62024CC0144
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ATHANASIOS RANTOS
esitatud 30. aprillil 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑144/24
Euroopa Komisjon
versus
Ungari
Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Asutamisvabadus – Riigisisesed õigusnormid, millega kehtestatakse teatavatele ehituse lähtematerjalidele turuhinnast madalamad võrdlushinnad – Kohustus maksta „täiendavat kaevandamistasu“, mis vastab 90%-le võrdlushinna ja müügihinna vahest – Riigisisesed õigusnormid, millega kehtestatakse maavarade kaevandamise miinimummaht – Meetmed, mis mõjutavad peamiselt teistes liikmesriikides asutatud äriühinguid – Põhjendatus – Direktiiv (EL) 2015/1535 – Tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord – Teatamiskohustus
I. Sissejuhatus
1.
Käesolevas Ungari vastu esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagis palub Euroopa Komisjon Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna see liikmesriik võttis 2021. aastal vastu riigisisesed õigusnormid täiendava kaevandamistasu maksmise ja teatavate maavarade minimaalse kaevandamismahu kohta, siis on see liikmesriik rikkunud ELTL artiklist 49 ja direktiivist (EL) 2015/1535 (
2
) tulenevaid kohustusi.
2.
Täpsemalt palub komisjon oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Ungari võttis esiteks vastu õigusnormid täiendava kaevandamistasu maksmise ja teatavate maavarade minimaalse kaevandamismahu kohta, mis on sätestatud vastavalt valitsuse määruses nr 404/2021 täiendava kaevandamistasu kohta majanduse elavdamiseks (edaspidi „määrus nr 404/2021“) (
3
) ja valitsuse määruses nr 405/2021, millega tehakse erand 1993. aasta XLVIII kaevandamisseadusest (edaspidi „määrus nr 405/2021“), koos „kaks vaidlusalust määrust“) (
4
), ja teiseks 2021. aasta CXXXVI seaduse, millega muudetakse teatavaid energia- ja transpordi- ning nendega seonduvate valdkondade seadusi (edaspidi „2021. aasta CXXXVI seadus“) (
5
), millega lisati 1993. aasta XLVIII kaevandamisseadusesse §-d 27A, 27B ja 27C (edaspidi „2021. aasta CXXXVI seadus“) (edaspidi koos „vaidlusalused sätted“), on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad asutamisvabadust käsitlevast ELTL artiklist 49, kuna need õigusnormid piiravad teises liikmesriigis asuvate isikute ja ettevõtjate võimalust alustada Ungaris tegevust, mis kuulub nende eeskirjade kohaldamisalasse, ja direktiivi 2015/1535 artikli 5 lõikest 1, kuna see liikmesriik ei teavitanud komisjoni seaduseelnõudest, nagu on selles sättes nõutud.
II. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
3.
Direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
„toode“ – iga tööstuslikult valmistatud toode ja põllumajandustoode, sealhulgas kalatoode;
[…]
c)
„tehniline spetsifikatsioon“ – dokumendis sisalduv spetsifikatsioon, millega nähakse ette toote nõutavad omadused, nagu kvaliteet, kasutusotstarve, ohutus või mõõtmed, sealhulgas nõuded toote müüginimetuse, terminite, tunnuste, kontrollimise ja kontrollimeetodite, pakendamise, märgistamise või etikettimise ning vastavushindamismenetluse kohta.
[…]
d)
„muud nõuded“ – nõuded, mis ei ole tehniline spetsifikatsioon ja mis esitatakse tootele eelkõige tarbijate või keskkonna kaitsmise eesmärgil ning mis mõjutavad tema elutsüklit pärast turulelaskmist, nagu kasutamise, ringlussevõtu, taaskasutamise või kõrvaldamise tingimused, kui need võivad oluliselt mõjutada toote koostist, olemust või turustamist;
[…]
f)
„tehniline eeskiri“ – tehnilised spetsifikatsioonid ja muud nõuded või teenuseid puudutavad eeskirjad, sealhulgas vastavad haldusnormid, mille järgimine turustamisel, teenuste pakkumisel, teenusepakkuja asutamisel või teenuste kasutamisel liikmesriigis või selle põhiosas on de jure või de facto kohustuslik […]
De facto tehniliste eeskirjade hulka kuuluvad:
[…]
iii)
tehnilised spetsifikatsioonid, muud nõuded või teenuseid puudutavad eeskirjad, mis on seotud toodete või teenuste tarbimist mõjutavate fiskaal- või finantsmeetmetega, soodustades selliste tehniliste spetsifikatsioonide, muude nõuete või teenuseid puudutavate eeskirjade järgimist […]
g)
„tehniliste eeskirjade eelnõu“ – tehnilise spetsifikatsiooni, muu nõude või teenuseid puudutava eeskirja tekst, sealhulgas haldusnormid, mis on koostatud eesmärgiga need tehniliste eeskirjadena jõustada või lõpuks jõustada lasta, ja mis on ettevalmistusetapis, kus saab veel teha olulisi muudatusi.“
4.
Direktiivi artikli 5 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   [liikmesriigid] edastavad […] viivitamata komisjonile kõik tehniliste eeskirjade eelnõud, välja arvatud siis, kui tegemist on rahvusvahelise või Euroopa standardi täieliku teksti ülevõtmisega, mille puhul piisab teatest asjaomase standardi kohta; nad teatavad komisjonile ka põhjused, miks selliste tehniliste eeskirjade jõustamine oli vajalik, kui neid põhjusi ei ole eelnõus juba selgitatud.
[…]“.
B. Ungari õigus
1.
Kaevandamisseadus
5.
Kaevandamisseaduse, mida on muudetud 2021. aasta CXXXVI seadusega (
6
) (edaspidi „kaevandamisseadus“), § 3 lõikes 1 on sätestatud, et maavarad ja geotermilised ressursid nende looduslikes maardlates kuuluvad riigile.
6.
Selle seaduse §-s 27/A on ette nähtud:
„(1)   Kaevandusjärelevalveamet jälgib oma maavarade majandamise pädevuse piires tähelepanelikult maavarade otsimise, kaevandamise, kaubanduse ja kasutamisega seotud majandusprotsesse riigi majanduses. Kaevandusjärelevalveamet kontrollib sellega seoses, kas esineb olukord, mis õigustab turujärelevalvemeedet.
(2)   Kui ehituse lähtematerjalide tööstuse hinnaindeksi kuuväärtus […] tõstab ehitusmaterjalide tööstuse hindu minimaalselt 5% võrreldes eelneva aasta sama perioodiga – vähemalt kaks korda 12 kuu jooksul –, võib ametiasutuse juhataja kehtestada määrusega olukorra, mis õigustab turujärelevalvemeedet.
[…]
(4)   Lõikes 2 osutatud määruses tuleb täpsustada turujärelevalvemeetme aluseks oleva olukorra kestus, mis ei tohi olla pikem kui üks aasta.“
7.
Nimetatud seaduse §-s 27/B on sätestatud:
„(1)   Asutuse juhataja määrab määrusega kindlaks kaevandamiskohad, mis on rajatud ehituse tooraine ja lähtematerjalide kasutamiseks ning milles on vähemalt 5000000 m3 kaevandatavaid maavarasid,
a)
kaevandatavate maavarade minimaalse mahu ja sellega seotud kaevandamise ajakava üksikasjalikud nõuded,
[…]
turujärelevalvemeedet õigustava olukorra kestuse ajaks.
[…]
(3)   Lõikes 1 osutatud juhul kaevandusjärelevalveamet […]
a)
kiidab heaks uue tehnilise kaevandamiskava või kehtiva tehnilise kaevandamiskava muutmise, kui kaevandusettevõtja kaevandamiskava vastab lõikes 1 osutatud määruses sätestatud nõuetele,
b)
kontrollib omal algatusel tehnilisi kaevandamiskavasid, mis on kehtivad kaevandamiskohtade suhtes, kus leidub maavarasid, mille puhul valitsev olukord õigustab turujärelevalvemeedet […]
[…]“.
8.
Sama seaduse § 27/C on sõnastatud järgmiselt:
„(1)   Olukorras, kus on õigustatud turujärelevalvemeede, on lõigetes 2 ja 3 määratletud ettevõtja kohustatud maksma käesoleva paragrahvi tähenduses täiendavat kaevandamistasu.
(2)   Täiendavat kaevandamistasu peab tasuma ettevõtja, kes
a)
on kohustatud maksma kaevandamistasu […] ja
b)
kes tegutseb põhitegevusena
ba)
ehituse tooraine ja lähtematerjalide kaevandamise valdkonnas ning
bb)
ehituse lähtematerjalidena kasutatavate toodete valmistamise valdkonnas,
majandustegevusega, mis on kindlaks määratud ametiasutuse juhataja määrusega, ja kelle
c)
teenitud käive – ilma seotud ettevõtjateta – oli ametiasutuse juhataja määrusega kehtestatud turujärelevalvemeetme aluseks olevale olukorrale eelnenud teisel maksustamisaastal 3000000000 Ungari forintit (HUF) või suurem. […]“.
2.
Määrus nr 404/2021
9.
Need kaks vaidlusalust määrust võeti algselt vastu alates 9. juulist 2021 üksnes COVID-19 pandeemia kestuse ajaks. Ukraina sõja tõttu nende määruste mõju siiski pikendati, nii et need olid käesoleva liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi esitamise ajal endiselt jõus.
10.
Määruse nr 404/2021 §‑s 1 on sätestatud:
„(1)   […] [T]äiendavat kaevandamistasu peab tasuma ettevõtja, kes
a)
on vastavalt [kaevandamisseaduse] § 20 lõike 2 punktidele a ja b kohustatud maksma kaevandamistasu ning
b)
kelle põhitegevusala on
ba)
dekoratiiv- ja ehituskivi, lubjakivi, kipsi, kriidi ja kiltkivi kaevandamine (NACE 0811),
bb)
kruusa- ja liivakarjääride tegevus ning savi ja kaoliini kaevandamine (NACE 0812),
bc)
tsemenditootmine (NACE 2351) või
bd)
lubja- ja kipsitootmine (NACE 2352),
be)
põletatud savist telliste, kivide ja muude ehitustoodete tootmine (NACE 2332),
bf)
keraamiliste kivide ja plaatide tootmine (NACE 2331)
ja kelle
c)
2019. aasta netokäive – välja arvatud temaga seotud ettevõtjatel […] – oli 3000000000 Ungari forintit või suurem.
(2)   Maksu on kohustatud tasuma […], kes kaevandab, töötleb või toodab ehituse lähtematerjalina
a)
kalibreeritud liiva, mida ta müüb hinnaga üle 700 HUF/tonn,
b)
kalibreeritud kruusa, mida ta müüb hinnaga üle 900 HUF/tonn,
c)
kalibreeritud liivakruusa, mida ta müüb hinnaga üle 700 HUF/tonn,
d)
looduslikku liivakruusa, mida ta müüb hinnaga üle 700 HUF/tonn,
e)
tsementi, mida ta müüb hinnaga üle 20000 HUF/tonn,
f)
[…]
– ilma käibemaksuta – on kohustatud maksma 90% tema tegeliku käibe ning müüdud koguste ja käesolevas lõikes sätestatud hinna alusel määratud käibe vahest täiendava kaevandamistasuna.
[…]
(3)   Kui müüja ei ole kohustatud maksma täiendavat kaevandamistasu, peab ta lõikes 2 nimetatud toodete müümisel püüdma teenida mõistlikku kasumimarginaali, võttes arvesse lõigetes 2 ja 2a sätestatud väärtusi.
[…]
(6)   Täiendavat kaevandamistasu tuleb kasutada riiklike ehitustööde rahastamiseks rahvatervise eesmärgil.
[…]“.
3.
Määrus nr 405/2021
11.
Määruse nr 405/2021 § 1 lõigetes 1–3a on ette nähtud:
„(1)   Võttes arvesse koroonaviiruse pandeemiast tingitud erandlikku olukorda, võtab kaevandusjärelevalveamet ehituse tooraine ja lähtematerjalide kasutamiseks rajatud kaevandamiskohtade kohta vastu otsuse, millega kohustatakse kaevandusettevõtjat,
a)
kes on saanud tehnilise kaevandamiskava operatiivse kaevandamise alustamiseks enne käesoleva määruse jõustumist, alustama operatiivset kaevandamist ühe aasta jooksul vähemalt 50% ulatuses esimeses tehnilises kaevandamiskavas enne muutmist lubatud suurimast kaevandamismahust;
b)
kes saab tehnilise kaevandamiskava operatiivse kaevandamise alustamiseks pärast käesoleva määruse jõustumist, alustama operatiivset kaevandamist ühe aasta jooksul kuni 100% ulatuses esimeses kaevandamiskavas enne muutmist lubatud maksimaalsest kaevandamismahust.
[…]
(2)   Kaevandusettevõtja, kes tegeleb ehituse tooraine ja lähtematerjalide operatiivse kaevandamisega, võib kaevandusjärelevalveameti loal kaevandamismahtu vähendada. Kaevandusettevõtja võib esitada oma kaevandamismahu vähendamise taotluse hiljemalt § 1 lõikes 1 sätestatud üheaastase kaevandamistähtaja viimasele päevale järgneva kuu kahekümnendal päeval.
(2a)   Kaevandamismahu vähendamist võib lubada, kui:
a)
kaevandusettevõtjal on juhtunud vääramatu jõu juhtum või
b)
kui on väline mõjuv põhjus, mida punkt a ei hõlma ja mis ei kuulu käitaja tegevusvaldkonda.
