Tomēr Vispārējā tiesa ar pārsūdzēto 2024. gada 29. maija spriedumu Polija/Komisija (T‑200/22 un T‑314/22, EU:T:2024:329) noraidīja prasību atbilstoši Komisijas prasījumiem un piesprieda Polijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
D.
Apelācijas sūdzība
26.
Ar 2024. gada 14. augustā iesniegto apelācijas sūdzību Polijas Republika lūdz:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu kopumā;
–
atcelt apstrīdētos lēmumus;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē un apelācijas tiesvedību.
27.
Eiropas Komisija lūdz:
–
noraidīt apelācijas sūdzību kā acīmredzami nepamatotu;
–
piespriest Polijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
28.
Lietas dalībnieki iesniedza savus rakstveida apsvērumus. Tiesa saskaņā ar Tiesas Reglamenta 76. panta 2. punktu nolēma nenoturēt tiesas sēdi mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai, jo uzskatīja, ka ir pietiekami informēta, lai izspriestu lietu.
IV. Juridiskā analīze
29.
Ar savu apelācijas sūdzību Polija izvirza iebildumus, pirmkārt, par to, ka Vispārējā tiesa ir piemērojusi LESD 279. pantu (šajā ziņā skat. A) un, otrkārt, par pārsūdzētā sprieduma nepietiekamu pamatojumu (šajā ziņā skat. B).
A.
LESD 279. pants
30.
Pirmais apelācijas pamats ietver četrus iebildumus, kuru mērķis ir saņemt LESD 279. panta interpretāciju attiecībā uz izlīguma sekām. Šādam izlīgumam esot ar atpakaļejošu spēku jāatceļ kavējuma naudas piemērošana, jo pagaidu noregulējums esot atkarīgs no pamatlietas (šajā ziņā skat. 1. punktu). Tas ir nepieciešams arī tādēļ, lai novērstu finansiāli neizdevīgus apstākļus pagaidu pasākumu adresātiem (šajā ziņā skat. 2. punktu). Pretējā gadījumā kavējuma naudai būtu soda funkcija (šajā ziņā arī skat. 1. punktu). Nekas cits neizriet arī no 2022. gada 19. maija rīkojuma (šajā ziņā skat. 3. punktu).
1. Pagaidu noregulējuma papildu raksturs un soda rakstura neesamība
31.
Pirmā apelācijas pamata pirmajā daļā Polija apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 42. un 47. punktā Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā pagaidu noregulējuma akcesorisko saistību ar pamatlietu. Tāda pati doma tiek pausta pirmā apelācijas pamata trešajā daļā, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 47. un 48. punktā kavējuma naudai esot piešķīrusi soda funkciju par saistību neizpildi.
32.
Saskaņā ar pārsūdzētā sprieduma 42. punktu pamatlietas izslēgšana gan ir ietekmējusi kavējuma naudas piemērošanas ilgumu, tomēr tā nenozīmēja, ka ir zudis Polijas pienākums samaksāt summu, kura pienākas kā kavējuma nauda. Vispārējās tiesas ieskatā jebkurš cits secinājums nozīmētu atkāpšanos no kavējuma naudas mērķa, kas ir nodrošināt Savienības tiesību efektīvu piemērošanu.
33.
Pārsūdzētā sprieduma 47. punktā Vispārējā tiesa turklāt secināja, ka izskatāmajā lietā uzliktās kavējuma naudas mērķis ir ne vien nodrošināt galīgā sprieduma efektivitāti, bet arī panākt, lai Polija ievērotu 2021. gada 21. maija rīkojumā Čehijas Republika/Polija (C‑121/21 R, EU:C:2021:420) noteiktos pagaidu pasākumus un nevilcinātos savu rīcību pielāgot šim rīkojumam.
34.
Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 48. punktā no tā secina, ka Polijas Republikas argumentācija atņemtu jebkādu jēgu saskaņā ar LESD 279. pantu uzliktās kavējuma naudas mehānismam, jo tiktu akceptēts, ka atbildīgā puse apzināti neievēro pienākumu izpildīt pagaidu noregulējuma tiesvedībā noteiktos pagaidu pasākumus līdz pamatlietas beigām un tādējādi apdraud Savienības tiesību efektivitāti.
35.
Polija pareizi uzskata, ka pagaidu noregulējumam ir akcesoriska saistība ar pamata tiesvedību. Tā mērķis ir garantēt turpmākā galīgā sprieduma pilnīgu efektivitāti, lai novērstu Tiesas piešķirtās tiesiskās aizsardzības nepilnības (
12
). Turpretim pagaidu noregulējuma mērķis nav sodīt par Savienības tiesību pārkāpumu.
36.
Akcesoriskums izpaužas arī Reglamenta 160. panta 1. un 2. punktā. 160. panta 1. punkts attiecas uz kādas iestādes pieņemta akta piemērošanas apturēšanu, ko var pieprasīt tikai tad, ja pieteikuma iesniedzējs šo aktu arī ir apstrīdējis Tiesā. Savukārt saskaņā ar 160. panta 2. punktu pieteikums par kāda pagaidu pasākuma noteikšanu, kas minēts LESD 279. pantā, ir pieņemams tikai tad, ja to iesniedz kāds no Tiesā izskatāmas lietas dalībniekiem un ja pieteikums attiecas uz šo lietu.
37.
