62023CJ0423
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
2026. gada 22. janvārī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektroenerģijas iekšējais tirgus – Direktīva (ES) 2019/944 – 5. pants – Tirgū balstītas piegādes cenas – Direktīva (ES) 2018/2001 – No atjaunīgiem energoresursiem iegūtas enerģijas izmantošanas veicināšana – Regula (ES) 2022/1854 – Ārkārtas intervence augsto enerģijas cenu problēmas risināšanas nolūkā – 6. un 7. pants – Elektroenerģijas ražotāju, kas izmanto konkrētus energoresursus, gūto tirgus ieņēmumu griesti – 8. pants – Dalībvalsts pasākumi, kas vēl vairāk ierobežo tirgus ieņēmumus – Nosacījumi – Dalībvalsts regulējums, kas negarantē ražotājiem iespēju paturēt 10 % no virsieņēmumiem, kuri pārsniedz griestus – Ieguldījumu aizsardzība no atjaunīgiem energoresursiem saražotās enerģijas jomā – No akmeņoglēm ražotas elektroenerģijas pārdošanā gūto tirgus ieņēmumu griestu neesība – Atkarībā no dažādiem energoresursiem diferencēta regulējuma trūkums
Lietā C‑423/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Lombardijas Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija) iesniegusi ar 2023. gada 7. jūlija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 10. jūlijā, tiesvedībā
Secab Soc. coop.
pret
Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA),
Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA,
piedaloties:
Presidenza del Consiglio dei Ministri,
Ministero della Transizione ecologica,
Ministero dello Sviluppo economico,
Associazione Italia Solare ETS,
Assoidroelettrica,
Elettricità Futura – Unione delle imprese elettriche italiane,
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs I. Jarukaitis [I. Jarukaitis] (referents), tiesneši M. Kondinanci [M. Condinanzi] un N. Jēskinens [N. Jääskinen],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretārs: Dž. Kjaponi [G. Chiapponi], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 6. novembra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Secab Soc. coop. vārdā – C. Mainardis, M. Nussi un A. Travi, avvocati,
–
Gestore dei servizi energetici
(GSE) SpA vārdā – D. Gallo, G. Pellegrino, G. Vercillo un A. Zoppini, avvocati,
–
Associazione Italia Solare ETS vārdā – G. Cassar, avvocata,
–
Assoidroelettrica vārdā – G. B. Conte un G. Giordano, avvocati,
–
Elettricità Futura – Unione delle imprese elettriche italiane vārdā – C. Martorana, avvocata,
–
Itālijas valdības vārdā – S. Fiorentino un G. Palmieri, pārstāvji, kuriem palīdz L. Delbono un R. Guizzi, avvocati dello Stato,
–
Beļģijas valdības vārdā – P. Cottin un M. Jacobs, pārstāvji, kuriem palīdz K. Decroix un B. Martel, advocaten,
–
Grieķijas valdības vārdā – K. Boskovits un C. Kokkosi, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – O. Beynet, B. De Meester, T. Scharf un A. Spina, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 6. februāra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2019/944 (2019. gada 5. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES (OV 2019, L 158, 125. lpp.) 5. panta 4. punktu, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2018/2001 (2018. gada 11. decembris) par no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtas enerģijas izmantošanas veicināšanu (OV 2018, L 328, 82. lpp.) 2., 3. un 12. apsvērumu, kā arī Padomes Regulas (ES) 2022/1854 (2022. gada 6. oktobris) par ārkārtas intervenci augsto enerģijas cenu problēmas risināšanai (OV 2022, L 261 I, 1. lpp.) 27.–29., 39. un 41. apsvērumu, 6. panta 1. punktu, 7. panta 1. punkta h)–j) apakšpunktu, 8. panta 1. punkta a) un d) apakšpunktu un 2. punktu.
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp kooperatīvo sabiedrību Secab Soc. coop., kas darbojas elektroenerģijas ražošanas nozarē, no vienas puses, un Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA) (Enerģētikas, tīklu un vides regulēšanas iestāde, Itālija) un Itālijā reģistrēto sabiedrību Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA, kuras vienīgā akcionāre ir Itālijas valsts, ko pārstāv Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ekonomikas un finanšu ministrija, Itālija) un kuras funkcija ir veicināt un atbalstīt atjaunīgo energoresursu izmantošanas attīstību, kā arī energoefektivitāti saistībā ar šīs dalībvalsts enerģētikas politiku, no otras puses, par tāda šīs valsts regulējuma tiesiskumu, kurā noteikti griesti no konkrētiem atjaunīgiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas pārdošanā gūtajiem tirgus ieņēmumiem.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2018/2001
3
Direktīvas 2018/2001 2., 3. un 12. apsvērumā ir teikts:
“(2)
Saskaņā ar [LESD] 194. panta 1. punktu viens no [Eiropas] Savienības enerģētikas politikas mērķiem ir dažādu no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtas enerģijas veidu attīstība. Minētais mērķis ir izvirzīts šajā direktīvā. Intensīvāka no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtas enerģijas jeb atjaunojamās enerģijas izmantošana ieņem būtisku vietu to pasākumu kopumā, kuri jāveic, lai samazinātu siltumnīcefekta gāzu emisijas un izpildītu saistības, ko Savienība ir uzņēmusies saskaņā ar 2015. gada Parīzes klimata nolīgumu, ko pieņēma pēc Apvienoto Nāciju Organizācijas Vispārējās konvencijas par klimata pārmaiņām Pušu konferences 21. sesijas (“Parīzes nolīgums”), un Savienības enerģētikas un klimata politikas satvaru 2030. gadam, arī lai sasniegtu Savienības saistošo mērķrādītāju līdz 2030. gadam emisijas samazināt par vismaz 40 % salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni. Savienības saistošais atjaunojamās enerģijas mērķrādītājs 2030. gadam un dalībvalstu devums minētā mērķa sasniegšanā, arī to bāzlīnijas īpatsvars saistībā ar minēto valstu nacionālajiem vispārējiem mērķrādītājiem 2020. gadam, ir to elementu vidū, kuri ir vispārēji svarīgi Savienības enerģētikas un vides politikai. Citi šādi elementi ir ietverti šīs direktīvas satvarā, piemēram, no atjaunojamajiem energoresursiem realizētas siltumapgādes un aukstumapgādes attīstībai un no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtu transporta degvielu izstrādei.
(3)
Intensīvākai no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtas enerģijas izmantošanai ir arī būtiska nozīme, lai veicinātu energoapgādes drošību, ilgtspējīgas enerģijas piedāvājumu par pieņemamām cenām, tehnoloģiju attīstību un inovāciju, kā arī līderpozīcijas tehnoloģiju un rūpniecības jomā, vienlaikus sniedzot labumu videi, sabiedrībai un veselībai, kā arī nodrošinot arī nodarbinātībai un reģionālajai attīstībai svarīgas iespējas, jo īpaši lauku apvidos un izolētos apvidos, reģionos vai teritorijās, kuri ir mazapdzīvoti, vai kuros notiek daļēja deindustrializācija.
[..]
(12)
Lai atbalstītu dalībvalstu vērienīgos devumus Savienības mērķrādītāja sasniegšanā, būtu jāizveido finanšu shēma, kuras mērķis būtu veicināt investīcijas atjaunojamās enerģijas projektos šajās dalībvalstīs, tostarp izmantojot finanšu instrumentus.”
Direktīva 2019/944
4
Direktīvas 2019/944 5. pantā “Tirgū balstītas piegādes cenas” ir noteikts:
“1.   Piegādātāji var brīvi noteikt cenu, par kādu tie piegādā elektroenerģiju lietotājiem. Dalībvalstis veic atbilstīgus pasākumus, lai nodrošinātu patiesu konkurenci starp piegādātājiem.
[..]
3.   Atkāpjoties no 1. un 2. punkta, dalībvalstis cenu noteikšanā par elektroenerģijas piegādi enerģētiskās nabadzības skartiem vai neaizsargātiem mājsaimniecības lietotājiem var piemērot publisko intervenci. Uz šādām publiskām intervencēm attiecas 4. un 5. punktā izklāstītie nosacījumi.
4.   Publiskās intervences elektroenerģijas piegādes cenu noteikšanā:
a)
notiek vispārējās ekonomiskās interesēs un nepārsniedz to, kas vajadzīgs, lai īstenotu minētās vispārējās ekonomiskās intereses;
b)
ir skaidri definētas, pārskatāmas, nediskriminējošas un pārbaudāmas;
c)
garantē, ka visiem Savienības elektroenerģijas uzņēmumiem ir vienlīdzīga piekļuve lietotājiem;
d)
ir ierobežotas laikā un ir samērīgas attiecībā uz to labumguvējiem;
e)
nerada papildu izmaksas tirgus dalībniekiem diskriminējošā veidā.
[..]”
Regula 2022/1854
5
Regulas 2022/1854 1., 27.–29. un 39.–41. apsvērumā bija precizēts:
“(1)
Kopš 2021. gada septembra elektroenerģijas tirgos ir novērotas ļoti augstas cenas. [..]
[..]
(27)
Līmenim, kādā tiek noteikti tirgus ieņēmumu griesti, nevajadzētu apdraudēt skarto ražotāju, arī atjaunīgās enerģijas ražotāju, spēju atgūt savas investīcijas un darbības izmaksas un būtu jāsaglabā un jāstimulē turpmākas investīcijas jaudā, kas vajadzīga dekarbonizētai un uzticamai elektroenerģijas sistēmai. Lai saglabātu iekšējā elektroenerģijas tirgus darbību, vislabāk piemēroti ir tirgus ieņēmumu griesti, kas ir vienoti griesti visā Savienībā, jo tādējādi tiek saglabāta uz cenām balstīta konkurence starp elektroenerģijas ražotājiem, kas izmanto dažādas tehnoloģijas, īpaši atjaunīgos energoresursus.
