62009CC0061_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. С преюдициалното запитване Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz (Германия) поставя пред Съда въпроси за тълкуването на член 44 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета(2) . По същество страните в главното производство спорят относно отчитането на земя, която се използва за защита на околната среда и за селскостопанско производство, при определянето на правото за получаване на плащане на стопанство.
I – Правна уредба
2. Регламент № 1782/2003 предвижда създаването на вид подпомагане на доходите на земеделските производители, наречено схема за единно плащане („СЕП“).
3. Член 2 от Регламент № 1782/2003 определя inter alia, че „стопанство“ е „всяка производствена единица, управлявана от един земеделски производител, намираща се на територията на една държава членка“, а „селскостопанска дейност“ е „производството, развъждането или отглеждането на селскостопански продукти, включително прибирането на реколтата, доенето, размножаването на животните и отглеждането на животни за селскостопански цели или поддържането на земята в добро селскостопанско и екологично състояние, както е определено в член 5“.
4. По отношение на използването на правата за получаване на плащания член 44 от Регламент № 1782/2003 гласи:
„1. Всички права на плащане, свързани с хектари, дават право на плащане на сумата, определена съгласно правото на плащане.
2. „Хектар, даващ право на помощ“ означава всякакъв вид селскостопанска площ в стопанството, заета от обработваема земя и постоянни пасища, освен площите, засадени с многогодишни култури, гори или които се използват за неселскостопански дейности. […]
3. Земеделският производител декларира парцелите, които съответстват на хектарите, свързани с права на помощи. Освен в случаите на непреодолима сила или извънредни обстоятелства, тези парцели трябва да бъдат на разположение на земеделския производител за период от не по-малко от десет месеца, считано от дата, която следва да бъде фиксирана от Комисията, но не по-рано от 1 септември през календарната година, предхождаща годината на подаване на молбата за участие в [СЕП].
[…]“.
5. Член 2 от Регламент (ЕО) № 795/2004 на Комисията(3) предвижда че, „за целите на дял III от Регламент (ЕО) № 1782/2003 и на този регламент се прилагат следните дефиниции:
а) „селскостопанска площ“ означава общата площ, която е заета от обработваема земя, постоянни пасища или трайни насаждения;
б) „обработваема земя“ означава „обработваема земя“ по смисъла на член 2, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 796/2004 на Комисията;
[…]
д) „постоянно пасище“ означава „постоянно пасище“ по смисъла на член 2, параграф 2 от Регламент № 796/2004;
[…]“.
6. Същевременно член 2 от Регламент № 796/2004(4) определя, че „за целите на настоящия регламент се прилагат следните дефиниции:
1. „Обработваеми земи“: изорани земи, предназначени за култури и земи, оставени под угар или поддържани в добри земеделски и екологични условия в съответствие с член 5 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, независимо от факта, че се намират под оранжерии или под фиксирана или мобилна защита;
2. „Постоянни пасбища“: земите, предназначени за производство на трева и други тревисти фуражни растения (засети или [диворастящи]), които не са част от ротационната система на култури в даденото стопанство от пет или повече години, с изключение на земите, оставени под угар в съответствие с член 6 от Регламент (ЕО) № 1251/1999 на Съвета [ОВ L 160, стр. 1], на земите, оставени под угар в съответствие с член 54, параграф 2 и член 107 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, на земите, оставени под угар в съответствие с Регламент (ЕИО) № 2078/92 на Съвета [ОВ L 215, стр. 85], и на земите, оставени под угар в съответствие с членове 22, 23 и 24 от Регламент (ЕО) № 1257/1999 на Съвета [ОВ L 160, стр. 80; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 28, стр. 134];
[…]“.
II – Обстоятелства по спора и преюдициални въпроси
7. Настоящото преюдициално запитване е отправено в рамките на дело пред запитващата юрисдикция, противопоставящо Aufsichts- und Dienstleistungsdirektion, Трир (Германия) (административен орган с надзорни и съвещателни правомощия; наричан по-нататък „ADD“), и Landkreis Bad Dürkheim (администрация на окръг Bad Dürkheim; наричана по-нататък „Landkreis“) в спор относно отчитането на определена площ земя (наричана по-нататък „разглежданата земя“) при определянето на правата за получаване на плащания в рамките на СЕП за 2005 г. и 2006 г. за стопанството на г‑жа Niedermair-Schiemann. Г‑жа Niedermair-Schiemann отглежда овце. Тя не е собственик на разглежданата земя, но ѝ е разрешено да я използва въз основа на договор.
8. Съгласно сключен с провинция Rheinland-Pfalz договор за управление на г‑жа Niedermair-Schiemann е позволено безвъзмездно, но в замяна на поемането на вноските в професионалното сдружение, да използва площ от около 5 ha като ливада за косене и пасище с някои ограничения. Така върху земята не е позволено косене в периода от 1 ноември до 15 юни. Не се допуска косене със засмукващи или ротационни косачки. Вместо втора коситба е допустима ротационна или охраняема от пастир паша на овце или кози, като в този случай периодът на пашата следва да бъде съгласуван с администрацията по защита на околната среда в региона.