Turklāt Polija pamatoti uzsver lietas dalībnieku iniciatīvas lomu attiecībā uz pagaidu noregulējumu, jo tā priekšnoteikums ir lietas dalībnieka iesniegts pieteikums. Lēmuma pieņemšana pēc savas ierosmes ir paredzēta tikai Reglamenta 160. panta 7. punktā attiecībā uz pasākumiem, kurus Tiesa ir noteikusi bez pretējās puses uzklausīšanas, bet joprojām – pamatojoties uz kāda lietas dalībnieka pieteikumu.
38.
Ņemot vērā šo akcesoriskumu un lietas dalībnieku iniciatīvas lomu pagaidu noregulējuma kontekstā, situācijā, kad lieta tiek izslēgta no reģistra, pamatojoties uz izlīgumu, nebūtu jāpiemēro arī pagaidu pasākumi, kas pieņemti, lai nodrošinātu galīgo spriedumu.
39.
Līdz ar to pēc pamata tiesvedības izbeigšanas, uz izlīguma pamata izslēdzot (
13
) lietu C‑121/21 no reģistra, šajā tiesvedībā pagaidu noregulējuma ietvaros pieņemtie pasākumi ir zaudējuši spēku (
14
), kā to Vispārējā tiesa pamatoti norāda pārsūdzētā sprieduma 36. un 37. punktā.
40.
Tomēr, vai tas nozīmē arī to, ka izlīguma un lietas izslēgšanas no reģistra dēļ pagaidu noregulējuma pasākumi ir uzskatāmi par tādiem, kas nepastāv no paša sākuma vai kas atcelti ar atpakaļejošu spēku?
41.
Tiesas Reglamenta 147. panta 1. punktā atpakaļejošā spēka jautājums ir atstāts atklāts. Šajā normā tikai ir paredzēts, ka tiek izdots rīkojumu par lietas izslēgšanu no reģistra un lemts par tiesāšanās izdevumiem, ja, pirms Tiesa ir pieņēmusi nolēmumu, puses vienojas par strīda risinājumu un paziņo Tiesai, ka tās atsakās no savstarpējiem prasījumiem.
42.
Izslēgšanas no reģistra sekas nav skaidri reglamentētas. Tāpēc ir iespējams, ka līdzšinējie procesuālie dokumenti, tostarp visi pagaidu noregulējuma pasākumi, kļuvuši nepiemērojami ar atpakaļejošu spēku.
43.
Par labu šādam secinājumam liecina pagaidu noregulējuma akcesoriskums. Tā kā pagaidu noregulējumam ir tikai jāgarantē turpmākā galīgā sprieduma efektivitāte, tas vairs nav vajadzīgs, ja galīgā sprieduma nebūs.
44.
Tā rosina domāt arī apstāklis, ka saskaņā ar Reglamenta 147. panta 1. punktu priekšnoteikums, lai lietu izslēgtu no reģistra, ir atteikšanās no prasījumiem. Proti, tādējādi lietas dalībniekiem ir jāatsakās arī no varbūtējiem prasījumiem attiecībā uz pagaidu noregulējumu. Šajā ziņā pagaidu noregulējuma pasākumu atcelšana ar atpakaļejošu spēku atbilst tam, ka šī tiesiskā aizsardzība ir atkarīga no lietas dalībnieku iniciatīvas.
45.
Atsauce uz Savienības tiesību efektīvu piemērošanu pārsūdzētā sprieduma 42. un 48. punktā arī neliedz pagaidu noregulējuma pasākumus atcelt ar atpakaļejošu spēku. Lai gan ir taisnība, ka pagaidu noregulējums arī veicina Savienības tiesību efektīvu piemērošanu, tās ir tikai pagaidu noregulējuma primārās funkcijas – garantēt turpmākā galīgā sprieduma efektivitāti – obligātas sekas. Ciktāl šī primārā funkcija vairs neprasa, lai tiktu saglabāti pagaidu noregulējuma pasākumi, arī Savienības tiesību efektīva piemērošana vairs nevar tos pamatot. Pretējā gadījumā pagaidu noregulējums tiktu nodalīts no pamata tiesvedības un iegūtu autonomu raksturu.
46.
Tomēr pagaidu noregulējuma pasākumu atcelšana ar atpakaļejošu spēku ir problemātiska no kavējuma naudas strukturēšanas viedokļa.
47.
Tiesas priekšsēdētāja vietniece piesprieda Polijai maksāt kavējuma naudu 500000 EUR dienā līdz ieguves darbību izbeigšanai. Tādējādi jebkura turpmāka kavēšanās ar pagaidu pasākumu īstenošanu nozīmē to, ka šī summa palielinās. Tātad kavējuma naudas mērķis bija ne tikai nodrošināt, lai sākotnējais pagaidu pasākums vispār tiktu īstenots, bet arī nodrošināt, lai tas tiktu īstenots pēc iespējas ātrāk, kā to Vispārējā tiesa norāda pārsūdzētā sprieduma 47. punktā.
48.
Tomēr šī papildu piespiedu iedarbība tiktu zaudēta, ja kavējuma nauda tiktu pilnībā atcelta pat kavētas izpildes gadījumā. Šajā ziņā uzkrātā kavējuma nauda, skatoties retrospektīvi, faktiski darbojas kā sods par kavētu pagaidu pasākuma izpildi. Tomēr šis soda efekts nav kumulētas kavējuma naudas noteikšanas mērķis, bet tikai šā ietekmēšanas līdzekļa nepieciešama strukturāla iezīme.
