62018TO0334
VISPĀRĒJĀS TIESAS RĪKOJUMS (piektā palāta)
2020. gada 21. jūlijā (
*1
)
Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumu noteikšana – Nepieņemamība
Lietā T‑334/18 DEP
Bodegas Altún, SL
, Baņjos de Ebro [Baños de Ebro] (Spānija), ko pārstāv I. Temiño Ceniceros un J. Oria Sousa‑Montes, advokāti,
prasītāja,
pret
Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju (EUIPO), ko pārstāv S. Palmero Cabezas un H. O’Neill, pārstāvji,
atbildētājs,
otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece un persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā, –
Codorníu, SA
, Esplugas de Ļobregata [Esplugues de Llobregat] (Spānija), ko pārstāv M. Ceballos Rodríguez un E. Stoyanov Edissonov, advokāti,
par pieteikumu noteikt tiesāšanās izdevumus, kuri personai, kas iestājusies lietā, ir jāatlīdzina prasītajai pēc 2019. gada 27. jūnija sprieduma Bodegas Altún/EUIPO – Codorníu (ANA DE ALTUN) (T‑334/18, nav publicēts, EU:T:2019:451) pasludināšanas,
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs D. Špīlmans [D. Spielmann] (referents), tiesneši U. Ēbergs [U. Öberg] un R. Mastrojāni [R. Mastroianni],
sekretārs: E. Kulons [E. Coulon],
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
Fakti, tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
1
2013. gada 31. maijā prasītāja Bodegas Altún, SL Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (EUIPO) iesniedza Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, pamatojoties uz grozīto Padomes Regulu (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.), kas aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.). 2013. gada 1. oktobrī persona, kas iestājusies lietā, Codorníu, SA, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 41. pantu (tagad Regulas 2017/1001 46. pants), iesniedza iebildumus pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju. 2014. gada 28. novembrī Iebildumu nodaļa uzskatīja, ka starp reģistrācijai pieteikto preču zīmi ar agrāko preču zīmi pastāv sajaukšanas iespēja. 2015. gada 22. janvārī prasītāja saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pantu (tagad Regulas 2017/1001 66.–71. pants) par Iebildumu nodaļas lēmumu iesniedza EUIPO apelācijas sūdzību. Ar 2015. gada 9. decembra lēmumu EUIPO Apelācijas otrā padome atcēla Iebildumu nodaļas lēmumu.
2
Persona, kas iestājusies lietā, par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 9. decembra lēmumu cēla prasību Vispārējā tiesā. Ar 2017. gada 18. septembra spriedumu Codorníu/EUIPO – Bodegas Altún (ANA DE ALTUN) (T‑86/16, nav publicēts, EU:T:2017:627) Vispārējā tiesa apmierināja šo prasību, atcēla Apelācijas padomes lēmumu un piesprieda EUIPO un prasītājai segt katram savus tiesāšanās izdevumus, kā arī katram atlīdzināt pusi no personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumiem.
3
Pēc 2017. gada 18. septembra sprieduma “ANA DE ALTUN (T‑86/16, nav publicēts, EU:T:2017:627) pasludināšanas iebildumi tika nodoti EUIPO Apelācijas pirmajai padomei, kura ar 2018. gada 14. marta lēmumu uzskatīja, ka procesuālās ekonomijas apsvērumu dēļ iebildumi ir jāizskata, ņemot vērā Regulas 2017/1001 8. panta 5. punktu, un noraidīja prasītājas iesniegto sūdzību.
4
Ar 2018. gada 31. maijā Vispārējās tiesas kancelejā iesniegto prasības pieteikumu prasītāja cēla prasību atcelt EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 14. marta lēmumu.
5
Ar 2019. gada 27. jūnija spriedumu Bodegas Altún/EUIPO – Codorníu (ANA DE ALTUN) (T‑334/18, nav publicēts, EU:T:2019:451) Vispārējā tiesa atcēla EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 14. marta lēmumu un piesprieda EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, segt katram savus tiesāšanās izdevumus, kā arī katram atlīdzināt pusi no prasītājas tiesāšanās izdevumiem.
