62023CC0048
ĢENERĀLADVOKĀTA ATANASIJA RANTA [ATHANASIOS RANTOS]
SECINĀJUMI,
sniegti 2024. gada 5. septembrī (
1
)
Lieta C‑48/23
Alajärven Sähkö u.c.,
Elenia Verkko Oyj
pret
Energiavirasto
(Markkinaoikeus (Komerclietu tiesa, Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Iekšējais elektroenerģijas tirgus – Direktīva (ES) 2019/944 – 57. panta 4. un 5. punkts – Valsts regulatīvo iestāžu neatkarība – 59. pants – Šo iestāžu pienākumi un pilnvaras – Kontroles metodikas noteikšana – Valsts tiesību akti, kuru mērķis ir pazemināt elektroenerģijas sadales cenas, tieši neietekmējot pārvades un sadales tarifus vai to aprēķināšanas metodiku – Regulatīvās iestādes lēmums attiecīgi pielāgot kontroles metodiku – Dalībvalsts valdības tiesības izstrādāt vispārējās politikas vadlīnijas, kas neattiecas uz regulatīvās iestādes pienākumiem un pilnvarām – Šo tiesību apjoms
I. Ievads
1.
Direktīva (ES) 2019/944 (
2
) noteic, ka dalībvalstīm ir jāgarantē valsts regulatīvo iestāžu neatkarība iekšējā elektroenerģijas tirgū. Šīm iestādēm it īpaši ir uzticēts pienākums saskaņā ar pārredzamiem kritērijiem noteikt vai apstiprināt pārvades un sadales tarifus un/vai to aprēķināšanas metodiku.
2.
Cik lielā mērā šī direktīva ļauj dalībvalsts valdībai pazemināt elektroenerģijas sadales sistēmas operatoru izmaksas, lai noteiktu zemākus tarifus patērētājiem, neapdraudot valsts regulatīvās iestādes neatkarību? Tāds būtībā ir markkinaoikeus (Komerclietu tiesa, Somija) uzdotais jautājums.
3.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir iesniegts tiesvedībā, ko ierosināja tīkla operatori Alajärven Sähkö Oy u.c. un Elenia Verkko Oyj (turpmāk tekstā – “Elenia”) par valsts regulatīvās iestādes Energiavirasto (Enerģētikas aģentūra, Somija) lēmumiem mainīt kontroles metodiku, lai noteiktu tīkla operatoru atlīdzību pēc tam, kad tika pieņemts likums ar mērķi pazemināt elektroenerģijas sadales cenas.
II. Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
4.
Direktīvas 2019/944 1. pantā “Priekšmets” ir noteikts:
“Ar šo direktīvu paredz kopīgus noteikumus elektroenerģijas ražošanai, pārvadei, sadalei, uzkrāšanai un piegādei, kā arī patērētāju aizsardzības noteikumus ar nolūku Savienībā izveidot patiesi integrētus, uz patērētājiem orientētus, elastīgus, taisnīgus un pārredzamus elektroenerģijas tirgus, kuros valda konkurence.
Šīs direktīvas mērķis ir, izmantojot integrēta tirgus sniegtās priekšrocības, nodrošināt samaksājamas, pārredzamas enerģijas cenas un izmaksas patērētājiem, augsta līmeņa piegādes drošību un gludu pāreju uz ilgtspējīgu mazoglekļa energosistēmu. Ar to nosaka būtiskākos noteikumus par Savienības elektroenerģijas nozares organizāciju un darbību [..] un par regulatīvo iestāžu neatkarību dalībvalstīs.
Šajā direktīvā arī noteikti dalībvalstu, regulatīvo iestāžu un pārvades sistēmu operatoru sadarbības veidi virzībā uz tāda pilnībā starpsavienota iekšējā tirgus izveidi, kas paaugstina no atjaunojamiem energoresursiem ražotās elektroenerģijas integrāciju, brīvu konkurenci un energoapgādes drošību.”
5.
Šīs direktīvas 57. pantā “Regulatīvo iestāžu norīkošana un neatkarība” ir paredzēts:
“1.   Katra dalībvalsts norīko vienu valsts regulatīvo iestādi valsts līmenī.
[..]
4.   Dalībvalstis garantē regulatīvās iestādes neatkarību un nodrošina, ka tā izmanto savas pilnvaras taisnīgi un pārredzami. Minētajā nolūkā dalībvalstis nodrošina, ka regulatīvā iestāde, veicot šajā direktīvā un saistītajos tiesību aktos paredzētos regulatīvos uzdevumus:
a)
ir juridiski un funkcionāli neatkarīga no citām publiskām vai privātām struktūrām;
b)
nodrošina, ka tās personāls un par tās vadību atbildīgās personas:
i)
darbojas neatkarīgi no tirgus interesēm; un
ii)
veicot regulatīvus uzdevumus, neprasa un nepieņem tiešus norādījumus no valdības vai citām publiskām vai privātām struktūrām. Attiecīgos gadījumos minētā prasība neskar ciešu sadarbību ar citām attiecīgām valsts iestādēm vai valdības noteiktās vispārējās politikas vadlīnijas, kas nav saistītas ar 59. pantā noteiktajām regulatīvajām pilnvarām un pienākumiem.
5.   Lai aizsargātu regulatīvās iestādes neatkarību, dalībvalstis jo īpaši nodrošina, ka:
a)
regulatīvā iestāde var pieņemt lēmumus neatkarīgi no politiskām struktūrām;
[..]”
6.
Šīs direktīvas 59. pants “Regulatīvo iestāžu pienākumi un pilnvaras” noteic:
“1.   Regulatīvajai iestādei ir šādi pienākumi:
a)
atbilstīgi pārredzamiem kritērijiem noteikt vai apstiprināt pārvades vai sadales tarifus vai to aprēķināšanas metodiku, vai abus minētos;
[..]
m)
noteikt vai apstiprināt pakalpojumu un piegādes kvalitātes standartus un prasības vai arī veikt šos uzdevumus kopā ar citām kompetentajām iestādēm un pārraudzīt tīkla drošības un uzticamības noteikumu ievērošanu un darbības rezultātu atbilstību;
[..]
7.   Regulatīvo iestāžu kompetencē, izņemot gadījumos, kad to koordinētības dēļ [(ACER) Energoregulatoru sadarbības aģentūras] kompetencē ir noteikt un apstiprināt noteikumus un nosacījumus vai metodiku tīkla kodeksu un vadlīniju īstenošanai, kā paredzēts Regulas (ES) 2019/943 [ (
3
)] VII nodaļā, saskaņā ar Regulas (ES) 2019/942 [ (
4
)] 5. panta 2. punktu, ir noteikt vai savlaicīgi pirms to stāšanās spēkā apstiprināt vismaz tādas valsts metodikas, ko izmanto, lai aprēķinātu vai paredzētu noteikumus attiecībā uz:
a)
pieslēgumu un piekļuvi valsts tīkliem, tostarp pārvades un sadales tarifus vai to aprēķināšanas metodiku, minētie tarifi vai metodika ļauj veikt visas vajadzīgās investīcijas tīklos tādā veidā, kas ļauj nodrošināt tīklu dzīvotspēju;
[..]”
B.
Somijas tiesības
7.
Sähkömarkkinalaki (588/2013) [Elektroenerģijas tirgus likums (588/2013)], kurā grozījumi izdarīti ar laki sähkömarkkinalain muuttamisesta (730/2021) [Likumu, ar kuru groza Elektroenerģijas tirgus likumu (730/2021), turpmāk tekstā – “Likums 730/2021” (
5
)] (turpmāk tekstā – “Elektroenerģijas tirgus likums”) 19. pantā “Tīkla attīstīšanas pienākums” ir noteikts:
“Lai nodrošinātu pietiekamu elektroenerģijas piegādes kvalitāti tīkla lietotājiem, sistēmas operatoram ir jāuztur, jāekspluatē un jāattīsta savs elektroenerģijas tīkls un pieslēgumi citiem tīkliem, ievērojot prasības par elektrotīklu darbību un tīkla lietotāju pamatotas vajadzības.
Elektrotīklu projektē, izbūvē un uztur tā, ka:
(1)
elektrotīkls atbilst elektrotīkla darbības kvalitātes prasībām, un elektroenerģijas pārvades un sadales tehniskā kvalitāte citādi ir laba;
[..]
(6)
tīkla operators spēj rentabli nodrošināt sava tīkla lietotājiem pārvades un sadales pakalpojumus;
[..]”
8.
Šī likuma 51. pantā “Kvalitātes prasības sadales sistēmas darbībai” ir ietverti sīki izstrādāti noteikumi šajā ziņā.
9.
