62023CC0560
ĢENERĀLADVOKĀTA ŽANA RIŠĀRA DELATŪRA[JEAN RICHARD DE LA TOURS]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 8. maijā (
1
)
Lieta C‑560/23 [Tang] (
i
)
H (ved DRC Dansk Flygtningehjælp)
pret
Udlændingestyrelsen
(Flygtningenævnet (Bēgļu komisija, Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (ES) Nr. 604/2013 – Kritēriji un mehānismi, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu – 29. panta 1. punkts – Pārsūtīšanas termiņš – Sešu mēnešu termiņa sākuma noteikšana, skaitot no galīgā lēmuma par pārsūdzību pieņemšanas – Jauns apstāklis, ko konstatējusi tiesu iestāde, kuras izskatīšanā ir pārsūdzība par pārsūtīšanas lēmumu – Valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj tiesu iestādei nosūtīt pārsūtīšanas lēmumu atkārtotai izskatīšanai kompetentajai administratīvajai iestādei
I. Ievads
1.
Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu vēlreiz sniedz Tiesai iespēju interpretēt noteikumus par to pārsūtīšanas termiņu aprēķināšanu, kas noteikti Regulas (ES) Nr. 604/2013 (
2
) 29. panta 1. punktā, kurā paredzēts, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja pārsūtīšana no pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts uz atbildīgo dalībvalsti ir jāveic, vēlākais, sešu mēnešu laikā no dienas, kad pieņemts galīgais lēmums par pārsūtīšanas lēmuma pārsūdzību vai pārskatīšanu, ja tas aptur pārsūtīšanu (
3
).
2.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju no Afganistānas H un Udlændingestyrelsen (Ārvalstnieku lietu pārvalde, Dānija) par šīs pārvaldes pieņemto lēmumu pārsūtīt H uz Rumāniju, jo šī dalībvalsts bija piekritusi viņu uzņemt atpakaļ saskaņā ar Dublinas III regulu. Lai gan Flygtningenævnet (Bēgļu komisija, Dānija) bija iesniegta prasība atcelt šo pārsūtīšanas lēmumu, tā uzzināja, ka Rumānija aptur pārsūtīšanu uz savu valsti, jo tajā pieaug bēgļu pieplūdums. Tādēļ tā nodeva lietu atkārtotai izskatīšanai Ārvalstnieku lietu pārvaldē, kas pieņēma jaunu pārsūtīšanas lēmumu, kura tiesiskumu apstiprināja Flygtningenævnet (Bēgļu komisija) jaunas pārsūdzības ietvaros.
3.
Šajā lietā Tiesa tiek aicināta precizēt brīdi, kad lēmums par pārsūdzību kļūst “galīgs” Dublinas III regulas 29. panta 1. punkta izpratnē valsts procesuālajā sistēmā, kas, ja pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas ir notikušas būtiskas apstākļu izmaiņas, ļauj tiesu iestādei, kas izskata pārsūdzību par šo lēmumu, to atcelt, nelemjot par tā pamatotību, un nodot lietu pārskatīšanai kompetentajai administratīvajai iestādei, kurai ir jāpieņem jauns pārsūtīšanas lēmums, par kuru celta jauna prasība ar apturošu iedarbību.
4.
Šajos secinājumos paskaidrošu iemeslus, kuru dēļ uzskatu, ka šādā procesuālajā sistēmā Dublinas III regulas 29. panta 1. punktā paredzētajam sešu mēnešu termiņam, kas pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij noteikts pieteikuma iesniedzēja pārsūtīšanai, ir jāsāk skaitīt no dienas, kad tiek pieņemts lēmums, ar kuru tiesu iestāde, izskatot prasību atcelt pārsūtīšanas lēmumu, kas pieņemts pārskatīšanas procedūrā, galīgi lemj par šā lēmuma likumību un izbeidz ar šā pārsūtīšanas lēmumu saistīto procedūru, vai nu to atceļot, vai arī ļaujot to izpildīt.
5.
Tomēr precizēšu, ka šai dalībvalstij savas valsts tiesības ir jāpielāgo tā, lai pēc lietas nodošanas pārskatīšanai kompetentajai administratīvajai iestādei jaunais pārsūtīšanas lēmums un galīgais lēmums par pārsūdzību, kas iesniegta par šo lēmumu, tiktu pieņemti īsā termiņā, lai nodrošinātu starptautiskās aizsardzības pieteikuma ātru izskatīšanu.
II. Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
6.
Saskaņā ar Dublinas III regulas 1. pantu tajā ir paredzēti kritēriji un mehānismi, lai noteiktu dalībvalsti, kas ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kurš iesniegts kādā no dalībvalstīm. Minētās regulas 4., 5. un 19. apsvērumā šajā ziņā ir noteikts:
“(4)
[Eiropadomes] Tamperes [īpašās 1999. gada 15. un 16. oktobra] sanāksmes secinājumos [..] ir noteikts, ka [kopējā Eiropas patvēruma sistēmā (KEPS)] īsā laikā būtu jāiekļauj skaidra un praktiski realizējama metode, lai noteiktu dalībvalsti, kas ir atbildīga par patvēruma pieteikuma izskatīšanu.
(5)
Šādai metodei vajadzētu balstīties uz objektīviem un taisnīgiem kritērijiem gan attiecībā uz dalībvalstīm, gan konkrētajām personām. Tai jo īpaši būtu jāparedz iespēja ātri noteikt atbildīgo dalībvalsti, lai garantētu starptautiskās aizsardzības noteikšanas procedūru faktisku pieejamību un nekavētu sasniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumu ātras izskatīšanas mērķi.
[..]
(19)
Lai nodrošinātu attiecīgo personu tiesību efektīvu aizsardzību, būtu jānosaka juridiskās garantijas un tiesības uz efektīviem aizsardzības līdzekļiem attiecībā uz lēmumiem par pārsūtīšanu uz atbildīgo dalībvalsti, jo īpaši saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu [ (
4
)]. Lai nodrošinātu starptautisko tiesību ievērošanu, efektīvi aizsardzības līdzekļi pret šādiem lēmumiem būtu jāattiecina gan uz šīs regulas piemērošanas, gan juridiskās un faktiskās situācijas pārbaudi dalībvalstī, uz kuru pārsūta pieteikuma iesniedzēju.”
7.
