62005CC0389
ĢENERĀLADVOKĀTA PAOLO MENGOCI[PAOLO MENGOZZI] SECINĀJUMI,
sniegti 2008. gada 3. aprīlī (
1
)
Lieta C-389/05
Eiropas Kopienu Komisija
pret
Francijas Republiku
“Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. un 49. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvība — Veterinārās pārbaudes — Govju mākslīgās apsēklošanas centrs — Valsts tiesību normas, ar kurām apstiprinātiem centriem tiek piešķirtas ekskluzīvas tiesības noteiktā teritorijā sniegt govju mākslīgās apsēklošanas pakalpojumus un kuras licences izsniegšanai apsēklošanas tehniķiem izvirza nosacījumu par līguma noslēgšanu ar kādu no šiem centriem”
I — Ievads
1.
Šajā procesā, kura priekšmets ir Eiropas Kopienu Komisijas saskaņā ar EKL 226. pantu celtā prasība pret Francijas Republiku, Tiesai vēlreiz ir jāpārbauda Francijas tiesiskais regulējums attiecībā uz liellopu mākslīgo apaugļošanu, ko it īpaši raksturo pakalpojumu monopols, kas šī veida sieviešu kārtas dzīvnieku apsēklošanas darbību veikšanai reģionāli piešķirts apstiprinātiem centriem atbilstoši Kopienu tiesībām (
2
).
2.
Pēc tam, kad tai jau ir bijusi iespēja minēto tiesisko regulējumu izvērtēt saistībā ar EK līguma 37. pantu (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem — EKL 31. pants), saistībā ar tirdzniecības monopoliem valsts līmenī (
3
), un EK līguma 86. pantu kopsakarā ar 90. panta 1. punktu (jaunajā redakcijā — EKL 82. pants un 86. panta 1. punkts) par uzņēmuma, kam ir ekskluzīvas tiesības, ļaunprātīgi izmantoto dominējošo stāvokli (
4
), kā arī Direktīvu 77/504/EEK (
5
) un Direktīvu 87/328/EEK (
6
) par tīršķirnes vaislas liellopiem (
7
), šajā lietā Tiesai tas ir jāizvērtē saistībā ar EKL 43. un 49. pantu, kas ir saistīti attiecīgi ar brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību (
8
). Faktiski Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka dalībvalsts, kas ir atbildētāja, nav izpildījusi minētajos pantos paredzētos pienākumus, jo tā ar liellopu mākslīgo apaugļošanu saistītās darbības atļauj tikai Francijā apstiprinātiem apsēklošanas centriem.
3.
Šīs tiesvedības laikā Francijas Republika Komisijas apstrīdēto tiesisko regulējumu ir grozījusi, no tā izņemot aspektus, kas ir šīs Komisijas prasības prasījumu priekšmets. Tomēr Francijas valdība precizē, ka likumdošanas līmenī izdarīto grozījumu mērķis neesot bijis pielāgot valsts tiesības EKL 43. un 49. pantam, bet gan tikai pielāgot tiesību normas attiecīgajā nozarē mainītajām prasībām. Pēc minētās valdības domām, līdzšinējais tiesiskais regulējums neesot ietvēris Komisijas izvirzītos neatbilstības Kopienu tiesībām aspektus.
4.
Līdz ar to šajā procesā ir jākonstatē valsts pienākumu neizpilde, ko valsts, kas ir atbildētāja, apstrīd un kas katrā ziņā vairs nepastāv.
II — Valsts tiesiskais regulējums
5.
Pirms 2007. gada 1. janvārī, t.i. — šīs tiesvedības laikā, spēkā stājās 2006. gada 5. janvāra Likums Nr. 2006-11 par lauksaimniecības virzību (
9
), Republikas prezidenta 2006. gada 7. decembra Dekrēts Nr. 2006-1548 par vaislas dzīvnieku identifikāciju, reprodukcijas darbību sanitāro kontroli un to ģenētisko uzlabošanu (
10
) un Republikas prezidenta 2006. gada 21. decembra Dekrēts Nr. 2006-1662 par dzīvnieku identifikāciju un ģenētisko uzlabošanu (
11
) — noteikumi, ar kuriem tika ieviestas būtiskas reformas Francijas tiesiskajā regulējumā par tādu veidu dzīvnieku kā govis, aitas, cūkas un kazas, mākslīgo apsēklošanu —, Francijā liellopu mākslīgo apsēklošanu regulēja šādas tiesību normas:
—
Lauku kodeksa L.653-1. līdz L.653-10. pants, kas saskaņā ar 1998. gada 8. jūlija Likumu Nr. 98-565 kodificēja (
12
) attiecīgos noteikumus, kas jau bija ietverti 1966. gada 28. decembra Likumā Nr. 66-1005 par lopkopību (
13
) un tika atcelti ar Likumu Nr. 98-565;
—
īstenošanas rīkojuma noteikumi, kas ietverti Lauku kodeksa R.*653-102. līdz R.*653-114. pantā, kas saskaņā ar premjerministra 2003. gada 1. septembra Dekrētu Nr. 2003-851 (
14
) kodificēja attiecīgos noteikumus, kas jau bija ietverti premjerministra 1969. gada 22. marta Dekrētā Nr. 69-258 par mākslīgo apsēklošanu (
15
), atcelts ar Dekrētu Nr. 2003-851;
—
lauksaimniecības ministra 1969. gada 17. aprīļa Dekrēts par mākslīgās apaugļošanas centru darbības atļaujām (
16
), kas grozīts ar lauksaimniecības ministra 1969. gada 12. novembra (
17
) dekrētu un lauksaimniecības un mežsaimniecības ministra 1989. gada 24. janvāra dekrētu (
18
);
—
lauksaimniecības un mežsaimniecības ministra 1991. gada 21. novembra Dekrēts par apsēklotāju un centru vadītāju apmācību un attiecīgo licenču izsniegšanu (
19
), kas grozīts ar lauksaimniecības, zvejniecības un pārtikas ministra 1997. gada 30. maija dekrētu (
20
);
—
lauksaimniecības un zvejniecības ministra 2000. gada 27. decembra Dekrēts par lauksaimnieku veikto liellopu apsēklošanu (
21
).
6.
Pamatojoties uz šo tiesisko regulējumu, kā tas izriet no Francijas valdības sniegtā apraksta, liellopu mākslīgās apaugļošanas centru darbība ir pakļauta ministra atļaujām (Lauku kodeksa L.653-5. pants). Tiek nošķirti centri, kas nodarbojas ar sēklas materiāla ražošanu, un centri, kas veic apsēklošanu, tomēr abas darbības var veikt viens un tas pats centrs. Ražošanas darbības ietver vīriešu kārtas vaislas liellopu rezerves turēšanu, izmēģinājumus ar vaislas liellopiem, kā arī sēklas iegūšanu, sagatavošanu, uzglabāšanu un nodošanu. Apsēklošanas darbības ietver to, ka tiek garantēta govju apaugļošana ar sēklas materiālu, ko piegādā ražošanas centri (Lauku kodeksa R.*653-103. pants).
7.
Mākslīgās apaugļošanas centra atvēršanas un darbības atļauja var tikt piešķirta gan fiziskām, gan juridiskām personām. Lai šāda atļauja tiktu piešķirta, netiek nošķirti Francijas pilsoņi un citu Kopienas dalībvalstu pilsoņi (grozītā 1969. gada 17. aprīļa dekrēta 1. pants).
8.
Katrs mākslīgās apsēklošanas centrs (turpmāk tekstā — “MAC”) apkalpo teritoriju, kuru nosaka lēmumā par atļaujas piešķiršanu, un šim centram ir tiesības darboties tikai šajā teritorijā. Lauksaimnieki, kas atrodas kāda MAC darbības teritorijā, tomēr var prasīt, lai šie centri piegādātu sēklas materiālu no cita ražošanas centra pēc lauksaimnieku izvēles (Lauku kodeksa L.653-7. pants).
9.
Jebkuram citam tirgus dalībniekam, kas nav MAC un kas sēklas materiālu importē no citas Eiropas Kopienu dalībvalsts, ir pienākums piegādāt minēto materiālu ar ražošanas centra vai apstiprināta MAC pēc paša izvēles starpniecību (grozītā 1969. gada 17. aprīļa dekrēta 10. pants). Sēklas materiāls ir jāuzglabā glabātuvē, par kuru atbild licenci saņēmušā centra vadītājs; attiecībā uz MAC tā var būt “galvenā” glabātuve vai viena no “filiāles” glabātuvēm, kas ir izvietotas MAC piešķirtajā teritorijā un kas var atrasties arī kādā lauku saimniecībā (grozītā 1969. gada 17. aprīļa dekrēta 7. pants). Sēklas materiāla pārvešana no cita apstiprinātā MAC vai tieša citas dalībvalsts vai trešās valsts izcelsmes sēklas materiāla importēšana uz MAC galveno glabātuvi tomēr ir obligāta sakarā ar veselības aizsardzības iemesliem, proti, materiāls tiek piegādāts MAC, kas to nosūta uz attiecīgo filiāles glabātuvi uzglabāšanas nolūkā (2000. gada 27. decembra dekrēta 6. pants).
10.
Apsēklošanas darbības var veikt tikai MAC vadītāja vai apsēklošanas tehniķa licences saņēmēji, kurus pārrauga apstiprinātais un teritoriāli kompetentais MAC un par kuriem MAC vadītājs ir tehniski atbildīgs (Lauku kodeksa L.653-4. un R.*653-102. pants, kā arī grozītā 1991. gada 21. novembra dekrēta 1. pants) (
22
). Apsēklošanas tehniķa licenci izsniedz prefekts pēc sertifikāta par spēju veikt apsēklošanas tehniķa funkcijas saistībā ar attiecīgo dzīvnieku veidu uzrādīšanas un apstiprinātā MAC direktora, kura kompetencē ir attiecīgā teritorija, apliecinājuma, ar kuru tiek apstiprināts, ka apsēklošanas darbību pieteicējs ir viņa pārraudzībā. Attiecībā uz tirgus dalībniekiem, kam nav MAC darba ņēmēju statusa, it īpaši pašnodarbinātajiem veterinārārstiem, šāds apliecinājums tiek izsniegts pēc līguma starp MAC priekšsēdētāju un ieinteresēto personu, [šajā līgumā] ir jāprecizē tehniskie, administratīvie un finanšu nosacījumi, ar kādiem ieinteresētā persona veic apsēklošanu, ievērojot piemērojamās tiesību normas (grozītā 1991. gada 21. novembra dekrēta 2. pants).