9. Съгласно сключения с Landkreis договор за поддръжка и управление г‑жа Niedermair-Schiemann, в качеството си на изпълнител, е задължена да поддържа и управлява определени площи от около 35 ha с оглед на опазването на природата. За целта тя получава сума от 13 870 EUR годишно. Обвързана е със спазването на определени договорни задължения и трябва да следва указанията на администрацията по опазване на природата, например по отношение на интензивността на пашата, като администрацията по опазване на природата ѝ предоставя поддържащи мерки, каквито са подготвителната коситба на участъци от земята, редовното преораване и отстраняването на храсти, извършвано от трети лица.
10. В рамките на подаването на заявления за селскостопанска подкрепа г‑жа Niedermair-Schiemann регистрира разглежданата земя като постоянно пасище, принадлежащо на стопанството. С решение от 20 февруари 2006 г. ѝ е предоставено право за получаване на плащане за обработваема земя и за пасище. По министерско разпореждане това решение е изменено с решение от 14 май 2007 г., поради това че за използваните съгласно договорите за управление площи не се дължи подпомагане. Г‑жа Niedermair-Schiemann подава възражение пред правната комисия на Landkreis, която отменя посоченото изменящо решение. С решение от 2 юли 2008 г. Verwaltungsgericht (Административният съд) уважава жалбата срещу отменителното решение на Landkreis, отменя постановеното по възражението решение и по този начин възстановява в сила изменящото решение от 14 май 2007 г. Това съдебно решение е обжалвано пред запитващата юрисдикция, която решава, че следва да бъде отправено преюдициално запитване до Съда със следните въпроси:
„1. Става ли въпрос за „селскостопанска площ“ по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, когато въпреки че се използва и за селскостопански цели (паша за отглеждането на овце), тази площ служи главно за управление на ландшафта и за опазване на природата?
2. При утвърдителен отговор на първия въпрос:
използва ли се дадена площ за неселскостопански дейности по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, когато разглежданата дейност служи главно за опазване на природата или при всички положения когато в рамките на осъществяване на целите по опазване на природата земеделският производител следва да изпълнява указанията на компетентната администрация в областта на опазване на природата?
3. В случай че е налице селскостопанска площ (първи въпрос), която се използва и за селскостопанска дейност (втори въпрос):
необходимо ли е, за да се счита дадена селскостопанска площ за част от стопанство (селскостопанска площ в стопанството по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1782/2003),
a) тя да бъде на разположение на стопанството съгласно договор за аренда или друга подобна срочна сделка срещу възнаграждение?
б) При отрицателен отговор по буква а): продължава ли площта да бъде част от стопанството, когато е предоставена на разположение на стопанството безвъзмездно или единствено срещу поемане на вноските в професионалното сдружение, така че да бъде използвана по определен начин и за ограничен период при съобразяване с целта за опазване на природата?
в) При утвърдителен отговор по буква а): продължава ли площта да бъде част от стопанството, когато стопанството е задължено да осъществява на тази площ определени задачи, за които получава възнаграждение?“.
11. Писмени становища са депозирали Landkreis, ADD, г‑жа Niedermair-Schiemann, германското правителство и Европейската комисия. По време на съдебното заседание от 4 февруари 2010 г. полското правителство встъпи в подкрепа на всички тези страни, освен на германското правителство.
III – Анализ
А – Основни доводи на страните
12. По отношение на втория въпрос ADD твърди, че използването на предназначена за опазване на природата земя не представлява селскостопанска дейност. По третия въпрос ADD счита, че земя, за която се прилагат норми за опазване на природата, не следвало да се счита за селскостопанска площ за целите на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003. За да се счита като такава, тоест като производствена единица за целите на член 2 от този регламент, тя трябвало да бъде управлявана от стопанството. Понятието за управление обаче изисквало наличието на неограничено право за осъществяване на селскостопанска дейност върху нея.
13. Landkreis твърди, че земя, която служи за опазване на селскостопанските и природните условия, представлява селскостопанска площ по смисъла на член 44, параграф 3 от Регламент № 1782/2003. Указанията на отговорната за защитата на околната среда администрация не можели да се отразят на това тълкуване. Що се отнася до третия въпрос, Landkreis твърди, че член 44, параграф 3 от Регламент № 1782/2003 не посочва дали и по какъв начин разглежданата площ трябва да бъде правно разпределена на земеделския производител. Нито предоставянето на земята безвъзмездно, нито компенсирането на предоставянето ѝ като пасище имат някакво отношение във връзка с принадлежността на земята към дадено стопанство.
