62004CC0366_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievads
1. Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Salzburg
[Zalcburgas federālās zemes Neatkarīgais administratīvais senāts] ir iesniedzis Tiesai prejudiciālu jautājumu par EKL 28., 29. un 30. panta, kā arī Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/43/EEK par pārtikas produktu higiēnu (turpmāk tekstā – “Direktīva”) (2) interpretāciju. Izskatīšanai iesniegtais strīds ir par dažāda veida neiesaiņotas košļājamās gumijas pārdošanu Austrijā, kas Vācijā un Itālijā tiek brīvi laista tirgū bez iesaiņojuma.
2. Iesniedzējtiesa ir uzdevusi Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai EKL 28.–30. panta noteikumi, lasīti kopā ar Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/43/EEK par pārtikas produktu higiēnu 7. panta noteikumiem, iebilst pret tādu valsts tiesību normu, kas pieņemta pirms Direktīvas un kas aizliedz tirdzniecības automātos piedāvāt pārdošanā tādus neiesaiņotus saldumus, kuru ražošanā izmantots dabīgais cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru?”
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Kopienu tiesiskais regulējums
3. Ar EKL 28. pantu dalībvalstu starpā tiek aizliegti importa kvantitatīvie ierobežojumi un citi pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību.
4. Tomēr EKL 30. pants noteic, ka ir pieļaujami tādi importa kvantitatīvie ierobežojumi, kas pamatoti ar cilvēku veselības un dzīvības aizsardzības, kā arī dzīvnieku aizsardzības apsvērumiem, pastāvot nosacījumam, ka šie ierobežojumi dalībvalstu tirdzniecībā nav patvaļīgas diskriminācijas vai slēptas ierobežošanas līdzekļi.
5. Direktīvas pirmais apsvērums ir formulēts šādi:
“Tā kā pārtikas produktu brīva aprite ir svarīgs priekšnosacījums iekšējā tirgus izveidei; tā kā šis princips ietver pārliecību par to pārtikas produktu, kas domāti cilvēku patēriņam brīvā apritē, drošības prasību un it īpaši to higiēnas prasību visos sagatavošanas, apstrādes, ražošanas, iepakošanas, uzglabāšanas, pārvadāšanas, izplatīšanas, manipulācijas un piedāvāšanas pārdošanai vai piegādes patērētājam posmos”.
6. Atbilstoši Direktīvas ceturtajam apsvērumam, lai aizsargātu cilvēku veselību, jāsaskaņo vispārējie higiēnas noteikumi, kas jāievēro pārtikas produktu sagatavošanas, apstrādes, ražošanas, iepakošanas, uzglabāšanas, pārvadāšanas, izplatīšanas, manipulācijas un piedāvāšanas pārdošanai vai piegādes patērētājam laikā.
7. Saskaņā ar Direktīvas 3. panta 1. punktu:
“Pārtikas produktu sagatavošanu, apstrādi, ražošanu, iepakošanu, uzglabāšanu, pārvadāšanu, izplatīšanu, manipulāciju un piedāvāšanu pārdošanai vai piegādi veic higiēniski.”
8. Atbilstoši Direktīvas 3. panta 2. punktam tirgus dalībniekiem, kas iesaistīti pārtikas apritē, ir jāidentificē katrs savas darbības posms, kas ir nozīmīgs, lai nodrošinātu pārtikas drošību, un jārūpējas par to, lai tiktu noteikta, ieviesta, uzturēta un pārskatīta atbilstīga drošības kārtība, pamatojoties uz 3. panta 2. punktā noteiktajiem principiem, kurus izmanto, lai izveidotu HACCP
(riska analīzes un kritisko kontrolpunktu noteikšanas) sistēmu.
9. Direktīvas 7. panta 1. punktā ir noteikts:
“Saskaņā ar Līgumu dalībvalstis var paturēt spēkā, grozīt vai ieviest valsts higiēnas noteikumus, kas ir konkrētāki kā tie, kurus nosaka šī direktīva, ja šādi noteikumi:
– nav mazāk stingri kā tie noteikumi, kas doti pielikumā,
– nerada ierobežojumu, traucējumu vai šķērsli tirdzniecībai ar pārtikas produktiem, kas saražoti saskaņā ar šo direktīvu.”
