62021CJ0331
TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
2023. gada 26. oktobrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 101. pants – Aizliegtas vienošanās – Aizliegto vienošanos aizliegums – Nolīgumi starp uzņēmumiem – Vertikāla un horizontāla nolīguma nošķiršana – Potenciāla konkurence – Konkurences ierobežojums mērķa vai seku dēļ – Nolīgums starp elektroenerģijas piegādātāju un hipermārketus un lielveikalus apsaimniekojošu plaša patēriņa preču mazumtirdzniecības uzņēmumu – Konkurences aizlieguma klauzula – Regula (ES) Nr. 330/2010 – Pilnvarojuma līgums – Elektroenerģijas piegādes tirgus liberalizācija
Lietā C‑331/21
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Tribunal da Relação de Lisboa (Lisabonas apelācijas tiesa, Portugāle) iesniegusi ar 2021. gada 6. aprīļa lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2021. gada 26. maijā, tiesvedībā
EDP – Energias de Portugal SA,
EDP Comercial – Comercialização de Energia SA,
MC retail
SGPS SA
, agrāk – Sonae MC SGPS SA,
Modelo Continente Hipermercados SA
pret
Autoridade da Concorrência,
piedaloties
Ministério Público,
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja K. Jirimēe [K. Jürimäe] (referente), tiesneši N. Pisarra [N. Piçarra], M. Safjans [M. Safjan], N. Jēskinens [N. Jääskinen] un M. Gavalecs [M. Gavalec],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretāre: M. Ferreira [M. Ferreira], galvenā administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2022. gada 9. novembra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
EDP – Energias de Portugal SA vārdā – C. Botelho Moniz, T. Coelho Magalhães, T. Geraldo, P. Gouveia e Melo, J. Lima Cluny un L. Nascimento Ferreira, advogados,
–
EDP Comercial – Comercialização de Energia SA vārdā – C. Botelho Moniz, T. Coelho Magalhães, T. Geraldo, P. Gouveia e Melo, J. Lima Cluny un L. Nascimento Ferreira, advogados,
–
MC retail SGPS SA, agrāk – Sonae MC SGPS SA vārdā – I. Gouveia, G. Rosas, D. Silva Ramalho un C. Vieira Peres, advogados,
–
Modelo Continente Hipermercados SA vārdā – J. Vieira Peres, advogado,
–
Autoridade da Concorrência vārdā – D. Cardoso, A. Cruz Nogueira un I. Nascimento, advogadas,
–
Portugāles valdības vārdā – P. Barros da Costa un C. Chambel Alves, pārstāves, kam palīdz S. Assis Ferreira, advogada,
–
Eiropas Komisijas vārdā – S. Baches Opi, T. Baumé, P. Caro de Sousa un B. Rechena, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2023. gada 2. marta tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LESD 101. pantu un Komisijas Regulas (ES) Nr. 330/2010 (2010. gada 20. aprīlis) par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu nolīgumu un saskaņotu darbību kategorijām (OV 2010, L 102, 1. lpp.) 1. panta 1. punkta a) un c) apakšpunktu.
2
Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp EDP – Energias de Portugal SA (turpmāk tekstā – “EDP Energias”), EDP Comercial – Comercialização de Energia SA (turpmāk tekstā – “EDP Comercial”), MC retail SGPS SA (agrāk – Sonae MC SGPS SA un pamatlietā aplūkoto faktu norises laikā – Sonae Investimentos SGSP SA un SONAE MC – Modelo Continente SGPS) (turpmāk tekstā – “MC retail), kā arī Modelo Continente Hipermercados SA (turpmāk tekstā – “Modelo Continente”), no vienas puses, un Autoridade da Concorrência (turpmāk tekstā – “AdC”), no otras puses, par naudas sodiem, kas uzlikti pretkonkurences nolīguma noslēgšanas dēļ.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula Nr. 330/2010
3
Regulas Nr. 330/2010 1. pantā “Definīcijas” ir noteikts:
“1.   Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
a)
“vertikāli nolīgumi” ir nolīgumi vai saskaņotas darbības starp diviem vai vairākiem uzņēmumiem, kas katrs attiecīgā nolīguma vai saskaņotas darbības mērķiem darbojas citā ražošanas vai izplatīšanas ķēdes posmā, un kuri attiecas uz nosacījumiem, ar kādiem dalībnieki drīkst pirkt, pārdot vai tālākpārdot konkrētas preces vai pakalpojumus;
b)
“vertikāli ierobežojumi” ir konkurences ierobežojumi vertikālā nolīgumā, uz kuriem attiecas [LESD] 101. panta 1. punkts;
c)
“konkurējošs uzņēmums” ir faktisks vai potenciāls konkurents; “faktisks konkurents” ir uzņēmums, kas darbojas tajā pašā konkrētajā tirgū; “potenciāls konkurents” ir uzņēmums, kurš tad, ja vertikālā nolīguma nebūtu, neliela, taču pastāvīga relatīvo cenu kāpuma gadījumā ne tikai teorētiski, bet reāli varētu īsā laikā veikt vajadzīgos papildu ieguldījumus vai segt pārorientācijas izmaksas, lai ieietu konkrētajā tirgū;
[..].”
Pamatnostādnes vertikālo ierobežojumu jomā
4
Regulas Nr. 330/2010 piemērošanas joma citastarp ir precizēta pamatnostādnēs vertikālo ierobežojumu jomā, kas ietvertas Komisijas 2010. gada 10. maija paziņojumā (SEC(2010) 411, galīgā redakcija; turpmāk tekstā ‑ “pamatnostādnes vertikālo ierobežojumu jomā”).
5
Pamatnostādņu vertikālo ierobežojumu jomā II iedaļā “Vertikāli nolīgumi, uz kuriem parasti neattiecas [LESD] 101. panta 1. punkta darbības joma” ir iekļauta 2. sadaļa “Pilnvarojuma līgumi”, kurā tostarp ir ietverti šo pamatnostādņu 12.–17. punkts, kuri ir formulēti šādi:
“12)
Pilnvarnieks ir juridiska vai fiziska persona, kas ir pilnvarota apspriest un/vai slēgt līgumus citas personas (pilnvarotāja) uzdevumā vai nu paša pilnvarnieka vārdā, vai pilnvarotāja vārdā par:
–
preču vai pakalpojumu iegādi, ko veic pilnvarotājs, vai
–
pilnvarotāja piegādātu preču vai pakalpojumu pārdošanu.
13)
Noteicošais faktors pilnvarojuma līguma definēšanā [LESD] 101. panta 1. punkta piemērošanai ir finansiālais vai komerciālais risks, ko pilnvarnieks uzņemas par darbību, kuras izpildei pilnvarotājs to ir izraudzījis par pilnvarnieku. Veicot novērtējumu, šajā sakarā nav būtiski, vai pilnvarnieks darbojas viena vai vairāku pilnvarotāju uzdevumā. Tāpat šā novērtējuma veikšanai nav būtiski, kā šo pušu līgumu kvalificējušas pašas puses vai kā tas kvalificēts valsts tiesību aktos.
14)
Definējot pilnvarojuma līgumu [LESD] 101. panta 1. punkta piemērošanai, būtiski ir trīs finansiālā un komerciālā riska veidi. Pirmkārt, tie ir līguma riski, kas ir tieši saistīti ar līgumiem, ko pilnvarnieks ir noslēdzis un/vai apspriedis pasūtītāja uzdevumā, piemēram, saistībā ar krājumu finansēšanu. Otrkārt, tie ir riski, kas attiecas uz ieguldījumiem, kuri raksturīgi konkrētam tirgum. Tie ir ieguldījumi, kas ir konkrēti vajadzīgi tam darbības veidam, kura izpildei pilnvarotājs ir izraudzījis pilnvarnieku, tas ir, kas ir vajadzīgi, lai pilnvarnieks varētu noslēgt un/vai apspriest attiecīgā veida līgumu. Šādi ieguldījumi parasti nav atgūstami, kas nozīmē to, ka pēc darbības pārtraukšanas konkrētajā jomā šos ieguldījumus nevar izmantot citās darbības jomās vai var pārdot vienīgi ar ievērojamiem zaudējumiem. Treškārt, tie ir riski, kas ir saistīti ar citām darbībām tajā pašā produktu tirgū, ja pilnvarotājs prasa, lai pilnvarnieks veiktu šādas darbības, tomēr nevis kā pilnvarnieks pilnvarotāja uzdevumā, bet uz paša risku.
15)
[LESD] 101. panta 1. punkta piemērošanas nolūkā konkrēts nolīgums tiks kvalificēts kā pilnvarojuma līgums, ja pilnvarnieks vispār neriskē vai nebūtiski riskē attiecībā uz līgumiem, ko tas noslēdzis un/vai apspriedis pilnvarotāja uzdevumā, attiecībā uz tirgum raksturīgiem ieguldījumiem konkrētajā darbības jomā un attiecībā uz citām darbībām, kuras pilnvarotājs prasījis veikt tajā pašā produktu tirgū. Savukārt riski, kas ir saistīti ar pilnvarnieka pakalpojumu sniegšanu vispār, piemēram, risks, ka pilnvarnieka ienākumi ir atkarīgi no viņa kā pilnvarnieka sekmīgas darbības vai vispārīgiem ieguldījumiem, piemēram, telpās vai personālā, šajā novērtējumā nav būtiski.
16)
Tādējādi [LESD] 101. panta 1. punkta piemērošanas nolūkā konkrēts nolīgums parasti tiks uzskatīts par pilnvarojuma līgumu, ja pilnvarniekam nepieder pirktās vai pārdotās līguma preces vai ja pilnvarnieks pats nesniedz līguma pakalpojumus un ja pilnvarnieks:
a)
nepiedalās to izmaksu segšanā, kas saistītas ar līguma preču vai pakalpojumu piegādi/pirkšanu, tajā skaitā preču transportēšanas izmaksu segšanā. Tas neliedz pilnvarniekam sniegt transporta pakalpojumus ar nosacījumu, ka izmaksas sedz pilnvarotājs;
b)
neuztur līguma preču krājumus uz sava rēķina vai riska, tajā skaitā nesedz krājumu finansēšanas izmaksas un krājumu zaudējuma izmaksas, un var nosūtīt nepārdotās preces atpakaļ pilnvarotājam bez maksas, ja vien pilnvarnieks nav saucams pie atbildības (piemēram, nav veicis samērīgus pasākumus, lai nepieļautu krājumu zaudēšanu);
c)
neuzņemas atbildību attiecībā uz trešām personām par pārdotā produkta radītajiem zaudējumiem (produktatbildība), ja vien tas kā pilnvarnieks šajā ziņā nav saucams pie atbildības;
d)
neuzņemas atbildību, ja klients nepilda līgumu, izņemot pilnvarnieka komisijas naudas zaudējumu, ja vien pilnvarnieks nav saucams pie atbildības (piemēram, nav veicis samērīgus drošības vai zādzību novēršanas pasākumus vai nav veicis samērīgus pasākumus, lai informētu pilnvarotāju vai policistu par zādzību vai arī paziņotu pilnvarotājam visu vajadzīgo informāciju, kas pilnvarniekam ir pieejama par klienta finansiālo uzticamību);
e)
tieši vai netieši nav saņēmis uzdevumu ieguldīt tirdzniecības veicināšanā, piemēram, veicot ieguldījumu pilnvarotāja reklāmas budžetā;
f)
neveic konkrētajam tirgum raksturīgus ieguldījumus iekārtās, telpās vai personāla apmācībā, piemēram, degvielas uzglabāšanas tvertnes ierīkošanai degvielas mazumtirdzniecības gadījumā vai konkrētas programmatūras iegādei, lai apdrošināšanas aģenti varētu pārdot apdrošināšanas polises, ja vien pilnvarotājs pilnībā neatlīdzina šīs izmaksas;
g)
neveic citas darbības, kuras pilnvarotājs prasījis veikt tajā pašā produktu tirgū, ja vien šīs darbības pilnībā neapmaksā pilnvarotājs.
