62024CO0745
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (kaheksas koda)
18. detsember 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Vastus, mis ei tekita põhjendatud kahtlust – Põllumajandus ja kalandus – Mahetooted – Määrus (EL) 2018/848 – Artikli 3 punkt 52 – Mõiste „märgistus“ – Mõiste „etikett“ – Artikli 3 punkt 53 – Mõiste „reklaam“ – Artikli 30 lõige 1 – Mahepõllumajanduslikule tootmisele viitava märgistusega toode – Artikli 32 lõike 1 punkt a – Kohustus märkida märgistusele koodnumber, mis on antud kontrolliasutusele või -organile, kes kontrollib viimase tootmis- või ettevalmistustoimingu teinud ettevõtjat – Kohaldamatus sellise toote reklaamvoldikule
Kohtuasjas C‑745/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Landgericht Saarbrückeni (Saarbrückeni esimese astme kohus, Saksamaa) 24. septembri 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 24. oktoobril 2024, menetluses
Verband Sozialer Wettbewerb eV
versus
GLOBUS Handelshof GmbH & Co. KG,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president O. Spineanu‑Matei, kohtunikud S. Rodin ja N. Piçarra (ettekandja),
kohtujurist: T. Ćapeta,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Verband Sozialer Wettbewerb eV, esindaja: Rechtsanwalt R. Welzel,
–
GLOBUS Handelshof GmbH & Co. KG, esindaja: Rechtsanwalt M. Grube,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Dawes ja M. Zerwes,
arvestades vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 99 pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi põhistatud määrusega,
on teinud järgmise
kohtumääruse
1
Eelotsusetaotlusega palutakse tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2018. aasta määruse (EL) 2018/848, mis käsitleb mahepõllumajanduslikku tootmist ja mahepõllumajanduslike toodete märgistamist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 834/2007 (ELT 2018, L 150, lk 1), artikli 32 lõike 1 punkti a, artikli 3 punkte 52 ja 53 ning artikli 30 lõiget 1.
2
Taotlus on esitatud seoses ebaausa konkurentsi vastu võitleva ühenduse Verband Sozialer Wettbewerb eV (edaspidi „VSW“) poolt mitut hüpermarketit käitava äriühingu GLOBUS Handelshof GmbH & Co. KG (edaspidi „Globus“) vastu esitatud nõudega keelata viimasel mahetoodete reklaamimine, ilma et oleks märgitud koodnumbrit, mis on antud kontrolliasutusele või -organile, kes kontrollib viimase tootmis- või ettevalmistustoimingu teinud ettevõtjat selle määruse artikli 32 lõike 1 punkti a tähenduses.
Õiguslik raamistik
3
Määruse 2018/848 põhjendustes 6, 9, 15, 17 ja 73 on märgitud:
„(6)
Pidades silmas [Euroopa Liidu] mahepõllumajandusliku tootmise poliitika eesmärke, peaks selle poliitika rakendamiseks kehtestatava õigusraamistiku eesmärk olema tagada aus konkurents ja mahepõllumajanduslike toodete siseturu nõuetekohane toimimine, säilitada ja õigustada tarbijausaldust mahepõllumajanduslikuna märgistatud toodete suhtes ning luua tingimused, millest lähtudes edeneks poliitika kooskõlas tootmise ja turu arenguga.
[…]
(9)
Arvestades mahepõllumajandussektori dünaamilist arengut, osutati nõukogu [28. juuni 2007. aasta] määruses (EÜ) nr 834/2007 [mahepõllumajandusliku tootmise ning mahepõllumajanduslike toodete märgistamise ja määruse (EMÜ) nr 2092/91 kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2007, L 189, lk 1)] vajadusele vaadata edaspidi läbi liidu mahepõllumajandusliku tootmise nõuded, võttes arvesse nende nõuete kohaldamisel saadud kogemusi. Komisjoni tehtud läbivaatamise tulemused näitavad, et liidu mahepõllumajanduslikku tootmist reguleerivat õigusraamistikku tuleks parandada, et kehtestada õigusnormid, mis vastavad tarbijate suurtele ootustele ja tagavad piisava selguse nende jaoks, kellele need on suunatud. Seepärast tuleks määrus (EÜ) nr 834/2007 kehtetuks tunnistada ja asendada uue määrusega.