14. По отношение на първия въпрос г‑жа Niedermair-Schiemann твърди_че площ, която действително се използва като „обработваема земя“ или като „постоянно пасище“ по смисъла на член 2, параграф 1 от Регламент № 796/2004, остава селскостопанска площ за целите на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 дори когато служи основно за защита на околната среда в региона и за опазване на природата. Относно втория въпрос тя е на мнение, че дадена площ се използва със селскостопанска цел по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 дори когато основната цел на селскостопанската дейност е опазване на природата. От слабо значение било дали земеделският производител е обвързан от указанията на администрацията по опазване на природата по силата на договор или по закон. Относно третия въпрос г‑жа Niedermair-Schiemann твърди, че принадлежността на дадена селскостопанска площ към стопанство (селскостопанска площ в стопанството по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003) не изисква сключването на договор по гражданското право. Поради това, за да бъде площта част от едно стопанство, не бил необходим нито договор за аренда, нито друга подобна възмездна сделка, сключена за определено време. Обстоятелството, че селскостопанската площ е включена в дадено стопанство безвъзмездно или единствено срещу поемането на вноските в професионалното сдружение, така че да бъде използвана по определен начин и за определено време при съобразяване с целта за опазване на природата, не се отразяват на принадлежността ѝ към стопанството. Това е така, тъй като в конкретния случай действията на земеделския производител не зависят изцяло от трети лица. На последно място, обстоятелството, че по договор или по силата на задължения от земеделски и екологичен характер стопанството е длъжно да осъществява върху тази площ определени задачи, за които получава възнаграждение, не възпрепятства принадлежността на площта към стопанството по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003.
15. Според германското правителство на първия въпрос следвало да се отговори в смисъл, че дадена площ остава селскостопанска площ по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 когато въпреки използването ѝ за селскостопанска дейност като пасище тя служи също за защита на околната среда в региона и за опазване на природата. Това било така и когато тези предназначения са основна цел на използването. Що се отнася до втория въпрос, според германското правителство това, че селскостопанската дейност служи също — дори предимно — за опазването на природата, или обстоятелството, че при осъществяване на целите по опазване на природата земеделският производител следва да изпълнява указанията на администрацията по опазване на природата, не пречат площта да бъде разглеждана като предназначена за селскостопански дейности. По отношение на третия въпрос същото правителство счита, че за да може една използвана за селскостопанска дейност селскостопанска площ да бъде считана за част от стопанство (селскостопанска площ в стопанството по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003), когато площта е предоставена за ограничен период, необходимо е земеделският производител да управлява тази площ. Не било нужно обаче използването ѝ да става срещу възнаграждение. За да се установи дали земеделският производител управлява площта, необходимо било да се предприеме цялостна преценка на всички релевантни обстоятелства. В зависимост от обстоятелствата по конкретния случай — особено обхвата на правната уредба или регулативните правомощия на договорящата страна — позволението да се използват площите по определен начин и за ограничен период при съобразяване с целта за опазване на природата можело всъщност да сочи, че тези площи не следва да се считат за част от използващото ги стопанство, доколкото то не ги управлява. Обстоятелството обаче, че стопанството има задължение възмездно да осъществява върху тази площ определени задачи, следвало по принцип да попречи на възприемането ѝ като част от стопанството.
16. Комисията предлага въпросите да бъдат преформулирани и предлага по същество да им бъде отговорено по следния начин. Първо, член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 не се противопоставял на това площи да бъдат считани за „хектари, даващи право на помощи“, когато, при обстоятелства като тези в главното производство, те се използват главно за защита на околната среда в региона и за опазване на природата или когато извършваната на тези площи дейност преследва основно такава цел. Второ, при обстоятелства като тези в главното производство член 44 от Регламент № 1782/2003 следвало да се тълкува в смисъл, че площи могат да бъдат разглеждани като част от стопанство в контекста на СЕП: а) независимо от съществуването на договор за аренда или друга подобна срочна сделка срещу възнаграждение, дори когато площите са предоставени на стопанството безвъзмездно и в замяна единствено на поемането на вноските в професионалното сдружение; б) въпреки обстоятелството, че земеделският производител следва да изпълнява указанията на администрацията по опазване на природата, или това, че стопанството е задължено да осъществява върху тази площ определени задачи срещу възнаграждение, или в) дори когато за определен период по отношение на площите са въведени някои ограничения.
17. Полското правителство посочва, че становището му по същество съвпада с това на Комисията.
Б – Съображения
1. Първи и втори въпрос
18. Считам, че първи и втори въпрос следва да бъдат разглеждани съвместно(5) . С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали става дума за „селскостопанска площ“ по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003, когато тази площ се използва и за селскостопански цели (паша за отглеждането на овце), но първостепенното предназначение е да се постигнат целите по управление на ландшафта и опазване на природата. С втория си въпрос запитващата юрисдикция пита дали дадена площ се използва за неселскостопански дейности по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003, когато първостепенната цел на дейността е опазване на природата или при всички положения когато в рамките на осъществяване на целите по опазване на природата земеделският производител следва да изпълнява указанията на компетентната администрация в областта на опазване на природата.