49.
Šis soda efekts kā nepieciešama strukturāla iezīme nav pretrunā ar pagaidu noregulējuma akcesoriskumam. Proti, lai nodrošinātu turpmākā galīgā sprieduma efektivitāti, var būt nepieciešams pēc iespējas ātrāk īstenot pagaidu pasākumu, piemēram, lai nepieļautu kaitējuma turpmāku palielināšanos.
50.
Tomēr šāda kavējuma naudas strukturēšana neliedz lietas dalībniekiem vienoties par to, ka ar atpakaļejošu spēku tiek atcelta maksājamā kavējuma nauda, kas jau uzkrājusies. Tas tā ir tāpēc, ka arī šādi strukturēta kavējuma nauda – kā pagaidu noregulējuma pasākums – ir pakārtota lietas dalībnieku iniciatīvai. Pretējā gadījumā šim pasākumam tiktu piešķirts autonoms raksturs, kas vairs nebūtu saderīgs ar pagaidu noregulējuma akcesoriskumu.
51.
Nevar izslēgt, ka, neraugoties uz pagaidu pasākumu juridisku atcelšanu ar atpakaļejošu spēku, grūtības rodas faktiskajā līmenī. Ja Polija būtu izpildījusi 2021. gada 21. maija rīkojumu par pagaidu pasākumu un pārtraukusi brūnogļu ieguvi, šai dalībvalstij būtu radies būtisks kaitējums, kuru izlīgums nebūtu novērsis. Netiktu gūti ieņēmumi, bet vēl joprojām rastos izmaksas par raktuvju uzturēšanu, it īpaši saistībā ar gruntsūdeņu pieplūdes atsūknēšanu. Turklāt saskaņā ar Polijas iesniegtajiem apsvērumiem lietā C‑121/21 tiktu apdraudēta Turovas brūnogļu spēkstacijas turpmāka darbība un tādējādi – vietējās centralizētās siltumapgādes nodrošināšana un elektroenerģijas ražošana. Polija pat pauda bažas, ka, pārtraucot ieguvi, raktuvju darbinieki meklētu darbu citviet un vairs nebūtu pieejami [brūnogļu] ieguves atsākšanai. Tas, iespējams, pat novestu pie pamatlietas priekšlaicīgas izspriešanas.
52.
Tomēr faktiskās problēmas jāņem vērā arī, saglabājot pagaidu noregulējuma pasākumu spēku līdz brīdim, kad lieta tiek izslēgta no reģistra. Proti, atbilstoši šim noregulējumam Polijai būtu jāmaksā ievērojama summa, kura pienākas kā kavējuma nauda, lai gan rīkojums par pagaidu pasākumu, kura izpildei kavējuma nauda tika piemērota, vēlāk ir izrādījies nevajadzīgs.
53.
Tādēļ tādu pagaidu pasākumu faktiskās sekas, kas vēlāk izrādījušies nevajadzīgi, jebkurā gadījumā ir jārisina citādi (
15
).
54.
Līdz ar to pirmā apelācijas pamata pirmā un trešā daļa ir pamatota, jo Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 42., 47. un 48. punktā nav pietiekami ievērojusi pagaidu noregulējuma akcesoriskumu un no tā izrietošo lietas dalībnieku iniciatīvu – ar to kavējuma naudai ir faktiski piešķirts nepieļaujams autonoma soda efekts. Šo tiesību kļūdu dēļ pārsūdzētais spriedums ir atceļams.
2. Mantiskais kaitējums
55.
Izvirzot pirmā apelācijas pamata otro daļu, Polija apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums pagaidu noregulējuma dēļ rada neatgriezenisku materiālo kaitējumu. Tomēr šāds neatgriezenisks kaitējums neesot saderīgs ar pagaidu noregulējuma provizorisko raksturu.
56.
Šāds arguments ir nepieņemams, jo ar to tiek paplašināts strīda priekšmets salīdzinājumā ar Vispārējā tiesā izskatīto prasību. Tāpēc arī Polija nevar nosaukt nevienu pārsūdzētā sprieduma punktu, ko tā tādējādi apstrīd.
57.
Turklāt šis arguments ir neiedarbīgs, ja Tiesa piekrīt manam viedoklim par pirmā apelācijas pamata pirmo un trešo daļu, jo atbilstoši tam vismaz izskatāmajā lietā Polijas pusei nerastos mantisks kaitējums.
58.
Tomēr gadījumā, ja Tiesa tomēr atzītu šo argumentu par pieņemamu, bet nepiekristu manam viedoklim par pirmā apelācijas pamata pirmo un trešo daļu, jāatgādina, ka Savienības tiesībās ir paredzēti instrumenti šāda mantiskā kaitējuma atlīdzinājumam.
59.
Taisnība, ka ar pagaidu noregulējuma tiesneša nolēmumu nedrīkst priekšlaikus taisīt spriedumu par pamattiesvedībā pieņemamo nolēmumu, atņemot tam lietderīgo iedarbību (
16
).
60.
Tomēr nevar pilnībā izslēgt, ka pagaidu pasākumi faktiski rada galīgu materiālo kaitējumu. Es jau iepriekš aprakstīju iespējamo būtisko kaitējumu, kas izskatāmajā lietā varētu tikt radīts, īstenojot 2021. gada 21. maija rīkojumu par pagaidu pasākumiem (
17
).
61.