17)
Šis uzskaitījums nav izsmeļošs. Tomēr, ja pilnvarnieks uzņemas vienu vai vairākus 14., 15. un 16. punktā minētos riskus vai izmaksas, pilnvarnieka un pilnvarotāja nolīgums netiks kvalificēts kā pilnvarojuma līgums. Riska jautājums ir jānovērtē katrā gadījumā atsevišķi, turklāt ņemot vērā reālo ekonomisko stāvokli, nevis tiesisko formu. Praktisku iemeslu dēļ risku analīzi var sākt ar līguma risku novērtēšanu. Ja līguma riskus uzņemas pilnvarnieks, ar to pietiek, lai secinātu, ka pilnvarnieks ir neatkarīgs izplatītājs. Ja turpretī pilnvarnieks neuzņemas līguma riskus, analīze jāturpina, novērtējot riskus, kas saistīti ar ieguldījumiem, kuri raksturīgi konkrētam tirgum. Visbeidzot, ja pilnvarnieks neuzņemas nekādus līguma riskus un riskus saistībā ar konkrētajam tirgum raksturīgiem ieguldījumiem, var būt nepieciešams izvērtēt riskus, kas ir saistīti ar citām darbībām, kuras prasīts veikt tajā pašā produktu tirgū.”
6
Minēto pamatnostādņu 24. un 25. punktā ir paredzēts:
“24)
Regulas [Nr. 330/2010] 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā “vertikāli nolīgumi” ir definēti kā “nolīgumi vai saskaņotas darbības starp diviem vai vairākiem uzņēmumiem, kuri katrs attiecīgā nolīguma vai saskaņotas darbības mērķiem darbojas citā ražošanas vai izplatīšanas ķēdes posmā, un kuri attiecas uz nosacījumiem, ar kādiem dalībnieki drīkst pirkt, pārdot vai tālākpārdot konkrētas preces vai pakalpojumus”.”
25)
24. punktā minētajai “vertikālo nolīgumu” definīcijai ir četri galvenie elementi:
[..]
c)
Nolīgums vai saskaņota darbība ir tādu uzņēmumu starpā, kuri katrs attiecīgā nolīguma mērķiem darbojas citā ražošanas vai izplatīšanas ķēdes posmā. Piemēram, tas nozīmē, ka viens uzņēmums ražo izejmateriālus, ko otrs uzņēmums izmanto par izejmateriāliem savai produkcijai, vai arī pirmais uzņēmums ir ražotājs, otrais – vairumtirgotājs un trešais – mazumtirgotājs. Tas neliedz uzņēmumam darboties vairāk nekā vienā ražošanas vai izplatīšanas ķēdes posmā;
[..].”
7
Šo pamatnostādņu 27. punktā ir precizēts:
“Ar Regulas [Nr. 330/2010] 2. panta 4. punktu no piemērošanas jomas tiešā veidā ir izslēgti “vertikāli nolīgumi starp konkurējošiem uzņēmumiem”. Vertikāli nolīgumi konkurentu starpā saistībā ar aizliegtu vienošanos iespējamību ir aplūkoti [Pamatnostādnēs par horizontāliem sadarbības nolīgumiem]. Tomēr šādu nolīgumu vertikālie aspekti ir jānovērtē saskaņā ar šīm pamatnostādnēm. [Regulas Nr. 330/2010] 1. panta 1. punkta c) apakšpunktā konkurējošs uzņēmums ir definēts kā “faktisks vai potenciāls konkurents”. Divus konkrētus uzņēmumus uzskata par faktiskiem konkurentiem, ja tie darbojas vienā un tajā pašā konkrētajā tirgū. Uzņēmumu uzskata par kāda cita uzņēmuma potenciālu konkurentu, ja tādā gadījumā, ja nolīguma nebūtu, pirmais uzņēmums neliela, taču pastāvīga relatīvo cenu kāpuma gadījumā varētu īsā laikā (parasti viena gada laikā vai ātrāk) veikt vajadzīgos papildu ieguldījumus vai segt pārorientācijas izmaksas, lai ieietu konkrētajā tirgū, kurā darbojas otrs uzņēmums. Šim novērtējumam jābūt reālistiskam – nepietiek ar teorētisku iespējamību attiecībā uz ienākšanu tirgū. Izplatītājs, kas ražotājam sniedz norādījumus attiecībā uz konkrētu preču ražošanu ar izplatītāja zīmolu, nav uzskatāms par šo sava zīmola preču ražotāju.”
Portugāles tiesības
8
2012. gada 8. maijaLei no 19/2012 – Aprova o novo regime jurídico da concorrência, revogando as Leis nos 18/2003, de 11 de junho, e 39/2006, de 25 de agosto, e procede à segunda alteração à lei no 2/99, de 13 de janeiro (Likums Nr. 19/2012, ar kuru apstiprina jauno konkurences tiesisko regulējumu, atceļ 2003. gada 11. jūnija Likumu Nr. 18/2003 un 2006. gada 25. augusta Likumu Nr. 39/2006 un otro reizi groza 1999. gada 13. janvāra Likumu Nr. 2/99; 2012. gada 8. maijaDiário da República, 1. sērija, Nr. 89/2012; turpmāk tekstā – “jaunais konkurences tiesiskais regulējums”) 9. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Ir aizliegti nolīgumi uzņēmumu starpā, saskaņotas darbības uzņēmumu starpā un uzņēmumu apvienību lēmumi, kuru mērķis vai sekas ir nepieļaut, izkropļot vai būtiski ierobežot konkurenci visā valsts tirgū vai tā daļā [..].”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
9
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Modelo Continente un MC retail ir daļa no sabiedrībām, kas darbojas vairākās nozarēs, tostarp mazumtirdzniecības, telekomunikāciju un audiovizuālo pakalpojumu, kā arī tirdzniecības centru, koksnes izstrādājumu, tūrisma un enerģētikas nozarēs, un ir organizētas pa darbības nozarēm un/vai darbības jomām strukturētu pārvaldītājsabiedrību un pārvaldītājsabiedrību uzņēmumu vadībā (turpmāk tekstā – “Groupe Sonae”).
10
Modelo Continente šajā grupā darbojas pārtikas un plaša patēriņa preču izplatīšanas nozarē Portugālē. Tā tieši vai netieši, izmantojot kapitāldaļas, pārvalda virkni veikalu, kas darbojas ar Continente, Continente Modelo un Continente Bom Dia zīmoliem. MC retail, kuras darbības mērķis ir kapitāldaļu pārvaldīšana, pamatlietas faktu norises laikā darbojās mazumtirdzniecības nozarē. Tai piederēja viss Modelo Continente Hipermercados kapitāls.
11
EDP Energias un EDP Comercial ietilpst Portugāles konglomerātā, kura mātesuzņēmums ir EDP Energias, kas citastarp darbojas elektroenerģijas un dabasgāzes ražošanas un piegādes nozarē Portugālē (turpmāk tekstā – “Groupe EDP”). Groupe EDP ir lielākais Portugāles elektroenerģijas ražošanas, sadales un piegādes tirgus dalībnieks, trešais lielākais elektroenerģijas ražošanas tirgus dalībnieks un viens no lielākajiem gāzes piegādātajiem Pireneju pussalā.
12
EDP Comercial un Modelo Continente2012. gada 5. janvārī noslēdza partnerības nolīgumu, kurā bija definēti Plan EDP Continente noteikumi un nosacījumi. Šī līguma mērķis bija piesaistīt klientus, veicināt pārdošanu un piedāvāt atlaides patērētājiem. Minētā nolīguma noslēgšanas dienā šīs abas sabiedrības nebija faktiskas konkurentes atsevišķos pārtikas un plaša patēriņa preču mazumtirdzniecības, kā arī elektroenerģijas un dabasgāzes piegādes tirgos Portugālē.
13
Partnerības nolīguma mērķis un darbības joma bija definēta tā 2.1. klauzulā, pēc būtības paredzot veicināt EDP Comercial veiktās elektroenerģijas piegādes darbības izvēršanu un Modelo Continente veikto pārtikas preču mazumtirdzniecību dažādos hipermārketos un lielveikalos, kā arī tirdzniecības vietās, kuras pārvalda citas ar Groupe Sonae saistītas sabiedrības.
14
No tirdzniecības viedokļa raugoties, Plan EDP Continente paredzēja elektroenerģijas cenu atlaides, kas bija domātas tikai klientiem, kuru turējumā ir “Carte Continente” – atlaižu karte, ko Modelo Continente izdevusi lojalitātes programmā.
15
Klientiem, kuri vēlējās pievienoties Plan EDP Continente, bija ne tikai jābūt Continente klienta kartes turētājiem, bet bija arī jānoslēdz ar EDP Comercial līgums par zemsprieguma elektroenerģijas piegādi Portugāles liberalizētajā tirgū. Līdz ar to šie klienti saņēma 10 % atlaidi savam elektroenerģijas patēriņam. Šī atlaide izpaudās kā atlaižu kuponu piešķiršana atbilstoši šīs atlaides summai, kas tika kreditēta attiecīgo klientu Continente kartē. Šie klienti tos varēja izmantot, iepērkoties pamatlietā aplūkotā partnerības nolīguma 2.1. klauzulā minētajās tirdzniecības vietās.
16
Sākotnēji visu atlaižu summu sedza EDP Comercial. Modelo Continente katru mēnesi bija jāsagatavo debetnota par iepriekšējā mēnesī izsniegto un faktiski aktivizēto kuponu summu, kas bija jāapmaksā tā mēneša beigās, kurā bija izrakstīts konkrētais rēķins. Tomēr, pieaugot darījumu plūsmai Groupe Sonae uzņēmumos un no Plan EDP Continente izrietošajam apgrozījumam, tika paredzēts, ka Modelo Continente uzņemsies segt daļu no piešķirtajām atlaidēm.
17
Pārējās partnerības izmaksas, kas saistītas ar reklāmu, mārketingu, komunikāciju un aizstāvību tiesvedībās, EDP Comercial un Modelo Continente sedza vienādās daļās.
18
Pamatlietā aplūkotā partnerības nolīguma 12.1. klauzulā “Ekskluzivitāte” bija noteikts:
“Šā nolīguma darbības laikā un vienu gadu pēc tā beigām Modelo Continente apņemas:
a.
nedz tieši, nedz ar tādas sabiedrības starpniecību, kurā Sonae Investimentos SGPS SA ir vairākuma līdzdalība, nenodarboties ar elektroenerģijas un dabasgāzes tirdzniecību Portugāles kontinentālajā daļā;
b.
neveikt sarunas un neslēgt partnerības nolīgumus un pamatnolīgumus ar tādiem elektroenerģijas vai dabasgāzes piegādātājiem, ko ar EDP Comercial nesaista īpašuma vai koncerna attiecības [..], un kopā ar tiem nedibināt kopuzņēmumus un nerīkot reklāmas kampaņas u.tml., kuru mērķis vai sekas ir atlaižu vai citu ar elektroenerģiju vai dabasgāzi saistītu mantisku priekšrocību piešķiršana.
[..]”
19
Saskaņā ar šī nolīguma 12.2. klauzulu EDP Comercial uzņēmās simetriskus pienākumus pārtikas preču mazumtirdzniecības tirgū Portugāles kontinentālajā daļā.
20
Pamatlietā aplūkotais partnerības nolīgums bija spēkā līdz 2012. gada 31. decembrim, lai gan klientu pievienošanās Plan EDP Continente bija atvērta tikai laikā no 2012. gada 9. janvāra līdz 2012. gada 4. martam.