[…]
(15)
Uuringud on näidanud, et tarbijausaldus on mahepõllumajandusliku toidu turu jaoks ülitähtis. Pikas perspektiivis võivad ebausaldusväärsed normid vähendada üldsuse usaldust ja tuua kaasa turutõrke. Seetõttu peaks mahepõllumajandusliku tootmise kestlik areng liidus põhinema usaldusväärsetel ja liidu tasandil ühtlustatavatel tootmisnõuetel ning vastama ettevõtjate ja tarbijate ootustele mahepõllumajanduslike toodete kvaliteedi ning käesolevas määruses sätestatud põhimõtete ja nõuete järgimise suhtes.
[…]
(17)
Käesolev määrus peaks panema aluse mahepõllumajandusliku tootmise kestlikule arengule ja toetama selle positiivset mõju keskkonnale ning ühtlasi tagama mahepõllumajanduslike toodete siseturu tõhusa toimimise ja õiglase konkurentsi, aidates seeläbi põllumajandusettevõtjatel saada õiglast sissetulekut, tagades tarbijate usalduse ja kaitstes nende huve ning toetades lühikesi tarneahelaid ja kohalikku tootmist. Need eesmärgid tuleks saavutada mahepõllumajandusliku tootmise suhtes kohaldatavate üldiste ja konkreetsete põhimõtete ning üldiste ja üksikasjalike tootmisnõuete järgimisega.
[…]
(73)
Põllumajandustooteid ja toitu tuleks märgistada vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu [25. oktoobri 2011. aasta] määrusega (EL) nr 1169/2011[, milles käsitletakse toidualase teabe esitamist tarbijatele ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusi (EÜ) nr 1924/2006 ja (EÜ) nr 1925/2006 ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni direktiiv 87/250/EMÜ, nõukogu direktiiv 90/496/EMÜ, komisjoni direktiiv 1999/10/EÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/13/EÜ, komisjoni direktiivid 2002/67/EÜ ja 2008/5/EÜ ning komisjoni määrus (EÜ) nr 608/2004 (ELT 2011, L 304, lk 18),] kehtestatud üldnõuetele ja eelkõige sätetele, mille eesmärk on ära hoida märgistamist, mis võib tarbijaid segadusse ajada või eksitada. Peale selle tuleks käesolevas määruses kehtestada mahepõllumajanduslike ja üleminekuaja toodete märgistamise erisätted. Need peaksid kaitsma nii ettevõtjate huve, kuna nende tooted saavad turul õigesti märgistatud ning nad saavad tegutseda ausa konkurentsi tingimustes, kui ka tarbijate huve, võimaldades neil teha teadlikke valikuid.“
4
Määruse 2018/848 artiklis 1 „Reguleerimisese“ on sätestatud:
„Käesoleva määrusega kehtestatakse mahepõllumajandusliku tootmise põhimõtted ja sätestatakse nõuded mahepõllumajandusliku tootmise, sellega seotud sertifitseerimise ning mahepõllumajanduslikule tootmisele viitavate märgiste kasutamise kohta märgistamisel ja reklaamimisel, samuti kontrolli käsitlevad õigusnormid lisaks [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2017. aasta] määruses (EL) 2017/625[, mis käsitleb ametlikku kontrolli ja muid ametlikke toiminguid, mida tehakse eesmärgiga tagada toidu- ja söödaalaste õigusnormide ning loomatervise ja loomade heaolu, taimetervise- ja taimekaitsevahendite alaste õigusnormide kohaldamine, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruseid (EÜ) nr 999/2001, (EÜ) nr 396/2005, (EÜ) nr 1069/2009, (EÜ) nr 1107/2009, (EL) nr 1151/2012, (EL) nr 652/2014, (EL) 2016/429 ja (EL) 2016/2031, nõukogu määruseid (EÜ) nr 1/2005 ja (EÜ) nr 1099/2009 ning nõukogu direktiive 98/58/EÜ, 1999/74/EÜ, 2007/43/EÜ, 2008/119/EÜ ja 2008/120/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrused (EÜ) nr 854/2004 ja (EÜ) nr 882/2004, nõukogu direktiivid 89/608/EMÜ, 89/662/EMÜ, 90/425/EMÜ, 91/496/EMÜ, 96/23/EÜ, 96/93/EÜ ja 97/78/EÜ ja nõukogu otsus 92/438/EMÜ (ametliku kontrolli määrus) (ELT 2017, L 95, lk 1),] sätestatutele.“
5
Määruse 2018/848 artikli 3 „Mõisted“ punktides 52 ja 53 on ette nähtud:
„52)
„märgistus“ – kõik tootega seotud sõnad, andmed, kaubamärgid, margitoodete nimed, kujunduselemendid või sümbolid, mis asuvad toote pakendil või tootega kaasas käival dokumendil, sedelil, etiketil, sildil või kaelaetiketil või mis viitavad sellele tootele;
53)
„reklaam“ – igasugune toodete avalik esitlemine muul viisil kui märgistuse abil, mille eesmärk või tõenäoline tulemus on hoiakute, veendumuste ja käitumise mõjutamine ja kujundamine, et otseselt või kaudselt edendada toodete müüki“.