(28)
Lai gan neregulāras un īstermiņa maksimumcenas var uzskatīt par normālu elektroenerģijas tirgus iezīmi un tās var būt noderīgas dažiem investoriem, lai atgūtu savas ražošanas investīcijas, ārkārtējā un ilgstošā cenu palielināšanās, kas novērota kopš 2022. gada februāra, ievērojami atšķiras no normālas tirgus situācijas, kurā ir neregulāras maksimumcenas. Tāpēc tirgus ieņēmumu griestus nevajadzētu noteikt zemākus par tirgus dalībnieku pamatotajām prognozēm attiecībā uz elektroenerģijas cenu vidējo līmeni stundās, kurās elektroenerģijas pieprasījums bija visaugstākais, pirms Krievijas [Federācijas] agresijas kara pret Ukrainu. Pirms 2022. gada februāra vidējās maksimumcenas elektroenerģijas vairumtirgū visā Savienībā pēdējās desmitgadēs parasti bija ievērojami zemākas par 180 EUR/[megavatstundu (MWh)], neraugoties uz elektroenerģijas cenu atšķirībām starp Savienības reģioniem. Tā kā tirgus dalībnieku sākotnējais investīciju lēmums tika pieņemts, pamatojoties uz prognozēm, ka cenas vidēji būs zemākas par šo līmeni maksimumstundās, 180 EUR/MWh tirgus ieņēmumu griestu noteikšana ir līmenis, kas krietni pārsniedz minētās sākotnējās tirgus prognozes. Atstājot drošības rezervi cenai, ko investori pamatoti būtu varējuši sagaidīt, ir jānodrošina, ka tirgus ieņēmumu griesti nav pretrunā investīciju rentabilitātes sākotnējam novērtējumam.
(29)
Turklāt 180 EUR/MWh tirgus ieņēmumu griesti kopumā ir augstāki – ieskaitot saprātīgu peļņas normu – nekā pašreizējās enerģijas ražošanas kopējās izlīdzinātās izmaksas (LCOE [levelised cost of electricity]) attiecīgajām ražošanas tehnoloģijām un ļauj ražotājiem, uz kuriem tie attiecas, segt savas investīcijas un darbības izmaksas. Ņemot vērā to, ka tirgus ieņēmumu griesti atstāj ievērojamu peļņas normu starp saprātīgām LCOE un tirgus ieņēmumu griestiem, nav gaidāms, ka tie negatīvi ietekmēs investīcijas jaunās inframarginālās jaudās.
[..]
(39)
Lai ņemtu vērā bažas par piegādes drošību, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai noteikt tirgus ieņēmumu griestus tā, ka elektroenerģijas ražotāji varētu paturēt 10 % virsieņēmumu virs tirgus ieņēmumu griestiem.
(40)
Ņemot vērā to, ka ražošanas struktūra un elektroenerģijas ražošanas ietaišu izmaksu struktūra dalībvalstīs ievērojami atšķiras, tām būtu jāļauj ar konkrētiem nosacījumiem saglabāt vai ieviest valsts krīzes pasākumus.
(41)
Jo īpaši dalībvalstīm būtu jāsaglabā iespēja vēl vairāk ierobežot to ražotāju ieņēmumus, uz kuriem attiecas tirgus ieņēmumu griesti, un noteikt īpašus griestus tirgus ieņēmumiem, kuri gūti no tādas elektroenerģijas pārdošanas, kas saražota, izmantojot akmeņogles, kuru cena dažās dalībvalstīs var būt ievērojami zemāka nekā marginālo tehnoloģiju cena. Lai nodrošinātu juridisko noteiktību, būtu arī jāļauj dalībvalstīm saglabāt vai ieviest valsts krīzes pasākumus, ar kuriem ierobežo to ražotāju tirgus ieņēmumus, kas nav tie, uz kuriem attiecas Savienības mēroga tirgus ieņēmumu griesti.”
6
Šīs regulas 6. panta “Obligātie tirgus ieņēmumu griesti” 1. un 2. punktā bija paredzēts:
“1.   Ražotāju tirgus ieņēmumiem, kas gūti, ražojot elektroenerģiju no 7. panta 1. punktā minētajiem energoresursiem, piemēro maksimālos griestus 180 EUR par saražotās elektroenerģijas MWh.
2.   Dalībvalstis nodrošina, ka tirgus ieņēmumu griesti attiecas uz visiem ražotāju un, attiecīgā gadījumā, starpnieku, kuri elektroenerģijas vairumtirgos piedalās ražotāju vārdā, tirgus ieņēmumiem neatkarīgi no tirgus laikposma, kurā notiek darījums, un no tā, vai elektroenerģiju tirgo divpusēji vai centralizētā tirgus platformā.
7
Minētās regulas 7. panta “Tirgus ieņēmumu griestu piemērošana elektroenerģijas ražotājiem” 1. un 5. punktā bija noteikts:
“1.   Šīs regulas 6. pantā paredzētos tirgus ieņēmumu griestus piemēro tirgus ieņēmumiem, kas gūti pārdodot elektroenerģiju, kura ražota no šādiem energoresursiem:
a)
vēja enerģija,
b)
saules enerģija (saules siltumenerģija un saules fotoelementu enerģija),
c)
ģeotermālā enerģija,
d)
caurteces hidroelektrostacijās ražota enerģija,
e)
biomasas kurināmais (cietais vai gāzveida biomasas kurināmais), izņemot biometānu,
f)
atkritumi,
g)
kodolenerģija,
h)
lignīts,
i)
jēlnaftas produkti,
j)
kūdra.
[..]
5.   Dalībvalstis var nolemt, ka tirgus ieņēmumu griesti attiecas tikai uz 90 % tirgus ieņēmumu, kuri pārsniedz 6. panta 1. punktā paredzētos griestus.”
8
Šīs regulas 8. pantā “Valstu krīzes pasākumi” bija noteikts:
“1.   Dalībvalstis var:
a)
saglabāt vai ieviest pasākumus, kas vēl vairāk ierobežo ražotāju, kuri ražo elektrību no 7. panta 1. punktā norādītajiem energoresursiem, tirgus ieņēmumus, tostarp iespēju diferencēt tehnoloģijas, kā arī citu tirgus dalībnieku – tostarp to, kuri darbojas elektroenerģijas tirdzniecībā – tirgus ieņēmumus;
[..]
c)
saglabāt vai ieviest valstu pasākumus nolūkā ierobežot tirgus ieņēmumus ražotājiem, kuri ražo elektroenerģiju no energoresursiem, kas nav minēti 7. panta 1. punktā;
d)
noteikt īpašus griestus tirgus ieņēmumiem, kuri gūti no tādas elektroenerģijas pārdošanas, kas saražota no akmeņoglēm;
[..]
2.   Šā panta 1. punktā minētie pasākumi saskaņā ar šo regulu:
a)
ir samērīgi un nediskriminējoši;
b)
neapdraud investīciju signālus;
c)
nodrošina, ka tiek segtas investīcijas un darbības izmaksas;
d)
nekropļo elektroenerģijas vairumtirgu darbību un jo īpaši neietekmē izdevīguma secību un cenu veidošanos vairumtirgū;
e)
ir saderīgi ar Savienības tiesību aktiem.”
9
Regulas 2022/1854 10. panta “Virsieņēmumu sadale” 1. punktā bija noteikts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka visi tirgus ieņēmumiem piemēroto griestu rezultātā radušies virsieņēmumi tiek izmantoti, lai finansētu elektroenerģijas galalietotājiem domātus atbalsta pasākumus, kuri mērķtiecīgi mīkstina augsto elektroenerģijas cenu ietekmi uz minētajiem lietotājiem.”
10
Šīs regulas 22. pantā “Stāšanās spēkā un piemērošana” bija paredzēts:
“1.   Šī regula stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
2.   Neskarot pienākumu nodrošināt virsieņēmumu sadali saskaņā ar 10. pantu un izmantot ieņēmumus no pagaidu solidaritātes iemaksas saskaņā ar 17. pantu, un neskarot 20. panta 2. punktā minēto ziņošanas pienākumu, šo regulu piemēro līdz 2023. gada 31. decembrim, ņemot vērā sekojošo:
[..]
c) Regulas 6., 7. un 8. pantu piemēro no 2022. gada 1. decembra līdz 2023. gada 30. jūnijam.
[..]”
Itālijas tiesības
Dekrētlikums Nr. 4/2022
11
Dekrētlikums Nr. 4/2022 – 2022. gada 28. marta redakcijā ar grozījumiem –, kas par likumu pārveidots ar legge n. 25 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto‑legge 27 gennaio 2022, n. 4, recante misure urgenti in materia di sostegno alle imprese e agli operatori economici, di lavoro, salute e servizi territoriali, connesse all’emergenza da COVID‑19, nonché per il contenimento degli effetti degli aumenti dei prezzi nel settore elettrico (Likums Nr. 25 par 2022. gada 27. janvāra Dekrētlikuma Nr. 4 par steidzamiem pasākumiem, kas vērsti uz to, lai atbalstītu uzņēmumus un saimnieciskās darbības veicējus, darbu, veselību un teritoriālos dienestus Covid‑19 krīzes kontekstā un ierobežotu cenu pieauguma sekas elektroenerģijas nozarē, pārveidošanu par likumu (2022. gada 28. martaGURI, Nr. 73, kārtējais pielikums Nr. 13; turpmāk tekstā – “Dekrētlikums Nr. 4/2022”), ietvēra 15.bis pantu “Papildu pasākumi attiecībā uz elektroenerģiju, kas saražota, izmantojot atjaunīgos energoresursus”. Tajā bija paredzēts:
“1.   No 2022. gada 1. februāra līdz 2022. gada 31. decembrim divvirzienu kompensācijas mehānismu piemēro enerģijas cenai attiecībā uz elektroenerģiju, ko tīklā ievada:
a)
fotoelementu iekārtas ar jaudu virs 20 kW, uz kurām attiecas fiksētas prēmijas, kas izriet no iegādes tarifa mehānisma (Conto Energia) un kas nav atkarīgas no cenām tirgū;
b)
iekārtas ar jaudu virs 20 kW, kuras izmanto saules enerģiju, hidroenerģiju, ģeotermālo enerģiju un vēja enerģiju un uz kurām neattiecas stimulēšanas mehānismi, un kuras ekspluatācijā nodotas pirms 2010. gada 1. janvāra.
[..]