Dublinas III regulas 27. panta 3. un 4. punktā ir paredzēts:
“3.   Pārsūtīšanas lēmumu apelācijas vai pārskatīšanas nolūkos dalībvalstis savos tiesību aktos paredz, ka:
a)
apelācija vai pārskatīšana attiecīgajai personai dod tiesības palikt attiecīgajā dalībvalstī līdz brīdim, kad kļūst zināms apelācijas vai pārskatīšanas rezultāts; vai
b)
pārsūtīšanu automātiski aptur un šāda apturēšana beidzas pēc konkrēta saprātīga termiņa, kura laikā tiesa pēc rūpīgas un padziļinātas izskatīšanas pieņem lēmumu par to, vai apelācijai vai pārskatīšanai būs apturošs spēks; vai
c)
attiecīgajai personai ir iespēja saprātīgā termiņā pieprasīt, lai tiesa aptur pārsūtīšanas lēmuma izpildi līdz brīdim, kad kļūs zināms apelācijas vai pārskatīšanas rezultāts. Dalībvalstis nodrošina, ka ir pieejams efektīvs tiesiskās aizsardzības līdzeklis, apturot pārsūtīšanu līdz brīdim, kad tiks pieņemts lēmums par pirmo apturēšanas pieprasījumu. Lēmumu par to, vai apturēt pārsūtīšanas lēmuma izpildi, pieņem saprātīgā laikposmā, tomēr dodot iespēju rūpīgai un padziļinātai apturēšanas pieprasījuma izskatīšanai. Ja tiek pieņemts lēmums neapturēt pārsūtīšanas lēmuma izpildi, tajā norāda apsvērumus, kas ir tā pamatā.
4.   Dalībvalstis var paredzēt, ka kompetentās iestādes var nolemt rīkoties ex officio, lai apturētu pārsūtīšanas lēmuma izpildi līdz brīdim, kad kļūs zināms apelācijas vai pārskatīšanas rezultāts.”
8.
Šīs regulas 29. panta 1. punkta pirmā daļa un 2. punkts ir formulēti šādi:
“1.   Pieteikuma iesniedzēja [..] pārsūtīšanu no pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts uz atbildīgo dalībvalsti veic saskaņā ar pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts tiesību aktiem pēc abu attiecīgo dalībvalstu savstarpējas apspriešanās, cik vien iespējams īsā laikā, un, vēlākais, sešos mēnešos no dienas, kad akceptēts citas dalībvalsts pieprasījums uzņemt vai uzņemt atpakaļ attiecīgo personu, vai no dienas, kad pieņemts galīgais lēmums par pārsūdzību vai pārskatīšanu, ja tas aptur pārsūtīšanu saskaņā ar 27. panta 3. punktu.
[..]
2.   Ja pārsūtīšana nenotiek sešu mēnešu termiņā, tad atbildīgā dalībvalsts tiek atbrīvota no pienākuma uzņemt vai uzņemt atpakaļ attiecīgo personu un atbildība tiek nodota pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij. Šo termiņu var pagarināt, ilgākais, līdz vienam gadam, ja pārsūtīšanu nevar veikt attiecīgās personas ieslodzījuma dēļ, vai, ilgākais, līdz astoņpadsmit mēnešiem attiecīgās personas bēgšanas gadījumā.”
B.
Dānijas tiesības
1. Dānijas Karalistes īpašais statuss saistībā ar KEPS īstenošanu
9.
Attiecībā uz LESD trešās daļas V sadaļu, kurā it īpaši ietilpst robežkontroles, patvēruma un imigrācijas politika, Dānijas Karalistei saskaņā ar Protokolu (Nr. 22) par Dānijas nostāju, kas pievienots LES un LESD, ir īpašs statuss, kas to nošķir no pārējām dalībvalstīm. Tādējādi šī dalībvalsts nepiedalās KEPS, jo tai nav saistošas Direktīvas 2011/95/ES (
5
) un 2013/32/ES (
6
). Turpretī tā piemēro Dublinas III regulu saskaņā ar 2005. gada 13. martā ar Eiropas Savienību parakstīto starptautisko nolīgumu (
7
).
2. Likums par ārvalstniekiem
10.
Udlændingeloven (Likums par ārvalstniekiem) (
8
) 53.–56. pantā ir iekļauti noteikumi, ar ko reglamentē Flygtningenævnet (Bēgļu komisija).
11.
Saskaņā ar šā likuma 53.a pantu Flygtningenævnet (Bēgļu komisija) pastāvīgi pilda administratīvās pārsūdzības iestādes funkciju attiecībā uz administratīvajiem lēmumiem patvēruma jomā, kurus pirmajā instancē pieņēmusi Ārvalstnieku lietu pārvalde.
12.
Saskaņā ar minētā likuma 56. panta 8. punktu Flygtningenævnet (Bēgļu komisija) lēmumi ir galīgi un tādēļ tos nevar apstrīdēt citā administratīvā iestādē.
13.
No lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ietvertā tiesiskā regulējuma izklāsta izriet, ka saskaņā ar Dānijas administratīvajām tiesībām pārsūdzības iestāde var nodot lietu atkārtotai izskatīšanai kompetentajā administratīvajā iestādē trijos gadījumos: 1) ja lieta nav pietiekami noskaidrota pirms pirmās instances lēmuma pieņemšanas; 2) ja lietas izskatīšanā pirmajā instancē ir pieļautas būtiskas kļūdas vai 3) ja atklājas jauna informācija, kas ir būtiska sākotnējam lēmumam.
14.
Tādējādi saskaņā ar Dānijas administratīvajām tiesībām lietas nodošana atkārtotai izskatīšanai nozīmē, ka iestādes joprojām izskata lietu un ka pirmajā instancē pieņemtais jaunais lēmums ir pārsūdzams apelācijas instancē.
III. Pamatlietas fakti un prejudiciālais jautājums
15.
Afganistānas pilsonis H 2021. gada 25. aprīlī ieceļoja Dānijā, kur tajā pašā dienā iesniedza starptautiskās aizsardzības pieteikumu. Saskaņā ar Eurodac sistēmā norādīto 2021. gada 5. martā H jau bija reģistrēts kā starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs Rumānijā.
16.
Tādēļ 2021. gada 24. jūnijā Ārvalstnieku lietu pārvalde lūdza Rumānijas iestādēm viņu uzņemt atpakaļ saskaņā ar Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta c) apakšpunktu, un tās 2021. gada 7. jūlijā, ievērojot noteikto termiņu, tam piekrita.
17.