10. Direktīvas pielikuma trešajā sadaļā minētas prasības, kādas ir piemērojamas pārvietojamām un/vai pagaidu telpām (piemēram, tirdzniecības teltīm, tirgus stendiem, tirdzniecības vietām pārvietojamos transporta līdzekļos), telpām, ko galvenokārt izmanto kā privātmājas, telpām, kurās laiku pa laikam notiek ēdināšana, un tirdzniecības automātiem.
“1. Telpas un tirdzniecības automātus novieto, projektē, veido un uztur tīrus un labā kārtībā un stāvoklī tā, lai izvairītos no pārtikas produktu piesārņojuma un kaitēkļu uzturēšanās riska, ciktāl tas ir praktiski iespējams.
2. Īpaši un vajadzības gadījumā:
[..]
b) virsmām, kas nonāk saskarē ar pārtiku, jābūt labā stāvoklī, un tām jābūt viegli tīrāmām un vajadzības gadījumā dezinficējamām. Tāpēc būs jāizmanto gludi, mazgājami, netoksiski materiāli, izņemot gadījumus, kad tirgus dalībnieki, kas iesaistīti pārtikas apritē, var pārliecināt kompetentās iestādes par to, ka citi izmantotie materiāli ir atbilstīgi;
[..]
d) atbilstīgi jāparedz pārtikas produktu tīrīšana;
[..]
h) pārtikas produkti jānovieto tā, lai izvairītos, ciktāl tas ir praktiski iespējams, no piesārņojuma riska.”
11. Direktīvas pielikuma IX sadaļas 3. punktā noteikts:
“Visu pārtiku, ko apstrādā, uzglabā, iepako, izstāda un pārvadā, pasargā no jebkura piesārņojuma, kurš varētu padarīt pārtiku nederīgu cilvēku patēriņam, kaitīgu veselībai vai piesārņotu tādā veidā, ka nebūtu saprātīgi domāt, ka to varētu patērēt tādā stāvoklī. It īpaši pārtika jānovieto un/vai jāpasargā tā, lai samazinātu jebkādu piesārņojuma risku. Jābūt izstrādātām atbilstīgām procedūrām, lai nodrošinātu to, ka kaitēkļus apkaro.”
B – Valsts tiesiskais regulējums
12. Direktīvas 93/43 noteikumus Austrijas tiesībās transponēja ar 1998. gada 3. februāra Lebensmittelhygieneverordnung (3) [Noteikumi par pārtikas produktu higiēnu]. Tajos Direktīvas noteikumi tika pārņemti gandrīz identiskā formulējumā.
13. 1988. gada 10. februāra Verordnung über die Hygiene bei Zuckerwaren aus Automaten
[Noteikumi par higiēnu saldumiem tirdzniecības automātos] (turpmāk tekstā – “Noteikumi par saldumu higiēnu”) 1. panta 1. un 2. punkts nosaka:
“1. Šo noteikumu izpratnē saldumu tirdzniecības automāti ir tādi tirdzniecības automāti, kas pēc tam, kad tajos ievieto noteiktu naudas summu, izsniedz saldumus, kuru ražošanā izmantots cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru. Šos saldumus, kas atrodas slēgtā rezervuārā, izsniedz caur pārdošanas kanālu, kurā ierīkota savācoša atvere (savākšanas atvere).
2. Saldumu tirdzniecības automātiem jāatrodas vai jābūt novietotiem tādā veidā, lai uz tiem tieši nekristu saules stari. Lai izvairītos no jebkāda piesārņojuma, savācošā atvere (savākšanas atvere) ir jāaizsargā no laika apstākļu maiņām.”
14. Noteikumu par saldumu higiēnu 2. pants ir formulēts šādi:
“Tirdzniecības automātos ir aizliegts piedāvāt pārdošanai neiesaiņotus saldumus, kuru ražošanā izmantots cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru.”