3.   Šā panta 1. punkta vajadzībām GSE aprēķina starpību starp a) un b) apakšpunktā minētajiem lielumiem:
a)
atsauces cena, kas vienāda ar cenu, kura norādīta tabulā [šā] dekrētlikum[a] [pielikumā] katrai tirgus zonai [apmērā no 56 līdz 58 EUR par MWh (izņemot Sardīnijas un Sicīlijas salas, kurās tā ir noteikta attiecīgi 61 EUR par MWh un 75 EUR par MWh apmērā)];
b)
cenu tirgū, kas vienāda ar:
1)
attiecībā uz 1. punkta a) apakšpunktā minētajām iekārtām, kā arī 1. punkta b) apakšpunktā minētajām iekārtām, kuras izmanto saules enerģiju, vēja enerģiju, ģeotermālo enerģiju un caurteces hidroenerģiju, elektroenerģijas stundas cenu tirgus zonā vai – attiecībā uz piegādes līgumiem, kuri noslēgti pirms 2022. gada 27. janvāra un kuros nav ievēroti 7. punktā minētie nosacījumi, – minētajos līgumos norādīto cenu;
2)
attiecībā uz 1. punkta b) apakšpunktā minētajām iekārtām, kas nav 1. apakšpunktā minētās iekārtas, elektroenerģijas stundas cenu tirgus zonās vidējo aritmētisko lielumu mēnesī vai – attiecībā uz piegādes līgumiem, kuri noslēgti pirms 2022. gada 27. janvāra un kuros nav ievēroti 7. punktā minētie nosacījumi, – minētajos līgumos norādīto cenu.
4.   Ja 3. punktā minētā starpība ir pozitīva, GSE pārskaita ražotājam attiecīgo summu. Ja šī starpība ir negatīva, GSE to atskaita vai prasa no ražotāja attiecīgo summu.
[..]”
12
Ar 2022. gada 21. septembra Dekrētlikuma Nr. 115/2022 – redakcijā, kurā grozījumi izdarīti ar legge n. 142 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto‑legge 9 agosto 2022, n. 115, recante misure urgenti in materia di energia, emergenza idrica, politiche sociali e industriali (2022. gada 9. augusta Dekrētlikums Nr. 115 par steidzamiem pasākumiem enerģijas, ūdens krīzes, kā arī sociālās un rūpniecības politikas jomā redakcijā, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Likumu Nr. 142; GURI Nr. 221, 2022. gada 21. septembris, 1. lpp.), – 11. panta 1. punktu 15.bis pantā paredzētā kompensācijas mehānisma piemērošana tika pagarināta līdz 2023. gada 30. jūnijam.
Likums Nr. 197/22
13
2022. gada 29. decembralegge n. 197 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2023 e bilancio pluriennale per il triennio 2023–2025 (Likums Nr. 197 par provizorisko valsts budžetu 2023. finanšu gadam un daudzgadu budžetu 2023.–2025. gadam; GURI Nr. 303, 2022. gada 29. decembris, kārtējais pielikums Nr. 43; turpmāk tekstā – “Likums Nr. 197/22”) 1. panta 30.–33. punktā ir paredzēts:
“30.   Piemērojot Regulu [2022/1854], no 2022. gada 1. decembra līdz 2023. gada 30. jūnijam elektroenerģijas ražotāju gūtajiem tirgus ieņēmumiem piemēro griestus, izmantojot vienvirziena kompensācijas mehānismu attiecībā uz elektroenerģiju, ko tīklā ievada:
a)
iekārtas, kuras izmanto atjaunīgos energoresursus un kuras neietilpst [Dekrētlikuma Nr. 4/2022] 15.bis panta piemērošanas jomā;
b)
iekārtas, kuras izmanto Regulas [2022/1854] 7. panta 1. punktā minētos energoresursus, kas nav atjaunīgi.
31.   Tirgus ieņēmumu griesti ir piemērojami jebkuriem tirgus ieņēmumiem, ko gūst iepriekš minētajās iekārtās saražotās elektroenerģijas ražotāji, kā arī attiecīgā gadījumā starpnieki, kuri piedalās elektroenerģijas vairumtirgos šo ražotāju vārdā, neatkarīgi no tā darījuma termiņa, kurā gūti ieņēmumi, un no tā, vai elektroenerģijas tirdzniecība notiek divpusēji vai centralizētā tirgū.
32.   Šā panta 30. punkta vajadzībām [GSE] aprēķina starpību starp a) un b) apakšpunktā minētajiem lielumiem:
a)
atsauces cenu, kas vienāda ar 180 EUR par MWh vai, attiecībā uz energoresursiem, kuriem ražošanas izmaksas pārsniedz šo cenu, lielumu tādas tehnoloģijas gadījumā, kas paredzēta pēc ARERA noteiktiem kritērijiem [..], ņemot vērā ieguldījumu un ekspluatācijas izmaksas un taisnīgu atlīdzību par šiem ieguldījumiem. Šajā nolūkā tādu iekārtu gadījumā, kuru izmantošana tiek veicināta ar vienvirziena mehānismiem, izņemot tos, kas aizstāj zaļos sertifikātus, atsauces cena ir vienāda ar 180 EUR par MWh vai piemērojamo tarifu – atkarībā no tā, kurš no tiem ir lielāks;
b)
cenu tirgū, kas vienāda ar mēneša vidējo cenu par stundu attiecīgajā tirgus zonā un ko aprēķina kā vidējo svērto rādītāju attiecībā uz iekārtām, kurās tiek izmantoti variabli atjaunīgie energoresursi, balstoties uz katras iekārtas ražošanas profilu, un kā vidējo aritmētisko attiecībā uz iekārtām, kurās tiek izmantoti nevariabli atjaunīgie energoresursi, vai attiecībā uz piegādes līgumiem, kas noslēgti pirms Likuma Nr. 197/22 stāšanās spēkā[, tas ir, pirms 2023. gada 1. janvāra,] kuri neietilpst 37. punktā minētajos gadījumos, cenai, kas norādīta minētajos līgumos.
33.   Ja 32. punktā minētā starpība ir negatīva, GSE veic korekciju vai prasa no ražotāja attiecīgo summu.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
14
Secab apsaimnieko hidroelektrostacijas, kurās tiek izmantota caurteces hidroenerģija. Tā kā šī sabiedrība ietilpa Dekrētlikuma Nr. 4/2022 15.bis panta piemērošanas jomā, tai tika piemērots šajā normā paredzētais ieņēmumu griestu noteikšanas pasākums. Šajā kontekstā saņēmusi vairākus rēķinus no GSE, tā vērsās iesniedzējtiesā – Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Lombardijas Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija) ar pieteikumu atcelt citastarp ARERA lēmumu, ar ko īstenota šī tiesību norma, GSE pieņemtos tehniskos noteikumus par minētās normas piemērošanu, kā arī rēķinus, kurus GSE, pamatojoties uz minēto normu, šai sabiedrībai bija izrakstījusi 2022. gada 18. oktobrī un 15. novembrī. Sava pieteikuma pamatojumā Secab apgalvoja, ka Dekrētlikuma Nr. 4/2022 15.bis pants ir pretrunā Savienības tiesību normām.
15
Iesniedzējtiesa norāda, ka 15.bis panta piemērošana, kas sākotnēji bija paredzēta laikposmam no 2022. gada 1. februāra līdz 31. decembrim, ar Dekrētlikumu Nr. 115/2022 tika pagarināta līdz 2023. gada 30. jūnijam. Tā arī norāda, ka Regula 2022/1854 stājās spēkā tikai 2022. gada 8. oktobrī, ka šajā regulā bija paredzēti augstāki ieņēmumu griesti un plašāka piemērošanas joma nekā strīdīgajā tiesību normā minētie un ka ar Likuma Nr. 197/22 1. panta 30.–38. punktu attiecībā uz laikposmu no 2022. gada 1. decembra līdz 2023. gada 30. jūnijam tika īstenots minētās regulas 6.–8. pants, tomēr izslēdzot iekārtas, kuras izmanto atjaunīgos energoresursus un kuras jau ietilpa strīdīgās tiesību normas piemērošanas jomā. Tā norāda: tātad, lai gan 15.bis pants tika pieņemts pirms Regulas 2022/1854, tas būtībā ir uzskatāms par dalībvalsts tiesību normu, ar kuru tika īstenota šī regula, ciktāl runa ir par enerģiju, kas ražota no 15.bis pantā minētajiem atjaunīgajiem energoresursiem.
16
Iesniedzējtiesa piebilst, ka 15.bis pants – tāpat kā Regula 2022/1854 – tika pieņemts ar mērķi pagaidu statusā ierobežot ārkārtējos tirgus ieņēmumus, ko gūst elektroenerģijas ražotāji, kuriem izmaksas nav atkarīgas no dabasgāzes cenu svārstībām, piemērojot tiem šo ārkārtas ieņēmumu griestus un attiecīgās summas sadalot galalietotājiem. Tomēr tā pauž šaubas par konkrēto kārtību, ko Itālijas likumdevējs izmantojis, lai ieviestu šādus ieņēmumu griestus.
17
Pirmām kārtām, minētā tiesa šaubās par Dekrētlikuma Nr. 4/2022 15.bis pantā paredzēto ieņēmumu griestu apmēru. Šajā ziņā tā norāda, pirmkārt, ka, lai gan 15.bis panta 3. punkta a) apakšpunktā minētā atsauces cena – no 56 EUR par saražotās elektroenerģijas MWh līdz 75 EUR par saražotās elektroenerģijas MWh – ir ievērojami zemāka par griestiem, ko noteikusi Savienība – proti, 180 EUR par saražotās elektroenerģijas MWh –, ARERA uzskata, ka tā ir taisnīga. Proti, Itālijas likumdevējs šo cenu esot noteicis, izmantojot vidējo aritmētisko no cenām, kas laikposmā no 2010. gada 1. janvāra līdz 2020. gada 31. decembrim konstatētas katrā tirgus zonā un kas pielāgotas atkarībā no inflācijas. Tomēr tā norāda, ka Regulas 2022/1854 28. apsvērumā ir teikts: tirgus ieņēmumu griestu noteikšanas vajadzībām esot vajadzējis atsaukties uz prognozēm attiecībā uz cenām stundās, kurās pirms Krievijas Federācijas agresijas kara pret Ukrainu elektroenerģijas pieprasījums bija visaugstākais. Turklāt 2020. gadā, kam bija raksturīgi traucējumi saistībā ar Covid‑19 epidēmiju, šajā valstī tika sasniegta vēsturiski zemākā vienotā cena – 38,92 EUR par saražotās elektroenerģijas MWh, savukārt 2021. gadā, kas nav ņemts vērā šā vidējā lieluma aprēķinā, šī cena esot strauji kāpusi līdz pat 125 EUR par saražotās elektroenerģijas MWh, tāpat kā 2022. gada pirmajā ceturksnī, kad tā esot sasniegusi pat 308 EUR par saražotās elektroenerģijas MWh. Šādos apstākļos iesniedzējtiesa šaubās, ka 15.bis pantā paredzētie griesti būtu samērīgi un saprātīgi, ņemot vērā, ka tie negarantējot, ka ražotāji var paturēt 10 % no ieņēmumu daļas, kas pārsniedz šos griestus, kā esot teikts šīs regulas 39. apsvērumā.
