62021TO0334
VISPĀRĒJĀS TIESAS RĪKOJUMS (pirmā palāta)
2022. gada 13. jūnijā (
*1
)
Civildienests – Eiropas Prokuratūras Eiropas prokuroru iecelšana – Viena no Portugāles izvirzītajiem kandidātiem iecelšana – Strīda starp Savienību un tās darbinieku neesamība, ievērojot ierobežojumus un nosacījumus, ko paredz Civildienesta noteikumi un PDNK – LESD 270. pants – Acīmredzama kompetences neesamība
Lietā T‑334/21
Ana Carla Mendes de Almeida
, ar dzīvesvietu Sobredā [Sobreda] (Portugāle), kuru pārstāv R. Leandro Vasconcelos, Marques de Carvalho un P. Almeida Sande, advokāti,
prasītāja,
pret
Eiropas Savienības Padomi, ko pārstāv K. Pleśniak un J. Gil, pārstāvji,
atbildētāja,
VISPĀRĒJĀ TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs H. Kanninens [H. Kanninen], tiesneši M. Jēgers [M. Jaeger] un O. Porkija [O. Porchia] (referente),
sekretārs: E. Kulons [E. Coulon],
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Ar prasību, kas balstīta uz LESD 270. pantu, prasītāja Ana Carla Mendes de Almeida lūdz atcelt Padomes Īstenošanas lēmumu (ES) 2020/1117 (2020. gada 27. jūlijs), ar ko ieceļ Eiropas Prokuratūras Eiropas prokurorus (OV 2020, L 244, 18. lpp.), – daļā, kurā José Eduardo Moreira Alves d’Oliveira Guerra tiek iecelts par Eiropas Prokuratūras Eiropas prokuroru (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kā arī atcelt Eiropas Savienības Padomes 2021. gada 8. marta lēmumu, ar kuru noraidīta prasītājas 2021. gada 10. februārī pret apstrīdēto lēmumu iesniegtā sūdzība (turpmāk tekstā – “lēmums, ar kuru noraidīta sūdzība”).
Tiesvedības priekšvēsture
2
2017. gada 12. oktobrī Padome pieņēma Regulu (ES) 2017/1939, ar ko īsteno ciešāku sadarbību Eiropas Prokuratūras (EPPO) izveidei (OV 2017, L 283, 1. lpp.). Saskaņā ar tās 1. un 8. pantu ar šo regulu izveido Eiropas Prokuratūru kā Eiropas Savienības struktūru un paredz tās darbības noteikumus.
3
Saskaņā ar minētās regulas 8. panta 2. punktu Eiropas Prokuratūras struktūra ir organizēta divos līmeņos: centrālā un decentralizētā.
4
Atbilstoši Regulas 2017/1939 2. panta 4. punktam Eiropas Prokuratūras darbinieki ir definēti kā personāls centrālajā līmenī, kurš atbalsta Kolēģijas, Pastāvīgo palātu, Eiropas galvenā prokurora, Eiropas prokuroru, Eiropas deleģēto prokuroru un administratīvā direktora ikdienas darbu saistībā ar Eiropas Prokuratūras uzdevumu izpildi saskaņā ar šo regulu.
5
Eiropas prokuroru uzdevumi un funkcijas ir noteikti minētās regulas 12. pantā.
6
Attiecībā uz viņu iecelšanu amatā saskaņā ar Regulas 2017/1939 16. panta 1. punktu katrai dalībvalstij, kas iesaistās ciešākā sadarbībā, veidojot Eiropas Prokuratūru, ir jāizvirza trīs kandidāti Eiropas prokurora amatam no tādu kandidātu vidus, kuri tajā brīdī ir attiecīgās dalībvalsts prokuratūras vai tiesu iestāžu locekļi, kuru neatkarība ir neapšaubāma un kuriem ir kvalifikācija, kas to attiecīgajās dalībvalstīs prasīta, lai ieņemtu augstus amatus prokuratūrā vai tiesā, un kuriem ir attiecīga praktiskā pieredze saistībā ar valsts tiesību sistēmām, finanšu izmeklēšanu un tiesu iestāžu starptautisko sadarbību krimināllietās.