21
Elektroenerģijas piegādes līgumu parakstīšana bija iespējama 180 tirdzniecības vietu tīklā, ko ekspluatēja Modelo Continente; to apgādi kopīgi nodrošināja EDP Comercial un Modelo Continente. Kopumā Plan EDP Continente pievienojās 146775 klienti, no kuriem 137144 palika līgumiski saistīti ar EDP Comercial kampaņas laikā un pēc tās.
22
To atlaižu summa, kuras saņēma Plan EDP Continente dalībnieki, sasniedza 6907354 EUR, bet atlaižu kuponu aktivācijas kopējā summa bija aptuveni 6024252 EUR. No šīs summas 1795912 EUR sedza Modelo Continente.
23
Iesniedzējtiesa norāda, ka pamatlietā aplūkotais partnerības nolīgums sakrita ar elektroenerģijas piegādes tirgus liberalizācijas procesa izšķirīgu posmu, jo parastajai zemsprieguma elektroenerģijai piemērojamie regulētie tarifi zaudēja spēku 2012. gada beigās. Groupe EDP tādējādi esot mēģinājusi piesaistīt ievērojamu skaitu klientu liberalizētajā valsts tirgū, izmantojot laikposmu, kad šajā tirgū vēl nebija sasniegts zemsprieguma elektroenerģijas klientu pārejas maksimums.
24
Šajā ziņā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka elektroenerģijas piegādes liberalizācijas process Portugālē norisinājās pakāpeniski, sākot no 1995. gada. Kopš 1995. gada Portugāles tiesiskais regulējums, kas piemērojams elektroenerģijas tirdzniecībai, veicināja brīvas konkurences režīmu šajā nozarē, vienkāršojot tiesiskos nosacījumus iekļūšanai tirgū un elektroenerģijas piegādes darbības veikšanai – tai ir nepieciešama tikai reģistrācija, nevis licence, un tas tādējādi ir sekmējis neatkarīgu operatoru ienākšanu tirgū.
25
Iesniedzējtiesa ir precizējusi, ka 2006. gadā Portugāle ieviesa pārejas periodu, kura laikā patērētāji varēja izvēlēties starp regulēto tirgu un liberalizēto tirgu, balstoties vienīgi uz piedāvājumu stimulējošo un komerciāli pievilcīgo raksturu un nepastāvot nekādiem tiesiskajā regulējumā noteiktiem pienākumiem vai saistībām.
26
Sākot ar 2011. gada 1. janvāri, galalietotājiem piemērojamie regulētie tarifi ļoti augsta sprieguma, augstsprieguma un vidēja sprieguma, kā arī īpašas zemsprieguma elektroenerģijas piegādei tika atcelti. Regulētie tarifi, kas bija piemērojami zemsprieguma elektroenerģijas piegādei (maziem uzņēmumiem/mājsaimniecībām), no 2012. gada 1. jūlija tika atcelti galalietotājiem, kuru līgumā paredzētā jauda bija augstāka vai vienāda ar 10,35 kVA, un no 2013. gada 1. janvāra – klientiem, kuru līgumā paredzētā jauda bija zemāka par 10,35 kVA. Pēc šiem datumiem jaunu līgumu slēgšana esot bijusi iespējama tikai liberalizētajā tirgū. Tomēr attiecībā uz patērētājiem, kuri pēdējos minētajos datumos nebija izvēlējušies noslēgt līgumu liberalizētajā tirgū, tika izveidoti pagaidu tarifu mehānismi. Entidade Reguladora dos Serviços Energéticos (Enerģētikas pakalpojumu regulators, Portugāle) noteiktie tarifi esot piemērojami šiem patērētājiem ar paaugstinātām cenām, lai veicinātu pāreju uz liberalizēto tirgu. Pēdējā no šiem pārejas režīmiem darbības termiņš esot beidzies 2017. gada 31. decembrī.
27
Kā norādījusi iesniedzējtiesa, šajā kontekstā Groupe Sonae no 2002. līdz 2008. gadam attīstīja darbību elektroenerģijas piegādes tirgū Portugālē, sadarbojoties ar Endesa, kas ir elektroenerģijas ražošanas un piegādes tirgus vēsturiskā dalībniece Spānijā. Šī partnerība esot izpaudusies kā 2002. gada 1. maijā izveidots kopuzņēmums Sodesa – Comercialização de Energia SA (turpmāk tekstā – “Sodesa”), kurā katrai iesaistītajai sabiedrībai piederēja 50 % un kura darbības mērķis bija elektroenerģijas piegāde un pakalpojumu sniegšana Portugāles liberalizētajā tirgū.
28
2007. gada maijā EDP grupa esot zaudējusi tirgus daļas liberalizētajā elektroenerģijas piegādes tirgū Portugālē. Tās konkurenti, piemēram, Sodesa un Unión Fenosa, kopā esot ieguvuši vairāk nekā 50 % tirgus daļu no klientiem, kuri bija izvēlējušies mainīt piegādātāju. Tomēr šis tirgus daļu zaudējums esot skāris tikai rūpniecisko segmentu.
29
Turklāt kopš 2004. gada Modelo Continente un Petróleos de Portugal – Petrogal SA, tirgus dalībnieks, kas tostarp darbojas elektroenerģijas piegādes tirgū Portugālē un degvielas piegādes tirgū, esot izveidojuši partnerību, piešķirot atlaides kopīgajiem klientiem. Tāpat Groupe Sonae kopš 2009. gada darbojoties elektroenerģijas ražošanas tirgū, izmantojot fotoelementu paneļus, kas uzstādīti uz tās pārvaldīto telpu jumtiem.
30
Ar 2017. gada 4. maija lēmumu AdC uzlika prasītājām pamatlietā naudas sodus par jaunā konkurences tiesiskā regulējuma 9. panta, kurā būtībā ir pārņemts LESD 101. pants, pārkāpumu.
31
AdC ieskatā konkurences tiesību pārkāpums esot izpaudies kā šo uzņēmumu noslēgts partnerības nolīgums ar mērķi sadalīt tirgus, izmantojot konkurences aizlieguma klauzulu elektroenerģijas un dabasgāzes piegādes tirgos, kā arī pārtikas preču mazumtirdzniecības tirgū – visi trīs ir Portugālē. Turklāt šis nolīgums esot ticis īstenots valsts elektroenerģijas piegādes tirgus liberalizācijas procesam izšķirīgā brīdī, un tas vēl vairāk esot pastiprinājis nolīguma pretkonkurences raksturu.
32
AdC citastarp arī uzskatīja, ka pamatlietā aplūkotais partnerības nolīgums nav ne pilnvarojuma līgums, ne vertikāls nolīgums konkurences tiesību normu piemērošanas nolūkā un ka nevar izslēgt, ka šī nolīguma 12.1. klauzulas a) punkts un 12.2. klauzula ietver “horizontālu sadarbību”. Tādējādi šajā nolīgumā ietvertā konkurences aizlieguma klauzula bija kvalificējama kā ierobežojums mērķa dēļ un ar to tika pārkāpts jaunā konkurences tiesiskā regulējuma 9. pantā paredzētais aizliegums.
33
Pēc prasītāju pamatlietā celtās prasības Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (Konkurences, sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas un uzraudzības lietu tiesa, Portugāle) ar 2020. gada 30. septembra spriedumu apstiprināja pamatlietā aplūkoto lēmumu par sodu piemērošanu, bet samazināja uzliktos naudas sodus par 10 %. Konstatējot konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, šī tiesa citastarp ņēma vērā Groupe Sonae darbības elektroenerģijas ražošanas un piegādes tirgos pirms partnerības nolīguma īstenošanas un tā laikā.
34
Prasītājas pamatlietā, kā arī AdC pārsūdzēja šo spriedumu Tribunal da Relação de Lisboa (Lisabonas apelācijas tiesa, Portugāle), kas ir iesniedzējtiesa.
35
Iesniedzējtiesai ir šaubas par to, vai pamatlietā aplūkotajam partnerības nolīgumam un it īpaši tajā ietvertajai konkurences aizlieguma klauzulai varēja būt negatīva ietekme uz konkurenci attiecīgajos tirgos. Šajā ziņā tā uzsver, ka prasītājas pamatlietā šajos tirgos neesot atradušās efektīvas konkurences situācijā. Turklāt tā konstatēja – nav pierādījumu, ka Modelo Continente vai sabiedrības, kas ietilpst Groupe Sonae, būtu veikušas būtiskus un pietiekamus sagatavošanās darbus vai ieguldījumus.
36
Iesniedzējtiesa tāpat vēlas noskaidrot, kādi ir nepieciešamie nosacījumi, lai šādu nolīgumu varētu kvalificēt kā konkurences ierobežojumu mērķa dēļ pretstatā konkurences ierobežojumam seku dēļ, ņemot vērā, ka patērētāji no tā ir guvuši noteiktas priekšrocības.
37
Tā atgādina, ka saskaņā ar neseno Tiesas judikatūru ir iespējams noraidīt prezumpciju, ka noteiktas darbības, kas ir pietiekami ierobežojošas to mērķa dēļ, lai tās varētu nopietni kaitēt konkurencei, rada pretkonkurences sekas, ja nolīgumiem ir leģitīmi un samērīgi mērķi vai ir pierādīts konkurenci veicinošs mērķis vai sekas. Turklāt tā jautā, vai pamatlietā aplūkoto partnerības nolīgumu var kvalificēt kā pilnvarojuma līgumu un saskaņā ar LESD 101. panta 3. punktam līdzvērtīgu valsts tiesību normu uz to tādējādi var netikt attiecināts šīs tiesību normas 1. punktā paredzētais aizliegums.
38
Šādos apstākļos Tribunal da Relação de Lisboa (Lisabonas apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [LESD] 101. pants, uz kuru ir balstīts [jaunā konkurences tiesiskā regulējuma] 9. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar to par [konkurenci] ierobežojošu vienošanos mērķa dēļ ir kvalificējams tāds noteikums par konkurences aizliegumu kā tas, kas paredzēts 12.1. un 12.2. klauzulā, kuras iekļautas [pamatlietā aplūkotajā] partnerības nolīgumā [..], kas noslēgts starp elektroenerģijas piegādātāju un hipermārketus un lielveikalus apsaimniekojošu pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmumu, lai klientiem, kuri ir gan pievienojušies konkrētam Portugāles kontinentālajā daļā pieejamajam elektroenerģijas piegādātāja enerģijas tarifu plānam, gan ir pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmuma klienta kartes turētāji, tiktu piešķirtas atlaides, kas ir izmantojamas tikai iegādājoties preces šā mazumtirdzniecības uzņēmuma vai arī citu ar to saistītu sabiedrību tirdzniecības vietās, ja tās ir minētā nolīguma līgumslēdzējas puses, – ja minētajā līgumā ir citas klauzulas, kurās ir noteikts, ka šā nolīguma mērķis ir veicināt līgumslēdzēju sabiedrību darbības izvēršanu [..] un ir uzskatāmi parādītas priekšrocības, ko gūst patērētāji [..], taču nav izvērtēts, kā konkrēti izpaužas kaitīgā ietekme uz konkurenci, kas izriet no minētajām 12.1. un 12.2. klauzulas?
2)
Vai LESD 101. panta 1. punktu var interpretēt tādējādi, ka vienošanos par konkrētas saimnieciskās darbības neveikšanu atbilstoši iespējamai tirgu sadalei starp diviem uzņēmumiem, var uzskatīt par konkurenci ierobežojošu mērķa dēļ, ja to noslēdz uzņēmumi, kas ne tās noslēgšanas brīdī, ne potenciāli savstarpēji nekonkurē nevienā no tirgiem, uz kuriem attiecas minētās saistības, lai arī tirgi, uz kuriem tā attiecas, var tikt uzskatīti par vai nu liberalizētiem, vai tādiem tirgiem, ienākšanai kuros nav nepārvaramu tiesisku šķēršļu?
