62023CO0097(01)
TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS
2023. gada 21. jūlijā (
*1
)
Apelācija – Pieteikums par iestāšanos lietā – Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta otrā daļa – Interese lietas iznākumā – Pieteikums, ko iesniedzis Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs (EDAU) – Noraidījums
Lietā C‑97/23 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2023. gada 17. februārī iesniegusi
WhatsApp Ireland Ltd
, Dublina (Īrija), ko pārstāv H.‑G. Kamann, Rechtsanwalt, F. Louis un A. Vallery, avocats, B. Johnston, C. Monaghan, P. Nolan, solicitors, D. McGrath, SC, P. Sreenan, SC, kā arī E. Egan McGrath, BL, un C. Geoghegan, BL,
apelācijas sūdzības iesniedzēja,
otra lietas dalībniece –
Eiropas Datu aizsardzības kolēģija, ko pārstāv C. Foglia, M. Gufflet, G. Le Grand un I. Vereecken, pārstāvji, kuriem palīdz G. Haumont, E. de Lophem, G. Ryelandt un P. Vernet, avocats,
atbildētāja pirmajā instancē,
TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS,
ņemot vērā tiesneša referenta T. fon Danvica [T. von Danwitz] priekšlikumu,
uzklausījis ģenerāladvokāti T. Čapetu [T. Ćapeta],
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Apelācijas sūdzību iesniegusī WhatsApp Ireland Ltd. lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2022. gada 7. decembra rīkojumu WhatsApp Ireland/Eiropas Datu aizsardzības kolēģija (T‑709/21, EU:T:2022:783, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais rīkojums”), ar kuru kā nepieņemama noraidīta tās prasība atcelt Eiropas Datu aizsardzības kolēģijas 2021. gada 28. jūlija Lēmumu 1/2021 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kas, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp., turpmāk tekstā – “VDAR”) 5. pantu, tika pieņemts pēc Data Protection Commission (Uzraudzības iestāde fizisku personu datu aizsardzības jomā, Īrija) izmeklēšanas saskaņā ar šīs regulas 56. pantu par WhatsApp Ireland veikto datu pārrobežu apstrādi saistībā ar tās pakalpojumu sniegšanu Eiropas Savienībā.
2
Ar dokumentu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2023. gada 28. aprīlī, Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs (EDAU) – pamatojoties uz Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta otro daļu, Tiesas Reglamenta 130. pantu, kas saskaņā ar šā reglamenta 190. panta 1. punktu ir piemērojams apelācijas tiesvedībā, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/1725 (2018. gada 23. oktobris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās un par šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 45/2001 un Lēmumu Nr. 1247/2002/EK (OV 2018, L 295, 39. lpp.) 58. panta 4. punktu – lūdza atļaut tam iestāties šajā lietā Eiropas Datu aizsardzības kolēģijas prasījumu atbalstam.
3
Pieteikuma pamatojumā EDAU, pirmkārt, norāda, ka šīs lietas iznākums ietekmēs to, kā tiek pildīti tās uzdevumi uzraudzīt un nodrošināt Regulas 2018/1725 un citu Savienības tiesību aktu noteikumu attiecībā uz fizisku personu brīvību un pamattiesību aizsardzību saistībā ar personas datu apstrādi, ko veic kāda Savienības iestāde vai struktūra, piemērošanu, kā arī konsultēt Savienības iestādes un struktūras visos ar šādu apstrādi saistītajos jautājumos. Šajā ziņā EDAU vispirms uzsver, ka tam tostarp no Regulas 2018/1725 4. un 5. apsvēruma izrietot pienākums nodrošināt gan VDAR, gan nupat minētās regulas normu vienveidīgu interpretāciju un piemērošanu. Turpinājumā EDAU norāda, ka šīs lietas iznākums var ietekmēt tam Regulas 2018/1725 42. pantā paredzētās padomdevēja pilnvaras. Proti, tas esot sniedzis ieguldījumu Eiropas Komisijas ierosmē racionalizēt sadarbību starp valstu datu aizsardzības uzraudzības iestādēm, piemērojot VDAR pārrobežu gadījumos, un nākotnē varētu tikt aicināts sniegt atzinumu par VDAR paredzēto sadarbības mehānismu darbību, kā arī par turpmākajiem grozījumiem noteikumos, kas attiecas uz šiem mehānismiem.
