Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (teine koda)
12. märts 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Liidu kodakondsus – ELTL artikli 21 lõige 1 – Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil – Takistused – Taotlus muuta perekonnaseisuregistris sooandmeid – Direktiiv 2004/38/EÜ – Artikli 4 lõige 3 – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 7 – Õigus era‑ ja perekonnaelu austamisele – Liikmesriigi kohtu kohustus järgida selle liikmesriigi konstitutsioonikohtu praktikat – Kooskõlaline tõlgendamine
Kohtuasjas C‑43/24 [Shipova](i),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Varhoven kasatsionen sadi (Bulgaaria kõrgeim kassatsioonikohus) 18. jaanuari 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 23. jaanuaril 2024, menetluses
K. M. H.
versus
Obshtina Stara Zagora,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja president K. Jürimäe (ettekandja), Euroopa Kohtu president K. Lenaerts teise koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud F. Schalin, M. Gavalec ja Z. Csehi,
kohtujurist: J. Richard de la Tour,
kohtusekretär: ametnik R. Stefanova-Kamisheva,
arvestades kirjalikku menetlust ja 22. mai 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        K. M. H., esindajad: advokat D. I. Lyubenova ja avvocato A. Schuster,
–        Bulgaaria valitsus, esindajad: T. Mitova ja R. Stoyanov,
–        Eesti valitsus, esindaja: M. Kriisa,
–        Ungari valitsus, esindajad: Zs. Biró-Tóth ja M. Z. Fehér,
–        Madalmaade valitsus, esindajad: M. K. Bulterman, A. Hanje ja P. P. Huurnink,
–        Portugali valitsus, esindajad: P. Barros da Costa, A. Pimenta, J. Ramos ja Â. Seiça Neves,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: E. Montaguti ja I. Zaloguin,
olles 4. septembri 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada ELL artiklit 9, ELTL artikleid 8, 10 ja 21 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 7.
2        Taotlus on esitatud K. M. H. ja Obshtina Stara Zagora (Stara Zagora omavalitsusüksus, Bulgaaria) vahelises kohtuvaidluses taotluse üle tuvastada, et K. M. H. on naissoost isik, andes korralduse muuta tema eesnime, isanime ja perekonnanime, ning kanda see muudatus tema sünnitõendisse.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
EL leping
3        ELL artikkel 9 sätestab:
„[Euroopa] Liit järgib kogu oma tegevuses oma kodanike võrdsuse põhimõtet, mille kohaselt kohtlevad liidu institutsioonid, organid ja asutused kodanikke võrdselt. Iga isik, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus, on liidu kodanik. Liidu kodakondsus täiendab, kuid ei asenda liikmesriigi kodakondsust.“
EL toimimise leping
4        ELTL artikkel 8 näeb ette:
„Kõigi oma asjaomaste meetmete puhul on liidu eesmärk meeste ja naiste ebavõrdsuse kaotamine ja võrdõiguslikkuse edendamine.“
5        ELTL artikli 21 lõikes 1 on sätestatud:
„Igal liidu kodanikul on õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, kui aluslepingutega ja nende rakendamiseks võetud meetmetega kehtestatud piirangutest ja tingimustest ei tulene teisiti.“
Harta
6        Harta artiklis 7 „Era‑ ja perekonnaelu austamine“ on sätestatud:
„Igaühel on õigus sellele, et austataks tema era‑ ja perekonnaelu, kodu ja edastatavate sõnumite saladust.“
7        Harta artikli 52 „Õiguste ja põhimõtete ulatus ja tõlgendamine“ lõikes 3 on ette nähtud:
„Hartas sisalduvate selliste õiguste tähendus ja ulatus, mis vastavad [Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud] Euroopa inimõiguste ja põhivabaduse kaitse konventsiooniga [(edaspidi „EIÕK“)] tagatud õigustele, on samad, mis neile nimetatud konventsiooniga ette on nähtud. See säte ei takista liidu õiguses ulatuslikuma kaitse kehtestamist.“
Direktiiv 2004/38/EÜ
8        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46), artikli 4 lõige 3 näeb ette:
„Liikmesriigid annavad kooskõlas oma õigusaktidega oma kodanikele välja kodakondsust tõendava isikutunnistuse või passi ja uuendavad seda.“
Bulgaaria õigus
Perekonnaseisuregistri seadus
9        27. juuli 1999. aasta perekonnaseisuregistri seaduse (Zakon za grazhdanskata registratsia, DV
nr 67, 27.7.1999) artikli 9 lõikes 1 on sätestatud:
„Bulgaaria Vabariigi territooriumil sündinud Bulgaaria kodaniku nimi koosneb eesnimest, isanimest ja perekonnanimest. Need kolm nimeosa kantakse sünnitõendisse.“
10      Perekonnaseisuregistri seaduse artikli 45 lõike 1 punktide 6–8 kohaselt sisaldab sünnitõend vastsündinu nime, lapse isikukoodi (ainult Bulgaaria kodanikel) ning sugu ja kodakondsust.