Minētā likuma 52. pantā “Sadales sistēmas attīstības plāns” ir paredzēts:
“Sadales sistēmas operators sadales sistēmu attīsta, pamatojoties uz pārredzamu sadales tīkla attīstības plānu, kurā iekļauj:
1)
plānu būtiskiem ieguldījumiem sadales sistēmā, kuri ir nepieciešami, lai uzturētu šīs sistēmas pārvades jaudu un desmit gadu laikā pieslēgtu sadales sistēmai jaunas elektroenerģijas ražošanas jaudas un jaunas slodzes, tostarp elektrisko transportlīdzekļu uzlādes punktus un nepieciešamību piegādāt no sauszemes elektroenerģiju jūras un iekšzemes ūdensceļu kuģiem;
2)
pasākumus, kurus īstenojot, sadales sistēmā piemēro un uztur 51. un 119. pantā paredzētās prasības;
3)
plānu attiecībā uz iespējamo elastīguma izmantošanu elektroenerģijas patēriņā un elektroenerģijas uzglabāšanā, sadales sistēmas operatora energoefektivitātes pasākumu izmantošanu un citu resursu iespējamu izmantošanu kā iespēju sadales un pārvades tīkla jaudas paplašināšanai;
[..]”
10.
Šī paša likuma 119. pantā “Pārejas noteikumi par sadales sistēmas darbības drošību” ir noteikts:
“Sadales sistēmas operatoram vēlākais līdz 2028. gada 31. decembrim savā atbildības jomā ir jāizpilda prasības, kas noteikta 51. panta pirmās daļas 2. un 3. punktā. Prasības ir jāizpilda līdz 2019. gada 31. decembrim vismaz 50 % no visiem sadales sistēmas lietotājiem, izņemot otros mājokļus, un līdz 2023. gada 31. decembrim – vismaz 75 % no visiem sadales sistēmas lietotājiem, izņemot otros mājokļus.
Ja sadales sistēmas operatora atbildības zonā pazemes kabeļu īpatsvars vidējā sprieguma tīklā 2018. gada 31. decembrī nepārsniedz 60 %, sadales sistēmas operatoram savā atbildības zonā jāizpilda 51. panta pirmās daļas 2. un 3. punkta prasības vēlākais līdz 2036. gada 31. decembrim. Šādā gadījumā prasības ir jāizpilda vismaz 75 % no visiem sadales sistēmas lietotājiem, izņemot otros mājokļus, vēlākais līdz 2028. gada 31. decembrim.”
11.
Likuma 730/2021 sagatavošanas darbu pamatojuma detalizētā izklāstā par Elektroenerģijas tirgus likuma 119. panta grozījumiem it īpaši ir norādīts turpmāk minētais. Prasību par sadales sistēmas darbības drošību īstenošanas termiņa pagarināšana būtiski mainīs sadales sistēmas operatoru regulatīvo vidi. Minētā likuma 119. panta otrās un trešās daļas noteikumu orientējošai ietekmei ir jābūt saskaņotai ar pārējo tīkla kontroli. Tādējādi priekšlikumi grozīt šos noteikumus nozīmē arī to, ka tīkla tarifu noteikšanas kontroles metodikā jāņem vērā prasību par piegādes drošību īstenošanas perioda pagarināšana un ar to saistītās izmaiņas sadales sistēmu operatoru ieguldījumos un to finansējumā. Darbības vides izmaiņu ietekme jāņem vērā, piemēram, dažādos ieguldījumu finansēšanas un veicināšanas elementos, kas ietverti sadales sistēmu operatoru tarifu aprēķināšanas metodikā.
12.
Laki sähkö- ja maakaasumarkkinoiden valvonnasta (590/2013) [Likums (590/2013) par elektroenerģijas un dabasgāzes tirgus uzraudzību], redakcijā, kas ir piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Uzraudzības likums”), 6. pantā “Enerģētikas aģentūras kā valsts regulatīvās iestādes uzdevumi” ir noteikts:
“Enerģētikas aģentūrai, kas darbojas kā valsts regulatīvā iestāde Savienības tiesību aktu elektroenerģijas un dabasgāzes jomā izpratnē, it īpaši ir pienākums:
1)
saskaņā ar šajā likumā paredzēto procedūru paredzēt pārvades un sadales tarifu noteikšanas metodiku dabasgāzes un elektroenerģijas sadales sistēmu operatoriem;
[..]
7)
uzraudzīt atbilstību noteikumiem par elektroenerģijas un dabasgāzes tīklu drošību un uzticamību, novērtēt tīklu līdzšinējo darbību, kā arī piedalīties tādu prasību izstrādē, kas attiecas uz elektroenerģijas un dabasgāzes tīklu pakalpojumu un elektroenerģijas un dabasgāzes piegādes kvalitāti.
[..]”
13.
Saskaņā ar šī likuma 10. pantu “Enerģētikas aģentūras noteiktie nosacījumi un metodes”:
“Enerģētikas aģentūrai ar lēmumu (lēmums par noteikšanu) jānosaka tīkla operatoram par sistēmu atbildīgo galvenā tīkla operatoru, par sistēmu atbildīgo pārvades tīkla operatoru, kā arī sašķidrinātās dabasgāzes pārstrādes iekārtas operatoru, pakalpojumu lietošanas nosacījumus un cenu noteikšanas metodiku; pirms šo pakalpojumu ieviešanas tā nosaka:
1)
metodiku, ko izmanto, lai noteiktu atlīdzību, kas kontroles periodā ir maksājama tīkla operatoram par tīkla darbību, un pārvades pakalpojumu iekasētās maksas;
[..]”
14.
Minētā likuma 13. pantā “Lēmuma par noteikšanu grozījumi” ir noteikts:
“[Enerģētikas] aģentūra var grozīt lēmumu par noteikšanu, pieņemot jaunu lēmumu pēc lēmuma par noteikšanu adresāta pieprasījuma vai pēc [Enerģētikas] aģentūras iniciatīvas. Lēmumu par noteikšanu, kas pieņemts uz noteiktu laika posmu, var grozīt pēc lēmuma adresāta vai [Enerģētikas] aģentūras iniciatīvas un uz nenoteiktu laika posmu pieņemto lēmumu par noteikšanu var grozīt pēc [Enerģētikas] aģentūras iniciatīvas, ja:
[..]
2)
grozījuma pamatā ir izmaiņas tiesību aktos.
[..]”
III. Pamatlieta, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
15.
Enerģētikas aģentūra ar 2015. gada 30. novembra lēmumiem (turpmāk tekstā – “2015. gada 30. novembra lēmumi”) ceturtajam un piektajam kontroles periodam attiecīgi, pirmkārt, no 2016. gada 1. janvāra līdz 2019. gada 31. decembrim, un, otrkārt, no 2020. gada 1. janvāra līdz 2023. gada 31. decembrim, noteica kontroles metodiku atlīdzības noteikšanai operatoriem par tīkla darbību, kā arī maksas, kas iekasējamas par elektroenerģijas pārvades pakalpojumu (turpmāk tekstā – “sākotnējā kontroles metodika”).
16.
Ar 2021. gada 15. decembra lēmumiem (turpmāk tekstā – “2021. gada 15. decembra lēmumi”) Enerģētikas aģentūra grozīja savus 2015. gada 30. novembra lēmumus par laikposmu no 2022. gada 1. janvāra līdz 2023. gada 31. decembrim attiecībā uz sākotnējām kontroles metodēm. 2021. gada 15. decembra lēmumos ir norādīts, ka Enerģētikas aģentūra pēc savas iniciatīvas pievērsās jautājumam par kontroles metodiku pēc tam, kad 2021. gada 1. augustā stājās spēkā Likums 730/2021.
17.
Alajärven Sähkö un Elenia attiecīgi 2022. gada 17. un 19. janvārī cēla prasības iesniedzējtiesā – markkinaoikeus (Komerclietu tiesa) –, lūdzot it īpaši atcelt 2021. gada 15. decembra lēmumus, pamatojoties uz to, ka tajos tika mainīta sākotnējā kontroles metodika, atjauninot vienības cenas, kuras tika izmantotas elektroenerģijas tīkla operatoru atlīdzības bāzes aprēķinā un atceļot bezriska procentu likmes noteikšanai piemēroto izvēles metodiku. Prasībās prasītājas apgalvoja, ka Enerģētikas aģentūra šos lēmumus neesot pieņēmusi patstāvīgi kā neatkarīga regulatīvā iestāde pretēji Direktīvas 2019/944 57. pantā paredzētajām prasībām.
18.
Enerģētikas aģentūra atbildes rakstā lūdza iesniedzējtiesu noraidīt šīs prasības, it īpaši apgalvojot, ka sākotnējās kontroles metodikas maiņa bija daļa no grozījumiem, kas izdarīti Elektroenerģijas tirgus likumā un Uzraudzības likumā. Tā norādīja, ka valsts likumdevējs uzskatīja, ka šie grozījumi atbilst Savienības tiesību prasībām par valsts regulatīvās iestādes neatkarību un attiecas tikai uz vispārējo vadlīniju noteikšanu.
19.