6
Määruse artikkel 30 „Mahepõllumajandusliku tootmisega seotud mõistete kasutamine“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Käesolevas määruses peetakse toodet mahepõllumajanduslikule tootmisele viitava märgistusega tooteks juhul, kui märgistusel, reklaammaterjalides või äridokumentides kasutatakse kõnealuse toote, selle tootmiseks kasutatud koostisosade või söödamaterjali kirjeldamiseks mõisteid, millega antakse ostjale teada, et kõnealune toode, selle koostisosad või söödamaterjal on toodetud kooskõlas käesoleva määrusega. Eelkõige võib kogu liidus ja kõikides IV lisas loetletud keeltes käesolevale määrusele vastavate ja artikli 2 lõikes 1 osutatud toodete märgistamisel ning reklaamimisel kasutada IV lisas loetletud mõisteid ning nende tuletisi ja deminutiive nagu „bio-“ ja „öko-“ kas eraldi või kombineerituna.
2.   Artikli 2 lõikes 1 osutatud toodete puhul ei tohi käesoleva artikli lõikes 1 osutatud mõisteid liidus mitte kuskil mitte üheski IV lisas loetletud keeles käesolevale määrusele mittevastavate toodete märgistamisel, reklaammaterjalides ega äridokumentides kasutada.
Lisaks ei tohi märgistamisel või reklaamimisel (sealhulgas kaubamärkides või äriühingute nimedes) kasutada selliseid mõisteid või tavu, mis võiksid tarbijat või kasutajat eksitada, jättes neile mulje, et toode või selle koostisosad vastavad käesolevale määrusele.
[…]“.
7
Määruse artiklis 32 „Kohustuslikud tähised“ on ette nähtud:
„1.   Kui toodete märgistamisel on kasutatud artikli 30 lõikes 1 osutatud mõisteid, sealhulgas juhul, kui tooted on märgistatud artikli 30 lõike 3 kohaselt kui üleminekuaja tooted,
a)
märgitakse märgistusele ka koodnumber, mis on antud kontrolliasutusele või kontrollorganile, kes kontrollib viimase tootmis- või ettevalmistustoimingu teinud ettevõtjat, ning
[…].
3.   Käesoleva artikli lõigetes 1 ja 2 ning artikli 33 lõikes 3 osutatud tähised tuleb hõlpsasti märgatavasse kohta paigutada hästi nähtavalt, selgesti loetavalt ja kustumiskindlalt.
[…]“.
8
Sama määruse artikli 33 „Euroopa Liidu mahepõllumajandusliku tootmise logo“ lõikes 1 on sätestatud:
„Euroopa Liidu mahepõllumajandusliku tootmise logo võib kasutada käesolevale määrusele vastavate toodete märgistamisel, esitlemisel ja reklaamimisel.
[…]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
9
Jaemüügikontserni Globus St. Wendel kuuluv äriühing Globus käitab Saksamaal hüpermarketeid. Globus jagas 2024. aasta jaanuaris ja veebruaris Geras (Saksamaa) ja selle ümbruses reklaamvoldikuid, milles reklaamiti muu hulgas mitut toiduainet, mis olid tähistatud märkega „bio-“ ja liidu mahepõllumajandusliku tootmise logoga, kuid millel puudus koodnumber, mis on antud kontrolliasutusele või -organile, kes kontrollib viimase tootmis- või ettevalmistustoimingu teinud ettevõtjat määruse 2018/848 artikli 32 lõike 1 punkti a tähenduses.