Bulgaaria isikut tõendavate dokumentide seadus
11      Bulgaaria isikut tõendavate dokumentide seaduse (Zakon za bulgarskite lichni dokumenti, DV
nr 93, 11.8.1998) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „Bulgaaria isikut tõendavate dokumentide seadus“) on artikli 9 lõikes 1 sätestatud:
„Nime, isikukoodi (Bulgaaria kodaniku isikukoodi / välismaalase isikukoodi), soo, kodakondsuse või välimuse olulise ja püsiva muutumise korral on isik kohustatud taotlema 30 päeva jooksul uued Bulgaaria isikut tõendavad dokumendid.“
12      Bulgaaria isikut tõendavate dokumentide seaduse artikli 13 lõikes 1 on loetletud isikut tõendavate dokumentide liigid. Eelkõige on nendeks isikutunnistus, pass ja juhiluba.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
13      K. M. H. sündis 7. augustil 1990 Bulgaarias. Ta on kantud selle liikmesriigi perekonnaseisuregistrisse mehena ning meessoole vastavast eesnimest, isanimest ja perekonnanimest koosneva nimega. Talle on antud ka isikukood ja väljastatud isikut tõendav dokument, milles ta on määratletud meessoost isikuna.
14      Kuid vastavalt eelotsusetaotluse esitanud kohtu Varhoven kasatsionen sadi (Bulgaaria kõrgeim kassatsioonikohus) tuvastatud faktiliste asjaolude kirjeldusele on K. M. H. ennast alati tundnud välimuse ja käitumise, taju, emotsioonide ja maneeride poolest naisena ning seda juba lapsepõlvest saati.
15      K. M. H. konsulteeris 2014. aasta detsembris psühholoogiga, kes jõudis järeldusele, et tal on sooline düsfooria ning sotsiaalsust ja suhteid puudutav düsfooria. Pärast konsulteerimist endokrinoloogi ja androloogiga alustas K. M. H. hormoonravi Itaalias, mis on tema praegune elukohariik,
ning kus ta on loonud püsiva perekondliku suhte Itaalia kodanikuga.
16      Kuna K. M. H. puutub iga päev, eriti tööotsingutel, kokku ebamugavuste ja probleemidega, mis tulenevad ebakõlast ühelt poolt tema välimuse ja käitumise ning teiselt poolt tema isikut tõendavates dokumentides märgitud soo vahel, esitas ta 2017. aastal Rayonen sad Stara Zagorale (Stara Zagora rajoonikohus, Bulgaaria) taotluse tuvastada, et ta on naissoost, andes korralduse muuta tema nimi K. M. H-st (meessoost isiku ees-, isa- ja perekonnanimi) K. M. H-ks (naissoost isiku ees-, isa- ja perekonnanimi), ning kanda see muudatus tema sünnitõendisse.
17      Hoolimata meditsiinilistest arvamustest ja kohtuekspertiisist, mis kinnitasid sooidentiteeti, millele K. M. H. viitas, jäeti tema taotlus rahuldamata põhjendusel, et Bulgaaria õigusnormid ei näe ette võimalust muuta perekonnaseisuakti kantud andmeid psühholoogilistel alustel. Okrazhen sad Stara Zagora (Stara Zagora regionaalne kohus, Bulgaaria) jättis selle rahuldamata jätmise otsuse apellatsiooniastmes muutmata. Kõnealune kohus märgib, et need õigusnormid näevad ette, et sugu registreeritakse sündimisel esmaste sootunnuste alusel. Soovahetus on lubatud ainult siis, kui see on tingitud kehalistest muutustest.
18      Varhoven kasatsionen sad (kõrgeim kassatsioonikohus), kellele esitati kassatsioonkaebus, leidis, et kuigi selles valdkonnas puuduvad riigisisesed õigusnormid, tuleb kohtutel selleks, et saavutada EIÕK artiklit 8 arvestades õiglane tasakaal avalike huvide ja üksikisiku huvide vahel, era‑ ja perekonnaelu austamise põhimõttest tulenevalt igal üksikjuhtumil hinnata, kas täidetud on isiku sooidentiteedi muutmise sisulised tingimused, millest sõltub õigusliku muudatuse tegemine selle isiku sünnitõendisse kantud perekonnaseisuandmetes. Kohtuasi saadeti niisiis tagasi Okrazhen sad Stara Zagorale (Stara Zagora regionaalne kohus), et viimane koguks K. M. H. meditsiinilise olukorra kohta uusi tõendeid.
19      Okrazhen sad Stara Zagora (Stara Zagora regionaalne kohus) jättis 21. novembri 2019. aasta otsusega K. M. H. taotluse uuesti rahuldamata põhjendusel, et Bulgaaria õigusnormides ei ole ette nähtud soovahetuse menetlust asjaomase isiku enesemääratlemise alusel.