2021. gada 19. jūlijā Ārvalstnieku lietu pārvalde nolēma pārsūtīt H uz Rumāniju, piemērojot šo tiesību normu (turpmāk tekstā – “pirmais pārsūtīšanas lēmums”). Ar tajā pašā dienā iesniegtu paziņojumu H iesniedza pārsūdzību par šo lēmumu Flygtningenævnet (Bēgļu komisija). Saskaņā ar Dublinas III regulas 27. panta 3. punkta a) apakšpunktu šai pārsūdzībai bija apturoša iedarbība.
18.
Lai gan minētā pārsūdzība bija izskatīšanas procesā, Rumānija 2022. gada 28. februārī informēja visas dalībvalstis, ka, sākot ar 2022. gada 1. martu, tā apturēs visas pārsūtīšanas uz šo valsti, kas paredzētas, piemērojot Dublinas regulu, saistībā ar konfliktu Ukrainā un pieaugošo bēgļu plūsmu uz Rumāniju.
19.
Tādējādi 2022. gada 15. martāFlygtningenævnet (Bēgļu komisija) nolēma nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Ārvalstnieku lietu pārvaldē, lai tā lemtu par šāda paziņojuma ietekmi uz konkrēto lēmumu pārsūtīt H uz Rumāniju. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka šīs lietas nodošana atkārtotai izskatīšanai nozīmēja 2021. gada 19. jūlija lēmuma atcelšanu.
20.
Ārvalstnieku lietu pārvalde 2022. gada 8. aprīlī vēlreiz pieņēma lēmumu pārsūtīt H uz Rumāniju saskaņā ar Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta c) apakšpunktu (turpmāk tekstā – “otrais pārsūtīšanas lēmums”). Ar paziņojumu, kas tika sniegts tajā pašā dienā, H iesniedza pārsūdzību par šo lēmumu Flygtningenævnet (Bēgļu komisija). Saskaņā ar šīs regulas 27. panta 3. punkta a) apakšpunktu šai pārsūdzībai bija apturoša iedarbība.
21.
Rumānija 2022. gada 24. maijā informēja visas dalībvalstis, ka saskaņā ar Dublinas III regulu veikto pārsūtīšanu uz šo valsti apturēšana ir atcelta.
22.
Ar 2022. gada 2. decembra galīgo lēmumu Flygtningenævnet (Bēgļu komisija) apstiprināja otro pārsūtīšanas lēmumu.
23.
2023. gada 2. februārī H lūdza atsākt procedūru, pamatojoties uz to, ka Dublinas III regulas 29. panta 1. punktā paredzētais sešu mēnešu termiņš no atpakaļuzņemšanas pieprasījuma akceptēšanas brīža otrā pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas brīdī bija beidzies, kā rezultātā Dānijas Karaliste saskaņā ar šīs regulas 29. panta 2. punktu esot bijusi atbildīga par viņa starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu.
24.
Pēc procedūras atsākšanas Flygtningenævnet (Bēgļu komisija) ar 2023. gada 19. aprīļa lēmumu apstiprināja otro pārsūtīšanas lēmumu. No šī lēmuma, kura satura daļa ir citēta iesniedzējtiesas nolēmumā, izriet, ka tajā ir uzskatīts, ka Dublinas III regulas 29. panta 1. punktā paredzētais pārsūtīšanas termiņš ir sācies tikai no tās 2022. gada 2. decembra galīgā lēmuma pieņemšanas brīža divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, lēmums nodot lietu atkārtotai izskatīšanai nozīmēja, ka lieta joprojām tiek izskatīta Ārvalstnieku lietu pārvaldē, tādējādi padarot neiespējamu H nodošanu Rumānijai. Otrkārt, otrā pārsūtīšanas lēmuma izpilde bija apturēta tajā uzsāktā pārsūdzības procesa laikā līdz tās galīgā lēmuma pieņemšanai 2022. gada 2. decembrī.
25.
Atbildot uz DRC
Dansk Flygtningehjælp (Bēgļu padome, Dānija) – nevalstiskas organizācijas, kas pārstāv H, – pieprasījumu, Flygtningenævnet (Bēgļu komiteja) 2023. gada 4. maijā nolēma vēlreiz atsākt procedūru, lai pārskatītu Dublinas III regulas 29. panta 1. un 2. punktā kopsakarā ar 27. pantu ietverto noteikumu par pārsūtīšanas termiņiem interpretāciju. Pieteikumā par procedūras atsākšanu Bēgļu padome it īpaši atsaucās uz spriedumu Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pārsūtīšanas termiņa apturēšana apelācijas instancē) un apgalvoja, ka saskaņā ar Dublinas III regulu atbildība par H starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu tika pārnesta uz Dāniju otrā pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas brīdī.
26.
Šādos apstākļos Flygtningenævnet (Bēgļu komisija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Dublinas III] regulas 29. panta 1. un 2. punktā minētie noteikumi par termiņiem ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs regulas 29. panta 1. punkta otrajā gadījumā paredzētais sešu mēnešu termiņš sākas ar galīga lēmuma pēc būtības pieņemšanas lietā brīdī situācijā, kurā pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts apelācijas instance (skat. [minētās] regulas 27. pantu) pārsūtīšanas lietu nodeva atpakaļ pirmās instances kompetentajai iestādei, kura pēc tam pieņēma jaunu pārsūtīšanas lēmumu vairāk nekā sešus mēnešus pēc tam, kad bija saņemts atbildīgās dalībvalsts akcepts uzņemt atpakaļ [ārvalstnieku] – it īpaši tad, ja nodošana atpakaļ ir pamatota ar apstākli, ka atbildīgā dalībvalsts, kas sākotnēji piekrita pārsūtīšanai, pēc tam pieņēma lēmumu vispārīgi apturēt pārsūtīšanas, kas veiktas, piemērojot [šo regulu], un kurā attiecīgā ārvalstnieka pārcelšanas pasākums tika apturēts?”
27.
Flygtningenævnet (Bēgļu komisija) lūdza šai lietai piemērot Tiesas Reglamenta 105. pantā paredzēto paātrināto prejudiciālā nolēmuma tiesvedību. Šis lūgums tika noraidīts ar Tiesas priekšsēdētāja 2023. gada 15. decembra lēmumu (
9
).
28.
Tiesa 2023. gada 27. novembrī nosūtīja iesniedzējtiesai lūgumu sniegt informāciju par to, vai tā ir “tiesa” LESD 267. panta izpratnē, un iesniedzējtiesa uz to atbildēja.