III – Fakti un process
15. Zalcburgas pilsētas mērs uzlika soda naudu G. Schwarz
[G. Švarcam] (turpmāk tekstā – “prasītājs”) par to, ka tas bija izdarījis vairākus pārkāpumus Noteikumu par saldumu higiēnu 2. panta nozīmē. Tam tika pārmesta dažāda veida neiesaiņotas košļājamās gumijas izsniegšana un tādējādi laišana tirgū no tirdzniecības automātiem ar savākšanas atveri. Prasītājs pamata lietā cēla prasību pret minēto lēmumu par soda naudas piemērošanu Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg, pamatojoties uz to, ka šie Noteikumi par saldumu higiēnu, it īpaši to 2. pants, nav saderīgi ar EK līguma noteikumiem par preču brīvu apriti un Direktīvu 93/43.
16. Attiecīgo preču izcelsmes vieta ir Kanāda, no kurienes prasītājs tās caur Vāciju ieveda Austrijā. Tās tiek izgatavotas īpaši tirdzniecībai automātos. Švarcs, kas veic uzņēmējdarbību arī Vācijā un Itālijā, apgalvo, ka tikai Austrijā tiek izvirzīta prasība par to, ka tirdzniecībai automātos drīkst piedāvāt tikai iesaiņotus saldumus. Saskaņā ar viņa teikto ārzemēs ražotā prece, ko Vācijas Federatīvajā Republikā un Itālijas Republikā drīkst brīvi pārdot tirdzniecības automātos bez papildu iesaiņojuma, šajā gadījumā attiecībā uz Austrijas tirgu būtu īpaši jāiesaiņo. Turklāt prasītājs norāda, ka gan produkts, gan izplatīšanas veids ir pārbaudīti atbilstoši HACCP
prasībām un tie ir atzīti par drošiem.
17. Iesniedzējtiesa uzskata, ka šāds importa aizliegums tirdzniecības darījumos principā patiešām ir aizliegts. Kaut arī tā uzskata par vajadzīgu saņemt Tiesas prejudiciālo nolēmumu, savā rīkojumā par prejudiciālā jautājuma uzdošanu tā tomēr ļauj noprast, ka tā sliecas uzskatīt attiecīgo valsts tiesību normu par tādu, kas ir saderīga ar Kopienu tiesībām. Pēc tiesas domām, šādu valsts tiesību normu pamato EKL 30. panta noteikumi par sabiedrības veselības aizsardzību, jo tā palielina pārtikas produktu drošību. Tā uzskata, ka šis izvirzītais aizsardzības mērķis nevar tikt sasniegts ar mazāk radikāliem līdzekļiem. Noteikumu par saldumu higiēnu 2. pants ļauj īstenot valsts leģitīmo mērķi paaugstināt pārtikas produktu higiēnas līmeni ne tikai to pārdošanas posmā, bet ietvert tajā arī patērēšanas posmu, jo tajos ir noteikts, ka tirdzniecības automātos pārdotajiem saldumiem ir jābūt iesaiņotiem. Tā nedomā, ka pastāv cits, alternatīvs risinājums, kā citādāk sasniegt šādu aizsardzības līmeni.
IV – Vērtējums
18. Ar prejudiciālo jautājumu tiek precizēts, vai valsts tiesību norma, kas nepieļauj tirdzniecības automātos piedāvāt pārdošanai tādus neiesaiņotus saldumus, kuru ražošanā izmantots dabīgais cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru, ir saderīga ar Direktīvas 93/43 7. panta un EKL 28. un 30. panta noteikumiem. Iesniedzējtiesa uzskata, ka Direktīva par pārtikas produktu higiēnu ir piemērojama attiecībā uz valsts tiesību normu par iesaiņojuma prasībām tikai daļēji un ka šāda tiesību norma ir jāanalizē, ievērojot primārās Kopienu tiesības, kas ir noteiktas EKL 28. un 30. pantā.
19. Pat ja šāds iesniedzējtiesas secinājums ir pareizs, vēl ir iespējams atsaukties uz EKL 30. pantu vai uz kādu no Kopienu tiesībās atzītām pamatprasībām. Tomēr uz pamatojumu, kas ir balstīts uz EKL 30. pantu vai uz kādu no pamatprasībām, nevar atsaukties, ja Kopienu direktīvās ir paredzēta šī konkrētā mērķa īstenošanai vajadzīgo pasākumu saskaņošana (4) . Līdzīgā gadījumā aizsardzības pasākumi jāpieņem atbilstoši ar saskaņošanas direktīvu noteiktajiem ietvariem. Tādēļ šajā gadījumā ir jāpārbauda, vai minētās sekundāro tiesību normas var tikt piemērotas un vai tajās ir paredzēta pasākumu attiecībā uz veidu, kādā produkti ir laižami tirgū, saskaņošana.