20      K. M. H. esitas selle otsuse peale kassatsioonkaebuse Varhoven kasatsionen sadile (kõrgeim kassatsioonikohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
21      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Varhoven kasatsionen sadi (kõrgeim kassatsioonikohus) tsiviilkolleegiumite üldkogu 20. veebruari 2023. aasta tõlgendusotsus nr 2/20 (edaspidi „tõlgendusotsus“) on talle siduv. Sellest otsusest nähtub aga, et Bulgaaria kehtiv materiaalõigus ei näe ette võimalust muuta sugu, nime ja isikukoodi puudutavaid andmeid sellisel isikul, kes väidab, et ta on transsooline. Kõnealuse otsuse kohaselt ei tulene teistsugust järeldust ka liidu õigusest, kuna isiku perekonnaseisu puudutavad õigusnormid kuuluvad liikmesriikide pädevusse. See otsus põhineb eelkõige Konstitutsionen sadi (Bulgaaria konstitutsioonikohus) 26. oktoobri 2021. aasta kohtuotsusel, milles viimati nimetatud kohus leidis, et mõistet „sugu“ Bulgaaria põhiseaduse tähenduses tuleb mõista nii, et see viitab üksnes selle bioloogilisele mõõtmele tulenevalt moraali ‑ ja/või religiooninormidest ning ‑põhimõtetest, mis peavad olema transsooliste isikute huvidest kaalukamad.
22      Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on siiski kahtlusi tõlgendusotsuses antud tõlgenduse suhtes, arvestades kõigepealt EIÕK artiklit 8 ja ELL artiklit 9. Kui nimelt piirata soolist diskrimineerimist keelava riigisisese õiguse kohaldamisala intersooliste isikutega, oleks see sooline diskrimineerimine nende artiklite tähenduses. Tegemist võib olla ka sellega, et rikutakse Bulgaaria transsooliste isikute õigust õiglasele kohtulikule arutamisele, kuna samasuguseid või sarnaseid juhtumeid käsitletakse teistes liidu liikmesriikides erinevalt.
23      Seejärel soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas sünnitõendisse kantud andmete muutmise keeld ei riku ELTL artiklites 8 ja 21 sätestatud liidu kodanike võrdsuse ja vaba liikumise põhimõtteid, nagu need on tagatud harta artikliga 7, sest asjaomased isikud ei saa tõendada oma identiteeti oma isikut tõendavate dokumentidega.
24      Viimaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Euroopa Kohus peab hindama, kas Konstitutsionen sadi (konstitutsioonikohus) antud Bulgaaria põhiseaduse siduv tõlgendus, mille kohaselt tuleb mõistet „sugu“ mõista üksnes bioloogilises tähenduses, on kooskõlas liidu õiguse nõuetega ning saab olla õiguslikuks takistuseks sooidentiteedi arvesse
võtmisel perekonnaseisuandmeid sisaldavates dokumentides.
25      Neil asjaoludel otsustas Varhoven kasatsionen sad (kõrgeim kassatsioonikohus) menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas ELL artiklis 9 ja ELTL artiklites 8 ja 21 sätestatud liidu kodanike võrdsuse ja vaba liikumise põhimõtetega, mis on tagatud [harta] artikliga 7 ning [EIÕK] artikliga 8, on vastuolus liikmesriigi riigisisesed õigusnormid, mis välistavad igasuguse võimaluse
enda transsoolisust kinnitaval avaldajal
muuta perekonnaseisuaktides andmeid isiku soo, nime ja isikukoodi kohta?
2.      Kas ELL artiklis 9 ja [ELTL] artiklites 8 ja 21 sätestatud liidu kodanike võrdsuse ja vaba liikumise põhimõtetega, samuti ELTL artiklis 10 sätestatud soo, rassilise või etnilise päritolu, usutunnistuse või veendumuste, puuete, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise keeluga, mis on tagatud harta artikliga 7 ning EÕIK artikliga 8, ning tõhusa õiguskaitsevahendi põhimõttega on vastuolus riigisisene kohtupraktika (käesoleval juhul [tõlgendusotsus]), mille kohaselt ei näe [liidu] liikmesriigi territooriumil kohaldatav objektiivne materiaalõigus ette võimalust enda transsoolisust kinnitaval avaldajal
muuta perekonnaseisuaktides isiku sugu, nime ja isikukoodi, mistõttu seatakse isik olukorda, mis erineb olukorrast, milles ta oleks mõnes muus liikmesriigis, mille kohtupraktika on vastupidine?
Kas riigisisene kohtupraktika, mis usulistele ja kõlbelistele väärtustele tuginedes ei luba sooidentiteeti muuta, välja arvatud juhul, kui see on teatud – intersooliste – isikute puhul vajalik meditsiinilistel põhjustel, on õiguspärane?
Kas riigisisene kohtupraktika, mis usulistele ja kõlbelistele väärtustele tuginedes lubab sugu muuta ainult teatud juhtudel ja teatud (intersooliste) isikute puhul meditsiinilistel põhjustel, kuid mitte teistel juhtudel, mil sooidentiteeti soovitakse muuta muudel, teistsugustel meditsiinilistel põhjustel, on õiguspärane?