3)
Vai LESD 101. panta 1. punktu var interpretēt tādējādi, ka par potenciāliem konkurentiem ir jāuzskata elektroenerģijas piegādātājs un hipermārketus un lielveikalus apsaimniekojošs pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmums, kuri minēto nolīgumu savā starpā ir noslēguši tālab, lai savstarpēji veicinātu darbību un palielinātu sava darījumu partnera (pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmuma gadījumā – sabiedrību, kuru kapitālā [..] tā mātesuzņēmumam ir vairākuma dalība) pārdošanas apjomu, ja nolīguma noslēgšanas brīdī pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmums un ar to saistītās sabiedrības nenodarbojās ar elektroenerģijas piegādi ne attiecīgajā ģeogrāfiskajā tirgū, ne arī kādā citā tirgū un ja tiesvedībā nav ticis pierādīts, ka to nodoms būtu bijis veikt minēto darbību šajos tirgos vai ka tie būtu jebkādi gatavojušies šādas darbības veikšanai?
4)
Vai atbilde uz iepriekšējo jautājumu paliek nemainīga, ja citai sabiedrībai – kuras kapitālā vairākuma dalība ir kādam nolīgumu noslēgušā pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmuma mātesuzņēmumam (taču [AdC] nevienu no šiem abiem uzņēmumiem nav nedz atzinusi par vainīgu pārkāpumā, nedz sodījusi par to, un neviens no tiem nav bijis šajā tiesā ierosinātās tiesvedības dalībnieks) un kura nav ietilpusi konkurences aizlieguma saistību subjektu lokā – piederēja 50 % līdzdalības trešā uzņēmumā, kas Portugālē nodarbojās ar elektroenerģijas tirdzniecību, kuru tā izbeidza trīsarpus gadus pirms nolīguma noslēgšanas tāpēc, ka šī sabiedrība tika likvidēta?
5)
Vai atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir tāda pati, ja nolīgumu noslēgušais mazumtirdzniecības uzņēmums ražo elektroenerģiju miniģenerācijas un mikroģenerācijas iekārtās, kas atrodas uz tā tirdzniecības vietu jumtiem, lai gan visu saražoto elektroenerģiju tas par regulētām cenām piegādā pēdējās garantētās piegādes veicējam?
6)
Vai atbilde uz ceturto jautājumu paliek nemainīga, ja nolīgumu noslēgušais mazumtirdzniecības uzņēmums astoņus gadus pirms šā nolīguma noslēgšanas bija noslēdzis citu (šā nolīguma noslēgšanas dienā spēkā esošu) komercsadarbības līgumu ar trešo personu – šķidrā kurināmā izplatītāju, lai abpusēji piešķirtu atlaides saistībā ar gan minēto preču, gan šā uzņēmuma hipermārketos un lielveikalos pārdoto preču iegādi, ja savukārt otrais līgumslēdzējs uzņēmums Portugāles kontinentālajā daļā pārdod ne tikai šķidro kurināmo, bet arī elektroenerģiju, un ja nav pierādīts, ka līgumslēdzējām pusēm nolīguma noslēgšanas brīdī bija nodoms minētajā nolīgumā iekļaut arī elektroenerģijas tirdzniecību vai arī ka tās būtu jebkādi gatavojušās to darīt?
7)
Vai atbilde uz ceturto jautājumu paliek nemainīga, ja cita sabiedrība – kuras kapitālā vairākuma dalība ir kādam nolīgumu noslēgušā pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmuma mātesuzņēmumam (taču [AdC] arīdzan nevienu no šiem abiem uzņēmumiem nav nedz atzinusi par vainīgu pārkāpumā, nedz sodījusi par to, un neviens no tiem nav bijis šajā tiesā ierosinātās tiesvedības dalībnieks) un kura nav ietilpusi konkurences aizlieguma saistību subjektu lokā – ražoja elektroenerģiju koģenerācijas iekārtā, lai gan visu saražoto elektroenerģiju tā par regulētām cenām piegādāja pēdējās garantētās piegādes veicējam?
8)
Vai – ja uz iepriekšējiem jautājumiem tiek atbildēts apstiprinoši – LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par ierobežojošu mērķa dēļ var uzskatīt klauzulu, ar ko minētajam pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmumam minētā nolīguma darbības laikā un gadu pēc tā izbeigšanas ir aizliegts šā nolīguma darbības teritorijā nodarboties ar elektroenerģijas tirdzniecību pašam vai ar tādas sabiedrības starpniecību, kuras kapitālā vairākuma dalība ir kādam tā mātesuzņēmumam, uz ko attiecas tiesvedība?
9)
Vai jēdzienu “potenciāls konkurents” LESD 101. panta [un Regulas Nr. 330/2010] 1. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē var interpretēt tādējādi, ka tas ir attiecināms uz uzņēmumu, kuram ir saistoša konkurences aizlieguma klauzula un kurš darbojas tādā tirgū, kas ir pilnīgi nošķirts no nolīgumā minētā tirgus, ja valsts tiesā izskatītās lietas materiālos nav nevienas konkrētas norādes (piemēram, projekti, ieguldījumi un citi sagatavošanas darbi) par to, ka līdz minētās klauzulas iekļaušanai un laikā, kamēr tās nebija, attiecīgais uzņēmums būtu varējis īstermiņā ienākt otras līgumslēdzējas puses tirgū, kā arī nav pierādīts, ka minēto uzņēmumu pirms minētās klauzulas iekļaušanas un tās neesamības gadījumā otra līgumslēdzēja puse būtu uzskatījusi par potenciālu konkurentu attiecīgajā tirgū?
10)
Vai LESD 101. panta 1. punktu var interpretēt tādējādi, ka tikai tas vien, ka [pamatlietā aplūkotajā] partnerības nolīgumā, kas noslēgts starp uzņēmumu, kurš nodarbojas ar elektroenerģijas tirdzniecību, un uzņēmumu, kas nodarbojas ar pārtikas un nepārtikas preču mazumtirdzniecību mājsaimniecībām, lai savstarpēji veicinātu savu attiecīgo darbību (un tā ietvaros konkrēti pirmais uzņēmums saviem klientiem piešķir atlaides elektroenerģijas patēriņam, kuras otrais uzņēmums atskaita no minēto klientu pirkumu cenas mazumtirdzniecības vietās), ietver klauzulu, saskaņā ar kuru abas līgumslēdzējas puses apņemas nekonkurēt savā starpā, ne arī noslēgt līdzīgus līgumus ar otras līgumslēdzējas puses konkurentiem, nozīmē to, ka minētās klauzula mērķis ir ierobežot konkurenci LESD 101. panta 1. punkta izpratnē, lai arī:
–
attiecīgās klauzulas darbības laiks (vienu gadu ilgs nolīguma spēkā esamības laiks, pieskaitot tam vēl vienu gadu) atbilst šajā pašā nolīgumā noteiktajam laikposmam, kurā līgumslēdzējas puses nav tiesīgas izmantot partnerības ietvaros iegūtos komercnoslēpumus vai zinātību, īstenojot projektus ar trešajām personām;
–
klauzulas ģeogrāfiskās piemērojamības joma aprobežojas ar nolīguma ģeogrāfisko piemērojamības jomu;
–
klauzulas piemērojamības subjektu lokā ietilpst tikai līgumslēdzējas puses un uzņēmumi, kuru kapitālā tām ir vairākuma līdzdalība, kā arī citi tā paša koncerna uzņēmumi, kuru īpašumā vai apsaimniekošanā atrodas minētā nolīguma piemērošanas jomā ietilpstošās mazumtirdzniecības vietas;
–
no klauzulas piemērojamības subjektu loka ir izslēgtas liels vairākums sabiedrību, kas pieder vienai un tai pašai līgumslēdzēju pušu saimnieciskajai grupai, kurām šī klauzula tādējādi nav saistoša un kuras var konkurēt ar otru līgumslēdzēju pusi nolīguma darbības laikā un pēc tā izbeigšanas;
–
uzņēmumi, kuriem ir saistoša konkurences aizlieguma klauzula, darbojas pilnīgi nošķirtos preču tirgos un nav pierādīts, ka nolīguma noslēgšanas brīdī tie būtu īstenojuši kādu projektu vai plānu, vai veikuši kāda veida ieguldījumus vai jebkādus citādus sagatavošanās darbus, lai ienāktu otras līgumslēdzējas puses preču tirgū?
11)
Vai jēdziens “vertikāls nolīgums” LESD 101. panta 1. punkta [un Regulas Nr. 330/2010] 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver nolīgumu, kuram piemīt iepriekšējos jautājumos aprakstītās iezīmes un kura kontekstā līgumslēdzējas puses darbojas pilnīgi atšķirīgos preču tirgos un nav pierādīts, ka līdz šā nolīguma noslēgšanai un laikā, kamēr tā nebija, būtu īstenots kāds projekts, ieguldījums vai plāns, lai ienāktu otras līgumslēdzējas puses preču tirgū, bet saskaņā ar kuru līgumslēdzējas puses attiecīgā nolīguma izpildes nolūkā nodod viena otras rīcībā savus attiecīgos tirdzniecības tīklus, pārdošanas personālu un zinātību, lai palīdzētu otrai līgumslēdzējai pusei piesaistīt klientus, kā arī veicināt un paplašināt tās uzņēmējdarbību?”
Par Tiesas kompetenci un prejudiciālo jautājumu pieņemamību
39
Pirmkārt, attiecībā uz Tiesas kompetenci jānorāda, ka prasītājām pamatlietā tika piemērots sods atbilstoši Portugāles tiesībām, proti, balstoties uz jauno konkurences tiesisko regulējumu, nevis atbilstoši kādai Savienības tiesību normai. Iesniedzējtiesa tomēr norāda, ka attiecīgajās valsts tiesību normās būtībā ir pārņemts LESD 101. pants un ka, ņemot vērā Tiesas judikatūru, tās tiek interpretētas tāpat kā šī Savienības tiesību norma.
40
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 267. pantā paredzētajā procedūrā Tiesas kompetencē nav interpretēt valsts tiesības, jo šis uzdevums ir tikai iesniedzējtiesas kompetencē (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1965. gada 1. decembris, Dekker, 33/65, EU:C:1965:118, 1116. lpp., kā arī 2020. gada 30. janvāris, Generics (UK) u.c., C‑307/18, EU:C:2020:52, 25. punkts).
41
Tiesas kompetencē tomēr ir izskatīt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas attiecas uz Savienības tiesību normām, situācijās, kurās, pat ja pamatlietas fakti tieši neietilpst šo tiesību piemērošanas jomā, minēto tiesību normas ir kļuvušas piemērojamas ar valsts tiesībām tāpēc, ka tajās ir atsauce uz Savienības tiesību normu saturu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1990. gada 18. oktobris, Dzodzi, C‑297/88 un C‑197/89, EU:C:1990:360, 41. un 42. punkts, kā arī 2020. gada 30. janvāris, Generics (UK) u.c., C‑307/18, EU:C:2020:52, 26. punkts).
42
Ja valsts tiesības saistībā ar īpašo iekšējo situāciju paredz tādus pašus risinājumus kā Savienības tiesības, lai, piemēram, nepieļautu iespējamus konkurences izkropļojumus vai arī nodrošinātu vienotu procedūru līdzīgās situācijās, no Savienības tiesībām pārņemto noteikumu vai jēdzienu vienveidīga interpretācija neatkarīgi no apstākļiem, kādos tos paredzēts piemērot, noteikti ir Savienības interesēs – lai novērstu interpretācijas atšķirības nākotnē (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1990. gada 18. oktobris, Dzodzi, C‑297/88 un C‑197/89, EU:C:1990:360, 37. punkts, kā arī 2020. gada 30. janvāris, Generics (UK) u.c., C‑307/18, EU:C:2020:52, 27. punkts).
