62010CC0522
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
NIILO JÄÄSKINEN
esitatud 1. märtsil 2012 (
1
)
Kohtuasi C-522/10
Doris Reichel-Albert
versus
Deutsche Rentenversicherung Nordbayern
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sozialgericht Würzburg (Saksamaa))
„Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus — Sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimine — Määruse (EÜ) nr 987/2009, milles sätestatakse määruse (EÜ) nr 883/2004 rakendamise kord, artikli 44 lõige 2 — Vanaduspensioni õiguse analüüsimine — Laste kasvatamise aja arvessevõtmine — Teises liikmesriigis täitunud perioodid — Tingimused — Määruse (EÜ) nr 883/2004 artikkel 5 — Faktide võrdsustamise põhimõte”
I. Sissejuhatus
1.
Sozialgericht Würzburg (Würzburgi sotsiaalkohus, Saksamaa) palub Euroopa Kohtul tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 987/2009, milles sätestatakse määruse (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta) rakendamise kord, (
2
) artikli 44 lõiget 2 kohtuvaidluse raames, mille poolteks on Saksamaa kodanik D. Reichel-Albert, kelle lapsed sündisid Belgias, kus ta nad ka üles kasvatas, ja Saksamaa riiklikku vanaduspensioni kindlustussüsteemi Põhja-Baieris haldav asutus Deutsche Rentenversicherung Nordbayern (edaspidi „DRN”).
2.
Täpsemalt keskendub eelotsusetaotlus tingimustele, mille alusel tuleb ühes liikmesriigis täitunud laste kasvatamise perioodid võtta tulevase vanaduspensioni arvutamisel arvesse teises liikmesriigis, kus vanemale enam ei kohaldata Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 (
3
) II jaotises sätestatud kollisiooninorme. Selles osas rõhutakse, et Saksamaa õigusnormide kohaselt lähtutakse selliste perioodide arvessvõtmisel sellest, kas asjaomane isik lapse kasvatamise ajal või vahetult enne lapse sündi tegi töötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana kohustuslikke sissemakseid sotsiaalkindlustusskeemi.
3.
Esitatud eelotsuseküsimused on uudsed, kuna neis puudutakse esimest korda määruse nr 987/2009 sätete ja eelkõige selle määruse artikli 44 tõlgendamist. Ühtegi selle artikli sisule vastavat sätet ei esine varasemas koordineerimiskorras, milleks on nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrus (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (
4
) ja selle rakendusmäärus, nõukogu 21. märtsi 1972. aasta määrus (EMÜ) nr 574/72, millega määratakse kindlaks määruse (EMÜ) nr 1408/71 rakendamise kord. (
5
) Määruse nr 987/2009 artikli 44 õigusloome tekkeloost ilmneb, et liidu seadusandja kehtestas selle Euroopa Kohtu niisuguse praktika tulemusel, nagu kohtuotsused Elsen (
6
) ja Kauer, (
7
) milles ilmnes, et on vaja piiritleda koordineerimiskorra ulatus. (
8
)
4.
Ma rõhutan kõigepealt, et Euroopa Kohus tõi välja probleemi, mis kaasneb liidu õiguse sätete ajalise kohaldamisega põhikohtuasja asjaoludele. (
9
) Nimelt kerkib küsimus, kas menetlusele põhikohtuasjas ja kõnealustele asjaoludele saab kohaldada praegu kehtivat riiklike sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise korda, mis tuleneb määrustest nr 883/2004 ja nr 987/2009, või tuleb kohaldada vana korda vastavalt määrustele nr 1408/71 ja nr 574/72.
5.
Kui Euroopa Kohus vastab esimesele küsimusele, et kohaldada tuleb määruse nr 987/2009 artiklit 44, siis tuleb ka esitada selle artikli tõlgendus, mis võimaldaks hinnata, kas eelotsusetaotluses viidatud siseriiklikud õigusnormid on selle artikliga kooskõlas. Samas eeldab see, et tehakse kindlaks, kas asjaomastes õigusaktides sätestatud kollisiooninormide alusel saab kõnealuseid Saksamaa õigusnorme tegelikult D. Reichel-Alberti suhtes kohaldada ja kas määruse nr 987/2009 artiklis 44 sätestatud materiaalõiguslikud tingimused on kõnealusel juhul täidetud.
6.
Käesolevas ettepanekus on esitatud erinevad lahendused, üks esimese võimalusena ja teised täiendavate võimalustena juhuks, kui Euroopa Kohus ei järgi eelotsusetaotlusele vastamisel minu esimesena pakutud ettepanekuid.
II. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
1. Määrus nr 883/2004
7.
Määruse nr 883/2004 esemeks on siseriiklike sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimine. See asendab alates 1. maist 2010 (
10
) määrust nr 1408/71, mida oli korduvalt muudetud. Selle eesmärk on muuta varasem kord täpsemaks ja selgemaks ning võtta arvesse Euroopa Kohtu praktikat asjaomases valdkonnas. (
11
)
8.
Kõnealuse määruse artikkel 5 „Hüvitiste, tulu, faktide või sündmuste võrdne kohtlemine” sätestab:
„Kui käesolevas artiklis ei ole sätestatud teisiti […], kohaldatakse järgmist:
[…]
b)
kui pädeva liikmesriigi õigusaktide alusel võib teatavate faktide või sündmuste esinemisel olla õiguslikke tagajärgi, võtab nimetatud liikmesriik arvesse mis tahes liikmesriigis aset leidvaid sarnaseid fakte või sündmusi nii, nagu need oleksid aset leidnud tema enda territooriumil.”
9.
Määruse nr 883/2004 II jaotise „Kohaldatava õiguse kindlaksmääramine” artikli 11 „Üldeeskirjad” lõiked 1 ja 3 sätestavad:
„1.   Käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvate isikute suhtes kohaldatakse üksnes ühe liikmesriigi õigusakte. Sellised õigusaktid määratakse kindlaks kooskõlas käesoleva jaotisega.
[…]
3.   Arvestades artiklites 12–16 sätestatut:
a)
liikmesriigis töötava või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutseva isiku suhtes kohaldatakse selle liikmesriigi õigusakte.
[…]
e)
iga muu isiku suhtes, kelle suhtes ei kehti punktid a–d, kohaldatakse elukohajärgse liikmesriigi õigusakte, ilma et see piiraks teiste käesoleva määruse sätete kohaldamist, millega talle tagatakse hüvitised ühe või mitme muu liikmesriigi õigusaktide alusel.”
10.
Nimetatud määruse artikkel 87 „Üleminekusätted” sätestab:
„1.   Käesolevast määrusest tulenevad õigused ei kehti enne määruse kohaldamiskuupäeva.
2.   Kõiki käesoleva määruse kohaldamiskuupäevale asjaomases liikmesriigis eelnenud aja jooksul liikmesriigi õigusaktide alusel täitunud kindlustusperioode ja vajaduse korral ka töötamisperioode, füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise või elamisperioode võetakse arvesse hüvitiste saamise õiguse kindlaksmääramisel käesoleva määruse alusel.
3.   Lõike 1 alusel kehtib käesolevast määrusest tulenev õigus ka siis, kui see on seotud enne selle kohaldamiskuupäeva asjaomases liikmesriigis tekkiva olukorraga.