10
VSW esitas Landgericht Saarbrückenile (Saarbrückeni esimese astme kohus, Saksamaa), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, Globuse vastu rikkumise lõpetamise nõude, paludes keelata Globusel mahetoodete reklaamimine ilma seda koodnumbrit märkimata. VSW väidab, et määruse 2018/848 artikli 30 lõikes 1 kasutatud lai mõiste „märgistus“, millele on viidatud selle määruse artikli 32 lõikes 1, hõlmab nii „märgistust“ selle määruse artikli 3 punkti 52 kitsas tähenduses kui ka „reklaami“ selle määruse artikli 3 punkti 53 tähenduses. See viide laiendab seega sama määruse artikli 32 lõike 1 punktis a ette nähtud kohustust märkida mahetoodete reklaamile koodnumber. Nende sätete inglis- ja prantsuskeelne versioon on saksakeelse versiooniga võrreldes selgem.
11
Globus väidab omalt poolt, et määruse 2018/848 artikli 3 punktid 52 ja 53 teevad selgelt vahet märgistusel ja reklaamil ning et selle määruse artikli 30 lõige 1 ei võimalda neid kahte mõistet samastada. Mahetoodetega seotud kohustusi tuleb täita füüsiliste kaubavoogude ja nendega kaasas olevate dokumentide puhul, kuid mitte reklaamvoldikute puhul. Järelikult peab nimetatud määruse artikli 32 lõike 1 punktis a nimetatud kontrolliasutuse või -organi koodnumber olema märgitud üksnes tootel endal. Globus lisab, et kui see kohustus peaks laienema sellistele reklaamvoldikutele, nagu on kõne all põhikohtuasjas, oleks seda praktikas võimatu täita. Nimelt ei ole nende voldikute koostamise ajal veel teada ettevõtja või ettevõtjad, kes vastutavad mahetoodetena kirjeldatud kauba tarnimise eest, ning seetõttu ei saa kindlaks teha kontrolliasutust või -organit, kes seda ettevõtjat või neid ettevõtjaid kontrollib.
12
Eelotsusetaotluse esitanud kohus nendib, et määruse 2018/848 artikli 3 punktis 52 mõiste „märgistus“ määratlemisel kasutatud väljend „või mis viitavad sellele tootele“, mis esineb koos väljendiga „tootega kaasas käiv“, võib hõlmata „reklaami“ selle määruse artikli 3 punkti 53 tähenduses, nagu väidab VSW. Kuna sellised reklaamvoldikud, nagu on kõne all põhikohtuasjas, „viitavad“ seal tutvustatavatele mahetoodetele, siis võib neid pidada „märgistuse“ vormiks.
13
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et põhikohtuasjas kõne all olevad reklaamvoldikud ei ole hõlmatud mõistega „märgistus“ määruse 2018/848 artikli 3 punkti 52 tähenduses, ning eristab selleks üldist reklaami, mis ei ole tootelähedane, konkreetsest, tootelähedasest reklaamist, kusjuures see eristamine põhineb eelkõige määruse artikli 32 lõikel 3. Nimetatud kohus järeldab selles sättes ette nähtud kohustusest paigutada sama artikli lõikes 1 osutatud tähised hõlpsasti märgatavasse kohta hästi nähtavalt, selgesti loetavalt ja kustumiskindlalt, et see säte viitab üldjuhul toote enda märgistusele, mitte sellest tootest füüsiliselt eemal asuvale reklaamile, nagu need voldikud.
14
Lisaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et määruse 2018/848 artikli 30 lõige 1, mida ta tõlgendab nii, et „tootega peab kaasas olema vajalik teave“, ei nõua, et tootest füüsiliselt eraldiseisev reklaamvoldik, milles on seda toodet kirjeldatud sõnadega „bio-“ või „öko-“, peab sisaldama kõnealuse määruse artikli 32 lõike 1 punktis a osutatud koodnumbrit, kuna tarbijad saavad sellise teabe toodet ostes. Ta lisab, et see järeldus tuleneb selgelt viimati nimetatud sätte ingliskeelsest versioonist, kuna mõistega labelling ei ole silmas peetud reklaami.
15
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib sarnaselt Globusega, et reklaamvoldiku koostamise ajal ei tea müüja tingimata, kes on mahetoodete tarnija, ega järelikult ka seda, milline artikli 32 lõike 1 punktis a nimetatud asutus või organ tarnijat kontrollib.
