62022TJ0625_RES
Lieta T-625/22
Austrijas Republika
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas (virspalāta) 2025. gada 10. septembra spriedums
Vide – Deleģētā regula (ES) 2022/1214 – Taksonomija – Saimnieciskās darbības dabasgāzes un kodolenerģijas nozarēs – Iekļaušana ilgtspējīgās saimnieciskajās darbībās – Ieguldījumi – Pārejas uz oglekļneitrālu ekonomiku sekmēšana saskaņā ar Parīzes nolīguma 1,5 °C mērķi – Mērķis līdz 2050. gadam panākt neto nulles emisiju līmeni – Būtiska klimata pārmaiņu mazināšanas un pielāgošanās klimata pārmaiņām būtiska sekmēšana – Regulas (ES) 2020/852 10. un 11. pants – Jēdziens “mazoglekļa darbība” – Būtisks kaitējums vides mērķiem – Riski saistībā ar smagām reaktora avārijām – Riski saistībā ar augsta radioaktivitātes līmeņa atkritumiem – Riski saistībā ar sausumu un klimatiskiem apdraudējumiem – Piesardzības princips – Tehniskās pārbaudes kritēriji – Siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisiju samazināšana – LESD 290. pants – Jēdziens leģislatīva akta “būtiskie elementi” – Zinātniski pierādījumi – Komisijas rīcības brīvība – Acīmredzama kļūda vērtējumā
Eiropas Savienības iestādes – Pilnvaru īstenošana – Komisijai piešķirtās pilnvaras pieņemt deleģētos aktus – Tvērums – Sarežģīti novērtējumi un izvērtējumi – Plaša rīcības brīvība – Regula, ar ko izveidots regulējums ilgtspējīgu ieguldījumu veicināšanai – Saimniecisko darbību ilgtspējības vides ziņā noteikšana – Komisijas pieņemta deleģētā regula, kurā noteikti tehniskās pārbaudes kritēriji – Pārbaude tiesā – Robežas – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Pierādīšanas pienākums
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regula 2020/852; Komisijas Regula 2022/1214)
(skat. 32.–37., 179., 204., 214., 225., 230., 276., 338., 383., 440., 469., 516., 536., 538., 567., 578., 590. un 604. punktu)
Tiesību aktu tuvināšana – Regulējums ilgtspējīgu ieguldījumu veicināšanai – Saimniecisko darbību ilgtspējības vides ziņā noteikšana – Komisijas pieņemta deleģētā regula, kurā noteikti tehniskās pārbaudes kritēriji darbībām dabasgāzes un kodolenerģijas nozarēs un ar kuru groza esošu deleģēto regula – Minēto darbību ietekmes novērtējums un sabiedriskā apspriešana, kas veikta saistībā ar esošās deleģētās regulas pieņemšanu – Komisijas pienākuma neesība veikt papildu ietekmes novērtējumu un sabiedrisko apspriešanu
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regula 2020/852; Komisijas Regulas 2021/2139 un 2022/1214)
(skat. 72.–74., 79.–83. un 92. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Pilnvaru īstenošana – Komisijai piešķirtās pilnvaras pieņemt deleģētos aktus – Pienākums negrozīt pamata leģislatīvā akta būtiskos elementus – Pamatregula, kurā noteikti ilgtspējības vides ziņā kritēriji – Deleģētā regula, kurā noteikti tehniskās pārbaudes kritēriji visu veidu darbībām, kas atbilst minētajiem ilgtspējības kritērijiem – Pieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2020/852 3. pants; Komisijas Regula 2022/1214)
(skat. 100.–126. punktu)
Tiesību aktu tuvināšana – Regulējums ilgtspējīgu ieguldījumu veicināšanai – Saimniecisko darbību ilgtspējības vides ziņā noteikšana – Komisijas pieņemta deleģētā regula, kurā noteikti tehniskās pārbaudes kritēriji darbībām dabasgāzes un kodolenerģijas nozarēs – Minēto darbību klasificēšana par pārejas darbībām, lai nodrošinātu apgādes drošību – Pieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2020/852 10. panta 2. punkts)
(skat. 160., 164.–170. un 594.–596. punktu)
Eiropas Savienības tiesības – Interpretācija – Metodes – Interpretācija Savienības noslēgto starptautisko nolīgumu gaismā – Regulas 2020/852 interpretācija Parīzes nolīguma gaismā
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2020/852 10. panta 2. punkts)
(skat. 188.–195. punktu)
Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Tvērums – Pienākuma norādīt pamatojumu izvērtējums, ņemot vērā attiecīgos apstākļus – Nepieciešamība izklāstīt visus atbilstošus faktiskos un tiesiskos apstākļus – Neesība