11.
Francijas iestāžu 2006. gadā pieņemtie normatīvie akti, kas stājās spēkā 2007. gada 1. janvārī, būtiski ir grozījuši iepriekš minētās atbilstošās tiesību normas. It īpaši ir atcelts tiesiskais regulējums par apstiprināto MAC ekskluzīvo ģeogrāfisko kompetenci un tas aizstāts ar tiesisko regulējumu, kas pēc iepriekšēja pieteikuma kompetentajā iestādē atļauj atgremotāju mākslīgās apsēklošanas darbības ārpus saimniecības visās Francijas teritorijas daļās tirgus dalībniekiem, kam ir sanitārā atļauja (agrément) kā sēklas materiāla savākšanas vai uzglabāšanas centram, vai arī apsēklošanas tehniķiem, kam ir apliecinājums par spēju veikt apsēklošanas darbības, kuru ir izdevis lauksaimniecības ministra norīkots novērtēšanas centrs. “Ar mērķi piedalīties teritoriālajā plānošanā un saglabāt ģenētisko daudzveidību” ir ieviests sēklas materiāla un apsēklošanas izplatīšanas universālu pakalpojumu dienests, kuru īsteno ar konkursa palīdzību izvēlēti tirgus dalībnieki, kam atļauja attiecībā uz vienu vai vairākām ģeogrāfiskām teritorijām tiek izsniegta uz noteiktu laiku. Atceļot apstiprināto MAC ekskluzīvo teritoriālo kompetenci, ir atcelts arī pienākums sēklas materiālu nodot un uzglabāt teritoriāli kompetentajā MAC.
III — Process un lietas dalībnieku prasījumi
12.
Pamatojoties uz kāda tirgus dalībnieka, kas darbojas liellopu mākslīgās apaugļošanas nozarē, 2003. gada 3. aprīlī iesniegto sūdzību, Komisija Francijas Republikai nosūtīja brīdinājuma vēstuli, kurā tā apgalvoja, ka šī dalībvalsts ir pārkāpusi EKL 43. un 49. pantu, jo tā minētajā nozarē kavē brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību, kas izriet, no vienas puses, no apstiprinātajiem MAC piešķirtā ģeogrāfiskā monopola veikt sēklas materiāla un apsēklošanas izplatīšanas darbību un, no otras puses, no ierobežojošajiem un patvaļīgajiem nosacījumiem attiecībā uz apsēklošanas licences izsniegšanu.
13.
Ar 2003. gada 8. jūlija vēstuli Francijas valdība apstrīdēja šo apgalvojumu pamatotību. Tā norādīja, ka nenotiek nekāda diskriminācija, pamatojoties uz pilsonību starp dalībvalstu pilsoņiem, attiecībā uz MAC atvēršanas un darbības atļaujas vai MAC vadītāja vai apsēklošanas tehniķa licences saņemšanu; ka MAC ekskluzīvā ģeogrāfiskā kompetence neattiecas uz sēklas materiāla izplatīšanu, bet gan tikai apsēklošanu; ka minētā ekskluzīvā kompetence ir pamatota ar vispārējo interešu mērķiem, proti, veselības aizsardzību, liellopu ģenētiskā mantojuma uzlabošanu un saglabāšanu un teritoriālo plānošanu, — un atbilst samērīguma principam; ka apsēklošanas tehniķu licenču tiesiskais regulējums arī esot pamatots ar vispārējo interešu mērķiem, proti, dzīvnieku veselības un labklājības, personu, kas veic apsēklošanu veselības, liellopu ģenētiskā mantojuma, kā arī produktu izsekojamības aizsardzību — un atbilst samērīguma principam.
14.
2003. gada 19. decembrī Komisija Francijas Republikai nosūtīja argumentētu atzinumu, kurā tā apstiprināja brīdinājuma vēstulē ietvertos apgalvojumus un precizēja, ka ģenētiskā mantojuma uzlabošanas un saglabāšanas mērķis nevar tikt izvirzīts, lai pamatotu šķēršļus brīvībai veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvībai, jo šī mērķa sasniegšanai paredzētais valsts tiesiskais regulējums ir pilnīgi saskaņots ar Kopienas direktīvām, un ka attiecībā uz citiem minētās dalībvalsts izvirzītajiem vispārējo interešu mērķiem strīdīgais valsts tiesiskais regulējums pārsniedz to, kas vajadzīgs šo mērķu sasniegšanai.
15.
Ar 2004. gada 17. marta vēstuli Francijas Republika atbildēja uz argumentēto atzinumu, apstrīdot visus prasījumus.
16.
Ar prasības pieteikumu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2005. gada 27. oktobrī, Komisija cēla šo prasību.
17.
Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
—
atzīt, ka, atļaujot ar liellopu mākslīgo apsēklošanu saistītās darbības tikai Francijā apstiprinātajiem MAC, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 43. un 49. pants, it īpaši, paredzot vispārēju MAC ekskluzīvo ģeogrāfisko kompetenci un pakļaujot mākslīgās apsēklošanas darbību apsēklošanas tehniķa licences saņemšanas pienākumam;
—
piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
18.
Francijas Republikas prasījumi Tiesai ir šādi:
—
prasību noraidīt;
—
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
IV — Juridiskā analīze
19.
Pirmkārt, šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo Tiesas judikatūru pienākumu neizpildes esamība ir jāvērtē atkarībā no situācijas dalībvalstī, kāda tā ir, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam, un ka pēc tam sekojošās izmaiņas Tiesa nevar ņemt vērā (
23
). Līdz ar to šajā tiesvedībā nav svarīgi tiesiskā regulējuma attiecībā uz atgremotāju mākslīgo apaugļošanu ārpus saimniecības grozījumi, kas Francijā ir veikti 2006. gadā un kas stājās spēkā 2007. gada 1. janvārī.
A — Par šķēršļu brīvībai veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvībai esamību
1) Lietas dalībnieku argumenti
a) Par brīvību veikt uzņēmējdarbību
20.
Komisija norāda, ka, piešķirot uz noteiktu laiku ekskluzīvas tiesības noteiktā ģeogrāfiskā teritorijā veikt sēklas materiāla un apsēklošanas izplatīšanas darbības tikai apstiprinātajiem MAC, de facto tiek kavēta vai padarīta pārlieku apgrūtinoša brīvības veikt uzņēmējdarbību īstenošana saistībā ar šo darbību veikšanu Francijā. Turklāt tāda pati iedarbība esot arī apstāklim, ka apsēklošanas tehniķa licenci, lai veiktu apsēklošanas darbības, nevar saņemt veterinārārsti pašnodarbinātības ietvaros, ja tie iepriekš ar MAC priekšsēdētāju nav noslēguši līgumu, kura saturs nav iepriekš noteikts, bet tā apspriešana tiek atstāta līgumslēdzēju pušu ziņā, tādējādi pieļaujot patvaļīgu praksi, kura šajā sakarā šādu darbību veikšanu padara mazāk pievilcīgu. Komisija piebilst, ka pienākums uzglabāt sēklas materiālu MAC tiktāl, ciktāl to nepamato veselības aizsardzības apstākļi, kādos pakalpojums tiek sniegts, ir papildu šķērslis brīvības veikt uzņēmējdarbību īstenošanai sēklas materiāla izplatīšanas nozarē.
21.
Komisija atgādina, ka atbilstoši judikatūrai fakts, ka valsts tiesiskais regulējums ir piemērojams bez diskriminācijas pilsonības dēļ, neizslēdz iespēju, ka šis regulējums var būt pretrunā ar EKL 43. pantu, jo tas var kavēt Kopienas pilsoņus īstenot brīvību veikt uzņēmējdarbību vai arī padarīt to mazāk pievilcīgu (
24
).
22.
Francijas valdība apstrīd to, ka apstiprināto MAC ekskluzīvā ģeogrāfiskā kompetence uz noteiktu laiku var de facto kavēt vai padarīt pārlieku apgrūtinošu citu dalībvalstu tirgus dalībnieku brīvības veikt uzņēmējdarbību īstenošanu. Tā it īpaši norāda, ka Francijā esot teritorijas, kurās nav apstiprināto MAC un kurās citu dalībvalstu tirgus dalībnieki varot atvērt MAC un darboties, pieprasot atļauju, kuras izsniegšana ir pakļauta vienādiem nosacījumiem kā attiecībā uz valsts tirgus dalībniekiem, tā arī citu dalībvalstu tirgus dalībniekiem.
23.
Turklāt Francijas valdība norāda, ka pašnodarbināta apsēklotāja tehniķa pienākums noslēgt līgumu ar apstiprinātu MAC nekavējot veterinārārstu kā pašnodarbināto veikt šo darbību. Tā uzsver, ka minētais līgums precizējot tehniskos, administratīvos un finanšu nosacījumus, atbilstoši kuriem pašnodarbinātajiem tirgus dalībniekiem būtu jāpraktizē apsēklošana, ir jānodrošina piemērojamo tiesību ievērošana un pareiza MAC informēšana par šāda tirgus dalībnieka sniegto pakalpojumu raksturu un saturu. Tādējādi principā visi tirgus dalībnieki — gan valsts, gan no citām dalībvalstīm —, kam ir atbilstoša profesionālā kvalifikācija, var pieprasīt un saņemt apsēklošanas tehniķa licenci un konkurēt ar apstiprinātajiem MAC.
24.
Francijas valdība tomēr atzīst, ka valsts tiesiskais regulējums ietver šķērsli brīvībai veikt uzņēmējdarbību. Tomēr tā pievērš uzmanību faktam, ka minētais tiesiskais regulējums neietver nekādu diskrimināciju starp valsts tirgus dalībniekiem un citu dalībvalstu tirgus dalībniekiem.
b) Par pakalpojumu sniegšanas brīvību
25.