[…]
8.   Kui käesoleva määruse tulemusena kohaldatakse isiku suhtes sellise liikmesriigi õigusakte, mis pole määratletud kooskõlas määruse (EMÜ) nr 1408/71 II jaotisega, säilitavad need õigusaktid kehtivuse nii kaua, kui asjakohane olukord jääb muutumatuks, välja arvatud kui asjaomane isik taotleb, et tema suhtes kohaldatakse käesoleva määruse alusel kohaldatavaid õigusakte. Taotlus esitatakse kolme kuu jooksul pärast käesoleva määruse kohaldamiskuupäeva selle liikmesriigi pädevale asutusele, kelle õigusakte käesoleva määruse alusel kohaldatakse, kui asjaomase isiku suhtes kohaldatakse selle liikmesriigi õigusakte alates käesoleva määruse kohaldamiskuupäevast. Kui taotlus esitatakse pärast näidatud tähtaega, toimub üleminek järgmise kuu esimesel päeval.
[…]”
2. Määrus nr 987/2009
11.
Määrusega nr 987/2009 on kehtestatud alusmääruse nr 883/2004 rakendamise kord.
12.
Määruse nr 987/2009 artikkel 44 „Lapse kasvatamise aja arvessevõtmine” sätestab:
„1.   Käesolevas artiklis tähendab „lapse kasvatamise aeg” perioodi, mis võetakse arvesse pensioni määramisel liikmesriigi pensioniseaduse alusel või mis annab lisapensioni sõnaselgelt väljendatud põhjusel, et isik on kasvatanud last, sõltumata nende perioodide arvutamiseks kasutatavast meetodist ja sellest, kas need omandatakse lapse kasvatamise ajal või kinnitatakse need tagasiulatuvalt.
2.   Kui põhimääruse II jaotise kohaselt pädeva liikmesriigi õigusaktides ei võeta arvesse lapse kasvatamise perioodi, on selle liikmesriigi asutus, kelle õigusaktid olid vastavalt põhimääruse II jaotisele kohaldatavad asjaomase isiku suhtes sel põhjusel, et isik töötas või tegeles ettevõtlusega kuupäevani, mil nende õigusaktide alusel algas lapse kasvatamise periood, mida asjaomase lapse puhul arvesse võetakse, jätkuvalt kohustatud arvestama seda perioodi lapse kasvatamise perioodina tema kohaldatavate õigusaktide kohaselt, nagu oleks selline lapse kasvatamine toimunud tema territooriumil.
[…]”
13.
Määruse nr 987/2009 artikkel 93 „Üleminekusätted” sätestab:
„Põhimääruse artiklit 87 kohaldatakse rakendusmäärusega hõlmatud olukordade suhtes.”
B. Siseriiklik õigus
14.
Saksamaa Sozialgesetzbuchi (sotsiaalkindlustusseadustik) kuuenda raamatu (edaspidi „SGB VI”) § 56 „Lapse kasvatamise aeg” sätestab:
„1.   Lapse kasvatamise aeg on lapse eest hoolitsemise aeg kuni lapse kolmeaastaseks saamiseni. Lapse kasvatamise aeg võetakse arvesse ühel vanematest (esimese raamatu § 56 lõike 1 esimese lause punkt 3 ja lõike 3 punktid 2 ja 3) kui.
1.
kui last kasvatas asjaomasel ajal see vanem;
2
lapse kasvatamine toimus Saksamaa Liitvabariigi territooriumil või on sellega võrdsustatud;
3.
sellel vanemal ei ole arvessevõtmine välistatud.
[…]
3.   Lapse kasvatamine on toimunud Saksamaa Liitvabariigi territooriumil, kui last kasvatav vanem elas seal alaliselt koos lapsega. Lapse kasvatamine loetakse toimunuks Saksamaa Liitvabariigi territooriumil, kui last kasvatav vanem elas koos oma lapsega alaliselt välismaal ja tegi seal töötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise tõttu lapse kasvatamise ajal või vahetult enne lapse sündi kohustuslikke sissemakseid. See kehtib ka abikaasade või kooselupartnerite ühise välismaal viibimise korral, kui last kasvatava vanema abikaasa või kooselupartner tegi selliseid kohustuslikke sissemakseid või ei teinud neid ainult seetõttu, et ta kuulus § 5 lõigetes 1 ja 4 loetletud isikute hulka või oli kohustuslikust kindlustusest vabastatud.
[…]
5)   Lapse kasvatamise aeg hakkab kulgema sünnikuu lõpust ja lõppeb 36 kalendrikuu möödumisel. […]”
15.
SGB VI § 57 „Arvessevõetavad ajavahemikud” sätestab:
„Samuti võetakse ühel vanemal arvesse lapse kasvatamise aega kuni lapse kümneaastaseks saamiseni, kui lapse kasvatamise aja arvessevõtmise tingimused on selle ajavahemiku osas täidetud. [...]”
16.
SGB VI § 249 lõige 1 „Lapse kasvatamisega seotud sissemakseperiood” sätestab, et „enne 1. jaanuari 1992 sündinud lapse kasvatamise aeg lõppeb lapse sünnikuu lõpust 12 kalendrikuu möödumisel”.
III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja Euroopa Kohtu menetlus
17.
D. Reichel-Albert töötas Saksamaal ja elas seal kuni 30. juunini 1980. Seejärel sai ta sellelt liikmesriigilt töötushüvitist, mille maksmine lõppes 10. oktoobril 1980.
18.
D. Reichel-Albert elas 1. juulist 1980 kuni 30. juunini 1986 Belgias koos oma kooselupartneriga, kes seal töötas. Neil on kaks last, kes sündisid Belgias 25. mail 1981 ja 29. oktoobril 1984.
19.
D. Reichel-Albert tegi alates 1. jaanuarist 1984 sissemakseid Saksamaa riiklikku pensionikindlustussüsteemi vabatahtlikku skeemi.
20.
D. Reichel-Albert, tema kooselupartner ja nende lapsed registreeriti 1. juulil 1986 ametlikult Saksamaa residentidena.
21.
DRN lükkas 2008. aasta 12. augusti ja 28. oktoobri otsustega tagasi D. Reichel-Alberti taotluse võtta arvesse ja arvata pensioniõigusliku staaži hulka laste kasvatamise aeg ja tema Belgias viibimise ajal täitunud „arvessevõetavad perioodid”, põhjendades neid otsuseid asjaoluga, et lapsi kasvatati sel ajal välismaal. Laste kasvatamise ajana saab arvesse võtta üksnes perioode alates 1. juulist 1986, kui asjaomase perekonna elukohaks oli ametlikult uuesti Saksamaa. D. Reichel-Albert esitas 1. detsembril 2008 vaide, mille DRN jättis 29. jaanuari 2009. aasta otsusega rahuldamata.
22.
DRN-i otsustest ilmneb, et ajal, kui D. Reichel-Albert elas Belgias, ei olnud jäänud püsima tema seos tööeluga Saksamaal, mida nõutakse, ei isikliku töösuhte ega kooselupartneri töösuhte kaudu, kuna D. Reichel-Alberti töötamise või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise – millega on võrdsustatud töötuse periood – lõpukuupäeva ja lapse kasvatamise aja alguse vahele jääb pikem ajavahemik kui terve kalendrikuu.
23.
D. Reichel-Albert esitas 13. veebruaril 2009 Sozialgericht Würzburgile kaebuse tema vaide suhtes 29. jaanuaril 2009 tehtud otsuse peale, nõudes et DRN võtaks tema esimese lapsega seoses arvesse ajavahemiku 25. maist 1981 kuni 30. juunini 1986 ja teise lapsega seoses ajavahemiku 29. oktoobrist 1984 kuni 30. juunini 1986. Oma kaebuse põhjendamiseks viitas ta eespool viidatud kohtuotsustele Elsen ja Kauer ja ta väitis, et asjaomasel ajavahemikul ei olnud ta täielikult loobunud oma sidemest Saksamaaga Belgia kasuks.