43
Šajā gadījumā, kā izriet no iesniedzējtiesas sniegtās informācijas, jaunā konkurences tiesiskā regulējuma 9. pantā ir pārņemts LESD 101. panta saturs, un kompetentās valsts iestādes, kā arī valsts tiesas to piemēro atbilstoši šai pēdējai minētajai tiesību normai.
44
No tā izriet, ka Tiesai ir kompetence atbildēt uz uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem.
45
Otrkārt, par prejudiciālo jautājumu pieņemamību ir jāatgādina, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas ir sadarbības starp Tiesu un valstu tiesām instruments, ir balstīts uz tiesu dialogu. Lai arī iesniedzējtiesai ir ne tikai jānovērtē, vai, ņemot vērā LESD 267. pantā paredzēto procesuālo mehānismu, Savienības tiesību normas interpretācija ir nepieciešama, lai atrisinātu tajā izskatāmo strīdu, tai arī pašai ir jāizlemj šo jautājumu formulējums. Kaut gan minētā tiesa var izvēlēties aicināt lietas, ko tā izskata, dalībniekus ieteikt iespējamos formulējumus prejudiciālajiem jautājumiem, tomēr galīgais lēmums attiecībā uz šo jautājumu formu un saturu ir jāpieņem tai vienai pašai (spriedums, 2023. gada 29. jūnijs, Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, 21. punkts un tajā minētā judikatūra).
46
Uz jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju, kurus valsts tiesa ir uzdevusi pašas noteiktā tiesiskā regulējuma un faktisko apstākļu kontekstā un kuru pareizība Tiesai nav jāpārbauda, ir attiecināma nozīmīguma prezumpcija. Atteikties lemt par valsts tiesas lūgumu Tiesa var tikai tad, ja ir acīmredzams, ka Savienības tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamatlietas apstākļiem vai tās priekšmetu, ja problēmai ir hipotētisks raksturs vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesību apstākļi, kas vajadzīgi, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2023. gada 29. jūnijs, Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, 22. punkts un tajā minētā judikatūra).
47
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, kas tagad ir atspoguļota Tiesas Reglamenta 94. panta a) un b) punktā, nepieciešamība sniegt valsts tiesai noderīgu Savienības tiesību interpretāciju prasa, lai valsts tiesa izklāstītu lietas faktiskos un tiesiskos apstākļus, uz kuriem attiecas tās uzdotie jautājumi, vai vismaz paskaidrotu šo jautājumu pamatā esošos faktu pieņēmumus. Šīs prasības ir īpaši svarīgas konkurences jomā, kurai ir raksturīgi sarežģīti faktiskie un tiesiskie apstākļi (spriedums, 2023. gada 29. jūnijs, Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
48
Turklāt, kā noteikts Reglamenta 94. panta c) punktā, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jābūt ietvertam to iemeslu izklāstam, kas likuši iesniedzējtiesai šaubīties par noteiktu Savienības tiesību normu interpretāciju vai spēkā esamību, kā arī saikne, ko tā konstatējusi starp šīm tiesību normām un pamatlietai piemērojamajiem valsts tiesību aktiem.
49
Šajā gadījumā, ņemot vērā tiesu dialogam raksturīgo sadarbību un lai ļautu Tiesai pieņemt pēc iespējas lietderīgāku nolēmumu, būtu bijis vēlams, lai iesniedzējtiesa kodolīgāk un skaidrāk izklāstītu savu izpratni par tajā izskatāmo strīdu, kā arī tiesību jautājumiem, kas ir tās lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā, nevis pārāk gari citētu daudzos tai iesniegto lietas materiālu izvilkumus.
50
Tāpat, kā būtībā norādījusi Komisija un Portugāles valdība, lai gan iesniedzējtiesa ir izklāstījusi iemeslus, kuru dēļ tā ir vērsusies Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, lietderīgas sadarbības interesēs būtu bijis arī pārformulēt jautājumus, ko tai ir ierosinājušas uzdot pamatlietas puses, lai izvairītos no nevajadzīgas šo jautājumu pārklāšanās, un precizēt juridiskos un faktu pieņēmumus, uz kuriem ir balstīti šie jautājumi.
51
Tāpat jānorāda, ka iesniedzējtiesas nolēmumā starp faktiem, kuriem ir nozīme, ir nošķirti fakti, ko uzskata par pierādītiem, un fakti, kuri tādi nav. Tomēr otrais jautājums ir balstīts uz faktu pieņēmumiem, kas ir atzīti par nepierādītiem, jo tā pamatā ir pieņēmums par potenciālas konkurences neesamību, lai gan viens no galvenajiem tiesību jautājumiem, kurš pamato lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir saistīts tieši ar šo jēdzienu.
52
Tāpat devītajā jautājumā tiek pieņemts, ka nav pierādījumu tam, ka uzņēmums, kas darbojas elektroenerģijas piegādes tirgū, uztvertu otru līgumslēdzēju pusi – pārtikas preču mazumtirgotāju – kā potenciālu konkurentu. Tomēr šis pieņēmums nav daļa no konstatētajiem faktiem, kā tos izklāstījusi iesniedzējtiesa. Gluži pretēji, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (Konkurences, sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas un uzraudzības lietu tiesa), lemjot pirmajā instancē, ir ņēmusi vērā faktu, ka prasītājas pamatlietā uzskatīja viena otru un cita citu par potenciāliem konkurentiem.
53
Visbeidzot, desmitajā jautājumā ietvertais faktu pieņēmums, ka konkurences aizlieguma klauzulas tvērums sakrīt ar laikposmu, kurā pamatlietā aplūkotā partnerības nolīguma pusēm nebija atļauts izmantot komercnoslēpumus vai zinātību, kas iegūta šīs partnerības īstenošanas laikā, ir nevis pierādīti fakti, bet, gluži pretēji – nepierādīti fakti.
54
Ņemot vērā iepriekš minēto, otrais jautājums ir jāuzskata par nepieņemamu. Devītais un desmitais jautājums ir jāuzskata par nepieņemamiem, ciktāl tie ir balstīti uz iepriekšējos punktos minētajiem pieņēmumiem.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
55
Vispirms jānorāda, ka prejudiciālie jautājumi daļēji pārklājas, jo tie attiecas uz noteiktu Savienības tiesību jēdzienu interpretāciju, vienlaikus variējot faktu pieņēmumus.
56
Šajā ziņā atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai ar LESD 267. pantu iedibinātajā sadarbības starp valstu tiesām un Tiesu procedūrā Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu izlemt tās izskatīšanā esošo strīdu. Šajā nolūkā Tiesai vajadzības gadījumā ir jāpārformulē tai uzdotie jautājumi. Šajā ziņā Tiesai no visas valsts tiesas sniegtās informācijas – it īpaši no iesniedzējtiesas nolēmuma pamatojuma – ir jānošķir Savienības tiesību elementi, kuriem, ņemot vērā pamatlietas priekšmetu, ir nepieciešama interpretācija (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1978. gada 29. novembris, Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, 26. punkts, kā arī 2023. gada 20. aprīlis, Blue Air Aviation, C‑775/21 un C‑826/21, EU:C:2023:307, 58. punkts).
57
Šajā lietā, kā secinājumu 33. un 34. punktā norādījis ģenerāladvokāts, uzdotie jautājumi ir jāpārformulē, tos apvienojot, ja tie attiecas uz kopīgu problēmjautājumu, par kuru iesniedzējtiesa vēlas saņemt precizējumus.
58
Šajā ziņā trešais līdz septītais un devītais jautājums attiecas uz atbilstošajiem kritērijiem, lai noteiktu, vai divi uzņēmumi, kas darbojas atšķirīgos preču tirgos, atrodas potenciālas konkurences situācijā. Vienpadsmitais jautājums attiecas uz jēdzieniem “pilnvarojuma līgums” un “vertikāls nolīgums”. Desmitais jautājums attiecas uz apstākļiem, kādos konkurences ierobežojumu var uzskatīt par nolīguma, kuram nav pretkonkurences mērķa, aksesuāru ierobežojumu. Arī pirmo un astoto jautājumu var aplūkot kopā, jo tie attiecas uz jēdzienu “konkurences ierobežojums mērķa dēļ” un “konkurences ierobežojums seku dēļ” nošķīrumu.
Par trešo līdz septīto un devīto jautājumu – jēdzienu “potenciāla konkurence”
59
Ar trešo līdz septīto un devīto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai un ar kādiem nosacījumiem LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uzņēmumu, kurš pārvalda plaša patēriņa preču mazumtirgotāju tīklu, elektroenerģijas tirgū var uzskatīt par tā elektroenerģijas piegādātāja potenciālu konkurentu, ar ko tas ir noslēdzis partnerības nolīgumu, kurā ietverta konkurences aizlieguma klauzula, pat ja šis uzņēmums neveic nekādu darbību šajā preču tirgū.
60
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai novērtētu, vai uzņēmums, kas nedarbojas kādā tirgū, atrodas potenciālas konkurences attiecībās ar vienu vai vairākiem citiem uzņēmumiem, kuri jau darbojas šajā tirgū, ir jānoskaidro, vai pastāv reālas un konkrētas iespējas, ka pirmais minētais iekļūst šajā tirgū un konkurē ar vienu vai vairākiem no otrajiem minētajiem (spriedums, 2020. gada 30. janvāris, Generics (UK) u.c., C‑307/18, EU:C:2020:52, 36. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
61
Tādējādi, ja runa ir par nolīgumu, kura sekas ir uzņēmuma īslaicīga neielaišana tirgū, ir jānoskaidro, vai tad, ja šis nolīgums nepastāvētu, būtu pastāvējušas reālas un konkrētas iespējas, ka šis uzņēmums piekļūs minētajam tirgum un konkurēs ar uzņēmumiem, kas tajā darbojas (spriedums, 2020. gada 30. janvāris, Generics (UK) u.c., C‑307/18, EU:C:2020:52, 37. punkts).
62
Šāds kritērijs izslēdz, ka konstatējums par potenciālas konkurences attiecībām varētu izrietēt tikai no tīri hipotētiskas iespējas par šādu ienākšanu vai arī no vienkāršas uzņēmuma, kas nedarbojas attiecīgajā tirgū, vēlmes. Gluži pretēji, tas nekādā ziņā neprasa, lai pārliecinoši tiktu pierādīts, ka šis uzņēmums faktiski iekļūs attiecīgajā tirgū un ka arī vēl pēc tam tas būs spējīgs tajā palikt (spriedums, 2020. gada 30. janvāris, Generics (UK) u.c., C‑307/18, EU:C:2020:52, 38. punkts).
63
Tādējādi potenciālas konkurences situācijas pierādīšana ir jāpamato ar saskanīgu faktisko apstākļu kopumu, ņemot vērā tirgus struktūru, kā arī tā darbību regulējošo ekonomisko un juridisko kontekstu, lai pierādītu, ka attiecīgajam uzņēmumam nolīguma neesamības gadījumā būtu bijusi reāla un konkrēta iespēja piekļūt attiecīgajam tirgum (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 30. janvāris, Generics (UK) u.c., C‑307/18, EU:C:2020:52, 39. punkts).
64
2020. gada 30. janvāra spriedumā Generics (UK) u.c. (C‑307/18, EU:C:2020:52, 58. punkts) Tiesa tādējādi ir ņēmusi vērā zāļu tirgus īpatnības, kā arī šim tirgum raksturīgo ekonomisko un juridisko kontekstu, pēc būtības nospriezdama, ka ģenērisko zāļu ražotājs ir uzskatāms par oriģinālo zāļu ražotāja, kas ir attiecīgo zāļu farmaceitisko patentu īpašnieks, potenciālu konkurentu, ja tam faktiski ir stingra apņemšanās, kā arī atbilstoša spēja ienākt attiecīgajā tirgū.