16
Neil asjaoludel otsustas Landgericht Saarbrücken (Saarbrückeni esimese astme kohus) menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas liidu õigust, eelkõige [määrust 2018/848], tuleb tõlgendada nii, et jaemüügiketi reklaamvoldikutes, mida jaotatakse tarbijate kodumajapidamistele ja milles paljude muude kaupade kõrval reklaamitakse ka mahetooteid [selle määruse] tähenduses, peab sisalduma koodnumber, mis on antud pädevale kontrolliasutusele või kontrollorganile, st organile, kes kontrollib viimase tootmis- või ettevalmistustoimingu teinud ettevõtjat?
2.
a.
Kas määruse 2018/848 artikli 3 punkti 52 tuleb tõlgendada nii, et mahetoote mis tahes „reklaam“ selle määruse artikli 3 punkti 53 tähenduses kujutab endast ka selle toote „märgistust“ määruse artikli 3 punkti 52 tähenduses?
b.
Kas määruse 2018/848 artikli 32 lõikest 1, milles viidatakse selle määruse artikli 30 lõikele 1, tuleneb kohustus märkida kontrolliasutuse koodnumber ka tootest füüsiliselt eraldiseisvatele reklaammaterjalidele, kui märgistamisel, reklaammaterjalides või äridokumentides kasutatakse toote kirjeldamiseks mõisteid, millega antakse ostjale teada, et tegemist on mahepõllumajanduslikult toodetud toiduga?
c.
Kas see on nii ka siis, kui reklaammaterjale levitav jaekaupmees reklaamib tootja tooteid, mis pärinevad (või võivad pärineda) eri tehastest ja mida on kontrollinud eri kontrolliasutused?
d.
Kui teise küsimuse alapunktidele a–c ei saa anda kindlat jaatavat või eitavat vastust, siis millistel kriteeriumidel peab põhinema vahetegemine teise küsimuse alapunkti a ja alapunkti b puhul?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
17
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 99 kohaselt võib Euroopa Kohus igal ajal ettekandja-kohtuniku ettepanekul ja pärast kohtujuristi ärakuulamist lahendada kohtuasja põhistatud määrusega, kui vastuse eelotsuse küsimusele võib selgelt tuletada kohtupraktikast või kui esitatud küsimusele antav vastus ei tekita põhjendatud kahtlust.
18
Seda sätet tuleb kohaldada käesolevas kohtuasjas, kuna vastus eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele ei tekita põhjendatud kahtlust.
19
Oma küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse 2018/848 artikli 32 lõike 1 punkti a koostoimes selle määruse artikli 3 punktidega 52 ja 53 ning artikli 30 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et kohustus märkida selle kontrolliasutuse või -organi koodnumber, kes kontrollib viimase tootmis- või ettevalmistustoimingu teinud ettevõtjat, ei hõlma reklaamvoldikuid, mis on reklaamitavatest mahetoodetest füüsiliselt eraldiseisvad.
20
Määruse 2018/848 artikli 32 lõike 1 punkti a prantsuskeelses versioonis on ette nähtud kohustus märkida selle määruse artikli 30 lõikes 1 osutatud mõistetega, nagu „bio-“ või „öko-“, toote „etiketil“ (étiquette, eestikeelses versioonis siinkohal „märgistus“) selle kontrolliasutuse või kontrollorgani koodnumber, kes kontrollib viimase tootmis- või ettevalmistustoimingu teinud ettevõtjat.
21
Nagu nähtub selle määruse artikli 3 punktist 52, on étiquette prantsuskeelses versioonis (Etikett ja label vastavalt saksa- ja ingliskeelses versioonis) „märgistuse“ kandja või vorm, nagu ka pakend, dokument, sedel, silt või kaelaetikett. „Märgistus“ hõlmab tootega seotud sõnu, andmeid, kaubamärke, margitoodete nimesid, kujunduselemente või sümboleid, mis asuvad sellisel kandjal. Seega on mõiste „märgistus“ laiem kui mõiste „etikett“ ja neid ei saa samastada.
22
Määruse 2018/848 saksa- ja ingliskeelses versioonis on aga artikli 32 lõike 1 punktis a kasutatud vastavalt sõnu Kennzeichnung ja labelling, mis vastavad mõistele „märgistus“ selle määruse artikli 3 punkti 52 tähenduses, mitte mõistele „etikett“.