Gadījumā, ja galīgajā spriedumā tiktu konstatēts, ka lietā C‑121/21 aplūkotā atļauja bija nelikumīga, vispār nebūtu nekāda iemesla kompensēt šādu kaitējumu. Turpretim, ja galīgajā spriedumā tiktu apstiprināta projekta likumība un tādējādi parādīts, ka pasākums nebija vajadzīgs, rastos jautājums par pagaidu noregulējuma dēļ radītā mantiskā kaitējuma atlīdzinājumu.
62.
Šajā gadījumā ir iedomājams nodrošinājums, kā arī pret Komisiju vērstas prasījuma tiesības, kas izriet no nepamatotas iedzīvošanās, un prasība par kaitējuma atlīdzināšanu pret otru pusi vai pret Tiesu.
63.
Pirmkārt, nodrošinājums principā varētu kompensēt kaitējumu, ja vēlāk izrādītos, ka pagaidu noregulējums nav bijis pamatots. Kā norāda Polija, Reglamenta 162. panta 2. punkts ļauj pagaidu pasākuma izpildi pakārtot nosacījumam par nodrošinājuma iemaksu.
64.
Izskatāmajā lietā varēja tikt apsvērta iespēja Čehijas Republikai piemērot šādu nodrošinājumu. Tomēr būtu grūti aplēst nodrošinājumu par nelabvēlīgajām sekām, ko radītu tūlītēja brūnogļu ieguves pārtraukšana, it īpaši, ja beigu beigās ieguves darbības pārtraukšana izrādītos galīga. Taču pagaidu noregulējuma tiesvedībā šis jautājums netika izvērtēts, jo Polija nebija prasījusi šāda nodrošinājuma sniegšanu.
65.
Otrkārt, ir iedomājamas prasījuma tiesības pret Komisiju par kavējuma naudas atmaksāšanu sakarā ar nepamatotu iedzīvošanos. Saskaņā ar dalībvalstu tiesību sistēmām kopējiem principiem personai, kurai bez tiesiska pamata ir nodarīti zaudējumi, kas palielinājuši citas personas mantu, principā ir atprasījuma tiesības pret iedzīvojušos personu – apmērā, kas nepārsniedz šos zaudējumus (
18
). Ja Polija pirms izlīguma jau būtu samaksājusi Komisijai kavējuma naudu, bet rīkojums par kavējuma naudu – atbilstoši manam priekšlikumam – būtu kļuvis nepiemērojams ar atpakaļejošu spēku, Polija varētu atprasīt šos maksājumus. Tomēr, ja Tiesa nepiekristu manam viedoklim par izlīguma atpakaļejošo spēku, joprojām pastāvētu juridiskais pamats kavējuma naudas samaksai Komisijai par laikposmu pirms izlīguma.
66.
Treškārt, prasība par kaitējuma atlīdzināšanu saskaņā ar Savienības tiesību aktiem varētu ļaut kompensēt pagaidu pasākuma nodarīto materiālo kaitējumu. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesības uz kaitējuma atlīdzināšanu dalībvalstu vai Savienības ārpuslīgumiskās atbildības veidā pastāv, ja ir izpildīti trīs nosacījumi, proti, kaitējuma nodarītājs ir pārkāpis Savienības tiesību normu, kuras mērķis ir piešķirt tiesības cietušajai personai, šīs normas pārkāpums ir pietiekami būtisks un pastāv tieša cēloņsakarība starp šo pārkāpumu un apgalvoto kaitējumu (
19
).
67.
No vienas puses, šāda prasība par kaitējuma atlīdzināšanu pret pieteikuma iesniedzēju, šajā gadījumā Čehijas Republiku, varētu pastāvēt ļoti retos gadījumos. Tomēr ar pieteikumu par pagaidu noregulējumu Savienības tiesības ir pārkāptas tikai tad, ja pieteikuma iesniedzējs to iesniedz ļaunprātīgi, piemēram, apzināti maldinot Vispārējo tiesu par pagaidu noregulējuma nosacījumiem (procesuāla krāpšana). Izskatāmajā lietā attiecībā uz Čehijas Republikas prasījumiem nekas par to neliecina. Lai gan būtu iedomājami vēl plašāki atbildības pamati, kas pamatojas uz pagaidu pasākumu pieteikumu (
20
), tomēr līdz šim nav atbilstoša tiesiskā regulējuma.
68.
No otras puses, ir apsverama prasība pret Savienību par kaitējuma atlīdzināšanu, kura būtu jābalsta uz to, ka Tiesa, lemjot par pagaidu noregulējumu, ir pārkāpusi Savienības tiesības.
69.
Tiesa jau ir atzinusi, ka tiesu pieļauti Savienības tiesību pārkāpumi var radīt pamatu prasības par kaitējuma atlīdzināšanu celšanai (
21
). Res judicata arī neliedz celt prasību, jo prasībai par kaitējuma atlīdzināšanu ir cits strīda priekšmets nekā sākotnējam tiesas nolēmumam (
22
).
70.
Tomēr praksē, visticamāk, varētu būt ļoti grūti pamatot šādu prasību. Parasti pagaidu pasākums nebūs nelikumīgs, nemaz nerunājot par iespēju to kvalificēt kā būtisku pārkāpumu.
71.
Tomēr izskatāmajā lietā prasība par kaitējuma atlīdzināšanu pret Savienību a priori nešķiet bezcerīga.
72.