(LESD 296. pants)
(216.–218., 241., 325. un 365. punktu)
Tiesību aktu tuvināšana – Regulējums ilgtspējīgu ieguldījumu veicināšanai – Saimniecisko darbību ilgtspējības vides ziņā noteikšana – Komisijas pieņemta deleģētā regula, kurā noteikti tehniskās pārbaudes kritēriji darbībām kodolenerģijas nozarē – Risku cilvēka veselībai un videi iepriekšējs novērtējums – Piesardzības principa piemērošana – Tvērums – Riska un apdraudējuma jēdzieni – Tāda riska līmeņa noteikšana, kas tiek atzīts par sabiedrībai nepieņemamu – Atbilstīgajā tiesiskajā regulējumā norādītās Savienības iestādes kompetence – Pienākums nodrošināt augstu sabiedrības veselības, drošības un vides aizsardzības līmeni – Pārbaude tiesā – Robežas – Acīmredzama kļūda vērtējumā
(LESD 11. pants, 168. panta 1. punkts, 169. panta 1. un 2. punkts un 191. panta 1. un 2. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2020/852 3. panta b) apakšpunkts, 9. un 17. pants)
(skat. 247.–257., 262., 274., 297., 298., 307.–309., 315.–324., 326., 334., 345., 357., 360. un 373. punktu)
Tiesību aktu tuvināšana – Regulējums ilgtspējīgu ieguldījumu veicināšanai – Saimniecisko darbību ilgtspējības vides ziņā noteikšana – Komisijas pieņemta deleģētā regula, kurā noteikti tehniskās pārbaudes kritēriji darbībām dabasgāzes un kodolenerģijas nozarēs – Pienākums ņemt vērā produktu vai pakalpojumu aprites ciklu – Tvērums – To saimniecisko darbību aprites cikla ņemšana vērā, kas notiek pirms vai pēc attiecīgās saimnieciskās darbības – Izslēgšana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2020/852 17. panta 2. punkts un 19. panta 1. punkta g) apakšpunkts)
(skat. 429.–438. un 574.–576. punktu)
Tiesību aktu tuvināšana – Regulējums ilgtspējīgu ieguldījumu veicināšanai – Saimniecisko darbību ilgtspējības vides ziņā noteikšana – Komisijas pieņemta deleģētā regula, kurā noteikti tehniskās pārbaudes kritēriji darbībām dabasgāzes un kodolenerģijas nozarēs – Precizējumu neesība attiecībā uz noteiktiem juridiskiem jēdzieniem un nosacījumiem, kas jāizpilda – Pieļaujamība – Tiesiskās drošības principa pārkāpums – Nosacījumi – Tehniskās pārbaudes kritēriji, kas ir neskaidri un rada šaubas par to tvērumu vai jēgu
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2020/852 19. panta 1. punkta k) apakšpunkts)
(skat. 484.–486. un 676. punktu)
Tiesību aktu tuvināšana – Regulējums ilgtspējīgu ieguldījumu veicināšanai – Saimniecisko darbību ilgtspējības vides ziņā noteikšana – Komisijas pieņemta deleģētā regula, kurā noteikti tehniskās pārbaudes kritēriji darbībām dabasgāzes nozarē – Pieļaujamība – Nosacījums – Tādu mazoglekļa alternatīvu neesība, kas ļautu nodrošināt apgādes drošību
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2020/852 10. panta 2. punkts)
(skat. 507.–517. punktu)
Tiesību aktu tuvināšana – Regulējums ilgtspējīgu ieguldījumu veicināšanai – Saimniecisko darbību ilgtspējības vides ziņā noteikšana – Komisijas pieņemta deleģētā regula, kurā noteikti tehniskās pārbaudes kritēriji darbībām dabasgāzes nozarē – Pakāpeniskas pieejas izmantošana – Pieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2020/852 10. panta 2. punkts)
(skat. 535. un 538.–540. punktu)
Tiesvedība – Prasījumi prasības pieteikumā – Pielāgošana tiesvedības laikā – Akts, ar kuru tiesvedības laikā grozīts apstrīdētais akts – Sākotnējo prasījumu un pamatu pielāgošana – Pieļaujamība – Nosacījumi
(Vispārējās tiesas Reglamenta 86. pants)
(skat. 689.–694. punktu)
Rezumējums
Vispārējā tiesa noraida Austrijas Republikas prasību atcelt Eiropas Komisijas Deleģēto regulu 2022/1214 (
1
), ar ko papildina Regulu 2020/852 par regulējuma izveidi ilgtspējīgu ieguldījumu veicināšanai (
2
) (turpmāk tekstā – “Taksonomijas regula”). Šajā lietā Vispārējā tiesa pirmo reizi lemj par Taksonomijas regulas kritēriju piemērošanu saimnieciskajām darbībām dabasgāzes un kodolenerģijas nozarēs.