24.
Pooled ei järginud eelotsusetaotluse esitanud kohtu ettepanekut leppida kokku laste kasvatamise aja arvessevõtmises alates 1. jaanuarist 1984, kui D. Reichel-Albert liitus Saksamaa riikliku vanaduspensioni kindlustussüsteemi vabatahtliku skeemiga.
25.
Sozialgericht Würzburg asus seisukohale, et SGB VI § 56 lõige 3 koosmõjus määruse nr 987/2009 artikli 44 lõikega 2 ei võimalda ei Saksamaal ega Belgias võtta arvesse vaidlusalust aega, mil D. Reichel-Albert kasvatas oma lapsi, kuna ajal, kui neid perioode oleks hakatud kummagi lapsega seoses arvesse võtma, puudus tal töine tegevus – ta ei töötanud ega tegutsenud füüsilisest isikust ettevõtjana – ning et selline tulemus kahjustab huvitatud isikut selle tõttu, et ta kasutas ELTL artikli 21 kohast õigust Euroopa Liidu territooriumil vabalt liikuda ja elukohta valida. Sozialgericht Würzburg otsustas kohtuasjas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.   Kas [määruse nr 987/2009] artikli 44 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt tuleb lapse kasvatamise perioodi, mis on täitunud Euroopa Liidu mõnes teises liikmesriigis, lugeda samaväärseks lapse kasvatamise ajaga Saksamaal ainult juhul, kui last kasvatav vanem elas koos lapsega alaliselt välismaal ja tegi lapse kasvatamise ajal või vahetult enne lapse sündi kohustuslikke sissemakseid töötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana või kui abikaasade või kooselupartnerite ühise välismaal viibimise ajal tegi last kasvatava vanema abikaasa või kooselupartner selliseid kohustuslikke sissemakseid või ei teinud neid ainult seetõttu, et ta kuulus SGB VI § 5 lõigetes 1 ja 4 loetletud isikute hulka või oli SGB VI § 6 kohaselt kohustuslikust kindlustusest vabastatud (SGB VI § 56 lõike 3 teine ja kolmas lause, § 57 ning § 249)?
2.   Kas [määruse nr 987/2009] artikli 44 lõiget 2 tuleb selle sõnastusest laiemalt tõlgendada nii, et erandjuhul tuleb lapse kasvatamise aeg arvesse võtta ka siis, kui asjaomane isik ei tegutsenud töötajana ega füüsilisest isikust ettevõtjana, kui vastasel juhul jääb kõnealune aeg arvesse võtmata nii pädeva liikmesriigi kui ka teise liikmesriigi, kus oli asjaomase isiku alaline elukoht laste kasvatamise ajal, õigusnormide alusel?”
26.
Sozialgericht Würzburgi eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 9. novembril 2010.
27.
Euroopa Kohtule esitasid kirjalikud märkused kaebuse esitaja põhikohtuasjas D. Reichel-Albert, vastustaja põhikohtuasjas DNR, Saksamaa Liitvabariik, Austria Vabariik ja Euroopa Komisjon.
28.
Euroopa Kohus esitas 27. oktoobri 2011. aasta menetlusdokumendiga kohtuistungi ettevalmistamise käigus järgmise küsimuse, millele palus pooltel vastata kirjalikult:
„Põhikohtuasja pooltel ja teistel huvitatud isikutel palutakse esitada oma märkused [määruse nr 987/2009] artikli 44 kohaldamise kohta põhikohtuasjas käsitletavale olukorrale, ja taotluse kohta võtta arvesse määruse nr 1408/71 kehtivuse ajal kulgenud lapse kasvatamise aeg.
Selles osas tuleb esile tuua, et Saksamaa Liitvabariik on väitnud oma märkuste punktis 21, et määruse nr 987/2009 jõustumise ajal kehtima hakanud määruse nr 883/2004 sätteid ei kohaldatud ajavahemiku suhtes, kui D. Reichel-Albert kasvatas oma lapsi.”
29.
D. Reichel-Albert, DRN, Saksamaa valitsus ja komisjon esitasid vastuseks Euroopa Kohtu küsimusele oma märkused.
30.
Kohtuistungil, mis toimus 12. jaanuaril 2012, osalesid üksnes Saksamaa valitsus ja komisjon.
IV. Analüüs
A. Sissejuhatavad märkused
31.
Tuleb märkida, et kehtivad Saksamaa õigusnormid näevad riikliku pensionikindlustussüsteemi puhul ette kaks laste kasvatamise aja arvessevõtmise viisi:
—
esimese viisi puhul käsitletakse laste kasvatamise aega (Kindererziehungszeiten) kohustuslike sissemaksetena riiklikku pensionikindlustussüsteemi, mis võimaldab sel moel kajastada seda aega vanaduspensioni jaoks vajaliku pensioniõigusliku staaži arvutamisel;
—
teise viisi puhul lähtutakse arvessevõetavatest ajavahemikest (Berücksichtigungszeiten), mis ei anna mingeid pensioniõigusi, kuid neid ajavahemikke arvatakse teatud juhtudel pensioniõigusliku staaži hulka, et tagada madalama teenimisvõimega isikute kaitse ja neil arvessevõetavatel ajavahemikel on kasulik mõju mittesissemakselistele perioodidele omistatud väärtusele.
32.
Kõigepealt märgin, et vastates Euroopa Kohtule esitatud eelotsuse küsimustele ei järgi ma samm sammult nende aluseks olnud lähenemisviisi. Mulle tundub nimelt, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on jätnud käsitlemata määruse nr 987/2009 kohaldamise küsimuse, mis on minu arvates vaja lahendada enne põhikohtuasja sisulist uurimist.
B. Määruse nr 987/2009 ajaline kohaldatavus
33.
Selles osas kerkib kaks järjestikkust küsimust. Kõigepealt tuleb kindlaks määrata, kas selle määruse ajaline kohaldamisala hõlmab menetlust põhikohtuasjas ja juhul kui see on nii, siis tuleb teiseks otsustada, kuidas see määrus asjaomasel juhul mõjutab vaidlusalust sotsiaalset hüve, st laste kasvatamise aja arvessevõtmist määruse nr 987/2009 artikli 44 (
12
) tähenduses.
34.
Ma rõhutan Austria valitsuse märkust, et kõnealused Euroopa Kohtule esitatud kaks küsimust viitavad üksnes määruse nr 987/2009 artiklile 44, samas kui põhikohtuasi algatati enne kui see õigusakt jõustus 1. mail 2010. D. Reichel-Albert esitas nimelt 13. veebruaril 2009 kaebuse DRN-i otsuste peale – neist viimane kannab kuupäeva 29. jaanuar 2009 –, millega ta taotlused tagasi lükati.
35.
Saksamaa valitsus märgib omakorda, et määruse nr 883/2004 sätteid, millele viitab määruse nr 987/2009 artikkel 44, ei kohaldata ajavahemiku suhtes, kui D. Reichel-Albert kasvatas oma lapsi, silmas pidades, et vaidlusalune ajavahemik kestis 1981. aastast 1986. aastani, kuid alusmäärust nr 883/2004 kohaldatakse alates 1. maist 2010, kui jõustus selle rakendusmäärus.
36.