20. Tātad, kā tas izriet no Direktīvas apsvērumiem, tās mērķis ir nodrošināt pārtikas produktu brīvu apriti un cilvēku veselības aizsardzību. Šī mērķa sasniegšanai Direktīvā ir paredzēta pārtikas produktu higiēnas noteikumu saskaņošana visos posmos, proti, to sagatavošanas, apstrādes, ražošanas, iepakošanas, uzglabāšanas, pārvadāšanas, izplatīšanas, manipulācijas un piedāvāšanas pārdošanai vai piegādes patērētājam laikā. Lai attiecīgās preces varētu laist brīvā apritē Kopienā, tām ir jāatbilst pārtikas produktu higiēnas prasībām par sabiedrības veselības aizsardzību. Nosakot šādu normu, Direktīvas mērķis ir nodrošināt, lai produkti, kas ir ražoti atbilstoši Kopienu tiesībām un saskaņā ar būtiskākajām prasībām, varētu brīvi tikt apgrozīti Kopienas tirgus iekšienē.
21. Direktīvā ir noteikts, ka atbildība par higiēnas apstākļiem pārtikas uzņēmumā jāuzņemas pašam uzņēmumam, tam ir jārūpējas par to, lai tikai tādas pārtikas preces, kurām nepiemīt nekāds risks sabiedrības veselībai, tiktu laistas tirgū. Tādēļ uzņēmumiem ir jāievēro Direktīvas pielikumā minētie pārtikas produktu higiēnas noteikumi. Turklāt pārtikas uzņēmumiem ir jāievieš uz HACCP
principiem balstīti drošības pasākumi. Visbeidzot, lai izpildītu Direktīvā noteiktās higiēnas prasības, tie var izmantot norādījumus attiecībā uz labu pārtikas higiēnas praksi. Kompetento valsts iestāžu pienākums ir sekot līdzi tam, kā tiek ievēroti šie noteikumi.
22. Direktīvas pielikumā ir minēti vispārējie pārtikas produktu higiēnas noteikumi. Šī pielikuma III sadaļā ir noteiktas prasības attiecībā uz tirdzniecības automātiem. Šie automāti jānovieto, jāprojektē, jāveido un jāuztur tīri un labā kārtībā un stāvoklī tā, lai izvairītos no pārtikas produktu piesārņojuma un kaitēkļu uzturēšanās riska tiktāl, ciktāl tas ir praktiski iespējams. Turklāt IX sadaļas 3. punktā ir noteikts, ka pārtikas produkti ir jāsargā no jebkura piesārņojuma, kas varētu padarīt pārtiku nederīgu cilvēku patēriņam vai kaitīgu veselībai. Šie vispārējie noteikumi var tikt papildināti un pastiprināti ar konkrētāku Kopienu tiesisko regulējumu pārtikas produktu higiēnas jomā (5) . Turklāt šos higiēnas noteikumus var izstrādāt pārtikas uzņēmumu un citu ieinteresēto personu pārstāvji (6) .
23. Direktīvas 7. panta 1. punktā dalībvalstīm ir piedāvāta iespēja paturēt spēkā, grozīt vai ieviest konkrētākas valsts normas higiēnas jomā nekā Direktīvā noteiktās, ar nosacījumu, ka šajās normās tiek ievērotas ar Direktīvu skaidri noteiktās robežas. Šīs robežas ir noteiktas ar diviem kumulatīviem nosacījumiem, proti – konkrētākas valsts normas higiēnas jomā nedrīkst būt mazāk stingras kā Direktīvas pielikumā minētās, un ar tām nedrīkst radīt ierobežojumus, traucējumus vai šķēršļus tirdzniecībai ar pārtikas produktiem, kas saražoti saskaņā ar šo direktīvu. Šobrīd ir precīzi jānosaka Kopienu likumdevēja valsts iestādēm deleģētās kompetences apmērs.