18
Turpinot, minētajai tiesai nešķiet, ka Dekrētlikuma Nr. 4/2022 15.bis pants spētu nodrošināt ieguldījumu aizsardzību atjaunīgās enerģijas nozarē, piemēram, ciktāl runa ir par spēju turpmāk veikt šādus ieguldījumus, lai panāktu atjaunīgo energoresursu izmantošanas pieaugumu. Šajā ziņā tā konkrētāk atsaucas uz Direktīvas 2018/2001 2. apsvērumu, kurā esot uzsvērts, cik svarīga ir fosilo energoresursu aizstāšana, un iedrošināšana izmantot atjaunīgos energoresursus, kā arī Regulas 2022/1854 28. un 29. apsvērumu, no kuriem izrietot, ka ir nepieciešams griestus noteikt tā, lai tie neietekmētu sākotnējo vērtējumu par atdevi no ieguldījumiem. Taču šķietot, ka Itālijas likumdevējs, nosakot 15.bis pantā paredzētos griestus, šīs prasības nav ņēmis vērā.
19
Otrām kārtām, iesniedzējtiesa norāda, pirmkārt, ka Regulā 2022/1854 ir paredzēts, ka tās 6. pantā noteiktie griesti ir piemērojami attiecībā uz enerģijas ražotājiem, kuri izmanto lignītu, jēlnaftu, kā arī kūdru, un tās 41. apsvērumā un 8. panta 1. punkta d) apakšpunktā ir teikts, ka dalībvalstīm bija jānosaka speciāli griesti attiecībā uz ražotājiem, kas izmanto akmeņogles. Taču Dekrētlikuma Nr. 4/2022 15.bis pantā neesot ietverts nekāds regulējums, kas būtu piemērojams attiecībā uz šiem ražotāji, kuri tādējādi esot neattaisnojami guvuši priekšrocības. Otrkārt, tā norāda, ka, lai gan ar Regulas 2022/1854 8. panta 1. punkta a) apakšpunktu dalībvalstīm ir atļauts diferencēt piemērojamo regulējumu atkarībā no dažādajiem energoresursiem, ar 15.bis pantu tika ieviesti vienīgie griesti tajā minētajam ražotāju kategoriju kopumam, lai gan ražošanas izmaksas ir dažādas atkarībā no iekārtu kategorijas.
20
Šādos apstākļos Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Lombardijas Reģionālā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Direktīvas [2019/944] 5. panta 4. punkts, Direktīvas [2018/2001] 3. un 12. apsvērums, [kā arī] Regulas [2022/1854] 27.[–]29. un 39. apsvērums, 6. panta 1. punkts un 8. panta 2. punkts nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēti griesti tirgus ieņēmumiem, kas gūti no elektroenerģijas pārdošanas, kā noteikts [..] Dekrētlikuma Nr. 4[/2022] 15.bis pantā paredzētajā kārtībā, kura nenodrošina ražotājiem iespēju paturēt 10 % no ieņēmumiem virs minētajiem griestiem?
2)
Vai Direktīvas [2019/944] 5. panta 4. punkts, Direktīvas [2018/2001] 2., 3. un 12. apsvērums, [kā arī] Regulas [2022/1854] 27.[–]29. un 39. apsvērums, 6. panta 1. punkts un 8. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkts nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēti griesti tirgus ieņēmumiem, kas gūti no elektroenerģijas pārdošanas, kā noteikts [..] Dekrētlikuma Nr. 4[/2022] 15.bis pantā paredzētajā kārtībā, kura nesaglabā un neveicina ieguldījumus atjaunīgo energoresursu enerģijas nozarē?
3)
Vai Direktīvas [2018/2001] 3. apsvērums un Regulas [2022/1854] 27. un 41. apsvērums, 7. panta 1. punkta h)[–]j) apakšpunkts, [kā arī] 8. panta 1. punkta a) un d) apakšpunkts un 2. punkts nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēti griesti tirgus ieņēmumiem, kas gūti no elektroenerģijas pārdošanas, kā noteikts [..] Dekrētlikuma Nr. 4[/2022] 15.bis pantā paredzētajā kārtībā, kura neparedz nekādus īpašus griestus ieņēmumiem, kas gūti, pārdodot no akmeņoglēm ražoto enerģiju, kā arī neparedz diferencētu tiesisko regulējumu attiecībā uz dažādiem energoresursiem?”
Par pieņemamību
21
GSE un Itālijas valdība apgalvo, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir nepieņemams tāda iemesla dēļ, ka tajā nav visu faktisko un juridisko apstākļu, kas nepieciešami, lai Tiesa varētu sniegt lietderīgu atbildi uz to, un līdz ar to tas neatbilstot Tiesas Reglamenta 94. pantā minētajām prasībām. Konkrētāk, GSE apgalvo, ka attiecībā uz katru no uzdotajiem jautājumiem iesniedzējtiesa nav norādījusi vairākus faktiskos vai juridiskos apstākļus, kuri tomēr esot izšķiroši, lai pareizi novērtētu minētās tiesas paustās šaubas, un kuri turklāt lielā mērā esot iespaidojušies no apsvērumiem, ko Secab izvērsusi savā pieteikumā, kurš iesniegts pēdējai minētajai tiesai.
22
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, kas ir atspoguļota Tiesas Reglamenta 94. panta a) un b) punktā, no nepieciešamības sniegt valsts tiesai noderīgu Savienības tiesību normu interpretāciju izriet prasības, lai valsts tiesa izklāstītu lietas faktiskos un juridiskos apstākļus, uz kuriem attiecas tās uzdotie jautājumi, vai vismaz paskaidrotu šo jautājumu pamatā esošos pieņēmumus par faktiem. Turklāt, kā noteikts Reglamenta 94. panta c) punktā, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jābūt iekļautam to iemeslu izklāstam, kuru dēļ iesniedzējtiesa šaubās par konkrētu Savienības tiesību normu interpretāciju vai esību spēkā, kā arī saiknei, ko tā konstatējusi starp šīm tiesību normām un pamatlietā piemērojamo valsts tiesisko regulējumu (spriedums, 2023. gada 21. decembris, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 59. punkts un tajā minētā judikatūra).
23
Šajā gadījumā lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilst šīm prasībām. Proti, tas iever detalizētu izklāstu par nozīmīgajiem faktiskajiem un juridiskajiem apstākļiem un attiecībā uz katru no uzdotajiem jautājumiem iesniedzējtiesa ir norādījusi iemeslus, kuru dēļ tā uzskata, ka pamatlietā aplūkojamais dalībvalsts regulējums varētu nebūt saderīgs ar tajā minētajām Savienības tiesību normām.
24
Turklāt dalībvalstu tiesām ir visplašākās iespējas vērsties Tiesā ar jautājumiem par nozīmīgo Savienības tiesību normu interpretāciju. Vienīgi valsts tiesa, kura izskata pamatlietu un kurai jāuzņemas atbildība par topošo tiesas nolēmumu, ir tā, kas, ņemot vērā lietas īpatnības, var konstatēt gan to, vai ir nepieciešams prejudiciālais nolēmums, lai minētā tiesa varētu taisīt spriedumu, kā arī to, cik nozīmīgi ir Tiesai uzdotie jautājumi. No tā izriet, ka uz valsts tiesu uzdotajiem jautājumiem attiecas nozīmīguma prezumpcija. Atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālo jautājumu Tiesa var tikai tad, ja ir acīmredzami, ka lūgtajai interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas apstākļiem vai tās priekšmetu, ja problēmai ir hipotētisks raksturs vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie un juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1981. gada 16. decembris, Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, 15. un 18. punkts, kā arī 2025. gada 1. augusts, Voore Mets un Lemeks Põlva, C‑784/23, EU:C:2025:609, 31. punkts).
25
No tā izriet, ka apstāklis, ka iesniedzējtiesas sniegtie apsvērumi lielā mērā ir pārņemti no Secab sniegtajiem apsvērumiem, pat ja izdarītu pieņēmumu, ka tas tā ir, nevar pierādīt, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir nepieņemams, ja ir izpildīti Tiesas Reglamenta 94. pantā minētie nosacījumi un neviens no šā sprieduma iepriekšējā punktā minētajiem gadījumiem, kuros Tiesai ļauts atteikties izskatīt prejudiciālos jautājumus, nav iestājies.
26
Turklāt, tā kā Beļģijas valdība apšauba daļas uzdoto jautājumu pieņemamību, ciktāl ar tiem tiek lūgta interpretācija par Savienības akta preambulas apsvērumiem, lai gan tiem nav juridiski saistošas iedarbības, pietiek ar norādi, ka ar šo apstākli vien nevar pierādīt apgalvoto nepieņemamību (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1989. gada 13. decembris, Grimaldi, C‑322/88, EU:C:1989:646, 7. un 8. punkts, kā arī 2021. gada 15. jūlijs, FBF, C‑911/19, EU:C:2021:599, 53. un 54. punkts).
27
Līdz ar to lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
28
Vispirms jāatgādina, ka ar LESD 267. pantu iedibinātajā sadarbības starp valstu tiesām un Tiesu procedūrā Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu izlemt tās izskatīšanā esošo strīdu. No šāda skatpunkta Tiesai attiecīgā gadījumā ir jāpārformulē tai uzdotie jautājumi. Turklāt var būt tā, ka Tiesai jāņem vērā tādas Savienības tiesību normas, uz kurām valsts tiesa sava jautājuma izklāstā nav atsaukusies (skat. spriedumus, 2000. gada 28. novembris, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, 18. punkts, kā arī 2025. gada 1. augusts, Alace un Canpelli, C‑758/24 un C‑759/24, EU:C:2025:591, 44. punkts).
29
Apstāklis, ka iesniedzējtiesa savos jautājumos formāli ir minējusi konkrētas Savienības tiesību normas, neliedz Tiesai sniegt valsts tiesai visus interpretācijas elementus, kas var būt noderīgi pamatlietas izspriešanai, no visiem minētās tiesas norādītajiem elementiem, it īpaši no iesniedzējtiesas nolēmuma pamatojuma, izdalot tos Savienības tiesību elementus, kuriem nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (skat. spriedumus, 1978. gada 29. novembris, Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, 26. punkts, un 2025. gada 1. augusts, Alace un Canpelli, C‑758/24 un C‑759/24, EU:C:2025:591, 45. punkts).