65
Kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 55. punktā un pretēji tam, ko apgalvo prasītājas pamatlietā, interpretāciju, ko Tiesa iepriekšējā punktā minētajā spriedumā sniegusi attiecībā uz jēdzienu “potenciāla konkurence”, nevar uzskatīt par vispārpiemērojamu. Pierādījumu apjoms, kāds nepieciešams, lai pierādītu, ka attiecīgajam uzņēmumam nolīguma neesamības gadījumā būtu bijusi reāla un konkrēta iespēja piekļūt attiecīgajam tirgum, ir balstīts uz analīzi, kas ir specifiska zāļu tirgiem, par kuriem bija runa lietā, kurā tika pasludināts minētais spriedums.
66
Šajā gadījumā no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka pamatlietā aplūkotais partnerības nolīgums sakrita ar elektroenerģijas piegādes tirgus liberalizācijas procesa izšķirīgu posmu, jo parastās zemsprieguma elektroenerģijas regulētie tarifi zaudēja spēku 2012. gada beigās. Līdz ar to vairs nebija jāsaņem atļauja, lai attīstītu darbību šajā tirgū. Groupe EDP esot mēģinājusi piesaistīt ievērojamu skaitu klientu liberalizētajā valsts tirgū, izmantojot laikposmu, kad šis tirgus vēl nebija piedzīvojis zemsprieguma klientu pārejas kulmināciju. Tātad no šāda apraksta izriet, ka, neskarot pārbaudes, kuras ir vienīgi iesniedzējtiesas kompetencē, šim tirgum raksturīgo ekonomisko un juridisko kontekstu nevar salīdzināt ar zāļu tirgu, kas ir stingri regulēts un kam ir tādi šķēršļi ienākšanai tirgū kā patenti šo zāļu aizsardzībai.
67
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa būtībā jautā Tiesai par vairāku pierādījumu, kurus var ņemt vērā, lai pierādītu potenciālas konkurences situācijas esamību, nozīmību. It īpaši tā jautā Tiesai, vai ir jāņem vērā šā partnerības nolīguma pušu nodoms vai priekšstats par to, kāda bija grupas, kurā ir integrēts attiecīgajā tirgū neiesaistītais uzņēmums, vienību darbība, vai arī šī uzņēmuma darbība šajā tirgū un iepriekšējā vai saistītos tirgos pirms pamatlietā aplūkotā līguma parakstīšanas, kā arī šī uzņēmuma veiktie sagatavošanās pasākumi, lai ienāktu šajā tirgū.
68
Lai gan iesniedzējtiesai ir jāizvērtē tās rīcībā esošās informācijas nozīme šajā lietā, Tiesa šajā ziņā tomēr var sniegt tai dažas noderīgas norādes.
69
Pirmkārt, runājot par subjektīvo pierādījumu nozīmi, Tiesa saskaņā ar šā sprieduma 63. punktā atgādināto jau ir nospriedusi, ka potenciālas konkurences situācijas pierādīšana ir jāpamato ar saskanīgu faktisko apstākļu kopumu, ņemot vērā tirgus struktūru, kā arī tā darbību regulējošo ekonomisko un juridisko kontekstu. Līdz ar to tāds subjektīvs netiešs pierādījums kā, piemēram, uzņēmuma, kas nedarbojas konkrētajā tirgū, vienkārša vēlme ienākt šajā tirgū vai arī tas, kā to uztver uzņēmums, kas jau darbojas šajā tirgū, nevar būt patstāvīgs, izšķirošs vai absolūti nepieciešams netiešs pierādījums par potenciālas konkurences situācijas esamību.
70
Paturot to prātā, kā secinājumu 66. punktā būtībā norādījis ģenerāladvokāts, nekas neliedz ņemt vērā šādu subjektīvu elementu, lai pamatotu objektīvus un saskanīgus netiešos pierādījumus un tādējādi apstiprinātu pierādījumu par reālu un konkrētu iespēju ienākt attiecīgajā tirgū esamību.
71
Konkrētāk, attiecībā uz to, kā uzņēmums, kurš jau darbojas tirgū, uztver uzņēmumu, ar ko tas ir noslēdzis nolīgumu, kurā paredzēts, ka tas paliek ārpus šī tirgus, ir jānorāda, kā secinājumu 73. punktā uzsvēris ģenerāladvokāts, ka šāda nolīguma noslēgšana ir būtisks netiešs pierādījums par potenciālas konkurences situācijas esamību. Proti, ja konkurences aizlieguma nolīguma puses neuztvertu sevi kā potenciālos konkurentus, tām principā nebūtu nekāda iemesla noslēgt šādu nolīgumu. Šāds netiešs pierādījums tādējādi var lietderīgi papildināt objektīvos pierādījumus, kas liecina par reālu un konkrētu uzņēmuma, kurš nedarbojas attiecīgajā tirgū, iespēju ienākt tajā.
72
Otrkārt, runājot par tās grupas vienību darbību, kurā šis uzņēmums ir integrēts, un par šā uzņēmuma darbību konkrētajā tirgū, kā arī augšupējos un saistītajos tirgos pirms attiecīgā nolīguma parakstīšanas, ir jākonstatē, ka arī šādus apstākļus var ņemt vērā, identificējot potenciālas konkurences situāciju. Tas, vai pastāv reālas un konkrētas iespējas ienākt attiecīgajā tirgū, ir jāizvērtē aplūkotā nolīguma noslēgšanas datumā, un tādēļ netiešie pierādījumi, kas attiecas uz apstākļiem, kuri radušies pēc šā nolīguma noslēgšanas, ir loģiski izslēdzami. Tomēr tas pats nav attiecināms uz uzņēmuma grupas, kas nav pārstāvēta šajā tirgū, vienību iepriekš veiktajām saimnieciskajām darbībām konkrētajā tirgū vai augšupējos vai saistītajos tirgos, vai uz šā uzņēmuma darbību šajos tirgos. Šādas darbības it īpaši var izrādīties nozīmīgas, lai noteiktu iespējamos šķēršļus ienākšanai tirgū vai tirgus struktūru, vai pat var būt netieši pierādījumi par potenciālu ekonomiski dzīvotspējīgu stratēģiju ienākšanai attiecīgajā tirgū.
73
Šajā lietā iesniedzējtiesa norāda, ka Sodesa, ko kopīgi kontrolē Groupe Sonae un Endesa, kura ir vēsturiska elektroenerģijas ražošanas un piegādes tirgus dalībniece Spānijā, no 2002. līdz 2008. gadam darbojās elektroenerģijas piegādes tirgū Portugālē. Tāpat Groupe Sonae ar viena no tās uzņēmumiem starpniecību esot iegādājusies uzņēmumu, kam piederēja un kas pārvaldīja elektroenerģijas koģenerācijas staciju. Turklāt pamatlietā aplūkotā partnerības nolīguma noslēgšanas laikā Modelo Continente ražoja elektroenerģiju, izmantojot miniģenerācijas un mikroģenerācijas iekārtas, kas atrodas uz tās tirdzniecības vietu jumtiem, un pārdeva šo elektroenerģiju pēdējās garantētās piegādes veicējam. Visbeidzot, attiecībā uz saistītajiem tirgiem tiesa norāda arī uz faktu, ka Modelo Continente ir noslēgusi ar šķidrā kurināmā piegādātāju līgumu par abpusēju atlaižu piešķiršanu, kas ir līdzīgs pamatlietā aplūkotajam partnerības nolīgumam.
74
Šajā ziņā, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 78. punktā, ir jākonstatē, ka neatkarīgi no tā, vai Groupe Sonae varēja uzskatīt par vienu uzņēmumu konkurences tiesību izpratnē, var tikt ņemtas vērā dažādo grupas vienību saimnieciskās darbības konkrētajā tirgū, kas veiktas pirms pamatlietā aplūkotā partnerības nolīguma parakstīšanas, jo tās ir faktiskie apstākļi, kuriem ir nozīme, kvalificējot potenciālas konkurences situāciju. Papildus iespējamai zinātības, kas ir noderīga, lai iekļūtu konkrētajā tirgū, radīšanai vai nodošanai, šādiem apstākļiem arī var būt nozīme, lai novērtētu, vai attiecīgajam uzņēmumam varēja būt dzīvotspējīga ekonomiskā stratēģija ienākšanai šajā tirgū. Tā tas it īpaši varētu būt gadījumā, ja šis uzņēmums jau ir pierādījis savu spēju izmantot savu spēcīgo klātbūtni konkrētajā ģeogrāfiskajā tirgū, lai iesaistītos jaunās darbības nozarēs, izmantojot partnerattiecības ar uzņēmumiem, kas jau darbojas attiecīgo preču tirgos. Tāpat var ņemt vērā attiecīgā uzņēmuma darbības tirgos, kas saistīti ar konkrēto tirgu, ja tās ļauj pierādīt šī uzņēmuma reālās un konkrētās iespējas ienākt šajā tirgū.
75
Treškārt, runājot par to, kāda nozīme ir attiecīgā uzņēmuma veiktajiem sagatavošanās pasākumiem, lai ienāktu konkrētajā tirgū, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 69. punktā, šie pasākumi nevar būt patstāvīga prasība, lai pierādītu potenciālas konkurences situācijas esamību. Proti, šādiem sagatavošanās pasākumiem ir nozīme tikai, ciktāl tie var būt noderīgi, lai pierādītu, ka attiecīgajam uzņēmumam bija reālas un konkrētas iespējas ienākt konkrētajā tirgū. Līdz ar to nevar uzskatīt, ka noteikti ir jāpierāda, ka attiecīgais uzņēmums ir veicis sagatavošanās pasākumus, lai to varētu uzskatīt par potenciālu konkurentu konkrētajā tirgū.
76
Katrā ziņā šādu pasākumu iespējamā nozīme, lai ienāktu konkrētajā tirgū, ir atkarīga tostarp no šī tirgus struktūras, kā arī tā darbību regulējošā ekonomiskā un juridiskā konteksta. Tādējādi Tiesa būtībā ir nospriedusi, ka šādi pasākumi var izrādīties būtiski, ja šajā tirgū, tāpat kā zāļu tirgū, pastāv daudzi šķēršļi ienākšanai tirgū (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 30. janvāris, Generics (UK) u.c., C‑307/18, EU:C:2020:52, 43. punkts).
77
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz trešo līdz septīto un devīto jautājumu ir jāatbild, ka LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uzņēmums, kurš pārvalda plaša patēriņa preču mazumtirgotāju tīklu, elektroenerģijas tirgū ir uzskatāms par tā elektroenerģijas piegādātāja potenciālu konkurentu, ar ko tas ir noslēdzis partnerības nolīgumu, kurā ir ietverta konkurences aizlieguma klauzula, pat ja šis uzņēmums minētā nolīguma noslēgšanas laikā neveica nekādu darbību šajā tirgū, ja, pamatojoties uz saskanīgu faktisko apstākļu kopumu, kurā ņemta vērā tirgus struktūra, kā arī tā darbību regulējošais ekonomiskais un juridiskais konteksts, ir pierādīts, ka pastāv reālas un konkrētas iespējas, ka minētais uzņēmums ienāks šajā tirgū un konkurēs ar šo piegādātāju.
Par vienpadsmito jautājumu – vertikāla un horizontāla nolīguma nošķiršanu
78
Ar vienpadsmito jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai LESD 101. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 330/2010 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka “vertikālu nolīgumu” un “pilnvarojuma līgumu” kategorijās ietilpst tirdzniecības partnerības nolīgums, kas noslēgts starp diviem uzņēmumiem, kuri darbojas dažādos preču tirgos, kas nav augšupējie vai lejupējie tirgi attiecībā vienam pret otru, ja šā nolīguma mērķis ir veicināt abu šo uzņēmumu preču pārdošanas attīstību, izmantojot savstarpējas veicināšanas un samazinājumu mehānismu, katram no šiem uzņēmumiem sedzot daļu no izmaksām, kuras saistītas ar šīs partnerības īstenošanu.