Iesniedzējtiesa uzsver, ka tai jālemj par to, vai Enerģētikas aģentūra ar šiem 2021. gada 15. decembra lēmumiem varēja grozīt sākotnējo kontroles metodiku kontroles perioda vidū. Veicot šo vērtējumu, būtu jānosaka, vai grozījumi, kas ar Likumu 730/2021 ir izdarīti Elektroenerģijas tirgus likumā, aizskāra šīs aģentūras, kas ir valsts regulatīvā iestāde, neatkarību Direktīvas 2019/944 57. panta izpratnē.
20.
Šajā ziņā minētā aģentūra savus lēmumus pamatoja galvenokārt ar Likuma 730/2021 sagatavošanas darbiem. Minētajos lēmumos it īpaši esot norādīts, ka pēc grozījumiem Elektroenerģijas tirgus likumā, kas izdarīti ar šo likumu, šī aģentūra sāka sagatavot izmaiņas sākotnējā kontroles metodikā, lai nodrošinātu to atbilstību valsts tiesību aktos noteiktajām prasībām. Atbilstoši šiem lēmumiem šo grozījumu pamatmērķis ir nodrošināt Enerģētikas aģentūrai jaunus instrumentus, kas ļauj iespaidot elektroenerģijas pārvades cenu attīstību, neapdraudot viedo elektrotīklu attīstību un nodrošinot piegādes drošību.
21.
Turklāt valsts tiesa norāda, ka saskaņā ar valdības likumprojektu, uz kura pamata tika pieņemts Likums 730/2021 (turpmāk tekstā – “likumprojekts”), Elektroenerģijas tirgus likuma grozījumu mērķis ir centieni ierobežot elektroenerģijas sadales cenu pieaugumu, veicot pasākumus, lai pazeminātu sadales sistēmu operatoru izmaksas un izmaksu līmeņa pieaugumu. Šajā ziņā likumprojektā esot aplūkotas izmaiņas kontroles metodikā, kuras pēc Likuma 730/2021 stāšanās spēkā ieviesa Enerģētikas aģentūra, uzsverot, ka šī metodika tiek pārskatīta neatkarīgi no tā, vai pastāv tiesību akti, kas tieši attiecas uz šīs metodikas saturu.
22.
Turklāt likumprojektā esot precizēts, ka pamatziņojumā, kas sagatavots Työ- ja elinkeinoministeriö (Ekonomikas un darba ministrija, Somija) saistībā ar Likuma 730/2021 sagatavošanas darbiem, Enerģētikas aģentūra norādīja, ka, ņemot vērā ierosinātos valsts tiesību aktu grozījumus, kas piemērojami elektroenerģijas sistēmas operatoriem, sākotnējā kontroles metodika tai esot jāmaina jau pašreizējā kontroles periodā. Saskaņā ar šīs ministrijas vērtējumu, kas izklāstīts likumprojektā, izmaiņas aprēķināšanas metodikā, kas piemērojama šīs aģentūras paziņotajiem sadales tarifiem, būtiski ietekmēs ne tikai sistēmu operatoru atlīdzību, bet arī atlīdzības apmēru tīklu īpašniekiem. Šajā ziņā likumprojektā tostarp esot iekļauti aprēķini par to, kāda ekonomiskā ietekme būs kontroles metodikas izmaiņām attiecībā uz sadales sistēmu operatoriem atļauto atlīdzības līmeni un sadales maksu, kuru tie iekasē no saviem klientiem.
23.
Turklāt Ekonomikas komitejas ziņojumā, kas sagatavots saistībā ar parlamentārajām debatēm par likumprojektu, citastarp ir minēts, ka esot jārīkojas arī attiecībā uz pārmērīgo atalgojumu tīklu operatoriem, kas būtu iespējams, izmantojot piemēroto aprēķināšanas metodiku. Šajā ziņojumā ir norādīts, ka saskaņā ar sākotnējo kontroles metodiku tīkla vērtību nosaka, pamatojoties uz Enerģētikas aģentūras noteiktajām vienības cenām par katru komponentu. Tomēr šīs vienības cenas ir noteiktas astoņu gadu laikposmam, proti, no 2016. līdz 2023. gadam, un tās vairs neatspoguļojot faktiskās izmaksas. Šajā ziņojumā ir uzsvērts fakts, ka būtisks faktors, kas ir elektroenerģijas pārvades tarifu regulējuma un cenu aprēķināšanas metodikas pamatā, ir elektroenerģijas tīkla novērtējums, atbilstoši kuram nosaka atlīdzības bāzi, un ka priekšlikumi grozīt valsts tiesību aktus ir īpaši paredzēti, lai pašreizējā kontroles periodā varētu mainīt kontroles modeli.
24.
Iesniedzējtiesa piebilst, ka Alajärven Sähkö un Elenia tajā apgalvoja, ka Likuma 730/2021 sagatavošanas darbos izvirzīto mērķu īstenošana un ietekme uz Enerģētikas aģentūras neatkarību izrietēja arī no to sagatavotajiem dokumentiem, it īpaši no prezentācijas materiāla, ko Ekonomikas un darba ministrija iesniedza preses konferencē 2020. gada 15. oktobrī, un no prezentācijas materiāla, ko ekonomikas ministrs izmantoja preses konferencē 2021. gada 28. janvārī.
25.
Šī tiesa uzskata, ka grozījumi, kas Elektroenerģijas tirgus likumā izdarīti ar Likumu 730/2021, paši par sevi tieši neskar sistēmu operatoru kontroles metodiku, ko Enerģētikas aģentūra piemēro, lai noteiktu saprātīgu atlīdzību sadales sistēmu operatoriem. Turklāt šie grozījumi tieši neietekmējot ne atlīdzības bāzes aprēķināšanai izmantotās vienības cenas, ne bezriska procentu likmes, kas tiek piemērotas, lai noteiktu saprātīgu atlīdzības līmeni. Šo grozījumu mērķis, kā tas izrietot arī no Likuma 730/2021 sagatavošanas darbiem, ir pazemināt elektroenerģijas sadales cenu. Kā norādīts sagatavošanas darbos, Enerģētikas aģentūrai ir piešķirti līdzekļi un sniegts pamatojums aprēķināšanas metodikas maiņai ar mērķi pazemināt elektroenerģijas sadales cenu kontroles perioda vidū, jo šīs izmaiņas tika izklāstītas un to ietekme ir novērtēta iepriekš. Šķiet, ka šie apsvērumi acīmredzami ietekmēja arī šīs aģentūras 2021. gada 15. decembra lēmumu pieņemšanu.
26.
Šī tiesa norāda, ka Tiesai jāsniedz interpretācija par to, vai mērķis ierobežot elektroenerģijas sadales cenu pieaugumu un pazemināt šīs cenas ir uzskatāms par tādu, uz kuru neattiecas Direktīvas 2019/944 59. pantā paredzētie valsts regulatīvajai iestādei noteiktie pienākumi un pilnvaras, it īpaši gadījumā, ja tiesību akta grozījumu mērķis ir, piemēram, palielināt tīkla operatoru izmaksu efektivitāti, vai arī šajā ziņā var būt runa arī par vispārējām politikas vadlīnijām, kas nav saistītas ar minētajiem pienākumiem un pilnvarām, un, ja tas tā ir, tad ar kādiem nosacījumiem. Šī tiesa arī uzskata, ka ir jāpārbauda, kāda nozīme jāpiešķir tam, ka minētie paziņojumi ir iekļauti Likuma 730/2021 (
6
) sagatavošanas darbos, un vai tos var uzskatīt par politikas vadlīnijām šīs direktīvas 59. panta izpratnē.
27.
Šādos apstākļos markkinaoikeus (Komerclietu tiesa) tiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Kāds pamatojums ir jāizmanto un jāņem vērā vērtējot, kādos gadījumos ir runa par valsts regulatīvās iestādes centrālo regulatīvo pilnvaru un pienākumu apdraudējumu tādā veidā, kas nenodrošina valsts regulatīvās iestādes neatkarību atbilstoši Direktīvas 2019/944 57. panta 4. un 5. punktam, un kādos gadījumos ir runa par vispārējām vadlīnijām, kas nav saistītas ar regulatīvajām pilnvarām un pienākumiem šīs direktīvas 59. panta izpratnē?
2)
Vai, ņemot vērā prasību par regulatīvās iestādes neatkarību, tāds iepriekš izklāstītais valsts tiesību akta grozījums [kā pamatlietā], kura mērķis ir likuma grozījumu sagatavošanas dokumentos norādītā veidā ietekmēt elektroenerģijas sadales cenas, izdarot grozījumus valsts Elektroenerģijas tirgus likumā attiecībā uz sistēmas operatoru normatīvo vidi, ar kuriem gan nenotika tieša iejaukšanās nedz pārvades un sadales tarifos, nedz to aprēķināšanas metodikā, tomēr to rezultātā valsts regulatīvajai iestādei kontroles perioda vidū bija jāgroza kontroles metodika, ir uzskatāms par saderīgu ar Direktīvas 2019/944 57. panta 4. un 5. punktu?”