Ar Taksonomijas regulu Savienības līmenī ir saskaņoti kritēriji, pēc kuriem var noteikt, vai saimnieciskā darbība uzskatāma par vides ziņā ilgtspējīgu, ņemot vērā dažādus vides mērķus, piemēram, klimata pārmaiņu mazināšanu vai pielāgošanos klimata pārmaiņām (
3
).
Šajā kontekstā Komisija pieņēma Deleģēto regulu 2021/2139 (
4
), lai papildinātu Taksonomijas regulu ar tehniskās pārbaudes kritērijiem, kas ļautu noteikt, ar kādiem nosacījumiem saimniecisku darbību var uzskatīt par tādu, kas būtiski sekmē iepriekš minētos vides mērķus, un izvērtēt, vai šī saimnieciskā darbība nenodara būtisku kaitējumu kādiem citiem vides mērķiem.
2022. gada martā Komisija pieņēma apstrīdēto regulu, ar kuru groza Deleģēto regulu 2021/2139 un kurā ir noteikti tehniskās pārbaudes kritēriji, kas ļauj noteiktas darbības kodolenerģijas un dabasgāzes nozarēs iekļaut to darbību kategorijā, kuras uzskatāmas par tādām, kas būtiski sekmē klimata pārmaiņu mazināšanu un pielāgošanos klimata pārmaiņām.
Austrijas Republika vērsās Vispārējā tiesā ar prasību atcelt apstrīdēto regulu, ar kuru, pēc tās domām, ir pārkāptas vairākas Taksonomijas regulas normas.
Vispārējās tiesas vērtējums
Iesākumā Vispārējā tiesa atgādina, ka Komisijai, īstenojot savas pilnvaras saistībā ar deleģētajām pilnvarām LESD 290. panta izpratnē, ir plaša rīcības brīvība, it īpaši, kad tai jāveic sarežģīti novērtējumi un izvērtējumi. Pārbaude tiesā, kas Savienības tiesai jāveic attiecībā uz tāda akta pamatotību, kas pieņemts, īstenojot šo brīvību, nedrīkst tai likt ar savu vērtējumu aizstāt Komisijas vērtējumu, bet tās mērķis ir pārliecināties, ka šis lēmums nav balstīts uz saturiski nepareiziem faktiem un ka tajā nav pieļauta neviena acīmredzama kļūda vērtējumā vai pilnvaru nepareiza izmantošana.
Šajā ziņā konkrēti Savienības tiesai jāpārbauda ne tikai iesniegto pierādījumu saturiskā pareizība, ticamība un saskanība, bet arī jāpārliecinās, vai šie pierādījumi veido visu atbilstošo informāciju, kāda jāņem vērā, lai novērtētu sarežģītu situāciju, un vai šie pierādījumi ir tādi, ar kuriem var pamatot no šīs informācijas izdarītos secinājumus. Ja iestādei ir plaša rīcības brīvība, būtiska nozīme ir procesuālo garantiju ievērošanai, tostarp tās pienākumam rūpīgi un objektīvi pārbaudīt visus atbilstošos attiecīgās situācijas elementus.
Savukārt attiecībā uz tiesību jautājumiem Vispārējā tiesa veic pilnīgu pārbaudi. Tās kompetencē ir interpretēt tiesību normas, pamatojoties uz objektīviem faktoriem, kā arī pārbaudīt, vai šādas tiesību normas piemērošanas nosacījumi ir izpildīti.
Turklāt, lai konstatētu, ka iestāde ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu sarežģītu faktu vērtējumā, prasītāja iesniegtajiem pierādījumiem jābūt pietiekamiem, lai atspēkotu šajā aktā veiktā faktu vērtējuma ticamību.
Ņemot vērā šos apsvērumus, Vispārējā tiesa noraida, pirmām kārtām, it īpaši tos pamatus, kuri izvirzīti par Taksonomijas regulā paredzēto procesuālo noteikumus pārkāpumu, kas pieļauts, pieņemot apstrīdēto regulu.