24. No otrā nosacījuma formulējuma var izdarīt secinājumus par divām iespējām. Vai nu dalībvalstis patur spēkā konkrētākas valsts normas pārtikas produktu ražošanas jomā, vai arī tās patur spēkā konkrētākas valsts norm as attiecībā uz citiem posmiem, proti, pārtikas produktu sagatavošanu, apstrādi, ražošanu, iepakošanu, uzglabāšanu, pārvadāšanu, izplatīšanu, manipulāciju un piedāvāšanu pārdošanai vai piegādi patērētājam. Pirmajā gadījumā dalībvalsts šādu normu var piemērot un paturēt spēkā tikai tad, ja ar to netiek radīti ierobežojumi, traucējumi vai šķēršļi tirdzniecībai ar pārtikas produktiem, kas saražoti saskaņā ar šo direktīvu. Ņemot vērā, ka tajā ir skaidri paredzētas šāda konkrētāka noteikuma robežas, EKL 28. un 30. pantam zūd turpmāka nozīme Direktīvas iekšējā piemērošanas jomā un tādēļ dalībvalstīm vairs nav iespējams atsaukties uz EKL 30. pantu.
25. Otrajā gadījumā dalībvalsts var paturēt spēkā konkrētākas valsts normas, ar nosacījumu, ka tās nav mazāk stingras kā Direktīvas pielikumā minētās un tās nav pretrunā ar Līgumu. Līdzīgā situācijā Direktīvā ir paredzēta iespēja izmantot uz EKL 30. pantu vai uz atbilstoši kādai no Tiesas judikatūrā definētām vispārējo interešu pamatprasībām balstītu pamatojumu.
26. Iesniedzējtiesa balstās uz pieņēmumu, ka attiecīgais produkts – košļājamās gumijas bumbiņas – kā arī to izplatīšana tirdzniecības automātos ietilpst Direktīvas materiālās piemērošanas jomā. Iesniedzējtiesas rīkojumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu nav sniegts precīzs paziņojums par šo jautājumu, tajā galvenokārt uzmanība tiek pievērsta EKL 30. pantā minētajiem pamatojuma apsvērumiem. Uzskatu, ka valsts noteikums ietilpst Direktīvas piemērošanas jomā un it īpaši uz to attiecas tās pielikuma IX sadaļas 3. punkts. Ar to tiek regulēti tie aspekti, kas Direktīvā nav tikuši pietiekami izsmeļoši saskaņoti, un it īpaši nosacījumi par iesaiņojuma prasībām saldumu tirdzniecībai automātos. Direktīva šajā noteikumā aprobežojas ar vispārīgu nosacījumu, ka pārdošanai domātie pārtikas produkti ir jāaizsargā no jebkāda veida piesārņojuma. Savukārt tajā nav minēti nekādi konkrēti nosacījumi, it īpaši attiecībā uz iesaiņojumu, lai novērstu šādu piesārņojumu.
27. Valsts norma, kas nepieļauj tirdzniecības automātos piedāvāt pārdošanai tādus neiesaiņotus saldumus, kuru ražošanā izmantots dabīgais cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru, ir konkrētāka un striktāka par Direktīvas pielikumā minēto. Turklāt šī valsts norma neattiecas uz pārtikas produktu ražošanu, bet gan uz iesaiņojumu. Šī iemesla dēļ tā ir jāanalizē, ievērojot EKL 28. un 30. panta prasības.
28. Šādas analīzes laikā, pirmkārt, ir jānoskaidro, vai šajā gadījumā tiek runāts par tirdzniecības kārtību sprieduma lietās Keck
un Mithouard (7) nozīmē. Attiecīgais valsts tiesiskais regulējums ietver pienākumu iesaiņot saldumus, kas tiek piedāvāti pārdošanai tirdzniecības automātos. Tas nozīmē, ka saldumi, kas laisti tirgū citā valstī, lai tos varētu piedāvāt patērētājam Austrijā, vispirms ir jāiesaiņo, t.i., ka uz tiem attiecas izmaiņas.
29. Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru gadījumā, kad ir jāmaina ievesto preču iesaiņojums vai marķējums, nav runa par tirdzniecības kārtību (8) . Par tirdzniecības kārtību var runāt tad, ja noteikumi attiecas uz vispārējiem apstākļiem, kādos produkti tiek izplatīti, un ja ar tiem tiek ierobežota uzņēmēju brīvība veikt savu uzņēmējdarbību (9) . Tā neattiecas uz regulējumu par produktu raksturīgajām īpašībām vai regulējumu, kas ierobežo tādu preču laišanu tirgū, kam piemīt konkrētas pazīmes (10) .
30. No minētā secinu, ka aizliegums tirdzniecības automātos piedāvāt pārdošanai tādus neiesaiņotus saldumus, kuru ražošanā izmantots dabīgais cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru, nevar tikt kvalificēts par tirdzniecības kārtību sprieduma lietās Keck
un Mithouard
nozīmē un tādēļ tas pilnībā ir jāanalizē, ievērojot EKL 28. un 30. panta prasības (11) .
31. Atbilstoši Tiesas judikatūrai šķēršļi preču brīvai apritei, kas rodas tādēļ, ka precēm jāatbilst attiecīgām normām (piemēram, attiecībā uz to nosaukumu, formu, izmēriem, svaru, sastāvu, noformējumu, marķējumu vai iepakojumu), pat tad, ja šīs normas vienādā mērā attiecas uz visām precēm, saskaņā ar EKL 28. pantu ir pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību, ja vien to piemērošanu var pamatot ar vispārēju interešu mērķi, kas ir primārs salīdzinājumā ar prasībām par brīvu preču apriti (12) .
32. Īpašā prasība attiecībā uz iesaiņojumu rada šķērsli tirdzniecībai, jo saldumus, kuru ražošanā izmantots dabīgais cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru, kas citur Kopienā tiek laisti tirgū, nevar likumīgi piedāvāt patērētājam Austrijā bez iesaiņojuma pārdošanas automātos. Importētājam šīs prasības sakarā tiek radīti papildu izdevumi, kas apgrūtina un sadārdzina preču importu. Tādēļ šāds noteikums ir pretrunā ar EKL 28. pantu.
33. Šādu šķērsli var pamatot tikai ar kādu no EKL 30. pantā minētajiem vispārējo interešu apsvērumiem, tādiem kā cilvēku veselības un dzīvības aizsardzība, vai arī ar kādu no imperatīvajām prasībām, kas tostarp attiecas uz patērētāju aizsardzību. Turklāt tam jābūt piemērotam, lai īstenotu izvirzīto mērķi, un ar to nedrīkst pārsniegt to, kas ir vajadzīgs šī mērķa sasniegšanai (13) .
34. Strīdīgais valsts tiesiskais regulējums attiecas uz saldumiem, kas tiek pārdoti tirdzniecības automātos, neatkarīgi no šo preču izcelsmes. Tas nozīmē, ka bez jau minētajām sabiedrības veselības interesēm kā pamatojuma apsvērums tiek minētas arī patērētāju aizsardzības intereses. Tomēr no lietas materiāliem izriet, ka aizliegums piedāvāt pārdošanai saldumus bez iesaiņojuma acīmredzami ir izveidojies, ievērojot apsvērumus par sabiedrības veselības aizsardzību (14) . Tātad analīze ir jāveic EKL 30. panta ietvaros. Šī analīze obligāti paredz, ka tiesai ir jāpārbauda, vai valsts tiesiskais regulējums ir saskaņā ar samērīguma principu.
35. Attiecībā uz strīdīgās normas pamatojumu iesniedzējtiesa atsaucas uz Austrijas Veselības un pārtikas drošības aģentūras paziņojumu, kurā ir apliecināts, ka noteiktā skaitā gadījumu ir ticis konstatēts, ka neiesaiņoti produkti ir tikuši bojāti sakarā ar mitrumu vai kukaiņu (skudru) iedarbības rezultātā tirdzniecības automātu savācošajā atverē un ka preču cukura virskārta bijusi pilnībā izšķīdusi un salipusi. Šādu produkta sabojāšanos varētu novērst ar iesaiņojuma palīdzību. Turklāt iesniedzējtiesa arī izvirzīja iespēju, ka produkti varēja tikt sabojāti sakarā ar automāta pašā savācošajā atverē esošo patogēnu piesārņojumu, kas varēja tikt pārnests uz nākošā pirmā pircēja izvēlētajiem produktiem. Tāpat varēja pastāvēt bakterioloģiskas infekcijas pārneses risks no patērētāja rokām uz pašu produktu; risks, kas varētu tikt samazināts ar preces iesaiņojuma palīdzību, tādējādi ļaujot patērētājam izvairīties no saldumu aiztikšanas ar kailām rokām.