23
Pealegi on mõiste „reklaam“ määratletud määruse 2018/848 artikli 3 punkti 53 prantsuskeelses versioonis kui toute présentation de produits à l’attention du public, par tout moyen autre que l’étiquetage, qui vise ou est de nature à influencer et façonner les attitudes, les opinions et les comportements afin de promouvoir directement ou indirectement la vente (igasugune toodete avalik esitlemine muul viisil kui märgistuse abil, mille eesmärk või tõenäoline tulemus on hoiakute, veendumuste ja käitumise mõjutamine ja kujundamine, et otseselt või kaudselt edendada toodete müüki). Täpsemalt nähtub väljendist par tout moyen autre que l’étiquetage (muul viisil kui märgistuse abil), et mõiste „reklaam“ selle sätte tähenduses ja mõiste „märgistus“ sama artikli punkti 52 tähenduses on teineteist välistavad.
24
Määruse 2018/848 artikli 3 punkti 53 saksa- ja ingliskeelses versioonis on mõistest „reklaam“ siiski välja jäetud üksnes Etikett (mit anderen Mitteln als einem Etikett) ja label (by any means other than a label). Nagu on märgitud käesoleva kohtumääruse punktis 21, vastavad need mõisted mõistele étiquette, mis on üks artikli 3 punktis 52 loetletud „märgistuse“ kandjatest või vormidest. Võttes arvesse selle määruse artikli 3 punkti 53 sõnastust neis kahes keeleversioonis, märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et sellist reklaamvoldikut, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võib pidada märgistuse vormiks, sest olgugi et see ei „käi“ mahetootega „kaasas“, „viitab“ see sellisele tootele.
25
Euroopa Kohus on korduvalt sedastanud, et liidu õigusnormi sõnastus ühes keeleversioonis ei saa olla selle sätte tõlgendamise ainus alus ja sellele keeleversioonile ei saa tõlgendamisel anda eelist muude keeleversioonide ees. Nimelt tuleb liidu õigusnorme tõlgendada ja kohaldada ühetaoliselt, arvestades liidu kõigis keeltes kehtivaid versioone. Seega, kui liidu õigusakti keeleversioonides on erinevusi, tuleb kõnealust sätet tõlgendades lähtuda selle õigusakti üldisest ülesehitusest ja eesmärkidest, mille osa see säte on (5. veebruari 2015. aasta kohtuotsus M. jt, C‑627/13 ja C‑2/14, EU:C:2015:59, punktid 48 ja 49, ning 18. septembri 2019. aasta kohtuotsus VIPA, C‑222/18, EU:C:2019:751, punkt 37).
26
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et üheski määruse 2018/848 keeleversioonis ei kuulu mõiste „reklaam“, olenemata selle vormist, määruse artikli 3 punktis 52 loetletud märgistuse kandjate või vormide, see tähendab „pakendi, dokumendi, sedeli, etiketi, sildi või kaelaetiketi“ hulka. Järelikult ei ole selle sätte sõnastuse alusel võimalik pidada „reklaami“„märgistuse“ vormiks ega neid kahte mõistet samastada.
27
Teiseks näitab mõistete „märgistus“ ja „reklaam“ üheaegne kasutamine mitmes määruse 2018/848 sättes, eelkõige selle artiklis 1, artikli 30 lõigetes 1 ja 2 ning artikli 33 lõikes 1, et selles määruses eristatakse neid kahte mõistet süstemaatiliselt, ilma et esimest saaks käsitada nii, et see hõlmab teist.
28
Sellest järeldub, et „reklaam“ ei saa seega kujutada endast „märgistuse“ vormi nimetatud määruse artikli 3 punkti 52 tähenduses, nagu nähtub eriti selgelt sama määruse artikli 3 punkti 53 prantsuskeelsest versioonist, milles on reklaami määratlusena kasutatud väljendit tout moyen autre que l’étiquetage (muul viisil kui märgistus).
29
Kolmandaks, nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, viitab määruse 2018/848 artikli 32 lõikes 3 sätestatud nõue, mille kohaselt tuleb selle artikli lõike 1 punktis a nimetatud kontrolliasutuse või -organi koodnumber kanda hõlpsasti märgatavasse kohta hästi nähtavalt, selgesti loetavalt ja kustumiskindlalt, tingimata toote enda „märgistusele“ selle määruse artikli 3 punkti 52 tähenduses, ning välistab seega sellest tootest füüsiliselt eraldiseisva reklaami, nagu põhikohtuasjas kõne all olevad reklaamvoldikud.