4
Otrkārt, EDAU norāda, ka apstrīdētais lēmums attiecas uz Savienības iestādēm, struktūrām, birojiem un aģentūrām piemērojamajiem principiem un noteikumiem, kas pēc būtības atbilst VDAR noteiktajiem principiem un noteikumiem, un ka tas saskaņā ar VDAR 68. panta 6. punktu ir izmantojis savas balsstiesības Eiropas Datu aizsardzības kolēģijā saistībā ar minētā lēmuma pieņemšanu. Turklāt tas esot bijis galvenais ziņotājs procedūrā, kurā pieņemtas Eiropas Datu aizsardzības kolēģijas 2021. gada 13. aprīļa Pamatnostādnes 3/2021 par VDAR 65. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanu, uz kuru pamata, tā ieskatā, esot balstīts apstrīdētais lēmums.
5
Pēc tam, kad saskaņā ar Reglamenta 131. panta 1. punktu, kas apelācijas tiesvedībā piemērojams atbilstoši tā 190. panta 1. punktam, Tiesas sekretārs lietas dalībniekiem izsniedza EDAU iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā, WhatsApp Ireland un Eiropas Datu aizsardzības kolēģija noteiktajā termiņā iesniedza apsvērumus par šo pieteikumu.
6
Eiropas Datu aizsardzības kolēģija atbalsta EDAU pieteikumu par iestāšanos lietā, savukārt WhatsApp Ireland lūdza šo pieteikumu noraidīt.
Par pieteikumu par iestāšanos lietā
7
Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta pirmajā daļā ir noteikts, ka dalībvalstis un Savienības iestādes var iestāties lietās, ko izskata Tiesa. Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta otrās daļas pirmo teikumu tādas pašas tiesības ir Savienības struktūrām un visām citām personām, ja tās var pierādīt savu ieinteresētību lietas iznākumā.
8
Konkrēti – EDAU tiesības iesaistīties tiesvedībās Savienības tiesās ir skaidri nostiprinātas Regulas 2018/1725 58. panta 4. punktā, kas noteic, ka EDAU “ir pilnvaras nodot lietas Tiesai saskaņā ar Līgumos paredzētajiem nosacījumiem un iestāties lietās, kas tiek izskatītas Tiesā”.
9
Tomēr šādas tiesības iestāties lietā nevar būt absolūtas, jo EDAU nefigurē Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta pirmajā daļā minēto to subjektu skaitā, kuri “privileģēti” var iestāties lietā. Turklāt Tiesa jau ir nospriedusi, ka EDAU tiesības iestāties lietā aprobežojas ar tam uzticētā uzdevuma izpildei vajadzīgo (pēc analoģijas skat. rīkojumu, 2005. gada 17. marts, Parlaments/Padome, C‑317/04, EU:C:2005:189, 16. punkts; šajā nozīmē skat. arī Tiesas priekšsēdētāja rīkojumu, 2008. gada 14. oktobris, Komisija/Vācija, C‑518/07, EU:C:2008:563, 12., 17. un 18. punkts).
10
Tādējādi, lai EDAU savas no minēto statūtu 40. panta otrās daļas izrietošās tiesības iestāties lietā varētu izmantot kādā konkrētā tiesvedībā, tam jāpamato interese konkrētās lietas iznākumā.