Pagaidu noregulējuma tiesvedībā pagaidu pasākumu var noteikt tikai tad, ja tiek konstatēts, ka pastāv faktiskie un tiesību apstākļi, kas pirmšķietami pamato tā noteikšanu (fumus boni juris), un ka tas ir steidzams tādā nozīmē, ka, lai nepieļautu būtisku un neatgriezenisku kaitējumu pieteikuma iesniedzēja interesēm, tas ir jānosaka un tā sekām jāiestājas, pirms tiek pieņemts nolēmums par lietas būtību. Pagaidu noregulējuma tiesnesis vajadzības gadījumā arī izsver iesaistītās intereses (
23
). Turklāt ar pagaidu noregulējuma tiesneša nolēmumu nedrīkst tikt priekšlaikus taisīts spriedums pamattiesvedībā (
24
).
73.
Tiesas priekšsēdētāja vietniece 2021. gada 21. maija rīkojumā fumus boni iuris pamatoja ar to, ka Polija strīdīgo atļauju brūnogļu ieguvei bija piešķīrusi, pamatojoties uz noteikumu, kas ļauj pagarināt atļauju bez iepriekšēja ietekmes uz vidi novērtējuma. (
25
)
74.
Tomēr jau no 2021. gada 21. maija rīkojuma faktiem izriet, ka raktuvju apsaimniekotājs pieteikumam par atļaujas pagarināšanu bija pievienojis IVN lēmumu (
26
). Tādēļ ir apšaubāms, ka atļaujas pagarināšana ir balstīta uz apgalvoto IVN direktīvas īstenošanas nepilnību.
75.
Turklāt galvenajā tiesvedībā Polija 2021. gada 7. jūnija iebildumu rakstā, tātad pēc pagaidu pasākuma pieņemšanas, ir norādījusi, ka kompetentās iestādes 2021. gada 28. aprīlī, tātad pirms pagaidu pasākuma noteikšanas, jau bija piešķīrušas citu ilgtermiņa atļauju brūnogļu ieguvei, kas balstījās uz ietekmes uz vidi novērtējumu. Ar šo papildu atļauju Polija esot novērsusi iespējamus trūkumus strīdīgajā lēmumā. Tiesas priekšsēdētāja vietniecei to esot bijis jāņem vērā vēlākais 2021. gada 20. septembra rīkojumā, kurā tika uzdots samaksāt kavējuma naudu, lai izpildītu pagaidu pasākumu.
76.
Šķiet, ka šajā kontekstā ģenerāladvokāts P. Pikamēe [P. Pikamäe], analizējot konkrēto prasības pamatu, kas izvirzīts pamata tiesvedībā, izvērtēja tikai Polijas tiesību normu saderību ar IVN direktīvu un pauda viedokli, ka runa nav par brūnogļu ieguves atļaujas likumību (
27
).
77.
Nepārliecinoši šķiet arī tas, ka Tiesas priekšsēdētāja vietniece nesasaista apgalvoto IVN direktīvas pārkāpumu ar nopietnu un neatgriezenisku kaitējumu, kas pamato steidzamību. Tiesas priekšsēdētāja vietniece konstatēja, ka brūnogļu ieguves darbības turpināšana Turovas raktuvēs gruntsūdeņu ietekmēšanas rezultātā varētu radīt nopietnu un neatgriezenisku kaitējumu videi un cilvēku veselībai (
28
). Tāda ietekme noteikti būtu jāanalizē ietekmes uz vidi novērtējumā. Tomēr attiecīgā analīze šāda veida ietekmi nenovērstu (
29
).
78.
Turklāt nešķiet, ka Čehijas Republikas pamata tiesvedībā iesniegto argumentu mērķis būtu bijis pierādīt, ka šāda ietekme pārkāpj Savienības tiesības. Gluži pretēji – Čehijas Republika pauda nostāju, ka šādu Ūdens pamatdirektīvas 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punkta un b) apakšpunkta ii) punkta mērķu pārkāpumu pamato 4. panta 4. un 5. punktā paredzētie izņēmumi (
30
).
79.
Visbeidzot, padziļinātu izvērtējumu būtu pelnījis jautājums par to, vai Tiesas priekšsēdētāja vietniece, izsverot intereses (
31
) un piemērojot kavējuma naudu (
32
), ir pienācīgi izvērtējusi Polijas argumentus par brūnogļu ieguves pārtraukšanas negatīvajām sekām (
33
) vai arī ir pārsniegusi pierādījumu sagrozīšanas robežu un tādējādi, iespējams, pat priekšlaikus izspriedusi pamatlietu.
80.
Tomēr Polija šajā tiesvedībā nav izvirzījusi nekādus argumentus attiecībā uz šiem iespējamajiem prasības par kaitējuma atlīdzināšanu pamatiem.
81.
Turklāt Komisijas uzdevums nevar būt atspēkot argumentu, ka Tiesa ir pieļāvusi Savienības tiesību pārkāpumu. Eiropas Savienību šādā tiesvedībā Tiesā būtu jāpārstāv pašai Tiesai (
34
).
82.
Tomēr tas neliedz Komisijai – vajadzības gadījumā kopā ar Padomi un Parlamentu – censties panākt izlīgumu strīdā par kavējuma naudu, ja Tiesa nepiekristu manam viedoklim par pirmā apelācijas pamata pirmo un trešo daļu. Visām iesaistītajām pusēm, visticamāk, būtu labāk, ja Savienība šos līdzekļus izmantotu īpašai programmai, lai atbalstītu enerģētikas pārkārtošanu Polijā, un dalībvalsts savukārt atteiktos no turpmākiem pasākumiem kavējuma naudas atgūšanai.