29.
H, Dānijas, Francijas, Austrijas un Šveices valdības, kā arī Eiropas Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus. Tiesas sēdē, kas notika 2025. gada 6. februārī, H, Dānijas un Francijas valdības, kā arī Komisija tika uzklausītas un tostarp tika aicinātas mutiski atbildēt uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem.
IV. Juridiskā analīze
30.
Ar prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā Tiesai, vai dalībvalsts procesuālajā sistēmā, kurā tad, ja pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas ir notikušas būtiskas apstākļu izmaiņas, tiesu iestādei, kas izskata prasību par šā lēmuma atcelšanu, ļauts to atcelt, nelemjot par tā pamatotību, un nodot lietu atpakaļ kompetentajai administratīvajai iestādei atkārtotai izskatīšanai, kurai jāpieņem jauns pārsūtīšanas lēmums, par kuru tiek iesniegta jauna pārsūdzība ar apturošu iedarbību, Dublinas III regulas 29. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka sešu mēnešu pārsūtīšanas termiņš sākas no brīža, kad tiesu iestāde pieņem galīgo lēmumu par šā pēdējā minētā lēmuma likumību.
31.
Lai atbildētu uz šo jautājumu, vispirms ir jāatgādina, ka Dublinas III regulas 29. pantā ir noteikta kārtība un termiņi, kādos pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs ir jāpārsūta atbildīgajai dalībvalstij, lai viņu uzņemtu vai uzņemtu atpakaļ.
32.
Šīs regulas 29. panta 1. punkta pirmajā daļā ir noteikts, ka pārsūtīšanu veic saskaņā ar pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts tiesību aktiem pēc abu attiecīgo dalībvalstu savstarpējas apspriešanās, cik vien iespējams īsā laikā, un, vēlākais, sešos mēnešos no dienas, kad akceptēts atbildīgās dalībvalsts pieprasījums uzņemt vai uzņemt atpakaļ attiecīgo personu, vai no dienas, kad pieņemts galīgais lēmums par pārsūdzību vai pārskatīšanu, ja tas aptur pārsūtīšanu saskaņā ar minētās regulas 27. panta 3. punktu.
33.
Atsaucoties uz sprieduma Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Termiņa apturēšana apelācijas instancē) 29. punktu, H apgalvo, ka pēc 2022. gada 15. marta lēmuma, ar kuru Flygtningenævnet (Bēgļu komisija) atcēla pirmo pārsūtīšanas lēmumu un nodeva lietu atpakaļ Ārvalstnieku lietu pārvaldei atkārtotai izskatīšanai, vairs nepastāvēja pārsūtīšanas lēmums, kura īstenošana varēja tikt atlikta, un ka pārsūtīšanas termiņš ar atpakaļejošu spēku esot sācies no 2021. gada 7. jūlija – datuma, kurā Rumānija akceptēja pieprasījumu par viņa atpakaļuzņemšanu (
10
).
34.
Tomēr, pirmkārt, vēlos norādīt, ka šāda pieeja būtu pretrunā Dublinas III regulas 29. panta 1. punkta formulējumam un loģikai, no kuras izriet, ka abi brīži, no kuriem var sākt skaitīt pārsūtīšanas termiņu, ir jāsaprot kā savstarpēji izslēdzoši.
35.
Tādējādi pirmajā gadījumā pārsūtīšanas lēmums netiek pārsūdzēts vai, ja šāda pārsūdzība tiek veikta, tai nav apturošas iedarbības. Tātad pārsūtīšanas termiņš sākas no brīža, kad atbildīgā dalībvalsts ir akceptējusi pieprasījumu uzņemt vai uzņemt atpakaļ attiecīgo personu. Otrajā gadījumā pārsūtīšanas lēmums tiek pārsūdzēts ar apturošu iedarbību. Tātad termiņš sākas no brīža, kad nolēmums par pārsūtīšanas lēmuma pārsūdzību ir kļuvis galīgs – pēc tam, kad ir izsmelti attiecīgās dalībvalsts tiesību sistēmā paredzētie tiesību aizsardzības līdzekļi (
11
).
36.
Ja tiktu nospriests citādi, tas būtu pretrunā Hartas 47. pantā nostiprinātajam efektīvas tiesību aizsardzības mērķim. Proti, abi Dublinas III regulas 29. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētie gadījumi ļauj pilnībā īstenot šīs regulas 27. panta 3. punktā paredzēto pārsūtīšanas lēmuma izpildes apturēšanu. Ja pārsūtīšanas lēmuma pārsūdzības ietvaros šī lēmuma izpilde tiktu apturēta, bet pārsūtīšanas termiņš turpinātos, nebūtu iespējams nodrošināt pušu procesuālo tiesību vienlīdzību un pārsūdzības procedūru efektivitāti, garantējot, ka šis termiņš nebeidzas, lai gan pārsūtīšanas lēmuma izpilde ir kļuvusi neiespējama līdz ar pārsūdzības par šo lēmumu iesniegšanu (
12
).
37.
Otrkārt, vēlos norādīt, ka šīs lietas faktiskie apstākļi atšķiras no apstākļiem lietā, kurā pasludināts spriedums Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pārsūtīšanas termiņa apturēšana apelācijas instancē). Minētajā lietā Tiesai tika jautāts, vai pārsūdzības, kas iesniegta par spriedumu, ar kuru atcelts pārsūtīšanas lēmums, apturošā iedarbība ietekmē pārsūtīšanas termiņu. Tiesa nosprieda, ka, pirmkārt, Dublinas III regulas 27. panta 3. punkta mērķis nav reglamentēt pagaidu pasākumus, kurus, iespējams, var noteikt saistībā ar pārsūdzību, ko kompetentās iestādes ir iesniegušas par spriedumu, ar kuru atcelts pārsūtīšanas lēmums, un ka, otrkārt, pagaidu pasākums, kura rezultātā pārsūtīšanas termiņš tiek apturēts līdz šīs apelācijas iznākumam, var tikt noteikts tikai tad, ja pārsūtīšanas lēmuma izpilde ir tikusi apturēta, gaidot pārsūdzības pirmajā instancē iznākumu (
13
).
38.