3.      Kas Euroopa Kohtu praktikas (5. juuni 2018. aasta kohtuotsused Coman jt, С‑673/16, EU:C:2018:385, ning 14. detsembri 2021. aasta
kohtuotsus
Stolichna obshtina, rayon „Pancharevo“, C‑490/20, EU:C:2021:1008) seoses direktiivi [2004/38] ja ELTL artikli 21 lõike 1 kohaldamisega [liidu] liikmesriikidele seatud kohustus tunnustada isiku perekonnaseisu, mis on tuvastatud teises liikmesriigis selle riigi õiguse alusel, kehtib ka soo kui perekonnaseisukande olulise osa kohta, ning kas tulenevalt sellest, et isiku suhtes, kellel on ka Bulgaaria kodakondsus, on teises liikmesriigis tehtud soo muutuse tuvastamise otsus, tuleb muutuse kohta teha kanne [Bulgaaria] asjaomastesse registritesse?
4.      Kas hartast ja EIÕKst tulenevat õigust õiglasele kohtulikule arutamisele arvestades on õiguspärane Konstitutsionen sadi (konstitutsioonikohus) otsusega põhiseadusele antud siduv tõlgendus, mille kohaselt tuleb mõistet „sugu“ mõista üksnes bioloogilises tähenduses? Kas see tõlgendus on kooskõlas liidu õiguse nõuetega ja kas see võib olla õiguslik takistus soo muutuse kohta [perekonnaseisuregistrisse] kande tegemiseks?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Vastuvõetavus
26      Kahtlust ei ole selles, et liikmesriigi kodanik, kes on liidu kodanikuna kasutanud õigust vabalt liikuda ja elada muu kui oma päritoluliikmesriigi territooriumil, võib tugineda selle staatusega kaasnevatele õigustele, eelkõige ELTL artikli 21 lõikes 1 sätestatud õigustele, vajaduse korral ka oma päritoluliikmesriigi vastu (23. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Morgan ja Bucher, C‑11/06 ja C‑12/06, EU:C:2007:626, punkt 22; 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt, C‑673/16, EU:C:2018:385, punkt 31, ning 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punkt 41).
27      Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et K. M. H. on kasutanud ELTL artikli 21 lõikes 1 sätestatud õigust vabalt liikuda ja elada muus liikmesriigis kui tema päritoluriik, kuna ta elab Itaalias, kus tal on püsiv perekondlik suhe.
28      Neil asjaoludel on vastus esimesele ja teisele küsimusele, mis puudutavad eelkõige kõnealuse artikli 21 tõlgendamist, eelotsusetaotluse esitanud kohtule vajalik, et lahendada tema menetluses olev vaidlus. Seega tuleb need küsimused tunnistada vastuvõetavaks. Sama kehtib neljanda küsimuse kohta, kuna see puudutab järeldusi, mis tuleb teha riigisisese õiguse – nagu seda on tõlgendanud konstitutsioonikohus – võimalikust vastuolust tõlgendusega, mille on artiklile 21 andnud Euroopa Kohus.
29      Seevastu osas, milles eelotsusetaotluse esitanud kohtu kolmas küsimus põhineb eeldusel, et asjaomase isiku soovahetus on tuvastatud muus liikmesriigis kui selle isiku päritoluliikmesriik, ei näi see küsimus olevat seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude kirjeldusega eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt.
30      Kuid väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole eelotsusetaotluse eesmärk nõuandvate arvamuste andmine üldiste või hüpoteetiliste küsimuste kohta, vaid liidu õigust puudutava vaidluse tegeliku lahendamisega lahutamatult seotud vajadus (vt 16. detsembri 1981. aasta kohtuotsus Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, punkt 18; 26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, punkt 42, ja 1. detsembri 2022. aasta kohtuotsus DELID, C‑409/21, EU:C:2022:946, punkt 37). Seega on kolmas küsimus vastuvõetamatu.
Esimene ja teine küsimus
Sissejuhatavad märkused
31      Kõigepealt tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda silmas pidades võib Euroopa Kohus arvesse võtta neid liidu õigusnorme, millele liikmesriigi kohus ei ole oma küsimuses viidanud (vt 20. märtsi 1986. aasta kohtuotsus Tissier, 35/85, EU:C:1986:143, punkt 9, ja 22. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, C‑491/21, EU:C:2024:143, punkt 23). Nimelt ei takista asjaolu, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on oma küsimustes formaalselt viidanud teatavatele liidu õiguse sätetele, Euroopa Kohut esitamast kogu tõlgenduslikku teavet, mis võib sellel kohtul aidata põhikohtuasja lahendada, tuletades liikmesriigi kohtu esitatud teabest ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendusest need liidu õiguse aspektid, mida on põhikohtuasja vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (vt 29. novembri 1978. aasta kohtuotsus Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, punkt 26, ja 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Alace ja Canpelli, C‑758/24 ja C‑759/24, EU:C:2025:591, punkt 45).
32      Seda silmas pidades tuleb märkida, et oma esimese ja teise küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada ELL artiklit 9, ELTL artikleid 8, 10 ja 21 ning harta artiklit 7.
33      Nagu on tuvastatud käesoleva kohtuotsuse punktis 27, ei ole põhikohtuasjas vaidlust selles, et K. M. H. kasutas liidu kodanikuna vastavalt ELTL artiklile 21 oma õigust vabalt liikuda ja elada muus liikmesriigis kui tema päritoluliikmesriik. Seega võib ta tugineda selle artikliga antud õigustele, kui sama artikli lõike 1 kohaselt ei tulene aluslepingutega ja nende rakendamiseks võetud meetmetega kehtestatud piirangutest ja tingimustest teisiti. Niisugused piirangud ja tingimused on sätestatud direktiivis 2004/38, mille eesmärk on eelkõige kehtestada nende õiguste kasutamise tingimused ja piirangud (22. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, C‑491/21, EU:C:2024:143, punkt 27).