11
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru jēdziens “ieinteresētība attiecībā uz [..] lietas iznākumu” šīs tiesību normas izpratnē ir jādefinē, ņemot vērā pašas lietas priekšmetu, un ar to ir jāsaprot tieša un pastāvoša interese tajā, kas notiek ar pašiem prasījumiem, nevis interese par izvirzītajiem pamatiem vai argumentiem. Proti, ar jēdzienu “lietas iznākums” ir jāsaprot lūgtais galīgais nolēmums, kāds izklāstīts taisāmā sprieduma vai rīkojuma rezolutīvajā daļā (Tiesas priekšsēdētāja rīkojums, 2022. gada 1. septembris, Google un Alphabet/Komisija, C‑48/22 P, EU:C:2022:667, 6. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
12
Tomēr jākonstatē, ka Savienības struktūras, biroji un aģentūras – atšķirībā no fiziskām un juridiskām personām – var iesniegt pieteikumu par iestāšanos Tiesā izskatāmā lietā nevis, lai aizstāvētu privātas intereses, bet gan – gadījumā, ja akts, kas ir strīda pamatā, ir pieņemts procedūras, kurā attiecīgā struktūra, birojs vai aģentūra ir tikusi aicināta piedalīties, noslēgumā, – tālab, lai aizstāvētu atzinumu, ko tā sniegusi, vai vērtējumus, ko tā veikusi šīs procedūras gaitā. Tāpēc saistībā ar Savienības struktūru, biroju un aģentūru pieteikumiem par iestāšanos lietā šo nosacījumu par tiešas un pastāvošas intereses lietas iznākumā esamību Tiesa piemēro tādā veidā, ka tiek ņemta vērā šī īpatnība (Tiesas priekšsēdētāja rīkojums, 2022. gada 22. septembris, Mylan IRE Healthcare/Komisija, C‑237/22 P, EU:C:2022:726, 15. un 16. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
13
Tādējādi saistībā ar Savienības struktūru, biroju un aģentūru iesniegtajiem pieteikumiem par iestāšanos lietā, kuras priekšmets ir atcelt Savienības tiesību aktu vai pat Vispārējās tiesas nolēmumu, ar ko noraidīta prasība atcelt šādu tiesību aktu, jāuzskata, ka prasība pēc šādas struktūras, biroja vai aģentūras tiešas un pastāvošas intereses šādas lietas iznākumā ir izpildīta, tostarp tad, ja šī struktūra, birojs vai aģentūra var pierādīt, ka attiecīgais Savienības tiesību akts ir ticis pieņemts tādas procedūras noslēgumā, kurā saskaņā ar Savienības tiesībām ir paredzēta tās piedalīšanās, attiecīgā gadījumā izdodot atzinumu vai veicot novērtējumus (Tiesas priekšsēdētāja rīkojums, 2022. gada 22. septembris, Mylan IRE Healthcare/Komisija, C‑237/22 P, EU:C:2022:726, 17. punkts un tajā minētā judikatūra).
14
Šajā lietā par pirmo argumentu, ko EDAU izvirza, lai pamatotu savu pieteikumu par iestāšanos lietā ar to, ka šī lieta ietekmē tā lomu Regulas 2018/1725 un VDAR noteikumu vienveidīgā piemērošanā un atzinumu sniegšanā par VDAR paredzēto sadarbības mehānismu darbību, jānorāda, ka apstrīdētais lēmums, ko pieņēmusi Eiropas Datu aizsardzības kolēģija, ir pamatots ar VDAR 65. pantu un ka Regulā 2018/1725 nav tam analoģiskas normas, tāpēc šķiet, ka aplūkotajā gadījumā nerodas jautājums par šo abu regulu vienveidīgu piemērošanu saistībā ar 65. pantu.