Tomēr šajā lietā Ārvalstnieku lietu pārvaldes pieņemtā pirmā lēmuma par H pārsūtīšanu izpilde pirmajā instancē tika apturēta saskaņā ar Dublinas III regulas 27. panta 3. punkta a) apakšpunktu. Turklāt, lai gan Flygtningenævnet (Bēgļu komisija) atcēla šo pirmo lēmumu, šī lieta tika nodota atpakaļ šai pārvaldei, lai tā atkārtoti izskatītu jautājumu par viņa pārsūtīšanu, un šī pārvalde pieņēma otro pārsūtīšanas lēmumu, par kuru ieinteresētā persona iesniedza pārsūdzību, kurai ir apturoša iedarbība.
39.
No tā izriet, ka tiešām pastāv pārsūtīšanas lēmums (otrais pārsūtīšanas lēmums), kura izpilde tika apturēta, jo par šo lēmumu tika iesniegta pārsūdzība. Tādējādi pārsūtīšanas termiņš saskaņā ar Dublinas III regulas 29. panta 1. punktu sākās no brīža, kad tika pieņemts galīgais lēmums par šo pārsūdzību.
40.
Minētajā 29. pantā nav paredzēti īpaši noteikumi par termiņu aprēķināšanu, ja, būtiski mainoties apstākļiem pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas, tiesu iestāde to atceļ, neizvērtējot tā pamatotību, un nodod lietu atkārtotai izskatīšanai kompetentajai administratīvajai iestādei, kurai ir jāpieņem jauns pārsūtīšanas lēmums, par kuru ir iesniegta jauna pārsūdzība.
41.
Kā atklājās tiesas sēdes debatēs, īpaši sarežģīti noteikt, kad lēmums par pārsūdzību kļūst “galīgs” Dublinas III regulas 29. panta 1. punkta izpratnē. Proti, galīgs ir vai nu lēmums, ar kuru tiesu iestāde, kas izskata prasību atcelt pirmo pārsūtīšanas lēmumu, to ir atcēlusi, neizvērtējot tā pamatotību, vai arī lēmums, ar kuru šī iestāde, kurā celta jauna prasība atcelt otro pārsūtīšanas lēmumu, lemj par tā likumību (
14
).
42.
Uzskatu, ka tādā procesuālajā sistēmā, kādu savos apsvērumos aprakstījusi Dānijas valdība, Dublinas III regulas 29. panta 1. punktā paredzētais sešu mēnešu pārsūtīšanas termiņš ir jāsāk skaitīt no brīža, kad ir pieņemts galīgais lēmums par pārsūdzību, kas iesniegta par otro pārsūtīšanas lēmumu un attiecībā uz kuru vairs nevar izmantot parastos tiesību aizsardzības līdzekļus.
43.
Pirmām kārtām, šis risinājums ir vērsts uz to, lai ņemtu vērā Dānijas procesuālās sistēmas īpatnības, kurā ir paredzēta “divpakāpju” lietu izskatīšana, tiesvedības ietvaros izveidojot procedūru, saskaņā ar kuru lieta tiek nodota kompetentajai administratīvajai iestādei atkārtotai izskatīšanai, ja parādās “jauna informācija, kas ir būtiska” (
15
) lēmuma, piemēram, pārsūtīšanas lēmuma, izpildei.
44.
Protams, pastāv divi pārsūtīšanas lēmumi, par kuriem ir celtas divas atsevišķas prasības. Tomēr šiem lēmumiem ir viens un tas pats priekšmets (pieteikuma iesniedzēja pārsūtīšana), tie tika pieņemti attiecībā uz to pašu pieteikuma iesniedzēju pēc tā paša notikuma (atbildīgās dalībvalsts piekrišana atpakaļuzņemšanai) un tos pieņēma viena administratīvā iestāde, tāpēc šī procedūra ir jāuzskata par vienu procedūru. Tādējādi lēmums, ar kuru tiesu iestāde ir atcēlusi pirmo pārsūtīšanas lēmumu, pat nelemjot par tā pamatotību, un nodevusi lietu atpakaļ administratīvajai iestādei atkārtotai izskatīšanai, ir starplēmums, kas kompetentajai administratīvajai iestādei ļauj izvērtēt, kā jaunu un būtisku faktu esamība ietekmē attiecīgās personas pārsūtīšanas procedūru, un vajadzības gadījumā atšķirīgi novērtēt šo procedūru.
45.
Taču atgādinu, ka attiecībā uz Regulas (EK) Nr. 343/2003 (
16
), kas tika atcelta ar Dublinas III regulu, interpretāciju Tiesa ir nospriedusi, ka pārsūtīšanas termiņš ir jāsāk skaitīt nevis no dienas, kad ir pieņemts tiesas pagaidu lēmums, ar kuru apturēta pārsūtīšanas procedūras izpilde, bet tikai no dienas, kad pieņemts tiesas lēmums, kurā lemts par šīs procedūras pamatotību un kurš vairs nevar būt šķērslis šai izpildei (
17
). Tādēļ izšķiroša nozīme ir tam, ka galīgajā lēmumā par pārsūdzību tiek lemts par pārsūtīšanas lēmuma likumību. Paredzot, ka pārsūtīšanas termiņš sākas no galīgā lēmuma pieņemšanas par pārsūtīšanas lēmuma pārsūdzību, Savienības likumdevējs domājis galīgo lēmumu pēc būtības, ar kuru tiek izbeigta ar pārsūtīšanas lēmumu saistītā procedūra, vai nu to atceļot, vai arī ļaujot to izpildīt.
46.
Otrām kārtām, minētais risinājums ļauj ņemt vērā principus un prasības, kas izriet no nepieciešamības nodrošināt efektīvu pārbaudi tiesā Dublinas III regulas 27. panta un Hartas 47. panta izpratnē. Proti, Tiesa pastāvīgi atgādina, ka, lai gan Savienības likumdevēja nodoms ir bijis veicināt pārsūtīšanas lēmumu ātru izpildi, tomēr tas nav vēlējies upurēt starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzēju tiesisko aizsardzību par labu to pieteikumu ātras izskatīšanas prasībai (
18
).
47.
Dublinas III regulas 27. panta 1. punktā ir paredzēts, ka personai, uz kuru attiecas pārsūtīšanas lēmums, ir tiesības uz efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekli, proti, šā lēmuma pārsūdzēšanu tiesā attiecībā uz faktiskajiem vai tiesiskajiem apstākļiem (
19
). Tomēr šā tiesiskās aizsardzības līdzekļa tvērums precīzāk izklāstīts šīs regulas 19. apsvērumā. Tajā norādīts: lai nodrošinātu starptautisko tiesību ievērošanu, ar minēto regulu ieviestie efektīvie tiesību aizsardzības līdzekļi pret pārsūtīšanas lēmumiem ir jāattiecina, pirmkārt, uz šīs regulas piemērošanas un, otrkārt, uz juridiskās un faktiskās situācijas pārbaudi dalībvalstī, uz kuru tiek pārsūtīts pieteikuma iesniedzējs (
20
).