34      Sellega seoses tuleb märkida, et selleks et liikmesriikide kodanikud saaksid kasutada õigust vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, kohustab nimetatud direktiivi artikli 4 lõige 3 liikmesriike andma kooskõlas oma õigusaktidega oma kodanikele välja kodakondsust tõendava isikutunnistuse või passi (vt selle kohta 22. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, C‑491/21, EU:C:2024:143, punkt 35).
35      Kuid sooandmete muutmine, mida K. M. H. põhikohtuasjas taotleb, tooks Bulgaaria isikut tõendavate dokumentide seaduse artikli 9 lõike 1 kohaselt koostoimes sama seaduse artikli 13 lõikega 1 kaasa K. M. H. kohustuse taotleda uusi Bulgaaria isikut tõendavaid dokumente.
36      Neil asjaoludel ning ilma et oleks vaja otsustada ELL artikli 9 ning ELTL artiklite 8 ja 10 tõlgendamise üle, tuleb asuda seisukohale, et oma esimese ja teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ELTL artiklit 21 ja direktiivi 2004/38 artikli 4 lõiget 3 tuleb harta artiklit 7 arvestades tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis ei võimalda muuta selle liikmesriigi perekonnaseisuregistrisse kantud sooandmeid nagu sugu, perekonnanimi, isanimi, eesnimi ja isikukood kõnealuse liikmesriigi kodanikul, kes on kasutanud oma õigust vabalt liikuda ja elada teises liikmesriigis.
Sisulised küsimused
37      Kehtiva liidu õiguse kohaselt kuulub isikute tsiviilõiguslik seisund – mille alla kuuluvad isiku perekonnanime, isanime, eesnime või sooidentiteedi muutmise reeglid – liikmesriikide pädevusse. Liidu õigus seda pädevust ei piira. Seda pädevust teostades peavad liikmesriigid siiski järgima liidu õigust ning eelkõige EL toimimise lepingu sätteid, mis puudutavad iga liidu kodaniku õigust vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil (vt selle kohta 26. juuni 2018. aasta kohtuotsus MB (soovahetus ja vanaduspension), C‑451/16, EU:C:2018:492, punkt 29; 14. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Stolichna obshtina, rayon „Pancharevo“, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 52, ja 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punkt 53).
38      ELTL artikliga 21 tagatud õiguse vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil kasutamist võib aga takistada see, kui liikmesriik keeldub tunnustamast sooidentiteedi muutmist, mis toimus selleks ette nähtud menetluste kohaselt liikmesriigis, kus asjaomane liidu kodanik on seda õigust kasutanud, olenemata sellest, kas sooidentiteedi muutmine on seotud perekonnanime või eesnime muutmisega või mitte. Sarnaselt perekonnanime või eesnimega määratleb sugu isiku identiteedi ja tsiviilõigusliku seisundi. Järelikult võib keeldumine muuta ja tunnustada sooidentiteeti, mille liikmesriigi kodanik on seaduslikult omandanud teises liikmesriigis, põhjustada talle tõsiseid ebamugavusi haldus‑, töö‑ ja erasfääris (vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punkt 55).
39      Liidu kodaniku jaoks, kes on kasutanud oma õigust vabalt liikuda ja elada teises liikmesriigis, ja kes selles teises liikmesriigis elamise ajal muutis oma eesnime ja sooidentiteeti, on olemas konkreetne oht, et kuna ta kannab kahte erinevat eesnime ja tal on kaks erinevat sooidentiteeti, peab ta hajutama kahtluse oma identiteedi ning tema esitatud dokumentide autentsuse või nendes sisalduvate andmete tõelevastavuse suhtes, mis kujutab endast asjaolu, mis võib takistada ELTL artiklist 21 tuleneva õiguse kasutamist (vt selle kohta 14. oktoobri 2008. aasta kohtuotsus Grunkin ja Paul, C‑353/06, EU:C:2008:559, punkt 28; 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Sayn-Wittgenstein, C‑208/09, EU:C:2010:806, punktid 69 ja 70, ning 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
40      Erinevalt eelmises punktis kirjeldatud olukorrast ei ole K. M. H‑l vastuvõtva liikmesriigi – mille territooriumil ta elab – ehk Itaalia Vabariigi dokumente, milles on märgitud tema sooidentiteeti puudutavad andmed, mis erinevad tema kodakondsusjärgse liikmesriigi ehk Bulgaaria Vabariigi perekonnaseisuregistrisse kantud andmetest.
41      Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 60 aga rõhutas, on selge, et K. M. H. peab hajutama kahtluse, mille põhjustab ebakõla ühelt poolt tema ainsal isikutunnistusel märgitud soo ja teiselt poolt tema tunnetusliku soo vahel.