30
Šajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka iesniedzējtiesa mēģina apzināt elementus, kas tai dos iespēju novērtēt, vai ar Savienības tiesību normām ir saderīgs tāds dalībvalsts regulējums, kas bija pieņemts pirms Regulas 2022/1854 un kas bija piemērojams laikposmā no 2022. gada 1. februāra līdz 2023. gada 30. jūnijam, un kurā bija paredzēti griesti tirgus ieņēmumiem, kas gūti no elektroenerģijas pārdošanas. Turklāt šķiet, ka, lai atbildētu uz pirmo no uzdotajiem jautājumiem, ir jāņem vērā arī Regulas 2022/1854 7. panta 5. punkts, kā arī 8. panta 1. punkts, ko iesniedzējtiesa šā jautājuma formulējumā nav minējusi.
31
Tātad ir uzskatāms, ka ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2019/944 5. panta 4. punkts, Direktīvas 2018/2001 3. un 12. apsvērums, kā arī Regulas 2022/1854 6. panta 1. punkts un 8. pants kopsakarā ar tās 7. panta 5. punktu un 27.–29. un 39. apsvērumu jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts regulējumu, kurš pieņemts pirms Regulas 2022/1854 un kurā attiecībā uz laikposmu no 2022. gada 1. februāra līdz 2023. gada 30. jūnijam ir noteikti griesti tirgus ieņēmumiem, ko elektroenerģijas ražotāji gūst ar iekārtām, kurās tiek izmantota caurteces hidroenerģija, bet nav garantēts, ka šie ražotāji var paturēt 10 % no tās savu ieņēmumu daļas, kura pārsniedz šos griestus.
32
Šajā ziņā, pirmām kārtām, jāatgādina Direktīvas 2019/944 5. panta 1. punktā paredzētais: piegādātāji var brīvi noteikt cenu, par kādu tie piegādā elektroenerģiju lietotājiem, un dalībvalstis veic atbilstīgus pasākumus, lai nodrošinātu patiesu konkurenci starp piegādātājiem. Tomēr 5. panta 3. punktā ir precizēts, ka dalībvalstis cenu noteikšanā par elektroenerģijas piegādi enerģētiskās nabadzības skartiem vai neaizsargātiem mājsaimniecības lietotājiem var piemērot publisko intervenci, ievērojot 5. panta 4. un 5. punktā izklāstītos nosacījumus.
33
Tātad ar Direktīvas 2019/944 5. panta 4. punktu ir paredzēts ierobežot dalībvalstu intervenci to elektroenerģijas pārdošanas cenu noteikšanā, kuras elektroenerģijas piegādātāji nosaka attiecībā uz konkrētām klientu kategorijām. Līdz ar to šī norma nav saistīta ar tirgus ieņēmumu griestu noteikšanu konkrētu ražotāju veiktai elektroenerģijas pārdošanai.
34
No tā izriet, ka minētā tiesību norma jāinterpretē tādējādi, ka tā pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā šā sprieduma 31. punktā minētais.
35
Otrām kārtām, jāatgādina, ka Savienības tiesību akta preambula nav juridiski saistoša (spriedumi, 1998. gada 19. novembris, Nilsson u.c., C‑162/97, EU:C:1998:554, 54. punkts, kā arī 2024. gada 19. decembris, Caisse d’allocations familiales des Hauts‑de‑Seine, C‑664/23, EU:C:2024:1046, 39. punkts). Tātad ar Direktīvas 2018/2001 3. un 12. apsvērumu pašu par sevi nav iespējams ieviest pienākumus, tostarp dalībvalstu pienākumus. Tādēļ tie nevar nepieļaut tādu dalībvalsts regulējumu kā šā sprieduma 31. punktā aprakstītais.
36
Jebkurā gadījumā, pat ja izdarītu pieņēmumu, ka iesniedzējtiesa, atsaukdamās uz Direktīvas 2018/2001 3. un 12. apsvērumu, vēlas saņemt šīs direktīvas normu interpretāciju, ir konstatējams, ka 3. un 12. apsvērumā ir minēti tikai vispārīgi apsvērumi, pirmkārt, par lomu, kāda var būt enerģijas, kas ražota no atjaunīgajiem energoresursiem, izmantošanas kāpumam, piemēram, saistībā ar energoapgādes drošības stiprināšanu, par ilgtspējīgu enerģētiku par samērīgām cenām un tehnoloģiju attīstību, kā arī, otrkārt, ar nolūku atbalstīt dalībvalstu ambiciozo pienesumu Savienības mērķim izveidot dalībvalstīs finansējuma mehānismu, ar ko paredzēts veicināt ieguldījumus projektos atjaunīgās enerģijas nozarē. Tomēr šie vispārīgie apsvērumi nav saistīti ne ar vienu konkrētu Direktīvas 2018/2001 normu, kurā dalībvalstīm būtu uzlikts konkrēts pienākums.
37
No minētā izriet, ka Direktīvas 2018/2001 3. un 12. apsvērums jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz tādu valsts tiesisko regulējumu kā šā sprieduma 31. punktā aprakstītais.
38
Trešām kārtām, jānorāda, ka, pirmkārt, saskaņā ar Regulas 2022/1854 22. panta 2. punkta c) apakšpunktu tās 6.–8. pants bija piemērojams laikposmā no 2022. gada 1. decembra līdz 2023. gada 30. jūnijam. No tā izriet, ka tos katrā ziņā nevar interpretēt tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts regulējums kā šā sprieduma 31. punktā aprakstītais attiecībā uz laikposmu, kurā tie nebija piemērojami, proti, šajā gadījumā – laikposmā no 2022. gada 1. februāra līdz 2022. gada 30. novembrim.
39
Otrkārt, attiecībā uz pamatlietā aplūkojamo laikposmu, kurā bija piemērojami šie panti, jāatgādina šīs regulas 6. panta 1. punktā paredzētais: ražotāju tirgus ieņēmumiem, kas gūti, ražojot elektroenerģiju no šīs pašas regulas 7. panta 1. punktā minētajiem energoresursiem, piemēro maksimālos griestus 180 EUR par saražotās elektroenerģijas MWh. Šo energoresursu vidū ir 7. panta 1. punkta d) apakšpunktā minētā caurteces hidroelektrostacijās ražotā enerģija.
40
Turklāt 7. panta 5. punktā precizēts, ka dalībvalstis var nolemt, ka tirgus ieņēmumu griesti attiecas tikai uz 90 % tirgus ieņēmumu, kuri pārsniedz Regulas 2022/1854 6. panta 1. punktā paredzētos tirgus ieņēmumu griestus.
41
No tā izriet, ka dalībvalstīm, pamatojoties uz 6. panta 1. punktu kopsakarā ar 7. panta 1. punkta d) apakšpunktu un 5. punktu, citastarp ir jānosaka griesti ar maksimumcenu 180 EUR par saražotās elektroenerģijas MWh tirgus ieņēmumiem, ko gūst caurteces hidroelektroenerģijas ražotāji, un ka tiem ir nevis pienākums, bet tikai iespēja šos griestus piemērot vienīgi 90 % no tās tirgus ieņēmumu daļas, kura pārsniedz 6. panta 1. punktā paredzētos griestus.
42
Tomēr šajā gadījumā nav strīda par to, ka pamatlietā aplūkojamie griesti ir nevis 180 EUR par saražotās elektroenerģijas MWh, bet gan griesti, kas ir zemāki par 6. panta 1. punktā paredzētajiem. Šajā ziņā Regulas 2022/1854 8. panta 1. punktā ir uzskaitīti dažādi pasākumi, kurus dalībvalstis var veikt krīzes situācijā un kuriem tātad ir jāatbilst 8. panta 2. punktā uzskaitītajiem nosacījumiem.
43
Konkrētāk, Regulas 2022/1854 8. panta 1. punkta a) apakšpunktā citastarp ir paredzēts, ka dalībvalstis var atstāt spēkā vai ieviest pasākumus, kas vēl vairāk ierobežo ražotāju, kuri elektrību ražo no šīs regulas 7. panta 1. punktā norādītajiem energoresursiem, tirgus ieņēmumus, tostarp iespēju diferencēt tehnoloģijas, kā arī citu tirgus dalībnieku – tostarp to, kuri darbojas elektroenerģijas tirdzniecībā, – tirgus ieņēmumus. Savukārt 8. panta 2. punkta a) apakšpunktā ir precizēts, ka 8. panta 1. punktā minētie pasākumi ir samērīgi un nediskriminējoši, b) apakšpunktā – ka tie neapdraud ieguldījumu signālus, c) apakšpunktā – ka ar tiem tiek panākts, ka tiek segtas ieguldījumu un darbības izmaksas, d) apakšpunktā – ka tie neizkropļo elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgu darbību un – konkrētāk – neietekmē nedz darījumu izdevīguma sistēmu, nedz cenu veidošanu vairumtirdzniecības tirgū, un e) apakšpunktā – ka tie ir saderīgi ar Savienības tiesību normām.
44
Tātad Regulas 2022/1854 8. pantā nav paredzēts dalībvalstu pienākums piemērot griestus, kurus tās atstātu spēkā vai ieviestu uz 8. panta 1. punkta pamata, tikai 90 % no tās ieņēmumu daļas, kura pārsniedz šos griestus. No tā izriet, ka Regula 2022/1854 nevar nepieļaut tādu dalībvalsts regulējumu, kurā noteikti griesti tirgus ieņēmumiem, ko elektroenerģijas ražotāji gūst ar iekārtām, kurās tiek izmantota caurteces hidroenerģija – tāda iemesla dēļ, ka tādā regulējumā nav garantēts, ka šie ražotāji var paturēt 10 % no tās savu ieņēmumu daļas, kura pārsniedz šos griestus.
45
Šajā ziņā, ņemot vērā iesniedzējtiesas paustās šaubas, vēl jāpiebilst, ka nav uzskatāms, ka šāds regulējums būtu nesamērīgs šīs regulas 8. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, izņemot atziņu, ka pats Savienības likumdevējs, sniegdams dalībvalstīm tikai šīs regulas 7. panta 5. punktā minēto iespēju, nav ievērojis samērīguma principu. Turklāt saskaņā ar vispārīgo interpretācijas principu tiesību norma, ciktāl tas ir iespējams, jāinterpretē tā, lai netiktu apšaubīta tās esība spēkā (spriedumi, 2001. gada 4. oktobris, Itālija/Komisija, C‑403/99, EU:C:2001:507, 37. punkts, un 2025. gada 8. maijs, Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, 66. punkts).