48.
Spriedumā État belge (Apstākļi pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas) Tiesa secināja, ka prasība atcelt pārsūtīšanas lēmumu, kurā attiecīgā tiesa šīs prasības izskatīšanā nevar ņemt vērā apstākļus, kas radušies pēc šā lēmuma pieņemšanas un kas ir izšķiroši, lai pareizi piemērotu Dublinas III regulu, neļauj garantēt efektīvu tiesību aizsardzības līdzekli un nodrošināt pietiekamu tiesību aizsardzību tiesā, ņemot vērā šīs regulas 27. pantā un Hartas 47. pantā noteiktās tiesības (
21
).
49.
Tomēr Tiesa ir atzinusi, ka Savienības likumdevējs ir saskaņojis tikai dažus procesuālos noteikumus pārsūtīšanas lēmuma pārsūdzēšanai, kas jānodrošina attiecīgajai personai, un ka dalībvalstīm, piemērojot Dublinas III regulas 27. pantu, sava pārsūdzības sistēma ir obligāti jāorganizē tā, lai prasība ņemt vērā izšķirošos apstākļus, kas radušies pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas, tiktu nodrošināta tad, kad tiek izvērtēta pārsūdzība, ar kuru var apstrīdēt pārsūtīšanas lēmuma likumību (
22
). Tiesa uzskata, ka gadījumā, ja pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas radies apstāklis var radīt šaubas par attiecīgās personas pārsūtīšanu uz atbildīgo dalībvalsti, šis noteikums ļauj dalībvalstīm noteikt, kādā apjomā tiesu iestāde var ņemt vērā šo jauno apstākli, lai izvērtētu pārsūtīšanas lēmuma likumību, veicot pilnīgu un ex nunc pārbaudi, vai to, vai šī tiesiskā aizsardzība jānodrošina citā veidā – piemēram, izveidojot īpašu tiesību aizsardzības līdzekli vai citu procesuālu kārtību (
23
).
50.
Tomēr saprotu, ka tieši šajā kontekstā iekļaujas Dānijas procesuālā sistēma, un tādējādi šai dalībvalstij nevarētu pārmest, ka tā tādas prasības atcelt tiesību aktu procedūrā, kas celta par pārsūtīšanas lēmumu, ir iekļāvusi atpakaļnosūtīšanas procedūru atkārtotai izskatīšanai, kura ir paredzēta, lai ņemtu vērā būtiskas apstākļu izmaiņas atbildīgajā dalībvalstī, kas notikušas pēc šā lēmuma pieņemšanas. Uzskatīt, ka, pamatojoties uz šo nodošanu atkārtotai izskatīšanai, attiecīgajai dalībvalstij tiek nodota atbildība par starptautiskās aizsardzības pieprasījuma izskatīšanu, šādā sistēmā nozīmētu atturēt šo valsti no jaunu, tomēr izšķirošu apstākļu ņemšanas vērā, izvērtējot pārsūtīšanas procedūras likumību un iespējamību.
51.
To paturot prātā, piebildīšu, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ja attiecīgajā jomā nav Savienības noteikumu, katras dalībvalsts iekšējā tiesību sistēmā ir jāparedz procesuālie noteikumi tādu prasību celšanai tiesā, kuru mērķis ir nodrošināt privātpersonu tiesību aizsardzību saskaņā ar procesuālās autonomijas principu, tomēr ar nosacījumu, ka tie nav mazāk labvēlīgi par noteikumiem, kas reglamentē līdzīgas situācijas, uz kurām attiecas valsts tiesības (līdzvērtības princips), un ka tie nepadara praktiski neiespējamu vai pārmērīgi neapgrūtina to tiesību īstenošanu, kas piešķirtas Savienības tiesībās (efektivitātes princips) (
24
).
52.
Pirmām kārtām, attiecībā uz līdzvērtības principu ir jānorāda, ka tas prasa, lai visi noteikumi, kas ir piemērojami prasībām, būtu piemērojami, nediferencējot atkarībā no tā, vai prasības ir pamatotas ar Savienības tiesību pārkāpumu vai līdzīgas prasības – ar valsts tiesību neievērošanu (
25
).
53.
Otrām kārtām, efektivitātes princips noteic, ka tādā procedūrā kā šajā lietā kompetentā tiesu iestāde bez nepamatotas kavēšanās pieņem galīgo lēmumu par pārsūtīšanas lēmuma, ko ir pārskatījusi kompetentā administratīvā iestāde, likumību, lai nodrošinātu efektīvu piekļuvi starptautiskās aizsardzības piešķiršanas procedūrām un starptautiskās aizsardzības pieteikumu ātru izskatīšanu saskaņā ar Dublinas III regulas 5. apsvērumu (
26
). Tas nozīmē, ka šīs procedūras ilgumam kopumā nevajadzētu pārsniegt laikposmu, kas ir absolūti nepieciešams, lai sasniegtu mērķus, kuru dēļ tika uzsākta pārskatīšana.
54.
Tādēļ tādā situācijā, kāda ir šajā lietā, katrai dalībvalstij savas valsts tiesības ir jāpielāgo tā, lai pēc sākotnējā lēmuma atcelšanas un gadījumā, ja lieta tiek nodota atpakaļ kompetentajai administratīvajai iestādei, pamatojoties uz jauniem, pārsūtīšanas procedūrai izšķirošiem apstākļiem, tā pieņemtu jaunu lēmumu un, vajadzības gadījumā, tiesu iestāde pieņemtu lēmumu īsā termiņā (
27
).
55.