42      Nimelt nähtub tema kirjalikest seisukohtadest, et asjaolu, et tema isikutunnistusel või ka talle väljastatud reisidokumentidel on märgitud meessugu, tekitab talle märkimisväärseid ebamugavusi iga kord, kui ta peab enda isikusamasust tõendama lennuettevõtjale või majutusasutuse töötajatele, aga ka õiguskaitseasutustes, eelkõige piiri ületamisel.
43      Euroopa Kohus on sellega seoses juba korduvalt otsustanud, et paljud igapäevased tegevused nii avalikus kui ka erasfääris nõuavad oma isiku tõendamist, mida tehakse tavaliselt passi või isikutunnistusega (vt selle kohta 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Sayn‑Wittgenstein, C‑208/09, EU:C:2010:806, punkt 61; 12. mai 2011. aasta kohtuotsus Runevič-Vardyn ja Wardyn, C‑391/09, EU:C:2011:291, punkt 73, ning 2. juuni 2016. aasta kohtuotsus Bogendorff von Wolffersdorff, C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 43).
44      Ebakõla isiku välimuse ja tema isikutunnistusel või passis märgitud sooandmete vahel võib seega kohustada seda isikut hajutama kahtlusi tema isikusamasuses, tema esitatud isikut tõendava dokumendi ehtsuses või selles sisalduvate andmete õigsuses, mis võib takistada ELTL artiklist 21 tuleneva õiguse kasutamist.
45      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib selline isikute vaba liikumise piirang nagu põhikohtuasjas olla põhjendatud ainult siis, kui see põhineb objektiivsetel üldise huvi kaalutlustel ja on riigisiseses õiguses õiguspäraselt taotletava eesmärgiga proportsionaalne (22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Sayn-Wittgenstein, C‑208/09, EU:C:2010:806, punkt 81; 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt, C‑673/16, EU:C:2018:385, punkt 41, ning 25. novembri 2025. aasta kohtuotsus Wojewoda Mazowiecki, C‑713/23, EU:C:2025:917, punkt 55).
46      Käesoleval juhul piirdus Bulgaaria valitsus väitega, et sooidentiteedi õiguslik tunnustamine kuulub liikmesriikide ainupädevusse. Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitas riigisisesele kohtupraktikale, milles tuginetakse soo tunnustamisele ainult bioloogilises tähenduses ning moraali‑ või religioonipõhimõtetele kui käitumise regulaatoritele.
47      Kuigi selliste isikut tõendavate dokumentide nagu isikutunnistus või pass väljastamine kuulub selle liikmesriigi, mille kodanik asjaomane isik on, ametiasutuste ainupädevusse, tuleb need dokumendid vastavalt direktiivi 2004/38 artikli 4 lõikele 3 siiski välja anda, et see isik saaks kasutada oma õigust vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil (vt selle kohta 22. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, C‑491/21, EU:C:2024:143, punkt 35).
48      Lisaks, kui liikmesriigi võetud meede, mis piirab EL toimimise lepinguga tagatud põhivabadust, on liidu õiguses tunnustatud ülekaaluka üldise huviga põhjendatud, siis kohaldatakse niisuguse meetmega liidu õigust harta artikli 51 lõike 1 tähenduses, mistõttu peab meede olema kooskõlas hartaga tunnustatud põhiõigustega ja eelkõige harta artikliga 7 tagatud õigusega austada era‑ ja perekonnaelu (vt 25. novembri 2025. aasta kohtuotsus Wojewoda Mazowiecki, C‑713/23, EU:C:2025:917, punktid 55 ja 63 ning seal viidatud kohtupraktika).
49      Samas nähtub selgitustest põhiõiguste harta kohta (ELT 2007, C 303, lk 17), et vastavalt harta artikli 52 lõikele 3 on harta artikliga 7 tagatud õigustel sama tähendus ja ulatus kui EIÕK artikliga 8 tagatud õigustel, kusjuures viimati nimetatud säte kujutab endast minimaalset kaitsetaset (vt selle kohta 14. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Stolichna obshtina, rayon „Pancharevo“, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 60; 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punkt 63, ja 25. novembri 2025. aasta kohtuotsus Wojewoda Mazowiecki, C‑713/23, EU:C:2025:917, punkt 64).
50      Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika kohaselt kaitseb EIÕK artikkel 8 isiku sooidentiteeti kui tema identiteedi osa ja kui ühte eraelu kõige intiimsemat aspekti. Seega hõlmab artikkel 8 igaühe õigust määratleda inimesena oma identiteedi üksikasjad, mis hõlmab transsooliste isikute õigust vabale eneseteostusele ning kehalisele ja vaimsele puutumatusele ning sooidentiteedi austamisele ja tunnustamisele. Selleks paneb kõnealune artikkel 8 riikidele muu hulgas tegutsemiskohustuse, mis eeldab ka tõhusate ja kättesaadavate menetluste kehtestamist, mis tagavad selle, et austataks
tegelikult nende õigust sooidentiteedile, kusjuures transsoolise isiku sooidentiteedi tunnustamist ei saa seada sõltuvusse kirurgilisest ravist, mida see isik ei soovi. Võttes ka arvesse selle õiguse erilist tähtsust, on riikidel selles valdkonnas üksnes piiratud kaalutlusruum (vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punktid 64 ja 65 ning seal viidatud Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika, ning 13. märtsi 2025. aasta kohtuotsus Deldits, C‑247/23, EU:C:2025:172, punktid 47 ja 48 ning seal viidatud Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika).