28.
Rakstveida apsvērumus Tiesai iesniedza Alajärven Sähkö, Elenia, Enerģētikas aģentūra, Somijas un Kipras valdības, kā arī Eiropas Komisija.
IV. Juridiskā analīze
29.
Uzdodot prejudiciālos jautājumus, kas jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2019/944 57. panta 4. un 5. punkts par valsts regulatīvo iestāžu neatkarību jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums, kura mērķis, kā norādīts attiecīgā likuma sagatavošanas darbos, ir pazemināt elektroenerģijas sadales cenas, tieši neiejaucoties elektroenerģijas pārvades un sadales tarifos un/vai to aprēķināšanas metodikā šīs direktīvas 59. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, bet kuru rezultātā valsts regulatīvā iestāde kontroles perioda vidū ir mainījusi savu kontroles metodiku.
30.
Lai atbildētu uz šo jautājumu, es izvērtēšu, pirmkārt, Direktīvā 2019/944 valsts regulatīvajām iestādēm piešķirtās neatkarības apjomu (A daļā) un, otrkārt, šo iestāžu neatkarības ievērošanu, kad tās pilda pienākumu noteikt vai apstiprināt pārvades un sadales tarifus un/vai to aprēķināšanas metodiku (B daļā).
A.
Par valsts regulatīvajām iestādēm ar Direktīvu 2019/944 piešķirtās neatkarības apjomu
31.
Sākumā jāatgādina, ka LESD 194. panta 1. punkts noteic, ka saistībā ar iekšējā tirgus izveidi un darbību un attiecībā uz vajadzību saglabāt un uzlabot vidi Savienības enerģētikas politika, dalībvalstīm savstarpēji solidarizējoties, tiecas nodrošināt enerģijas tirgus darbību, nodrošināt energoapgādes drošību Savienībā, veicināt energoefektivitāti un taupību, kā arī jaunu un neizsīkstošu enerģijas veidu attīstību un veicināt enerģijas tīklu savstarpēju savienojamību (
7
). Minētā panta 2. punktā paredzēts, ka, neskarot citus Līgumu noteikumus, Eiropas Parlaments un Padome saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru nosaka vajadzīgos pasākumus, lai sasniegtu 1. punktā minētos mērķus, kas neietekmē dalībvalstu tiesības paredzēt nosacījumus savu energoresursu izmantošanai, izvēlēties kādu no energoavotiem, kā arī noteikt savas energoapgādes struktūru, neskarot LESD 192. panta 2. punkta c) apakšpunktu. Tādējādi LESD, nosakot Savienības kompetenci enerģētikas jomā, skaidri piešķir dalībvalstīm tiesības lemt it īpaši par savu energoresursu izmantošanas nosacījumiem. Visbeidzot šīs lietas pamatā ir šo divu kompetenču – Savienības un valsts kompetences – sasaiste.
32.
Direktīva 2019/944, kas pieņemta, pamatojoties uz LESD 194. panta 2. punktu, jāskata kopsakarā ar citiem tiesību aktiem, kas attiecas uz elektroenerģijas tirgu un ir publicēti tajā pašā dienā, proti, Regulu (ES) 2019/941 (
8
) un Regulu 2019/943. Šīs direktīvas 1. panta otrajā daļā ir paredzēts, ka ar to nosaka būtiskākos noteikumus par Savienības elektroenerģijas nozares organizāciju un darbību, it īpaši noteikumus par regulatīvo iestāžu neatkarību dalībvalstīs. No šā panta trešās daļas izriet, ka direktīvā arī ir noteikti dalībvalstu, regulatīvo iestāžu un pārvades sistēmu operatoru sadarbības veidi virzībā uz tāda pilnībā starpsavienota iekšējā tirgus izveidi, kas it īpaši paaugstina piegādes drošību.
33.
Šajos apstākļos Direktīvas 2019/944 57. panta 4. punktā ir noteikts, ka dalībvalstis garantē regulatīvās iestādes neatkarību un nodrošina, ka tā izmanto savas pilnvaras taisnīgi un pārredzami. Lai nodrošinātu šādu neatkarību un lai veicot šajā direktīvā un saistītajos tiesību aktos paredzētos regulatīvos uzdevumus, pirmkārt, šīs tiesību normas a) apakšpunktā ir paredzēts, ka regulatīvā iestāde ir juridiski un funkcionāli neatkarīga no citām publiskām vai privātām struktūrām, un, otrkārt, b) apakšpunkta i) un ii) punktā [ir noteikts], ka šīs iestādes personāls un par tās vadību atbildīgās personas darbojas neatkarīgi no tirgus interesēm un, veicot regulatīvus uzdevumus, neprasa un nepieņem tiešus norādījumus no valdības vai citām publiskām vai privātām struktūrām; minētā prasība neskar ciešu sadarbību ar citām attiecīgām valsts iestādēm vai valdības noteiktās vispārējās politikas vadlīnijas, kas nav saistītas ar 59. pantā noteiktajām regulatīvajām pilnvarām un pienākumiem. Komisijas uzdevumos it īpaši ietilpst 59. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais pienākums atbilstīgi pārredzamiem kritērijiem noteikt vai apstiprināt pārvades un sadales tarifus vai to aprēķināšanas metodiku, vai abus minētos. Turklāt saskaņā ar tās pašas direktīvas 57. panta 5. punkta a) apakšpunktu, lai aizsargātu regulatīvās iestādes neatkarību, dalībvalstis nodrošina, ka šī iestāde var pieņemt lēmumus neatkarīgi no politiskām struktūrām (
9
).
34.
Lai gan Tiesai vēl nav bijusi iespēja interpretēt Direktīvas 2019/944 57. panta 4. un 5. punktu, tā ir pasludinājusi vairākus spriedumus, kas attiecas uz Direktīvas 2009/72 35. panta 4. un 5. punktu, kura formulējums ir līdzīgs 57. panta 4. un 5. punkta formulējumam. No Tiesas judikatūras šajā lietā izriet šādas atziņas.
35.
Ne Direktīvas 2019/944 57. pantā, ne kādā citā tās tiesību normā jēdziens “neatkarība” nav definēts. Šajā ziņā Tiesa jau ir nospriedusi, ka, runājot par publiskām struktūrām, šis jēdziens tā parastajā izpratnē nozīmē statusu, kas attiecīgajai struktūrai nodrošina iespēju rīkoties pilnīgi brīvi no iestādēm, attiecībā uz kurām šīs struktūras neatkarība jānodrošina, neesot pakļautai nekādiem norādījumiem un nekādai ārējai ietekmei (
10
). Šī lēmumu pieņemšanas neatkarība nozīmē, ka atbilstoši tās 59. pantā paredzētajām regulatīvajām pilnvarām un pienākumiem valsts regulatīvā iestāde lēmumus pieņem autonomi, pamatojoties vienīgi uz sabiedrības interesēm, lai nodrošinātu minētajā direktīvā izvirzīto mērķu ievērošanu, nebūdama pakļauta ārējiem norādījumiem, ko izdod citas valsts vai privātas struktūras (
11
).
36.
Šīs neatkarības ievērošana de iure un de facto ir obligāta. Tādējādi saskaņā ar Tiesas judikatūru ar Direktīvu 2019/944 ekskluzīvi regulatīvajai iestādei piešķirtā kompetence un tās neatkarība jānodrošina attiecībā uz ikvienu politisku struktūru un tādējādi ne tikai attiecībā uz valdību, bet arī attiecībā uz valsts likumdevēju, kas nevar regulatīvajai iestādei atņemt daļu to pilnvaru un piešķirt tās citām publiskām struktūrām (
12
). Šajā nozīmē Tiesa ir nospriedusi, ka pilnvaru definēt galvenos tarifu aprēķināšanas elementus attiecībā uz noteiktiem elektroenerģijas pārvades tīkliem piešķiršana citai iestādei, nevis pārvaldes iestādei, ir pretrunā Savienības tiesībām (
13
).
37.