46
Turklāt 44. punktā izmantoto interpretāciju atbalsta Regulas 2022/1854 apsvērumi. Proti, tās 39. apsvērumā ir teikts: lai ņemtu vērā bažas par piegādes drošību, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai noteikt tirgus ieņēmumu griestus tā, ka elektroenerģijas ražotāji varētu paturēt 10 % virsieņēmumu virs tirgus ieņēmumu griestiem. Tātad 39. apsvērumā ir apstiprināts, ka pat saistībā ar šīs regulas 6. panta 1. punktā paredzētajiem griestiem dalībvalstīm nav pienākuma atļaut attiecīgajiem ražotājiem paturēt 10 % no virsieņēmumiem, kas pārsniedz šos griestus.
47
Turklāt minētās regulas 40. apsvērumā ir teikts, ka, ņemot vērā, ka ražošanas struktūra un elektroenerģijas ražošanas ietaišu izmaksu struktūra dalībvalstīs ievērojami atšķiras, tām būtu jāļauj ar konkrētiem nosacījumiem saglabāt vai ieviest valsts krīzes pasākumus. Regulas 2022/1854 41. apsvērumā šajā ziņā citastarp ir precizēts, ka dalībvalstīm esot jāatstāj spēkā iespēju vēl vairāk ierobežot to ražotāju ieņēmumus, attiecībā uz kuriem ir piemērojami tirgus ieņēmumu griesti. Tātad šie apsvērumi neietver nekādas norādes par to, ka dalībvalstij saistībā ar griestiem, kurus tā atstātu spēkā vai ieviestu uz šīs regulas 8. panta 1. punkta pamata, būtu pienākums paredzēt, ka attiecīgie ražotāji var paturēt 10 % no tās savu ieņēmumu daļas, kura pārsniedz šos griestus.
48
Tas pats ir sakāms par Regulas 2022/1854 27.–29. apsvērumu, uz kuriem iesniedzējtiesa atsaucas pirmajā jautājumā un kuros vēl mazāk atrodamas norādes saistībā ar pienākumu, ko minētā tiesa apsvērusi pirmā jautājuma kontekstā.
49
No tā izriet, ka, ciktāl Regulas 2022/1854 6. panta 1. punkts un 8. pants kopsakarā ar tās 7. panta 5. punktu un 27.–29. un 39. apsvērumu ir piemērojami ratione temporis, tie jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts regulējumu kā šā sprieduma 31. punktā aprakstītais.
50
Ņemot vērā izklāstīto apsvērumu kopumu, atbilde uz pirmo jautājumu ir šāda: Direktīvas 2019/944 5. panta 4. punkts, Direktīvas 2018/2001 3. un 12. apsvērums, kā arī Regulas 2022/1854 6. panta 1. punkts un 8. pants kopsakarā ar tās 7. panta 5. punktu un 27.–29. un 39. apsvērumu jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurš pieņemts pirms Regulas 2022/1854 un kurā attiecībā uz laikposmu no 2022. gada 1. februāra līdz 2023. gada 30. jūnijam ir noteikti griesti tirgus ieņēmumiem, ko elektroenerģijas ražotāji gūst ar iekārtām, kurās tiek izmantota caurteces hidroenerģija, bet nav garantēts, ka šie ražotāji var paturēt 10 % no tās savu ieņēmumu daļas, kura pārsniedz šos griestus.
Par otro jautājumu
51
Ņemot vērā to, kas jau norādīts šā sprieduma 28.–30. punktā, ir uzskatāms, ka ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2019/944 5. panta 4. punkts, Direktīvas 2018/2001 2., 3. un 12. apsvērums, kā arī Regulas 2022/1854 6. panta 1. punkts un 8. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkts kopsakarā ar tās 27.–29. un 39. apsvērumu jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts regulējumu, kurš pieņemts pirms Regulas 2022/1854 un kurā attiecībā uz laikposmu no 2022. gada 1. februāra līdz 2023. gada 30. jūnijam ir noteikti griesti tirgus ieņēmumiem, ko elektroenerģijas ražotāji gūst ar iekārtām, kurās tiek izmantota caurteces hidroenerģija, aprēķinot šos griestus, balstoties uz vidējo aritmētisko lielumu no cenām, kas konstatētas attiecīgajā tirgus zonā laikposmā no 2010. gada 1. janvāra līdz 2020. gada 31. decembrim, kas pielāgotas atkarībā no inflācijas.
52
Šajā ziņā, pirmām kārtām, jāatgādina, ka to pašu iemeslu dēļ, kuri jau minēti šā sprieduma 32. un 33. punktā, Direktīvas 2019/944 5. panta 4. punktu nevar interpretēt tādējādi, ka tas pieļautu tādu dalībvalsts regulējums kā šā sprieduma iepriekšējā punktā aprakstītais.
53
Otrām kārtām, to pašu iemeslu dēļ, kuri jau minēti šā sprieduma 35. un 36. punktā, Direktīvas 2018/2001 3. un 12. apsvērums jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts regulējumu kā šā sprieduma 51. punktā aprakstītais. Tas pats ir sakāms par šīs direktīvas 2. apsvērumu. Proti, izņemot apstākli, ka pēdējam minētajam apsvērumam trūkst juridiski saistošas iedarbības, tajā ir tikai uzsvērts, ka viens no minētajā direktīvā izvirzītajiem Savienības enerģētikas politikas mērķiem ir no atjaunīgajiem energoresursiem iegūtas enerģijas attīstība un ka intensīvāka atjaunīgās enerģijas izmantošana ir uzskatāma par svarīgu to pasākumu kopuma sastāvdaļu, kuri ir nepieciešami, lai citastarp samazinātu siltumnīcefekta gāzu emisiju, tomēr nevienā no speciālajām šīs direktīvas normām nav konstatējama konkrēta tā sasniegšanas izpausme.
54
Trešām kārtām, pirmkārt, tā paša iemesla dēļ, kas jau izklāstīts šā sprieduma 38. punktā, Regulas 2022/1854 6. panta 1. punkts un 8. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkts nevar nepieļaut tādu dalībvalsts regulējumu kā šā sprieduma 51. punktā aprakstītais, attiecībā uz laikposmu, kurā tie nebija piemērojami, proti, šajā gadījumā – laikposmā no 2022. gada 1. februāra līdz 30. novembrim.
55
Otrkārt, attiecībā uz pamatlietā aplūkojamo laikposmu, kurā bija piemērojamas šīs normas, ir konstatējams – kā norādīts arī ģenerāladvokāta secinājumu 44. punktā – no Regulas 2022/1854 6. panta 1. punkta, kā arī 8. panta, kuru formulējums ir atgādināts šā sprieduma 39., 42. un 43. punktā, izriet, ka apstāklis, ka dalībvalsts noteikto griestu apmērs ir zemāks par Regulas 2022/1854 6. panta 1. punktā paredzēto, nav pietiekams, lai uz 8. panta 1. punkta pamata pierādītu, ka pirmie minētie griesti nav saderīgi ar šo regulu, jo šajās normās dalībvalstīm ir atstāta rīcības brīvība, kas tām dod iespēju aprēķināt tajās noteiktos griestus, ņemot vērā attiecīgā dalībvalsts tirgus iezīmes. Proti, izņemot norādi par 8. panta 2. punktā minēto nosacījumu ievērošanu, Regula 2022/1854 neietver nekādas konkrētas norādes par to, kā saistībā ar dalībvalstīm 8. panta 1. punktā, it īpaši tā a) apakšpunktā, paredzēto iespēju ir konkretizējami to noteiktie griesti.
56
Šajā ziņā Regulas 2022/1854 27.–29. un 39. apsvērumu nevar interpretēt tādējādi, ka dalībvalstīm būtu uzlikts pienākums ievērot konkrētu metodiku. Kā jau atgādināts šā sprieduma 35. punktā, Savienības tiesību akta preambulai trūkst juridiski saistošas iedarbības. Tātad ar šiem apsvērumiem pašiem par sevi nav iespējams ieviest pienākumus, tostarp pienākumus dalībvalstij.
57
Turklāt, lai gan 27. apsvērumā ir precizēts, ka līmenim, kādā tiek noteikti tirgus ieņēmumu griesti, nevajadzētu apdraudēt skarto ražotāju spēju atgūt savas ieguldījumu un darbības izmaksas un būtu jāsaglabā un jāstimulē turpmāki ieguldījumi jaudā, kas vajadzīga dekarbonizētai un uzticamai elektroenerģijas sistēmai. Lai saglabātu iekšējā elektroenerģijas tirgus darbību, vislietderīgākie ir tirgus ieņēmumu griesti, kas ir vienoti visā Savienībā, jo tādējādi tiek saglabāta uz cenām balstīta konkurence starp elektroenerģijas ražotājiem, kas izmanto dažādas tehnoloģijas, īpaši atjaunīgos energoresursus. Šie precizējumi būtībā neatšķiras no tā, kas paredzēts šīs regulas 8. panta 2. punkta b) apakšpunktā, proti, ka šie pasākumi neapdraud ieguldījumu signālus.
58
Lai gan minētās regulas 28. un 29. apsvērumā ir izklāstīti iemesli, kuru dēļ Eiropas Savienības Padome šīs pašas regulas 6. panta 1. punktā ir izmantojusi griestus – 180 EUR par saražotās elektroenerģijas MWh –, tajos nav paredzēts dalībvalsts pienākums paust nodomu par metodiku, kas jāievēro, aprēķinot griestus, ko tā noteiktu, pamatojoties uz Regulas 2022/1854 8. panta 1. punktu.
59
Kā jau tika konstatēts šā sprieduma 46. punktā, šīs regulas 39. apsvērumā ir tikai teikts, ka, lai ņemtu vērā bažas par piegādes drošību, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai noteikt tirgus ieņēmumu griestus tā, ka elektroenerģijas ražotāji varētu paturēt 10 % virsieņēmumu virs tirgus ieņēmumu griestiem.