Šajā ziņā tā norāda, ka ar apstrīdēto regulu tiek turpināta Deleģētā regula 2021/2139. Konkrēti – procedūrā, kurā pieņemta minētā deleģētā regula, Tehnisko ekspertu grupa ilgtspējīga finansējuma jautājumos (turpmāk tekstā – “TEG”) bija ņēmusi vērā saimnieciskās darbības kodolenerģijas nozarē un ieteikusi veikt citus pētījumus, kas tika īstenoti.
Tādējādi, lai pieņemtu apstrīdēto regulu, Komisija varēja pamatoti balstīties uz Deleģētās regulas 2021/2139 nolūkā veiktajām ekspertīzēm. Proti, abas deleģētās regulas papildina Taksonomijas regulu, un to pieņemšanas procedūras ir savstarpēji papildinošas attiecībā uz saimniecisko darbību kodolenerģijas nozarē pārbaudi. Tādējādi Komisijai nebija pienākuma veikt papildu konkrētu ietekmes novērtējumu un sabiedrisko apspriešanu.
Tas pats attiecas uz saimniecisko darbību dabasgāzes nozarē emisiju sliekšņiem, jo ekspertīzes un sabiedriskā apspriešana saistībā ar šo nozari jau tika veikta Deleģētās regulas 2021/2139 pieņemšanas nolūkā.
Otrām kārtām, Vispārējā tiesa noraida pamatu par LESD 290. panta pārkāpumu, jo saimniecisko darbību kodolenerģijas nozarē kvalificēšana par ilgtspējīgām darbībām esot Taksonomijas regulas būtisks elements, par ko nevarēja pieņemt deleģētu aktu, ņemot vērā kodolenerģijas iekļaušanas minētajā regulā politisko un strīdīgo raksturu.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa konstatē, ka, ņemot vērā Taksonomijas regulas mērķi un saturu, tās būtiskie elementi tostarp ir vides mērķu, ilgtspējības vides ziņā kritēriju un tehniskās pārbaudes kritērijiem piemērojamo prasību definēšana. No tā izriet, ka konkrētu saimniecisko darbību noteikšana, kā arī tehniskās pārbaudes kritēriju izveide katrai saimnieciskajai darbībai, ar kuru īsteno ilgtspējības kritērijus, izņemot skaidri izslēgtos fosilos kurināmos, nav šīs regulas būtiskie elementi.
Turklāt, izvēloties atstāt Komisijai iespēju noteikt tehniskās pārbaudes kritērijus jebkuram darbības veidam, kas atbilst ilgtspējības kritērijiem, Savienības likumdevējs tai ļauj arī pielāgot tehniskās pārbaudes kritērijus tehnoloģiju attīstībai. Savienības likumdevējam arī nevar būt pienākuma uzskaitīt visas esošās vai iecerētās tehnoloģijas, jo tas neļautu tiesību aktiem atbilst nākotnes prasībām un padarītu tos tehnoloģiski novecojušus, jo tajos nevarētu ņemt vērā tehnoloģisko inovāciju nenovēršamo un vēlamo raksturu.
Apstāklis, ka saimniecisko darbību kodolenerģijas nozarē iekļaušanai taksonomijā ir politisks aspekts, par ko dalībvalstīm ir domstarpības, neliek apšaubīt šo secinājumu, jo Savienības likumdevējs nav izvēlējies izslēgt šo darbību – atšķirībā no elektroenerģijas ģenerēšanas, kurā izmanto cietos fosilos kurināmos. Katrā ziņā šim apstāklim nav nozīmes attiecībā uz LESD 290. pantu, saskaņā ar kuru leģislatīvie akti attiecas uz būtiskiem, nevis politiskiem vai strīdīgiem elementiem kādā jomā.
Trešām kārtām, Vispārējā tiesa noraida pamatu par Taksonomijas regulas 10. panta 2. punkta pārkāpumu, ciktāl, pirmkārt, šī norma neesot piemērojama mazoglekļa saimnieciskajām darbībām, piemēram, darbībām kodolenerģijas nozarē, un, otrkārt, neesot izpildīti minētās normas piemērošanas nosacījumi.
Šajā pašā normā ir definēti nosacījumi, lai saimnieciskās darbības, kurām tehnoloģiju ziņā un ekonomiski nav iespējams ieviest mazoglekļa alternatīvu, uzskatītu par “pārejas” darbībām, proti, tādām, kas būtiski sekmē klimata pārmaiņu mazināšanu, ja tās veicina pāreju uz klimatneitrālu ekonomiku atbilstīgi plānam temperatūras kāpumu iegrožot līdz 1,5 °C salīdzinājumā ar pirmsindustriālā laikmeta līmeni.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa atgādina, ka Savienības tiesību normas interpretācijas nolūkā jāņem vērā ne tikai tās saturs, bet arī konteksts, kādā tā iekļaujas, kā arī šo normu ietverošā tiesību akta mērķi.
