62024CJ0284_RES
Cauza C‑284/24
LD
împotriva
Criminal Injuries Compensation Tribunal ș.a.
[cerere de decizie preliminară formulată de High Court (Irlanda)]
Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 2 octombrie 2025
„Trimitere preliminară – Cooperarea judiciară în materie penală – Directiva 2004/80/CE – Articolul 12 alineatul (2) – Despăgubirea victimelor infracțiunilor intenționate săvârșite prin violență – Despăgubire echitabilă și corespunzătoare – Reglementare națională care exclude despăgubirea pentru durerea și suferința îndurate”
Cooperarea judiciară în materie penală – Directiva 2004/80 – Despăgubirea victimelor infracțiunilor intenționate săvârșite prin violență – Obligația statelor membre de a institui sisteme de despăgubire a victimelor – Despăgubire echitabilă și corespunzătoare a victimelor – Sistem național de despăgubire a victimelor care exclude, în privința prejudiciului moral, orice despăgubire pentru durerea și suferința îndurate de aceste victime – Inadmisibilitate
[Directiva 2012/29 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 2 alin. (1) lit. (a); Directiva 2004/80 a Consiliului, considerentele (2), (10) și (14), art. 12 alin. (2) și art. 18 alin. (2)]
(a se vedea punctele 20-32 și 34-39 și dispozitivul)
Rezumat
Sesizată cu o trimitere preliminară, Curtea se pronunță cu privire la conformitatea cu Directiva 2004/80 (
1
) a unui sistem de despăgubire a victimelor infracțiunilor intenționate săvârșite prin violență care, precum sistemul irlandez, exclude, în ceea ce privește prejudiciul moral, orice despăgubire pentru durerea și suferința îndurate de aceste victime.
La 12 iulie 2015, LD a fost victima unei agresiuni infracționale violente săvârșite de un grup de persoane în fața domiciliului său din Dublin (Irlanda). La data de 1 octombrie a aceluiași an, el a depus la Criminal Injuries Compensation Tribunal (Tribunalul pentru Despăgubirea Victimelor Infracțiunilor, Irlanda) o cerere de despăgubire în temeiul sistemului irlandez de despăgubire a victimelor. În această cerere, a arătat că a suferit printre altele, ca urmare a acestei agresiuni, un traumatism ocular important care a determinat o pierdere parțială a vederii, iar aceasta în mod permanent. Pe de altă parte, el ar suferi de tulburări psihologice și de anxietate. După ce a constatat că LD a suferit vătămări corporale și prejudicii materiale rezultate din infracțiunea intenționată săvârșită prin violență a cărei victimă fusese, Tribunalul pentru Despăgubirea Victimelor Infracțiunilor i‑a acordat o sumă de 645,62 euro pentru cheltuielile suportate de el care rezultau în mod direct din respectiva infracțiune.
La 2 august 2019, LD a introdus o acțiune la High Court (Înalta Curte, Irlanda), care este instanța de trimitere, invocând în special incompatibilitatea cu Directiva 2004/80 a sistemului irlandez de despăgubire a victimelor, în măsura în care acesta nu ar prevedea o despăgubire echitabilă și corespunzătoare ca urmare a excluderii daunelor interese denumite „generale”, inclusiv pentru durerea și suferința îndurate (
2
).
Având îndoieli cu privire la interpretarea care ar trebui dată articolului 12 alineatul (2) din această directivă, instanța de trimitere a sesizat Curtea cu titlu preliminar.
Aprecierea Curții
Referitor la repararea prejudiciului moral suferit de victimele infracțiunilor intenționate săvârșite prin violență, Curtea precizează că, deși, desigur, articolul 12 alineatul (2) din Directiva 2004/80 nu conține o referire explicită la un atare prejudiciu, formularea largă a dispoziției menționate nu limitează nicidecum întinderea despăgubirii prevăzute de aceasta în ceea ce privește prejudiciile la repararea cărora ea este susceptibilă să contribuie.