83.
Tomēr attiecībā uz pirmā apelācijas pamata otro daļu, ar kuru Polija izvirza apgalvojumu, ka tai nodarīts neatgriezenisks mantiskais kaitējums, jākonstatē, ka tas iepriekš izklāstīto kompensācijas mehānismu dēļ – ja Tiesa pretēji manam viedoklim to atzītu par pieņemamu – būtu nepamatots.
3. 2022. gada 19. maija rīkojuma kļūdaina interpretācija
84.
Ar pirmā apelācijas pamata ceturto daļu Polija vēršas pret pārsūdzētā sprieduma 40. punktu. Vispārējā tiesa tajā citastarp ir konstatējusi, ka no Tiesas priekšsēdētāja vietnieka 2022. gada 19. maija rīkojuma 26. punkta skaidri izriet, ka Polijas Republikai piespriestā un Komisijai maksājamā kavējuma nauda 500000 EUR dienā līdz brūnogļu ieguves darbības pārtraukšanai vairs nav iekasējama (tikai) no 2022. gada 4. februāra. Citiem vārdiem – Tiesas priekšsēdētāja vietnieces 2021. gada 20. septembra rīkojumā piespriestā dienas kavējuma nauda zaudē spēku (tikai) no 2022. gada 4. februāra. Tādēļ saskaņā ar pārsūdzētā sprieduma 41. punktu dienas kavējuma nauda bija spēkā no 2021. gada 20. septembra līdz 2022. gada 3. februārim.
85.
Polija iebilst, ka Tiesas priekšsēdētāja vietnieks 2022. gada 19. maija rīkojumā esot vien konstatējis, ka saskaņā ar Reglamenta 163. pantu viņš tikai ir tiesīgs grozīt pagaidu pasākumu attiecībā uz nākotni. Pasākuma atcelšana ar atpakaļejošu spēku neesot viņa kompetencē (
35
). Līdz ar to šajā rīkojumā nav ietverts konstatējums par kavējuma naudas piemērošanas (automātisku) atcelšanu ar atpakaļejošu spēku, kad pamatlieta tiek izslēgta no reģistra.
86.
Polija pareizi norāda, ka 2022. gada 19. maija rīkojuma 26. punktā minēto konstatējumu tiešais mērķis bija pamatot Tiesas priekšsēdētāja vietnieka lēmumu. Tam nebija vajadzīgs konstatējums, ka kavējuma naudas noteikšanu nevar atcelt ar atpakaļejošu spēku. Drīzāk bija pietiekami konstatēt, ka Tiesas priekšsēdētāja vietnieks nevar ar atpakaļejošu spēku atcelt kavējuma naudas noteikšanu un, izslēdzot lietu no reģistra, kavējuma naudas noteikšana attiecībā uz nākotni ir atcelta.
87.
Katrā ziņā arī Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 40. punktā neveic nekādu citu konstatējumu.
88.
Attiecībā uz Polijas interesēm izšķiroša nozīme drīzāk ir pārsūdzētā sprieduma 42. punktā izdarītajam – un uz šā sprieduma 40. punktu balstītajam – secinājumam, ka pamatlietas izslēgšana no reģistra nav radījusi tādas sekas, ka zustu pienākums samaksāt summu, kura pienākas kā kavējuma nauda. Kā jau iepriekš izklāstīts (
36
), izdarot šo secinājumu, ir pieļauta tiesību kļūda un tādēļ tas ir atceļams.
89.
Turpretim pirmā apelācijas pamata ceturtā daļa ir nepamatota.
B.
Pārsūdzētā sprieduma pamatojums
90.
Ar otro apelācijas pamatu Polija vēršas pret pārsūdzētā sprieduma 46. punktu. Tajā Vispārējā tiesa noraida Polijas argumentu, ka vairumā valstu tiesību sistēmās aizsardzības pasākumi, kas noteikti līdz galīgā nolēmuma pieņemšanai, retroaktīvi zaudē spēku, kad zūd pamatlietas priekšmets. Ar šo konstatējumu nepietiekot, lai pierādītu, ka šie procesuālie noteikumi ir daļa no dalībvalstu kopīgajām konstitucionālajām tradīcijām un tādējādi kā tiesību avots varētu būt daļa no Eiropas Savienības tiesību sistēmas.
91.
Izvirzot šo apelācijas pamatu, Polija neapstrīd attiecīgo Vispārējās tiesas konstatējumu pēc būtības, bet gan tikai norāda, ka pamatojums ir nepietiekams. Tādēļ ir jāizvērtē tikai tas, vai Vispārējās tiesas sprieduma pamatojumā skaidri un nepārprotami ir norādīta tās argumentācija, lai ieinteresētās personas varētu uzzināt Vispārējās tiesas nolēmuma pieņemšanas iemeslus un lai Tiesa varētu veikt pārbaudi (
37
).
92.
Pārsūdzētā sprieduma 46. punktā ietvertie apsvērumi atbilst šīm prasībām. No tiem izriet, ka Polijas sniegtā informācija nav pārliecinājusi Vispārējo tiesu par to, ka pastāv dalībvalstu kopīgas konstitucionālās tradīcijas, saskaņā ar kurām izlīguma rezultātā pagaidu pasākumi un attiecīgie izpildes pasākumi kļūst spēkā neesoši ar atpakaļejošu spēku. Līdzīgā lietā Tiesa savu konstatējumu ir pamatojusi vēl krietni lakoniskāk (
38
).