Tādējādi no Taksonomijas regulas 10. panta 2. punkta gramatiskas, teleoloģiskās un sistēmiskās interpretācijas izriet, ka pārejas darbības var būt darbības, kas nav mazoglekļa un kam nav tehnoloģiju ziņā un ekonomiski iespējams ieviest mazoglekļa alternatīvas, kā arī a fortiori mazoglekļa darbības, kuras neatbilst minētā panta 1. punkta (
5
) piemērošanas nosacījumiem, ja vien ir izpildīti konkrēti minētā panta 2. punkta nosacījumi.
Turklāt Komisija, apstrīdētajā regulā norādot, ka mazoglekļa alternatīvas kodolenerģijai nav pieejamas “pietiekamā apjomā”, “lai segtu enerģijas pieprasījumu nepārtrauktā un drošā veidā”, nav paplašinājusi Taksonomijas regulas 10. panta 2. punkta piemērošanas jomu.
Proti, Vispārējā tiesa, atgādina, pirmkārt, ka pasākumiem, kurus Komisija noteikusi saistībā ar iekšējā tirgus izveidi vai darbību, piemēram, apstrīdētajai regulai, jāatbilst LESD 194. panta 1. punktā noteiktajam solidaritātes principam enerģētikas jomā un konkrēti jānodrošina energoapgādes drošība Savienībā.
Otrkārt, Taksonomijas regulas mērķis ir veicināt pāreju uz drošu, klimatneitrālu, klimatnoturīgu, resursu ziņā efektīvāku un pilnīgāku aprites ekonomiku. Taču šis mērķis tiktu apdraudēts, ja tādu enerģijas avotu izmantošana, kuri tiek uzskatīti par tādiem, kas būtiski sekmē klimata pārmaiņu mazināšanu, nenodrošinātu pietiekamu energoapgādi, lai segtu pieprasījumu.
Treškārt, Taksonomijas regulas 10. panta 2. punktā norādīts, ka nepastāv mazoglekļa alternatīva, ko “iespējams ieviest tehnoloģiju ziņā un ekonomiski”. Tāpēc Savienības likumdevējs ir uzsvēris šo alternatīvu īstenojamību un pieejamību, kas ir pamatā apgādes drošības prasībai un Savienības enerģētisko vajadzību apmierināšanai. Tātad šī norma jāinterpretē tādējādi, ka tā attiecas uz pārejas darbībām, kurām nav citu reālu un īstenojamu alternatīvu, kas ļautu Savienībai turpināt apmierināt savas enerģētiskās vajadzības.
Attiecībā uz argumentiem par apstākli, ka saimnieciskās darbības kodolenerģijas nozarē neatbilst Taksonomijas regulas 10. panta 2. punktā paredzētajiem nosacījumiem, Vispārējā tiesa atgādina, ka Līguma iztulkošanas nolūkos jāņem vērā tostarp jebkura vēlāka vienošanās starp dalībniekiem attiecībā uz Līguma iztulkošanu vai tā noteikumu piemērošanu un Līguma piemērošanas prakse, kuru ieviesusi dalībnieku vienošanās (
6
).
Izskatāmajā lietā no Parīzes nolīguma izriet, ka siltumnīcefektu izraisošo gāzu (turpmāk tekstā – “SEG”) emisiju samazināšanas nolūkā šī nolīguma puses ir apņēmušās sekmēt globālos centienus, tostarp paātrinot bezemisiju vai mazemisiju tehnoloģijas, piemēram, kodoltehnoloģijas.
Tādējādi tāda Taksonomijas regulas 10. panta 2. punkta interpretācija, kas atbilst minētajam nolīgumam, apstiprina, ka saimnieciskās darbības kodolenerģijas nozarē var būt pārejas darbības šīs normas izpratnē.
Turklāt no minētās normas, kuras tiesiskums netiek apstrīdēts, izriet, ka šie klimata mērķi tiek sasniegti, ja attiecīgā saimnieciskā darbība veicina pāreju uz klimatneitrālu ekonomiku, tostarp izbeidzot SEG emisijas. Šajā ziņā Komisija, pamatojoties uz apstrīdētās regulas pieņemšanas procedūrā apkopotajiem atzinumiem, ir pareizi norādījusi, ka saimnieciskās darbības kodolenerģijas nozarē ir mazoglekļa, SEG emisijas kodolenerģijas ražošanā ir gandrīz nulles līmenī un ir plaši un skaidri pierādījumi tam, ka kodolenerģija iespējami būtiski sekmē klimata pārmaiņu mazināšanas mērķus.