6
Prasītāja norāda, ka tā mēģināja vienošanās ceļā panākt, lai persona, kas iestājusies lietā, atlīdzinātu tiesāšanās izdevumus saistībā ar lietu, kurā tika pasludināts 2019. gada 27. jūnija spriedums “ANA DE ALTUN (T‑334/18, nav publicēts, EU:T:2019:451), taču vienošanās netika panākta.
7
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2019. gada 20. decembrī, prasītāja saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 170. panta 1. punktu iesniedza pieteikumu par tiesāšanās izdevumu noteikšanu, ar kuru tā lūdza Vispārējo tiesu atzīt pieteikumu par pieņemamu un noteikt atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu summu, kas jāmaksā lietas dalībniekiem, kuriem spriedums ir nelabvēlīgs lietā, kurā pasludināts 2019. gada 27. jūnija spriedums “ANA DE ALTUN (T‑334/18, nav publicēts, EU:T:2019:451).
8
EUIPO 2020. gada 18. februārī iesniedza savus apsvērumus attiecībā uz prasītājas iesniegto pieteikumu par tiesāšanās izdevumu noteikšanu. Tas apstrīd, ka prasītāja ar to būtu sazinājusies par tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanu, un būtībā lūdz Vispārējo tiesu noteikt kopējo atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu summu 6000 EUR apmērā, kas tam būtu jāatlīdzina vienādās daļās kopā ar personu, kas iestājusies lietā.
9
Persona, kas iestājusies lietā, savus apsvērumus iesniedza 2020. gada 20. februārī. Tā apstrīd prasītājas pieteikuma par tiesāšanās izdevumu noteikšanu pieņemamību tādēļ, ka nepastāvot domstarpības Reglamenta 170. panta izpratnē. Tā apgalvo, ka jebkurā gadījumā strīds starp lietas dalībniekiem joprojām turpinās un ka daļēja tiesāšanās izdevumu noteikšana nav piemērots risinājums. Tā lūdz Vispārējo tiesu noraidīt pieteikumu par tiesāšanās izdevumu noteikšanu un piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā. Pakārtoti tā lūdz Vispārējo tiesu aprēķināt arī tiesāšanās izdevumus, kas tai radušies lietā, kurā pasludināts 2017. gada 18. septembra spriedums “ANA DE ALTUN (T‑86/16, nav publicēts, EU:T:2017:627).
10
Prasītāja 2020. gada 6. martā iesniedza apsvērumus par EUIPO un personas, kas iestājusies lietā, apsvērumiem, kurus Vispārējā tiesa nolēma nepievienot lietas materiāliem.
Juridiskais pamatojums
11
Atbilstoši Reglamenta 170. pantam, ja pastāv domstarpības par atlīdzināmajiem tiesāšanās izdevumiem, Vispārējā tiesa pēc tam, kad lietas dalībniekam, uz kuru attiecas pieteikums, ir tikusi dota iespēja iesniegt savus apsvērumus, lemj, izdodot rīkojumu, kurš nav pārsūdzams.
12
No šīs tiesību normas izriet nepieciešamība šajā lietā pārbaudīt, vai pirms pieteikuma par tiesāšanās izdevumu noteikšanu iesniegšanas pastāvēja domstarpības par atlīdzināmajiem tiesāšanās izdevumiem [2017. gada 24. janvāra rīkojums Natorski un Pokrywa/EUIPO – PIS Opakowania (Durvju daļa), T‑251/14 DEP, nav publicēts, EU:T:2017:39, 13. punkts].
13
Pirmkārt, kā uzsver EUIPO, no lietas materiāliem neizriet, ka prasītāja būtu ar to sazinājusies tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanas nolūkā un ka tādējādi EUIPO būtu apstrīdējis atlīdzināmos tiesāšanās izdevumus.
14
Tātad ir pietiekami konstatēt, ka, tā kā attiecībā uz EUIPO nav ticis apstrīdēts atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu apmērs vai to samaksa, prasītājas pieteikums attiecībā uz EUIPO ir nepieņemams.
15
Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka tā nesekmīgi esot mēģinājusi panākt attiecīgo tiesāšanās izdevumu atmaksu no personas, kas iestājusies lietā, vienošanās ceļā.