51      Seega tuleneb Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, et EIÕK artikli 8 kohaselt on riigid kohustatud kehtestama selge ja ettenähtava menetluse sooidentiteedi juriidiliseks tunnustamiseks, mis võimaldab muuta ametlikes dokumentides sooandmeid, seega perekonnanime, isanime, eesnime või isikukoodi kiiresti, läbipaistvalt ja kättesaadaval viisil (vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punkt 66 ja seal viidatud Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika).
52      Nagu tõdes kohtujurist oma ettepaneku punktides 91 ja 92, tuleneb käesoleval juhul Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast – eelkõige 9. juuli 2020. aasta kohtuotsusest Y.T. vs. Bulgaaria (CE:ECHR:2020:0709JUD004170116), mille ulatust selles küsimuses ei mõjutanud Euroopa Inimõiguste Kohtu 4. juuli 2024. aasta kohtuotsus Y.T. vs. Bulgaaria (CE:ECHR:2024:0704JUD004170116, punktid 42 ja 43), ja Euroopa Inimõiguste Kohtu 27. septembri 2022. aasta kohtuotsusest P.H. vs. Bulgaaria (CE:ECHR:2022:0927JUD004650920) –, et põhikohtuasjas käsitletavaid Bulgaaria õigusnorme tuleb pidada EIÕK artikliga 8 vastuolus olevaks.
53      Selles kontekstis tuleb igal juhul meelde tuletada ka seda, et riigisisest õigusnormi, mis takistab transsoolisel isikul täita – tema sooidentiteedi mittetunnustamise tõttu – tingimust, mis on vajalik liidu õigusega kaitstud õiguse omandamiseks, tuleb üldjuhul pidada liidu õigusega vastuolus olevaks (vt selle kohta 7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus C‑117/01, EU:C:2004:7, punktid 30–34; 27. aprilli 2006. aasta kohtuotsus Richards, C‑423/04, EU:C:2006:256, punkt 31, ja 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punkt 60).
54      Nimelt tähendaks bioloogilise soo ja sooidentiteedi erinevusel põhineva diskrimineerimise lubamine transsoolise isiku puhul, et ei austataks selle isiku väärikust ja vabadust, millele tal on õigus ja mida Euroopa Kohus peab kaitsma (vt selle kohta 30. aprilli 1996. aasta kohtuotsus P./S., C‑13/94, EU:C:1996:170, punkt 22).
55      Sellest järeldub, et liikmesriigi õigusnormid, mis ei võimalda muuta sooandmeid niisugusel oma kodanikul, kes on kasutanud teise liikmesriigi territooriumil vaba liikumise ja elamise õigust, on samuti vastuolus põhiõigustega, mis on transsoolistele isikutele tagatud harta artikliga 7. Need õigusnormid ei võimalda neil isikutel tõhusalt kasutada neile ELTL artikliga 21 antud õigusi.
56      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et ELTL artiklit 21 ja direktiivi 2004/38 artikli 4 lõiget 3 tuleb harta artiklit 7 arvestades tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis ei võimalda muuta selle liikmesriigi perekonnaseisuregistrisse kantud sooandmeid nagu sugu, perekonnanimi, isanimi, eesnimi ja isikukood kõnealuse liikmesriigi kodanikul, kes on kasutanud oma õigust vabalt liikuda ja elada teises liikmesriigis.
Neljas küsimus
57      Neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui liikmesriigi kohtule on siduv Euroopa Kohtu antud liidu õiguse tõlgendusega vastuolus olev tõlgendus, mille on riigisisestele õigusnormidele andnud liikmesriigi konstitutsioonikohus ja mis võib kujutada endast õiguslikku takistust sooandmete muutuse kandmisele selle liikmesriigi perekonnaseisuregistrisse.
58      Kõigepealt olgu märgitud, et liikmesriigi kohus, kes on kasutanud talle ELTL artikli 267 teise lõiguga antud võimalust, peab kalduma kõrvale liikmesriigi kõrgema kohtu hinnangust, kui ta leiab Euroopa Kohtu tõlgenduse alusel, et see hinnang ei ole kooskõlas liidu õigusega, jättes vajaduse korral kohaldamata riigisisese õigusnormi, mis kohustab teda järgima selle kõrgema kohtu otsuseid (vt 16. jaanuari 1974. aasta kohtuotsus Rheinmühlen-Düsseldorf, 166/73, EU:C:1974:3, punktid 4 ja 5; 5. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Elchinov, C‑173/09, EU:C:2010:581, punktid 30 ja 31; 22. veebruari 2022. aasta kohtuotsus RS (konstitutsioonikohtu otsuste toime), C‑430/21, EU:C:2022:99, punkt 75, ning 26. septembri 2024. aasta kohtuotsus Energotehnica, C‑792/22, EU:C:2024:788, punkt 61).