Ceturtām kārtām, iekļaujot saimnieciskās darbības kodolenerģijas nozarē pārejas darbībās un nosakot tām tehniskās pārbaudes kritērijus, Komisija nav pārkāpusi ne piesardzības principu, ne Taksonomijas regulas 19. panta 1. punkta f) un g) apakšpunktu, ne DNSH kritēriju, proti, kritēriju, saskaņā ar kuru attiecīgā saimnieciskā darbība nedrīkst nodarīt būtisku kaitējumu kādam no šīs regulas 17. pantā noteiktajiem vides mērķiem.
Iesākumā Vispārējā tiesa atgādina, ka piesardzības principa piemērošana nozīmē, ka tiek veikts risku zinātniskais novērtējums, noteikts par pieņemamu uzskatītā riska līmenis un attiecīgajā gadījumā veikti atbilstoši aizsardzības pasākumi.
Izskatāmajā lietā Vispārējā tiesa vispirms noraida Austrijas Republikas argumentu, ka, pārbaudot, vai ir ievērots piesardzības princips, zinātnisku pierādījumu par būtisku kaitējumu neesības kritērijs nav atbilstošs kritērijs, jo svarīgi ir vienīgi tas, vai iespējams izslēgt jebkādas pamatotas šaubas par šādu kaitējumu. Proti, piesardzības princips neprasa, ka tiek izslēgtas jebkādas pamatotas zinātniskas šaubas par kaitējuma videi esību, jo tas nozīmētu, ka Komisijai jāuzņemas nulles riska līmenis, bet tas ir pretrunā judikatūrai. Tādējādi zinātnisku pierādījumu par būtisku kaitējumu neesības kritērijs atbilst Taksonomijas regulas 19. panta 1. punkta f) apakšpunktam, kurā vienīgi ir noteikts Komisijas pienākums balstīties uz pārliecinošiem zinātniskiem pierādījumiem.
Turpinājumā attiecībā uz argumentu, ka Komisija nav ņēmusi vērā sekas, ko smagas reaktora avārijas var radīt Taksonomijas regulā noteiktajiem vides mērķiem, Vispārējā tiesa precizē, ka DNSH kritērija ievērošanu nevar pārbaudīt in abstracto, bet gan, ņemot vērā apstrīdētajā regulā noteiktos tehniskās pārbaudes kritērijus.
Taču uz saimnieciskajām darbībām kodolenerģijas nozarē attiecas stingrs Savienības tiesiskais regulējums, kura mērķis ir samazināt smagu reaktora avāriju iespējamību un šādu avāriju smagas sekas cilvēka veselībai un videi. Šajā ziņā tehniskās pārbaudes kritēriji skaidri norāda uz visiem Savienības kodoldrošības noteikumiem, kā arī uz jaunākajiem Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras un Rietumeiropas Kodolregulatoru asociācijas starptautiskajiem norādījumiem.
Turklāt Austrijas Republika nav pierādījusi, ka Komisija būtu pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka apstrīdētajā regulā minētajos Savienības kodoldrošības noteikumos DNSH kritērijs tika ievērots un, it īpaši, ka nebija pierādīts, ka saimnieciskās darbības kodolenerģijas nozarē kaitē ūdensobjektu vai jūras ūdeņu labam vides stāvoklim, būtiski palielina piesārņotāju emisijas ūdenī, gaisā vai zemē.
Tas pats attiecas uz riskiem saistībā ar augsta radioaktivitātes līmeņa atkritumiem, jo Austrijas Republika nav pierādījusi, ka Komisija būtu pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā par būtiska kaitējuma videi neesību kodolenerģijas atkritumu pārvaldības dēļ.
Šajā ziņā, pirmkārt, Vispārējā tiesa norāda, ka ar Direktīvu 2011/70 Euratom (
7
) ir izveidota sistēma lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu atbildīgas un drošas apsaimniekošanas nodrošināšanai Savienības tiesību līmenī. Tā arī nodrošina, ka dalībvalstis paredz atbilstīgus valsts pasākumus, kas nodrošinātu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas augstu drošības līmeni. Apstrīdētajā regulā ir atsauce uz šo direktīvu.