(3)   Kui kaevandamist ei ole vastavalt lõikele 1 alustatud, välja arvatud lõikes 3a ette nähtud juhtudel, võtab kaevandusjärelevalveamet kaevandusettevõtjalt kaevandamisõiguse ära ja määrab selles kaevanduses kaevandamisõiguse uueks omanikuks [Ungari riikliku varahaldusettevõtja], et see saaks kasutada omandiõigust Ungari riigi nimel.
(3a)   Kaevandusjärelevalveamet ei tunnista kaevandusettevõtja kaevandamisõigust kehtetuks, kui ettevõtja tõendab, et on põhjus, mis lõike 2a kohaselt välistab selle reegli kohaldamise.“
III. Kohtueelne menetlus
12.
Pärast kaebuse saamist saatis komisjon 6. aprillil 2022 Ungarile ametliku kirja, milles ta seadis kahtluse alla vaidlusaluste õigusnormide kooskõla eelkõige (
7
) ELTL artikliga 49 ja direktiivi 2015/1535 artikli 5 lõikega 1.
13.
Komisjon on seisukohal, et kahe vaidlusaluse määrusega kehtestati esiteks teatavatele ehituse lähtematerjalidele turuhinnast madalamad ametlikud hinnad ja teiseks kehtestati suurematele ettevõtjatele – mis on peaaegu kõik teistes liikmesriikides asuvate äriühingute kontrolli all – kohustus maksta täiendavat kaevandamistasu, mis moodustab 90% ametliku hinna ja sellest kõrgema müügihinna vahest. Samal ajal pidid ettevõtjad, kelle suhtes neid määrusi kohaldati, säilitama kaevandamise valitsuse kehtestatud minimaalsel tasemel; vastasel juhul kaotaksid nad kaevandamisloa. Kaevandamisseadust muudeti, et anda kaevandusjärelevalveameti juhatajale õigus võtta samalaadseid meetmeid.
14.
Ungari vaidles 13. juuni 2022. aasta vastuses vastu rikkumistele, mida talle selles ametlikus kirjas ette heideti. Täpsemalt väitsid Ungari ametiasutused esiteks asutamisvabaduse väidetava rikkumise kohta, et täiendav kaevandamistasu on maks, et vaidlusalused õigusnormid on põhjendatud ülekaaluka üldise huviga (
8
) ning et need piiravad asutamisvabadust proportsionaalselt, kuna kaks vaidlusalust määrust on ajutised ja erakorralised meetmed. Teiseks, mis puudutab direktiivi 2015/1535 kohase teatamiskohustuse rikkumist, siis teatasid need ametiasutused, et määrusest nr 404/2021 ei teatatud, nagu algul ette oli nähtud, halduslikel põhjustel, ning väitsid, et see määrus ei ole „muu nõue“, mis kuulub selle teavitamiskohustuse kohaldamisalasse. Samuti leidsid nad, et kaevandamisseaduse §-de 27/A–27/C suhtes teatamiskohustust ei olnud, kuna neil sätetel ei ole konkreetset tehnilist sisu.
15.
Komisjon esitas 26. jaanuaril 2023 Ungarile põhjendatud arvamuse, milles ta kordas juba ametlikus kirjas esitatud argumente (
9
). Komisjon kutsus seda liikmesriiki vastavalt ELTL artikli 258 esimesele lõigule võtma põhjendatud arvamuse täitmiseks vajalikud meetmed kahe kuu jooksul alates selle kättesaamisest.
16.
Ungari vastas põhjendatud arvamusele 30. märtsi 2023. aasta kirjaga, jäädes seisukohale, et etteheidetavad rikkumised ei ole põhjendatud.
IV. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
17.
Kuna see vastus komisjoni ei rahuldanud, esitas ta 23. veebruari 2024. aasta hagiavaldusega käesoleva liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi.
18.
Ungari esitas 14. mail 2024 kostja vastuse.
19.
Komisjon ja Ungari esitasid vastavalt 25. juunil ja 6. augustil 2024 repliigi ja vasturepliigi.
20.
Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et Ungari on vaidlusaluste õigusnormide vastuvõtmisega rikkunud ELTL artiklist 49 ja direktiivi 2015/1535 artikli 5 lõikest 1 tulenevaid kohustusi, ning mõista kohtukulud välja komisjonilt.
21.
Ungari palub Euroopa Kohtul jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja mõista kohtukulud välja komisjonilt.
V. Õiguslik analüüs
22.
Komisjon põhjendab oma hagi kahe etteheitega: et on rikutud vastavalt ELTL artiklit 49 ja direktiivi 2015/1535 artikli 5 lõiget 1.
A. Esimene etteheide, et on rikutud ELTL artiklit 49
23.
Esimeses etteheites väidab komisjon, et kaks vaidlusalust määrust ja kaevandamisseaduse §-d 27/A–27/C kujutavad endast nii eraldi kui ka koos asutamisvabaduse piirangut, kuna need takistavad teistes liikmesriikides asutatud ettevõtjatel tegutseda Ungaris määruse nr 404/2021 kohaldamisalasse kuuluvatel tegevusaladel või muudavad selle vähem atraktiivseks (1), ning et sellist piirangut ei saa õigustada ülekaaluka üldise huviga, millele Ungari tugineb (2).
1.
Asutamisvabaduse piirangu olemasolu
a)
Poolte argumendid
24.
Esimesena selgitab komisjon hagiavalduses oma arusaama eespool nimetatud sätete sisust. Kõigepealt märgib ta määruse
nr 404/2021
kohta, et selle § 1 lõikes 2 on kehtestatud ametlikud hinnad viiele ehituse lähtematerjalile (nimelt kalibreeritud liiv, kalibreeritud kruus, kalibreeritud liivakruus, looduslik liivakruus ja tsement) ning on ette nähtud, et sellest hinnast kõrgema hinnaga müügi korral peab asjaomane ettevõtja maksma täiendava kaevandamistasuna 90% oma tegeliku käibe ning müüdud koguse ja ametliku hinna alusel arvutatud käibe vahest. Seejärel märgib komisjon määruse
nr 405/2021
kohta, et selle määruse § 1 lõigete 1, 2 ja 2a kohaselt kohustab kaevandusjärelevalveamet kaevandusettevõtjaid alustama operatiivset kaevandamist ühe aasta jooksul vähemalt 50% ulatuses tehnilises kaevandamiskava lubatud maksimaalsest kaevandamismahust (enne määruse jõustumist kinnitatud kavade puhul) või 100% ulatuses sellest kaevandamismahust (pärast määruse jõustumist kinnitatud kavade puhul). Kaevandamise miinimummahtu saab vähendada üksnes selle asutuse loal, kui kaevandusettevõtjal on juhtunud vääramatu jõu juhtum või kui esineb mõni muu väline mõjuv põhjus. Ettevõtjalt, kes seda minimaalse kaevandamismahu nõuet ei täida, võetakse kaevandamisluba ära ja see antakse Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt-le (Ungari riiklik varahaldusettevõtja), et ta saaks teostada omandiõigust Ungari riigi nimel. Lõpuks, mis puutub kaevandamisseadusesse, siis selle §-dega 27/A–27/C on kaevandusjärelevalveameti juhatajal olukorras, kus on õigustatud turujärelevalvemeetmed, lubatud ka pärast kriisiolukorra lõppemist ja nende määruste kehtivuse lõppemist võtta meetmeid, mis on sarnased kahes kõnealuses määruses sätestatuga. Asjaolu, et selle asutuse juhataja ei võtnud selliseid meetmeid, kuigi nende kohaldamise tingimused olid täidetud, arvestades inflatsioonitaset Ungaris, võib olla seletatav asjaoluga, et Ungari seadusandja pikendas nende määruste kohaldamisaega, mis algselt piirdus COVID‑19 pandeemiaga, et joondada nende kohaldamisaeg Ukraina sõja kestusega, mistõttu ei olnud vaja kasutada kaevandamisseaduses ette nähtud paralleelset menetlust.
25.
Teisena esitab komisjon märkused nende sätete kohaldamise kohta. Ta rõhutab eelkõige, et kohtueelses menetluses olid määruse nr 404/2021 § 1 lõikes 2 kindlaks määratud hinnad kõigi selles nimetatud lähtematerjalide puhul alati turuhinnast madalamad. Komisjon tuvastas väidetavalt samuti, et 340-st ettevõtjast, kes tegutsevad Ungaris selles määruses määratletud sektorites, peavad täiendavat kaevandamistasu maksma ainult neli ning et kõik need ettevõtjad, välja arvatud üks erand, kuuluvad mõnest teisest liikmesriigist pärit ettevõtjale. See on kokku 340 ettevõtjast 1,2%, kuid nende nelja ettevõtja osakaal on ehituse tooraine turul umbes 25%. Nimetatud määruse kohaldamisalasse kuuluvad ettevõtjad on kohustatud müüma oma tooteid määruses kindlaksmääratud hinnaga, mis on turuhinnast tunduvalt madalam. Vastasel juhul peaksid nad maksma kaevandamistasu, mis moodustab 90% samas määruses kehtestatud hinna ja turuhinna vahest. Komisjoni arvates takistaks see praktikas neil ettevõtjatel – erinevalt neist, kes ei ole kohustatud täiendavat kaevandamistasu maksma – saada õiglast kasumimarginaali ja sunniks neid töötama kahjumiga. Määrus nr 405/2021 tugevdab seda mõju, kuna ettevõtjad, kes on kohustatud seda tasu maksma, peaksid selleks, et neilt kaevandamisõigust ära ei võetaks, säilitama selles määruses ette nähtud tootmise miinimumtaseme, isegi kui nad töötavad kahjumiga.
26.
Kolmandana ja viimasena järeldab komisjon eeltoodud kaalutlusi arvestades, et kaks vaidlusalust määrust ning kaevandamisseaduse §-d 27/A–27/C kujutavad nii eraldi kui ka koos endast kolmel põhjusel asutamisvabaduse piirangut.
27.
Esiteks kujutavad need õigusnormid nende ettevõtjate osas, kes kavatsevad siseneda Ungari turule ja kelle asukoht on muus liikmesriigis kui Ungari, endast tõsist takistust nende asutamisvabaduse ja tehinguvabaduse kasutamisele. Nimelt muudavad need eeskirjad nende juurdepääsu sellele turule raskemaks, kuna need ettevõtjad on kohustatud saavutama ühe aasta jooksul määrusega nr 405/2021 ette nähtud tootmistaseme, samas kui määrus nr 404/2021 raskendab oluliselt või koguni välistab kasumi teenimise.
28.
Teiseks muudaks majandustegevusega tegelemiseks uute tingimuste kehtestamine Ungari turul juba tegutsevaid ettevõtjate asutamisvabaduse kasutamise vähem atraktiivseks või koguni võimatuks, kuna nende kasum on märkimisväärselt piiratud ja on võimalik, et nad peavad töötama kahjumiga, mis muudab investeeringute tegemise keerulisemaks või isegi võimatuks.
29.
Kolmandaks eeldab asutamisvabaduse kasutamine Euroopa Kohtu praktika kohaselt põhimõtteliselt vabadust kindlaks määrata vastuvõtvas liikmesriigis kavandatava majandustegevuse laad ja ulatus ning samamoodi ka vabadust seejärel oma tegevuse mahtu vähendada (
10
). Minimaalse tootmistaseme reegel ei võimalda aga seda asutamisvabaduse aspekti kasutada.
30.
Lisaks toovad kõnealused õigusnormid komisjoni arvates kaasa kaudse diskrimineerimise, kuna neid kohaldatakse – välja arvatud üks erand – ettevõtjatele, mis on teistes liikmesriikides asutatud äriühingute kontrolli all. Seda järeldust ei mõjuta asjaolu, et soodsamas olukorras olevate ettevõtjate kategooriasse võivad kuuluda ka teistes liikmesriikides asutatud ettevõtjad.
31.
Ungari omakorda vaidleb kõigile komisjoni argumentidele vastu, väites sisuliselt, et vaidlusalused sätted ei kujuta endast asutamisvabaduse piirangut ega mingit diskrimineerimise vormi, olgu see siis ilmne või varjatud.
32.
Esimesena vaidleb Ungari oma kostja vastuses kõigepealt vastu komisjoni lähenemisele, mis seisneb kõnealuste sätete analüüsimises tervikuna ja nende koosmõju analüüsimises. Ta leiab, et selleks, et teha kindlaks, kas need sätted kujutavad endast asutamisvabaduse piirangut, tuleb neid analüüsida eraldi, kuna neid ei saa kohaldada koos ega need ei avalda kumulatiivset mõju. Nimelt, esiteks puudutab määrus nr 405/2021 üksnes neid kaevandusettevõtjaid, kes ei ole selle määruse jõustumise kuupäevaks operatiivset kaevandamist veel alustanud, mitte aga ettevõtjaid, kes juba tegelevad kaevandamistegevusega ja kes peavad selle määruse alusel maksma täiendavat kaevandamistasu. Teiseks ei sisalda kaevandamisseadus ja kaks vaidlusalust määrust paralleelseid menetlusi, kuna need määrused sisaldavad kaevandusettevõtjate suhtes vahetult kohaldatavaid sätteid, samas kui selle seaduse §-des 27/A–27/C on ette nähtud üksnes võimalus kehtestada erandkorras ja ajutiselt eeskirju, mida ei saa sisuliselt hinnata, kuna neid ei ole veel vastu võetud. Ta rõhutab ka, et need paragrahvid võeti vastu nimetatud määrustes kehtestatud eeskirjade asendamiseks. Nimetatud paragrahvide jõustumine ei toonud kaasa nende määruste kehtetuks tunnistamist seetõttu, et hädaolukord jätkub.