Turklāt no Tiesas judikatūras izriet, ka Direktīvas 2019/944 57. panta 4. un 5. punktā ir prasīts, lai šajā gadījumā valstu ministriju pārstāvji nevarētu izmantot savu dalību šajās procedūrās par cenu noteikšanu, lai izdarītu jebkādu spiedienu uz regulatīvo iestādi vai tai sniegtu norādījumus, kas varētu ietekmēt šīs iestādes lēmumus atbilstoši tās uzdevumiem un kompetencei, kas izriet no šīs direktīvas 59. panta. Lai gan minētajai direktīvai nav pretrunā tas, ka dalībvalsts valdība, it īpaši piedaloties tās ministrijām, var paust savu nostāju valsts regulatīvajā iestādē attiecībā uz veidu, kādā tā uzskata, ka šī iestāde varētu ņemt vērā sabiedrības intereses, veicot savus regulatīvos uzdevumus, šī dalība un it īpaši šo pārstāvju izteiktie viedokļi cenu noteikšanas procedūrās nevar būt saistoši un nekādā ziņā nevar tikt uzskatīti par saistošiem tās uzdevumu izpildei, un regulatīvā iestāde tos nekādā ziņā nevar uzskatīt par norādījumiem, kuri tai būtu jāievēro, īstenojot savus uzdevumus un pilnvaras (
14
). Tāpat noteikumi par valsts ministriju pārstāvju dalību procedūrās par cenu noteikšanu nedrīkst ietekmēt regulatīvās iestādes saskaņā ar minētajā 59. pantā paredzētajiem uzdevumiem un kompetencēm pieņemto lēmumu tvērumu. It īpaši, ja šādi uzdevumi vai pilnvaras to prasa, dalības noteikumi nevar ietekmēt šīs iestādes lēmumu saistošo un tieši piemērojamo raksturu, piemēram, pieprasot, lai šos lēmumus pirms to īstenošanas iepriekš akceptētu vai atļautu minētie pārstāvji (
15
).
38.
Tādējādi regulatīvajai iestādei rezervētās pilnvaras ir izpildes pilnvaras, pamatojoties uz realitātes tehnisku un specializētu vērtējumu, un, īstenojot šīs pilnvaras, šai iestādei jāievēro principi un noteikumi, kas paredzēti tik detalizētā normatīvajā regulējumā Savienības līmenī, kuri ierobežo to rīcības brīvību un liedz tām izdarīt politiskas izvēles (
16
).
39.
Kāpēc regulatīvās iestādes neatkarība ir jābūt obligātai? Šajā ziņā Tiesa ir precizējusi, ka regulatīvās iestādes pilnīga neatkarība attiecībā pret saimnieciskajiem un publiskajiem subjektiem, vai tie būtu administratīvas vai politiskas struktūras un – pēdējā minētajā gadījumā – izpildvaras vai likumdošanas varas pārstāvji, ir vajadzīga, lai nodrošinātu, ka šo iestāžu pieņemtie lēmumi ir objektīvi un nediskriminējoši, izslēdzot iespēju privileģēti attiekties pret uzņēmumiem un saimnieciskajām interesēm, kas ir saistīti ar valdību, ar vairākumu vai katrā ziņā ar politisko varu un ka turklāt stingra nodalīšana no politiskās varas ļauj regulatīvajām iestādēm savu darbību koordinēt ilgtermiņa perspektīvā, kas ir vajadzīga elektroenerģijas tirgus direktīvu mērķu sasniegšanai (
17
). Tādējādi šīs neatkarības mērķis ir novērst interešu konfliktus, kas kaitē patērētājiem. Kāds autors norādīja, ka šāda neatkarība no regulētās nozares pakāpeniski radīja juridisko konsekvenci, izmantojot Tiesas judikatūru, un pēc tam atvasinātajās tiesībās (
18
). Dažādus regulatīvo iestāžu neatkarības saglabāšanas aspektus it īpaši ir analizējusi Eiropas energoregulatoru padome (CEER) (
19
).
40.
Lai gan Savienības tiesību sistēma dod priekšroku plašu neatkarības jēdzienu attiecībā uz specifiskām pilnvarām, kas ir uzticētas neatkarīgām iestādēm (
20
), šī sistēma tomēr neizslēdz iespēju dalībvalstīm ar konkrētiem nosacījumiem iejaukties elektroenerģijas tirgus darbībā. Direktīvas 2019/944 59. pantā ir izklāstīts regulatīvajām iestādēm uzticēto pienākumu un pilnvaru saraksts. Lai gan šis saraksts attiecas uz daudzām jomām, tas neaptver visu elektroenerģijas tirgu. Tādējādi dalībvalstis var pieņemt savus noteikumus par valsts elektroenerģijas tirgu, kas nav saistīti ar šiem pienākumiem un pilnvarām. Turklāt minētās direktīvas 57. panta 4. punkta b) apakšpunkta ii) punktā ir noteikts, ka prasība par regulatīvās iestādes personāla un par tās vadību atbildīgo personu neatkarību neskar valdības noteiktās vispārējās politikas vadlīnijas. Saskaņā ar Tiesas judikatūru no šīs tiesību normas formulējuma skaidri izriet, ka šādas vispārējās politikas vadlīnijas neattiecas uz šīs direktīvas 59. pantā minētajiem regulatīvajiem pienākumiem un pilnvarām (
21
).
41.
Kā norādīts Direktīvas 2019/944 87. apsvērumā, šī direktīva un Direktīva 2009/73/EK (
22
)“neliedz dalībvalstīm iespēju izveidot un publicēt savu valsts enerģētikas politiku. Tas nozīmē, ka – atkarībā no dalībvalsts konstitucionālās uzbūves – dalībvalsts kompetencē varētu būt tāda politikas satvara noteikšana, kurā regulatīvajām iestādēm ir jādarbojas, piemēram, saistībā ar piegādes drošību. Tomēr vispārējām enerģētikas politikas vadlīnijām, ko noteikušas dalībvalstis, nebūtu jāapdraud regulatīvo iestāžu neatkarība un autonomija.”
42.
Tādējādi šajā apsvērumā ir skaidri noteikta saikne starp dalībvalsts valdības pieņemtajām vispārējām politikas vadlīnijām, kas attiecas ne tikai uz regulatīvās iestādes personālu un par tās vadību atbildīgajām personām Direktīvas 2019/944 57. panta 4. punkta b) apakšpunkta ii) punkta izpratnē, bet uz visiem elektroenerģijas tirgus dalībniekiem, no vienas puses, un piegādes drošību, kas saskaņā ar šīs direktīvas 59. panta 1. punkta m) apakšpunktu ne vienmēr ir regulatīvās iestādes kompetencē, no otras puses (
23
). No minētā apsvēruma arī izriet, ka dalībvalstis var vispārīgāk noteikt savu enerģētikas politiku, kā tas ir paredzēts LESD 194. panta 2. punktā (
24
). Tādējādi dalībvalsts valdība ir tiesīga pieņemt vispārējas vadlīnijas, it īpaši par elektroenerģijas “piegādes drošību”.
43.
Jēdziens “piegādes drošība” Direktīvā 2019/944 nav definēts. Šajā ziņā, šķiet, interesanti atsaukties uz Regulu 2019/941, kuras 2. panta 1. punktā “elektroapgādes drošība” ir definēta kā “elektrosistēmas spēja klientiem nodrošināt nepārtrauktu elektroenerģijas piegādi skaidri definētā līmenī, ko nosaka attiecīgās dalībvalstis”. Šī spēja izpaužas kā “uzticamības standarts”, kas pārredzami norāda dalībvalstij nepieciešamo piegādes drošības līmeni (
25
), un to aprēķina, izmantojot vismaz zudušās slodzes vērtību un jauna tirgus dalībnieka izmaksas konkrētā laikposmā, un izsaka kā “sagaidāmo nepadoto enerģiju” un “sagaidāmo slodzes zuduma ilgumu” (
26
).
44.
Visbeidzot, kā rakstveida apsvērumos norādīja Komisija, ar Direktīvu 2019/944 ir mēģināts panākt līdzsvaru starp prasību, ka valsts regulatīvajām iestādēm jābūt neatkarīgām, no vienas puses, un dalībvalsts tiesībām noteikt valsts enerģētikas politiku jomās, kas nav šo regulatīvo iestāžu ekskluzīvā kompetencē, it īpaši attiecībā uz elektroapgādes drošību, no otras puses.
B.
Par valsts regulatīvo iestāžu neatkarības ievērošanu, kad tās pilda tām uzticēto pienākumu noteikt vai apstiprināt pārvades un sadales tarifus un/vai to aprēķināšanas metodiku
45.
Saskaņā ar Direktīvas 2019/944 59. panta 1. punkta a) apakšpunktu regulatīvajai iestādei ir pienākums atbilstīgi pārredzamiem kritērijiem noteikt vai apstiprināt pārvades vai sadales tarifus vai to aprēķināšanas metodiku, vai abus minētos (
27
). Turklāt šā 59. panta 7. punkta a) apakšpunktā ir noteikts, ka principā regulatīvo iestāžu pienākums ir noteikt vai savlaicīgi pirms to stāšanās spēkā apstiprināt vismaz tādas valsts metodikas, kuras izmanto, lai aprēķinātu vai paredzētu noteikumus attiecībā uz pieslēgumu un piekļuvi valsts tīkliem, tostarp pārvades un sadales tarifus vai to aprēķināšanas metodiku, minētie tarifi vai metodika ļauj veikt ieguldījumus, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu tīklu dzīvotspēju. No Tiesas judikatūras izriet, ka tāda šo tiesību normu interpretācija, saskaņā ar kuru valsts valdība drīkst noteikt vai apstiprināt tīkla piekļuves tarifu aprēķināšanas metodiku, apdraudētu šajā direktīvā izvirzītos mērķus (
28
).