60
Līdz ar to, tā kā trūkst saistošu norāžu par Regulā 2022/1854 ietverto metodiku, kas dalībvalstīm, nosakot griestus uz Regulas 2022/1854 8. panta 1. punkta pamata, ir jāievēro 8. panta 2. punktā minētie nosacījumi. Šajā ziņā, ņemot vērā iesniedzējtiesas paustās šaubas, jāatgādina, ka saskaņā ar 8. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktu griesti, kas noteikti uz šā panta 1. punkta pamata, neapdraud ieguldījumu signālus un nodrošina, ka tiek segtas ieguldījumu un darbības izmaksas.
61
Tomēr izvērtējumā par to, vai griesti, kurus dalībvalsts iestādes izvēlējušās, ņemot vērā 2. punkta b) un c) apakšpunktā minētos kritērijus, būtībā runa ir par faktiem, un tas ir atkarīgs no attiecīgā dalībvalsts tirgus iezīmēm, kā arī tiesību un faktu apstākļu kopuma, kas citastarp raksturo attiecīgo elektroenerģijas ražotāju stāvokli. Šāds izvērtējums ietilpst dalībvalsts iestāžu kompetencē, šajā gadījumā – iesniedzējtiesas kompetencē. Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesa, izskatot lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, var tajā izdarīt precizējumus, lai adresātam būtu vieglāk orientēties tās vērtējumā (pēc analoģijas skat. spriedumus, 2006. gada 21. februāris, Halifax u.c., C‑255/02, EU:C:2006:121, 77. punkts, kā arī 2024. gada 11. janvāris, Nárokuj, C‑755/22, EU:C:2024:10, 42. punkts).
62
Tātad šādam izvērtējumam nozīmīgs ir, pirmkārt, apstāklis, ka, lai aprēķinātu griestus, tika izdarīta atsauce uz objektīvu kritēriju, kas balstīts uz vidusmēra apstākļiem, kādi dominēja tirgū pirms enerģētikas krīzes relatīvi ilgā laikposmā, un ka turklāt tajā tika ņemta vērā inflācija. Proti, šķiet, ka šāda objektīva kritērija izmantošana var atbilst Regulas 2022/1854 8. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkta prasībām, ciktāl tā dod iespēju nodrošināt, ka griesti tiek noteikti tādā cenu līmenī, ko parasti informēts ieguldītājs varēja pamatoti sagaidīt laikā, kad tas veica ieguldījumu.
63
Konkrētāk, tā kā saskaņā ar 8. panta 2. punkta c) apakšpunktu tirgus ieņēmumu griesti ir jānosaka tādējādi, lai tie aptvertu virsieņēmumus, vienlaikus ņemot vērā ieguldījumu un darbības izmaksas, kuras ir jānosedz, griesti, kas tiek noteikti, izmantojot šādu kritēriju, šķiet, var aptvert tikai tos ieņēmumus, kas pārsniedz šādu cenu līmeni, proti, ieņēmumus, ar kuriem šādi ieguldītāji nevarēja pamatoti rēķināties laikā, kad tika pieņemts to lēmums par ieguldīšanu.
64
Tas, ka šajā gadījumā tika ņemts vērā 2020. gads, nevis 2021. gads, nevar pierādīt, ka šāda metode neatbilst šajās normās minētajiem nosacījumiem. Proti, pirmkārt, nav strīda par to, ka kopš 2021. gada enerģijas cenas ir sākušas ievērojami palielināties, turklāt Regulas 2022/1854 1. apsvērumā ir uzsvērts, ka jau kopš 2021. gada septembra elektroenerģijas tirgos tika novērotas ļoti augstas cenas. Tātad apstāklis, ka griestu aprēķinā noteikti būtu jāņem vērā 2021. gads, būtu pretrunā to griestu mērķim, kurus dalībvalsts var ieviest uz šīs regulas 8. panta pamata. Otrkārt, iesniedzējtiesai tas vēl būtu jāpārbauda, bet šķiet, ka tas, ka šajā gadījumā tika izmantots vidējais lielums no cenām desmit gados pirms neparastā cenu pieauguma, kura kompensēšanai, kas ir labvēlīga patērētājiem, ir paredzēti šie griesti, kas ir arī pielāgoti atkarībā no inflācijas, dod iespējamu neitralizēt jebkādas eventuālas novirzes, kas būtu ietekmējušas vienu no desmit izmantotajiem gadiem.
65
Otrkārt, vērtēšanai, ko iesniedzējtiesa ir aicināta veikt, nozīmīgs ir arī aplūkojamo griestu izņēmumstatuss un piemērošanas jomas ierobežojums ratione temporis, konkrētāk, to saikne ar tādu elektroenerģijas ražošanas iekārtu vidējo ekspluatācijas ilgumu, kurās tiek izmantoti attiecīgie atjaunīgie energoresursi, un ar apstākli, ka ieguldījumi atjaunīgās enerģijas nozarē būtībā ir ilgtermiņa ieguldījumi. Tātad šajā gadījumā minētajai tiesai tas vēl jāpārbauda, bet, ņemot vērā pamatlietā aplūkojamo griestu izņēmumstatusu un to ierobežoto piemērošanas ilgumu – salīdzinājumā ar caurteces hidroenerģijas ražošanas iekārtas ekspluatācijas ilgumu –, nešķiet, ka griestu noteikšana atkarībā no tādas metodikas kā pamatlietā aplūkojamā varētu apdraudēt ieguldījumus šajā nozarē.
66
Treškārt, novērtējot to, kā ieņēmumu griesti var ietekmēt ieguldījumus, nozīmīga ir arī attiecīgo iekārtu izmaksu struktūra, kā arī izlīdzinātās enerģijas izmaksas (levelised cost of energy) attiecīgās tehnoloģijas gadījumā. Tiesai iesniegtie lietas materiāli liecina, ka neatkarīgi no iesniedzējtiesai veicamās pārbaudes tādu atjaunīgās enerģijas ražotāju kā Secab izmaksu struktūra lielā mērā ir palikusi nemainīga neatkarīgi no neparedzētā fosilo degvielu cenu palielinājuma, jo šis palielinājums šādiem tirgus dalībniekiem nekādi nav ietekmējis enerģijas ražošanas izmaksas.
67
Ceturtkārt, apstāklis, ka noteiktos griestus – kā šajā gadījumā – papildina mehānisms, ar kuru ieviests likumisks pienākums atlīdzināt attiecīgo ražotāju izmaksas gadījumā, kad pārmērīgi samazinās cenas tirgū, un līdz ar to šie griesti ir uzskatāmi arī par garantētu minimumcenu, kas garantēta šiem ražotājiem, liek domāt, ka šie griesti ir noteikti apmērā, kas ir pietiekams, lai izpildītu Regulas 2022/1854 8. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktā minētos nosacījumus, ja vien nav uzskatāms, ka ir ieviests mehānisms, kuram trūkst saimnieciskas loģikas.
68
Piektkārt, iesniedzējtiesai būs jāņem vērā arī tas, ka Regula 2022/1854 kā ārkārtas intervences pasākums, kas veikts ar nolūku nodrošināt plašas sabiedrības interešu aizsardzību, citastarp izmantojot dalībvalstīm paredzētās pilnvaras – kā tās, kas izriet no tās regulas 8. panta 1. punkta, – noteikt griestus, kas zemāki par šīs regulas 6. panta 1. punktā paredzētajiem, ja vien tiek izpildīti 8. panta 2. punktā minētie nosacījumi, līdzsvaro atjaunīgās enerģijas ražotāju intereses un patērētāju intereses, savukārt 10. panta 1. punktā ir paredzēts, ka virsieņēmumus, kas izriet no tirgus ieņēmumu griestu piemērošanas, dalībvalstis izmanto, lai finansētu elektroenerģijas galalietotāju atbalstīšanas pasākumus, kuri neitralizētu augsto elektroenerģijas cenu ietekmi uz šiem klientiem.
69
Ņemot vērā izklāstīto apsvērumu kopumu, atbilde uz otro jautājumu ir šāda: Direktīvas 2019/944 5. panta 4. punkts, Direktīvas 2018/2001 2., 3. un 12. apsvērums, kā arī Regulas 2022/1854 6. panta 1. punkts un 8. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkts kopsakarā ar tās 27.–29., kā arī 39. apsvērumu jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurš pieņemts pirms Regulas 2022/1854 un kurā attiecībā uz laikposmu no 2022. gada 1. februāra līdz 2023. gada 30. jūnijam ir noteikti griesti tirgus ieņēmumiem, ko elektroenerģijas ražotāji gūst ar iekārtām, kurās tiek izmantota caurteces hidroenerģija, un saskaņā ar kuru šie griesti ir aprēķināmi, balstoties uz vidējo aritmētisko lielumu cenām, kas konstatētas attiecīgajā tirgus zonā laikposmā no 2010. gada 1. janvāra līdz 2020. gada 31. decembrim un kas pielāgotas atkarībā no inflācijas, ja vien šāds regulējums neapdraud ieguldījumus atjaunīgās enerģijas nozarē 8. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkta izpratnē, bet tas ir jāizvērtē, ņemot vērā nozīmīgo apstākļu kopumu.
Par trešo jautājumu
70
Vispirms jānorāda: no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai ir nepieciešams, pirmkārt, piemērot griestus elektroenerģijas ražotāju ieņēmumiem no akmeņogļu izmantošanas un, otrkārt, paredzēt diferencētus griestus attiecībā uz dažādo kategoriju elektroenerģijas ražotāju ieņēmumiem, attiecībā uz kuriem ir piemērojami Dekrētlikuma Nr. 4/2022 15.bis pantā paredzētie griesti. Tomēr nupat minētais attiecas vienīgi uz konkrētām iekārtām, kurās tiek izmantoti šādi energoresursi: “saules enerģija, ģeotermālā enerģija un vēja enerģija”.
71
Līdz ar to, ņemot vērā to, kas jau norādīts šā sprieduma 28.–30. punktā, trešais jautājums ir jāsaprot tā, ka iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2018/2001 3. apsvērums, kā arī Regulas 2022/1854 7. panta 1. punkta h)–j) apakšpunkts, 8. panta 1. punkta a) un d) apakšpunkts un 8. panta 2. punkts kopsakarā ar tās 27. un 41. apsvērumu jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts regulējumu, kurš pieņemts pirms Regulas 2022/1854 un kurā attiecībā uz laikposmu no 2022. gada 1. februāra līdz 2023. gada 30. jūnijam ir noteikti griesti tirgus ieņēmumiem, ko elektroenerģijas ražotāji gūst ar iekārtām, kurās tiek izmantota caurteces hidroenerģija, bet nav paredzēti nedz griesti ieņēmumiem no tādas enerģijas pārdošanas, kas ražota no akmeņoglēm, nedz diferencēti griesti attiecībā uz elektroenerģijas ražotājiem, kuri izmanto saules enerģiju, ģeotermālo enerģiju vai vēja enerģiju.