93.
No iepriekš minētā izriet, ka šā konstatējuma pamatojums ir pietiekams un otrais apelācijas pamats ir nepamatots.
V. Par Vispārējā tiesā celto prasību
94.
Saskaņā ar Tiesas statūtu 61. panta pirmo daļu Tiesa atceļ Vispārējās tiesas nolēmumu, ja apelācija ir pamatota. Tā var pati taisīt galīgo spriedumu attiecīgā lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija, vai nodot lietu atpakaļ sprieduma taisīšanai Vispārējā tiesā.
95.
Saskaņā ar maniem apsvērumiem par pirmā apelācijas pamata pirmo un trešo daļu pagaidu noregulējuma pasākumi izlīguma dēļ ir kļuvuši nepiemērojami ar atpakaļejošu spēku. Tātad Komisija ar apstrīdētajiem lēmumiem nepamatoti ir veikusi kavējuma naudas ieskaitu attiecībā pret Polijas prasījumiem. Tādēļ šie lēmumi ir jāatceļ.
VI. Par tiesāšanās izdevumiem
96.
Saskaņā ar Reglamenta 184. panta 2. punktu Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem, ja apelācijas sūdzība ir pamatota un Tiesa lietā taisa galīgo spriedumu. Saskaņā ar 138. panta 1. punktu, kas atbilstoši 184. panta 1. punktam attiecas uz apelācijas sūdzību, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
97.
Tā kā Polijai spriedums ir labvēlīgs un tā ir prasījusi atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, Komisijai ir jāpiespriež atlīdzināt Polijas tiesāšanās izdevumus un segt savus tiesāšanās izdevumus.
VII. Secinājumi
98.
Tāpēc iesaku Tiesai lemt šādi:
1)
Atcelt Vispārējās tiesas 2024. gada 29. maija spriedumu Polija/Komisija (T‑200/22 un T‑314/22, EU:T:2024:329).
2)
Atcelt Eiropas Komisijas 2022. gada 7. un 8. februāra, 16. un 31. marta, kā arī 16. maija lēmumus, ar kuriem tā veica to summu piedziņu ar ieskaitu, kuras Polijas Republika bija parādā kā dienas kavējuma naudu – ko Tiesas priekšsēdētāja vietniece bija noteikusi ar 2021. gada 20. septembra rīkojumu Čehijas Republika/Polija (C‑121/21 R, EU:C:2021:752) – par laika periodu, pirmkārt, no 2021. gada 20. septembra līdz 2022. gada 17. janvārim un, otrkārt, no 2022. gada 18. janvāra līdz 2022. gada 3. februārim.
3)
Eiropas Komisija atlīdzina Polijas Republikas, kā arī sedz pati savus tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā un Tiesā.
(
1
)	Oriģinālvaloda – vācu.
(
2
)	Rīkojums, 2017. gada 20. novembris, Komisija/Polija (Belovežas gārša) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 97. un nākamie punkti).
(
3
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 2012, L 26, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 16. aprīļa Direktīvu 2014/52/ES (OV 2014, L 124, 1. lpp.).
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV 2000, L 327, 1. lpp.), kurā pēdējie grozījumi izdarīti ar Komisijas 2014. gada 30. oktobra Direktīvu 2014/101/ES (OV 2014, L 311, 32. lpp.).
(
5
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/4/EK (2003. gada 28. janvāris) par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu (OV 2003, L 41, 26. lpp.).
(
6
)	Skat. ģenerāladvokāta P. Pikamēes [P. Pikamäe] secinājumus lietā Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21, EU:C:2022:74).
(
7
)	Tiesas priekšsēdētājas vietnieces rīkojums, 2021. gada 21. maijs, Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420).
(
8
)	Tiesas priekšsēdētājas vietnieces rīkojums, 2021. gada 20. septembris, Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21 R, EU:C:2021:752).
(
9
)	Rīkojums, 2022. gada 4. februāris, Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21, EU:C:2022:82).
(
10
)	Skat., piemēram, Reuters, Poland sign deal to end Polish coal mine dispute – Czech PM, 2022. gada 3. februāris, https://www.reuters.com/article/business/energy/-poland‑sign‑deal‑to‑end‑polish‑coal‑mine‑dispute‑czech‑pm‑idUSP7N2HH02Q/., un Landesecho, Tschechien und Polen einigen sich im Konflikt um Kohlegrube Turów, 2024. gada 4. februāris, https://landesecho.cz/wirtschaft/tschechien‑und‑polen‑einigen‑sich‑im‑konflikt‑um‑kohlegrube‑turow/002031/.
(
11
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.)
(
12
)	Rīkojums, 2017. gada 20. novembris, Komisija/Polija (Belovežas gārša) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 94. un 95. punkts). Skat. arī Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojumus, 2013. gada 10. septembris, Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558, 68. punkts), un 2016. gada 2. marts, Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142, 29. punkts).
(
13
)	Rīkojums, 2022. gada 4. februāris, Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21, EU:C:2022:82).
(
14
)	Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojums, 2022. gada 19. maijs, Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21 R, EU:C:2022:408, 25. un 26. punkts).
(
15
)	Skat. tālāk 62.–81. punktu.