Tādēļ šāda sistēma nedrīkstētu radīt situāciju, kurā pieprasījuma iesniedzēja dalībvalsts varētu atbrīvoties no savas atbildības, izvairoties kļūt par atbildīgo dalībvalsti, uz nenoteiktu laiku nododot lietu atpakaļ kompetentajai administratīvajai iestādei atkārtotai izskatīšanai un tā arī nekad nelemjot par starptautiskās aizsardzības piešķiršanas procedūru. Proti, šī sistēma varētu radīt situāciju, kas būtu pretrunā Dublinas III regulas mērķim, kā tas izteikts tās 5. apsvērumā, jo tās rezultātā tiktu attālināts brīdis, kad varētu sākties pārsūtīšanas termiņa skaitīšana, un līdz ar to – arī brīdis, no kura varētu sākt izskatīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu, tādējādi liedzot pieteikuma iesniedzējam izmantot tiesības, kas saistītas ar šāda pieteikuma atzīšanu. Kā Tiesa ir atgādinājusi 2018. gada 13. novembra spriedumā X un X (
28
), tad būtu svarīgi, lai šādu pieteikumu attiecīgā gadījumā izskatītu cita dalībvalsts, nevis tā, kas ir noteikta par atbildīgo saskaņā ar šīs regulas III nodaļā noteiktajiem kritērijiem (
29
).
56.
Šajā lietā neviena iestāde vēl nav lēmusi par H 2021. gada 25. aprīlī iesniegto starptautiskās aizsardzības pieteikumu. Kopš 2021. gada 7. jūlija, proti, dienas, kad Rumānija piekrita uzņemt H atpakaļ, lai izskatītu viņa pieteikumu, nav notikusi ne pārsūtīšana, ne arī pēc būtības pieņemts lēmums par viņa pieteikumu. Runājot par pamatlietā aplūkoto procedūru (kurā neietilpst abi pieteikumi par procedūras atjaunošanu, kurus iesniedza H un pēc tam Bēgļu komisija), konstatējams, ka ir pagājuši gandrīz septiņpadsmit mēneši no brīža, kad Rumānija piekrita uzņemt atpakaļ H, līdz galīgajam lēmumam, ar kuru Flygtningenævnet (Bēgļu komisija) apstiprināja otro pārsūtīšanas lēmumu. Taču vēlos atgādināt, ka Dublinas III regulas 29. panta 2. punktā ir paredzēti tikai divi gadījumi, kuros pārsūtīšanas termiņu var pagarināt, ilgākais, līdz vienam gadam – ja pārsūtīšanu nevar veikt attiecīgās personas ieslodzījuma dēļ, vai, ilgākais, līdz astoņpadsmit mēnešiem – attiecīgās personas bēgšanas gadījumā (
30
). Šajā lietā, lai gan ir skaidrs, ka Rumānijas lēmums apturēt visas pārsūtīšanas no citām valstīm, kuras īsteno saskaņā ar Dublinas III regulu, noteikti ietekmējis šīs procedūras ilgumu, uzsākot atpakaļnosūtīšanas procedūru atkārtotai izskatīšanai, Flygtningenævnet (Bēgļu komisijai) bija vajadzīgi gandrīz astoņi mēneši, lai lemtu par otrā pārsūtīšanas lēmuma likumību, lai gan, kā norādīts iepriekš, šim lēmumam bija tāds pats priekšmets kā pirmajam lēmumam un tas tika pieņemts attiecībā uz to pašu pieteikuma iesniedzēju pēc tā paša notikuma, un to pieņēma tā pati administratīvā iestāde. Šāds ilgums man šķiet grūti savienojams ar nepieciešamību nodrošināt starptautiskās aizsardzības pieteikumu izskatīšanas procedūras ātrumu.
57.
Ņemot vērā visus šos apstākļus, uzskatu, ka dalībvalsts procesuālajā sistēmā, kas gadījumā, ja pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas ir notikušas būtiskas apstākļu izmaiņas, tiesu iestādei, kas izskata prasību par šā lēmuma atcelšanu, ļauj to atcelt, nelemjot par tā pamatotību, un nodot lietu atkārtotai izskatīšanai kompetentajai administratīvajai iestādei, kurai ir jāpieņem jauns pārsūtīšanas lēmums, par kuru tiek iesniegta jauna pārsūdzība ar apturošu iedarbību, Dublinas III regulas 29. panta 1. punkts kopsakarā ar tās 27. pantu jāinterpretē tādējādi, ka sešu mēnešu pārsūtīšanas termiņš sākas no dienas, kad šī tiesu iestāde pieņem galīgo lēmumu pēc būtības, izbeidzot ar pārsūtīšanas lēmumu saistīto procedūru, vai nu to atceļot, vai ļaujot to izpildīt.
58.
Šajā lietā runa ir par 2022. gada 2. decembra lēmumu, ar kuru Flygtningenævnet (Bēgļu komisija) pieņēma galīgo lēmumu par otrā pārsūtīšanas lēmuma pamatotību. Tā kā H iesniegtajai otrajai pārsūdzībai bija apturošs spēks saskaņā ar Dublinas III regulas 27. panta 3. punktu, pārsūtīšanas termiņš sākās no šīs dienas.
V. Secinājumi
59.
Ņemot vērā visus izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Flygtningenævnet (Bēgļu komisija, Dānija) uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, 29. panta 1. punkts kopsakarā ar tās 27. pantu
jāinterpretē tādējādi, ka
–
dalībvalsts procesuālajā sistēmā, kas gadījumā, ja pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas ir notikušas būtiskas apstākļu izmaiņas, tiesu iestādei, kas izskata prasību par šā lēmuma atcelšanu, ļauj to atcelt, nelemjot par tā pamatotību, un nodot lietu atkārtotai izskatīšanai kompetentajai administratīvajai iestādei, kurai ir jāpieņem jauns pārsūtīšanas lēmums, par kuru tiek iesniegta jauna pārsūdzība ar apturošu iedarbību, sešu mēnešu pārsūtīšanas termiņš sākas no dienas, kad šī tiesu iestāde pieņem galīgo lēmumu pēc būtības, izbeidzot ar pārsūtīšanas lēmumu saistīto procedūru, vai nu to atceļot, vai ļaujot to izpildīt;
–
šai dalībvalstij savas valsts tiesību akti ir jāpielāgo tā, lai pēc lietas nodošanas atpakaļ kompetentajai administratīvajai iestādei jaunais pārsūtīšanas lēmums un galīgais lēmums par minētā lēmuma atcelšanas prasību tiktu pieņemti īsā termiņā, lai nodrošinātu starptautiskās aizsardzības pieteikuma ātru izskatīšanu.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes regula (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180, 31. lpp.; turpmāk tekstā – “Dublinas III regula”).