Kohtupraktikas on korduvalt meenutatud Euroopa Kohtu ja talle eelotsuse küsimusi esitavate siseriiklike kohtute ülesannete selget jaotust. See jaotus keelab Euroopa Kohtul teha otsust liidu õiguse konkreetse kohaldamise kohta üksikjuhtumile. (
13
) Kui aga ilmneb, et liidu õiguse säte ei olnud põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal kohaldatav, ei ole vaja vastata sellise sätte tõlgendamist puudutavale küsimusele. (
14
)
37.
Määrustega nr 883/2004 ja nr 987/2009, millega tunnistati kehtetuks määrused nr 1408/71 ja nr 574/72, kehtestatud uue korra osas tuleb märkida, et seda saab põhimõtteliselt hakata edaspidi kohaldama otsekohe alates 1. maist 2010, kuid mitte tagasiulatuvalt. See tuleneb määruse nr 883/2004 artikli 87 lõikest 1 (
15
) ja määruse nr 987/2009 artiklist 93, mis viitab esimesena mainitud artiklile.
38.
Vaatamata määruse nr 883/2004 jõustumisele jäi teatud olukordade suhtes kehtima määrus nr 1408/71 selliste üleminekusätete alusel nagu määruse artikli 87 lõikes 8 esitatud erisäte, mis puudutab määruse nr 883/2004 II jaotises nimetatud kollisiooninorme, ja määruse nr 987/2009 artiklis 94 esitatud pensionide määramist puudutavad üleminekusätted. (
16
) Nende üleminekusätete eesmärk on võimaldada teatud määral võtta arvesse minevikusündmusi, millel on pikaajalised tagajärjed, kuna selliste hüvitistega nagu vanaduspension seotud õigustel on edasilükatud mõju, millega kaasneb, et pensioniõigusi andvate asjaolude esinemise ja selle vahele, kui nende asjaoludega seonduvate õiguste alusel hakatakse väljamakseid tegema, jääb mitmete või isegi kümnete aastate pikkune ajavahemik. Tegemist on teatud liiki „ooteõigusega” ning see mõiste on laialt levinud Saksamaa sotsiaalõiguses (Anwartschaftsrecht).
39.
Määruse nr 883/2004 artikli 87 lõikest 3 ilmneb, et kui olukord, mis annab õiguse sotsiaalhüvitistele, esineb nimetatud määruse kohaldamisperioodil, siis tekib õigus kasutada neid hüvitisi ka siis, kui see olukord on seotud enne selle kohaldamiskuupäeva tekkiva olukorraga. See põhimõte kehtib lisaks ka määruse nr 987/2009 kohta, vastavalt viimati nimetatud määruse artiklile 93. See tuleneb ka väljakujunenud kohtupraktikast, mille kohaselt tagasiulatuva jõu puudumise põhimõttega ei ole vastuolus, et uus õigusnorm on vahetult kohaldatav eelneva normi ajal tekkinud olukorra tulevastele tagajärgedele. (
17
) Käesoleval juhul tähendab see, et D. Reichel-Albert oleks võinud alates 1. maist 2010 tugineda määrusele nr 987/2009, et nõuda oma vanaduspensioni arvutamisel nende ajavahemike arvessevõtmist, kui ta kasvatas oma lapsi. Sellise arutluskäigu kohaselt ei ole määrusel nr 987/2009 tagasiulatuvat mõju, kuid huvitatud isiku tulevaste pensioniõiguste arvutamisel võetakse arvesse määruse jõustumisest varasemaid asjaolusid. (
18
)
40.
Ma asun seisukohale, et määrusi nr 883/2004 ja nr 987/2009 ei saa põhikohtuasja asjaoludele ajaliselt kohaldada, kuna need on kohaldatavad alles alates 1. maist 2010, st alates kuupäevast, mis on hilisem ajast, kui leidsid aset taotletud sotsiaalsele hüvele õigust andvad asjaolud ja samuti hilisem kuupäevast, kui D. Reichel-Albert vaidlustas DRN keelduvad otsused ja päevast, kui huvitatud isik esitas nende otsuse peale kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule. (
19
)
41.
Kuna määrust nr 987/2009 ei saa kohaldada, siis tunduvad mulle selle artikli 44 tõlgendamist puudutavad eelotsuse küsimused oletuslikud, sest need ei võimalda eelotsusetaotluse esitanud kohtus käsitletavat vaidlust lahendada. Seetõttu leian ma, et Euroopa Kohtul ei ole vaja neile vastata.
42.
Ma kavatsen siiski esitada teise võimalusena suunised juhuks, kui Euroopa Kohus ei jaga minu hinnangut eelnevas küsimuses ja asub seisukohale, et käsitletav olukord kuulub määruse nr 987/2009 ajalisse kohaldamisalasse.
C. Määruse nr 987/2009 artikli 44 võimalik kohaldamine
1. Peamised tõlgendamissuunised
43.
Kahtlemata pole määruste nr 883/2004 ja nr 987/2009 (
20
) eesmärgiks mitte ühtlustada ega lähendada, vaid üksnes koordineerida liikmesriikide sotsiaalkindlustussüsteeme ja need määrused jätavad seega puutumata liikmesriikide pädevuse kõnealuses valdkonnas, seades siiski tingimuseks, et liikmesriigid tegutsevad kooskõlas liidu õigusega ja eelkõige nende määruste eesmärkidega ning EÜ asutamislepingu sätetega isikute vaba liikumise kohta. (
21
)
44.
Üks siseriiklike sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise aluspõhimõtetest on kohaldatavate õigusaktide ühtsuse põhimõte, mis on määratletud määruse nr 883/2004 artikli 11 lõikes 1. Selle eesmärk on vältida liikmesriikide õigusaktide koostoime probleeme, olgu siis positiivseid kollisioone, kus teatud juhule kohaldatavad õigusaktid kumuleeruvad, (
22
) või negatiivseid kollisioone, kus kohaldatav õigusakt puudub.
45.
Lisaks on üks määruste nr 883/2004 ja nr 987/2009 tõlgendamisel järgitavatest olulistest põhimõtetest see, et sotsiaalkindlustusalase väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa kindlustatud reisimise korral teise liikmesriiki nõuda, et see ei mõjutaks nende hüvitiste liiki või suurust, millele neil on õigus oma päritoluliikmesriigis. (
23
) Asjaolu, et vaba liikumise õiguse kasutamisel ei pruugi selles valdkonnas olla neutraalne mõju, vaid et niisugune liikumine võib sõltuvalt asjaoludest olla rohkem või vähem soodne või isegi ebasoodne, tuleneb otseselt sellest, et on säilitatud liikmesriikide õigusaktide vaheline erinevus.
46.
Ma lisan, et määrusi nr 883/2004 ja nr 987/2009 ei saa tõlgendada nii, et võetakse arvesse juhtumi asjaoludest tingitud tulemus, mis põhikohtuasjas tuleneks kujunenud olukorrale kollisiooninormi kohase materiaalõiguse kohaldamisest, välja arvatud juhul, kui niisugune konkreetse mõju hindamine on ette nähtud ühes või teises nimetatud määruses, eelkõige kui üks säte võimaldab huvitatud isikutel valida, millist õigust nende juhtumile kohaldatakse. Nende määruste alusel määratud kohaldatav õigus võib teatud juhul olla asjaomasele isikule kasulik ja võib vastupidi avaldada kahjulikku mõju isikule, kes on faktiliselt teistsuguses olukorras.
47.