36. Ir iespējams, ka zināmas prasības par iesaiņojumu saldumiem, kas tiek piedāvāti tirdzniecības automātos, var būt noderīgas sabiedrības veselības aizsardzībai tiktāl, ciktāl ar tām ir iecerēts novērst jebkāda veida sabojāšanos un piesārņošanos. Tomēr ir jāuzdod jautājums par šādas prasības, kas tiek izvirzīta papildus citām attiecībā uz saldumiem saskaņā ar Direktīvu 93/43, lietderību.
37. Direktīvā ir iestrādāta virkne noteikumu, kas attiecas uz visu ražošanas un izplatīšanas ķēdi kopumā, un ir paredzēts arī kontroles mehānisms, lai sekotu līdzi tam, kā tiek ievērotas Direktīvā paredzētās normas, un identificētu darbības. Atbilstoši Direktīvas 3. panta 2. punktam tirgus dalībnieki, kas iesaistīti pārtikas apritē, identificē katru savu darbību posmu, kas ir nozīmīgs, lai nodrošinātu pārtikas drošību, un nodrošina, lai būtu noteikta, ieviesta, uzturēta un pārskatīta atbilstīga drošības kārtība, proti, ievērojot 3. panta 2. punktā minētos principus, kādi izmantoti HACCP
sistēmas izveidē. Šādā nozīmē Direktīva paredz ieviest pilnīgu sabiedrības veselības aizsardzību.
38. Pat ja tas ir tā, ka atbilstoši Direktīvas 7. panta 1. punktam dalībvalsts, lai aizsargātu veselību un nodrošinātu higiēnu, ir kompetenta noteikt konkrētākas prasības iesaiņojumu jautājumā, tomēr šī kompetence ir ļoti ierobežota, jo Direktīva paredz ieviest pilnīgu veselības aizsardzību. Tas ir iemesls, kādēļ tikai ārkārtīgi svarīgs apsvērums var būt šādas konkrētas valsts tiesību normas pieņemšanas pamatā. Tad dalībvalstij jāpierāda, ka šāds regulējums patiešām ir vajadzīgs.
39. Rodas jautājums par to, vai, piedāvājot iegādāties tirdzniecības automātos neiesaiņotus saldumus, tas patiešām var radīt reālu risku veselībai, kas man nešķiet patiešām ticami, jo, ja Direktīvas normas ir tikušas pareizi piemērotas un ievērotas, viss liek domāt, ka attiecīgie pārtikas produkti tiek izplatīti un pārdoti ar atbildības sajūtu.
40. Piesārņojuma draudi šķiet hipotētiski, jo iesniedzējtiesa nav sniegusi nekādus datus, kas liecinātu, ka saldumi, kas tiek pārdoti bez iesaiņojuma tirdzniecības automātos, apdraud sabiedrības veselību.
41. Tāds pats apsvērums attiecas arī uz preču sabojāšanās risku. Šajā sakarā prasītājs pamata lietā norādīja, ka vienīgās reģistrētās sūdzības ir bijušas sakarā ar vandālisma aktiem un pārdošanas automātu sabojāšanu. Ja saldumi ir sabojājušies šo aktu rezultātā, man šķiet, ka vairāk būtu jācīnās tieši pret vandālisma apkarošanu. Aizliegt produktus, kas citur Kopienā likumīgi tiek laisti tirgū bez iesaiņojuma un tiek pārdoti tirdzniecības automātos, nav piemērots līdzeklis, lai (aiz)kavētu, ka šādas sabojāšanās rezultātā tiek traucēta tirdzniecība ar šiem produktiem, tā vietā, lai vairāk apkarotu vandālismu. Ja mitrums un skudras varētu iekļūt automātos, kas nav tikuši sabojāti tādu ārkārtēju apstākļu kā vandālisms dēļ, tad pareizāk būtu piemērot regulējumu par pašu tirdzniecības automātu tehnisko uzbūvi, nevis noteikt konkrētākas prasības produktu iesaiņojumam.