79
Vispirms, pirmkārt, ir jākonstatē, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 98. punktā, ka iesniedzējtiesai konkurences aizlieguma klauzulas pretkonkurences raksturs būs jāizvērtē neatkarīgi no pamatlietā aplūkotā partnerības nolīguma rakstura, it īpaši ņemot vērā tā aksesuāro raksturu attiecībā pret šo nolīgumu. Tātad uz šo jautājumu ir jāatbild tikai no šī pēdējā minētā viedokļa.
80
Otrkārt, LESD 101. panta 3. punktā ir paredzēts atbrīvojums no LESD 101. panta 1. punkta piemērošanas tādiem nolīgumiem, kas nodrošina pietiekamas priekšrocības, lai atsvērtu ar konkurenci nesaderīgo ietekmi. Lai piemērotu pirmo minēto tiesību normu, Regulā Nr. 330/2010 attiecībā uz noteiktām nolīgumu kategorijām ir paredzēti nosacījumi, ar kādiem var īstenot minētajā tiesību normā paredzēto atbrīvojumu. Tādējādi iesniedzējtiesai būs jāpārbauda ne tikai tas, vai pamatlietā aplūkotais partnerības nolīgums ietilpst kādā no šādi identificēto nolīgumu kategorijām, bet vajadzības gadījumā arī – vai visi minētajā regulā paredzētie nosacījumi patiešām ir izpildīti, lai uz pamatlietā aplūkoto partnerības nolīgumu varētu attiecināt šajā tiesību normā paredzēto izņēmumu.
81
Pēc šī precizējuma jānorāda, ka Regulas Nr. 330/2010 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā “vertikāli nolīgumi” ir definēti kā nolīgumi vai saskaņotas darbības starp diviem vai vairākiem uzņēmumiem, no kuriem katrs attiecīgā nolīguma vai saskaņotas darbības mērķiem darbojas citā ražošanas vai izplatīšanas ķēdes posmā un kuri attiecas uz nosacījumiem, ar kādiem dalībnieki drīkst pirkt, pārdot vai tālākpārdot konkrētas preces vai pakalpojumus.
82
Pamatnostādnēs vertikālo ierobežojumu jomā to vertikālo nolīgumu, kuri parasti neietilpst LESD 101. panta 1. punkta piemērošanas jomā, vidū ir minēti arī pilnvarojuma līgumi, kas ir definēti kā līgumi, ar kuriem pilnvarnieks ir pilnvarots apspriest un/vai slēgt līgumus citas personas – pilnvarotāja – uzdevumā, it īpaši par pasūtītāja piegādātu preču vai pakalpojumu pārdošanu. Pamatnostādņu vertikālo nolīgumu jomā 13. punktā ir precizēts, ka izšķirīgais elements, definējot pilnvarojuma līgumu LESD 101. panta 1. punkta piemērošanas nolūkā, ir komerciāls vai finansiāls risks, ko uzņemas pilnvarnieks saistībā ar darbībām, kurām pilnvarotājs to ir iecēlis. Citiem vārdiem, šīs tiesību normas piemērošanas nolūkā nolīgums tiks kvalificēts kā pilnvarojuma līgums, ja pilnvarnieks vispār neriskē vai nebūtiski riskē attiecībā uz līgumiem, ko tas ir apspriedis vai noslēdzis pilnvarotāja uzdevumā.
83
Šajā lietā prasītājas pamatlietā apgalvo, ka pamatlietā aplūkotais partnerības nolīgums ir vērtējams kā divi sasvstarpēji noslēgti pilnvarojuma līgumi, kur katra no līgumslēdzējām pusēm ir atbildīga par otras līgumslēdzējas puses pārdošanas veicināšanu. Tomēr no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka Plan EDP Continente īstenošanas izmaksas šā partnerības nolīguma puses sedza vienādās daļās.
84
Šajā ziņā no šā sprieduma 81. un 82. punkta izriet, ka nolīgums, kurā līgumslēdzējas puses savstarpēji sadalījušas riskus, kas saistīti ar tajā paredzētajiem darījumiem, nevar tikt kvalificēts kā pilnvarojuma līgums. Tāpat šādu kvalifikāciju nevar veikt, ja līgumslēdzējas puses attiecīgā nolīguma vai saskaņotās darbības mērķiem nedarbojas vienā un tajā pašā ražošanas vai izplatīšanas ķēdes posmā.
85
Tomēr pamatlietā aplūkotais partnerības nolīgums ir jākvalificē tikai un vienīgi iesniedzējtiesai, ievērojot visus iepriekš norādītos precizējumus.
86
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz vienpadsmito jautājumu ir jāatbild, ka LESD 101. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 330/2010 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka “vertikālu nolīgumu” un “pilnvarojuma līgumu” kategorijās neietilpst tirdzniecības partnerības nolīgums, kurš noslēgts starp diviem uzņēmumiem, kas darbojas dažādos preču tirgos, kuri nav augšupējie vai lejupējie tirgi attiecībā vienam pret otru, ja šā nolīguma mērķis ir veicināt abu šo uzņēmumu preču pārdošanas attīstību, izmantojot savstarpējas veicināšanas un samazinājumu mehānismu, katram no šiem uzņēmumiem sedzot daļu no izmaksām, kas saistītas ar šīs partnerības īstenošanu.
Par desmito jautājumu – jēdzienu “aksesuārs ierobežojums”
87
Ar desmito jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka konkurences aizlieguma klauzulu, kas ietverta tirdzniecības partnerības nolīgumā, kurš noslēgts starp diviem uzņēmumiem, kas darbojas dažādos preču tirgos, un kura mērķis ir veicināt abu šo uzņēmumu preču pārdošanas attīstību, izmantojot savstarpējas veicināšanas un samazinājumu mehānismu, var uzskatīt par šā partnerības nolīguma aksesuāru ierobežojumu.
88
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai – ja konkrētam darījumam vai darbībai tās neitralitātes vai pozitīvas ietekmes uz konkurenci dēļ netiek piemērots LESD 101. panta 1. punktā paredzētais aizlieguma princips, minētais aizlieguma princips tāpat nav piemērojams viena vai vairāku šā darījuma vai darbības dalībnieku komerciālās autonomijas ierobežojumam, ja šis ierobežojums ir objektīvi nepieciešams minētā darījuma vai darbības īstenošanai un ir samērīgs ar viena vai otra mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 11. septembris, MasterCard u.c./Komisija, C‑382/12 P, EU:C:2014:2201, 89. punkts, kā arī 2018. gada 23. janvāris, F. Hoffmann‑La Roche u.c., C‑179/16, EU:C:2018:25, 69. punkts).
89
Tādējādi, ja šādu ierobežojumu nevar nodalīt no pamatdarījuma vai pamatdarbības, neapdraudot šī darījuma vai darbības pastāvēšanu un mērķus, šā ierobežojuma saderība ar LESD 101. pantu ir jāpārbauda kopumā ar pamatdarījuma vai pamatdarbības, no kuras ierobežojums izriet, saderību, neraugoties uz to, ka, aplūkojot izolēti, varētu šķist, ka šādam ierobežojumam prima facie ir piemērojams LESD 101. panta 1. punktā paredzētais aizlieguma princips (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 11. septembris, MasterCard u.c./Komisija, C‑382/12 P, EU:C:2014:2201, 90. punkts, kā arī 2018. gada 23. janvāris, F. Hoffmann‑La Roche u.c., C‑179/16, EU:C:2018:25, 70. punkts).
90
Ja ir jānosaka, vai konkurences ierobežojumam LESD 101. panta 1. punktā paredzētais aizliegums varētu nebūt piemērojams tāpēc, ka tas ir aksesuārs saistībā ar pamatdarījumu, kuram nav šāda pret konkurenci vērsta rakstura, ir jānoskaidro, vai šī darījuma īstenošana attiecīgā ierobežojuma neesamības apstākļos būtu neiespējama. Fakts, ka šo darījumu būs grūtāk īstenot vai tas būs mazāk ienesīgs, ja attiecīgā ierobežojuma nebūs, nebūtu jāuzskata par tādu, kas šim ierobežojumam piešķir “objektīvi nepieciešamu” raksturu, kurš vajadzīgs, lai to varētu kvalificēt kā aksesuāru. Proti, izmantojot šādu interpretāciju, šis jēdziens tiktu paplašināti attiecināts uz ierobežojumiem, kas nav obligāti nepieciešami pamatdarījuma īstenošanai. Šāds rezultāts apdraudētu LESD 101. panta 1. punktā paredzētā aizlieguma lietderīgo iedarbību (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 11. septembris, MasterCard u.c./Komisija, C‑382/12 P, EU:C:2014:2201, 91. punkts, kā arī 2018. gada 23. janvāris, F. Hoffmann‑La Roche u.c., C‑179/16, EU:C:2018:25, 71. punkts).
91
Šajā lietā no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka katra no pamatlietā aplūkotā partnerības nolīguma līgumslēdzējām pusēm, pamatojoties uz minētajā nolīgumā ietverto konkurences aizlieguma klauzulu, ir apņēmusies divus gadus, t.i., vienu gadu ilgāk nekā šajā partnerības nolīgumā noteiktais termiņš, tieši vai netieši neattīstīt nekādu darbību tirgū, kurā darbojas otra līgumslēdzēja puse. Konkrētāk, runājot par elektroenerģijas piegādes tirgu, šī konkurences aizlieguma klauzula neaprobežojās tikai ar zemsprieguma elektroenerģijas piegādi – kā tas bija minētā partnerības nolīguma gadījumā –, bet attiecās arī uz vidēja un augsta sprieduma elektroenerģijas piegādi rūpnieciskajiem klientiem. Atbilstoši minētajai klauzulai Modelo Continente bija arī aizliegts apspriest vai noslēgt ar citu elektroenerģijas piegādātāju līgumu, kura mērķis vai sekas būtu piešķirt atlaides vai citas ar elektroenerģijas piegādi saistītas monetārās priekšrocības.
92
Prasītājas pamatlietā apgalvo, ka pamatlietā aplūkotajā partnerības nolīgumā ietvertās konkurences aizlieguma klauzulas mērķis bija vienīgi neļaut šā nolīguma pusēm izmantot savā labā sensitīvu komercinformāciju, ar kuru bija notikusi apmaiņa, īstenojot Plan EDP Continente, un ka šī informācija citastarp bija saistīta ar to klientu elektroenerģijas patēriņa shēmu, kuri bija pievienojušies Plan EDP Continente. Taču ar konfidencialitātes, intelektuālā īpašuma un datu aizsardzības klauzulām neesot bijis pietiekami, lai aizsargātu veiktos ieguldījumus, kā arī zinātību, ar ko puses bija dalījušās. Tādējādi pamatlietā aplūkotā konkurences aizlieguma klauzula esot ļāvusi novērst šo risku.
93
Šajā ziņā iesniedzējtiesai būs jāizvērtē, vai šī konkurences aizlieguma klauzula bija objektīvi nepieciešama pamatlietā aplūkotā partnerības nolīguma īstenošanai un vai tā bija samērīga ar šā nolīguma mērķiem. Tas nozīmē, ka it īpaši ir jāpārbauda, vai nepastāvēja konkurenci mazāk ierobežojošs risinājums, ko minētā nolīguma puses būtu varējušas izmantot tā noslēgšanas brīdī, lai sasniegtu šos mērķus. Šajā nolūkā iesniedzējtiesa tostarp varēs ņemt vērā konkurences aizlieguma klauzulas tvērumu, lai pārbaudītu, vai tā atbilst pamatlietā aplūkotā partnerības nolīguma priekšmetam un temporāli telpiskajam tvērumam.