Euroopa Kohtu poolt juba varem, nimelt eespool viidatud kohtuotsuses Kauer, kasutatud lähenemisviisi kohaselt tuleb kasutada järgmist arutluskäiku, mis koosneb kahest üksteisele järgnevast erinevast etapist. Esimene etapp on pädeva liikmesriigi ja kohaldatava õiguse kindlaksmääramist puudutavate liidu õigusnormide kohaldamine, ilma et lähtutaks sellest, millised tagajärjed on erinevate asjaomaste riikide õigusnormide kohaldamisel. Teises analüüsi etapis hinnatakse kas sellised tingimused, mis puudutavad abi, hüvitist või sellist soodustust, nagu laste kasvatamise aja arvessevõtmine, on kooskõlas liidu õigusega ja täpsemalt määruste nr 883/2004 ja nr 987/2009 sätetega ja/või põhivabadustega. Määruse nr 883/2004 artikli 5, mis sätestab hüvitiste, tulu, faktide või sündmuste võrdse kohtlemise põhimõtte, kohaldamine muutub asjakohaseks alles kõnealuses viimases etapis.
48.
Seetõttu tuleb käesolevas asjas hinnata, kas Saksamaa õigusaktid on liidu õigusega ja eelkõige asjaomaste määrustega sisuliselt kooskõlas või mitte, alles kõnealuses teises etapis, st pärast kohaldatava õiguse määratlemist.
2. Pädeva liikmesriigi ja kohaldatava õiguse kindlaksmääramine
49.
Kõigepealt soovin ma viidata sellele, et eelotsusetaotlus on ebaselge või lausa seosetu, eelkõige kui võrrelda teise küsimuse sisu sellele lisatud põhjendustega. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ütle tegelikult konkreetselt, kas tema arvates tuleb kohaldada Saksamaa või Belgia õigust, sest kõigepealt ta märgib, et tema arvates tuleb määruse nr 883/2004 II jaotise alusel kohaldada Belgia õigusnorme, seejärel tugineb ta aga oma teises eelotsuse küsimuses oletusele, et Belgia Kuningriik ei ole samade määruste kohaselt pädev liikmesriik.
50.
Igal juhul jäävad kohaldatava õiguse valikul üksnes need kaks võimalust vastavalt kohaldatavate õigusaktide ühtsuse põhimõttele, mis on määratletud määruse nr 883/2004 artikli 11 lõikes 1.
51.
Määruse nr 987/2009 artikli 44 lõige 2, mille tõlgendamist käesolevas asjas taotletakse, viitab lapse kasvatamise aja arvessevõtmise osas alusmääruse „II jaotise kohaselt pädeva liikmesriigi õigusaktidele”, st määruse nr 883/2004 artiklile 11 ja järgnevatele. Nimetatud artiklis sel moel esitatud viide määruses nr 883/2004 sisalduvatele kollisiooninormidele nõuab, et käesoleval juhul tuleb kõigepealt selgeks teha, kas D. Reichel-Alberti poolt laste kasvatamise perioodide, mis täitusid Belgias, arvessevõtmisele kohaldatakse Belgia või Saksamaa õigusnorme, silmas pidades asjaolu, et ta ei ole kunagi Belgias töötanud ja oli lõpetanud töötamise Saksamaal mitmeid kuid varem. (
24
)
52.
Kuna määruse nr 883/2004 artikli 11 lõike 3 punkti e kohaselt kohaldatakse mittetöötava isiku suhtes elukohajärgse liikmesriigi õigusakte, ilma et see piiraks teiste nimetatud määruse sätete kohaldamist, mis on huvitatud isikule soodsamad, siis selle määruse kohaselt reguleerib D. Reichel-Alberti staatust minu arvates Belgia õigus järgmistel põhjustel.
53.
Kõigepealt meenutan ma siiski, et määruse nr 883/2004 artikli 87 lõige 8, mida laiendatakse ka määrusega nr 987/2009 reguleeritud olukordadele, (
25
) sisaldab erilisi määruse nr 883/2004 II jaotise kollisiooninorme puudutavaid üleminekusätteid. Nimetatud artikkel näeb ette üleminekuperioodi, mille jooksul juhul, kui määruse kohaselt kohaldatakse isiku suhtes sellise liikmesriigi õigusakte, mis pole määratletud määruse nr 1408/71 II jaotise alusel, jäävad need õigusaktid kohaldatavaks nii kaua, kui asjakohane olukord jääb muutumatuks. See põhimõtteline lahendus kehtib D. Reichel-Alberti suhtes, kuna ta ei ole esitanud selle liikmesriigi pädevale ametiasutusele, kelle õigusnorme tema suhtes kohaldatakse määruse nr 883/2004 alusel, taotlust erandi tegemiseks kolme kuu jooksul alates 1. maist 2010. Ta staatust reguleerib seega minu arvates määruse nr 1408/71 II jaotise alusel määratletud liikmesriigi õigus.
54.
Sellegipoolest tundub mulle, et kui rakendada uues alusmääruses sätestatud kollisiooninorme, toob see kaasa samade õigusnormide kohaldamise, st selle liikmesriigi õigusnormide kohaldamise, mille territooriumil oma tegevuse lõpetanud isik elas vaidlusaluste asjaolude esinemise ajal, sest mõlemal minu meelest asjaomasel sättel, st vastavalt määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punktil f (
26
) ja määruse nr 883/2004 artikli 11 lõike 3 punktil e, on põhimõtteliselt ühesugune sisu.
55.
Siiski on käesolevas asjas võimalik seada ajalistel põhjustel küsimärgi alla määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punkti f kohaldatavus. Tegelikult kehtestati nimetatud punkt f alles 1991. aastal, (
27
) samas kui kõnealused laste kasvatamise perioodid lõppesid varem, st 30. juunil 1986, kui D. Reichel-Albert tuli koos perega Saksamaale tagasi. Silmas pidades eespool viidatud kohtuotsuse Kauer punkti 31 koosmõjus selles kohtuasjas esitatud kohtujurist Jacobsi ettepanekus esitatud seisukohaga (
28
) võib kaaluda määruse nr 1408/71 selle redaktsiooni kohaldamist, mis kehtis kõnealuste laste kasvatamise ajal.
56.
Ma leian siiski, et sellega, kui Euroopa Kohus märkis, et „isegi kui oletada, et käesoleval juhul tuleb lähtuda määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punktist f, mis lisati sellele määrusele määrusega nr 2195/91, st mitu aastat hiljem, kui täitusid ajavahemikud, kui L. Kauer kasvatas Belgias oma lapsi” meenutades, et need lapsed sündisid aastatel 1966 ja 1969, soovis Euroopa Kohus rõhutada märkimisväärset üle 20. aasta pikkust ajalist lahknevust, mis esines selles kohtuasjas asjakohaste ajavahemike ja uue kollisiooninormi kehtestamise vahel. Käesoleval juhul ja ka eespool viidatud kohtuasjas Elsen on seevastu laste sünniajad, vastavalt 1981. ja 1984. aastal, palju lähemal määruse nr 1408/71 muutmise ajale. Samas ei ole Euroopa Kohus kohtuasjas Elsen kindlalt välistanud määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punkti f asjakohasust, vaid rõhutanud nimetatud erisätte kohaldamata jätmise põhjendamiseks asjaolu, et huvitatud isik jäi hõlmatuks selle liikmesriigi õigusega, kus ta töötas, nagu minu meelest Euroopa Kohus oli seda põhjendanud ka eespool viidatud kohtuasjas Kauer. Ma soovin meenutada, et kõnealuses punktis f sätestatud kollisiooninorm on tegelikult täiendav, kuna see määrab kindlaks elukohaliikmesriigi õigusnormide kohaldamise üksnes juhul, kui ühegi teise liikmesriigi õigusaktid ei ole kohaldatavad, ja eelkõige juhul, kui reeglina kohaldatavat töötamisriigi õigusnormi ei saa kohaldada. Selle eesmärgiks on, et kindlustatu, kes kasutas oma vabadust liidu territooriumil vabalt liikuda, jääks hõlmatuks ühe või teise liikmesriigi sotsiaalkindlustusskeemiga, et vältida negatiivse kollisiooni puhul tekkivat õiguslikku lünka, mille tagajärjel isik võib jääda sotsiaalkindlustusest ilma. (
29
)
57.