7
Regulas 2017/1939 16. panta 2. punktā ir paredzēts, ka, saņēmusi šīs pašas regulas 14. panta 3. punktā minētās atlases komitejas motivēto atzinumu, Padome izraugās vienu no kandidātiem un ieceļ par attiecīgās dalībvalsts Eiropas prokuroru. Šajā tiesību normā ir precizēts – ja atlases komiteja secina, ka kandidāts neatbilst nosacījumiem, kas nepieciešami Eiropas prokurora pienākumu veikšanai, tās atzinums Padomei ir saistošs. Saskaņā ar Regulas 2017/1939 16. panta 3. punktu Padome ar vienkāršu balsu vairākumu izraugās un ieceļ Eiropas prokurorus uz sešu gadu pilnvaru termiņu, kas nav atjaunojams, un sešu gadu termiņa beigās var nolemt pilnvaras pagarināt vēl uz laiku, kas nepārsniedz trīs gadus. Šīs pašas regulas 16. panta 4. punktā ir paredzēts, ka ik pēc trim gadiem veic daļēju nomaiņu, aizstājot vienu trešdaļu Eiropas prokuroru, un Padome ar vienkāršu balsu vairākumu pieņem pārejas noteikumus par Eiropas prokuroru iecelšanu uz pirmo pilnvaru termiņu un tā laikā.
8
Saskaņā ar Regulas 2017/1939 14. panta 3. punktu Padome nosaka atlases komitejas darbības noteikumus.
9
Regulas 2017/1939 96. panta attiecībā uz vispārīgiem personāla noteikumiem 1. punkta pirmajā daļā ir paredzēts, ka Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) un pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtība (turpmāk tekstā – “PDNK”), kā arī noteikumi, kas pieņemti, Savienības iestādēm savstarpēji vienojoties, lai īstenotu Civildienesta noteikumus un PDNK, attiecas uz Eiropas galveno prokuroru un Eiropas prokuroriem, Eiropas deleģētajiem prokuroriem, administratīvo direktoru un Eiropas Prokuratūras darbiniekiem, ja vien šajā regulā nav noteikts citādi. Saskaņā ar šīs tiesību normas otro daļu Eiropas galveno prokuroru un Eiropas prokurorus pieņem darbā kā Eiropas Prokuratūras pagaidu darbiniekus saskaņā ar PDNK 2. panta a) punktu.
10
Attiecībā uz Eiropas Prokuratūras darbiniekiem šā paša 96. panta 2. punktā ir noteikts, ka šos darbiniekus pieņem darbā saskaņā ar noteikumiem un regulējumu, ko piemēro Savienības ierēdņiem un pārējiem darbiniekiem.
11
2018. gada 13. jūlijā Padome pieņēma Īstenošanas lēmumu (ES) 2018/1696 par darbības noteikumiem atlases komitejai, kas paredzēti 14. panta 3. punktā Regulā 2017/1939 (OV 2018, L 282, 8. lpp.).
12
2019. gada 23. aprīlī valsts atlases procedūrā tika izvēlēti trīs kandidāti Eiropas prokurora amatam, kas bija jāizvirza Portugāles Republikai. Prasītāja bija viena no tiem. Viņa kopš 2012. gada pilda Portugāles Republikas prokurora pienākumus Departamento Central de Investigação e Ação Penal (Centrālais departaments, kas atbildīgs par izmeklēšanu un kriminālvajāšanu) un 2020. gada janvārī viņa iecelta par koordinatoru izmeklēšanas un ar Savienības līdzekļiem saistīto noziedzīgo nodarījumu prevencijas nodaļā. Viens no pārējiem diviem izvēlētajiem kandidātiem bija J. E. Moreira Alves d’Oliveira Guerra. Trīs izvēlēto kandidātu vārdi paziņoti Regulas 2017/1939 14. panta 3. punktā minētajai atlases komitejai. Kandidāti bija sakārtoti alfabēta secībā.
13
2019. gada 24. oktobrī prasītāju uzklausīja atlases komiteja, un 2019. gada 18. novembrī tā iesniedza savu argumentēto atzinumu Padomei un norādīja secību, kādā dodama priekšroka trijiem kandidātiem, ko izvirzījusi Portugāles Republika: 1) prasītāja; 2) J. E. Moreira Alves d’Oliveira Guerra; 3) João Conde Correia dos Santos.