19. В Решение по дело Horvath(6), което се отнася до Регламент № 1782/2003, Съдът (голям състав) определя inter alia, че „доколкото съгласно член 6 ЕО изискванията относно опазването на околната среда, което е една от основните цели на Общността, „трябва да бъдат интегрирани в определянето и осъществяването на политиките и действията на Общността“, това опазване трябва да се приеме като цел, включена също и в общата [селскостопанска] политика […]“.
20. Целите на общата селскостопанска политика и тези на защитата на околната среда не са взаимно изключващи се; напротив, те следва да се разглеждат като взаимно допълващи се. Това е важно, тъй като от поставените въпроси би могло да се помисли, че националната юрисдикция счита тези две групи цели за противоположни по същество.
21. Разпоредбата на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 предвижда, че „хектар, даващ право на помощ“ означава всякакъв вид селскостопанска площ в стопанството, заета от обработваема земя и постоянни пасища, освен площите, засадени с многогодишни култури, гори или които се използват за неселскостопански дейности“.
22. Понятието „селскостопанска площ“ е изведено в член 2, буква а) от Регламент № 795/2004: това е общата площ, която е заета от обработваема земя, постоянни пасища или трайни насаждения.
23. От горепосочените разпоредби следва, че „хектар, даващ право на помощ“ означава цялата обработваема земя и постоянни пасища — освен площите, засадени с трайни насаждения и гори — която се използва за селскостопанска дейност.
24. Следователно ще разгледам последователно понятията за i) постоянни пасища, ii) обработваема земя и iii) селскостопанска дейност.
25. Понятията за обработваема земя и постоянни пасища са обяснени в член 2 от Регламент № 796/2004. От тези разпоредби запитващата юрисдикция прави извод, че селскостопанските площи следва да се използват за селскостопански „цели“. Поради това тя поставя въпроса дали за площ, която се използва за различни цели (например също като площ, служеща за опазване на природата), е достатъчно да бъде налице поне една селскостопанска цел, или в такъв случай решаващо е основното предназначение.
26. Както следва обаче от определението за „хектар, даващ право на помощ“ в точка 21 по-горе и както ще проличи също от цитираните по-долу разпоредби, ясно е, че в това отношение е по-важно действителното използване на площта или може би какво действително е засадено на нея, отколкото предназначението или (основните) цели, за които тя се използва.
27. Наистина, от член 2, буква д) от Регламент № 795/2004 (който препраща на свой ред към член 2, параграф 2 от Регламент № 796/2004) следва, че под „постоянно пасище“ се разбират земите, които са предназначени за производство на трева или други тревисти фуражни растения (засети или диворастящи), които не са част от ротационната система на култури в даденото стопанство от пет или повече години, с изключение на земите, оставени под угар. Ясно е, че от значение е действителното производство на трева или други тревисти фуражни растения извън случаите, при които земите са оставени под угар.
28. Във връзка с това трябва да се подчертае пояснението на запитващата юрисдикция, че разглежданата земя се използва за отглеждането на овце. Това означава, че земята действително е използвана за трева или други тревисти фуражни растения.
29. Следователно ако разглежданата земя не е била включена в ротационната система на култури в стопанството от пет или повече години — което не става ясно от предоставените на Съда документи — това ще означава, че тя несъмнено се обхваща от дефиницията на „постоянно пасище“, доколкото е ясно, че служи за пасище за овце.
30. На следващо място, понятието „обработваема земя“ също се основава на действителното използване на разглежданата земя: от член 20, буква б) от Регламент № 795/2004 (който на свой ред препраща към член 2, параграф 1 от Регламент № 796/2004) следва, че по същество то обхваща действително използваните за отглеждане на култури земи и земите, оставени под угар или поддържани в добри земеделски и екологични условия в съответствие с член 5 от Регламент № 1782/2003.
31. Параграф 1 от последната цитирана разпоредба предвижда inter alia, че земя в добро селскостопанско и екологично състояние е „особено земята, която вече не се използва за целите на производството“(7) . Освен това по същество в него се предвижда държавите членки да определят минимални изисквания за добро селскостопанско и екологично състояние, на базата на рамката, определена в приложение ІV. В графата „[Условия]“ от това приложение inter alia е посочено следното: „Да се осигури едно минимално ниво на поддръжка и да се избегне влошаването на естествените местообитания“(8) .
32. Както вече стана ясно от точка 23 по-горе, разглежданата земя следва също „да се използва за селскостопанска дейност“.
33. Съгласно дефиницията в член 2, буква в) от Регламент № 1782/2003 „селскостопанска дейност“ е „производството, развъждането или отглеждането на селскостопански продукти, включително прибирането на реколтата, доенето, размножаването на животните и отглеждането на животни за селскостопански цели или поддържането на земята в добро селскостопанско и екологично състояние, както е определено в член 5“.