33.
Teisena lükkab Ungari ümber kõik argumendid, mille põhjal komisjon väidab, et tegemist on asutamisvabaduse piiramisega, käsitledes vaidlusaluseid õigusnorme siiski eraldi.
34.
Ühelt poolt, mis puudutab määrusega nr 404/2021 ette nähtud täiendavat kaevandamistasu, siis vaidlustab see liikmesriik kõik põhjused, millele komisjon tugineb.
35.
Esiteks väidab ta ettevõtjate kohta, kes kavatsevad Ungari turule siseneda, et turule tulevad uued ettevõtjad ei ole kohustatud seda tasu maksma, kuna objektiivne maksustamiskriteerium on põhitegevus ja netokäive 2019. aastal.
36.
Teiseks väidab Ungari tema turul juba tegutsevate ettevõtjate kohta, et täiendav kaevandamistasu on maksumeede, mille raames põhineb maksukohustuse küsimus neutraalsetel ja objektiivsetel kriteeriumidel, nimelt 2019. aasta netokäibel, tegevusalal ja võrdlushinnal. Seega ei saa asutamisvabadust selles osas rikkuda. Kõnealused õigusnormid seovad proportsionaalse maksukoormuse kindlaksmääramiseks maksukohustuse käibe suurusega, mida Euroopa Kohtu praktikas tunnustatakse neutraalse eristuskriteeriumina ja maksukohustuslaste maksu tasumise võime asjakohase näitajana (
11
).
37.
Kolmandaks, mis puudutab kaudset diskrimineerimist, siis asjaolu, et ettevõtjad, kes peavad maksma täiendavat kaevandamistasu, on peamiselt teiste liikmesriikide ettevõtjad, tuleneb tema hinnangul Ungari turgu iseloomustavast spetsiifilisest struktuurist, kus asjaomases sektoris on kõige võimsamad ettevõtjad välismaised ettevõtjad. Selles osas on käesolev kohtuasi tema arvates võrreldav kohtuasjaga, milles tehti kohtuotsused Vodafone Magyarország ja Tesco-Global Áruházak (
12
). Ungari väidab nimelt, et määrus nr 404/2021 puudutab ettevõtjaid, kellel on kõige suurem mõju ehituse tooraine ja lähtematerjalide hinnatasemele või kellel on valitsev turuosa ja piisav turuvõim, et hoida müüdavate toodete hinnad kunstlikult kõrged.
38.
Teiselt poolt, mis puudutab dekreedist nr 405/2021 tulenevaid minimaalse tootmistaseme kehtestamise eeskirju, siis tuletab see liikmesriik meelde, et riigisisesed õigusnormid sisaldasid juba varem sätteid, mille eesmärk oli tagada riigi toorainevajaduste rahuldamine, ning et kaevandatavate maavarade minimaalse mahu ja sellega seotud kaevandamise ajakava nõuded kujutavad endast objektiivseid eeskirju, mida on vahet tegemata kohaldatavad kõigi ettevõtjate suhtes, kes ei ole veel kaevanduses kaevandamist alustanud või kellel on vähemalt 5000000 m3 kaevandatavaid maavarasid. Kuigi on tõsi, et need eeskirjad on varem kehtinud eeskirjadega võrreldes karmimad, kohaldatakse neid siiski ühtemoodi kõigi ettevõtjate suhtes. Mis puudutab ettevõtjate vabadust määrata kindlaks või isegi vähendada vastuvõtvas liikmesriigis toimuva tegevuse mahtu, siis kohtuotsus AGET Iraklis, millele komisjon viitab, kuulub teistsugusesse konteksti kui käesolev kohtuasi, mistõttu ei saa sellest teha üldist järeldust, et liikmesriigid ei saa oma pädevuse piires võtta meetmeid, mis võivad mõjutada ettevõtjate majandustegevuse mahtu. Vastasel juhul võiks liikmesriigi mis tahes maksumeetme kahtluse alla seada.
39.
Komisjon märgib oma repliigis sisuliselt esiteks kõnealuste sätete mõju analüüsi kohta, et ta ei jaga Ungari seisukohta, et kahe vaidlusaluse määruse mõju ei ole kumulatiivne. Nimelt nähtub määruse nr 405/2021 § 1 lõigetest 2 ja 2a, et kaevandamisega juba tegelevatel ettevõtjatel on minimaalne kaevandamiskohustus ja nad võivad seda kogust vähendada üksnes tingimusel, et täidetakse selles määruses sätestatud tingimusi. Teiseks väidab ta kaudse diskrimineerimise olemasolu kohta, et kohtuotsused Vodafone Magyarország ja Tesco‑Global Áruházak, millele Ungari viitab, puudutasid käibelt arvestatavaid progressiivseid makse, samas kui käesolevas kohtuasjas kõne all olev täiendav kaevandamistasu ei kujuta endast ei käibelt arvestatavat ega progressiivset maksu. Kokkuvõttes, kuigi meetme kohaldamisala kindlaksmääramine ei põhine formaalsel eristamisel kodakondsuse või asukoha alusel, on sellel ilmselgelt diskrimineerivad või kaitsvad tunnused ning seega on see vastuolus põhivabadustega.
40.
Ungari väidab oma vasturepliigis esiteks kahe vaidlusaluse määruse kumulatiivse mõju kohta, et selle § 1 lõigetele 2 ja 2a komisjoni antud tõlgendus on väär, kuna nimetatud paragrahvi kohaldatakse kaevandusettevõtjate suhtes, kes alustavad kaevandamist. Ta möönab, et nende määruste sõnastust arvestades ei ole põhimõtteliselt välistatud, et nende määruste kohaldamisalasse kuulub juba turul tegutsev kaevandusettevõtja, kes alustab kaevandamist uues kaevanduses. See liikmesriik väidab siiski, et see ei oleks Ungari turutingimustes realistlik, kuna ettevõtjatel, kes maksavad täiendavat kaevandamistasu, ei ole praegu ühtegi kaevandamiskohta, mille suhtes oleks määrus nr 405/2021 kohaldatav. Lisaks, isegi kui kaevandusettevõtja, kes maksab seda tasu, taotleb uue kaevandamiskoha rajamist, kehtib minimaalse kaevandamismahu nõue tema suhtes üksnes selle uue kaevanduse suhtes.
41.
Teiseks väidab Ungari vastu, et täiendav kaevandamistasu kujutab endast astmeliselt muutuvat maksu, kuna käibe künnise tõttu peetakse teatavaid ettevõtjaid maksukohustuslasteks ja teisi mitte. Isegi kui eeldada, et see maks ei ole progressiivne, on kohtuotsustest Vodafone Magyarország ja Tesco‑Global Áruházak tulenevad teatavad järeldused käesolevale kohtuasjale ülekantavad, eelkõige see asjaolu, et maksukohustuslase maksu tasumise võime asjakohane näitaja on käive. Kuna ükski kohtuotsus ei välista selle näitaja kohaldatavust osade kaupa muutuva maksu puhul, võib see näitaja olla sellise maksu baasiks. Lisaks on direktiiviga (EL) 2022/2523 (
13
) ette nähtud täiendava kaevandamistasuga sarnane maks, mida kohaldatakse ettevõtjatele, kelle käive, mis arvutatakse asjaomasele maksustamisaastale eelneva nelja maksustamisaasta alusel, ületab teatava aastamäära.
b)
Õiguslik hinnang
42.
Esimeses etteheites väidab komisjon sisuliselt, et Ungari on rikkunud ELTL artiklist 49 tulenevaid kohustusi, kuna ta võttis vastu õigusnormid, mis piiravad teises liikmesriigis asutatud ettevõtjate võimalust alustada või jätkata Ungaris tegevust, mis kuulub nende eeskirjade kohaldamisalasse, st kaevandamist.
43.
Täpsemalt on kaks vaidlusalust määrust, millega kehtestatakse vastavalt kohustus maksta täiendavat kaevandamistasu ja minimaalse kaevandamise kohustus, esiteks komisjoni arvates nii eraldi kui ka koos vastuolus ELTL artikliga 49, kuna ettevõtjad, kes on kohustatud seda tasu maksma – ja kes on peaaegu kõik teistes liikmesriikides asutatud äriühingute kontrolli all –, on kohustatud kas müüma oma tooteid turuhinnast madalama hinnaga või maksma seda tasu, mis vähendab märkimisväärselt nende kasumit võrreldes ettevõtjatega, kes ei pea sama tasu maksma, või koguni sunnib neid tegutsema kahjumiga, mida veelgi süvendab minimaalne kaevandamiskohustus. Teiseks võimaldavad kaevandamisseaduse sätted sisuliselt kaevandusjärelevalveameti juhatajal võtta meetmeid, mis on sarnased neis kahes määruses ette nähtud meetmetega, ja seega piirata asutamisvabadust.
44.
Sellega seoses tuletan meelde, et Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb „asutamisvabaduse piiranguks“ ELTL artikli 49 tähenduses pidada kõiki meetmeid, mis keelavad või takistavad selle vabaduse kasutamist liidu kodanike poolt või muudavad selle vähem atraktiivseks (
14
). Lisaks tähendab asutamisvabadus võrdse kohtlemise kohustust, mis keelab mitte ainult ilmselge diskrimineerimise äriühingute registrijärgse asukoha alusel, vaid ka kõik varjatud diskrimineerimise vormid, mis annavad muude eristuskriteeriumide kohaldamise teel tegelikult sama tulemuse (
15
).
45.
Neist põhimõtetest lähtudes tulebki analüüsida, kas ühelt poolt kaks vaidlusalust määrust ja teiselt poolt kaevandamisseaduse §-d 27/A–27/C kujutavad endast asutamisvabaduse piirangut.
1) Kaks vaidlusalust määrust
46.
Kõigepealt tuleb kontrollida, kas kahte vaidlusalust määrust tuleb hinnata nende koosmõju alusel, nagu väidab komisjon, või eraldi, nagu väidab Ungari. Meenutagem, et kuigi komisjon kinnitab, et kohustused, mis puudutavad täiendava kaevandamistasu maksmist ja minimaalset kaevandamismahtu, piiravad asutamisvabadust „nii eraldi kui ka koos“, on ta oma kriitikas selle kohta peamiselt lähtunud nende kumulatiivsest mõjust (
16
).
47.
Kuigi pooled on ühel meelel selles, et nende kahe määruse esemelised kohaldamisalad osaliselt kattuvad (nimelt maavarade kaevandamise osas), lahknevad nende seisukohad küsimuses, kas nende määruste isikulised kohaldamisalad võimaldavad või mitte neid kohaldada samade ettevõtjate suhtes kumulatiivselt. Seega tuleb analüüsida, kas neid määrusi võib kohaldada koos, mistõttu võib ettevõtjale, kes on määruse nr 404/2021 alusel kohustatud maksma täiendavat kaevandamistasu, kehtestada määruse nr 405/2021 alusel ka minimaalse kaevandamiskohustuse.
48.
Sellega seoses märgin kõigepealt, et määruse nr 405/2021 § 1 lõike 1 punktidest a ja b nähtub, et sellega on kehtestatud minimaalne kaevandamiskohustus üksnes neile kaevandusettevõtjatele, kes vaatamata sellele, et neil oli tehniline kaevandamiskava operatiivse kaevandamise alustamiseks, ei olnud selle määruse jõustumise kuupäevaks veel operatiivset kaevandamist „käivitanud“. Neil uutel ettevõtjatel ei ole aga määratluse poolest kohustust maksta täiendavat kaevandamistasu määruse nr 404/2021 tähenduses, kuna selle määruse § 1 lõike 1 kohaselt on see kohustus kehtestatud ainult ettevõtjatele nimelt põhitegevuse, mida nad juba teostavad, ning nende 2019. aasta käibe alusel.
49.
Seejärel leian, et seda järeldust ei lükka ümber komisjoni argument, et määruse nr 405/2021 § 1 lõigetes 2 ja 2a, milles on sätestatud kaevandamismahu vähendamise tingimused, on silmas peetud „kaevandusettevõtjat, kes tegeleb […] operatiivse kaevandamisega“ ja seega mitte ainult ettevõtjaid, kes alustavad kaevandustegevust. Nimelt, nagu väidab Ungari, oleks selline tõlgendus vastuolus muude sätetega, nimelt esiteks selle määruse § 1 lõike 2 teise lausega, milles on ette nähtud, et „[k]aevandusettevõtja võib esitada oma kaevandamismahu vähendamise taotluse“ tähtajaks, mis on kehtestatud selle määruse § 1 lõikes 1, mis käsitleb uue kaevandamise „käivitamist“, ja teiseks selle määruse § 1 lõikega 2, mis samuti puudutab üksnes kaevandusettevõtjaid, kes sellist kaevandamist alustavad.
50.
Sellises kontekstis on minu seisukoht, et komisjon, kellel lasub kohustus tõendada väidetavat liikmesriigi kohustuste rikkumist ja seega esitada Euroopa Kohtule vajalikud tõendid, et ta saaks kontrollida, kas liikmesriigi kohustusi on rikutud (
17
), ei ole täitnud oma tõendamiskohustust seoses kahe vaidlusaluse määruse kumulatiivse kohaldamise võimalusega (
18
). Seega tuleb neid määrusi seoses käesoleva liikmesriigi kohustuste rikkumise hagiga analüüsida eraldi.
i) Määruse nr 404/2021 alusel täiendava kaevandamistasu maksmise kohustus
51.