Minu arvates saab määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punkti f niisiis 1991. aasta redaktsioonis ajaliselt D. Reichel-Albert staatusele kohaldada, eeldusel et täidetud on selles sättes nimetatud sisulised tingimused. Seega tundub mulle, et D. Reichel-Albert on selle sätte tähenduses „isik, kelle suhtes liikmesriigi õigusaktid ei ole enam kohaldatavad, ilma et teise liikmesriigi õigusaktid oleksid muutunud tema suhtes kohaldatavaks vastavalt mõnele [artikli 13] eelmistes punktides sätestatud reeglile või vastavalt [määruse nr 1408/71] artiklites 14–17 ettenähtud erisätetele”, vastupidi olukorrale, millega oli tegemist eespool viidatud kohtuasjas Elsen ja vähem selgelt eespool viidatud kohtuasjas Kauer.
58.
Nimelt reguleerisid eespool nimetatud kohtuasjades huvitatud isikute staatust ikka veel nende liikmesriikide õigusnormid, kus nad olid töötanud oma laste sünni ajal, millele järgnes laste kasvatamise aeg. U. Elseni suhtes kehtis Saksamaa õigus ikka edasi kui töökohariigi õigus, olgugi et ta asus elama Prantsusmaale kolm aastat enne oma lapse sündi, kuna ta tegeles piirialatöötajana edasi oma kutsetegevusega Saksamaal. L. Kauer oli siiski lõpetanud töötamise Austrias enne oma kolme lapse sündi, kuid tema suhtes kehtisid edasi selle liikmesriigi õigusnormid (
30
) ajavahemike jooksul, kui ta ei tegelenud kutsetegevusega, et kasvatada oma kolme last, sest ta oli asunud elama Belgiasse alles pärast oma viimase lapse sündi. Euroopa Kohus asus seisukohale, et eespool viidatud kohtuasjas Elsen esineb „tihe” seos (punkt 26) ja eespool viidatud kohtuasjas Kauer isegi lihtsalt „piisav” seos (punkt 32) laste kasvatamise aja ja nende liikmesriigis kutsealase tegevuse tõttu täitunud kindlustusperioodide vahel, mis annavad õiguse lisaks vanaduspensionile lisapensioni maksmisele.
59.
Mulle tundub seevastu, et D. Reichel-Alberti puhul ei ole piisavat seost ühelt poolt nende kindlustusperioodide vahel, mis tal täitusid Saksamaal kuni ajani, kui ta kaotas 30. juunil 1980 oma töö – tuleb täpsustada, et asjaomane isik sai selles liikmesriigis töötushüvitist 1980. aasta oktoobrini – ja teiselt poolt tema poolt oma laste kasvatamise aja vahel, kes sündisid 25. mail 1981 ja 29. oktoobril 1984; arvestades et D. Reichel-Albert ja ta abikaasa asusid elama Belgiasse alates 1. juulist 1980, selles riigis sündis neil kaks last ja ta abikaasale maksti seal nii toetusi kui ka töötasu. (
31
) Kuna selle liikmesriigi õigusnormid, kus ta oli varem teostanud oma kutsealast tegevust, st Saksamaa Liitvabariigi õigusnormid, ei olnud minu meelest tema suhtes enam kohaldatavad ajast, kui ta hakkas oma lapsi kasvatama, siis võisid hakata kehtima ja seega reguleerima võimalikku vaidlusaluse vanaduspensioni lisapensioni määramist selle liikmesriigi õigusnormid, kuhu ta oli asunud elama, st Belgia Kuningriigi õigusnormid.
60.
Ma täpsustan, et minu arvates ei ole kõnealuste kollisiooninormide koosmõju puhul oluline, et D. Reichel-Albert hakkas Saksamaal tegema vabatahtliku kindlustuse sissemakseid alates 1. jaanuarist 1984, st enne oma teise lapse sündi. Sotsiaalkindlustus on nimelt selline valdkond, kus asjaomastel isikutel ei ole õigust vabalt kasutada oma õigusi ja seega ei saa nad valida, millise siseriikliku süsteemiga nad liituvad, nende tahteavaldused mõjutavad nende suhtes kohaldatavat õigust (
32
) üksnes juhul, kui selline võimalus on asjaomases määruses erandina ette nähtud. (
33
)
61.
Sellest tulenevalt asun ma seisukohale, et põhikohtuasjas on Belgia Kuningriik alusmääruse „II jaotise kohaselt pädev liikmesriik” määruse nr 987/2009 artikli 44 lõike 2 tähenduses.
3. Määruse nr 987/2009 artiklist 44 tuleneda võivad kohustused
62.
Juhul kui Euroopa Kohus asub minu arvamusest vastupidisele seisukohale, et määrused nr 883/2004 ja nr 987/2009 on käesoleval juhul asjakohased, tuleb veel uurida määruse nr 987/2009 artikli 44 lõike 2 konkreetset mõju sellistele otsustele, mida teeb liikmesriigi sotsiaalkindlustusasutus sellises olukorras, millega puutus kokku DRN. Ma meenutan, et Euroopa Kohtult on esimest korda palutud neid sätteid tõlgendada, mis ei kergenda seisukohavõttu niivõrd keerulises küsimuses, nagu on käesolev.
63.
Määruse nr 987/2009 artikli 44 lõige 2 ei kehtesta minu arvates tõelist kollisiooninormi, kuna see viitab määruse nr 883/2004 II jaotises sätestatud eeskirjade taolistele eeskirjadele; nimetatud säte kujutab endast pigem materiaalõiguslikku sätet, mis selle artikli pealkirja kohaselt püüab soodustada „lapse kasvatamise aja arvessevõtmist”. See säte lisati uude siseriiklike sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimiskorda, et järgida Euroopa Kohtu praktikat, eelkõige eespool viidatud kohtuotsuseid Elsen ja Kauer. Kõnealuse artikli 44 eesmärk on anda liikmesriigile, kellele üldnormidest ei tulene pädevust, lapse kasvatamise aja arvessevõtmiseks üksnes subsidiaarne pädevus eeldusel, et selles artiklis sätestatud tingimused on täidetud.
64.
Ma meenutan, et kõnealuse sätte esialgne versioon oli järgmine: (
34
)„[i]lma et see piiraks vastavalt määruse […] nr 883/2004 II jaotise sätetele kindlaksmääratud liikmesriigi pädevust, peab selle liikmesriigi asutus, kus pensioni saaja elas kõige kauem lapse sünnile järgnenud 12 kuu jooksul, arvesse võtma lapse kasvatamise aega muudes liikmesriikides, tingimusel et muu liikmesriigi õigusaktid ei ole asjaomase isiku suhtes kohaldatavad töö või ettevõtlusega tegelemise tõttu”. Selles versioonis nähti seega ette lapse kasvatamise aja arvessevõtmise kohustus, mis pandi eelkõige töötamisriigi ametiasutustele ja teise võimalusena elukohaliikmesriigi ametiasutustele, kui asjaomane isik oli elanud viimati nimetatud liikmesriigis vähemalt ühe aasta.