Otrkārt, no Komisijas nevar prasīt, lai tā pamatotos uz zinātniskiem pierādījumiem, kuri nerada nekādas šaubas un kuri pierāda, ka augsta radioaktivitātes līmeņa atkritumu galīgā uzglabāšana neradītu būtisku kaitējumu Taksonomijas regulas 17. panta 1. punkta c)–f) apakšpunktā minētajiem vides mērķiem, jo tas nozīmētu, ka Komisijai jāuzņemas nulles riska līmenis, bet tas ir pretrunā judikatūrai.
Visbeidzot attiecībā uz argumentu, ka Komisija nav ņēmusi vērā visu kodolenerģijas aprites ciklu, proti, urāna rūdas ieguvi un apstrādi, urāna rafinēšanu, pārstrādi un bagātināšanu, degvielas komplektēšanu un pārvadāšanu un iespējamus bruņotus konfliktus, Vispārējā tiesa norāda, ka tās ir darbības, kuras notiek pirms vai pēc apstrīdētajā regulā minētajām darbībām kodolenerģijas nozarē. Taču gan no Taksonomijas regulas 17. panta 2. punkta, gan tās 19. panta 1. punkta g) apakšpunkta formulējuma izriet, ka prasība ņemt vērā kādas darbības aprites ciklu ne vienmēr attiecas uz darbībām, kas notiek pirms vai pēc attiecīgās saimnieciskās darbības.
Visbeidzot, piektām kārtām, attiecībā uz darbībām dabasgāzes nozarē Austrijas Republika apgalvo, ka Taksonomijas regulas 10. panta 2. punktā paredzētais nosacījums, ka nevar būt mazoglekļa alternatīvas, nav izpildīts, jo atjaunīgā enerģija, viedtīkli un elektroenerģijas uzkrāšanas un patēriņa samazināšanas metodes ir mazoglekļa risinājumi, ar kuriem var aizstāt saimnieciskās darbības dabasgāzes nozarē.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa uzsver, ka šis nosacījums nozīmē, ka jāņem vērā ar apgādes drošību saistītie aspekti. Taču no apstrīdētās regulas izriet, ka noteiktās nozarēs vēl nav pietiekamu mazoglekļa alternatīvu, kas ļautu nodrošināt vajadzīgo energoapgādi.
Tāpēc Komisija uzskatīja, ka papildus tiešai SEG emisiju ierobežošanai bija jāparedz cita pieeja, kurai 20 gados būtu jānodrošina līdzīgi rezultāti. Atbilstoši šai citai pieejai, pirmkārt, ar iekārtām var vai nu ierobežot ekspluatācijas stundu skaitu, vai ātrāk pāriet uz pilnīgu atjaunīgā vai mazoglekļa kurināmā izmantošanu. Otrkārt, ar tehniskās pārbaudes kritērijiem attiecībā uz dabasgāzes izmantošanu būtu jānodrošina pārliecinošu pierādījumu esība tam, ka tādu pašu enerģijas jaudu nevar saražot, izmantojot atjaunīgos energoresursus, un ka katram objektam tiek izstrādāti efektīvi plāni, kas atbilst nozares labākajiem rādītājiem, lai līdz noteiktam datumam pilnībā pārietu uz atjaunīgo vai mazoglekļa gāzu izmantošanu.
No tā izriet – Taksonomijas regulas 10. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, lai izslēgtu saimniecisku darbību kvalificēšanu par vides ziņā ilgtspējīgām, nepietiek ar to, ka pastāv alternatīvi resursi; ar šiem alternatīvajiem resursiem jāspēj sasniegt esošajiem resursiem līdzvērtīga jauda.
Turpinājumā Vispārējā tiesa noraida argumentu, pirmkārt, ka apstrīdētajā regulā paredzētie emisiju sliekšņi darbībām dabasgāzes nozarē nav saderīgi it īpaši ar Taksonomijas regulas 10. panta 2. punktā noteikto 1,5 °C mērķi un, otrkārt, ka pārējie tehniskās pārbaudes kritēriji nav tādi, kas sekmē klimata pārmaiņu mazināšanu.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa norāda, ka Komisija ir piemērojusi slieksni, kas ir augstāks par 100 gramu (g) CO2 ekvivalenta (CO2e) kilovatstundā (kWh) (
8
) slieksni, jo 100 g slieksnis pašlaik nav īstenojams gāzes elektrostacijām, kurām nav CO2 uztveršanas sistēmas. Tādējādi, piemērojot augstāku slieksni šāda veida iekārtām, Komisija ir nodrošinājusi, ka tās ietilpst apstrīdētās regulas piemērošanas jomā un tiek pakļautas citiem tehniskās pārbaudes kritērijiem. Šāda pieeja atbilst Taksonomijas regulas mērķim izvairīties no bezdarbības vai novēlotas rīcības.
Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, ka attiecīgajām darbībām arī jāaizstāj esoša elektroenerģijas ražošanas darbība ar augstu emisiju līmeni, kurā izmanto cietos vai šķidros fosilos kurināmos, un jāsamazina SEG emisijas par vismaz 55 % jaunuzstādītās ražošanas jaudas darbmūža laikā, un ka dalībvalstij jāapņemas pakāpeniski pārtraukt enerģijas ražošanu no oglēm.
Visbeidzot – Komisija nav arī pieļāvusi kļūdu, ņemot vērā darbības tiešās SEG emisijas, nevis visa aprites cikla SEG emisijas. Proti, no Taksonomijas regulas (
9
) izriet, ka prasība par to, ka jāņem vērā kādas darbības aprites cikls, ne vienmēr attiecas uz darbībām, kas notiek pirms vai pēc attiecīgās saimnieciskās darbības. Tādējādi pienākums ņemt vērā produktu un pakalpojumu, ko rada saimnieciskās darbības dabasgāzes nozarē, ražošanu, izmantošanu un aprites cikla beigas nenozīmē, ka jāņem vērā dabasgāzes ieguve un sadale pirms sadedzināšanas, jo šīs darbības pašas par sevi neietilpst elektroenerģijas ražošanā.
Turklāt Taksonomijas regulas mērķis ir izveidot vienotu sistēmu tādu saimniecisko darbību klasifikācijai, kuras tiek uzskatītas par vides ziņā ilgtspējīgām. Tātad šī klasifikācija vai taksonomija attiecas uz konkrētām saimnieciskām darbībām. Tādējādi tas, ka Komisija ir izveidojusi tehniskās pārbaudes kritērijus, kas ļauj noteikt, vai darbība ir uzskatāma par tādu, kas būtiski sekmē klimata pārmaiņu mazināšanu un nenodara būtisku kaitējumu vides mērķiem, katrā atsevišķā gadījumā attiecas uz konkrētu saimniecisko darbību.
Tā kā pārējie izvirzītie pamati arī izrādījās nepamatoti, Vispārējā tiesa noraida prasību kopumā.
(
1
)	Komisijas Deleģētā regula (ES) 2022/1214 (2022. gada 9. marts), ar ko groza Deleģēto regulu (ES) 2021/2139 attiecībā uz saimnieciskajām darbībām noteiktās enerģētikas nozarēs un Deleģēto regulu (ES) 2021/2178 attiecībā uz īpašām informācijas atklāšanas prasībām par šīm saimnieciskajām darbībām (OV 2022, L 188, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētā regula”).
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/852 (2020. gada 18. jūnijs) par regulējuma izveidi ilgtspējīgu ieguldījumu veicināšanai un ar ko groza Regulu (ES) 2019/2088 (OV 2020, L 198, 13. lpp.).
(
3
)	Taksonomijas regulas 3. un 9. pants.
(
4
)	Komisijas Deleģētā regula (ES) 2021/2139 (2021. gada 4. jūnijs), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2020/852 papildina, ieviešot tehniskās pārbaudes kritērijus, pēc kuriem nosaka, ar kādiem nosacījumiem konkrēta saimnieciskā darbība ir uzskatāma par tādu, kas būtiski sekmē klimata pārmaiņu mazināšanu vai pielāgošanos klimata pārmaiņām, un pēc kuriem nosaka, vai konkrētā saimnieciskā darbība nenodara būtisku kaitējumu kādiem citiem vidiskajiem mērķiem (OV 2021, L 442, 1. lpp.).
(
5
)	Šajā normā ir noteiktas saimnieciskās darbības, kuras uzskatāmas par tādām, kas būtiski sekmē klimata pārmaiņu mazināšanu.
(
6
)	1969. gada 23. maija Vīnes Konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām 31. panta 3. punkta a) un b) apakšpunkts (Recueil des traités des Nations unies, 1155. sēj., 331. lpp.).
(
7
)	Padomes Direktīva 2011/70/Euratom (2011. gada 19. jūlijs), ar ko izveido Kopienas sistēmu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu atbildīgai un drošai apsaimniekošanai (OV 2011, L 199, 48. lpp.).
(
8
)	TEG uzskata, ka 100 g CO2e/kWh slieksnis zinātniski nosaka, vai ir ievērots nosacījums par pārejas uz klimatneitrālu ekonomiku veicināšanu, un šis slieksnis būtu jāsamazina ik pēc pieciem gadiem.
(
9
)	Taksonomijas regulas 17. panta 2. punkts un 19. panta 1. punkta c) apakšpunkts.