14
2020. gada 27. jūlijā Padome pieņēma apstrīdēto lēmumu.
15
Saskaņā ar šā lēmuma 2. pantu:
“Ar šo šādas personas tiek ieceltas par EPPO Eiropas prokuroriem kā pagaidu darbinieki AD 13 pakāpē uz trīs gadu termiņu, kas nav atjaunojams, no 2020. gada 29. jūlija:
[..]
José Eduardo Moreira Alves d’Oliveira Guerra.”
16
2020. gada 22. oktobrī prasītāja saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. pantu iesniedza Padomei sūdzību par apstrīdēto lēmumu.
17
2021. gada 5. februārī prasītāja saskaņā ar LESD 263. pantu cēla prasību par apstrīdētā lēmuma atcelšanu, kas Vispārējās tiesas kancelejā reģistrēta ar lietas numuru T‑75/21.
18
2021. gada 10. februārī prasītāja iesniedza papildu sūdzību, kurā viņa atsaucas uz jaunu faktu rašanos, kas Padomei būtu jāņem vērā, sniedzot atbildi uz sūdzību.
19
Lēmumā, ar kuru noraidīta sūdzība, Padomes iecēlējinstitūcija (turpmāk tekstā – “iecēlējinstitūcija”) atzina sūdzību par acīmredzami nepieņemamu savas kompetences to apmierināt neesamības dēļ.
20
Ar 2021. gada 8. jūlija rīkojumu Mendes de Almeida/Padome (T‑75/21, nav publicēts, pārsūdzēts apelācijā, EU:T:2021:424) Vispārējā tiesa noraidīja 2021. gada 5. februārī celto prasību kā nepieņemamu nokavējuma dēļ. Apelācijas sūdzība, kas ir šā rīkojuma priekšmets, pašlaik tiek izskatīta Tiesā.
Lietas dalībnieku prasījumi
21
Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu:
–
atcelt lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība;
–
atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
22
Padome lūdz Vispārējo tiesu:
–
prasību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
23
Saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 126. pantu, ja tās kompetencē acīmredzami nav izskatīt un izlemt attiecīgo prasību vai ja prasība ir acīmredzami nepieņemama vai acīmredzami juridiski nepamatota, Vispārējā tiesa pēc tiesneša referenta priekšlikuma jebkurā brīdī var lemt ar motivētu rīkojumu, neveicot turpmākas procesuālās darbības.
24
Šajā gadījumā Vispārējā tiesa uzskata, ka lietas materiāli tai sniedz visu nepieciešamo informāciju, un, piemērojot Reglamenta 126. pantu, nolemj pieņemt lēmumu, neveicot turpmākas procesuālās darbības.
25
Iesākumā jāatgādina, ka prasītāja šo prasību par apstrīdētā lēmuma un lēmuma, ar kuru noraidīta sūdzība, atcelšanu ir iesniegusi saskaņā ar LESD 270. pantu.
26
No šā panta formulējuma izriet, ka tajā paredzētā jurisdikcija ietver visas domstarpības starp Savienību un tās darbiniekiem, ievērojot ierobežojumus un nosacījumus, ko paredz Civildienesta noteikumi un PDNK.
27
Šajā ziņā prasības pieteikumā prasītāja pamato prasības iesniegšanu saskaņā ar šo pantu tā, ka Regulas 2017/1939 96. panta 1. punktā ir paredzēts, ka Civildienesta noteikumi un PDNK, kā arī regulējums, kas pieņemts, Savienības iestādēm savstarpēji vienojoties, lai īstenotu Civildienesta noteikumus un PDNK, ir piemērojami tostarp Eiropas prokuroriem, ja vien nav noteikts citādi, un ka tie tiek pieņemti darbā kā Eiropas Prokuratūras pagaidu darbinieki saskaņā ar PDNK 2. panta a) punktu. Nevienā Regulas 2017/1939 normā to iecelšana nav paredzēta bez Civildienesta noteikumu un PDNK piemērošanas.