Komisija norāda, ka pienākums uzglabāt sēklas materiālu apstiprinātajos MAC, kuriem vienīgajiem ir tiesības izsniegt šādu materiālu lauksaimniekiem, ir minētā materiāla “izplatīšanas pakalpojumu sniegšanas” brīvības ierobežojums, ko Komisija definē kā “darbību kopumu, kas vajadzīgs produkta piegādei un noietam, no tā ražošanas līdz tā iegādei no gala patērētāja puses”. Uz Francijas valdības apgalvojumu, saskaņā ar kuru šī pienākuma izpilde no dalībvalstu puses ir paredzēta Direktīvā 88/407/EEK (
25
), Komisija atbild, ka sēklas materiāla, kas paredzēts tirdzniecībai Kopienā, uzglabāšanas pienākums, kurš šajā direktīvā noteikts veselības aizsardzības nolūkā, attiecas tikai uz sasaldētu sēklas materiālu un laika posmu pirms tā nosūtīšanas no ražošanas vietas, turpretī Francijas Republikas ieviestās saistības attiecas uz uzglabāšanas pienākumu pēc nosūtīšanas posma.
26.
Turklāt, izvirzot prasību iepriekš noslēgt līgumu ar apstiprinātu MAC, apsēklošanas pakalpojumu sniegšanas brīvība tiek kavēta tiem, kas vēlas īstenot šo darbību, lai varētu saņemt vajadzīgo apsēklošanas tehniķa licenci. Komisija uzsver, ka šāda līguma noslēgšana de facto tiek atstāta MAC priekšsēdētāju rīcības brīvības un labas gribas ziņā, tomēr [šie priekšsēdētāji] ir atteikušies slēgt līgumus ar pašnodarbinātajiem apsēklošanas tehniķiem, kas netiek nodarbināti attiecīgajā MAC kā darba ņēmēji. Lai gan, pēc Komisijas domām, apsēklošanas tehniķu licences izsniegšanu pakļaut iepriekšējai pieteicēja kompetences pārbaudei veterinārajā iestādē ir likumīgi, tomēr nav likumīgi minēto izsniegšanu padarīt atkarīgu arī no līguma noslēgšanas ar MAC, kas esot nosacījums, kam nav nekāda sakara ar pieteicēja kompetenču pārbaudi, un kas faktiski izrādās patvaļīgs. Šāds nosacījums sakarā ar apstiprināto MAC ekskluzīvo ģeogrāfisko kompetenci nostiprinot apsēklošanas pakalpojumu sniegšanas monopolu.
27.
Papildu šķērslis pakalpojumu sniegšanas brīvībai izrietot no tā, ka citās dalībvalstīs reģistrēti pakalpojumu sniedzēji nevar piedāvāt vienlaicīgi sēklas materiāla izplatīšanas un apsēklošanas pakalpojumus, jo tiem ir pienākums sēklas materiālu uzglabāt apstiprinātajos MAC, kam vienīgajiem ir tiesības nodot to lauksaimniekiem.
28.
Francijas valdība piekrīt, ka attiecīgais valsts tiesiskais regulējums ietver šķēršļus apsēklošanas pakalpojumu sniegšanas brīvībai, bet apstrīd, ka tas ietver arī šķēršļus sēklas materiāla izplatīšanas pakalpojumu sniegšanas brīvībai. Tā uzskata, ka minētais tiesiskais regulējums tieši ļauj lauksaimniekiem izvēlēties sēklas materiāla piegādātāju un lūgt teritoriāli kompetentajam MAC, lai tas apsēklošanu veic ar šī piegādātāja piedāvāto sēklas materiālu.
2) Vērtējums
29.
Komisijas prasījumi pret dalībvalsti, kas ir atbildētāja, attiecas uz trīs līdz 2006. gada 31. decembrim spēkā esošā Francijas tiesiskā regulējuma par liellopu mākslīgo apaugļošanu aspektiem: MAC ekskluzīvo ģeogrāfisko kompetenci liellopu mākslīgās apaugļošanas nozarē; apsēklošanas tehniķu licenču izsniegšanas nosacījumiem, bet, precīzāk, iepriekšējas līguma ar apstiprinātu MAC noslēgšanas prasība pašnodarbinātajiem apsēklošanas tehniķiem (
26
); pienākumu nodot un uzglabāt sēklas materiālu apstiprinātajos MAC pēc tā nosūtīšanas no ražošanas centra.
30.
Pēc Komisijas domām, no visiem šiem aspektiem izriet brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi gan attiecībā uz sēklas materiāla izplatīšanas pakalpojumu, gan apsēklošanas pakalpojumu.
a) Prasījumi attiecībā uz sēklas materiāla izplatīšanas pakalpojumu
31.
Pirmkārt, vēlos norādīt uz ievērojamām grūtībām, novērtējot brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu esamību, pamatojoties uz iepriekš minētajiem aspektiem, attiecībā uz to pakalpojumu, kuru Komisija savos atbildes rakstos definē kā sēklas materiāla “izplatīšanas pakalpojumu”. Šādas grūtības izriet no fakta, ka, manuprāt, pati Komisija nav varējusi pietiekami skaidri un precīzi formulēt, ko ietver šis pakalpojums. Argumentētajā atzinumā un prasības pieteikumā tā skaidri norādījusi, ka ar “izplatīšanas pakalpojumu” ir jāsaprot “darbību kopums, kas vajadzīgs produkta piegādei un noietam no tā ražošanas līdz tā iegādei no gala patērētāja puses”. Šī pārāk neskaidrā definīcija, šķiet, nekļūst skaidrāka arī no plašajiem paskaidrojumiem, kas ietverti rakstveida atbildē uz attiecīgo Tiesas uzdoto jautājumu un kuros tiek pretnostatītas izplatīšanas pakalpojuma “tehniskā” puse un “ekonomiskā” puse, turklāt šis jēdziens tiek izmantots arī daudzskaitlī, atsaucoties uz tādu daudz plašāku izplatīšanas jēdzienu kā “komercdarbība, kuru var veikt ražotājs, starpnieks, vairumtirgotājs, mazumtirgotājs vai kooperatīvs”, precīzāk — “iespēja ikvienam tirgus dalībniekam, kam ir atbilstoša profesionālā kompetence, piedāvāt savus pakalpojumus Francijā uzņēmējdarbību veicošajiem lauksaimniekiem”, šajā sakarā “iedomājoties” virkni iespējamo darbību, par kurām līdz šim nav skaidrs, ka tās patiešām tiek piedāvātas ārpus minētās dalībvalsts ģeogrāfiskajiem reģioniem, norādot, ka “tas pats izplatīšanas komercpakalpojuma jēdziens pēc rakstura ir daudzveidīgs un nemateriāls”.
32.
Pietiekami skaidrā un precīzā pakalpojuma, izņemot apsēklošanas pakalpojumu, kura citu dalībvalstu tirgus dalībnieku sniegšana Francijā ar valsts tiesisko regulējumu par mākslīgo liellopu apaugļošanu esot kavēta vai padarīta mazāk pievilcīga, formulējuma neesamība, manuprāt, attiecībā uz šo punktu neļauj konstatēt valsts pienākumu neizpildi.
33.
Šajā sakarā es vēlos norādīt, ka saskaņā ar judikatūru gan argumentētajam atzinumam, gan attiecīgajam prasības pieteikumam par valsts pienākumu neizpildi, kurš netiek pamatots ar citiem apgalvojumiem un pamatiem kā tikai tiem, kas minēti argumentētajā atzinumā, ir jāietver loģiski un precīzi iebildumi, lai dalībvalstij un Tiesai ļautu precīzi novērtēt norādītā Kopienu tiesību pārkāpuma apmēru, kas ir obligāts nosacījums, lai minētā valsts vēlāk varētu izmantot savus aizstāvības līdzekļus un lai Tiesa varētu pārbaudīt norādīto valsts pienākumu neizpildi (
27
).
34.
Turklāt no Tiesas Reglamenta 38. panta 1. punkta c) apakšpunkta un ar to saistītās judikatūras izriet, ka prasības pieteikumā ir jāietver strīda priekšmets un kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem un tie ir jānorāda pietiekami skaidri un precīzi, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Tiesa varētu veikt kontroli. No tā izriet, ka galvenie faktiskie un tiesiskie apstākļi, uz kuriem ir balstīta prasība, prasības pieteikumā ir jānorāda loģiskā un saprotamā veidā (
28
).
35.
Tādēļ es uzskatu, ka Komisijas prasījumi attiecībā uz iespējamiem brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumiem attiecībā uz sēklas materiāla izplatīšanas pakalpojumu (vai pakalpojumiem), tā kā tie neatbilst obligātajām skaidrības un precizitātes prasībām, ir jānoraida kā nepieņemami.
36.
Tādēļ šajos secinājumos es neaplūkošu jautājumus par pienākumu sēklas materiālu pēc tā nosūtīšanas no ražošanas centra nodot un uzglabāt apstiprinātajā MAC (
29
). Turklāt ir jāpiebilst, ka šo pienākumu Komisijas prasības pieteikumā un atbildes rakstā izvirzītais prasījums nav formulēts nepārprotami, un tādēļ ir jāsecina, ka iepriekš 33. un 34. punktā minētie pieņemamības nosacījumi nav izpildīti.
37.
Tā vietā es pievērsīšos iespējamiem brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumiem attiecībā uz apsēklošanas pakalpojumu, kuri izrietot no tā, ka apstiprinātajiem MAC esot ekskluzīva ģeogrāfiskā kompetence šī pakalpojuma sniegšanai, kas var izrietēt no pienākuma noslēgt līgumu ar apstiprināto MAC, lai saņemtu apsēklošanas tehniķa licenci (turpmāk tekstā arī — “strīdīgais valsts tiesiskais regulējums”).
b) Prasījumi attiecībā uz apsēklošanas pakalpojumu
i) Ievada apsvērumi
38.
Abi iepriekšējā punktā minētie strīdīgā valsts tiesiskā regulējuma apstākļi, manuprāt, ir vienas medaļas divas puses.
39.
Kā Tiesai ir bijusi iespēja novērtēt spriedumā lietā Centre d’insémination de la Crespelle (
30
), “pakļaujot [MAC] darbību atļaujas saņemšanas pienākumam un paredzot, ka katram centram ir ekskluzīva kompetence apkalpot noteiktu teritoriju, valsts tiesiskais regulējums tiem piešķir ekskluzīvas tiesības”, “tādējādi ieviešot par labu šiem uzņēmumiem teritoriāli ierobežotu līdzāspastāvošu monopolu, bet kopumā aptverot visu dalībvalsts teritoriju”.
40.