34. Вторият въпрос предполага, че запитващата юрисдикция иска да се установи дали дейността е неселскостопанска, когато служи „основно“ за опазване на природата. В това отношение Комисията правилно посочва, че за да се определи дали разглежданата земя се използва за дейности, предвидени в член 2, буква в) от Регламент № 1782/2003, е необходимо да се отбележи, че тази дефиниция по принцип не предвижда основна селскостопанска цел. Изразът „за селскостопански цели“ в дефиницията се отнася до размножаването и отглеждането на животни, а не до общата характеристика, свързана с „производството, развъждането или отглеждането на селскостопански продукти“. Действително обстоятелството, че според запитващата юрисдикция на разглежданата земя са развъждани овце с цел печалба, вече показва наличието на осъществявана там селскостопанска дейност. Би могло да се отбележи, че пашата на селскостопански животни за получаването на приходи е традиционна селскостопанска дейност.
35. Не считам също така, че в дадения контекст следва да бъде релевантно дали по отношение на използването на разглежданата земя земеделският производител трябва да изпълнява или не указанията на администрацията по опазване на природата в областта на опазването на природата. За да може земеделският производител да заяви „хектар, даващ право на помощ“, е необходимо разглежданата земя да може да бъде считана за част от стопанството по смисъла на член 44 от Регламент № 1782/2003.
36. От точки 19 и 20 по-горе следва, че не е налице противоречие между селскостопанска площ или селскостопанска дейност, от една страна, и аспекти по опазването на природата, от друга страна(9) . Нещо повече, може да се приеме, че в разглеждания случай опазването на природата само по себе си не е самостоятелна дейност, а преследвана от Европейския съюз и/или държавите членки цел, включително в контекста на селскостопанските дейности.
37. Що се отнася до релевантността на указанията на администрацията, член 3, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 изрично предвижда, че „компетентният национален орган предоставя на земеделския производител списък със законоустановените изисквания за управление и условията за добро селскостопанско и екологично състояние, които той трябва да спазва“. Самото обстоятелство, че земеделският производител е обвързан с указания, не може да бъде пречка той да упражнява самостоятелно селскостопанска дейност върху разглежданата земя.
38. Както правилно посочват г‑жа Niedermair-Schiemann и полското правителство, селскостопанската дейност по дефиниция никога не е напълно неограничена и земеделските производители са подчинени на различни релевантни условия, включително на такива, които се отнасят до околната среда, не на последно място в съответствие с т.нар. „кръстосано спазване“.
39. Споделям становището на Комисията, че обстоятелствата в главното производство представляват идеален случай на екологично селско стопанство. Самото отглеждане на овце, като самостоятелна селскостопанска дейност на г‑жа Niedermair-Schiemann, осъществява целите по защита на природата. Наистина, би било нелогично този идеален случай на устойчиво селско стопанство да се определи като неселскостопански именно поради неговия екологичен характер. Във връзка с това следва да се има предвид, че целият замисъл, стоящ зад Регламент № 1782/2003 и като цяло зад реформата от 2003 г. на общата селскостопанска политика, бе да направи европейското селско стопанство по-устойчиво, конкурентоспособно и пазарно ориентирано(10) . В допълнение г‑жа Niedermair-Schiemann изтъква, че от агро-екологична гледна точка използваната за отглеждане на овце земя често се характеризира с особености: това е земя, чието използване едва ли представлява някакъв икономически интерес (площите са нискодобивни), като използването е в интерес на собственика на земята с цел запазване на екологичната ѝ стойност.
40. Накрая трябва да се подчертае, видно от определението за отправяне на преюдициалното запитване, че съгласно австрийската и френската помощна програма използваните за защита на природата площи също се вземат предвид при предоставянето на помощи на земеделските производители в рамките на схемите за директно подпомагане.
41. Според изложените съображения отговорът на първия въпрос следва да бъде в смисъл, че е налице „селскостопанска площ“ по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003, ако тази площ се използва и за селскостопански цели (паша за отглеждането на овце), но основното предназначение е да се постигнат целите по управление на ландшафта и опазване на природата. По отношение на втория въпрос отговорът следва да бъде, че дадена площ продължава да бъде използвана за селскостопанска дейност по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 дори ако селскостопанската дейност служи главно за опазване на природата и дори ако земеделският производител следва да изпълнява указанията на администрацията, компетентна в областта на опазване на природата.
