62023CJ0001_RES
Cauza C‑1/23 PPU
X și alții
împotriva
État belge
[cerere de decizie preliminară formulată de tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Tribunalul de Primă Instanță francofon din Bruxelles, Belgia)]
Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 aprilie 2023
„Trimitere preliminară – Procedură preliminară de urgență – Controale la frontiere, azil și imigrare – Politica privind imigrarea – Directiva 2003/86/CE – Dreptul la reîntregirea familiei – Articolul 5 alineatul (1) – Depunerea unei cereri de intrare și de ședere în scopul exercitării dreptului la reîntregirea familiei – Reglementare a unui stat membru care prevede obligația membrilor familiei susținătorului reîntregirii de a depune personal cererea la postul diplomatic competent al acestui stat membru – Imposibilitate sau dificultate excesivă de a se deplasa la postul respectiv – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolele 7 și 24”
Întrebări preliminare – Procedură preliminară de urgență – Condiții – Separare și îndepărtare a copiilor mici de tatăl lor, beneficiar de protecție internațională – Risc de a aduce în mod serios atingere relației lor – Soluție a litigiului care poate avea incidență asupra situației aflate la originea acestui risc – Aplicare a procedurii preliminare de urgență
(Statutul Curții de Justiție, art. 23a; Regulamentul de procedură al Curții, art. 107)
(a se vedea punctele 25-27)
Controale la frontiere, azil și imigrare – Politica privind imigrarea – Dreptul la reîntregirea familiei – Directiva 2003/86 – Respectarea drepturilor fundamentale – Dreptul la respectarea vieții de familie – Obligația de a lua în considerare interesul superior al copilului – Reglementare națională care prevede obligația membrilor familiei susținătorului reîntregirii de a depune personal cererea de reîntregire a familiei la postul diplomatic competent – Imposibilitate sau dificultate excesivă de a se deplasa la postul respectiv – Inadmisibilitate – Posibilitatea statului membru respectiv de a impune înfățișarea personală a acestor membri într‑un stadiu ulterior al procedurii de solicitare a reîntregirii familiei
[Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 7 și art. 24 alin. (2) și (3); Directiva 2003/86 a Consiliului, art. 5 alin. (1)]
(a se vedea punctele 40, 41 și 44-60)
Rezumat
Doamna X și domnul Y, resortisanți sirieni, s‑au căsătorit în anul 2016 în Siria. Aceștia au avut doi copii, născuți în anii 2016 și, respectiv, 2018. În anul 2019, domnul Y a părăsit Siria pentru a se deplasa în Belgia, în timp ce doamna X și cei doi copii ai lor au rămas în orașul Afrin, în nord‑vestul Siriei, unde se află încă în prezent. În luna august 2022, domnului Y i s‑a recunoscut calitatea de refugiat în Belgia.
Printr‑un e‑mail din 28 septembrie 2022, adresat Office des étrangers (Oficiul pentru Străini, Belgia) (denumit în continuare „Oficiul”), avocatul reclamanților a introdus o cerere de reîntregire a familiei în numele doamnei X, precum și al celor doi copii, pentru ca aceștia să se poată alătura domnului Y în Belgia. Acest e‑mail conținea precizarea că cererea fusese depusă de avocatul reclamanților la Oficiu, întrucât doamna X și copiii săi se aflau în condiții excepționale care îi împiedicau efectiv să se deplaseze la un post diplomatic belgian pentru a depune la acel post cererea lor de reîntregire a familiei, astfel cum impune legislația belgiană.
La 29 septembrie 2022, Oficiul a răspuns că, potrivit acestei legislații, nu era posibilă depunerea unei asemenea cereri prin e‑mail și i‑a invitat pe reclamanți să contacteze ambasada belgiană competentă. Prin citația în procedura măsurilor provizorii din 9 noiembrie 2022, reclamanții au chemat în judecată État belge (statul belgian) la instanța de trimitere pentru a obține înregistrarea cererii lor de reîntregire a familiei. Aceștia apreciază că legislația belgiană, care nu ar permite membrilor familiei unui refugiat să depună o cerere de intrare și de ședere decât personal și la un post diplomatic, chiar și atunci când aceste persoane sunt în imposibilitatea de a se deplasa la postul respectiv, nu ar fi conformă cu dreptul Uniunii.
Instanța de trimitere confirmă că, în temeiul dreptului belgian, nu este prevăzută nicio derogare de la obligația prezenței fizice la începutul procedurii într‑o situație precum cea din speță. Totuși, această instanță observă că doamna X și copiii săi nu au nicio posibilitate reală de a părăsi Afrin pentru a se deplasa la un post diplomatic belgian competent, întrucât țările frontaliere care găzduiesc aceste posturi nu sunt sigure pentru persoanele care fug din Siria sau se dovedesc inaccesibile, din cauza trecerii necesare a unei linii de front. Deși articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2003/86 (
1
) lasă statelor membre sarcina de a stabili cine dintre susținătorul reîntregirii sau unul dintre membrii familiei poate depune o cerere de reîntregire a familiei, în speță, alegerea efectuată de legiuitorul belgian ar însemna să se refuze doamnei X și copiilor săi orice posibilitate de a depune cererea lor. Prin urmare, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă acest refuz compromite efectul util al directivei menționate sau dacă încalcă drepturile fundamentale (
2
) pe care aceasta urmărește să le protejeze.