Attiecīgajā tiesiskajā regulējumā paredzētā iespēja, ka apsēklošanas darbības veic personas, kas ir saņēmušas apsēklošanas tehniķa licenci, bet kas nav apstiprinātā MAC pakļautībā esoši darba ņēmēji, sākotnēji, šķiet, esam pretrunā ar MAC piešķirto ekskluzīvo ģeogrāfisko kompetenci attiecībā uz apsēklošanu. Faktiski šāda pretruna izrādās tikai šķietama, jo no paša tiesiskā regulējuma izriet, ka apsēklošanas darbībām, ko veic iepriekš minētās personas, tomēr ir jānotiek teritorijā kompetentā apstiprinātā MAC uzraudzībā, ka par tām tehniski atbildīgs ir šī MAC vadītājs un ka šīs apsēklošanas tehniskos un finanšu nosacījumus papildus administratīvajiem nosacījumiem tirgus dalībnieki nevar noteikt patstāvīgi, bet tiem ir jābūt līguma ar MAC priekšsēdētāju priekšmetam. Šādos apstākļos, šķiet, citiem tirgus dalībniekiem, kas nav MAC, ir grūti sniegt apsēklošanas pakalpojumu faktiski neatkarīgā veidā un turklāt tas būtu nesaderīgi ar iepriekš minētajām ekskluzīvajām tiesībām. Šie tirgus dalībnieki minētos pakalpojumus nekādi nevar sniegt, konkurējot ar MAC un pamatojoties uz profesionālām saistībām attiecībā pret klientu lauksaimnieku, bet gan drīzāk, ja tiem ir attiecīgā licence, veikt apsēklošanu kā, lai arī pašnodarbināti, MAC darba ņēmēji (
31
).
41.
Tādēļ pienākums noslēgt ar MAC līgumu kā nosacījums apsēklošanas tehniķa licences saņemšanai pastiprina, kā to norāda Komisija, ne tikai MAC piešķirto ekskluzīvo ģeogrāfisko kompetenci, bet gan, manuprāt, tas ir arī neatņemams aspekts sistēmas ietvaros, kas sakarā ar to, ka apsēklošanas pakalpojums tiek atstāts apstiprināto MAC ziņā, tomēr atļauj apsēklošanas darbību šī ierobežojuma ietvaros un, nepārsniedzot to, veikt arī citām kompetentām personām, kas tomēr obligāti neietilpst MAC organizācijā.
42.
Turklāt Francijas valdība savos aizstāvības rakstos skaidri norādījusi, ka Lauku kodeksa L.653-7. pants piešķirot MAC “ekskluzīvas tiesības”, kuras pati šī valdība definē kā “ģeogrāfisku monopolu” attiecībā uz apsēklošanas darbībām, pēc tam, kad tā savā atbildē uz Komisijas argumentēto atzinumu, ir norādījusi, ka apsēklošanas tehniķu pienākums noslēgt līgumu ar apstiprinātu MAC ir “tiešas ekskluzīvo tiesisko pilnvaru”, kas ir piešķirtas šim MAC “attiecībā uz konkrētu teritoriju, sekas”.
43.
Tādēļ es uzskatu, ka abi strīdīgie aspekti ir jāaplūko kopā, proti, gan lai novērtētu brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu esamību, gan arī lai novērtētu Francijas valdības šādu iespējamo ierobežojumu pamatojumam izvirzītos pamatus.
44.
Kā zināms, Kopienu tiesības dalībvalstī vispārējā veidā neaizliedz noteiktu ekonomisko darbību pakļaut monopola tiesiskajam regulējumam. To it īpaši apstiprina EKL 31. panta 1. punkts, kurā ir noteikta tikai komerciālo valsts monopolu pielāgošana, un EKL 86. panta 1. punkts, kurā dalībvalstīm vispārēji tiek liegts attiecībā uz publiskiem uzņēmumiem un uzņēmumiem, kam ir piešķirtas īpašas vai ekskluzīvas tiesības, uzturēt spēkā vai ieviest tādus pasākumus, kas ir pretrunā EK līgumam, kas obligāti nozīmē, ka dalībvalstis noteiktiem uzņēmumiem var nodrošināt ekskluzīvas tiesības un piešķirt tiem monopolu (
32
).
45.
Kā Tiesa jau ir izskaidrojusi, tas nenozīmē, ka visas īpašās un ekskluzīvās tiesības obligāti atbilst EK līgumam (
33
).
46.
Attiecībā uz tādiem pakalpojumu monopoliem, par kuriem Tiesa ir konstatējusi, ka tie izriet no saskaņā ar strīdīgo valsts tiesisko regulējumu apstiprinātajiem MAC piešķirtās ekskluzīvās ģeogrāfiskās kompetences, Tiesa ir precizējusi, ka šie monopoli gan neietilpst EK līguma 37. panta, kas attiecas uz preču tirdzniecību, piemērošanas jomā, tomēr ir pretrunā ar preču brīvas aprites principu EK līguma 30. panta izpratnē, ja tiem ir netieša ietekme uz preču apriti tādējādi, ka tie diskriminē importētās preces, dodot priekšrocības vietējām precēm (
34
). It īpaši spriedumā lietā Société coopérative d’amélioration de l’élevage et d’insémination artificielle du Béarn Tiesa ir konstatējusi, ka apstākļi, ko izklāstījusi iesniedzējtiesa un kas Tiesai ir kļuvuši zināmi tiesvedības laikā, nav pietiekami, lai konstatētu, ka tādas tiesību normas, kas Francijā bija spēkā attiecībā uz liellopu mākslīgo apsēklošanu, kas MAC piešķīra teritoriālo monopolu, netieši radīja monopolu, kas kavēja preču brīvu apriti, jo katram lauksaimniekam bija iespēja lūgt tā MAC, kura teritorijā tas atradās, piegādāt tam pēc paša izvēles sēklas materiālu ar Francijas vai citas valsts izcelsmi (
35
).
47.
Spriedumā lietā Centre d’insémination de la Crespelle Tiesa atgādināja, ka dominējoša stāvokļa radīšana, piešķirot ekskluzīvas tiesības EK līguma 90. panta 1. punkta izpratnē, pati par sevi vēl nav pretrunā EK līguma 86. pantam un ka dalībvalsts pārkāpj šajās divās normās paredzētos aizliegumus tikai tad, ja attiecīgais uzņēmums, īstenojot tam piešķirtās ekskluzīvās tiesības, ļaunprātīgi izmanto savu dominējošo stāvokli. Šajā gadījumā Tiesa, pārbaudot Francijas tiesisko regulējumu, ar kuru tika ieviesti apstiprinātie MAC, kam bija ekskluzīvas tiesības darboties ierobežotā teritorijā, un kas šiem centriem piešķīra pilnvaras izrakstīt rēķinu par papildu izdevumiem, ja lauksaimnieki šajā teritorijā, kurā ekskluzīvā kompetence bija apstiprinātajiem MAC, lūdza piegādāt sēklas materiālu ar izcelsmi no ražošanas centriem pēc pašu izvēles, Tiesa konstatēja, ka, lai gan minētajās tiesību normās izmaksu noteikšana bija atstāta MAC ziņā, tomēr tajās nebija noteikts pieprasīt nesamērīgi augstu izmaksu atlīdzināšanu un tādējādi ļaunprātīgi izmantot to dominējošo stāvokli (
36
).
48.
Šajā tiesvedībā Tiesai ir jāpārbauda, šoreiz tieši (jo runa nav par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, bet gan par prasību par valsts pienākumu neizpildi), strīdīgā valsts tiesiskā regulējuma, ar kuru tiek ieviesta virkne pakalpojumu teritoriālo monopolu, atbilstība citiem EK līguma noteikumiem, kuri Kopienas ietvaros garantē brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību (EKL 43. un 49. pants). Līdz ar to apstāklis, ka Tiesai iepriekš atgādinātajos spriedumus nebija iemesla konstatēt minētā tiesiskā regulējuma neatbilstību EK līguma noteikumiem, kas tiek minēti šajos spriedumus, nekādā ziņā nenozīmē, ka tas būtu pretrunā ar Tiesas judikatūru, ja Komisijas prasība šajā tiesvedībā tiktu apmierināta.
49.
Nav nekādu šaubu, ka Tiesa, pamatojoties uz EKL 43. un 49. pantu, var pārbaudīt, vai apstāklis, ka dalībvalsts piešķir ekskluzīvas tiesības veikt ekonomisku darbību, atbilst Kopienu tiesībām.
50.
Spriedumā lietā ERT (
37
) Tiesa ne tikai atzina, ka pakalpojumu sniegšanas monopols, kā konkrētajā gadījumā monopols televīzijas nozarē Grieķijā, atkarībā no tā, kādā veidā tas tiek organizēts vai īstenots, it īpaši var būt pretrunā ar EK līguma normām par pakalpojumu sniegšanas brīvību, bet arī, atsaucoties uz agrāko spriedumu lietā Sacchi (
38
), atzina, ka “Kopienu tiesības [pieļauj] televīzijas monopola piešķiršanu sakarā ar sabiedriskajās interesēs esošiem nesaimnieciskiem iemesliem”. Vajadzība EK līguma normu par pakalpojumu sniegšanas brīvību izpratnē norādīt uz spēkā esošu dalībvalsts pakalpojumu monopola ieviešanas pamatojumu skaidrāk izriet no sprieduma lietā Komisija/Nīderlande (
39
), kas tika pasludināts vienu mēnesi pēc sprieduma lietā ERT, daļas, kurā noteikts, ka “atbilde uz jautājumu, vai dalībvalsts attiecībā uz noteiktiem pakalpojumiem var liegt brīvu konkurenci, ir atkarīga no tā, vai pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumus var pamatot ar [primāriem] vispārējo interešu iemesliem”.
51.
Tiesai spriedumā lietā Läärä u.c. (
40
) bija iespēja konstatēt, ka valsts tiesiskais regulējums, kas aizliedz spēļu automātu piedāvāšanu ikvienam, kas nav saņēmis apstiprinātas valsts iestādes atļauju, kas nenozīmēja nekādu diskrimināciju, pamatojoties uz pilsonību, un kas vienādi attiecās uz visiem tirgus dalībniekiem, kuri, iespējams, būtu ieinteresēti veikt šādas darbības, neatkarīgi no tā, vai tie bija reģistrēti attiecīgajā valstī vai citā dalībvalstī, ir šķērslis pakalpojumu sniegšanas brīvībai EK līguma 59. panta izpratnē, jo tas citu dalībvalstu tirgus dalībniekus netieši vai tieši kavē piedāvāt pašiem sabiedrībai par samaksu izmantot naudas spēļu automātus un tādēļ var atbilst EK līgumam tikai tad, ja uz tiem neattiecas kāds no šajā līgumā skaidri paredzētajiem izņēmumiem (ciktāl tie ir pamatoti ar valsts varas īstenošanu vai sakarā ar sabiedrisko kārtību, drošību vai veselību), ko pamato primāri vispārējo interešu iemesli.