Esimesena kinnitab komisjon määruse
nr 404/2021 alusel täiendava kaevandamistasu maksmise kohustuse kohta_– ilma et Ungari oleks sellele vastu vaielnud–, et selle määruse § 1 lõikes 2 kindlaks määratud hinnad on kõigi selles sättes nimetatud lähtematerjalide puhul alati olnud turuhindadest madalamad, ja teiseks, et 340 ettevõtjast, kes Ungaris asjaomases sektoris tegutsevad, vaid neli vastavad tingimusele, mis kohustavad neid maksma täiendavat kaevandamistasu, kusjuures kolm neist neljast ettevõtjast kuuluvad muust liikmesriigist pärit äriühingutele. Lisaks on nende nelja ettevõtja turuosa nende materjalide turul ligikaudu 25%.
52.
Nende järelduste põhjal väidab komisjon esiteks, et nende ettevõtjate kasum, kes peavad seda tasu maksma, on nimetatud sätete mõju arvestades märkimisväärselt piiratud ja et on võimalik, et nad peavad töötama kahjumiga, mis muudab nii Ungari turule siseneda kavatsevate kui ka seal juba tegutsevate ettevõtjate jaoks investeeringute tegemise raskemaks või isegi võimatuks. Teiseks toob määrus nr 404/2021 tema arvates kaasa kaudse diskrimineerimise, kuna seda kohaldatakse ettevõtjate suhtes, mis on teistes liikmesriikides asutatud äriühingute kontrolli all, välja arvatud üks erand.
53.
Ungari vastab, et asutamisvabadust ei ole rikutud, kuna täiendav kaevandamistasu on maksumeede, mis põhineb sellistel neutraalsetel kriteeriumidel nagu käive, ning asjaolu, et asjaomaseid ettevõtjaid kontrollivad teiste liikmesriikide äriühingud, tuleneb Ungari turu spetsiifilisest struktuurist, kus kõige võimsamad ettevõtjad on välismaised ettevõtjad, nagu Euroopa Kohus leidis kohtuotsustes Vodafone Magyarország ja Tesco-Global Áruházak.
54.
Sellega seoses tuletan meelde, et nende kohtuotsuste aluseks olnud kohtuasjades kõne all olnud maks oli käibel põhinev progressiivne maks (
19
). Siiski, nagu märgib komisjon oma kirjalikes dokumentides, ei ole täiendav kaevandamistasu progressiivne ja eelkõige ei ole seda kindlaks määratud käibe alusel, kuna selle eesmärk ei ole määrata kindlaks selle tasu arvutamise alus, vaid üksnes seda tasuma kohustatud ettevõtjad. Lisaks põhineb see tasu, mis kehtestati 2021. aastal põhimõtteliselt piiratud ajavahemikuks, see tähendab COVID‑19 pandeemia ajaks, „fikseeritud“ käibel, käesoleval juhul 2019. aasta käibel, samas kui seda tasu maksma kohustatud ettevõtjad pidid selle maksmist jätkama vähemalt kuni käesoleva liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi esitamise kuupäevani, st 23. veebruarini 2024.
55.
Seega on täiendav kaevandamistasu alati puudutanud ja puudutab seni, kuni selle mõju pikendatakse, nelja sama ettevõtjat, kellest kolm on teistest liikmesriikidest pärit äriühingute kontrolli all, ja seda isegi siis, kui nende vastav käive ei ulatu enam kolme miljardi Ungari forinti (s.o ligikaudu 9,2 miljonit eurot) läveni. Seevastu ettevõtjad, kelle käive ulatus selle läveni pärast 2019. aastat, ei ole kohustatud seda tasu maksma. Komisjon väidab aga, ilma et Ungari sellele vastu oleks vaielnud, et ettevõtjad, kes seda ei maksa, kuuluvad peamiselt Ungari füüsilistele või juriidilistele isikutele.
56.
Seetõttu leian, et täiendavat kaevandamistasu tuleb käesoleva ettepaneku kahes eelmises punktis nimetatud tunnuseid arvestades pidada kaudseks diskrimineerimiseks, mis on ELTL artikliga 49 keelatud. Euroopa Kohus on nimelt otsustanud, et kohustuslik maks, mis lähtub näiliselt objektiivsest eristuskriteeriumist, kuid mis seab nende olemuse tõttu ebasoodsamasse olukorda enamasti teises liikmesriigis asuvad äriühingud, kes on maksu koguvas liikmesriigis asuvate äriühingutega võrreldavas olukorras, kujutab endast niisugust diskrimineerimist (
20
).
57.
Lisaks, kuna see tasu moodustab teatud lähtematerjalide müügihinna ja võrdlushinna vahest, mille puhul on selge, et see on turuhinnast madalam, 90% ehk peaaegu terviku sellest, siis minu arvates muudab see asutamisvabaduse kasutamise vähem atraktiivseks, kui mitte võimatuks, kuna see võib takistada seda tasuma kohustatud ettevõtjate tehtud investeeringute kasumlikkust (
21
).
58.
Seega kujutavad määruse nr 404/2021 sätted minu arvates endast nii kaudset diskrimineerimist kui ka ELTL artikli 49 tähenduses asutamisvabaduse piirangut.
ii) Määrusega nr 405/2021 kehtestatud minimaalne kaevandamiskohustus
59.
Teisena tuleb määruses nr 405/2021 ette nähtud minimaalse kaevandamise kohustuse
puhul analüüsida, kas sellist kohustust eraldivõetuna, st võtmata arvesse täiendava kaevandamistasu kumulatiivset mõju, võib pidada asutamisvabaduse piiranguks.
60.
Leian, et käesoleval juhul see nii ei ole.
61.
Kõigepealt, mis puudutab Ungari turul juba tegutsevaid ettevõtjaid, siis kirjeldab komisjon korduvalt selle määruse mõju, rõhutades, et see tähendab, et äriühingud, keda on selles silmas peetud, on kohustatud säilitama minimaalse kaevandamismahu, samas kui nad on sunnitud töötama kahjumiga, mis eeldab, et nad on kohustatud maksma täiendavat kaevandamistasu. Kuna ei ole aga tõendatud, et need kaks kohustust on samal ettevõtjal korraga, siis näib, et viimati nimetatud asjaolu ei ole tõendatud.
62.
Seejärel kinnitas see institutsioon ettevõtjate kohta, kes kavatsevad alustada Ungaris kaevandamistegevust, s.t ainsate ettevõtjate kohta, kelle puhul on minu arvates selgelt kindlaks tehtud, et nad kuuluvad määruse nr 405/2021 kohaldamisalasse, vaid üldiselt, et vaidlusalused eeskirjad muudavad Ungari turule sisenemise raskemaks. Kuigi on tõsi, et need ettevõtjad on kohustatud saavutama ühe aasta jooksul selles määruses ette nähtud tootmistaseme, kehtib sama nõue kõigile uutele (nii kodumaistele kui ka välismaistele) ettevõtjatele, kes tulevad turule, mis de facto välistab igasuguse asutamisvabaduse riive. Igal juhul märgin, et komisjon ei ole esitanud ühtegi tõendit, mis võimaldaks tuvastada, et äriühingud, keda minimaalne kaevandamiskohustus puudutab, on peamiselt pärit teistest liikmesriikidest.
63.
Lõpuks viitab komisjon kohtuotsusele AGET Iraklis__ mis osas, milles see käsitleb vabadust vähendada äriühingu tegevuse mahtu vastuvõtvas liikmesriigis, puudutab minu arvates peamiselt ettevõtjaid, kes sellise liikmesriigi turul juba tegutsevad. Lisaks kuulub see kohtuotsus erilisesse konteksti, kuna see puudutas riigisiseseid õigusnorme, mis annavad haldusasutusele võimaluse vaielda vastu kollektiivsele koondamisele Kreeka ettevõtjas, mis on Prantsuse hargmaise kontserni kontrolli all, pärast tööturutingimuste, ettevõtja olukorra ja riigi majandushuvide hindamist. Ei saa siiski jätta tähelepanuta asjaolu, et määrus nr 405/2021 kuulub täiesti teistsugusesse õiguslikku konteksti, kuna sellega üksnes muudetakse seadust, mis juba sisaldas sätteid, mille eesmärk oli tagada Ungari toorainevajaduste rahuldamine. Vastasel juhul võiks kahtluse alla seada mis tahes maksumeetme, mis kuulub liikmesriigi ainupädevusse, näiteks maavarade haldamise, sest kuna maavarasid ei ole piiramatult, on need looduslikes maardlates riigi ainuomandis, kuna selline maksumeede võib muuta asutamisvabaduse kasutamise vähem atraktiivseks.
64.
Eeltoodut arvestades näib mulle, et komisjon ei ole tõendanud, kuidas kujutab minimaalse maavarade kaevandamise kohustus endast ELTL artikli 49 tähenduses asutamisvabaduse piirangut.
2) Kaevandamisseaduse §-d 27/A–27/C
65.
Kolmandana ja viimasena märgin kaevandamisseaduse §-de 27/A–27/C kohta, et komisjon üksnes kinnitab, et need sisaldavad vaidlusalustes määrustes sätestatud meetmetega „sarnaseid meetmeid“.
66.
Sellega seoses tuleb tõdeda, et neis paragrahvides on ette nähtud üksnes üldine raamistik, mida tuleb täpsustada erinevate määrustega, mille võtab vajaduse korral vastu kaevandusjärelevalveameti juhataja. Poolte menetlusdokumentidest nähtub aga, et nimetatud paragrahve ei ole veel kunagi kohaldatud.
67.
On tõsi, et neis paragrahvides ette nähtud kord on üldjoontes analoogne kahes vaidlusaluses määruses ette nähtud korraga. Kuna aga kaevandamisseaduse §-s 27/C ei ole võrdlushindu kindlaks määratud, ei ole vastupidi määrusele nr 404/2021 kindel, et need hinnad on turuhinnast madalamad. Samuti ei määra see § 27/C erinevalt viimati nimetatud määrusest asjaomast käivet kindlaks konkreetse maksustamisaasta raames, et teha kindlaks ettevõtjad, kes peavad maksma täiendavat kaevandamistasu, vaid viitab „turujärelevalvemeetme aluseks olevale olukorrale eelnenud teisele maksustamisaastale“, mistõttu võivad need ettevõtjad aja jooksul muutuda.
68.
Seega näib mulle, et määruse nr 404/2021 alusel tuvastatud asutamisvabaduse piirangu mõju võib olenevalt olukorrast kaudselt mõjutada kaevandamisseaduse §-e 27/A–27/C, kui peaks selguma, et neid rakendatakse tulevikus nii, et korratakse selle määruse vaidlustatavaid aspekte. Praegu ei saa seevastu nende paragrahvidega seoses tuvastada liikmesriigi kohustuste rikkumist.
69.
On tõsi, nagu meenutab komisjon, et Euroopa Kohus on otsustanud, et isegi kui liikmesriigi ametiasutused ei kohalda liidu õigusega vastuolus olevat riigisisest õigusnormi praktikas, nõuab õiguskindluse põhimõte siiski selle sätte muutmist (
22
). See kohtupraktika nõuab siiski, et oleks tuvastatud, et see säte on liidu õigusega vastuolus, mis §-de 27/A–27/C puhul aga nii ei ole.
70.
Eeltoodut arvestades teen ettepaneku järeldada, et komisjon on tõendanud asutamisvabaduse piirangu olemasolu üksnes seoses täiendava kaevandamistasu maksmise kohustusega vastavalt määrusele nr 404/2021. Seda tehes tuleb analüüsida, kas see piirang võib siiski olla põhjendatud.
2.
Asutamisvabaduse piirangu võimalik põhjendatus
a)
Poolte argumendid
71.
Komisjon märgib oma hagiavalduses, et Ungari tugines oma vastuses põhjendatud arvamusele mitmele ülekaaluka üldise huviga põhjusele. Määruse nr 404/2021 puhul, mis on käesoleva analüüsi ese, tugines Ungari viiele järgmisele põhjendusele: majanduse elavdamine, riigi majanduse ja selle peamiste sektorite kaitsmine (edaspidi koos „majanduse taaskäivitamine“); varustuskindlus; elamuehituse programmi säilitamine ja kindlustamine; vajadus võidelda turutõrgete vastu ja säilitada ausus äritehingutes; ebaausa hinnakujunduse tõkestamine ja teenusekasutajate kaitsmine (
23
).
72.
Esimesena väidab komisjon majanduse elavdamise kohta, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale ei saa sellised majanduslikud eesmärgid kujutada endast ülekaalukat üldist huvi, mis võiks õigustada asutamisvabaduse piirangut, sealhulgas erandlikus olukorras, nagu majanduse COVID‑19 pandeemiast taastumise toetamine.
73.
Teisena, mis puudutab kolme eesmärki, milleks on elamuehituse programmi säilitamine ja kindlustamine, vajadus võidelda turutõrgete vastu ja ebaausa hinnakujunduse tõkestamine, siis komisjoni arvates sisaldavad need eesmärgid ebamääraseid mõisteid, mida on eespool nimetatud majanduslikest eesmärkidest raske eraldada. Nimelt piirdus Ungari tema väitel nende eesmärkidega seoses üldise viitega COVID‑19 pandeemiast tingitud ebasoodsale turuarengule ja ehituse lähtematerjalide nappusele Ungari turul (
24
).
74.
Kolmandana ja viimasena tunnistab komisjon, et teoreetiliselt on ühelt poolt varustuskindlus ning teiselt poolt tarbijate ja teenusekasutajate kaitse liidu õiguses tunnustatud ülekaaluka üldise huviga seotud põhjused. Neid kahte eesmärki silmas pidades teeb ta seega ettepaneku kontrollida, kas määrusega nr 404/2021 ette nähtud täiendav kaevandamistasu on nende eesmärkide saavutamiseks sobiv ja kas seda võib pidada proportsionaalseks.