După cum reiese din jurisprudența Curții, nu poate fi stabilită nicio distincție în funcție de tipurile de prejudicii pe care le pot suferi victimele infracțiunilor săvârșite sau de consecințele la care aceste victime pot fi expuse. Chiar presupunând că modul de redactare a articolului 18 alineatul (2) din Directiva 2004/80, care în special în versiunile sale în limbile franceză și română vizează numai „vătămări corporale”, poate sugera existența unei astfel de distincții, este necesar să se arate că, în mai multe alte versiuni lingvistice ale acestei dispoziții, termenul „vătămări” nu este însoțit de niciun adjectiv care să aibă ca obiect limitarea domeniului său de aplicare. Or, dispozițiile dreptului Uniunii Europene trebuie interpretate și aplicate în mod uniform, în lumina versiunilor existente în toate limbile Uniunii și, în caz de divergență între aceste diferite versiuni, dispoziția în cauză trebuie interpretată în raport cu economia generală și cu finalitatea reglementării din care face parte.
În această privință, pe de o parte, Curtea observă că nicio altă dispoziție din Directiva 2004/80 nu permite să se considere că trebuie stabilită o distincție între tipurile de prejudicii sau de daune suferite de victime care intră în domeniul său de aplicare. Pe de altă parte, ea arată că măsurile de facilitare a despăgubirii victimelor infracționalității ar trebui să contribuie la realizarea obiectivului de asigurare a protecției integrității persoanelor în cauză (
3
). În plus, această directivă respectă drepturile fundamentale și se conformează principiilor reafirmate în special de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (
4
). Or, astfel cum reiese din articolul 3 alineatul (1) din aceasta din urmă, integritatea persoanei trebuie să fie concepută ca fiind atât fizică, cât și psihică. Prin urmare, despăgubirea prevăzută la articolul 12 alineatul (2) din Directiva 2004/80 trebuie să fie susceptibilă, dacă este cazul, să contribuie la repararea oricărui prejudiciu moral, inclusiv a prejudiciului pentru durerea și suferința îndurate.
În consecință, Curtea statuează că articolul 12 alineatul (2) din Directiva 2004/80 se opune unui sistem național de despăgubire a victimelor infracțiunilor intenționate săvârșite prin violență care, din principiu, exclude, în ceea ce privește prejudiciul moral, orice despăgubire pentru durerea și suferința îndurate de aceste victime. În pofida necesității de a asigura viabilitatea financiară a sistemelor naționale de despăgubire, ceea ce înseamnă că nu revine în mod necesar statelor membre sarcina de a prevedea o reparare completă a prejudiciului material și moral suferit de victimele menționate, o despăgubire echitabilă și corespunzătoare în sensul acestei dispoziții impune, la stabilirea unei asemenea despăgubiri, să se țină seama de gravitatea consecințelor pentru victime ale infracțiunilor săvârșite, precum și de reparația pe care asemenea victime sunt susceptibile să o obțină în temeiul răspunderii delictuale de la autorul infracțiunii.
(
1
)	Directiva 2004/80/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind despăgubirea victimelor infracționalității (JO 2004, L 261, p. 15, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 31, rectificare în JO 2016, L 126, p. 85). În special, potrivit articolului 12 alineatul (2) din această directivă, toate statele membre asigură că dispozițiile de drept intern prevăd existența unui sistem de despăgubire a victimelor infracțiunilor intenționate săvârșite prin violență pe teritoriile lor respective care să garanteze o despăgubire echitabilă și corespunzătoare a victimelor.
(
2
)	Instituit în anul 1974, sistemul irlandez de despăgubire a victimelor prevedea, în versiunea inițială, plata unor daune interese denumite „generale” (general damages), inclusiv pentru durerea și suferința îndurate (pain and suffering). După o modificare a acestui sistem intervenită la 1 aprilie 1986, nu se acordă nicio despăgubire pentru durerea și suferința îndurate, în calitate de daune interese denumite „generale”, întrucât domeniul de aplicare al dispozițiilor în cauză înainte de modificarea lor a avut consecințe semnificative asupra finanțelor statului irlandez care traversa, la acel moment, o perioadă de recesiune economică profundă.
(
3
)	A se vedea considerentul (2) al Directivei 2004/80.
(
4
)	A se vedea considerentul (14) al Directivei 2004/80.