65.
Määruse nr 987/2009 artikli 44 lõike 2 kehtiv versioon seab esiteks eelduseks, et määruse nr 883/2004 II jaotise kohaselt pädeva liikmesriigi õigusaktide alusel ei võeta arvesse lapse kasvatamise aega. Üksnes juhul, kui lapse kasvatamise perioodidel puuduvad õiguslikud tagajärjed üldreeglina kohaldatava õiguse kohaselt, (
35
) võib mõne teise liikmesriigi sotsiaalkindlustusasutus olla kohustatud neid arvesse võtma.
66.
Käesoleval juhul tuleb minu arvates D. Reichel-Alberti esitatud vanaduspensionile lisapensioni maksmise taotluse suhtes kohaldada Belgia õigusnorme. Euroopa Kohtu esitatud toimikust ei ilmne selgelt, et Belgia õigusnormid ei anna sellist õigust D. Reichel-Alberti sarnase staatusega isikule. Saksamaa ja Austria valitsus ning komisjon märgivad, et Belgia õiguses on olemas lapse kasvatamise aja arvessevõtmise võimalus, Saksamaa ja Austria valitsus viitavad seejuures eelotsusetaotlusele.
67.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib nimelt, et „Belgia õigusaktides on ette nähtud laste kasvatamise aja arvessevõtmine, mistõttu ei pea Saksamaal laste kasvatamise aega arvesse võtma seetõttu, et teise liikmesriigi õigus sellist aega ette ei näe”. Veel lisatakse, et „tähtsust ei ole sellel, kas laste kasvatamise aeg võetakse ka tegelikult arvesse, oluline on üksnes, et liikmesriigi õigus näeks põhimõtteliselt ette, et huvitatud isiku olukorra hindamisel tema pensioniõiguste arvutamise tarbeks võetakse arvesse lapse kasvatamise aega”. Ma jagan viimati nimetatud arvamust, mille kohaselt piisab sellest, et määruse nr 883/2004 II jaotise kohaselt pädev liikmesriik, st käsitletavas kohtuasjas Belgia Kuningriik, näeb ette sellise aja arvessevõtmise. Tähtsust ei ole asjaolul, et käsitletaval üksikjuhtumil ei saa huvitatud isik seda õigust oma isikliku olukorra tõttu kasutada.
68.
Teiseks nõuab määruse nr 987/2009 artikli 44 lõige 2 veel, et teise liikmesriigi õigusaktid – käesoleval juhul eeldatavasti Saksamaa õigusnormid – on vastavalt määruse nr 883/2004 II jaotisele kohaldatavad asjaomase isiku suhtes seetõttu, et isik töötas või tegeles ettevõtlusega kuupäevani, mil nende õigusaktide kohaselt algas lapse kasvatamise periood, mida asjaomase lapse puhul arvesse võetakse.
69.
Põhikohtuasjas vaidluse all oleval ajal D. Reichel-Albert seevastu ei töötanud ega tegutsenud füüsilisest isikust ettevõtjana ning tal ei olnud sidet Saksamaa territooriumiga määruse nr 987/2009 artikli 44 lõikes 2 sätestatud tingimustel. Huvitatud isiku olukord on seega erinev eespool viidatud kohtuasjas Elsen käsitletust, milles lapse ema tegeles piirialatöötajana edasi oma kutsetegevusega kuni lapse sünnini, keda ta kasvatas liikmesriigi territooriumil, kus ta nõudis lapse kasvatamise ajale vastavat sotsiaalset hüve.
70.
Üksnes juhul, kui mõlemad eespool nimetatud tingimused on täidetud, on selle liikmesriigi asutus, kelle õigust kohaldatakse asjaomase isiku kutsetegevuse asukohamaa seaduse kohaselt, kohustatud arvestama seda perioodi lapse kasvatamise perioodina tema kohaldatavate õigusaktide kohaselt, nagu oleks selline lapse kasvatamine toimunud tema territooriumil.
71.
Sellest tulenevalt leian ma, et määruse nr 987/2009 artikli 44 lõiget 2 ei saa põhikohtuasjas kohaldada mitte ainult ajalise kohaldamisala puudumise tõttu, vaid – nagu märgivad Austria valitsus ja komisjon – ka arvestades D. Reichel-Alberti isiklikku olukorda, mis ei vasta selles sättes ette nähtud tingimustele. Määruse nr 987/2009 artikli 44 lõikest 2 ei tulene DRN-i kohustust võtta arvesse – nimetatud artikli alusel vastavalt Saksamaa õigusaktidele – D. Reichel-Alberti poolt Belgia territooriumil laste kasvatamise aega nii, nagu oleks see toimunud Saksamaa territooriumil.
72.
Komisjon tuletas järeldusest, mille kohaselt määruse nr 987/2009 artikli 44 lõiget 2 ei saa kohaldada, et eelotsuse küsimustele tuleb vastata mitte kõnealuse määruse alusel, vaid esmase õiguse alusel ja täpsemalt ELTL artiklite 21 ja 45 alusel. Ma ei jaga seda arvamust.
D. Hinnang eelotsuse küsimuste esemeks olevate siseriiklike õigusnormide kooskõlale liidu õigusega
73.
Kui Euroopa Kohus asub määruse nr 883/2004 II jaotist koosmõjus määruse nr 987/2009 artikliga 44 kohaldades või analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsuseid Elsen ja Kauer kohaldades vastupidi minu ettepaneku seisukohale, et põhikohtuasjas käsitletavat sotsiaalset hüve reguleerib töökohariigi õigusnormide ajalise kohaldamisala laiendamise teel Saksamaa õigus, tuleb hinnata seda, kas sellised eelotsuse küsimustes viidatud liikmesriigi õigusnormid, nagu SGB VI sätted, on kooskõlas liidu õigusest tulenevate nõuetega.
74.
Sellisel puhul tuleb eristada kahte juhtumit, lähtudes Euroopa Kohtu arvamusest eelnevalt käsitletud küsimustes.
75.
Esiteks, kui Euroopa Kohus asub seisukohale, et määruse nr 987/2009 artikkel 44 on käesoleval juhul kohaldatav, siis tundub mulle, nagu leidis ka komisjon, et määruse nr 883/2004 artikkel 5 nõuab, et Saksamaa Liitvabariik võtaks arvesse aja, mil asjaomane isik kasvatas lapsi teises liikmesriigis – isegi kui sotsiaalkindlustusmakseid tasuti teise liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemi – nagu need asjaolud või olukorrad oleksid toimunud Saksamaal, st omistaks neile samasuguse õigusmõju. Samas ei ole Saksamaa valitsus vaielnud vastu argumendile, et teises liikmesriigis täitunud laste kasvatamise perioode ei võeta sellistes olukordades, millega on tegemist D. Reichel-Alberti puhul, pensioniõiguste arvutamisel arvesse samamoodi nagu juhtudel, kui lapsi kasvatatakse Saksamaal. See kehtib ka huvitatud isiku abikaasa poolt Belgia pensionikindlustussüsteemi tehtud sissemaksete kohta.
76.
Ma täpsustan, et kuna määruse nr 883/2004 artikkel 5 kodifitseerib võrdse kohtlemise aluspõhimõtte, millel ei ole mingit mõju pädeva liikmesriigi ega kohaldatava õiguse kindlaksmääramisele, (
36
) siis ei ole vaja uurida võimalust, kas kõnealune Saksamaa kord on vastuolus ELTL artiklitega 21 ja 45. (
37
)
77.