16
Savukārt persona, kas iestājusies lietā, apstrīd pieteikuma par atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu noteikšanu pieņemamību, jo prasītāja tai neesot prasījusi atlīdzināt minētos tiesāšanās izdevumus.
17
Vispārējā tiesa konstatē, ka pieteikumā par tiesāšanās izdevumu noteikšanu papildus tam, ka tajā nav ietverts nedz prasītās summas aprēķins, nedz arī kāds elements saistībā ar attiecīgajām izmaksām, ir minēta vienīgi atsauce uz pielikumu šajā ziņā un nav arī atsauces ne uz vienu lūgumu atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas būtu nosūtīts personai, kas iestājusies lietā.
18
No lietas materiāliem, protams, izriet, ka starp prasītāju un personu, kas iestājusies lietā, bija paredzēta labprātīga vienošanās un visaptverošs risinājums saistībā ar strīdu par attiecīgajām preču zīmēm, ieskaitot tiesāšanās izdevumus.
19
Tomēr, kā atgādināts iepriekš 12. punktā, ir jāpārbauda, vai pieteikuma iesniegšanas dienā pastāvēja domstarpības par atlīdzināmajiem tiesāšanās izdevumiem un it īpaši par to apmēru vai samaksu (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2017. gada 9. novembris, Nestlé Unternehmungen Deutschland/Lotte, C‑586/15 P‑DEP, nav publicēts, EU:C:2017:855, 9. un 10. punkts un tajos minētā judikatūra).
20
Pat ja nevienā Reglamenta normā lietas dalībniekam nav noteikts pienākums dokumentēt savus prasījumus saziņas posmā pirms pieteikuma par tiesāšanās izdevumu noteikšanu iesniegšanas (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2013. gada 20. jūnijs, Marcuccio/Komisija, T‑16/09 P‑DEP, nav publicēts, EU:T:2013:330, 7. punkts), lietas dalībniekam, kuram ir jāatlīdzina tiesāšanās izdevumi, pirms pieteikuma par tiesāšanās izdevumu noteikšanu iesniegšanas ir jādod iespēja paust savu viedokli attiecībā uz prasītāja pieprasītajiem tiesāšanās izdevumiem.
21
Tomēr šajā lietā, lai gan starp prasītāju un personu, kas iestājusies lietā, bija paredzēta visaptveroša labprātīga vienošanās par attiecīgo preču zīmi, no lietas materiāliem neizriet, ka jautājums par tiesāšanās izdevumiem personai, kas iestājusies lietā, būtu ticis iesniegts nodalīti no pārējās vienošanās tādā veidā, lai tā, pilnībā pārzinot faktus saistībā ar šo jautājumu, būtu varējusi paust savu nostāju neatkarīgi no diskusijām par lietas būtību.
22
Šādos apstākļos fakts, ka visaptveroša labprātīga vienošanās starp prasītāju un personu, kas iestājusies lietā, nav tikusi panākta, pats par sevi nav pietiekams, lai ļautu secināt, ka pastāv domstarpības par atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu apmēru vai par to samaksu Reglamenta 170. panta 1. punkta izpratnē.
23
Līdz ar to ir jāuzskata, ka šis pieteikums arī ir nepieņemams, ciktāl tas attiecas uz personu, kas iestājusies lietā.
24
No tā izriet, ka, tā kā pirms šā pieteikuma par tiesāšanās izdevumu noteikšanu iesniegšanas nav pastāvējušas domstarpības par atlīdzināmajiem tiesāšanās izdevumiem, tas ir jānoraida kā nepieņemams.
Par tiesāšanās izdevumiem
25
Atbilstoši Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
26
Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā saskaņā ar tās prasījumiem.
27
Tā kā EUIPO nav prasījis atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, ir jālemj, ka tas sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta)
izdod rīkojumu:
1)
pieteikumu par tiesāšanās izdevumu noteikšanu noraidīt kā nepieņemamu;
2)
Bodegas Altún, SL sedz savus, kā arī Codorníu, SA ar šo tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.
3)
Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību pats.
Luksemburgā, 2020. gada 21. jūlijā
Sekretārs
E. Coulon
Priekšsēdētājs
D. Spielmann
(
*1
)	Tiesvedības valoda – spāņu.