46.
Šajā lietā, kā tas izriet no otrā prejudiciālā jautājuma formulējuma, iesniedzējtiesa uzskata, ka ar Likumu 730/2021 nenotika tieša iejaukšanās nedz pārvades vai sadales tarifos, nedz to aprēķināšanas metodikā. Tomēr tā jautā, vai šis likums nav netieši skāris Enerģētikas aģentūras neatkarību, kura vēlāk kontroles perioda vidū grozīja kontroles metodiku.
47.
Lai gan tiesa min Likumu 730/2021, tā precīzāk atsaucas uz šā likuma sagatavošanas darbiem, proti, valdības sagatavoto likumprojektu. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, kā arī Alajärven Sähkö un Somijas valdības rakstveida apsvērumiem izriet, ka, pieņemot šo likumu, Somijas parlaments apstiprināja likumprojektā ietvertos tiesību akta priekšlikumus. Šajos apstākļos, atbildot uz šo secinājumu 26. punktā minēto iesniedzējtiesas jautājumu, uzskatu, ka šī likuma sagatavošanas darbus var uzskatīt par attiecīgās dalībvalsts valdības noteiktajām vispārējās politikas vadlīnijām Direktīvas 2019/944 izpratnē (
29
). Katrā ziņā, ņemot vērā šo secinājumu 36. punktā minēto judikatūru, ir jāgarantē valsts regulatīvās iestādes neatkarība no jebkuras politiskas struktūras un tādējādi ne tikai no attiecīgās dalībvalsts valdības, bet arī no valsts likumdevēja.
48.
Iesniedzējtiesa uzsver, ka Likuma 730/2021 mērķis, kā tas izriet no šiem sagatavošanas darbiem, ir pazemināt elektroenerģijas sadales cenas Somijā. Šajā ziņā likumprojektā it īpaši būtu jāiekļauj aplēses par kontroles metodikas maiņas ekonomisko ietekmi uz sadales sistēmu operatoriem atļauto atlīdzības līmeni un sadales maksu, kuru tie iekasē no saviem klientiem. Turklāt Alajärven Sähkö un Elenia rakstveida apsvērumos apgalvo, ka likumprojekts ietvēra ļoti precīzus aprēķinus par to, kā šis likums ietekmēs Enerģētikas aģentūras lēmumus par aprēķināšanas metodiku.
49.
Somijas valdība rakstveida apsvērumos norāda, ka 2000. gados vētras un liels sniega daudzums izraisīja būtiskus traucējumus Somijas elektroenerģijas sadales tīklu darbībā, kas izraisīja elektroenerģijas padeves pārtraukšanu. Tādējādi Elektroenerģijas tirgus likumā tā sākotnējā redakcijā, kas stājās spēkā 2013. gada 1. septembrī, sistēmas operatoriem esot izvirzīti mērķi uzlabot sadales sistēmu drošību, kas ir jāizpilda pakāpeniski līdz 2028. gada beigām to attiecīgajās atbildības jomās (
30
). Saskaņā ar pieejamo informāciju 2016. gadā elektroenerģijas piegādātāji informēja savus klientus par būtisku cenu kāpumu, tāpēc valdība ieviesa šajā likumā noteikumus, kas stājās spēkā 2017. gada 1. septembrī un kuru mērķis ir it īpaši veicināt prasību par sadales sistēmas drošību īstenošanas termiņa pagarināšanu, lai samazinātu sadales sistēmu operatoru izmaksu līmeni un ierobežotu elektroenerģijas pārvades cenu pieaugumu. Valdība, kas sāka darbu 2019. gadā, esot plānojusi turpināt šo pasākumu īstenošanu, ierosinot pasākumus sadales tīklu attīstības un drošības jomā, jo Enerģētikas aģentūrai ir pilnvaras grozīt elektroenerģijas pārvades un sadales maksu aprēķināšanas metodiku.
50.
Somijas valdība arī norādīja, ka ar Likumu 730/2021 ir ieviesti šādi grozījumi: pirmkārt, saskaņā ar Elektroenerģijas tirgus likuma jauno 119. pantu ir noteikts papildu astoņu gadu termiņš, lai īstenotu prasības par sadales sistēmas darbības drošību; otrkārt, ir iekļauta tiesību norma, proti, minētā tiesību akta 19. panta otrās daļas 6. punkts, ka sistēmas operatoram ir jāspēj sava tīkla lietotājiem rentabli nodrošināt pārvades un sadales pakalpojumus un treškārt, ir papildināts minētā likuma 52. pants par sadales tīkla attīstības plānu, lai šo plānu nākotnē varētu izmantot ar mērķi veicināt un uzraudzīt rentablu sadales tīkla attīstību, it īpaši pieprasot minētajā plānā norādīt, vai sistēmas operators sadales un pārvades tīkla jaudas paplašināšanai izmanto pieprasījumreakciju, energoefektivitātes pasākumus, enerģijas uzglabāšanu vai citus resursus. Šī valdība piebilst, ka, ņemot vērā ar šiem grozījumiem ieviesto prasību mīkstināšanu piegādes drošības jomā, Enerģētikas aģentūrai bija tiesības mainīt sadales tarifu aprēķināšanas metodiku, lai liegtu sistēmas operatoriem iekasēt no saviem klientiem nepamatoti augstas maksas.
51.
Šajā ziņā, runājot par Tiesas kompetenci atbildēt uz prejudiciālajiem jautājumiem, jāatgādina, ka ar LESD 267. pantu ieviestās sadarbības sistēmas pamatā ir skaidra funkciju sadale starp valstu tiesām un Tiesu. Saskaņā ar šo pantu uzsāktā tiesvedībā valsts tiesību normu interpretācija ir dalībvalstu tiesu, nevis Tiesas kompetencē un Tiesa nav tiesīga lemt par valsts tiesību normu atbilstību Savienības tiesībām. Tiesas kompetencē savukārt ir sniegt valsts tiesai visus norādījumus par Savienības tiesību normu interpretāciju, kas ļautu tai izvērtēt valsts tiesību normu saderīgumu ar Savienības tiesisko regulējumu (
31
).
52.
Parasti tikai tas vien, ka dalībvalsts valdība mēģina pazemināt elektroenerģijas sadales cenas, pats par sevi nešķiet nesaderīgs ar Direktīvas 2019/944 57. panta 4. un 5. punktu. Proti, kā norādīts iepriekš, šī direktīva neliedz dalībvalstīm iespēju noteikt savu valsts enerģētikas politiku.
53.
Tas, ka dalībvalsts īsteno savas pilnvaras noteikt valsts enerģētikas politiku, pēc būtības neizbēgami ietekmē elektroenerģijas tīkla darbības izmaksas. Tāpēc praksē ne vienmēr ir acīmredzami, vai valsts enerģētikas politikas īstenošana jānošķir no regulatīvās iestādes pilnvaru ievērošanas (
32
). Lai gan Tiesas judikatūra tika kritizēta (
33
), manuprāt, gluži pretēji, tas ļauj novilkt robežlīniju starp regulatīvās iestādes un dalībvalsts pilnvarām.
54.
Proti, izstrādājot valsts enerģētikas politiku, dalībvalstij ir pilnvaras lemt par elektroenerģijas piegādes drošības līmeni, ja tā nav piešķīrusi šīs pilnvaras regulatīvajai iestādei. Tādējādi dalībvalstij ir tiesības noteikt saviem energotīkliem zemāku uzticamības standartu, ja tā uzskata, ka iepriekšējais standarts rada pārmērīgas kopējās izmaksas, vienlaikus neapdraudot šo tīklu dzīvotspēju. Šāda uzticamības standartu pazemināšana principā izraisa ieguldījumu izmaksu samazinājumu pārvades un sadales sistēmu operatoriem, kam galu galā būtu jānosaka zemāki tarifi patērētājiem. Šī prakse nenozīmē, ka dalībvalsts de facto nosaka pārvades un sadales tarifus un/vai to aprēķināšanas metodiku. Proti, ietekme uz sadales sistēmu operatoru tarifu aprēķināšanas metodiku, šķiet, netieši izriet no dalībvalsts leģitīmajām interesēm izvēlēties savas elektroenerģijas piegādes drošības līmeni.
55.
Turklāt saskaņā ar LESD 194. panta 2. punktu dalībvalstij ir tiesības paredzēt nosacījumus savu energoresursu izmantošanai. Pirmšķietami tas, ka dalībvalsts pieprasa sistēmas operatoriem rentabli sniegt pārvades un sadales pakalpojumus lietotājiem un ka sadales sistēmas attīstības plāns nākotnē var veicināt un palīdzēt uzraudzīt šī tīkla attīstības izmaksu efektivitāti, šķiet, ietilpst šajā kompetencē. Dalībvalstīm ir tiesības meklēt pēc iespējas labākus risinājumus, kā izmantot savus elektroenerģijas resursus.