2. Трети въпрос
42. С третия въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали принадлежността на една селскостопанска площ към дадено стопанство (селскостопанска площ в стопанството по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003) изисква: а) тя да бъде на разположение на стопанството съгласно договор за аренда или друга подобна срочна сделка срещу възнаграждение, б) при отрицателен отговор, продължава ли площта да бъде част от стопанството, когато е предоставена на разположение на стопанството безвъзмездно или единствено срещу поемане на вноските в професионалното сдружение, така че да бъде използвана по определен начин и за ограничен период при съобразяване с целта за опазване на природата, и в) при утвърдителен отговор по буква а), продължава ли площта да бъде част от стопанството, когато стопанството е задължено да осъществява на тази площ определени задачи, за които получава възнаграждение.
43. Както бе посочено по-горе, доколкото в настоящия случай става дума за селскостопанска площ, която се използва същевременно и за селскостопанска дейност, запитващата юрисдикция би искала да получи определена информация относно въпроса по принадлежността на една селскостопанска площ към дадено стопанство.
44. По принцип въпросът за принадлежността на една селскостопанска площ към дадено стопанство може да създаде проблеми особено в случаи, при които към площта съществуват претенции от няколко земеделски производители, макар да няма общо ползване върху нея. Случаят по настоящото дело обаче не е такъв. Запитващата юрисдикция поставя въпроса за принадлежността на една селскостопанска площ към дадено стопанство във връзка с условията на използване на площта.
45. Съгласно член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 „хектар, даващ право на помощ“ е селскостопанска площ „в стопанството“.
46. На следващо място, член 2, буква б) посочва, че „стопанство“ е всяка производствена единица, „управлявана“ („verwaltet“ на немски език) от земеделски производител, намиращ се на територията на същата държава членка.
47. На последно място, член 44, параграф 3 определя, че селскостопанската площ „трябва да бъд[е] на разположение на земеделския производител за период не по-малко от десет месеца“.
48. Нито Регламент № 1782/2003, нито Регламенти № 795/2004 и № 796/2004 съдържат определение на понятието „управлявана“ или на израза „да бъд[е] на разположение“.
49. Както подчертава германското правителство, от член 44 от Регламент № 1782/2003 следва, че площта (парцелите, съответстващи на хектар, даващ право на помощ) следва да бъде използвана от страна на земеделския производител, и то чрез осъществяването на селскостопанска дейност. Производствената единица е управлявана от земеделския производител, ако той осъществява върху нея селскостопанската дейност от свое име. Поради това договарящите страни по начало са свободни да определят правоотношенията, на които се основава използването на площта. Дали е налице осъществяване на селскостопанска дейност от името на земеделския производител, следва да се провери от запитващата юрисдикция, като тя вземе предвид всички релевантни обстоятелства по случая.
50. Споделям също така становището на Комисията, че в това отношение не е решаващо правото на собственост или конкретният договорен режим, например съществуването на аренда или на възнаграждение, срещу което земеделският производител получава възможност да заяви площта. В допълнение може би трябва да се посочи, че в член 46, параграф 2 от Регламент № 1782/2003, който попада в същия раздел от регламента като член 44, общностният законодател изрично е предвидил някои договорни режими в контекста на прехвърлянето на права за получаване на плащания, а именно аренда или друга подобна сделка, както и окончателно прехвърляне(11) .
51. Член 44 от Регламент № 1782/2003 обаче очевидно няма насоченост към тези аспекти. Ето защо съм съгласен със запитващата юрисдикция по това, че правомощието на стопанството за разпореждане не би следвало да съществува единствено когато е налице аренда или друга подобна сделка.
52. Накрая, както правилно изтъква полското правителство, въпросът за собствеността върху земята се отнася до гражданското право, поради което се различава в държавите членки. Ако той беше релевантен за тълкуването на член 44 от Регламент № 1782/2003, в 27‑те държави членки щеше да възникне опасност от нееднакво прилагане.
53. По-нататък запитващата юрисдикция поставя въпроса дали дадена площ представлява площ от стопанство, която безвъзмездно или единствено срещу поемане на вноските в професионалното сдружение е предоставена на разположение на стопанството за осъществяване на селскостопанска дейност, ограничена по естество и във времето.
54. Във връзка с това, но също и по повод споменатата аренда, запитващата юрисдикция подчертава, че в частност пастирите традиционно използват селскостопанските площи екстензивно и безплатно поради търпимостта на собствениците, която се основава на обичайното право(12) .
55. Що се отнася до обстоятелството, че заемането на площите е позволено за ограничен период от време в съответствие с целта по опазване на природата, Комисията правилно посочва, че изискваните от член 44, параграф 3 от Регламент № 1782/2003 десет месеца предполагат земеделският производител да бъде в състояние да използва разглежданата земя за своята селскостопанска дейност поне в продължение на 10 месеца. Това обаче включва поддържането на земята в добро селскостопанско и екологично състояние. Следователно когато използването е ограничено, през времетраенето на ограничението е необходимо земята все още да служи за селскостопанска дейност, без което факторът на функционалната принадлежност към стопанството няма да бъде налице.