(
3
)	Skat. it īpaši spriedumu, 2023. gada 30. marts, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pārsūtīšanas termiņa apturēšana apelācijas instancē) (C‑556/21, turpmāk tekstā – “spriedums Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pārsūtīšanas termiņa apturēšana apelācijas instancē), EU:C:2023:272). Skat. arī spriedumus, 2023. gada 12. janvāris, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pārsūtīšanas termiņš – Vairāki pieteikumi) (no C‑323/21 līdz C‑325/21, EU:C:2023:4), un 2023. gada 30. marts, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pārsūtīšanas termiņš – Cilvēku tirdzniecība) (C‑338/21, EU:C:2023:269).
(
4
)	Turpmāk tekstā – “Harta”.
(
5
)	Eiropas Parlamenta un Padomes direktīva (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV 2011, L 337, 9. lpp.).
(
6
)	Eiropas Parlamenta un Padomes direktīva (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.).
(
7
)	Nolīgums starp Eiropas [Savienību] un Dānijas Karalisti par kritērijiem un mehānismiem, lai noteiktu valsti, kas ir atbildīga par to patvēruma pieteikumu izskatīšanu, kuri iesniegti Dānijā vai kādā citā Eiropas Savienības dalībvalstī, un par Eurodac sistēmu pirkstu nospiedumu salīdzināšanai, lai efektīvi piemērotu Dublinas Konvenciju (OV 2006, L 66, 38. lpp.).
(
8
)	Likums, kas konsolidēts ar 2023. gada 10. augustaLovbekendtgørelse Nr. 1079 (Kodifikācijas dekrēts Nr. 1079).
(
9
)	Skat. Tiesas priekšsēdētāja rīkojumu, 2023. gada 15. decembris, Tang (C‑560/23, EU:C:2023:1035).
(
10
)	Šķiet, ka tiesas sēdē H pārstāvis tomēr ir atkāpies no šī argumenta, paskaidrojot, ka pārsūtīšanas termiņam būtu jāsākas dienā, kad Flygtningenævnet (Bēgļu komisija) nolēma atcelt pirmo pārsūtīšanas lēmumu un nodot lietu atpakaļ atkārtotai izskatīšanai Ārvalstnieku lietu pārvaldē, proti, 2022. gada 15. martā.
(
11
)	Skat. spriedumu Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pārsūtīšanas termiņa apturēšana apelācijas instancē) (24. punkts).
(
12
)	Skat. spriedumu Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pārsūtīšanas termiņa apturēšana apelācijas instancē) (35. punkts).
(
13
)	Skat. spriedumu Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pārsūtīšanas termiņa apturēšana apelācijas instancē) (27. un 34. punkts).
(
14
)	Dānijas sistēmu nevar pielīdzināt divpakāpju tiesu sistēmai apelācijas tiesvedības kontekstā, kas paredz pirmās instances tiesas sprieduma, ar kuru lemts par administratīvā akta likumību, pārsūdzību augstākas instances tiesā; tas viss ir daļa no vienotas procedūras, kuras mērķis ir atcelt vai apstiprināt vienu un to pašu lēmumu par pārsūtīšanu.
(
15
)	Skat. šo secinājumu 13. punktu.
(
16
)	Padomes regula (2003. gada 18. februāris), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2003, L 50, 1. lpp.).
(
17
)	Skat. spriedumu, 2009. gada 29. janvāris, Petrosian (C‑19/08, EU:C:2009:41, 46. punkts).
(
18
)	Skat. spriedumus, 2023. gada 30. marts, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pārsūtīšanas termiņš – Cilvēku tirdzniecība) (C‑338/21, EU:C:2023:269, 52. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pārsūtīšanas termiņa apturēšana apelācijas instancē) (19. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
19
)	Skat. spriedumu, 2021. gada 15. aprīlis, État belge (Apstākļi pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas) (C‑194/19, turpmāk tekstā – “spriedums État belge (Apstākļi pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas), EU:C:2021:270, 32. punkts).
(
20
)	Skat. spriedumu État belge (Apstākļi pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas) (33. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
21
)	Skat. spriedumu État belge (Apstākļi pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas) (49. punkts).
(
22
)	Skat. spriedumu État belge (Apstākļi pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas) (37. un 38. punkts).
(
23
)	Skat. spriedumu État belge (Apstākļi pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas) (46.–48. punkts).
(
24
)	Skat. spriedumus État belge (Apstākļi pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas) (42. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra), un 2023. gada 30. novembris, Ministero dell’Interno u.c. (Kopējais buklets – Netieša izraidīšana) (C‑228/21, C‑254/21, C‑297/21, C‑315/21 un C‑328/21, EU:C:2023:934, 113. punkts, ka arī tajā minētā judikatūra).
(
25
)	Skat. spriedumu État belge (Apstākļi pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas) (44. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī rīkojumu, 2024. gada 4. oktobris, Komise pro rozhodování ve věcech pobytu cizinců (C‑761/23, EU:C:2024:879, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
26
)	Šajā ziņā skat. spriedumus, 2018. gada 13. novembris, X un X (C‑47/17 un C‑48/17, EU:C:2018:900, 69. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra), un État belge (Apstākļi pēc pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas) (35. un 36. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
(
27
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2018. gada 25. jūlijs, Alheto (C‑585/16, EU:C:2018:584, 148. punkts).
(
28
)	C‑47/17 un C‑48/17, EU:C:2018:900.
(
29
)	Skat. spriedumu, 2018. gada 13. novembris, X un X (C‑47/17 un C‑48/17, EU:C:2018:900, 70. punkts).
(
30
)	Jēdziens “ieslodzījums” tika definēts 2022. gada 31. marta spriedumā Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl u.c. (Patvēruma meklētāja ievietošana psihiatriskajā slimnīcā) (C‑231/21, EU:C:2022:237, 55. un 58. punkts) un jēdziens “bēgšana” – 2019. gada 19. marta spriedumā Jawo (C‑163/17, EU:C:2019:218, 56. un 57. punkts). Pilnības labad atgādināšu, ka Tiesa pati apstiprināja, ka citi apstākļi, kas pārsūtīšanas lēmuma izpildi padarīja faktiski neiespējamu, piemēram, Covid‑19 pandēmija, neļāva pārtraukt Dublinas III regulas 29. panta 1. punktā paredzēto pārsūtīšanas termiņu (spriedums, 2022. gada 22. septembris, Bundesrepublik Deutschland (Pārsūtīšanas lēmuma administratīva apturēšana) (C‑245/21 un C‑248/21, EU:C:2022:709)).