56.
Savukārt, tā kā regulatīvās iestādes pienākums ir noteikt vai apstiprināt pārvades un sadales tarifus un/vai to aprēķināšanas metodiku saskaņā ar Direktīvas 2019/944 59. panta 1. punkta a) apakšpunktu, tikai šai iestādei ir jānosaka šo tarifu aprēķināšanas metodika un apmērs. Šajā ziņā Tiesa norādīja, ka dalībvalsts valdība nevar noteikt tīkla piekļuves maksu noteikšanas metodiku un lemt, kādā gadījumā un saskaņā ar kādiem noteikumiem valsts regulatīvā iestāde var paredzēt nosacījumus vai metodes vai tās apstiprināt pēc tīkla operatora lūguma, kā arī kādos īpašos tīkla izmantošanas gadījumos un ar kādiem nosacījumiem valsts regulatīvā iestāde var atsevišķos gadījumos apstiprināt vai aizliegt individuālas šī tīkla piekļuves maksas (
34
).
57.
Tādējādi, kā rakstveida apsvērumos norāda Komisija, grozījumi valsts tiesību aktos neatbilst Direktīvai 2019/944, ja ar tiem tiktu detalizēti noteikta ietekme pārvades un sadales tarifiem un/vai to aprēķināšanas metodiku, jo saskaņā ar šīs direktīvas 57. un 59. pantu regulatīvajai iestādei ir ekskluzīva kompetence izvērtēt citastarp uzticamības standarta grozījumu sekas un tās atspoguļot cenu noteikšanas metodikā.
58.
Šajā ziņā Alajärven Sähkö un Elenia apgalvo, ka Ekonomikas un darba ministrija, par elektroenerģijas tirgu atbildīgais ministrs un Somijas parlaments ir devuši Enerģētikas aģentūrai sīki izstrādātus norādījumus par grozījumiem, kas tai pēc Likuma 730/2021 pieņemšanas bija jāizdara tās iepriekš noteiktajā kontroles metodikā, kas esot aplinkus ceļš, kā noteikt vai apstiprināt pārvades un sadales tarifus un/vai to aprēķināšanas metodiku. Enerģētikas aģentūra savukārt apgalvo, ka tās pamatziņojums par kontroles metodiku attiecībā uz elektrotīkla darbības tarifu noteikšanas pamatotību ir sagatavots neatkarīgi un ka likumdošanas procesa paredzamības labad ir vēlams, lai regulatīvā iestāde var sniegt neatkarīgu ekspertu atzinumu par valsts tiesību aktos izdarīto grozījumu iespējamo ietekmi. Tā kā šāda atzinuma mērķis ir izskaidrot valsts likumdevējam šo grozījumu ietekmi uz pārvades un sadales tarifiem un/vai to aprēķināšanas metodiku, uzskatu, ka tas neietekmē regulatīvās iestādes neatkarību situācijā, kad tā varēja rīkoties neatkarīgi, pamatojoties tikai uz sabiedrības interesēm, lai nodrošinātu minētajā direktīvā izvirzīto mērķu ievērošanu, nebūdama pakļauta citu struktūru ārējiem norādījumiem (
35
), un tas jāpārbauda iesniedzējtiesai.
59.
Piebildīšu, ka saskaņā ar otrā prejudiciālā jautājuma formulējumu Enerģētikas aģentūrai pēc Likuma 730/2021 pieņemšanas “bija jāgroza tās kontroles metodika”, ko var saprast tādējādi, ka tai tika uzlikts pienākums. Vienlaikus no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka 2021. gada 15. decembra lēmumos šī aģentūra norādīja, ka jautājumam par kontroles metodiku tā pievērsās pēc savas iniciatīvas pēc šī likuma stāšanās spēkā. Turklāt rakstveida apsvērumos šī pati aģentūra norāda, ka pareizais jautājuma formulējums būtu “uzskatīja par nepieciešamu mainīt kontroles metodiku”, jo saskaņā ar Uzraudzības likuma 13. panta pirmās daļas 2) punktu tā var grozīt savu lēmumu par kontroles metodikas noteikšanu, ņemot vērā valsts tiesību aktu attīstību, un ka šī norma nepārprotami atstāj regulatīvajai iestādei tiesības izvērtēt kontroles metodikas nepieciešamību un pamatojumu, kā arī tajā ieviešamos grozījumos. Tādējādi Enerģētikas aģentūra uzskata, ka tā nerīkojās atbilstoši saistošajām pilnvarām, nosakot pārvades un sadales tarifu un/vai to aprēķināšanas metodiku.
60.
Turklāt Kipras valdība rakstveida apsvērumos norāda, ka saskaņā ar otrā prejudiciālā jautājuma formulējumu valsts regulatīvā iestāde grozīja kontroles metodiku “kontroles perioda vidū”. Tāpēc šī valdība secina, ka šāds grozījums, šķiet, nav saderīgs ar Direktīvas 2019/944 59. panta 7. punktu, saskaņā ar kuru regulatīvajām iestādēm “savlaicīgi pirms [tā] stāšanās” ir jānosaka vai jāapstiprina vismaz valsts metodika, kuru izmanto, lai aprēķinātu vai noteiktu pārvades un sadales tarifus vai to aprēķināšanas metodiku, un ka valsts regulatīvās iestādes neatkarība tiktu apdraudēta, ja tas būtu uzspiests. Tomēr jānorāda, ka iesniedzējtiesa neuzdod Tiesai jautājumu par 2021. gada 15. decembra lēmumu piemērošanu laikā. Proti, iesniedzējtiesas nolēmumā šajā ziņā nav nekas norādīts. Šajos apstākļos šis jautājums Tiesai nav jāizskata.
61.
Visbeidzot, iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai Likums 730/2021 ietilpst ar Direktīvu 2019/944 dalībvalstij piešķirto pilnvaru jomā, proti, vai attiecīgās dalībvalsts rīcība bija stingri ierobežota ar valsts enerģētikas politikas noteikšanu, it īpaši attiecībā uz elektrotīkla piegādes drošību un energoresursu izmantošanas nosacījumiem, vai arī tā skāra valsts regulatīvās iestādes ekskluzīvās pilnvaras noteikt pārvades un sadales tarifus un/vai to aprēķināšanas metodiku.
62.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uzskatu, ka Direktīvas 2019/944 57. panta 4. un 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā dalībvalsts tiesību akti, kuru mērķis, kā norādīts to sagatavošanas darbos, ir ietekmēt elektroenerģijas sadales cenas pazemināšanu, tieši neiejaucoties elektroenerģijas pārvades un sadales tarifos un/vai to aprēķināšanas metodikā, kā rezultātā valsts regulatīvā iestāde mainīja savu kontroles metodiku, ja vien šie tiesību akti atspoguļo dalībvalsts valdības noteiktās valsts enerģētikas politikas vispārējās vadlīnijas, it īpaši attiecībā uz piegādes drošības līmeņa noteikšanu un energoresursu izmantošanas nosacījumiem, kas neietilpst regulatīvās iestādes pienākumos un pilnvarās šīs direktīvas 59. panta izpratnē.
V. Secinājumi
63.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz markkinaoikeus (Komerclietu tiesa, Somija) uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2019/944 (2019. gada 5. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES, 57. panta 4. un 5. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tiem nav pretrunā dalībvalsts tiesību akti, kuru mērķis, kā norādīts to sagatavošanas darbos, ir ietekmēt elektroenerģijas sadales cenas pazemināšanu, tieši neiejaucoties elektroenerģijas pārvades un sadales tarifos un/vai to aprēķināšanas metodikā, kā rezultātā valsts regulatīvā iestāde mainīja savu kontroles metodiku, ja vien šie tiesību akti atspoguļo dalībvalsts valdības noteiktās valsts enerģētikas politikas vispārējās vadlīnijas, it īpaši attiecībā uz piegādes drošības līmeņa noteikšanu un energoresursu izmantošanas nosacījumiem, kas neietilpst regulatīvās iestādes pienākumos un pilnvarās šīs direktīvas 59. panta izpratnē.
(
1
)	Tiesvedības valoda – franču.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes direktīva (2019. gada 5. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES (OV 2019, L 158, 125. lpp.). Saskaņā ar Direktīvas 2019/944 72. pantu, ar to no 2021. gada 1. janvāra ir atcelta Direktīvu 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).
(
3
)	Eiropas Parlamenta un Padomes regula (2019. gada 5. jūnijs) par elektroenerģijas iekšējo tirgu (OV 2019, L 158, 54. lpp.).
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes regula (2019. gada 5. jūnijs), ar ko izveido Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūru (OV 2019, L 158, 22. lpp.).
(
5
)	Likums 730/2021 stājās spēkā 2021. gada 1. augustā.