30
Neljandaks ei saa vastupidi VSW väidetele määruse 2018/848 artikli 30 lõige 1 laiendada mõiste „märgistus“ ulatust võrreldes selle määruse artikli 3 punktis 52 esitatud määratlusega. Nimelt on artikli 30 lõikes 1 üksnes selgitatud mõistet „mahepõllumajanduslikule tootmisele viitava märgistusega toode“ ja seda nii märgistusel, reklaammaterjalides kui ka äridokumentides. Nimetatud määruse artikli 32 lõikes 1 sisalduv viide artikli 30 lõikele 1 ei saa seega laiendada kohustust märkida kontrolliasutuse või -organi koodnumber igale reklaamile, millega reklaamitakse mahepõllumajandusliku tootmisega seotud mõistetega kirjeldatud toodet.
31
Neil asjaoludel ei saa määruse 2018/848 artikli 3 punktis 52 sisalduvat väljendit „viitavad sellele tootele“ tõlgendada nii, et „reklaam“ kuulub mõiste „märgistus“ kohaldamisalasse, ega nii, et see võimaldab reklaamile laiendada märgistusega seotud kohustusi.
32
Seda tõlgendust toetavad määruse 2018/848 eesmärgid. Määruse põhjenduste 6, 9, 15, 17 ja 73 kohaselt on määruse eesmärk tagada aus konkurents mahetoodete siseturul ning säilitada ja õigustada tarbijausaldust mahetoodetena märgistatud toodete vastu. Selleks nähakse määruses ette selged eeskirjad, sealhulgas märgistamist käsitlevad sätted, mis kaitsevad ettevõtjate ja tarbijate huve, et ettevõtjad saaksid tegutseda ausa konkurentsi tingimustes ja tarbijad saaksid teha teadlikke valikuid (vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Herbaria Kräuterparadies II, C‑240/23, EU:C:2024:852, punktid 71 ja 72).
33
Kooskõlas käesoleva kohtumääruse eelmises punktis nimetatud eesmärgiga suurendada tarbijate usaldust mahetoodetena märgistatud toodete vastu tagatakse käesoleval juhul mahetoodete märgistamisel viimase tootmis- või ettevalmistustoimingu teinud ettevõtjat kontrolliva asutuse või organi koodnumbri märkimisega, et määruse 2018/848 alusel toimuv tootekontroll on jälgitav, nagu rõhutas komisjon.
34
Kontrolli jälgitavuse tagamiseks piisab aga sellest, kui see koodnumber on märgitud kas mahetoote etiketil või pakendil, dokumendil, sedelil, sildil või kaelaetiketil kui märgistuse kandjal või vormil selle määruse artikli 3 punkti 52 tähenduses, ilma et seda oleks vaja märkida ka tootest füüsiliselt eraldiseisval reklaamil.
35
Lisaks tooks kohustus märkida see koodnumber igale reklaamile kaasa märkimisväärseid praktilisi probleeme olukorras, kus mahetoodet võivad reklaamijale tarnida mitu ettevõtjat, nagu märkisid Globus ja komisjon. Põhikohtuasjas kõne all olevate reklaamvoldikute koostamise ajal ei ole nimelt üldjuhul teada, kes on viimase tootmis- või ettevalmistustoimingu teinud ettevõtja ega seega ka määruse 2018/848 artikli 32 lõike 1 punktis a osutatud asutus või organ, kes seda ettevõtjat kontrollib.
36
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse 2018/848 artikli 32 lõike 1 punkti a koostoimes selle määruse artikli 3 punktidega 52 ja 53 ning artikli 30 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et kohustus märkida selle kontrolliasutuse või -organi koodnumber, kes kontrollib viimase tootmis- või ettevalmistustoimingu teinud ettevõtjat, ei hõlma reklaamvoldikuid, mis on reklaamitavatest mahetoodetest füüsiliselt eraldiseisvad.
Kohtukulud
37
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2018. aasta määruse (EL) 2018/848, mis käsitleb mahepõllumajanduslikku tootmist ja mahepõllumajanduslike toodete märgistamist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 834/2007, artikli 32 lõike 1 punkti a koostoimes selle määruse artikli 3 punktidega 52 ja 53 ning artikli 30 lõikega 1
tuleb tõlgendada nii, et
kohustus märkida selle kontrolliasutuse või -organi koodnumber, kes kontrollib viimase tootmis- või ettevalmistustoimingu teinud ettevõtjat, ei hõlma reklaamvoldikuid, mis on reklaamitavatest mahetoodetest füüsiliselt eraldiseisvad.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.