75.
Esiteks märgib komisjon varustuskindluse kohta, et kuigi Euroopa Kohus on otsustanud, et sellisele eesmärgile saab tugineda üksnes siis, kui ühiskonna põhihuvisid ähvardav oht on reaalne ja piisavalt tõsine, on Euroopa Kohus samuti otsustanud, et ei saa asuda seisukohale, et eesmärk tagada ehitussektori varustuskindlus eelkõige kohalikul tasandil teatud põhitoorainetega, nimelt kaevandatava kruusa, liiva ja saviga, kuulub „ühiskonna põhihuvide“ hulka (
25
).
76.
Kõigepealt ei ole Ungari tema hinnangul tõendanud, et käesolevas asjas kõne all olevate toodetega varustamist ähvardab reaalne ja piisavalt tõsine oht. Isegi kui kaevandamise tase selles liikmesriigis ei ole piisav, ei takista miski nende toodete importimist, et kompenseerida tootmise võimalikku vähenemist Ungaris (
26
). Lisaks ei piiranud Ungari valitsus ka nende toodete eksporti.
77.
Seejärel on kõnealused õigusnormid varustuskindluse tagamiseks ilmselgelt sobimatud, kuna see, kui kohustada tootjaid müüma oma tooteid turuhinnast madalamate hindadega (ja seega isegi kahjumiga), kahjustaks asjaomaste ettevõtjate pikaajalist finantsstabiilsust ja paneks neid Ungari turul oma tegevust lõpetama. Isegi kui möönda, et ametliku hinna kehtestamine parandab varustuskindlust, ei kehtiks see nõue ikkagi 75%-le toodangust, mis on komisjoni hinnangul täiendav tõend selle kohta, et need õigusnormid ei ole seatud eesmärgi saavutamiseks sobivad.
78.
Lisaks täpsustas Ungari oma vastuses põhjendatud arvamusele esiteks, et need õigusnormid tõid kaasa ehituse tooraine ja lähtematerjalide hinnataseme stabiliseerimise või koguni umbes 10% hinnalanguse kuni 2021. aasta sügiseni. Ometi ei ole Ungari ametiasutused seda väidet mitte ainult põhjendanud, vaid statistikaameti andmete kohaselt näitavad asjaomaste toodete hinnaindeksid kuni 2023. aastani üsna pidevat tõusu. Lisaks leiab komisjon, et määruse nr 404/2021 mõju ehituse lähtematerjalide hinnatasemele ei ole võimalik kindlaks teha, kuna see määrus hõlmab vaid 25% asjaomaste toodete turust. Teiseks väitis Ungari, et tooraine ja nende materjalide kaevandamine vähenes 2020. aasta esimesel poolaastal märkimisväärselt ning et 2021. aasta teisel poolel hakkas tootmine taas kasvama, mis tuleneb tema sõnul samadest õigusnormidest. Komisjoni arvates ei ole statistikaameti esitatud andmete põhjal siiski tõendatud, et kõnealuste Ungari õigusnormide vastuvõtmine oleks kaasa toonud tootmise kasvu ehitussektoris või nende materjalide kaevandamises.
79.
Lõpuks ei selgitanud Ungari seoses proportsionaalsusega väidetavalt, miks ei saa varustuskindlust tagada asutamisvabadust vähem piiravate meetmetega, näiteks turuolukorra jälgimisega või riigi või üksikute ettevõtjate tasandil reservide loomisega.
80.
Teiseks märgib komisjon teenusekasutajate kaitsmise kohta oma hagiavalduses, et Ungari väitis, et täiendava kaevandamistasuga seotud ettevõtjate turuvõim on kõnealuste meetmete sobivuse ja proportsionaalsuse hindamiseks asjakohane tegur ning et selle tasu kohaldamise tingimused, nagu netokäibe lävi, puudutavad ettevõtjaid, kellel on piisav turuvõim selleks, et piirata tootmist ja hoida müügihinnad kunstlikult kõrged.
81.
Sellega seoses märgib komisjon kõigepealt, et kuigi täiendava kaevandamistasu tegelik eesmärk oli võidelda erandliku kasumiga, on raske mõista, miks see kehtib ainult väga väikesele arvule selles sektoris tegutsevatele ettevõtjatele.
82.
Seejärel leiab ta, et Ungari ei ole kuidagi tõendanud, et „suurettevõtjatel“ on selline turuvõim, et nad võiksid turutingimusi moonutada. Turgu moonutavad mõjud, mida see liikmesriik kirjeldab, näiteks ebaaus hinnakujundus, on komisjoni arvates võrreldav turgu valitseva seisundi kuritarvitamisega ELTL artikli 102 tähenduses ja seda tuleb vajaduse korral käsitleda konkurentsiõigust kohaldades. Ettevõtja käive ei kujuta endast piisavat tõendit turgu valitseva seisundi ega suure kasumi kohta. Selles küsimuses on Ungari konkurentsiametis pooleli menetlused asjaomase sektori ettevõtjate vastu. Kuna see ametiasutus võib võtta meetmeid ettevõtjate suhtes, kes kehtestavad ülemäära kõrgeid hindu tarbijate kahjuks, on käesolevas asjas kõne all olevate õigusnormide vajalikkus, sobivus ja proportsionaalsus komisjoni arvates selgelt vaieldavad.
83.
Lõpuks rõhutab komisjon, et määrus nr 404/2021 ei ole kohaldatav vaid mõnele ettevõtjale, kes on kohustatud seda tasu maksma, kuna selle § 1 lõige 3 kohustab kõiki ettevõtjaid teenima „mõistlikku kasumimarginaali“. Selle määruse § 1 lõikes 4 on sätestatud, et kui müüja, kes ei ole kohustatud seda tasu maksma, kasutab hinnapoliitikat, mille eesmärk on saada ebamõistlikku kasumit, võib riigi maksu- ja tolliamet algatada haldusliku maksumenetluse. Viimati nimetatud säte näeb seega ebamõistliku kasumi vältimise eesmärgi saavutamiseks ette vähem piirava meetme kui sama tasu kehtestamine. Ungari ametiasutused ei selgitanud, miks ei piisa, kui seda meedet kohaldatakse kõigi turuosaliste suhtes. Kasumi maksustamine näib olevat vähem piirav meede kui kohustus järgida turuhinnast ja tootmiskuludest oluliselt madalamat hinnataset.
84.
Ungari omakorda vaidleb küll vastu sellele, et määrusest nr 404/2021 tuleneb asutamisvabaduse piirang, kuid lisab, et isegi kui selline piirang esineb, on see õigustatud õiguspäraste üldise huvi eesmärkidega. Täpsemalt vaidlustab ta kostja vastuses komisjoni hinnangu, et esitatud põhjused teenivad puhtalt majanduslikku eesmärki ega kujuta endast seega ülekaalukat üldist huvi. Ungari väitel on nende eesmärk vastupidi just nimelt teenida elanikkonna, tarbijate ja teenusekasutajate huve, tagades ühelt poolt ehitustööstusele piisavas koguses tooraine kättesaadavuse ja teiselt poolt õiglase ja mittekuritarvitusliku hinnakujunduse abil mõistlikud hinnad.
85.
Ta väidab, et COVID‑19 pandeemia põhjustatud negatiivset majanduslikku mõju aastatel 2020–2021 süvendas teatavate turuosaliste kaubanduspoliitika. Kaevandustoodete hind on viimase viie aasta jooksul tõusnud keskmiselt 20%. Samal ajavahemikul ei suurendanud liivakruusa kaevandamise sektoris kõige olulisemad ettevõtjad märkimisväärselt mitte ainult oma käivet, vaid ka kasumit pärast maksustamist. Nad said seega täiendavat kasumit, kasutades ära teiste ehitusahela osaliste nõudluse äärmuslikku kasvu.
86.
Selles kontekstis väidab Ungari määruse nr 404/2021 kohta, et käibe kriteeriumi valik tähendab, et täiendavat kaevandamistasu maksma kohustatud isikud on ettevõtjad, kellel on piisav turuvõim, et hoida müüdavate toodete hinnad kunstlikult kõrged. Neil õigusnormidel on muu hulgas kaks eesmärki, mis puudutavad eelkõige varustuskindlust ja teenusekasutajate kaitset.
87.
Esiteks väidab Ungari varustuskindluse kohta, et varustuskindlus ehitussektoris võib olla ühiskonna põhihuvi (
27
). Tema arvates aga ei ole vaja esitada tõendeid asjaomaste toodete nappuse kohta Ungari turul, nagu nõuab komisjon, kuna ka varustuskindlust ähvardava ohu tõenäosust võib pidada õiguspäraseks põhjenduseks, kuna on märke sellest, et ehitustööstuse varustuskindlus võib olla ohus. Liikmesriikidel peaks olema võimalik kehtestada asjakohaseid ja proportsionaalseid ennetusmeetmeid.
88.
Komisjoni argumentide kohta, et määrus nr 404/2021 on varustuskindluse tagamiseks ilmselgelt sobimatu, märgib Ungari, et selle määruse § 1 lõike 3 kohaselt peavad isegi ettevõtjad, kes ei pea maksma täiendavat kaevandamistasu (kes toodavad 75% toodangust), võtma arvesse selles määruses kindlaks määratud hinnataset ja püüdma saavutada „mõistlikku kasumimarginaali“.
89.
Teiseks rõhutab Ungari teenusekasutajate kaitsmise kohta, et turuhindade osas on reguleerimisvahend suurettevõtjatel lasuv kohustus maksta täiendavat kaevandamistasu ja väikeettevõtjatel mõistliku kasumimarginaali kohustus. Seega on kõigil ettevõtjatel kohustus kasutada õiglast hinnakujundustava, kuid reguleerimine on erinev vastavalt nende ettevõtjate turuvõimule. See maks on tema väitel õigustatud liikmesriikide maksuautonoomiaga, mida on väidetavalt tunnustanud ka Euroopa Kohus (
28
). Lisaks oleks proportsionaalsus ohus just siis, kui täiendava kaevandamistasu maksmise kohustus kehtiks kõigi ettevõtjate suhtes, mitte ainult nende ettevõtjate suhtes, kelle majanduslik võimsus võimaldab neil selle kohustuse koormust kanda. Lõpuks väidab Ungari vastu, et konkurentsi valdkonna menetlused võimaldavad käsitleda konkurentsiõiguse rikkumisi, mis on juba aset leidnud, kuid nende otstarbekus rikkumiste ärahoidmiseks on piiratud. Lisaks, isegi kui eeldada, et konkurentsiõigus võib pakkuda lahendust ebaõiglase hinnakujunduse korral, ei võimalda see tagada ehituse lähtematerjalide piisavat kättesaadavust.
b)
Õiguslik hinnang
90.
Kõigepealt tuletan meelde, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et EL toimimise lepinguga tagatud põhivabaduse piirang võib olla lubatud üksnes tingimusel, et asjaomane riigisisene meede vastab ülekaalukale üldisele huvile, on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobiv ega lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik (
29
). Riigisisesed õigusnormid, mida ei kohaldata vahet tegemata teenuste osutamisele, olenemata nende päritolust, ja mis on seega diskrimineerivad, võivad olla õigustatud üksnes asutamislepingus ette nähtud erandite või üldise huvi põhjustega (
30
). Selles kontekstis tagavad riigisisesed õigusnormid konkreetse eesmärgi saavutamise üksnes juhul, kui need vastavad tõepoolest huvile saavutada see eesmärk ühtselt ja süstemaatiliselt (
31
). Asjaomane liikmesriik peab tõendama, et see tingimus on täidetud (
32
). Koos põhjendustega, mida liikmesriik võib esitada, tuleb esitada selle liikmesriigi võetud piirava meetme sobivuse ja proportsionaalsuse analüüs ning tõendid tema argumentatsiooni toetuseks (
33
).
91.
Sellise ülekaaluka üldise huvi esinemise kohta käesoleval juhul, mis võib õigustada määrusega nr 404/2021 ette nähtud asutamisvabaduse piirangut, tõden esimesena, et Ungari kirjalikest dokumentidest nähtub, et nende õigusnormide peamine eesmärk oli kaitsta või elavdada majandust, kusjuures see eesmärk kajastub ka määruse pealkirjas endas, nimelt „täiendava kaevandamistasu kohta majanduse elavdamiseks“. Täpsemalt võeti see määrus vastu varustuskindluse ja tarbijakaitsega seotud põhjustel, tagades ehituse lähtematerjalide kättesaadavuse piisavas koguses ja selliste hindadega, mis ei ole kuritarvitavad. Need põhjused tuginevad lõppkokkuvõttes COVID‑19 pandeemiast tingitud ebasoodsa turuarengu ja nende materjalide nappuse väidetavale kombineeritud mõjule, mida vähemalt osaliselt põhjustasid või kasutasid ära selle sektori suurimad äriühingud, kes said sel viisil erakorralist kasumit.
92.
Selles osas on ELTL artikli 52 lõikes 1 ette nähtud, et asutamisvabaduse piirangut võib põhjendada avaliku korra, avaliku julgeoleku või rahvatervise huvidega. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa siiski puhtalt majanduslikke põhjendusi, mis on seotud riigi majanduse edendamise või selle sujuva toimimisega, kasutada õigustusena mõne aluslepingutega tagatud põhivabaduse piiramiseks (
34
). Sellest järeldub, et käesoleval juhul on erinevad suhteliselt abstraktsed eesmärgid, millele Ungari tugineb, nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 71, puhtalt majanduslikku laadi ega saa olla kõnealust asutamisvabaduse piirangut õigustada võivad põhjused.