52.
Iepriekš minētie apsvērumi jau liek saskatīt secinājumus, kādus es šajā tiesvedībā izdarīšu turpmākajos punktos attiecībā uz brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu esamību.
ii) Brīvība veikt uzņēmējdarbību
53.
Saskaņā ar judikatūru par brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumiem atbilstoši EKL 43. pantam ir uzskatāmi visi pasākumi, kas aizliedz, traucē vai padara mazāk pievilcīgu minētās brīvības īstenošanu (
41
).
54.
Francijas valdība gan pretēji Komisijas viedoklim uzskata, ka MAC ekskluzīvā kompetence un nosacījums apsēklošanas tehniķiem licences saņemšanai noslēgt līgumu ar teritoriāli kompetento MAC citu dalībvalstu tirgus dalībniekiem pieeju liellopu mākslīgās apsēklošanas darbībai nekavē pilnībā, tomēr tā atzīst, ka minētā ekskluzīvā kompetence un nosacījums ir ierobežojums brīvībai veikt uzņēmējdarbību.
55.
Pilnībā piekrītu šādai nostājai.
56.
Spriedumā lietā Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti (
42
) Tiesa ir atzinusi, ka valsts tiesiskais regulējums, kas ekskluzīvā veidā noteiktas konsultācijas un atbalstu nodokļu jautājumos atstāj tādu iestāžu ziņā, kas atbilst stingriem nosacījumiem, ir brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums, jo tas var vismaz apgrūtināt citu dalībvalstu tirgus dalībnieku tiesību īstenošanu, proti, tiesības veikt uzņēmējdarbību, sniedzot strīdīgos pakalpojumus attiecīgajā dalībvalstī. Kā norādījis ģenerāladvokāts Ruiss-Harabo Kolomers [Ruiz-Jarabo Colomer] (
43
), valsts tiesiskajā regulējumā šāds ierobežojums bija ietverts tostarp tādēļ, ka tas šīm organizācijām piešķīra ekskluzīvu kompetenci veikt noteiktas konsultāciju darbības, radot divus sektorus, no kuriem viens ir brīvi pieejams, savukārt pieeja otram ir paredzēta tikai minētajām organizācijām un ir liegta gan šīs valsts, gan citu dalībvalstu tirgus dalībniekiem, kam ir attiecīgā profesionālā kvalifikācija.
57.
Manuprāt, vēl jo vairāk šajā gadījumā ir jākonstatē, ka pastāv brīvības sniegt uzņēmējdarbību ierobežojums. Apstiprināto MAC ekskluzīvā kompetence ierobežoja kopējo tirgus dalībnieku, kas ir saņēmuši atļauju atvērt un administrēt šādu centru darbību Francijas teritorijā, skaitu un šīs teritorijas daļā, kā bija minēts ministra atļaujā, pat samazināja šo skaitu līdz vienam. Šīs ekskluzīvā kompetence uz nenoteiktu laiku, kuru Francijas valdība neapstrīd, pastiprina šķērsli citu tirgus dalībnieku, ieskaitot tos, kas ir no citām dalībvalstīm, piekļuvei apsēklošanas tirgum, nostiprinot un aizsargājot šajā tirgū jau darbojošos valsts tirgus dalībnieku stāvokli.
58.
Iespēja veikt uzņēmējdarbību, neatkarīgā veidā īstenojot apsēklošanas tehniķa darbības Francijā, bija izslēgta ar attiecībā uz apsēklošanas pakalpojumiem apstiprinātajiem MAC piešķirto ekskluzīvo kompetenci un ar to saistīto vajadzību apsēklošanas tehniķiem, kas nebija ietverti apstiprinātā MAC struktūrvienībā, savu darbību veikt teritoriāli kompetentā MAC vadībā un uzraudzībā, par tiem tehniski esot atbildīgam MAC vadītājam, un tātad nespēju neatkarīgi ar klientiem lauksaimniekiem noteikt pakalpojumu veidu un ekonomiskos nosacījumus, kam bija jābūt līguma ar MAC priekšmetam.
59.
Tādēļ strīdīgā ekskluzīvā ģeogrāfiskā kompetence un ar to saistītais pienākums noslēgt līgumu ar MAC, lai varētu saņemt apsēklošanas tehniķa licenci, manuprāt, ir būtisks šķērslis piekļuvei apsēklošanas tirgum Francijā un līdz ar to — brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums EKL 43. panta izpratnē, neskatoties uz to, ka šie pasākumi bija vienlīdz piemērojami gan attiecībā uz valsts tirgus dalībniekiem, gan arī tirgus dalībniekiem no citām dalībvalstīm (
44
). Diskriminācijas sakarā ar izcelsmes dalībvalsti neesamība ir būtiska tikai tādā ziņā, lai, novērtējot strīdīgā valsts tiesiskā regulējuma atbilstību EKL 43. pantam, varētu ņemt vērā vispārējo interešu iemeslus, kas, iespējams, atšķiras no tiem, kas paredzēti EKL 46. panta 1. punktā, lai pamatotu konstatēto ierobežojumu.
c) Pakalpojumu sniegšanas brīvība
60.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru EKL 49. pantā paredzēta ne tikai jebkādas diskriminācijas novēršana attiecībā uz pakalpojumu sniedzēju tā pilsonības dēļ, bet arī jebkāda ierobežojuma atcelšana, kaut arī tas būtu vienādi piemērojams gan vietējiem, gan citu dalībvalstu pakalpojumu sniedzējiem, ja šis ierobežojums aizliedz, apgrūtina vai padara mazāk pievilcīgus tā pakalpojuma sniedzēja pakalpojumus, kas dibināts citā dalībvalstī, kurā tas likumīgi sniedz līdzīgus pakalpojumus (
45
).
61.
No iepriekš minētā strīdīgā valsts tiesiskā regulējuma apraksta izriet, ka pārrobežu pakalpojumu sniedzējam, kas Francijas teritorijā vēlējās veikt apsēklošanu kā brīvu pakalpojumu, obligāti bija jālūdz un jāsaņem Francijā apsēklošanas tehniķa licence. Ir jānorāda, ka pat neatkarīgi no licences izsniegšanas nosacījumiem jau pati licences kā tādas prasība, aplūkojot to, ņemot vērā Tiesas pastāvīgo judikatūru (
46
), ir pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums, jo tas varēja citā dalībvalstī reģistrētu un tur tiesiski praktizējošo tirgus dalībnieku atturēt vai padarīt tam mazāk pievilcīgu apsēklošanas pakalpojuma sniegšanu Francijā.
62.
Atturoša iedarbība tika radīta arī ar vajadzību apsēklošanas darbības veikt apstiprināta teritoriāli kompetentā MAC vadībā un pārraudzībā, par tām tehniski esot atbildīgam MAC vadītājam, kā arī līgumiski vienoties ar pašu MAC par šo darbību, tostarp finanšu, aspektiem tādējādi, ka kļuva neiespējami veikt apsēklošanas darbību neatkarīgi un konkurējot ar MAC.
63.
Tādēļ strīdīgā ekskluzīvā ģeogrāfiskā kompetence un ar to saistītais pienākums noslēgt līgumu ar MAC, lai varētu saņemt apsēklošanas tehniķa licenci, manuprāt, ir būtisks šķērslis piekļuvei apsēklošanas tirgum Francijā un līdz ar to apsēklošanas pakalpojuma sniegšanas Francijā brīvības ierobežojums EKL 49. panta izpratnē, neskatoties uz to, ka šie pasākumi bija vienlīdz piemērojami gan attiecībā uz valsts tirgus dalībniekiem, gan arī tirgus dalībniekiem no citām dalībvalstīm. Diskriminācijas sakarā ar izcelsmes dalībvalsti neesamība ir būtiska tikai tādā ziņā, lai, novērtējot strīdīgā valsts tiesiskā regulējuma neatbilstību EKL 49. pantam, varētu ņemt vērā vispārējo interešu iemeslus, kas, iespējams, atšķiras no tiem, kas ietverti EKL 46. panta 1. punktā, kas sakarā ar norādi uz EKL 55. pantu ir piemērojams arī attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas brīvību, minētā ierobežojuma pamatošanai.
B — Par Francijas valdības norādītajiem pamatojumiem
64.
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka, ja pasākumi, kas var kavēt vai padarīt mazāk pievilcīgu brīvības veikt uzņēmējdarbību vai pakalpojumu sniegšanas brīvības īstenošanu, vienlīdz ir piemērojami visām personām un uzņēmumiem, kuri darbojas uzņemošās dalībvalsts teritorijā, tie var būt pamatoti ar nosacījumu, ka tie atbilst primāriem vispārējo interešu iemesliem, ja vien šie pasākumi ir piemēroti attiecīgā mērķa sasniegšanai un nepārsniedz mērķa sasniegšanai nepieciešamo (
47
) un ja vien nepastāv Kopienu tiesiskais regulējums [tiesību aktu] saskaņošanai, kurā paredzēti pasākumi, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu šo interešu aizsardzību (
48
).
65.
Lietas materiāli pamata prāvā neietver neko, kas varētu pierādīt strīdīgo ierobežojošo pasākumu diskriminējošu piemērošanu. Komisija nav apstrīdējusi Francijas valdības apgalvojumus, ka šie pasākumi ir piemērojami vienlīdz gan attiecībā uz valsts tirgus dalībniekiem, gan tirgus dalībniekiem no citām dalībvalstīm.
66.
Tādēļ es turpmāk pārbaudīšu, vai iemesli, uz kuriem atsaucas Francijas valdība strīdīgā valsts tiesiskā regulējuma pamatošanai, atbilst iepriekš 64. punktā minētajiem nosacījumiem.
67.
Minētā valdība atbildē uz repliku atsaucas uz liellopu ģenētiskā mantojuma aizsardzību, teritoriālo plānošanu un veselības aizsardzību.
1) Par liellopu ģenētiskā mantojuma aizsardzību
68.