72
Kā jau minēts šā sprieduma 35. un 36. punktā, šajā ziņā, pirmām kārtām, jāatgādina, ka Direktīvas 2018/2001 3. apsvērumam nav juridiski saistošas iedarbības un nevienā speciālā šīs direktīvas normā nav konstatējama konkrēta tā izpausme. Turklāt 3. apsvērums nav saistīts ar griestu noteikšanu tādu konkrētu elektroenerģijas ražotāju ieņēmumiem kā pamatlietā aplūkojamie. Līdz ar to 3. apsvērums nevar nepieļaut tādu dalībvalsts regulējumu kā šā sprieduma iepriekšējā punktā aprakstītais.
73
Otrām kārtām, tā paša iemesla dēļ, kas jau minēts šā sprieduma 38. punktā, Regulas 2022/1854 7. panta 1. punkta h)–j) apakšpunktu, 8. panta 1. punkta a) un d) apakšpunktu, kā arī 8. panta 2. punktu nevar interpretēt tādējādi, ka tie tādu dalībvalsts regulējumu kā šā sprieduma 71. punktā aprakstītais nepieļauj attiecībā uz laikposmu no 2022. gada 1. februāra līdz 30. novembrim, jo šīs normas tad nebija piemērojams ratione temporis.
74
Attiecībā uz laikposmu no 2022. gada 1. decembra līdz 2023. gada 30. jūnijam no Regulas 2022/1854 7. panta 1. punkta kopsakarā ar tās 6. panta 1. punktu izriet, ka 6. pantā paredzētie tirgus ieņēmumu griesti ir piemērojami tirgus ieņēmumiem no tādas elektroenerģijas pārdošanas, kas ražota no 7. panta 1. punktā minētajiem energoresursiem. To vidū citastarp ir a) apakšpunktā minētā vēja enerģija, b) apakšpunktā minētā saules siltumenerģija un saules fotoelementu enerģija, c) apakšpunktā minētā ģeotermālā enerģija, d) apakšpunktā minētā caurteces hidroelektrostacijās ražotā enerģija, h) apakšpunktā minētais lignīts, i) apakšpunktā minētie jēlnaftas produkti un j) apakšpunktā minētā kūdra. Akmeņogles 7. panta 1. punktā uzskaitīto energoresursu vidū nav minētas.
75
Savukārt minētās regulas 8. panta 1. punkta c) apakšpunktā ir precizēts, ka dalībvalsts var atstāt spēkā vai ieviest attiecīgās valsts pasākumus, lai ierobežotu tirgus ieņēmumus, ko guvuši ražotāji, kuri elektrību iegūst no energoresursiem, kuri nav iekļauti šīs regulas 7. panta 1. punktā un d) apakšpunktā, ka dalībvalstis var noteikt speciālus griestus tirgus ieņēmumiem no tādas elektroenerģijas pārdošanas, kas iegūta no akmeņoglēm. Kā liecina šo normu viennozīmīgais formulējums, runa ir tikai par dalībvalstīm paredzētām iespējām. Tātad pēdējiem minētajiem nav pienākuma paredzēt griestus tirgus ieņēmumiem, ko elektroenerģijas ražotāji gūst no akmeņogļu izmantošanas.
76
Turklāt saskaņā ar Regulas 2022/1854 8. panta 1. punkta a) apakšpunktu dalībvalstīm ir tikai iespēja veikt nošķīrumu atkarībā no tehnoloģijām. Līdz ar to nav uzskatāms, ka tas vien, ka ar tādu regulējumu kā pamatlietā aplūkojamais tādi paši ieņēmumu griesti bija paredzēti attiecībā uz elektroenerģijas ražotājiem, kuri izmanto 7. panta 1. punkta d) un h)–j) apakšpunktā minētos energoresursus, vai ka Likumā Nr. 197/22 atšķirīgi griesti bija noteikti attiecībā uz elektroenerģijas ražotājiem, kuri izmanto pārējos no 1. punktā uzskaitītajiem resursiem, ir pretrunā šīs regulas normām.
77
Tās 27. un 41. apsvērums, ko min iesniedzējtiesa, nevar būt attaisnojums tam, lai izmantotu interpretāciju, kas atšķiras no šā sprieduma 75. un 76. punktā izklāstītās interpretācijas. Proti, lai gan Savienības tiesību akta preambulas apsvērumos var precizēt šā akta tiesību normu saturu un sniegt interpretācijas elementus, kas var izskaidrot minētā akta autora gribu, tai nav juridiski saistoša spēka un uz to nevar atsaukties, lai atkāptos no pašām attiecīgā akta normām vai lai šīs normas interpretētu acīmredzami pretēji to formulējumam (spriedums, 2024. gada 21. marts, LEA, C‑10/22, EU:C:2024:254, 51. punkts un tajā minētā judikatūra). Šajā gadījumā Regulas 2022/1854 6.–8. panta formulējums attiecībā uz to, ka dalībvalstīm nav pienākuma paredzēt griestus tirgus ieņēmumiem, ko elektroenerģijas ražotāji gūst no akmeņogļu izmantošanas, vai paredzēt diferencētus griestus atkarībā no izmantotajām tehnoloģijām, ir viennozīmīgs.
78
Turklāt, kā jau tika konstatēts šā sprieduma 57. punktā, Regulas 2022/1854 27. apsvērums būtībā neatšķiras no tā, kas paredzēts šīs regulas 8. panta 2. punkta b) apakšpunktā, un tātad tajā ir tikai norādīts, ka griestu noteikšana ieņēmumiem nedrīkstētu apdraudēt ieguldījumus atjaunīgās enerģijas nozarē. Savukārt minētās regulas 41. apsvērumā ir tikai apstiprināts, ka dalībvalstīm ir vienīgi iespēja noteikt speciālus griestus tirgus ieņēmumiem, kuri gūti no tādas elektroenerģijas pārdošanas, kas saražota, izmantojot akmeņogles.
79
Ņemot vērā izklāstīto apsvērumu kopumu, atbilde uz trešo jautājumu ir šāda: Direktīvas 2018/2001 3. apsvērums, kā arī Regulas 2022/1854 7. panta 1. punkta h)–j) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta a) un d) apakšpunkts, kā arī 8. panta 2. punkts kopsakarā ar tās 27. un 41. apsvērumu jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurš pieņemts pirms Regulas 2022/1854 un kurā attiecībā uz laikposmu no 2022. gada 1. februāra līdz 2023. gada 30. jūnijam ir noteikti griesti tirgus ieņēmumiem, ko elektroenerģijas ražotāji gūst ar iekārtām, kurās tiek izmantota caurteces hidroenerģija, bet nav paredzēti nedz griesti ieņēmumiem no tādas enerģijas pārdošanas, kas ražota no akmeņoglēm, nedz diferencēti griesti attiecībā uz elektroenerģijas ražotājiem, kuri izmanto saules enerģiju, ģeotermālo enerģiju vai vēja enerģiju.
Par tiesāšanās izdevumiem
80
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2019/944 (2019. gada 5. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES 5. panta 4. punkts, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2018/2001 (2018. gada 11. decembris) par no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtas enerģijas izmantošanas veicināšanu 3. un 12. apsvērums, kā arī Padomes Regulas (ES) 2022/1854 (2022. gada 6. oktobris) par ārkārtas intervenci augsto enerģijas cenu problēmas risināšanai 6. panta 1. punkts un 8. pants kopsakarā ar tās 7. panta 5. punktu un 27.–29. un 39. apsvērumu
jāinterpretē tādējādi, ka
tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurš pieņemts pirms Regulas 2022/1854 un kurā attiecībā uz laikposmu no 2022. gada 1. februāra līdz 2023. gada 30. jūnijam ir noteikti griesti tirgus ieņēmumiem, ko elektroenerģijas ražotāji gūst ar iekārtām, kurās tiek izmantota caurteces hidroenerģija, bet nav garantēts, ka šie ražotāji var paturēt 10 % no tās savu ieņēmumu daļas, kura pārsniedz šos griestus.
2)
Direktīvas 2019/944 5. panta 4. punkts, Direktīvas 2018/2001 2., 3. un 12. apsvērums, kā arī Regulas 2022/1854 6. panta 1. punkts un 8. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkts kopsakarā ar tās 27.–29. un 39. apsvērumu
jāinterpretē tādējādi, ka
tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurš pieņemts pirms Regulas 2022/1854 un kurā attiecībā uz laikposmu no 2022. gada 1. februāra līdz 2023. gada 30. jūnijam ir noteikti griesti tirgus ieņēmumiem, ko elektroenerģijas ražotāji gūst ar iekārtām, kurās tiek izmantota caurteces hidroenerģija, un saskaņā ar kuru šie griesti ir aprēķināmi, balstoties uz vidējo aritmētisko lielumu cenām, kas konstatētas attiecīgajā tirgus zonā laikposmā no 2010. gada 1. janvāra līdz 2020. gada 31. decembrim un kas pielāgotas atkarībā no inflācijas, ja vien šāds regulējums neapdraud ieguldījumus atjaunīgās enerģijas nozarē 8. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkta izpratnē, bet tas ir jāizvērtē, ņemot vērā nozīmīgo apstākļu kopumu.
3)
Direktīvas 2018/2001 3. apsvērums, kā arī Regulas 2022/1854 7. panta 1. punkta h)–j) apakšpunkts, 8. panta 1. punkta a) un d) apakšpunkts un 8. panta 2. punkts kopsakarā ar tās 27. un 41. apsvērumu
jāinterpretē tādējādi, ka
tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurš pieņemts pirms Regulas 2022/1854 un kurā attiecībā uz laikposmu no 2022. gada 1. februāra līdz 2023. gada 30. jūnijam ir noteikti griesti tirgus ieņēmumiem, ko elektroenerģijas ražotāji gūst ar iekārtām, kurās tiek izmantota caurteces hidroenerģija, bet nav paredzēti nedz griesti ieņēmumiem no tādas enerģijas pārdošanas, kas ražota no akmeņoglēm, nedz diferencēti griesti attiecībā uz elektroenerģijas ražotājiem, kuri izmanto saules enerģiju, ģeotermālo enerģiju vai vēja enerģiju.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.