93.
Teisena täpsustan, et Euroopa Kohus on möönnud, et üldise huvi eesmärki või üldist huvi pakkuva teenuse tagamist taotlevad majanduslikud kaalutlused võivad kujutada endast ülekaalukat üldist huvi, mis võib õigustada mõne põhivabaduse riivet. Kuigi liikmesriikidele jääb peamiselt vabadus määrata oma riigisisestest vajadustest lähtudes kindlaks avaliku korra ja avaliku julgeoleku nõuded, tuleb neid põhjendusi põhivabadusest tehtavate eranditena siiski tõlgendada kitsalt, mistõttu nende ulatust ei saaks määrata iga liikmesriik ühepoolselt ilma liidu institutsioonide kontrollita. Seega saab avalikule korrale ja avalikule julgeolekule tugineda üksnes siis, kui ühiskonna põhihuvisid ähvardav oht on reaalne ja piisavalt tõsine. Lisaks ei tohi neid erandeid väärkohaldada, et panna need tegelikult teenima puhtalt majanduslikke eesmärke (
35
).
94.
Määruses nr 404/2021 nimetatud eesmärke, milleks on ühelt poolt varustuskindlus ja teiselt poolt teenusekasutajate kaitse, tulebki analüüsida neist kriteeriumidest lähtudes.
95.
Konkreetselt varustuskindluse kohta on Euroopa Kohus leidnud, et sellisele eesmärgile saab tugineda üksnes siis, kui ühiskonna põhihuvisid ähvardav oht on reaalne ja piisavalt tõsine (
36
). Seoses ettevõtjatega, kes tegutsevad ja pakuvad avalikke teenuseid nafta-, side- ja energiasektoris, on Euroopa Kohus otsustanud, et eesmärk tagada asjaomase liikmesriigi territooriumil niisuguste toodete varustamiskindlus või niisuguste teenuste pakkumine kriisiolukordades võib endast kujutada avalikust julgeolekust tulenevat põhjendust ning seetõttu võib see õigustada võimalikku kapitali vaba liikumise piirangut. Euroopa Kohus on otsustanud, et ei saa asuda seisukohale, et meede eesmärgiga „tagada eelkõige kohalikul tasandil ehitussektori varustuskindlus teatud põhitoorainetega, nimelt kaevandatava kruusa, liiva ja saviga, kuulub sarnaselt nafta-, side- ja energiasektori varustuskindluse tagamise eesmärgiga „ühiskonna põhihuvide“ hulka“ (
37
). Tuleb aga tõdeda, et selles kohtuotsuses Xella Magyarország antud juhised, mis puudutasid just Ungari ehitussektorit, on käesolevas asjas hõlpsasti kohaldatavad.
96.
Lisaks, kuna selline ehituse lähtematerjalide puudus on kõigi komisjoni vaidlustatud meetmete põhjendamise aluseks, ei saa Ungari keelduda sellise puuduse kohta tõendite esitamisest, nagu ta sisuliselt teeb. Asutamisvabaduse piirang võib olla lubatud üksnes tingimusel, et see on põhjendatud ülekaaluka üldise huviga ning järgib samas proportsionaalsuse põhimõtet, mis tähendab, et piirang on sobiv, et tagada taotletava eesmärgi saavutamine ühtselt ja süstemaatiliselt, ega lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik. Asjaomane liikmesriik peab tõendama, et need kumulatiivsed tingimused on täidetud (
38
). Konkreetsemalt esimese tingimuse puhul peab see liikmesriik tõendama nende sätete põhjendatust konkreetse juhtumi asjaolusid arvestades (
39
). Ungari sellekohased väited, mille komisjon Ungari statistikaameti või kaevandusjärelevalveameti andmete põhjal vaidlustab, minu arvates niisugust nappust ei tõenda. Kuna Ungari väidab, et liikmesriikidel peaks olema võimalik võtta ennetavaid meetmeid, arvestades pelgalt varustuskindlust ähvardava ohu tõenäosust, pean vajalikuks rõhutada, et Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et avaliku korra kaalutlustele võib tugineda üksnes siis, kui esineb tõeline, vahetu ja piisavalt tõsine oht, mis kahjustab mõnda ühiskonna põhihuvi (
40
).
97.
Igal juhul, kui eeldada, et selline ehituse lähtematerjalide nappus esines, leian samamoodi nagu komisjon, et täiendav kaevandamistasu ei ole sobiv selleks, et tagada ühtselt ja süstemaatiliselt varustuskindluse ja tarbijakaitsega seotud eesmärgid, kuna see puudutab vaid 25% nende materjalide turust, samas kui ülejäänud 75% materjalidest võib müüa määrusega nr 404/2021 kehtestatud hindadest kõrgema hinnaga. Mulle näib aga, et kohustus püüda saavutada mõistlikku kasumimarginaali, mis on selle määruse § 1 lõigetega 3 ja 4 pandud ettevõtjatele, kes müüvad 75% materjalist, on liiga ebatäpne, et seda järeldust kahtluse alla seada.
98.
Lisaks, nagu märgib komisjon, võib täiendava kaevandamistasu maksmise kohustus ajendada asjaomaseid ettevõtjaid kandma see täiendav kulu üle tarbijatele, mis lõpuks tooks kaasa tarbijate makstavate hindade tõusu.
99.
Lisaks, isegi kui see tasu võiks pakkuda lahendust väidetavalt kuritarvituslike hindade osas, ei võimaldaks see siiski tagada, et need materjalid on piisavas koguses kättesaadavad.
100.
Lõpuks leian samamoodi nagu komisjon, et Ungari ei ole esitanud konkreetseid argumente selle kohta, kuidas ehituse lähtematerjalide teatud minimaalse kaevandamise taseme säilitamine aitaks tagada keskkonnakaitse eesmärgi saavutamise.
101.
Seetõttu näib mulle, et Ungari esitatud põhjused ei saa käesoleva ettepaneku punktis 70 tuvastatud asutamisvabaduse piirangut õigustada.
102.
Eeltoodut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku nõustuda esimese etteheitega osaliselt, tuvastades, et kuna Ungari võttis määrusega nr 404/2021 vastu sätted täiendava kaevandamistasu maksmise kohta, siis on ta rikkunud ELTL artiklist 49 tulenevaid kohustusi.
B. Teine etteheide, et on rikutud direktiivi 2015/1535 artikli 5 lõiget 1
103.
Teise etteheitega palub komisjon Euroopa Kohtul tuvastada, et Ungari on rikkunud direktiivi 2015/1535 artikli 5 lõikest 1 tulenevaid kohustusi, kuna ta ei teavitanud teda määrusest nr 404/2021 ja kaevandamisseaduse §-dest 27/A–27/C eelnõu staadiumis.
1.
Poolte argumendid
104.
Komisjon väidab oma hagiavalduses, et nii määrus nr 404/2021 kui ka kaevandamisseaduse §-d 27/A–27/C kuuluvad direktiivi 2015/1535 kohaldamisalasse ning järelikult oleks neist tulnud talle selle direktiivi artikli 5 lõike 1 kohaselt eelnõu staadiumis teatada. See institutsioon leiab eelkõige, et eespool nimetatud riigisisesed eeskirjad kujutavad endast „tehnilisi eeskirju“, nagu need on määratletud selle direktiivi artikli 1 lõike 1 punktis f, ja eelkõige, et need vastavad mõistele „muud nõuded“ sama direktiivi artikli 1 lõike 1 punkti d tähenduses. Ta leiab nimelt, et määrus ja eespool viidatud õigusnormid on õiguslikult siduvad ja mõjutavad ühelt poolt tooraine ja ehituse lähtematerjalide turustamist, kehtestades neile toodetele ametlikud hinnad ja teiselt poolt kohustades neid tooteid turustavaid ettevõtjaid maksma täiendavat kaevandamistasu, kui ettevõtjad müüvad neid tooteid ametlikust hinnast kõrgema hinnaga. Sellel tasul on seega neile toodetele ja nende turustamisele oluline mõju.
105.
Oma tõlgenduse põhjendamiseks viitab komisjon oma direktiivi 2015/1535 selgitavale juhendile (edaspidi „selgitav juhend“ (
41
)), mille kohaselt hõlmab mõiste „muud nõuded“ tingimusi, „mis mõjutavad toote olelusringi alates turustamisperioodist kuni toote tekitatud jäätmete käitlemise või kõrvaldamise etapini“, kusjuures need tingimused peavad tõenäoliselt oluliselt mõjutama toote koostist, olemust või turustamist.
106.
Lisaks ei saa üldise huvi eesmärgid, millele Ungari tugineb, mõjutada direktiivi 2015/1535 kohaldamist, mille eesmärk on just nimelt võimaldada komisjonil ja liikmesriikidel reageerida aegsasti enne riigisisese eeskirja vastuvõtmist tehniliste eeskirjade eelnõule, mis võib häirida siseturu toimimist.
107.
Ungari kordab kõigepealt seisukohta, mida ta väljendas oma vastuses põhjendatud arvamusele ja mille kohaselt määruse nr 404/2021 sätted ei kuulu mõiste „muud nõuded“ alla direktiivi 2015/1535 tähenduses, kuna esiteks ei puuduta need toote olelusringi pärast toote turuleviimist ja teiseks ei sisalda need selle toote suhtes nõudeid selle kasutamise etapi kohta. Kohustus maksta täiendavat kaevandamistasu on nimelt maksualane nõue, mis ei kuulu mõiste „tehnilised eeskirjad“ alla selle direktiivi artikli 1 lõike 1 punkti f teise lõigu alapunkti iii ja artikli 5 lõike 1 viimase lõigu tähenduses. Ta tuletab sellega seoses meelde, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika, eelkõige kohtuotsuse Admiral Sportwetten kohaselt ei saa maksuõigusnorme, millega ei kaasne ühtegi tehnilist spetsifikatsiooni ega muud nõuet, kvalifitseerida „de facto tehnilisteks eeskirjadeks“ (
42
).
108.
Seejärel leiab Ungari seoses kaevandamisseaduse §-dega 27/A–27/C, et need moodustavad pelgalt reguleeriva raamistiku meetmetele, mida saaks võtta ainult sellise olukorra ilmnemisel, mis tõenäoliselt õigustab turujärelevalvemeetmete võtmist. Nimelt ei saa neid paragrahve kohaldada eraldi, kuna nende rakendamiseks on vaja vastu võtta muid rakendusakte. Kuna neil paragrahvidel puudub konkreetne tehniline sisu, ei saa sellel liikmesriigil olla mingit teatamiskohustust.
109.
Lõpuks vaidlustab Ungari komisjoni järelduse vaidlusaluste riigisiseste õigusnormidega ametlike hindade kindlaksmääramise kohta, nagu see on esitatud hagiavalduses. Ta rõhutab sellega seoses, et määruse nr 404/2021 §‑s 1 kindlaks määratud müügihinnad ei ole ametlikud hinnad. Vastupidi, tegemist on tasu maksmise kohustuse kindlaksmääramise lähtepunktiga.
110.
Komisjon täpsustab oma repliigis ametlike hindade kindlaksmääramist puudutava argumentatsiooni seda osa, kinnitades, et kuigi määrus nr 404/2021 ei kohusta asjaomaseid ettevõtjaid müüma oma tooteid määruses kindlaks määratud hindadega, on vahe, mida nad peavad nende hindade ületamise korral maksma täiendava kaevandamistasuna, sedavõrd oluline, et see mõjutab otsustavalt müügihindade kindlaksmääramist, mistõttu vastavad määruses kehtestatud hinnad tegelikult ametlikele hindadele.
111.
Mis puudutab kohtuotsust Admiral Sportwetten, millele Ungari viitab kostja vastuses, et põhjendada oma argumenti, et vaidlusalused eeskirjad on maksualased, siis see institutsioon kahtleb, kas see on käesolevas asjas kohaldatav, kuna tegemist on maksuga, samas kui täiendavat kaevandamistasu ei saa käsitada maksuna.
112.
Lisaks, mis puudutab kaevandamisseaduse § 27/A–27/C, siis asjaolu, et need sätted on kohaldatavad üksnes teatud tingimuste esinemisel või ametliku otsuse alusel, ei välista, et need võivad kujutada endast „muid nõudeid“ direktiivi 2015/1535 tähenduses.
2.
Õiguslik hinnang
113.
Teises etteheites väidab komisjon, et määrusest nr 404/2021 ja kaevandamisseaduse §-dest 27/A–27/C oleks tulnud talle direktiivi 2015/1535 artikli 5 lõike 1 kohaselt teatada.
114.
Seega tuleb sisuliselt analüüsida selle institutsiooni esitatud argumente, selleks et hinnata, kas mõiste „muud nõuded“ hõlmab tõepoolest seda määrust ja neid õigusnorme selle direktiivi tähenduses. Seoses sellega leian, et neid eeskirju tuleb analüüsida eraldi, võttes arvesse, et neil sätetel on erinev sisu.
a)
Määrusest nr 404/2021 teatamise kohustus
115.
Esimesena väidab komisjon määruse nr 404/2021 kohta, et see kuulub mõiste „muud nõuded“ alla direktiivi 2015/1535 tähenduses ja et seetõttu kehtib selle suhtes selles direktiivis ette nähtud teatamiskohustus.
116.