59      See kohustus kehtib juhul, kui üldkohtule on siduv riigisisese konstitutsioonikohtu otsus, mida ta peab liidu õigusega vastuolus olevaks (vt selle kohta 15. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus Križan jt, C‑416/10, EU:C:2013:8, punktid 70 ja 71; 22. veebruari 2022. aasta kohtuotsus RS (konstitutsioonikohtu otsuste toime), C‑430/21, EU:C:2022:99, punkt 76, ning 26. septembri 2024. aasta kohtuotsus Energotehnica, C‑792/22, EU:C:2024:788, punkt 62).
60      Kõnealune kohustus kehtib nimelt seetõttu, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa lubada, et riigisisesed õigusnormid, isegi kui need on konstitutsioonilised sätted, kahjustavad liidu õiguse ühtsust ja tõhusust (vt selle kohta 17. detsembri 1970. aasta kohtuotsus Internationale Handelsgesellschaft, 11/70, EU:C:1970:114, punkt 3; 8. septembri 2010. aasta kohtuotsus Winner Wetten, C‑409/06, EU:C:2010:503, punkt 61, ning 15. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus Križan jt, C‑416/10, EU:C:2013:8, punkt 70).
61      Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 95 ka sisuliselt rõhutas, näib, et põhikohtuasjas kõne all olevaid Bulgaaria õigusnorme on võimalik tõlgendada kooskõlas lahendusega, mille Euroopa Kohus valis käesoleva kohtuotsuse punktis 56. Nimelt tuleneb eespool viidatud Euroopa Inimõiguste Kohtu 9. juuli 2020. aasta kohtuotsusest Y.T. vs. Bulgaaria (CE:ECHR:2020:0709JUD004170116, punktid 24–30) ja 27. septembri 2022. aasta kohtuotsusest P.H. vs. Bulgaaria (CE:ECHR:2022:0927JUD004650920, punkt 6), et enne tõlgendusotsuse kuulutamist tõlgendati ühes kohtupraktika suunas Bulgaaria õigust nii, et see võimaldab tunnustada õiguslikku soovahetust.
62      Seda silmas pidades tuleb samuti märkida, et kooskõlalise tõlgendamise nõue hõlmab riigisiseste kohtute kohustust vajaduse korral muuta väljakujunenud kohtupraktikat, kui see põhineb riigisisese õiguse tõlgendusel, mis ei ole liidu õigusega kooskõlas, ja seda isegi siis, kui see kohtupraktika pärineb kõrgemast kohtust. Järelikult ei saa eelotsusetaotluse esitanud kohus asuda põhikohtuasjas põhjendatult seisukohale, et tal ei ole võimalik tõlgendada asjaomaseid riigisisese õiguse sätteid kooskõlas liidu õigusega ainuüksi seetõttu, et kõnealuse liikmesriigi konstitutsioonikohus on neid sätteid nüüdseks järjepidevalt tõlgendanud viisil, mis ei ole liidu õigusega kooskõlas (vt selle kohta 19. aprilli 2016. aasta kohtuotsus DI, C‑441/14, EU:C:2016:278, punktid 33 ja 34).
63      Lõpuks tuleb täpsustada, et nii ELTL artikli 21 lõige 1 kui ka harta artikkel 7 on iseenesest piisavad ega vaja täpsustamist liidu või riigisisestes õigusnormides, et anda isikutele õigusi, millele nad saavad vahetult tugineda. Seega, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks tuvastama, et riigisisest õigust ei ole võimalik tõlgendada kooskõlas liidu õigusega, on ta oma pädevuse piires kohustatud tagama neist sätetest õigussubjektidele tuleneva õiguskaitse ja nende täieliku õigusmõju, jättes vajaduse korral kohaldamata asjaomased riigisisesed õigusnormid (25. novembri 2025. aasta kohtuotsus Wojewoda Mazowiecki, C‑713/23, EU:C:2025:917, punkt 76).
64      Eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb neljandale küsimusele vastata, et liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui liikmesriigi kohtule on siduv Euroopa Kohtu antud liidu õiguse tõlgendusega vastuolus olev tõlgendus, mille on riigisisestele õigusnormidele andnud liikmesriigi konstitutsioonikohus ja mis võib kujutada endast õiguslikku takistust sooandmete muutuse kandmisele selle liikmesriigi perekonnaseisuregistrisse.
Kohtukulud
65      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.      ELTL artiklit 21 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ, artikli 4 lõiget 3, arvestades Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 7,
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis ei võimalda muuta selle liikmesriigi perekonnaseisuregistrisse kantud sooandmeid nagu sugu, perekonnanimi, isanimi, eesnimi ja isikukood kõnealuse liikmesriigi kodanikul, kes on kasutanud oma õigust vabalt liikuda ja elada teises liikmesriigis.
2.      Liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui liikmesriigi kohtule on siduv Euroopa Kohtu antud liidu õiguse tõlgendusega vastuolus olev tõlgendus, mille on riigisisestele õigusnormidele andnud liikmesriigi konstitutsioonikohus ja mis võib kujutada endast õiguslikku takistust sooandmete muutuse kandmisele selle liikmesriigi perekonnaseisuregistrisse.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: bulgaaria.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.