56. Действително, както следва от съображение 2 от преамбюла на Регламент (ЕО) № 146/2008(13), член 44, параграф 3 от Регламент № 1782/2003 има за цел да гарантира, че няма да се подадат дублирани заявления за една и съща земя. От определението за отправяне на преюдициалното запитване обаче става ясно, че разглежданата земя се използва само от един земеделски производител, а именно г‑жа Niedermair-Schiemann, и единствено тя е оправомощена да я използва.
57. Разбира се, площта не би могла да се използва в продължение на 10 месеца в годината, тъй като използването е ограничено по време. При все това, достатъчно е в този период да няма осъществяване на друга селскостопанска дейност и стопанството да може да използва като фураж растителността, която е поникнала за 10 месеца. С право запитващата юрисдикция счита, че поради това в конкретния случай осъществяването на селскостопанска дейност остава възможно, въпреки ограниченията при използването. Следователно разглежданата земя е служела за селскостопанска дейност дори когато използването ѝ е било ограничено.
58. В заключение изразявам съгласие с г‑жа Niedermair-Schiemann относно това, че за принадлежността на дадена площ към стопанството е достатъчно земеделският производител, който я използва действително, 1) да има възможност да изключи едновременното ѝ използване от трети лица, 2) да може да разполага с плодовете на своя труд, 3) без да бъде изцяло зависим от решенията на трето лице.
59. Следователно в отговор на първата и втората част на третия въпрос (букви а) и б) считам, че принадлежността на една селскостопанска площ към дадено стопанство не изисква тя да бъде на разположение на стопанството съгласно договор за аренда или друга подобна срочна сделка срещу възнаграждение. Освен това без значение за принадлежността към стопанството е дали площта е предоставена безвъзмездно или единствено срещу поемане на вноските в професионалното сдружение, така че да бъде използвана по определен начин и за ограничен период от време при съобразяване с целта по опазване на природата.
60. Тъй като отговорът на първата част на третия въпрос (буква а) е отрицателен, по принцип не е необходимо да се отговаря на третата част (буква в). Въпреки това за пълнота ще я разгледам, като изложа следните съображения. Както бе посочено по-горе, формалните договорни отношения не са релевантни в разглеждания контекст, а от значение са действителните права на ползване, с които земеделският производител разполага. Обстоятелството, че земеделският производител е определен като „изпълнител“ („le mandataire“ на френски език), не е от решаващо значение. Следователно, доколкото земеделският производител самостоятелно осъществява селскостопанска дейност върху разглежданата земя, независимо дали получава допълнително възнаграждение, тази земя принадлежи към стопанството. От определението за отправяне на преюдициалното запитване изглежда става ясно, че възнаграждението не е заплащане за осъществяваната паша, а е възнаграждение за затруднението, което произтича от екологичните съображения, налагащи специфично скъпоструващо управление на земята; изглежда размерът на това възнаграждение повече или по-малко покрива допълнителните разходи за използването на нискодобивни площи. Самата паша обаче обслужва предназначението на стопанството, тъй като в противен случай овцете би трябвало да бъдат изхранвани другаде.
61. Считам, че от определението за отправяне на преюдициалното запитване не следва, че в настоящия случай земеделският производител не е могъл по самостоятелен начин да отглежда овце на разглежданата земя.
62. Поради това, в отговор на третата част на третия въпрос (буква в), считам, че принадлежността към стопанството не се засяга от задължението това стопанство да осъществява върху разглежданата земя определени задачи срещу възнаграждение.
IV – Заключение
63. Предлагам на Съда да отговори на поставените от Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz преюдициални въпроси по следния начин:
„1. Налице е „селскостопанска площ“ по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители и за изменение на Регламенти (ЕИО) № 2019/93 и различни други регламенти, ако тази площ се използва и за селскостопански цели (паша за отглеждането на овце), но основното предназначение е да се постигнат целите по управление на ландшафта и опазване на природата.
2. Дадена площ продължава да бъде използвана за селскостопанска дейност по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 дори ако селскостопанската дейност служи главно за опазване на природата и дори ако земеделският производител следва да изпълнява указанията на администрацията, компетентна в областта на опазване на природата.
3. Принадлежността на една селскостопанска площ към дадено стопанство не изисква тя да бъде на разположение на стопанството съгласно договор за аренда или друга подобна срочна сделка срещу възнаграждение. Освен това без значение за принадлежността към стопанството е дали площта е предоставена безвъзмездно или единствено срещу поемане на вноските в професионалното сдружение, така че да бъде използвана по определен начин и за ограничен период от време при съобразяване с целта по опазване на природата. На последно място, принадлежността към стопанството не се засяга от задължението това стопанство да осъществява върху разглежданата земя определени задачи срещу възнаграждение“.
(1) .