28
Prasītāja precizē, ka Eiropas prokuroru iecelšana amatā notiek visaugstākajā politiskajā līmenī un tāpat ir arī ar Eiropas galveno prokuroru, kuru ieceļ Padome un Eiropas Parlaments. Viņa norāda, ka Īstenošanas lēmuma 2018/1696 pielikuma VII.1. punktā ir skaidri paredzēti kandidātu uz Eiropas galvenā prokurora amatu, kurus ir izslēgusi atlases komiteja, tiesību aizsardzības līdzekļi Civildienesta noteikumos. Iekšēja organiska saistība liekot domāt, ka šo īstenošanas lēmumu var interpretēt tādējādi, ka tādi paši tiesību aizsardzības līdzekļi ir piemērojami kandidātiem uz Eiropas prokurora amatu. Likumdevējs esot vēlējies izslēgt tikai tās Civildienesta noteikumu normas, kuras nav saderīgas ar Eiropas prokuroru atlases procedūras raksturu, lai garantētu katrai dalībvalstij, kas piedalās šajā ciešākajā sadarbībā, Eiropas prokurora izvēli un nodrošinātu kandidātu no citām dalībvalstīm nepieņemamību.
29
Tas, ka Īstenošanas lēmums 2018/1696 skaidri neparedz Civildienesta noteikumu piemērošanu Eiropas prokuroriem, neesot šķērslis, lai saskaņā ar LESD 270. pantu varētu celt prasību par apstrīdēto lēmumu. Esot iespējams iesniegt sūdzību saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. pantu, ja vien tā atbilst piemērojamām formas un termiņa prasībām, un LESD 270. pants esot jāsaprot tādējādi, ka tas ekskluzīvi ir piemērojams ne tikai personām, kam ir ierēdņa vai darbinieka, kas nav vietējais darbinieks, statuss, bet arī tām, kuras pretendē uz šādu statusu. Atbilstoši PDNK 46. pantam pēc analoģijas esot piemērojamas Civildienesta noteikumu VII sadaļas normas, kurās ir precizēts, ka kandidātiem uz amatu, uz kuru attiecas PDNK piemērošanas joma, ir piemērojams Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants. Turklāt prasītāja atsaucas uz judikatūru, saskaņā ar kuru LESD 270. pants ir piemērojams arī kandidātiem uz ierēdņa vai darbinieka, kas nav vietējais darbinieks, amatu.
30
Prasītāja piebilst – tam, ka 2021. gada 5. februārī viņa ir cēlusi prasību par apstrīdēto lēmumu saskaņā ar LESD 263. pantu, kas reģistrēta ar lietas numuru T‑75/21, nav ietekmes, un viņa apstrīd, ka attiecībā uz šo prasību var rasties lis pendens situācija.
31
Gan attiecībā uz apstrīdēto lēmumu, gan lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība, Padome lūdz prasību noraidīt. Tā uzskata par acīmredzami nepieņemamu lūgumu atcelt apstrīdēto lēmumu lis pendens dēļ un katrā ziņā Vispārējās tiesas kompetences neesamības dēļ izskatīt šo prasību saskaņā ar LESD 270. pantu. Tā uzskata lūgumu atcelt lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība, par acīmredzami nepamatotu.
32
Šajā gadījumā jānorāda, ka strīds attiecas uz diviem Padomes lēmumiem, no kuriem ar pirmo viena no vairākām personām ir izvēlēta par Eiropas prokuroru no Portugāles Republikas un ar otro ir noraidīta sūdzība, kuru prasītāja, kas no šīs dalībvalsts nav iecelta Eiropas prokurora amatā, ir iesniegusi par Padomes pieņemto iecelšanas lēmumu.
33
Lai noteiktu, vai prasītāja ir pamatoti cēlusi prasību par šiem lēmumiem saskaņā ar LESD 270. pantu, ir jāpārbauda, vai strīds starp viņu un Padomi par šiem lēmumiem ietilpst strīdos starp Savienību un tās darbiniekiem, ievērojot ierobežojumus un nosacījumus, kādus paredz Civildienesta noteikumi un PDNK.