În cadrul procedurii preliminare de urgență, Curtea arată că Directiva 2003/86 (
3
) coroborată cu carta (
4
) se opune unei reglementări naționale care impune, în vederea depunerii unei cereri de intrare și de ședere în scopul reîntregirii familiei, ca membrii de familie ai susținătorului reîntregirii, în special ai unui refugiat căruia i s‑a recunoscut acest statut, să se deplaseze personal la postul diplomatic sau consular al unui stat membru competent pentru locul lor de reședință sau de ședere în străinătate, chiar dacă le este imposibil sau excesiv de dificil să se deplaseze la acest post. Acest stat membru păstrează însă posibilitatea de a impune înfățișarea personală a acestor membri într‑o etapă ulterioară a procedurii de solicitare a reîntregirii familiei.
Aprecierea Curții
Pentru a ajunge la această concluzie, pe de o parte, Curtea arată că, pentru a atinge obiectivul Directivei 2003/86 de favorizare a reîntregirii familiei, statele membre trebuie să dea dovadă, în situații precum cea în discuție în litigiul principal, de flexibilitatea necesară pentru a permite persoanelor interesate să își poată depune efectiv cererea de reîntregire a familiei în timp util, facilitând introducerea acestei cereri și admițând în special recurgerea la mijloacele de comunicare la distanță. Astfel, în lipsa unei asemenea flexibilități, cerința înfățișării personale la un post diplomatic sau consular competent la momentul introducerii cererii nu permite luarea în considerare a eventualelor obstacole care ar putea împiedica introducerea efectivă a unei asemenea cereri, în special atunci când membrii familiei susținătorului reîntregirii se află într‑o țară marcată de un conflict armat. În plus, în ceea ce privește situația specială a refugiaților, lipsa oricărei flexibilități din partea statului membru în cauză, care îi împiedică pe membrii familiei lor să depună cererea de reîntregire a familiei indiferent de împrejurări, poate avea drept consecință faptul că persoanele interesate nu vor reuși să respecte termenul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) al treilea paragraf din Directiva 2003/86 (
5
), o asemenea situație implicând faptul că reîntregirea familiei lor ar putea fi supusă unor condiții suplimentare, cu încălcarea obiectivului de a acorda o atenție deosebită situației refugiaților. În consecință, cerința înfățișării personale la momentul depunerii unei cereri de reîntregire, fără a fi admise derogări care să permită să se țină seama de situația concretă a membrilor familiei susținătorului reîntregirii, face imposibilă în practică exercitarea dreptului la reîntregirea familiei, astfel încât o asemenea reglementare, aplicată fără flexibilitatea necesară, aduce atingere obiectivului urmărit de Directiva 2003/86 și o privează pe aceasta de efectul său util.
Pe de altă parte, Curtea arată că o dispoziție națională care impune, fără excepții, înfățișarea personală a membrilor familiei susținătorului reîntregirii pentru depunerea unei cereri de reîntregire a familiei, chiar și atunci când această înfățișare este imposibilă sau excesiv de dificilă, încalcă dreptul la respectarea unității familiei enunțat la articolul 7 din cartă coroborat, după caz, cu articolul 24 alineatele (2) și (3) din aceasta. O asemenea obligație constituie o ingerință disproporționată în dreptul la respectarea unității familiei în raport cu scopul, desigur legitim, de combatere a fraudelor legate de reîntregirea familiei. Întrucât procedura de solicitare a reîntregirii familiei se desfășoară pe etape, statele membre pot impune înfățișarea personală a membrilor familiei susținătorului reîntregirii într‑o etapă ulterioară a acestei proceduri, fără a fi necesar să se impună, în vederea examinării cererii de reîntregire a familiei, o asemenea înfățișare din momentul depunerii cererii. Cu toate acestea, pentru a nu se aduce atingere obiectivului urmărit de Directiva 2003/86 de a favoriza reîntregirea familiei și drepturilor fundamentale pe care aceasta urmărește să le protejeze, atunci când statul membru impune înfățișarea personală a membrilor familiei susținătorului reîntregirii la un astfel de stadiu ulterior, statul membru respectiv trebuie să faciliteze această înfățișare, în special prin emiterea de documente consulare sau de permise de liberă trecere, și să reducă numărul înfățișărilor la strictul necesar.
(
1
)	Directiva 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (JO 2003, L 251, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 164).
(
2
)	Sunt astfel avute în vedere dreptul la respectarea vieții private și de familie, garantat la articolul 7 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”), dreptul la luarea în considerare a interesului superior al copilului, precum și dreptul acestuia din urmă de a întreține cu regularitate relații personale cu ambii părinți, consacrate la articolul 24 din aceasta.
(
3
)	Este vorba despre articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2003/86.
(
4
)	Curtea se referă la articolul 7 și la articolul 24 alineatele (2) și (3) din cartă.
(
5
)	Potrivit acestei dispoziții, „[s]tatele membre pot solicita refugiatului să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 7 alineatul (1), în cazul în care cererea de reîntregire a familiei nu este depusă în termen de trei luni de la data acordării statutului de refugiat”. La rândul său, acest articol 7 alineatul (1) din aceeași Directivă 2003/86 prevede: „La depunerea cererii de reîntregire a familiei, statul membru în cauză poate cere persoanei care a depus cererea să furnizeze dovada că susținătorul reîntregirii dispune:(a) de o locuință considerată normală pentru o familie de dimensiuni comparabile în aceeași regiune și care corespunde standardelor generale de sănătate și de siguranță în vigoare în statul membru în cauză;(b) de o asigurare de sănătate care acoperă toate riscurile acoperite în mod normal pentru propriii resortisanți în statul membru în cauză, atât pentru susținătorul reîntregirii, cât și pentru membrii familiei;(c) de resurse stabile, constante și suficiente pentru a se întreține pe sine și pe ceilalți membri ai familiei fără a recurge la sistemul de asistență socială al statului membru în cauză. Statele membre evaluează aceste resurse în raport cu natura și caracterul lor constant și pot ține seama de nivelul salariilor și pensiilor minime naționale, precum și de numărul membrilor familiei.”