42. Tādēļ es secinu, ka valsts norma, ar kuru tirdzniecības automātos tiek aizliegts piedāvāt pārdošanai tādus neiesaiņotus saldumus, kuru ražošanā izmantots dabīgais cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru, ir pretrunā ar EKL 28. un 30. pantu.
V – Secinājumi
43. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg
uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Valsts tiesiskais regulējums, kas kaut ko nosaka papildus tam, ko paredz Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/43/EEK par pārtikas produktu higiēnu noteikumi, un kas nepieļauj tirdzniecības automātos piedāvāt pārdošanai tādus neiesaiņotus saldumus, kuru ražošanā izmantots dabīgais cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru, ir pasākums ar importa kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību EKL 28. panta nozīmē, un tas nevar tikt pamatots ar EKL 30. pantā minētajām sabiedrības veselības aizsardzības interesēm.
(1) .
(2)
–	OV L 175, 1. lpp.
(3)
–	Noteikumi par pārtikas produktu higiēnu ( BGB1. II, Nr. 31/1998, redakcijā, kas grozīta ar BGB1. II, Nr. 33/1999).
(4)
–	Tiesas 1996. gada 23. maija spriedums lietā C‑5/94 Hedley Lomas
( Recueil, I‑2553. lpp., 18. punkts). Skat. arī Tiesas 1998. gada 19. marta spriedumu lietā C‑1/96 Compassion in World Farming
( Recueil, I‑1251. lpp., 47. punkts).
(5)
–	Direktīvas 1. panta 2. punkts.
(6)
–	Direktīvas 5. panta 2. punkts.
(7)
–	Tiesas 1993. gada 24. novembra spriedums apvienotajās lietās C‑267/91 un C‑268/91 ( Recueil, I‑6097. lpp.).
(8)
–	Skat. Tiesas 1999. gada 3. jūnija spriedumu lietā C‑33/97 Colim
( Recueil, I‑3175. lpp., 37. punkts) un 2003. gada 16. janvāra spriedumu lietā C‑12/00 Komisija/Spānija ( Recueil, I‑459. lpp., 76. punkts).
(9)
–	Tiesas 1995. gada 29. jūnija spriedums lietā C‑391/92 Komisija/Grieķija ( Recueil, I‑1621. lpp., 15. punkts).
(10)
–	Skat. arī manu secinājumu, kas sniegti 2003. gada 11. decembrī lietā C‑239/02 Douwe Egberts
(Tiesas 2004. gada 15. jūlija spriedums, Krājums, I‑7007. lpp.), 72. punktu.
(11)
–	2003. gada 18. septembra spriedumā lietā C‑416/00 Morellatto
( Recueil, I‑9343. lpp.) Tiesa patiešām pieļāva iespēju par tirdzniecības kārtību uzskatīt prasību par maizes iepriekšēju iesaiņošanu. Tomēr, ņemot vērā šīs lietas īpašos apstākļus un striktās prasības, ko Tiesa ir definējusi šajā sakarā, šķiet neiespējami, ka šis spriedums varētu tikt piemērots šajā kontekstā.
(12)
–	Tiesas 1979. gada 20. februāra spriedums lietā 120/78 Rewe-Zentral, saukts par “ Cassis de Dijon ” ( Recueil, 649. lpp.).
(13)
–	Šajā sakarā skat. Tiesas 1997. gada 9. jūlija spriedumu apvienotajās lietās no C‑34/95 līdz C‑36/95 De Agostini
un TV-Shop
( Recueil, I‑3843. lpp., 45. punkts).
(14)
–	Vismaz to es varu secināt no iesniedzējtiesas rīkojuma par prejudiciālā jautājuma uzdošanu. Austrijas valdība izskatāmajā lietā nav sniegusi rakstveida paskaidrojumus un tātad nav darījusi zināmus iemeslus, kas pamato apstrīdēto noteikumu.