(
6
)	Šajā ziņā iesniedzējtiesa atsaucas uz 2004. gada 29. aprīļa spriedumu Björnekulla Fruktindustrier (C‑371/02, EU:C:2004:275).
(
7
)	Skat. spriedumu, 2021. gada 15. jūlijs, Vācija/Polija (C‑848/19 P, EU:C:2021:598, 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
8
)	Eiropas Parlamenta un Padomes regula (2019. gada 5. jūnijs) par riskgatavību elektroenerģijas sektorā un ar ko atceļ Direktīvu 2005/89/EK (OV 2019, L 158, 1. lpp.).
(
9
)	Tāpat Direktīvas 2019/944 80. apsvērumā ir norādīts, ka, lai elektroenerģijas iekšējais tirgus darbotos pareizi, regulatīvajām iestādēm ir jāspēj pieņemt lēmumus par visiem nozīmīgajiem regulēšanas jautājumiem un jābūt pilnīgi neatkarīgām no visām citām publiskām un privātām interesēm. Šajā apsvērumā arī ir norādīts, ka tas neliedz īstenot ne tiesu iestāžu veiktu pārskatīšanu, ne parlamentāro pārraudzību atbilstīgi dalībvalstu konstitucionālajām tiesībām.
(
10
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 2. septembris, Komisija/Vācija (Direktīvas 2009/72 un Direktīvas 2009/73 transponēšana) (C‑718/18, turpmāk tekstā – spriedums Komisija/Vācija, EU:C:2021:662, 108. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
(
11
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu Komisija/Vācija, 109. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
12
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu Komisija/Vācija, 130. punkts.
(
13
)	Skat. spriedumu, 2009. gada 29. oktobris, Komisija/Beļģija (C‑474/08, EU:C:2009:681, 29.–31. punkts).
(
14
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 11. jūnijs, Prezident Slovenskej republiky (C‑378/19, EU:C:2020:462, 62. un 63. punkts). Attiecībā uz šo spriedumu skat. Rizzuto, F., “The Independance of National Regulatory Authorities: Is There Now an Autonomous EU LAW concept of Independance of General Application?”, European Competition and Regulatory Law Review, 2021, 5. sēj., Nr. 1, 64.–75. lpp.
(
15
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 11. jūnijs, Prezident Slovenskej republiky (C‑378/19, EU:C:2020:462, 64. punkts).
(
16
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu Komisija/Vācija, 132. punkts.
(
17
)	Skat. spriedumu Komisija/Vācija, 112. punkts. Minētā sprieduma 126. punktā Tiesa arī norādīja, ka demokrātijas principam nav pretrunā tādu publisko tiesību iestāžu pastāvēšana ārpus klasiskās pārvaldes struktūras un vairāk vai mazāk neatkarīgi no valdības, kuras bieži vien veic regulatīvas funkcijas vai uzdevumus, kam ir jābūt ārpus politiskās ietekmes, tomēr ievērojot likumu, un to kontrolē kompetentās tiesas; un tas, ka valsts regulatīvajām iestādēm ir piešķirts no vispārējās administrācijas neatkarīgs statuss, pats par sevi nevar šīm iestādēm atņemt to demokrātisko leģitimitāti, jo tās nav pasargātas no jebkādas parlamenta ietekmes.
(
18
)	Skat. Delzangles, H., “L’indépendance des autorités de régulations sectorielles, communications électroniques, énergie et postes”, doktora disertācija, aizstāvēta 2008. gada 30. jūnijā Bordo IV universitātē (Francija), it īpaši 234. lpp.
(
19
)	Skat. CEER ziņojumu (pieejams tikai angļu valodā) “Safeguarding the independence of regulators – Insights from Europe’s energy regulators on powers, resources, independence, accountability and transparency”, 2016. gada 13. decembris; pieejams tīmekļa vietnē: https://www.ceer.eu/wp-content/uploads/2024/04/C16-RBM-06-03_SafeguardingNRAIndependence_PUBLIC-13-Dec-2016.pdf.
(
20
)	Skat. ģenerāladvokāta Dž. Pitrucellas [G. Pitruzzella] secinājumus lietā Komisija/Vācija (Direktīvas 2009/72 un Direktīvas 2009/73 transponēšana) (C‑718/18, EU:C:2021:20, 128. punkts).
(
21
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu Komisija/Vācija, 110. punkts.
(
22
)	Eiropas Parlamenta un Padomes direktīva (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 94. lpp.)
(
23
)	Somijas valdība rakstveida apsvērumos norāda, ka saskaņā ar Uzraudzības likuma 6. panta pirmās daļas 7. punktu valsts likumdevējs ir piešķīris regulatīvai iestādei ne tikai pilnvaras apstiprināt vai noteikt noteikumus par sadales tīklu drošību un attīstību, bet arī paredzējis pienākumu uzraudzīt atbilstību tiem un piedalīties tādu prasību izstrādē, kas attiecas uz elektroenerģijas tīklu pakalpojumu un elektroenerģijas piegādes kvalitāti.
(
24
)	Skat. šo secinājumu 31. punktu.
(
25
)	Skat. Regulas 2019/943 25. panta 1. punktu.
(
26
)	Skat. Regulas 2019/943 25. panta 3. punktu. Piemēram, Beļģijas Karalistes noteiktais uzticamības standarts ir trīs stundas. Šajā nozīmē skat. 2002. gada 4. septembra Karaļa dekrētu, ar ko groza 2021. gada 31. augusta Karaļa dekrētu par uzticamības standarta noteikšanu un zudušās slodzes vērtību un jauna tirgus dalībnieka izmaksu apstiprināšanu (Moniteur belge, 2022. gada 14. septembris, 67240. lpp.).
(
27
)	Turklāt šīs direktīvas 82. apsvērumā ir norādīts, ka regulatīvajām iestādēm būtu jānosaka vai jāapstiprina pārvades un sadales tīklu individuālie tīkla tarifi vai metodika, vai abi minētie, un ka abos gadījumos tīkla tarifu noteikšanā saskaņā ar 57. panta 4. punkta b) apakšpunkta ii) punktu, būtu jānodrošina regulatīvo iestāžu neatkarība.
(
28
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu Komisija/Vācija, 113. punkts.
(
29
)	Turklāt Alajärven Sähkö un Elenia rakstveida apsvērumos apgalvo, ka Somijas tiesību sistēmā tādiem tiesību aktu sagatavošanas dokumentiem kā darba grupu ziņojumiem, parlamenta komiteju un komisiju atzinumiem un valdības likumprojektiem ir svarīga nozīme tiesību aktu interpretācijā, un tos regulāri izmanto, lai palīdzētu noskaidrot likumdevēja nodomus, un ka, jo detalizētāki un jaunāki ir tiesību aktu sagatavošanas dokumenti, jo lielāka ir to faktiskā nozīme tiesību aktu interpretācijā un piemērošanā.
(
30
)	Somijas valdība precizē, ka šī likuma sākotnējā redakcijā bija paredzēts pienākums projektēt, būvēt un uzturēt sadales tīklus tā, lai šo tīklu bojājumus vētras vai sniega smaguma dēļ neizraisītu elektroenerģijas sadales pārtraukumu ilgāk par sešām stundām pilsētās un 36 stundām citās teritorijās.
(
31
)	Skat. spriedumu, 2024. gada 8. maijs, AsociaţiaForumul Judecătorilor din România (Tiesnešu apvienība) (C‑53/23, EU:C:2024:388, 14. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
32
)	Šajā nozīmē skat. Huhta, K., “C‑718/18 Commission v. Germany: Critical Reflections on the Independence of National Regulatory Authorities in EU Energy Law”, European Energy and Environmental Law Review, 2021, 30. sēj., Nr. 6, 255.–265. lpp., it īpaši 261. lpp. Atbilstoši šai autorei spriedums Komisija/Vācija ir padarījis vēl neskaidrāku robežlīniju starp vispārējām enerģētikas politikas vadlīnijām, ko noteikušas dalībvalstis, un jautājumiem, kas ietilpst vienīgi valsts regulatīvo iestāžu kompetencē, ciktāl dalībvalstīm, nevis regulatīvām iestādēm ir plaša rīcības brīvība noteikt, kas ietilpst sabiedrības interesēs. Minētā autore arī uzsvēra, ka jebkurā valsts enerģētikas politikā noteikti jāpauž nostāja par enerģijas cenām un tarifiem, tāpēc enerģētikas politikas vispārējās vadlīnijas var ievērojami ietekmēt tarifu noteikšanas nosacījumus.
(
33
)	Skat. Huhta, K., minēts iepriekš, 261. lpp.
(
34
)	Skat. spriedumu Komisija/Vācija, 114.–116. punkts. Skat. arī spriedumu, 2020. gada 3. decembris, Komisija/Beļģija (Elektroenerģijas un dabasgāzes tirgi) (C‑767/19, EU:C:2020:984, 98.–115. punkts).
(
35
)	Skat. šo secinājumu 35. punktu.