94
No iepriekš minētā izriet, ka uz desmito jautājumu ir jāatbild, ka LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka konkurences aizlieguma klauzulu, kas ietverta tirdzniecības partnerības nolīgumā, kurš noslēgts starp diviem uzņēmumiem, kas darbojas dažādos preču tirgos, un kura mērķis ir veicināt abu šo uzņēmumu preču pārdošanas attīstību, izmantojot savstarpējas veicināšanas un samazinājumu mehānismu, nevar uzskatīt par šā partnerības nolīguma aksesuāru ierobežojumu, ja vien šīs klauzulas izraisītais ierobežojums nav objektīvi nepieciešams minētā partnerības nolīguma īstenošanai un ir samērīgs ar tā mērķiem
Par pirmo un astoto jautājumu – “konkurences ierobežojuma mērķa dēļ” un “konkurences ierobežojuma seku dēļ” nošķiršanu
95
Ar pirmo un astoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka konkurences aizlieguma klauzula, kuras mērķis tirdzniecības partnerības nolīguma ietvaros tostarp ir aizliegt vienai no šā nolīguma pusēm ienākt valsts elektroenerģijas piegādes tirgū, kurā otra minētā nolīguma puse ir nozīmīga dalībniece, un tas notiek šā tirgus liberalizācijas pēdējo posmu laikā, ir uzskatāma par nolīgumu, kā mērķis ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci, pat ja patērētāji no minētā nolīguma gūst noteiktas priekšrocības un šī konkurences aizlieguma klauzula ir ierobežota laikā.
96
Atbilstoši LESD 101. panta 1. punktam visi nolīgumi starp uzņēmumiem, uzņēmumu apvienību lēmumi un saskaņotas darbības, kas var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm un kā mērķis vai sekas ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci iekšējā tirgū, ir aizliegti kā nesaderīgi ar iekšējo tirgu.
97
Lai uz nolīgumu attiektos šajā tiesību normā paredzētais aizliegums, šī nolīguma “mērķim vai sekām” ir jābūt nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci iekšējā tirgū. Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru kopš 1966. gada 30. jūnija sprieduma LTM (56/65, EU:C:1966:38) šī nosacījuma alternatīvais raksturs, uz ko norāda saikļa “vai” lietojums, liek vispirms ņemt vērā nolīguma mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 26. novembris, Maxima Latvija, C‑345/14, EU:C:2015:784, 16. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2021. gada 18. novembris, Visma Enterprise, C‑306/20, EU:C:2021:935, 54. un 55. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra). Tādējādi, ja ir konstatēts nolīguma pretkonkurences mērķis, šā nolīguma ietekme uz konkurenci nav jāizvērtē (spriedums, 2023. gada 29. jūnijs, Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
98
Turklāt jēdziens “konkurences ierobežojums mērķa dēļ” ir interpretējams šauri. Tā šis jēdziens var tikt piemērots tikai noteiktiem uzņēmumu savstarpējās koordinēšanas veidiem, kuriem ir pietiekami kaitīga ietekme uz konkurenci, lai varētu atzīt, ka to seku novērtēšana nav nepieciešama (spriedums, 2023. gada 29. jūnijs, Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
99
Proti, dažām uzņēmumu saskaņotām darbībām pašām par sevi un, ņemot vērā to īstenošanas saturu, mērķus, kādi tām ir izvirzīti, kā arī ekonomisko un juridisko kontekstu, kādā tās iekļaujas, ir pietiekami kaitīga ietekme uz konkurenci, lai varētu uzskatīt, ka to seku pārbaude nav vajadzīga, jo dažas uzņēmumu sadarbības formas to rakstura dēļ var uzskatīt par nelabvēlīgām normālai konkurences darbībai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 30. janvāris, Generics (UK) u.c., C‑307/18, EU:C:2020:52, 67. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
100
Šo saskaņoto darbību, kas var ietilpt ierobežojumu mērķa dēļ kategorijā, vidū ir arī nolīgumi par tirgu sadalīšanu. Proti, šādi nolīgumi ir īpaši smagi konkurences pārkāpumi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2013. gada 5. decembris, Solvay Solexis/Komisija, C‑449/11 P, EU:C:2013:802, 82. punkts, kā arī 2014. gada 4. septembris, YKK u.c./Komisija, C‑408/12 P, EU:C:2014:2153, 26. punkts), jo tiem ir konkurenci ierobežojošs mērķis pašiem par sevi un tie ietilpst ar LESD 101. panta 1. punktu tieši aizliegto nolīgumu kategorijā, jo šāds mērķis nevar tikt attaisnots ar tādas rīcības ekonomiskā konteksta analīzi, kas vērsta pret konkurenci (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 20. janvāris, Toshiba Corporation/Komisija, C‑373/14 P, EU:C:2016:26, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
101
Tas pats attiecas uz nolīgumiem par izslēgšanu no tirgus, jo to mērķis ir novērst potenciālo konkurenci un kavēt brīvu konkurenci, izslēdzot potenciālo konkurentu no konkrētā tirgus.
102
Šādā gadījumā šā nolīguma ekonomiskā un juridiskā konteksta analīze var ietvert tikai to, kas ir absolūti nepieciešams, lai konstatētu, ka pastāv konkurences ierobežojums mērķa dēļ (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 20. janvāris, Toshiba Corporation/Komisija (C‑373/14 P, EU:C:2016:26, 29. punkts). Šajā ziņā šāda veida nolīguma pretkonkurences mērķi tādējādi var apstiprināt apstāklis, ka tas iekļaujas īpašā tirgus liberalizācijas kontekstā, kas atbilst būtisku šķēršļu ienākšanai tirgū novēršanai.
103
Tāpat Tiesa ir nospriedusi – ja nolīguma puses atsaucas uz tam piemītošo konkurenci veicinošo ietekmi, šāda ietekme kā šā nolīguma konteksta elements ir pienācīgi jāņem vērā kvalifikācijas par “ierobežojumu mērķa dēļ” nolūkā, ciktāl tā var atspēkot vispārējo vērtējumu par attiecīgo saskaņoto darbību pietiekamu kaitīguma pakāpi attiecībā uz konkurenci un līdz ar to tā kvalifikāciju par “ierobežojumu mērķa dēļ” (spriedums, 2023. gada 12. janvāris, HSBC Holdings u.c./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 139. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
104
Tomēr tikai ar konkurenci veicinošas ietekmes esamību vien nepietiek, lai izslēgtu šādu kvalifikāciju. Tikai tad, ja šī ietekme ir skaidra, atbilstoša, raksturīga attiecīgajam nolīgumam, pietiekami būtiska un ja tā ļauj saprātīgi šaubīties par šā nolīguma pietiekami kaitīgo raksturu attiecībā uz konkurenci, kvalifikācija par ierobežojumu mērķa dēļ ir jānoraida (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 30. janvāris, Generics (UK) u.c., C‑307/18, EU:C:2020:52, 103. un 105.–107. punkts).
105
Šajā lietā iesniedzējtiesai ir jāņem vērā apstāklis, uz kuru tā ir norādījusi lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, proti, ka pamatlietā aplūkotās konkurences aizlieguma klauzulas piemērošana sakrita ar elektroenerģijas piegādes tirgus liberalizācijas pēdējā posma īpašo kontekstu Portugālē. Tāpat gadījumā, ja konkurences aizlieguma klauzula nebūtu bijusi pamatlietā aplūkotā partnerības nolīguma aksesuārs ierobežojums, iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai konkurenci veicinošās sekas, uz kurām atsaucas prasītājas pamatlietā, patiešām bija raksturīgas tieši šai klauzulai, nevis vienkārši saistītas ar šo nolīgumu.
106
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo un astoto jautājumu ir jāatbild, ka LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka konkurences aizlieguma klauzula, kuras mērķis tirdzniecības partnerības nolīguma ietvaros tostarp ir aizliegt vienai no šā nolīguma pusēm ienākt valsts elektroenerģijas piegādes tirgū, kurā otra minētā nolīguma puse ir nozīmīga dalībniece, un tas notiek šā tirgus liberalizācijas pēdējo posmu laikā, ir uzskatāma par nolīgumu, kā mērķis ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci, pat ja patērētāji no minētā nolīguma gūst noteiktas priekšrocības un šī konkurences aizlieguma klauzula ir ierobežota laikā, ja vien no šīs klauzulas satura, kā arī tās ekonomiskā un juridiskā konteksta analīzes izriet, ka minētajai klauzulai ir pietiekama kaitējuma pakāpe attiecībā uz konkurenci, lai varētu uzskatīt, ka nav nepieciešams pārbaudīt tās ietekmi.
Par tiesāšanās izdevumiem
107
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
LESD 101. panta 1. punkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka
uzņēmums, kurš pārvalda plaša patēriņa preču mazumtirgotāju tīklu, elektroenerģijas tirgū ir uzskatāms par tā elektroenerģijas piegādātāja potenciālu konkurentu, ar ko tas ir noslēdzis partnerības nolīgumu, kurā ietverta konkurences aizlieguma klauzula, pat ja šis uzņēmums minētā nolīguma noslēgšanas laikā neveica nekādu darbību šajā tirgū, ja, pamatojoties uz saskanīgu faktisko apstākļu kopumu, kurā ņemta vērā tirgus struktūra, kā arī tā darbību regulējošais ekonomiskais un juridiskais konteksts, ir pierādīts, ka pastāv reālas un konkrētas iespējas, ka minētais uzņēmums ienāks šajā tirgū un konkurēs ar šo piegādātāju.
2)
LESD 101. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar Komisijas Regulas (ES) Nr. 330/2010 (2010. gada 20. aprīlis) par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu nolīgumu un saskaņotu darbību kategorijām 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
ir jāinterpretē tādējādi, ka
“vertikālu nolīgumu” un “pilnvarojuma līgumu” kategorijās neietilpst tirdzniecības partnerības nolīgums, kas noslēgts starp diviem uzņēmumiem, kuri darbojas dažādos preču tirgos un kuru tirgi nav augšupējie vai lejupējie tirgi attiecībā vienam pret otru, ja šā nolīguma mērķis ir veicināt abu šo uzņēmumu preču pārdošanas attīstību, izmantojot savstarpējas veicināšanas un samazinājumu mehānismu, katram no šiem uzņēmumiem sedzot daļu no izmaksām, kas saistītas ar šīs partnerības īstenošanu.
3)
LESD 101. panta 1. punkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka
konkurences aizlieguma klauzulu, kas ietverta tirdzniecības partnerības nolīgumā, kurš noslēgts starp diviem uzņēmumiem, kas darbojas dažādos preču tirgos, un kura mērķis ir veicināt abu šo uzņēmumu preču pārdošanas attīstību, izmantojot savstarpējas veicināšanas un samazinājumu mehānismu, nevar uzskatīt par šā partnerības nolīguma aksesuāru ierobežojumu, ja vien šīs klauzulas izraisītais ierobežojums nav objektīvi nepieciešams minētā partnerības nolīguma īstenošanai un ir samērīgs ar tā mērķiem.
4)
LESD 101. panta 1. punkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka
konkurences aizlieguma klauzula, kuras mērķis tirdzniecības partnerības nolīguma ietvaros tostarp ir aizliegt vienai no šā nolīguma pusēm ienākt valsts elektroenerģijas piegādes tirgū, kurā otra minētā nolīguma puse ir nozīmīga dalībniece, un tas notiek šā tirgus liberalizācijas pēdējo posmu laikā, ir uzskatāma par nolīgumu, kā mērķis ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci, pat ja patērētāji no minētā nolīguma gūst noteiktas priekšrocības un šī konkurences aizlieguma klauzula ir ierobežota laikā, ja vien no šīs klauzulas satura, kā arī tās ekonomiskā un juridiskā konteksta analīzes izriet, ka minētajai klauzulai ir pietiekama kaitējuma pakāpe attiecībā uz konkurenci, lai varētu uzskatīt, ka nav nepieciešams pārbaudīt tās ietekmi.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – portugāļu.