Kõigepealt tuletan meelde, et selle direktiivi artikli 5 lõike 1 esimene lõik kehtestab sisuliselt liikmesriikidele kohustuse edastada viivitamata kõik tehniliste eeskirjade eelnõud. Nimetatud direktiivi artikli 1 lõike 1 punkti f kohaselt on tehnilised eeskirjad muu hulgas „tehnilised spetsifikatsioonid ja muud nõuded või teenuseid puudutavad eeskirjad, […] mille järgimine turustamisel […] liikmesriigis või selle põhiosas on de jure või de facto kohustuslik, samuti liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis keelavad toote valmistamise, impordi, turustamise […] või kasutamise […]“. Teisisõnu nähtub selle artikli sõnastusest, et selles eristatakse nelja meetmete kategooriat, mida võib pidada „tehnilisteks eeskirjadeks“ sama direktiivi tähenduses ja mille hulgas on ka „muud nõuded“ (
43
).
117.
Mõiste „muud nõuded“ on määratletud direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punktis d kui „nõuded, mis ei ole tehniline spetsifikatsioon ja mis esitatakse tootele eelkõige tarbijate või keskkonna kaitsmise eesmärgil ning mis mõjutavad toote olelusringi pärast turulelaskmist, nagu kasutamise, ringlussevõtu, taaskasutamise või kõrvaldamise tingimused, kui need võivad oluliselt mõjutada toote koostist, olemust või turustamist“.
118.
Selles artiklis on seega sätestatud viis kumulatiivset tingimust: nõue (esimene tingimus) peab olema kehtestatud tootele (teine tingimus), eelkõige tarbija- või keskkonnakaitse kaalutlustel (kolmas tingimus), pidades silmas selle toote olelusringi pärast turuleviimist (neljas tingimus), kui need tingimused võivad oluliselt mõjutada kõnealuse toote turustamist (viies tingimus).
119.
Seega tuleb kontrollida, kas need tingimused on käesoleval juhul täidetud.
120.
Mis puudutab esiteks esimest tingimust, siis leian, et see on täidetud, kuna Euroopa Kohtule esitatud menetlusdokumentidest nähtub, et määrus nr 404/2021 on vaieldamatult õiguslikult siduv. Nimelt kehtestab selle määruse § 1 esiteks lõikes 2 loetletud ehituse lähtematerjalide müügi võrdlushinna ja teiseks kehtestab lõikes 1 nimetatud ettevõtjatele kohustuse maksta täiendavat kaevandamistasu juhul, kui nad kohaldavad oma toodete müügihinda, mis ületab lõikes 2 sätestatud hinda.
121.
Teiseks, mis puudutab teist tingimust, mis nõuab sõnaselgelt, et asjaomane nõue peab olema „esitatud tootele“, siis märgin, et selleks, et riigisisest meedet saaks kvalifitseerida „muuks nõudeks“, peab selles olema kehtestatud tingimus, mis võib oluliselt mõjutada asjaomase toote turustamist. Tingimus, mis on kehtestatud mitte asjaomasele tootele, vaid potentsiaalsetele ostjatele või seda toodet müüvatele ettevõtjatele, ei saa aga kuuluda selle mõiste alla (
44
).
122.
Järelikult, kui käesoleval juhul eelistada direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punkti d kitsast tõlgendust, ei saaks määrust nr 404/2021 pidada „muuks nõudeks“, kuna selles on kehtestatud võrdlushinnad ehituse lähtematerjalide müümiseks, ilma et oleks kehtestatud kohustust neid kohaldada. Täiendav kaevandamistasu, mis on kehtestatud juhul, kui neid hindu ületatakse, kujutab endast kohustust, mis lasub määruses nimetatud ettevõtjatel ja mis ei kehti otseselt asjaomase toote suhtes.
123.
Leian siiski, et sellisel konkreetsel juhul ja erandkorras tuleb seda nõuet tõlgendada laiemalt, et võtta arvesse ka riigisiseste õigusnormide mõju asjaomastele toodetele. Leian samamoodi, nagu väidab komisjon, et selle määruse § 1 lõikes 2 kindlaks määratud võrdlushinnad ehituse lähtematerjalide müümiseks, isegi kui need tehniliselt ei kujuta endast ametlikke hindu, on de facto kohustuslikud. Täiendav kaevandamistasu, mida on selle paragrahvi lõikes 1 nimetatud ettevõtjad kohustatud maksma, kui nad otsustaksid müüa oma tooteid sama määrusega kehtestatud hindadest kõrgema hinnaga, kujutab endast de facto sanktsiooni vormi. Kuna see tasu vastab kohustusele maksta 90% nende ettevõtjate tegeliku käibe ja müüdud koguse alusel arvutatud käibe ning võrdlushinna vahest, siis on neil ettevõtjatel vaid väga vähe huvi kohaldada omaenda hindu. Vastupidi, neid õhutatakse kohaldama võrdlushindu, et vältida „karistamist“, mistõttu need võrdlushinnad on tegelikult samaväärsed ametlike hindadega. Sellest järeldub, et kuigi määruse nr 404/2021 sõnastusest ei nähtu, et need hinnad on ametlikud, kuna tegelikult kehtivad need eespool nimetatud toodete müügi suhtes, tuleb neid pidada ehituse lähtematerjalide „tingimusteks“ direktiivi 2015/1535 tähenduses.
124.
Lisaks toetavad väljapakutud tõlgendust selle direktiiviga taotletavad eesmärgid. Nagu Euroopa Kohus on märkinud, on väljakujunenud kohtupraktika kohaselt selle direktiivi eesmärk kaitsta preventiivse kontrolli abil kaupade vaba liikumist, mis on üks liidu aluspõhimõte, ning nimetatud kontroll on vajalik niivõrd, kui direktiivi 2015/1535 rakendusalaga hõlmatud tehnilised eeskirjad võivad olla takistuseks liikmesriikidevahelises kaubavahetuses, samas kui sellised takistused on lubatud ainult siis, kui need on vajalikud selleks, et täita üldise huvi eesmärkidest tulenevaid ülekaalukaid nõudmisi (
45
). Tingimuse, et nõue peab olema „esitatud tootele“, kitsendav tõlgendamine, mille tulemusel jäetakse määrus nr 404/2021 selle direktiivi kohaldamisalast välja, oleks aga liiga formalistlik. Samal ajal tooks selline lähenemisviis kaasa direktiivi 2015/1535 täitmisest kõrvalehoidmise ohu, kuna piisab, kui toodetele kehtestatud nõuded ei ole tehniliselt kehtestatud, see tähendab, et see ei tulene sõnaselgelt seaduse sõnastusest, et need võiksid direktiivi kohaldamisalast välja jääda. On selge, et selline formaalsus võtaks direktiivilt selle kasuliku mõju.
125.
Kolmandaks, mis puudutab kolmandat tingimust, mis on seotud eelkõige tarbija- või keskkonnakaitse põhjustega, mille suhtes on kehtestatud „nõue“, siis tuleb tõdeda, et kuigi komisjon ei tõstata seda küsimust oma hagiavalduses, tugineb Ungari talle ette heidetud asutamisvabaduse piirangu võimalike õigustustena teenusekasutajate kaitsele. Sõltumata esimese etteheite raames antud hinnangust on oluline, et see liikmesriik võttis määruse nr 404/2021 vastu eespool nimetatud kaitsekaalutlustel, mistõttu võib selles artiklis kehtestatud kolmandat nõuet pidada käesoleval juhul täidetuks. Sellist tõlgendust kinnitavad direktiiviga 2015/1535 taotletavad eesmärgid, mis räägivad direktiivi laiendava tõlgendamise kasuks põhjustel, mida on juba mainitud käesoleva ettepaneku punktis 122.
126.
Neljandaks nähtub neljanda tingimuse kohta direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punkti d sõnastusest, et „muud nõuded“ peavad puudutama asjaomase toote olelusringi pärast turuleviimist. Näiteks on ära toodud selle toote kasutamise, ringlussevõtu, korduskasutamise või kõrvaldamise tingimused.
127.
Selles küsimuses märgin, et Ungari leiab, et vaidlusalused õigusnormid ei puuduta toote olelusringi pärast selle turuleviimist ega sisalda ka nõuet selle kasutamise etapi kohta. Komisjon omalt poolt seda küsimust ei käsitle. Nimelt ei maini ta seda hagiavalduses ega märgukirjas ega põhjendatud arvamuses.
128.
Tuletan sellega seoses meelde, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et ELTL artiklil 258 põhinevas liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses on komisjon kohustatud väidetavat rikkumist tõendama. Just komisjon peab Euroopa Kohtule esitama vajalikud tõendid, et Euroopa Kohus saaks kontrollida, kas liikmesriigi kohustusi on rikutud, ilma et komisjon võiks tugineda mis tahes oletusele (
46
). Eelkõige peab komisjoni hagiavaldus sisaldama selget ja üksikasjalikku kirjeldust põhjustest, mis on viinud komisjoni veendumuseni, et liikmesriik on mõnda liidu õigusest tulenevat kohustust rikkunud (
47
).
129.
Toote olelusringi tingimuse kohta käesoleval juhul pärast toote turuleviimist ei ole aga esmapilgul ilmne, kas vaidlusalused õigusnormid vastavad sellele tingimusele. On tõsi, et need asjaomaste toodete hinnakujundust käsitlevad sätted ei vasta direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punktis d sõnaselgelt nimetatud näidete kategooriatele, mille hulgas on nende toodete korduskasutamine või kõrvaldamine ja ringlussevõtt, mis on seletuskirja kohaselt kõige olulisemad erijuhud. Mis puudutab viimast näidet, nimelt asjaomase toote kasutamise tingimust, siis ei ole ilmne, kas hinnastamistingimus on võrreldav või vähemalt seotud toote „kasutamise“ mõistega. Samuti ei ole selge, kas selline hinnastamissäte mõjutab toote olelusringi, mis selle selgitava juhendi kohaselt vastab turustamisperioodile kuni toote jäätmete käitlemise või kõrvaldamise etapini. Lisaks pean vajalikuks rõhutada, et toote hinna kindlaksmääramine on minu arvates selle suhtes kohustuslik pigem toote turuleviimisel kui pärast seda, välistamata siiski, et see hind võib mõjutada turustamist pärast toote turuleviimist. Sellest järeldub, et direktiivi 2015/1535 sõnastus ei viita sõnaselgelt sellistele hinnakujundusmeetmetele nagu kõnealused meetmed ega nendega võrreldavatele meetmetele. Märgin ka, et see selgitav juhend ei sisalda ühtegi nende meetmetega analoogset näidet (
48
), mistõttu ei ole selge, kuidas mõistet „muud nõuded“ tõlgendada, mida Euroopa Kohtul palutakse teha.
130.
Nimelt peab komisjon esiteks selgitama, miks vaidlusalused õigusnormid puudutavad asjaomaste toodete olelusringi pärast nende turuleviimist, ja teiseks peab Euroopa Kohus tegema selle institutsiooni poolt talle esitatud õiguslike ja faktiliste asjaolude alusel otsuse etteheidetava rikkumise võimaliku esinemise kohta. Euroopa Kohus ei saa seega asendada selle institutsiooni hinnangut enda omaga ega täita lünki institutsiooni argumentides. Seetõttu leian, et hagiavaldus ei vasta käesoleva ettepaneku punktis 129 meenutatud Euroopa Kohtu praktikast tulenevatele nõuetele.
131.
Viiendana, kui Euroopa Kohus peaks leidma, et komisjon on õiguslikult piisavalt tõendanud, et neljas tingimus on ikkagi täidetud, märgin täiendava võimalusena, et viienda tingimuse kohta nähtub direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punkti d sõnastusest, et see „muu nõue“ peab kehtestama tingimused, mis mõjutavad „märkimisväärselt“ asjaomase toote „turustamist“. Sellega seoses kaldun arvama, et käesoleval juhul on määrusega nr 404/2021 kehtestatud tingimustel ehituse lähtematerjalide turustamisele tõepoolest piisavalt otsene ja märkimisväärne mõju (
49
). Nimelt ei ole kahtlust, et toote hind ja turustamine on omavahel lahutamatult seotud mõisted. Täpsemalt piiravad Ungari poolt vastu võetud õigusnormid, nimelt võrdlushindade kindlaksmääramine ja nende järgimata jätmise korral täiendava kaevandamistasu kehtestamine, märkimisväärselt nimetatud määruses nimetatud ettevõtjate suutlikkust kohandada oma kulusid ja kasumimarginaale, et jääda kasumlikuks. Lisaks avaldab toote hinnastamise viis otsest mõju turudünaamikale, mõjutades eelkõige nende potentsiaalsete ostjate käitumist, kelle nõudlus kasvab või vastupidi väheneb, sõltuvalt hinnakõikumistest. Sellest järeldub, et toodete hinnakujundust puudutavad meetmed, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas, ja nende turustamine on väga tihedalt seotud.
b)
Kaevandamisseaduse §-dest 27/A–27/C teatamise kohustus
132.
Komisjon väidab, et kaevandamisseaduse §-d 27/A–27/C kujutavad endast „muid nõudeid“ direktiivi 2015/1535 tähenduses ning seetõttu oleks neist tulnud talle teatada. Lisaks asjaolule, et see seadus ei kehtesta ühtegi võrdlushinda, kaldub komisjon argumenti veelgi nõrgendama asjaolu, et komisjon piirdub jällegi üldiste, suhteliselt kiirete ja vähe põhjendatud kaalutluste esitamisega, selgitamata, miks ta leiab, et need sätted kuuluvad mõiste „muud nõuded“ alla selle direktiivi tähenduses.
133.