34
Šajā ziņā jāatgādina, ka strīda starp Savienību un tās darbiniekiem jēdziens judikatūrā tiek plaši interpretēts, tajā iekļaujot arī strīdus, kas attiecas uz personām, kuras nav ne ierēdņi, ne darbinieki, bet uz šādu statusu pretendē (skat. spriedumu, 2004. gada 5. oktobris_Sanders u.c./Komisija, T‑45/01, EU:T:2004:289, 45. punkts un tajā minētā judikatūra). Tas attiecas uz personām, kas kandidē uz amatu, kurā iecelšanas nosacījumi ir noteikti Civildienesta noteikumos un PDNK.
35
Attiecībā uz Eiropas Prokuratūru ir jānorāda, ka ne visas Civildienesta noteikumu normas tai ir per se piemērojamas. No Regulas 2017/1939 izriet, ka tieši šīs regulas normas ir tās, kas nosaka, kāds ir dažu Civildienesta noteikumu un PDNK normu tvērums attiecībā uz Eiropas prokuroriem.
36
Regulas 2017/1939 96. panta 1. punktā ir paredzēts, ka Civildienesta noteikumi un PDNK attiecas uz Eiropas galveno prokuroru un Eiropas prokuroriem, Eiropas deleģētajiem prokuroriem, administratīvo direktoru un Eiropas Prokuratūras darbiniekiem, “ja vien šajā regulā nav noteikts citādi”.
37
Būtiski uzsvērt, ka saskaņā ar Regulas 2017/1939 2. panta 4. punkta un 12. panta normām, kas minētas iepriekš 4. un 5. punktā, Eiropas prokurori nav Eiropas Prokuratūras darbinieki.
38
Attiecībā uz viņu iecelšanu amatā, kas ir šīs lietas priekšmets, minētās regulas 16. pantā, kurš atgādināts iepriekš 6. un 7. punktā, ir noteikta specifiska procedūra ar īpašiem noteikumiem.
39
Šajā tiesību normā citastarp vienīgi tām dalībvalstīm, kuras piedalās ciešākajā sadarbībā saistībā ar Eiropas Prokuratūras izveidi, ir garantēts, ka iecelšanas procedūras beigās Padome iecels amatā Eiropas prokuroru [no šīs valsts]. Tā ļauj šīm dalībvalstīm pirms [kandidāta] iecelšanas izvirzīt trīs kandidātus, kuriem, ņemot vērā tiem noteikto pienākumu būt dalībvalstu, kas tos izvirzījušas, prokuratūras vai tiesu iestāžu locekļiem, principā ir šīs dalībvalsts pilsonība.
40
Šādi minētā norma paredz sui generis procedūru, kas atšķiras no tās, kas piemērojama Eiropas Prokuratūras darbinieku pieņemšanai darbā, precizējot, ka atbilstoši Regulas 2017/1939 96. panta 2. punktam tie tiek pieņemti darbā saskaņā ar noteikumiem un regulējumu, ko piemēro Savienības ierēdņiem un pārējiem darbiniekiem.
41
Ir jānorāda, ka Eiropas prokuroru iecelšanas amatā procedūra neprasa attiecībā uz visu dalībvalstu – proti, pat to, kuras nepiedalās ciešākajā sadarbībā, – valstspiederīgajiem ievērot uz pilsonību balstītu nediskriminācijas principu, kas paredzēts Civildienesta noteikumu 27. pantā.
42
Turklāt no Regulas 2017/1939 16. panta izriet, ka Eiropas prokurorus neieceļ ne iecēlējinstitūcija, ne institūcija, kas pilnvarota noslēgt darba līgumus (turpmāk tekstā – “AHCC”), bet gan Padome. Pie tam ar to, ka apstrīdētajā lēmumā ir norādīts, ka izvēlētās personas, tostarp J. E. Moreira Alves d’Oliveira Guerra, ir iecelti par Eiropas prokuroriem kā pagaidu darbinieki AD 13 pakāpē, nepietiek, lai secinātu, ka Padome, ieceļot Eiropas prokurorus, ir rīkojusies kā iecēlējinstitūcija vai AHCC.