Francijas valdība norāda, ka strīdīgā valsts tiesiskā regulējuma mērķis ir liellopu ģenētiskā mantojuma uzlabošana un ka Tiesa spriedumā lietā Nilsson u.c. (
49
) jau ir atzinusi, ka šāda mantojuma aizsardzība ir primārs vispārējo interešu iemesls. Tā piebilst, ka, lai arī Direktīvā 77/504 un Direktīvā 87/328 ir saskaņoti tīršķirnes vaislas liellopu un to sēklas materiāla aprites nosacījumi Kopienā, tomēr tajās neesot saskaņoti govju apsēklošanas nosacījumi.
69.
Francijas valdība atsaucas uz programmu attiecībā uz selekciju un ģenētisko mantojumu tās teritorijā īstenošanu un uzsver, ka apstiprinātajiem MAC ekskluzīvās ģeogrāfiskās kompetences piešķiršana un apsēklošanas tehniķu licences izsniegšanas nosacījumi ir vienīgais instruments precīzas un pilnīgas liellopu ģenētiskās informācijas savākšanas garantēšanai neatkarīgi no šī veida dzīvnieku ģenētiskās uzlabošanas veikšanas. Minētie pasākumi esot ļāvuši centralizēt vienuviet visus datus par veiksmīgajām apaugļošanām, kuras noteiktajā teritorijā, kas ietilpst ekskluzīvajā kompetencē, veiktas ar apsēklošanas darbībām.
70.
Komisija iebilst, ka liellopu ģenētiskā mantojuma aizsardzības mērķis ir ietverts tādā jomā kā zootehnikas un ģenealoģijas prasības, kas, kā Tiesa ir atzinusi spriedumā lietā Centre d’insémination de la Crespelle (
50
), Kopienu līmenī ir pilnībā saskaņota. Tā norāda, ka faktiski nepastāvot nekāda saistība starp minēto mērķi un nosacījumiem apsēklošanas darbībām, kam nav nekādas iedarbības uz sēklas materiāla kvalitāti un izcelsmi, bet ar kuriem katrā ziņā izvirzīti apsvērumi attiecībā uz veselības aizsardzības jomu.
71.
Atsauce uz pilnīgo [tiesību aktu] saskaņošanu, kas saskaņā ar iepriekš minēto spriedumu attiecībā uz zootehnikas un ģenealoģijas prasību jomu ir veikta Kopienu līmenī, man nešķiet nozīmīga.
72.
Sprieduma lietā Centre d’insémination de la Crespelle 33. punktā Tiesa “attiecībā uz liellopu zootehnikas ģenētiskā mantojuma uzlabošanu” ir norādījusi, “ka Direktīv[ā] 87/328, ar kuru liek novērst ar šķirnēm saistītos šķēršļus liellopu sēklas materiālu tirdzniecībai Kopienā, tās 2. panta 1. punktā [..] dalībvalstīm uzlikts pienākum[s] novērst šķēršļus liellopu sēklas materiāla, kas tiek ievests saskaņā ar šīs direktīvas 4. pantā paredzētajiem nosacījumiem no citām dalībvalstīm, importam un izmantošanai to teritorijā” un ka “Direktīvas 91/174 (
51
) 2. pant[ā] paredz[ēts], ka nedrīkst aizliegt, ierobežot vai kavēt tīršķirnes dzīvnieku spermas tirdzniecību sakarā ar ģenealoģijas iemesliem”. Tiesa nosprieda, ka “no šiem noteikumiem izriet, ka zootehnikas un ģenealoģijas prasības Kopienu līmenī ir pilnībā saskaņotas”.
73.
Manuprāt, no šiem apsvērumiem var secināt, ka šādi Tiesas konstatēta pilnīga saskaņošana attiecas uz valsts pasākumiem, kas ir vērsti uz to, lai zootehnikas vai ģenealoģijas prasības ierobežotu ar liellopu sēklas materiāla importu, tirdzniecību un izmantošanu (
52
). No otras puses, Tiesa gan spriedumā lietā Gervais u.c. (
53
), gan spriedumā lietā Nilsson u.c. (
54
) ir norādījusi, ka Direktīvas 77/504 un Direktīvas 87/328 mērķis ir saskaņot prasības tīršķirnes vaislas liellopu un to spermas ievešanas nosacījumus, lai novērstu zootehnisku iemeslu dēļ pastāvošos liellopu sēklas materiāla brīvas aprites ierobežojumus. Tiesa no tā ir secinājusi, no vienas puses, ka “prasība, kas zootehnikas vai ģenealoģijas iemeslu dēļ paredz liellopu sēklas materiāla importa kontroli vai pārbaudi, var tikt ieviesta tikai saskaņā ar šīm direktīvām” (
55
) un, no otras puses, ka “šajās regulās tomēr netiek regulētas nedz apsēklošanas, nedz apsēklošanas tehniķu apmācības, nedz arī sertifikātu vai licenču izsniegšanas nosacījumi saistībā ar apsēklošanas tehniķu pieeju likumā paredzētajām darbībām” (
56
).
74.
Būtībā šī lieta attiecas uz ierobežojumiem saistībā ar tām personām, kam ir tiesības veikt apsēklošanas darbības, proti, apsēklošanas vai apsēklošanas tehniķu apmācības nosacījumus, neatkarīgi no izmantotā sēklas materiāla; Komisija attiecībā uz šiem ierobežojumiem neapgalvo, ka tie tiek izmantoti, lai veiktu vaislas dzīvnieku ģenētiskās kvalitātes kontroli tādā veidā, kas nebūtu paredzēts Kopienas direktīvās (
57
).
75.
Neuzskatu, kā to norāda arī Francijas valdība, ka ar Direktīvu 77/504, Direktīvu 87/328 un Direktīvu 91/174 veiktā [tiesību aktu] saskaņošana liedz dalībvalstīm valsts pasākumu, ar kuriem, kā šajā lietā, tiek regulēti liellopu apsēklošanas pakalpojumi, pamatošanai atsaukties uz zootehnikas vai ģenealoģijas prasībām, neietverot ierobežojumus sēklas materiāla no citām dalībvalstīm ievešanai, tirdzniecībai un izmantošanai.
76.
Citādi ir, ja apsēklošanas darbības nosacījumi faktiski var ietekmēt liellopu ģenētiskā mantojuma saglabāšanu un uzlabošanu. Lietas dalībniekiem šajā sakarā ir pretēji viedokļi, Komisija atbalsta noraidošu atbildi, bet Francijas valdība — apstiprinošu atbildi. Tomēr man nešķiet, ka Tiesai būtu jāizskata šādas domstarpības, kas drīzāk ir tehniska rakstura.
77.
Manuprāt, pietiek konstatēt, ka atbilstoši Francijas valdības minētajam strīdīgais valsts tiesiskais regulējums ir vērsts uz to, lai aizsargātu liellopu ģenētisko mantojumu, jo informācijas par veiksmīgajām apaugļošanām, kuras noteiktajā teritorijā veiktas ar apsēklošanas darbībām, savākšanas centralizācija ir vajadzīga programmu attiecībā uz selekciju un ģenētisko mantojumu īstenošanai.
78.
Tomēr es nesaskatu, kāpēc šādu centralizētu informācijas savākšanu nevarētu veikt, izmantojot mazāk ierobežojošus pasākumus nekā apstiprinātajiem MAC piešķirto apsēklošanas pakalpojumu reģionālo monopolu. Ar tirgus dalībnieku, kas veic liellopu mākslīgo apaugļošanu, pienākuma paziņot konkrētai iestādei informāciju par veiksmīgajām apaugļošanām ieviešanu, manuprāt, varētu sasniegt to pašu, ko ar šīs informācijas centralizētu savākšanu, tomēr neradot būtiskus no šī monopola izrietošus šķēršļus brīvībai veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvībai.
79.
Līdz ar to es piekrītu Komisijai attiecībā uz tās norādīto, ka strīdīgais valsts tiesiskais regulējums katrā ziņā pārsniedz to, kas nepieciešams izvirzītā mērķa aizsargāt liellopu ģenētisko mantojumu sasniegšanai.
2) Par teritorijas plānošanas prasībām
80.
Francijas valdība norāda, ka minētais tiesiskais regulējums turklāt bija vērsts uz teritoriālo plānošanu un ka Tiesa spriedumā lietā TK-Heimdienst (
58
) jau ir atzinusi, ka šāds mērķis ir primārs vispārējo interešu iemesls. Šis mērķis esot noteikts, lai lauksaimnieki visā Francijas teritorijā varētu saņemt apsēklošanas pakalpojumus ar vienādiem nosacījumiem.
81.
Tomēr sakarā ar tā nelielo ienesīgumu šis pakalpojums, pat gadījumā, ja tā īstenošanai nepastāvētu ekskluzīvā ģeogrāfiskā kompetence, aptuveni trijās ceturtdaļās šīs teritorijas attiecīgajos reģionos, kuriem ir raksturīgs ierobežots skaits lauksaimnieku, netiktu piedāvāts. Francijas valdība norāda, ka lopkopības saglabāšana šajos reģionos, kam ir raksturīgi tādi klimata un ģeogrāfiskie nosacījumi, kas liedz veikt jebkāda veida zemkopības darbības, ir ļāvusi saglabāt lauksaimniecības darbības un tādu augstas pievienotās vērtības produktu kā, piemēram, kalnu siers, ražošanu.
82.
Šajā sakarā, manuprāt, pietiek ar norādi, kā to darījusi Komisija, ka šie Francijas valdības apgalvojumi nav pamatoti ne ar kādu informāciju vai statistikas datiem, kas ļautu tos izvērtēt. Līdz ar to nav nekāda lietišķa pamatojuma vajadzībai pēc apstiprināto MAC ekskluzīvās ģeogrāfiskās kompetences, lai nodrošinātu apsēklošanas pakalpojumu piedāvājumu visos Francijas teritorijas reģionos.
83.
Tādēļ, nepārbaudot, vai teritoriālās plānošanas prasības teorētiski varētu pamatot brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumus, nevar uzskatīt par pierādītu, ka šajā gadījumā minētās prasības pastāv un ka to dēļ varētu būt nepieciešama apsēklošanas pakalpojumu sniegšanas teritoriāli ierobežotu monopolu kopuma ieviešana.
84.
Turklāt, kā to norāda Komisija, aplūkojamais pamatojums katrā ziņā nevar attiekties uz tiem Francijas reģioniem, kas neatbilst atbildētājas valsts valdības izvirzītajām prasībām.