Järelikult, nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktidest 129, 130 ja 132, teen ettepaneku teine etteheide tervikuna tagasi lükata, olles seisukohal, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et määrus nr 404/2021 ja kaevandamisseaduse § 27/A–27/C sisaldavad eeskirju, mis kuuluvad mõiste „muu nõue“ alla direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punkti d tähenduses.
134.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku tuvastada, et kuna Ungari võttis vastu määruse nr 404/2021, siis on ta rikkunud ELTL artiklist 49 tulenevaid kohustusi, ning jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
VI. Kohtukulud
135.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 3, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks, jäävad kummagi poole kohtukulud tema enda kanda. Käesolevas asjas on komisjon ja Ungari vastavalt nõudnud kohtukulude väljamõistmist teiselt menetluspoolelt. Väljapakutud järelduse raames võidab komisjon esimese väite raames osaliselt, Ungari aga teise väite raames. Seega on põhjendatud jätta kummagi poole kohtukulud nende endi kanda.
VII. Ettepanek
136.
Eespool toodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
–
tuvastada, et kuna Ungari võttis vastu valitsuse määruse nr 404/2021 täiendava kaevandamistasu kohta majanduse elavdamiseks, on ta rikkunud ELTL artiklist 49 tulenevaid kohustusi;
–
jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata;
–
jätta Euroopa Komisjoni ja Ungari kohtukulud nende endi kanda.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. septembri 2015. aasta direktiiv, millega nähakse ette tehnilistest eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (ELT 2015, L 241, lk 1).
(
3
)	A gazdaság újraindítása érdekében fizetendő kiegészítő bányajáradékról szóló 404/2021. (VII. 8.) Korm. rendelet.
(
4
)	A bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény eltérő alkalmazásáról szóló 405/2021. (VII. 8.) Korm. rendelet.
(
5
)	Az egyes energetikai és közlekedési tárgyú, valamint kapcsolódó törvények módosításáról szóló 2021. évi CXXXVI. törvény.
(
6
)	2021. aasta CXXXVI seadusega lisati kaevandamisseadusesse alates 18. detsembrist 2021 §‑d 27/A–27/C, see tähendab sätted, mida käsitleb käesolev liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi.
(
7
)	Komisjon leidis ametlikus kirjas, et Ungari on rikkunud ka kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (ELT 2006, L 376, lk 36) artikli 15 lõike 2 punktidest a ja g ning lõigetest 6 ja 7.
(
8
)	Nimelt majanduse taaskäivitamine, riigi majanduse ja selle peamiste sektorite kaitsmine, varustuskindluse tagamine, elamuehituse programmi säilitamine ja kindlustamine, turutõrgete vastu võitlemine, ausate kaubandustehingute tagamine, ebaausate hinnakujundustavade takistamine ning teenusesaajate kaitsmine pärast COVID‑19 pandeemiast tingitud tõrkeid ehituse toorainete ja lähtematerjalide turul.
(
9
)	Põhjendatud arvamuses ei viidanud komisjon siiski enam direktiivi 2006/123 sätete rikkumisele.
(
10
)	Vt 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus AGET Iraklis (C‑201/15, edaspidi „kohtuotsus AGET Iraklis, EU:C:2016:972, punkt 53).
(
11
)	Vt 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Vodafone Magyarország (C‑75/18, edaspidi „kohtuotsus Vodafone Magyarország, EU:C:2020:139, punkt 50).
(
12
)	Vt kohtuotsus Vodafone Magyarország (punkt 52) ja 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Tesco-Global Áruházak (C‑323/18, edaspidi „kohtuotsus Tesco-Global Áruházak, EU:C:2020:140, punkt 72). Neis kohtuasjades leidis Euroopa Kohus, et asjaolu, et enamiku sellisest erimaksust kannavad need maksukohustuslased, kes kuuluvad teiste liikmesriikide füüsilistele või juriidilistele isikutele, ei saa eraldi võetuna kujutada endast diskrimineerimist. Selline asjaolu on seletatav faktiga, et asjaomasel turul on ülekaalus sellised maksukohustuslased, kelle käive on seal kõige suurem. See on seega muutuv, isegi juhuslik indikaator, mis võib olla täidetud iga kord, kui asjaomasel turul on ülekaalus ettevõtjad teistest liikmesriikidest või kolmandatest riikidest või kodumaised ettevõtjad, kes kuuluvad teiste liikmesriikide või kolmandate riikide füüsilistele või juriidilistele isikutele.
(
13
)	Nõukogu 14. detsembri 2022. aasta direktiiv hargmaiste ettevõtete kontsernide ja suurte riigisiseste kontsernide ülemaailmse madalaima maksustamistaseme tagamise kohta (ELT 2022, L 328, lk 1).
(
14
)	Vt 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Xella Magyarország (C‑106/22, edaspidi „kohtuotsus Xella Magyarország, EU:C:2023:568, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
15
)	Vt selle kohta 5. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Hervis Sport- és Divatkereskedelmi Kft. (C‑385/12, EU:C:2014:47, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika); 11. juuni 2015. aasta kohtuotsus Berlington Hungary jt (C‑98/14, EU:C:2015:386, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika); 22. novembri 2018. aasta kohtuotsus Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑625/17, EU:C:2018:939, punktid 39 ja 42 ning seal viidatud kohtupraktika); Vodafone Magyarország (punktid 42 ja 43 ning seal viidatud kohtupraktika); 2. veebruari 2023. aasta kohtuotsus Freikirche der Siebenten-Tags-Adventisten in Deutschland (C‑372/21, EU:C:2023:59, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika) ning Xella Magyarország (punktid 62 ja 63).
(
16
)	Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punktid 25, 27 ja 28.
(
17
)	Vt 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Taani (maksimaalne parkimisaeg) (C‑167/22, EU:C:2023:1020, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
18
)	Lisaks tõden, et sellise tõendi esitamise kohustuse täitmine ei ole ületamatult raske, kuna ettevõtjaid, keda määruses nr 404/2021 ette nähtud täiendava kaevandamistasu maksmine puudutab, on ainult neli. Seega ei ole minu arvates võimatu konkreetselt ja täpselt tõendada, et neile neljale äriühingule või vähemalt osale neist on määruse nr 405/2021 alusel kehtestatud minimaalne kaevandamiskohustus. Lisaks sellele, et komisjon ei ole sellist tõendit esitanud, kinnitab Ungari vasturepliigis kaevandusjärelevalve otsuste tegemiseks pädeva asutuse esitatud teabe põhjal, et ühtegi sellekohast otsust ei ole vastu võetud. On tõsi, et liikmesriik möönab samuti, et kui selle tasu maksnud kaevandusettevõtja taotleb uue kaevanduse rajamist, kehtib tema suhtes selle uue kaevanduse puhul minimaalne kaevandamiskohustus. See võimalik kohaldatavus on Euroopa Kohtule esitatud toimikut arvestades siiski puhtalt hüpoteetiline ja igal juhul palju piiratum kui vaidlusaluste määruste kumuleeruv ja üldine kohaldamine, millele komisjon oma hagis viitab.
(
19
)	Vt kohtuotsused Vodafone Magyarország (punkt 46) ja Tesco-Global Áruházak (punkt 66).
(
20
)	Vt 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Cofidis (C‑340/22, EU:C:2023:1019, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
21
)	Vt selle kohta 20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Global Starnet (C‑322/16, EU:C:2017:985, punkt 36).
(
22
)	Vt 26. juuni 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑729/17, EU:C:2019:534, punkt 102 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
23
)	Kaevandamisseaduse muutmisega seoses viitas Ungari lisaks kaevandamistegevuse ajal keskkonna kaitsele, kuna selle kaitse saab tagada pideva kaevandamisega.
(
24
)	Sellega seoses juhib komisjon tähelepanu ka intervjuule Ungari riigimajandusministriga, milles see minister selgitas, et valitsuse eesmärk oli sisuliselt tagada, et strateegilised sektorid oleksid rohkem Ungari käes, mis on komisjoni sõnul tõend selle kohta, et valitsusel olid tegelikult majanduslikud eesmärgid ning et ta püüdis näha välisettevõtjate jaoks ette ebasoodsama kohtlemise.
(
25
)	Vt kohtuotsus Xella Magyarország (punktid 67–69).
(
26
)	Näiteks kasvas tema väitel tsemendi import aastatel 2021–2023 40%-lt 60%-le, samas kui liiva ja kruusa import ei muutunud oluliselt.
(
27
)	Sellega seoses mainib Ungari kohtujurist Ćapeta ettepanekut kohtuasjas Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:267, punkt 82).
(
28
)	Vt 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Brussels Securities (C‑389/18, EU:C:2019:1132, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
29
)	Vt kohtuotsus Xella Magyarország (punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
30
)	Vt selle kohta 25. juuli 1991. aasta kohtuotsus Collectieve Antennevoorziening Gouda (C‑288/89, EU:C:1991:323, punkt 11 ja seal viidatud kohtupraktika); 14. novembri 1995. aasta kohtuotsus Svensson ja Gustavsson (C‑484/93, EU:C:1995:379, punkt 15) ning 29. aprilli 1999. aasta kohtuotsus Ciola (C‑224/97, EU:C:1999:212, punkt 16 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
31
)	Vt 11. juuni 2015. aasta kohtuotsus Berlington Hungary jt (C‑98/14, EU:C:2015:386, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 22. juuni 2016. aasta kohtuotsus Mennens (C‑255/15, EU:C:2016:472, punkt 44).
(
32
)	Vt nt 6. märtsi 2018. aasta kohtuotsus SEGRO ja Horváth (C‑52/16 ja C‑113/16, EU:C:2018:157, punkt 85 ja seal viidatud kohtupraktika); 14. veebruari 2019. aasta kohtuotsus Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, edaspidi „kohtuotsus Ühingute läbipaistvus“, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
33
)	Vt selle kohta 23. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Scotch Whisky Association jt (C‑333/14, EU:C:2015:845, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
34
)	Vt kohtuotsus Xella Magyarország (punktid 23 ja 64 ning seal viidatud kohtupraktika), milles Ungari viitas ka COVID‑19 pandeemia negatiivsele mõjule riigi majandusele.
(
35
)	Vt kohtuotsus Xella Magyarország (punkt 63–66 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Van Gennip jt (C‑137/17, EU:C:2018:771, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
36
)	Vt kohtuotsus Xella Magyarország (punktid 67 ja 68).
(
37
)	Vt kohtuotsus Xella Magyarország (punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
38
)	Vt 6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (kõrgharidus) (C‑66/18, EU:C:2020:792, punktid 178 ja 179 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
39
)	Vt selle kohta kohtuotsus Ühingute läbipaistvus (punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
40
)	Vt selle kohta kohtuotsus Ühingute läbipaistvus (punkt 91 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
41
)	Tehnilistest eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise korda selgitav juhend (lk 15), mis on kättesaadav komisjoni veebisaidil: https://technical-regulation-information-system.ec.europa.eu/fr/the-20151535-and-you/being-informed/guidances/vademecum.
(
42
)	Vt 8. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Admiral Sportwetten jt (C‑711/19, edaspidi „kohtuotsus Admiral Sportwetten, EU:C:2020:812, punkt 38).
(
43
)	Muud tehniliste eeskirjade kategooriad on järgmised: i) „tehniline spetsifikatsioon“, ii) „teenuseid puudutav eeskiri“ ja iii) „liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis keelavad toote valmistamise, impordi, turustamise või kasutamise“. Vt 28. mai 2020. aasta kohtuotsus ECO-WIND Construction (C‑727/17, EU:C:2020:393, punkt 32) ja 13. märtsi 2025. aasta kohtuotsus Unigames (C‑120/24, EU:C:2025:174, punkt 31).
(
44
)	Vt selle kohta 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Van Gennip jt (C‑137/17, EU:C:2018:771, punktid 39–41 ning seal viidatud kohtupraktika) ning 24. novembri 2022. aasta kohtuotsus Belplant (C‑658/21, EU:C:2022:925, punktid 37–39 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
45
)	Lisaks nähtub selle direktiivi põhjendustest 3 ja 9, et direktiivi eesmärk on eelkõige tagada, et riigisisesed algatused tehniliste eeskirjade kehtestamisel oleksid võimalikult läbipaistvad. Selle kohta on direktiivi põhjenduses 7 lisatud, et direktiivi eesmärk on võimaldada ettevõtjatel paremini kasutada siseturu eeliseid, tagades teabe kõrgema taseme tänu liikmesriikide kavandatavate tehniliste eeskirjade korrapärasele avaldamisele ja neile antud võimalusele hinnata nende eeskirjade toimet. Vt selle kohta 4. veebruari 2016. aasta kohtuotsus Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, punkt 82); 9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Vapo Atlantic (C‑604/21, EU:C:2023:175, punkt 41) ning 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Papier Mettler Italia (C‑86/22, EU:C:2023:1023, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka direktiivi 2015/1535 põhjendus 4.
(
46
)	Vt 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (asulareovee kogumise ja puhastamise süsteem) (C‑668/19, EU:C:2021:815, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Portugal (ehitusinsenerid) (C‑768/22, EU:C:2024:643, punkt 79 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
47
)	Vt 19. novembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kandideerimisõigus ja erakonna liikme staatus) (C‑814/21, EU:C:2024:963, punktid 61 ja 62).
(
48
)	Vt selgitav juhend, lk 15.
(
49
)	Vt 19. juuli 2012. aasta kohtuotsus Fortuna jt (C‑213/11, C‑214/11 ja C‑217/11, EU:C:2012:495, punkt 35).