43
Eiropas prokuroru iecelšanas procedūras sui generis raksturu var izskaidrot ar to, ka – kā pēc būtības pamatoti norāda Padome – tā attiecas uz personām, kuras šīs sadarbības ietvaros ir aicinātas īstenot īpašu augsta līmeņa atbildību Savienības institucionālajā sistēmā.
44
Svarīgi precizēt, ka vienīgi pēc Eiropas prokuroru iecelšanas amatā atbilstoši Regulas 2017/1939 16. pantam tie saskaņā ar minētās regulas 96. panta 1. punkta otro daļu tiek pieņemti darbā kā Eiropas Prokuratūras pagaidu darbinieki atbilstoši PDNK 2. panta a) punktam. No šīs daļas izriet, ka vienīgi uz Eiropas prokuroru darba nosacījumiem un atalgojumu attiecas PDNK un Eiropas Prokuratūras AHCC kompetence. Citādi ir saistībā ar to iecelšanas nosacījumiem un procedūrām.
45
Tā kā šie nosacījumi un procedūras nav noteikti Civildienesta noteikumos vai PDNK, ar tiem saistītos strīdus nevar uzskatīt par strīdiem starp Savienību un tās darbiniekiem LESD 270. panta izpratnē.
46
Pārējie prasītājas argumenti nevar likt apšaubīt šādu secinājumu.
47
No vienas puses, prasītāja nevar pamatoti atsaukties uz 1996. gada 11. jūlija rīkojumu Gomes de Sá Pereira/Padome (T‑30/96, EU:T:1996:107), lai apgalvotu, ka viņa ir pamatoti iesniegusi prasību saskaņā ar LESD 270. pantu.
48
Protams, 1996. gada 11. jūlija rīkojuma Gomes de Sá Pereira/Padome (T‑30/96, EU:T:1996:107) 22.–25. punktā būtībā ir atgādināta judikatūra, saskaņā ar kuru Savienības tiesas kompetence izlemt jebkuru strīdu starp Savienību un tās darbiniekiem ir jāsaprot tādējādi, ka tā attiecas ne vien uz strīdiem, kas skar personas, kurām ir ierēdņa vai darbinieka, kas nav vietējais darbinieks, statuss, bet arī uz tiem, kas skar personas, kuras pretendē uz šādu statusu, un ir ticis uzskatīts, ka Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) apelācijas padomju locekļu iecelšana bija apstrīdama, izmantojot Civildienesta noteikumos paredzētos tiesību aizsardzības līdzekļus.
49
Tomēr 1996. gada 11. jūlija rīkojumā Gomes de Sá Pereira/Padome (T‑30/96, EU:T:1996:107) izvēlētais risinājums nav transponējams šajā lietā, jo – kā pareizi norāda Padome – EUIPO apelācijas padomju locekļu iecelšana izriet no regulējuma, kas atšķiras no tā, kāds piemērojams Eiropas prokuroru iecelšanai. Attiecībā uz šo apelācijas padomju locekļiem tiem piemērojamais regulējums paredz Civildienesta noteikumu, PDNK un šo tiesību normu īstenošanas regulējuma piemērošanu personālam, kurā ietilpst minētie locekļi (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 1996. gada 11. jūlijs, Gomes de Sá Pereira/Padome (T‑30/96, EU:T:1996:107, 22. un 23. punkts). Turpretim attiecībā uz Eiropas prokuroru iecelšanu, kā izriet no 35.–44. punkta, likumdevējs Regulā 2017/1939 ir izvēlējies izveidot sui generis režīmu, saskaņā ar kuru Eiropas prokurori nav Eiropas Prokuratūras darbinieki, kā minēts 37. punktā.
50
No otras puses, Īstenošanas lēmuma 2018/1696 pielikums daļā, kas attiecas uz Eiropas galvenā prokurora iecelšanu amatā, uz kuru turklāt atsaucas prasītāja, neļauj viņai balstīt savu prasību uz LESD 270. pantu.
51
No šā pielikuma normām, lasot tās kopsakarā ar Regulas 2017/1939 14. un 16. pantu, izriet, ka Eiropas galvenā prokurora un Eiropas prokuroru iecelšanu regulē atsevišķi īpaši noteikumi katrā procedūras posmā.