(
16
)	Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojumi, 2013. gada 10. septembris, Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558, 68. punkts), 2016. gada 2. marts, Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142, 105. punkts), un 2017. gada 20. novembris, Komisija/Polija (Belovežas gārša) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 94 un 95. punkts).
(
17
)	Skat. iepriekš, 51. punkts.
(
18
)	Spriedumi, 2008. gada 16. decembris, Masdar (UK)/Komisija (C‑47/07 P, EU:C:2008:726, 44. punkts), un 2020. gada 9. jūlijs, Čehijas Republika/Komisija (C‑575/18 P, EU:C:2020:530, 82. punkts).
(
19
)	Spriedumi, 1996. gada 5. marts, Brasserie du pêcheur un Factortame (C‑46/93 un C‑48/93, EU:C:1996:79, 51. punkts), 2009. gada 16. jūlijs, Komisija/Schneider Electric (C‑440/07 P, EU:C:2009:459, 160. punkts), un 2024. gada 5. marts, Kočner/Eiropols (C‑755/21 P, EU:C:2024:202, 117. punkts).
(
20
)	Tā, piemēram, paredzēts intelektuālā īpašuma aizsardzības kontekstā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV 2004, L 157, 45. lpp.) 9. panta 7. punktu un komercnoslēpumu kontekstā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) Direktīvas (ES) 2016/943 (2016. gada 8. jūnijs) par zinātības un darījumdarbības neizpaužamas informācijas (komercnoslēpumu) aizsardzību pret nelikumīgu iegūšanu, izmantošanu un izpaušanu (OV 2016, L 157, 1. lpp.) 11. panta 5. punktu.
(
21
)	Spriedumi, 2003. gada 30. septembris, Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, 32.–36. punkts), 2009. gada 16. jūlijs, Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland/Komisija (C‑385/07 P, EU:C:2009:456, 195. punkts), un 2013. gada 26. novembris, Gascogne Sack Deutschland/Komisija (C‑40/12 P, EU:C:2013:768, 89. punkts).
(
22
)	Skat. spriedumu, 2003. gada 30. septembris, Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, 39. punkts).
(
23
)	Tiesas rīkojumi, 1996. gada 12. jūlijs, Apvienotā Karaliste/Komisija (C‑180/96 R, EU:C:1996:308, 44. punkts), Tiesas priekšsēdētāja rīkojums, 1996. gada 24. septembris, Apvienotā Karaliste/Komisija (C‑239/96 R un C‑240/96 R, EU:C:1996:347, 31. punkts), un Tiesas priekšsēdētāja vietnieces rīkojums, 2021. gada 21. maijs, Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, 34. punkts).
(
24
)	Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojumi, 2013. gada 10. septembris, Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558, 68. punkts), 2016. gada 2. marts, Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142, 105. punkts), un 2017. gada 20. novembris, Komisija/Polija (Belovežas gārša) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 94. un 95. punkts).
(
25
)	Rīkojums, 2021. gada 21. maijs, Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, 49. punkts).
(
26
)	Rīkojums, 2021. gada 21. maijs, Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, 14. punkts).
(
27
)	Ģenerāladvokāta P. Pikamēes secinājumi lietā Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21, EU:C:2022:74, 55. un 61. punkts).
(
28
)	Rīkojums, 2021. gada 21. maijs, Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, it īpaši 66., 69. un 72. punkts).
(
29
)	Skat. spriedumu, 2013. gada 14. marts, Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, 46. punkts).
(
30
)	Skat. Čehijas Republikas ceturto prasības pamatu lietā C‑121/21 un šajā sakarā arī ģenerāladvokāta P. Pikamēes secinājumus lietā Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21, EU:C:2022:74, 131. un nākamie punkti).
(
31
)	Rīkojums, 2021. gada 21. maijs, Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, it īpaši 89. un 90. punkts).
(
32
)	Rīkojums, 2021. gada 20. septembris, Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21 R, EU:C:2021:752, 24. un 25. punkts).
(
33
)	Skat. iepriekš, 51. punkts.
(
34
)	Skat. Vispārējās tiesas rīkojumu, 2015. gada 6. janvāris, Kendrion/Eiropas Savienība (T‑479/14, EU:T:2015:2, 19. punkts), kā arī Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojumu, 2015. gada 18. decembris, Tiesa/Kendrion (C‑71/15 P, EU:C:2015:857) par apelācijas sūdzības, kas pret to iesniegta, izslēgšanu no reģistra.
(
35
)	Rīkojums, 2022. gada 19. maijs, Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21 R, EU:C:2022:408, 30.–32. punkts ar atsauci uz 22. punktu). Skat. arī Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojumus, 2023. gada 21. aprīlis, Komisija/Polija (Tiesnešu neatkarība un privātā dzīve) (C‑204/21 R‑RAP, EU:C:2023:334, 12. punkts), kā arī 2023. gada 28. septembris, Padome/Mazepin (C‑564/23 P(R) un C‑564/23 P(R)-R, EU:C:2023:727, 24. punkts).
(
36
)	Skat. iepriekš, 42.–54. punkts.
(
37
)	Spriedumi, 2009. gada 2. aprīlis, France Télécom/Komisija (C‑202/07 P, EU:C:2009:214, 29. punkts), un 2024. gada 27. jūnijs, Komisija/Servier u.c. (C‑176/19 P, EU:C:2024:549, 267. punkts).
(
38
)	Spriedums, 2000. gada 11. janvāris, Nīderlande un van der Wal/Komisija (C‑174/98 P un C 189/98 P, EU:C:2000:1, 17. punkts).