15
Katrā ziņā pārsūdzētajā rīkojumā Vispārējā tiesa ir lēmusi tikai par tai iesniegtās atcelšanas prasības pieņemamību, un tāpēc šajā lietā vienīgais jautājums, kas rodas, ir par to, vai WhatsApp Ireland apstrīdēto lēmumu var tieši apstrīdēt Savienības tiesās. Līdz ar to Tiesas nolēmums, ar kuru tiks pabeigta šī tiesvedība, attieksies vienīgi uz atcelšanas prasības pieņemamību, nevis uz jautājumu, vai prasība atcelt apstrīdēto lēmumu ir pamatota. Gadījumā, ja pārsūdzēto rīkojumu Tiesa atceltu, lietu nevarētu uzskatīt par esošu tādā tiesvedības stadijā, kas ļauj pieņemt galīgo spriedumu Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmās daļas izpratnē, jo Vispārējā tiesa ir taisījusi nolēmumu saskaņā ar tās Reglamenta 129. pantu, neizskatot lietu pēc būtības.
16
Šajos apstākļos redzams, ka EDAU – it īpaši ciktāl tas atsaucas uz savu pienākumu dot padomus Savienības iestādēm un struktūrām visos jautājumos, kas attiecas uz personas datu apstrādi, kā arī uz savām konsultatīvajām pilnvarām, kuras paredzētas Regulas 2018/1725 42. pantā, – varētu pamatot savu interesi nevis tajā, kāds būs iznākums Tiesas šajā apelācijas tiesvedībā izskatītajai lietai, proti, lietai par apstrīdētā lēmuma atcelšanas prasības pieņemamību no LESD paredzēto tiesību aizsardzības līdzekļu viedokļa, bet gan tajā, kādu risinājumu rastu Vispārējā tiesa gadījumā, ja tajā tiktu celta prasība pēc tam, kad Tiesa būtu atcēlusi pārsūdzēto rīkojumu (šajā nozīmē skat. Tiesas priekšsēdētāja rīkojumu, 2020. gada 28. janvāris, VodafoneZiggo Group/Komisija, C‑689/19 P, EU:C:2020:50, 20. punkts un tajā minētā judikatūra).
17
Otrais EDAU arguments, ka tas ir izmantojis savas balsstiesības saistībā ar apstrīdētā lēmuma pieņemšanu un ka tas turklāt ir bijis galvenais ziņotājs šā rīkojuma 4. punktā minēto pamatnostādņu pieņemšanas procedūrā, arī neļauj konstatēt interesi lietas iznākumā. Proti, EDAU nevar atsaukties uz šādu interesi kā pamatojumu tiesībām iestāties lietā, jo norādītā interese nav raksturīga tikai un vienīgi EDAU un turklāt pilnībā pārklājas ar interesi, kas ir Eiropas Datu aizsardzības kolēģijai, kura jau ir lietā iesaistīta puse un kuras prasījumu atbalstam EDAU vēlas iestāties lietā (pēc analoģijas skat. Tiesas priekšsēdētāja rīkojumu, 2022. gada 1. septembris, Google un Alphabet/Komisija, C‑48/22 P, EU:C:2022:667, 12. punkts).
18
No visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka EDAU nav pierādījis, ka tam ir interese lietas iznākumā Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta otrās daļas izpratnē, un tādēļ tā pieteikums par iestāšanos lietā ir noraidāms.
Par tiesāšanās izdevumiem
19
Saskaņā ar Reglamenta 138. panta 1. punktu, kas, pamatojoties uz tā 184. panta 1. punktu, ir piemērojams arī apelācijas tiesvedībā, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā EDAU pieteikums par iestāšanos lietā nav apmierināms un ne WhatsApp Ireland Ltd., ne Eiropas Datu aizsardzības kolēģija nav lūgušas piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ir jāpiespriež EDAU, WhatsApp Ireland Ltd. un Eiropas Datu aizsardzības kolēģijai pašiem segt savus tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar EDAU pieteikumu par iestāšanos lietā.
Ar šādu pamatojumu Tiesas priekšsēdētājs izdod rīkojumu:
1)
Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā noraidīt.
2)
Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs, WhatsApp Ireland Ltd
., kā arī Eiropas Datu aizsardzības kolēģija katrs pats sedz savus tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.