3) Par sabiedrības veselības aizsardzību
85.
Minētā valdība turklāt izvirza sabiedrības veselības aizsardzības mērķus gan attiecībā uz dzīvniekiem, gan cilvēkiem.
86.
Pirmkārt, tirgus dalībnieku, kas veic apsēklošanu, profesionālās kvalifikācijas tiesiskais regulējums atbilst dzīvnieku veselības aizsardzības mērķiem, jo, veicot apsēklošanu, ir jāņem vērā sanitārās un higiēnas prasības gan darbībās ar sēklas materiālu, gan arī saskarsmē ar dzīvnieku. Šis process prasa pilnīgu tā pārvaldīšanu, lai novērstu apsēklojamā dzīvnieka fiziskās labklājības traucējumus. Turklāt jau apaugļošanas izvēle, pēc Francijas valdības domām, var ietekmēt šī dzīvnieka veselību, kurai varētu tikt nodarīts kaitējums, it īpaši saistībā ar auglību, veicot neatbilstoši izvērtētu krustojumu.
87.
Otrkārt, apsēklošanas tehniķa licences, ar kuru tiek pārbaudīta spēja veikt apsēklošanas tehniķa darbību, tiesiskais regulējums esot bijis vajadzīgs, lai nodrošinātu arī tirgus dalībnieka, kas veic apsēklošanu, veselības aizsardzību, jo šīs darbības esot bīstamas gan saskarsmes ar smagiem dzīvniekiem, gan arī šķidrā slāpekļa, kurš esot ļoti bīstams, jo saskarsme ar to var izraisīt smagus apdegumus, izmantošanas dēļ.
88.
Visbeidzot, licences izsniegšanas mērķis bijis īstenot cilvēku veselības aizsardzību arī no pārtikas produktu drošības aspekta, liekot nodrošināt produktu izsekojamības prasību, ko Kopienu likumdevējs ir atzinis Regulā (EK) Nr. 178/2002 (
59
). Francijas valdība uzskata, ka produktu izsekojamības princips ir piemērojams arī attiecībā uz sēklas materiālu, kas ir dzīvs bioloģisks produkts un vaislas dzīvnieku vairošanās procesa sākums, un valsts tiesiskais regulējums apsēklošanas tehniķim uzliek pienākumu pārbaudīt apsēklojamo govju identitāti (
60
) un sagatavot apsēklošanas ziņojumu, kurā cita starpā ir jāiekļauj buļļa un govs identitātes norādes un izmantoto sēklas materiāla porciju skaits (
61
). MAC esot nodrošinājuši šāda materiāla izsekojamību tādējādi, ka tie bija paredzējuši sēklas materiāla, neatkarīgi no tā izcelsmes, fiziskā stāvokļa un identitātes dokumentācijas pārraudzību.
89.
Man šķiet acīmredzami, kā to norāda arī Komisija, ka iepriekš 86. un 87. punktā ietvertie apsvērumi nevar pamatot strīdīgos brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumus. Faktiski, kā Komisijas pārstāvis tiesas sēdē apstiprināja, ar šo tiesvedību netiek apstrīdēta nedz šīs dalībvalsts apsēklošanas tehniķa licences prasība, nedz arī šādas licences izsniegšanas nosacījums, kas ietver spējas veikt apsēklošanas tehniķa darbības sertifikāta iesniegšanu. Drīzāk prasības priekšmets ir apstiprinātajiem MAC piešķirtā ekskluzīvā ģeogrāfiskā kompetence un minētās licences izdošanas nosacījums, kas ietver līguma noslēgšanu ar kādu no apstiprinātajiem MAC. Francijas valdība nepaskaidro, kāpēc, nepastāvot šādiem pasākumiem un neņemot vērā valsts tiesiskajā regulējumā paredzēto spējas veikt apsēklošanas tehniķa darbības pārbaudi, lai izsniegtu apsēklošanas tehniķa licenci, tiktu apdraudēta cilvēku un dzīvnieku veselība.
90.
Attiecībā uz produktu izsekojamības prasību pietiek secināt, ka nedz Francijas valdības norādītie apsēklošanas tehniķu pienākumi, nedz arī apstiprināto MAC sēklas materiāla kontrole attiecībā uz apsēklošanas pakalpojumiem obligāti neprasa [MAC] ekskluzīvo ģeogrāfisko kompetenci. Minētie pienākumi un kontroles, man šķiet, ir viegli iedomājamas un īstenojamas arī ar tādu tiesisko regulējumu, kurā šāda ekskluzīvā kompetence nav paredzēta.
91.
Līdz ar to es uzskatu, ka šajā tiesvedībā Francijas valdības strīdīgā valsts tiesiskā regulējuma pamatošanai izvirzītie iemesli neatbilst iepriekš 64. punktā minētajā judikatūrā ieviestajiem kritērijiem un tādējādi tie nevar pamatot brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumus, kuri izriet no šī tiesiskā regulējuma par liellopu mākslīgās apsēklošanas pakalpojumu. Tādēļ es secinu, ka Komisijas prasība ir pieņemama tajā daļā, kas attiecas uz šiem ierobežojumiem.
V — Par tiesāšanās izdevumiem
92.
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Atbilstoši šī paša reglamenta 69. panta 3. punktam, ja lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, Tiesa var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.
93.
Ja, kā es to ierosinu, prasība tiktu apmierināta tikai daļēji, proti, tiktāl, ciktāl tā attiecas uz brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumiem saistībā ar liellopu mākslīgās apsēklošanas pakalpojumu un nevis iespējamo šo pašu brīvību ierobežojumiem saistībā ar liellopu sēklas materiāla izplatīšanas pakalpojumu, man šķiet, ka tiesāšanās izdevumi būtu jāsadala starp lietas dalībniecēm. Precīzāk, es ierosinu dalībvalstij, kurai spriedums nav labvēlīgs, piespriest atlīdzināt divas trešdaļas tiesāšanās izdevumu, bet Komisijai — atlikušo trešdaļu.
VI — Secinājumi
94.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu Tiesai nolemt šādi:
—
atzīt, ka, piešķirot tās teritorijā apstiprinātajiem mākslīgās apsēklošanas centriem ekskluzīvas tiesības sniegt liellopu mākslīgās apsēklošanas pakalpojumus lēmumā, kas atļauj [šo centru] atvēršanu un darbību, noteiktās teritorijas ietvaros un saistībā ar to apsēklošanas tehniķa licences izsniegšanu padarot atkarīgu no līguma starp viena no minētajiem centriem priekšsēdētāju un licences pieprasītāju noslēgšanas, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar EKL 43. un 49. pantu;
—
pārējā daļā prasību noraidīt kā nepieņemamu;
—
piespriest Francijas Republikai atlīdzināt divas trešdaļas, bet Eiropas Kopienu Komisijai — vienu trešdaļu no visiem tiesāšanās izdevumiem.
(
1
)	Oriģinālvaloda — itāļu.
(
2
)	Uzreiz ir jāpaskaidro, ka es, lai pēc iespējas pieturētos pie strīdīgajā Francijas tiesiskajā regulējumā izmantotās terminoloģijas, kas cita starpā nošķir “mise en place” un “insémination”, turklāt pēdējais minētais jēdziens tiek uzskatīts par plašāku, šajos secinājumos izmantošu jēdzienu “apsēklošana”, lai apzīmētu no vīriešu kārtas liellopiem iegūta sēklas materiāla ievietošanu šī paša veida sieviešu kārtas dzīvnieku dzimumorgānos, bet jēdzienu “apaugļošana”, kas varētu būt tā sinonīms, izmantošu plašākā nozīmē vispārēji saistībā ar jebkādām funkcionālām darbībām, kas vērstas uz mākslīgi veiktu liellopu apaugļošanu, tostarp ietverot sēklas materiāla ražošanas darbības.
(
3
)	1983. gada 28. jūnija spriedums lietā 271/81 Société coopérative d’amélioration de l’élevage et d’insémination artificielle du Béarn (Recueil, 2057. lpp.) un 1995. gada 7. decembra spriedums lietā C-17/94 Gervais u.c. (Recueil, I-4353. lpp.).
(
4
)	1994. gada 5. oktobra spriedums lietā C-323/93 Centre d’insémination de la Crespelle (Recueil, I-5077. lpp.).
(
5
)	Padomes 1977. gada 25. jūlija Direktīva 77/504/EEK par liellopu sugu tīršķirnes vaisliniekiem (OV L 206, 8. lpp.).
(
6
)	Padomes 1987. gada 18. jūnija Direktīva 87/328/EEK par tīršķirnes vaislas liellopu atzīšanu par derīgiem vairošanai (OV L 167, 54. lpp.).
(
7
)	Iepriekš minētais spriedums lietā Gervais u.c.
(
8
)	Arī ar iepriekš minēto spriedumu lietā Gervais u.c. noslēgtajā prejudiciālajā procesā Tiesai tika uzdots jautājums par minētā tiesiskā regulējuma atbilstību noteiktiem EK līguma noteikumiem par brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību (EK līguma 52. un 59. pants, jaunajā redakcijā pēc grozījumiem EKL 43. un 49. pants). Tomēr Tiesa to neizskatīja un konstatēja, ka minētās tiesību normas konkrētajā gadījumā nav piemērojamas, jo situācijas, kas bija lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu priekšmets, bija tikai valstiska rakstura.
(
9
)	2006. gada 5. janvāraJORF, 229. lpp.
(
10
)	2006. gada 8. decembraJORF, 18620. lpp.
(
11
)	2006. gada 23. decembraJORF, 19479. lpp.
(
12
)	Likums par Lauku kodeksa VI grāmatas likumdošanas daļu (jauns) (1998. gada 9. jūlijaJORF, 10458. lpp.).
(
13
)	1966. gada 29. decembraJORF, 11619. lpp.
(
14
)	Dekrēts attiecībā uz Lauku kodeksa VI grāmatas rīkojuma daļu un šī kodeksa II un III grāmatas rīkojuma daļas grozījumiem (2003. gada 6. septembraJORF, 15405. lpp.).
(
15
)	1969. gada 23. martaJORF, 2948. lpp.
(
16
)	1969. gada 30. aprīļaJORF, 4349. lpp.
(
17
)	1969. gada 19. novembraJORF, 11256. lpp.
(
18
)	1989. gada 31. janvāraJORF, 1469. lpp.