52
Šajā ziņā, ņemot vērā it īpaši to, ka Eiropas galvenā prokurora atlases procedūra sākas ar sludinājuma par atklātu konkursu publicēšanu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, iespēja iesniegt sūdzību Padomei atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam ir tikai kandidātiem uz šo Eiropas galvenā prokurora amatu par viņiem nelabvēlīgiem atlases komitejas lēmumiem, kā arī par šīs komitejas izveidoto sarakstu, kurā šie kandidāti nav minēti.
53
Turpretim saistībā ar Eiropas prokuroru iecelšanas amatā procedūru, kas sākas ar katras dalībvalsts, kura piedalās ciešākajā sadarbībā, trīs kandidātu izvirzīšanu, iespēju iesniegt sūdzību nevar paplašināt attiecībā uz Padomes lēmumiem neiecelt dažus no kandidātiem Eiropas prokurora amatā, jo nav šādas likumdevēja skaidri izteiktas vēlmes.
54
No visa iepriekš minētā izriet, ka šo strīdu nevar uzskatīt par strīdu starp Savienību un tās darbinieku LESD 270. panta izpratnē, ievērojot ierobežojumus un nosacījumus, ko paredz Civildienesta noteikumi un PDNK.
55
Līdz ar to Vispārējās tiesas kompetencē acīmredzami nav izskatīt šo prasību pret apstrīdēto lēmumu.
56
Turklāt, tā kā minētais lēmums nav tāds, uz kuru attiecas Civildienesta noteikumi un PDNK, nevar uzskatīt, ka uz prasītājas iesniegto sūdzību par apstrīdēto lēmumu un Padomes pieņemto lēmumu, ar kuru noraidīta šī sūdzība, varētu attiekties Civildienesta noteikumi un PDNK. Līdz ar to Vispārējās tiesas kompetencē acīmredzami nav arī izskatīt lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība.
57
Saskaņā ar judikatūru tieši prasītājam ir pienākums izvēlēties savas prasības juridisko pamatu, nevis Savienības tiesai – pašai izvēlēties vispiemērotāko tiesisko pamatu (skat. spriedumu, 2014. gada 24. oktobris, Technische Universität Dresden/Komisija, T‑29/11, EU:T:2014:912, 24. punkts un tajā minētā judikatūra). Šo prasību par apstrīdēto lēmumu nevar uzskatīt par tādu, kas celta, balstoties uz LESD 263. pantu, jo prasītāja ir skaidri atsaukusies uz LESD 270. pantu, neraugoties uz to, ka viņa jau bija cēlusi prasību par apstrīdēto lēmumu, kas balstīta uz LESD 263. pantu, lietā T‑75/21, kurā jau ir izdots rīkojums, 2021. gada 8. jūlijs, Mendes de Almeida/Padome (T‑75/21, nav publicēts, pārsūdzēts apelācijā, EU:T:2021:424).
58
Attiecībā uz lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība, katrā ziņā, pat pieņemot, ka prasītāja šajā lietā ir vēlējusies celt savu prasību par šo lēmumu saskaņā ar LESD 263. pantu, un nelemjot, vai šāda prasība ir pieņemama, atliek secināt – tādu pašu iemeslu dēļ kā 35.–54. punktā minētie –, ka Padomes iecēlējinstitūcija nebija kompetenta izskatīt prasītājas, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 90. pantu, iesniegto sūdzību un tātad pamatoti to noraidīja. Līdz ar to prasība saistībā ar to katrā ziņā ir acīmredzami nepamatota.
59
Tātad prasība ir jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
60
Saskaņā ar Reglamenta 134. panta 1. punktu lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājai nolēmums ir nelabvēlīgs, viņai jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt Padomes tiesāšanās izdevumus saskaņā ar tās prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (pirmā palāta)
izdod rīkojumu:
1)
Prasību noraidīt.
2)
Ana Carla Mendes de Almeida atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Luksemburgā, 2022. gada 13. jūnijā
Sekretārs
E. Coulon
Priekšsēdētājs
H. Kanninen
(
*1
)	Tiesvedības valoda – portugāļu.