(2)  –	Регламент от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители и за изменение на Регламенти (ЕИО) № 2019/93, (ЕО) № 1452/2001, (ЕО) № 1453/2001, (ЕО) № 1454/2001, (ЕО) 1868/94, (ЕО) № 1251/1999, (ЕО) № 1254/1999, (ЕО) № 1673/2000, (ЕИО) № 2358/71 и (ЕО) № 2529/2001 (ОВ L 270, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 49, стр. 177), изменен с Регламент (ЕО) № 2013/2006 на Съвета от 19 декември 2006 година (ОВ L 384, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 81, стр. 52) (наричан по-нататък „Регламент № 1782/2003“).
(3)  –	Регламент от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагане на схемата за единно плащане, предвидена в [Регламент (ЕО) № 1782/2003] (ОВ L 141, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 56, стр. 193), изменен с Регламент (ЕО) № 1974/2004 на Комисията от 29 октомври 2004 г. (ОВ L 345, стр. 85; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 60, стр. 274) (наричан по-нататък „Регламент № 795/2004“).
(4)  –	Регламент (ЕО) № 796/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагане на интегрираната система за администриране и контрол, кръстосано спазване и модулация, предвидени в [Регламент (ЕО) № 1782/2003] (ОВ L 141, стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 56, стр. 210), изменен с Регламент (ЕО) № 239/2005 на Комисията от 11 февруари 2005 година (ОВ L 42, стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 62, стр. 226) (наричан по-нататък „Регламент № 796/2004“).
(5)  –	Комисията предлага Съдът да преформулира преюдициалните въпроси. Аз считам обаче, че това не е необходимо, за да се предоставят на запитващата юрисдикция полезни отговори, които да ѝ дадат възможност да разреши разглеждания от нея спор.
(6)  –	Решение от 16 юли 2009 г. по дело С‑428/07 (все още непубликувано в Сборника, точка 29). Вж. също заключението на генералния адвокат Trstenjak по това дело, и по-конкретно точки 43—53.
(7)  –	Основанието за тази разпоредба е посочено в съображение 3 от преамбюла на Регламент № 1782/2003, съгласно което законодателната ѝ цел е да се избегне изоставянето на обработваеми земи. В допълнение може да се посочи и съображение 4, съгласно което, тъй като постоянните пасища имат положителен ефект върху околната среда, е удачно да се приемат мерки, които да насърчат поддържането на съществуващите постоянни пасища и да предотвратят масовото им превръщане в обработваема земя.
(8)  –	В графата „Стандарти“ приложението предвижда изисквания относно минимални параметри за плътност на животните и/или подходящи режими, опазване на постоянните пасища, запазване на елементите на ландшафта, избягване на навлизането на нежелана растителност върху селскостопански земи.
(9)  –	Като пояснение мога да добавя, че тълкуването, което правя в настоящото заключение, се подкрепя от действащото в момента законодателство. Става въпрос за Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета от 19 януари 2009 година за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани, за изменение на регламенти (EО) № 1290/2005, (EО) № 247/2006, (EО) № 378/2007 и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1782/2003 (ОВ L 30, стр. 16). Съгласно член 34, параграф 2 от този регламент „хектар, отговарящ на условията за подпомагане“ inter alia е всяка земеделска площ, които се използват за селскостопанска дейност, или „в случай че площите се използват също и за неселскостопански дейности — които се използват предимно за селскостопански дейности“. По-нататък, съгласно член 1, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 370/2009 на Комисията от 6 май 2009 година за изменение на [Регламент № 795/2004] (ОВ L 114, стр. 3) площта е с предимно селскостопанска употреба „ако селскостопанската дейност може да се упражнява, без да бъде затруднена в значителна степен от интензивността, естеството, продължителността и сроковете на неселскостопанската дейност“. Накрая, от разпоредбата на член 34, параграф 2, буква б) от Регламент № 73/2009 следва, че всички площи, които през 2008 г. са довели до възникването на права на плащания по СЕП, трябва да продължат да отговарят на условията за подпомагане дори когато вече не съответстват на определението „отговарящ на условията за подпомагане“ поради прилагането на някои посочени в същата разпоредба мерки за защита на околната среда.
(10)  –	Във връзка с това вж. също Norer, R. Rechtsfragen der Reform der Gemeinsamen Agrarpolitik 2003, Einheitliche Betriebsprämie und Cross Compliance in europa-, verfassungs-, verwaltungs- und zivilrechtlicher Analyse. NWV, Wien — Graz, 2007, р. 13 sq.
(11)  –	Във връзка с това вж. Решение от 21 януари 2010 г. по дело Van Dijk (С‑470/08, все още непубликувано в Сборника) и моето заключение по дело Harms (С‑434/08, все още непубликувано в Сборника).
(12)  –	Във връзка с това вж. също точка 39 по-горе.
(13)  –	Регламент от 14 февруари 2008 година за изменение на [Регламент (ЕО) № 1782/2003] и Регламент (ЕО) № 1698/2005 относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФ РСР) (ОВ L 46, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 66, стр. 101).