(
19
)	1991. gada 6. decembraJORF, 15936. lpp.
(
20
)	1997. gada 1. jūnijaJORF, 8791. lpp.
(
21
)	2001. gada 27. janvāraJORF, 1477. lpp.
(
22
)	Šīs tiesvedības sakarā var neņemt vērā noteikumus, kas attiecas uz noteiktiem nosacījumiem, ar kādiem lauksaimnieki savu vaislas dzīvnieku apsēklošanu veic paši (šajā gadījumā runa nav par trešās personas sniegtu pakalpojumu) un kas izņēmuma kārtā ārstniecības nolūkos pieļauj veterinārārstu veiktu apsēklošanu pat tad, ja tie nav saņēmuši apsēklošanas tehniķa licenci, attiecībā uz dzīvniekiem, kurus tie kopj (skaidri pakārtots izņēmuma gadījums).
(
23
)	1990. gada 13. decembra spriedums lietā C-347/88 Komisija/Grieķija (Recueil, I-4747. lpp., 40. punkts) un 2007. gada 13. septembra spriedums lietā C-260/04 Komisija/Itālija (Krājums, I-7083. lpp., 18. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
24
)	1993. gada 31. marta spriedums lietā C-19/92 Kraus (Recueil, I-1663. lpp., 32. punkts), kā arī Pirmās instances tiesas 1999. gada 8. jūlija spriedums lietā T-266/97 Vlaamse Televisie Maatschappij/Komisija (Recueil, II-2329. lpp., 113. punkts).
(
25
)	Padomes 1988. gada 14. jūnija Direktīva 88/407/EEK par dzīvnieku veselības prasībām, kas piemērojamas Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar sasaldētu mājas liellopu spermu un tās ievedumiem (OV L 194, 10. lpp.).
(
26
)	No Komisijas rakstveida apsvērumiem un mutvārdu paskaidrojumiem var secināt, ka pretēji tam, kas izriet no prasības pieteikumā minētajiem iebildumiem, prasījumu priekšmets nav apsēklošanas tehniķa licences prasība.
(
27
)	2006. gada 4. maija spriedums lietā C-98/04 Komisija/Apvienotā Karaliste (Krājums, I-4003. lpp., 18. punkts).
(
28
)	Attiecībā uz prasību par valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam skat. 2004. gada 14. oktobra spriedumu lietā C-55/03 Komisija/Spānija (Krājumā nav publicēts, 23. punkts).
(
29
)	Starp citu, ir jāpiebilst, ka Tiesai iepriekš minētajā spriedumā lietā Centre d’insémination de la Crespelle, 28.–40. punkts, bija iespēja atbilstoši EK līguma 30. un 36. pantam (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem — EKL 28. un 30. pants) novērtēt no Francijas tiesiskā regulējuma izrietošo tirgus dalībnieku, kas importēja sēklas materiālu no citām dalībvalstīm, pienākumu uzglabāt sēklas materiālu apstiprinātos apsēklošanas un ražošanas centros.
(
30
)	Minēts iepriekš 17. punktā.
(
31
)	Ir jāpiebilst, ka saskaņā ar lauksaimniecības, pārtikas, zvejniecības un lauku lietu ministra 2003. gada 20. februāra Dekrēta par apstiprinātu mākslīgās apsēklošanas centru liellopu apsēklošanas darbību tarifu nosacījumiem 4. pantu (2003. gada 23. februāraJORF, 3290. lpp.) MAC lauksaimniekiem rēķinu par apsēklošanas darbībām izraksta neatkarīgi no praktizējošā tehniķa, pakļautībā esošā darbinieka vai pašnodarbinātā statusa.
(
32
)	1997. gada 23. oktobra spriedums lietā C-159/94 Komisija/Francija (Recueil, I-5815. lpp., 44. punkts).
(
33
)	1991. gada 19. marta spriedums lietā C-202/88 Francija/Komisija (Recueil, I-1223. lpp., 22. punkts) un 1991. gada 25. jūlija spriedums lietā C-353/89 Komisija/Nīderlande (Recueil, I-4069. lpp., 34. punkts).
(
34
)	Iepriekš minētie spriedumi lietā Société coopérative d’amélioration de l’élevage et d’insémination artificielle du Béarn, 8.–10. punkts, un lietā Gervais u.c., 35. un 36. punkts.
(
35
)	Iepriekš minētais spriedums lietā Société coopérative d’amélioration de l’élevage et d’insémination artificielle du Béarn, 11. un 12. punkts, kas ir atgādināts arī iepriekš minētajā spriedumā lietā Gervais u.c., 37. punkts, kurā Tiesa ir precizējusi, ka jautājums par to, vai apstiprināto centru darbība praksē ir vērsta uz ievestā sēklas materiāla diskrimināciju, ir jānovērtē atbilstoši EK līguma 30. pantam un prasa lietas apstākļu novērtēšanu, kas ir iesniedzējtiesas kompetencē (proti, tāpat kā Société coopérative d’amélioration de l’élevage et d’insémination artificielle du Béarn runa esot par prejudiciālo procesu, nevis, kā šajā lietā, par valsts pienākumu neizpildi).
(
36
)	Iepriekš minētais spriedums lietā Centre d’insémination de la Crespelle, 13., 18. un 21. punkts).
(
37
)	1991. gada 18. jūnija spriedums lietā C-260/89 (Recueil, I-2925. lpp., 10.–12. un 20. punkts).
(
38
)	1974. gada 30. aprīļa spriedums lietā 155/73 (Recueil, 409. lpp., 14. punkts). Izcēlums mans.
(
39
)	Minēts iepriekš 35. punktā.
(
40
)	1999. gada 21. septembra spriedums lietā C-124/97 (Recueil, I-6067. lpp., 28.–30. punkts).
(
41
)	2004. gada 5. oktobra spriedums lietā C-442/02 CaixaBank (Krājums, I-8961. lpp., 11. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
42
)	2006. gada 30. marta spriedums lietā C-451/03 (Krājums, I-2941. lpp., 34. punkts).
(
43
)	Secinājumi, kas sniegti 2005. gada 28. jūnijā, lietā Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, kurā pieņemts iepriekš minētais spriedums (42. un 44. punkts).
(
44
)	Iepriekš minētais spriedums lietā Kraus, 32. punkts.
(
45
)	1991. gada 25. jūlija spriedums lietā C-76/90 Säger (Recueil, I-4221. lpp., 12. punkts), 2001. gada 20. februāra spriedums lietā C-205/99 Analir u.c. (Recueil, I-1271. lpp., 21. punkts), 2006. gada 9. novembra spriedums lietā C-433/04 Komisija/Beļģija (Krājums, I-10653. lpp., 28. punkts) un 2007. gada 11. janvāra spriedums lietā C-208/05 ITC (Krājums, I-181. lpp., 55. punkts).
(
46
)	Skat. it īpaši 1986. gada 4. decembra spriedumu lietā 205/84 Komisija/Vācija (Recueil, 3755. lpp., 28. punkts), iepriekš minēto spriedumu lietā Säger (14. punkts), 1994. gada 9. augusta spriedumu lietā C-43/93 Vander Elst (Recueil, I-3803. lpp., 15. punkts), 2000. gada 9. marta spriedumu lietā C-355/98 Komisija/Beļģija (Recueil, I-1221. lpp., 35. punkts) un 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā C-134/05 Komisija/Itālija (Krājums, I-6251. lpp., 23. punkts).
(
47
)	Skat. 1995. gada 30. novembra spriedumu lietā C-55/94 Gebhard (Recueil, I-4165. lpp., 37. punkts), 2000. gada 4. jūlija spriedumu lietā C-424/97 Haim (Recueil, I-5123. lpp., 57. punkts), iepriekš minēto spriedumu lietā Analir u.c., 25. punkts; 2002. gada 15. janvāra spriedumu lietā C-439/99 Komisija/Itālija (Recueil, I-305. lpp., 23. punkts) un iepriekš minēto spriedumu lietā Caixabank, 17. punkts.
(
48
)	2006. gada 15. jūnija spriedums lietā C-255/04 Komisija/Francija (Krājums, I-5251. lpp., 43. punkts) un 2006. gada 14. decembra spriedums lietā C-257/05 Komisija/Austrija (Krājums, I-134. lpp., 23. punkts).
(
49
)	1998. gada 19. novembra spriedums lietā C-162/97 (Recueil, I-7477. lpp.).
(
50
)	Minēts iepriekš 33. punktā.
(
51
)	Padomes 1991. gada 25. marta Direktīva 91/174/EEK, ar ko nosaka zootehnikas un ģenealoģijas prasības tīršķirnes dzīvnieku pārdošanai un ar ko izdara grozījumus Direktīvās 77/504/EEK un 90/425/EEK (OV L 85, 37. lpp.).
(
52
)	Tomēr, kā to norāda Francijas valdība un ko atzīst arī pati Komisija, runa ir tikai par sēklas materiālu, kas iegūts no tīršķirnes vaislas liellopiem, un tādēļ attiecīgā saskaņošana katrā ziņā neietver pasākumus saistībā ar jaukteņu vaislas liellopu sēklas materiālu.
(
53
)	Minēts iepriekš 32. punktā.
(
54
)	Minēts iepriekš 29. punktā.
(
55
)	Iepriekš minētais spriedums lietā Nilsson u.c., 29. punkts.
(
56
)	Iepriekš minētais spriedums lietā Gervais u.c., 32. punkts.
(
57
)	Iepriekš minētajā spriedumā lietā Nilsson u.c. (30. punkts) Tiesa ir norādījusi, ka, ņemot vērā ar Direktīvu 77/504 un Direktīvu 87/328 veikto saskaņošanu, “prasība saņemt atļauju apsēklošanas darbībām nevar tikt piemērota, lai veiktu vaislas liellopu ģenētiskās kvalitātes kontroli direktīvā neparedzētā veidā”.
(
58
)	2000. gada 13. janvāra spriedums lietā C-254/98 (Recueil, I-151. lpp., 34. punkts).
(
59
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regula (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV L 31, 1. lpp.).
(
60
)	Francijas valdība šajā sakarā norāda uz 1983. gada 2. augusta Dekrētu par apsēklošanas tehniķu īpašo darbību noteikšanu (1983. gada 10. augustaJORF, 7442. lpp.).
(
61
)	Grozītā 1969. gada 17. aprīļa dekrēta 15. pants.