Teiseks, kui Euroopa Kohus nõustub minu seisukohaga, et käesolevas kohtuasjas ei ole määruse nr 987/2009 artikkel 44 asjakohane, viib määruse nr 1408/71 tõlgendamist puudutava kohtupraktika kohaldamine samale tulemusele. Nimelt on Euroopa Kohus välja kujundanud teises liikmesriigis aset leidnud faktide võrdsustamise põhimõte, mis sisuliselt vastab määruse nr 883/2004 artiklis 5 nüüdsest otsesõnu väljendatule. (
38
)
78.
Järelikult tuleb minu arvates olenemata sellest, millistest õiguslikest põhjendustest lähtutakse, otsustada et vaidlusalused materiaalõiguslikud sätted ei ole kooskõlas liidu õiguse nõuetega, eeldusel et Euroopa Kohus asub seisukohale, et põhikohtuasjas tuleb kohaldada Saksamaa õigust.
V. Ettepanek
79.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Sozialgericht Würzburgi esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
—
Esimese võimalusena:
„Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 987/2009 artikli 44 lõige 2, milles sätestatakse määruse (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta) rakendamise kord, ei ole põhikohtuasjas ajaliselt kohaldatav, mistõttu see ei ole kohaldatav ka põhikohtuasja aluseks olnud asjaoludele ning seega on esitatud eelotsuse küsimused esemetud. Seetõttu ei ole neile vaja sisuliselt vastata.”
—
Teise võimalusena, juhul kui viidatud määrus tunnistatakse kohaldatavaks, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata järgmiselt:
„Määruse nr 987/2009 artikli 44 lõikega 2 ei ole vastuolus, et juhul kui lapse kasvatamise aega ei võta arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta II jaotise kohaselt pädeva liikmesriigi õigusakte kohaldades, ei arvesta teise liikmesriigi ametiasutus, kelle õigusaktid on huvitatud isiku suhtes subsidiaarselt jäänud kohaldatavaks kõnealuses artiklis 44 sätestatud tingimustel, seda perioodi laste kasvatamise perioodina tema kohaldatavate õigusaktide kohaselt, nagu oleks selline laste kasvatamine toimunud tema territooriumil, juhul kui selle liikmesriigi enda õigusaktides sätestatud arvessevõtmise tingimused ei ole asjaomasel juhul täidetud. Määruse nr 987/2009 artikli 44 tõlgendust ei mõjuta iseenesest asjaolu, et kuigi sellise aja arvessevõtmine on ettenähtud küll õigusaktides, ei tehta seda üksikjuhtumi asjaolusid arvestades ei liikmesriigis, kes on põhimõtteliselt pädev, ega ka kõnealuses teises liikmesriigis”.
—
Kolmanda võimalusena, juhul kui põhikohtuasjas käsitletavat olukorda reguleerivad määruse nr 883/2004 II jaotise ja määruse nr 987/2009 artikli 44 alusel eelotsuse küsimuse esemeks olevad Saksamaa õigusnormid:
„Määruse nr 883/2004 artikkel 5 kohustab liikmesriiki, kes on pädev määruse nr 883/2004 II jaotise alusel või kohustatud määruse nr 987/2009 artikli 44 lõike 2 in fine alusel, omistama teises liikmesriigi täitunud perioodidele või seal tasutud sotsiaalkindlustuse sissemaksetele samasuguse õigusmõju samal viisil, nagu need faktilised asjaolud või sündmused oleks toimunud tema territooriumil.”
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	ELT L 284, lk 1.
(
3
)	ELT 2008, L 166, lk 1; parandus ELT L 202, lk 90.
(
4
)	EÜT L 149, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 35, tuleb täpsustada, et algset redaktsiooni on korduvalt muudetud.
(
5
)	EÜT L 74, lk 1; ELT eriväljaanne 05/01, lk 83.
(
6
)	Vt 23. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-135/99: Elsen (EKL 2000, lk I-10409).
(
7
)	Vt 7. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-28/00: Kauer (EKL 2002, lk I-1343).
(
8
)	Vt määruse nr 987/2009 põhjendus 14 ja Euroopa Parlamendi seisukoha, vastu võetud esimesel lugemisel 9. juulil 2008 eesmärgiga võtta vastu nimetatud määrus (P6_TC1-COD(2006)0006), põhjendus 13, ning Jorens, Y., ja Van Overmeiren, F., „General Principles of Coordination in Regulation 883/2004”, European Journal of Social Security, 11. aastakäik (2009), nr 1–2, lk 67.
(
9
)	Vt allpool küsimused, millele Euroopa Kohus kohtuistungi ettevalmistamisel palus pooltel vastata kirjalikult.
(
10
)	Alusmäärus nr 883/2004 jõustus 20. mail 2004, kuid seda kohaldatakse alates 1. maist 2010, kui jõustus rakendusmäärus nr 987/2009.
(
11
)	Vt määruse nr 883/2004 põhjendus 3.
(
12
)	Määruse nr 987/2009 artikli 44 lõige 1 määratleb need perioodid selle õigusakti tähenduses, ja see määratlus on seda kasulikum, et eri liikmesriikides on levinud erinevad kontseptsioonid.
(
13
)	Vt nt 19. detsembri 1968. aasta otsus kohtuasjas 13/68: Salgoil (EKL 1968, lk 661) ja 10. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-54/07: Feryn (EKL 2008, lk I-5187, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
14
)	17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-97/95: Pascoal & Filhos (EKL 1997, lk I-4209, punkt 22 jj).
(
15
)	Määruse nr 883/2004 artikli 87 lõike 1 järgi ei kehti sellest määrusest „tulenevad õigused […] enne määruse kohaldamiskuupäeva”.
(
16
)	Mulle tundub, et käesolevas kohtuasjas ei ole asjakohane kõnealune säte, mis ei puuduta mitte vanaduspensioni hüvitiste määramist, vaid penisoniteatisi, mis väljastatakse DRN-i otsustega, mis võivad küll olla õigustloovad ja kohtuistungil esitatu kohaselt siduva õigusmõjuga, kuid puudutavad siiski tulevikku, ja siseriikliku kohtu toimiku alusel tundub, et tosina pärast saabuvat aega.
(
17
)	vt 10. juuli 1986. aasta otsus kohtuasjas 270/84: Licata vs. Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee (EKL 1986, lk 2305, punkt 31) ja 21. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas C-512/99: Saksamaa vs. komisjon (EKL 2003, lk I-845, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika), ning samuti kohtujurist Jacobsi ettepanek eespool viidatud kohtuasjas Kauer, ettepaneku punkt 65 jj.
(
18
)	See ei vasta küsimusele, millisel määral määrus nr 987/2009 võib mõjutada nende DRN-i otsuste kehtivust, mis tehti enne selle jõustumist.
(
19
)	Ma ei saa välistada, et võib olla siseriiklikke õigusnorme, mis võimaldavad teistsugust lähenemist, kuid minu arvates reguleerivad määruse nr 987/2009 ajalist kohaldamisala ja selle ajalist mõju täielikult selle määruse üleminekusätted.
(
20
)	Neid kaht üksteist täiendavat õigusakti seob see, et alusmääruse nr 883/2004 mõistmiseks vajalikud andmed võivad esineda rakendusmääruses nr 987/2009 ja vastupidi.
(
21
)	Vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Kauer (punkt 26); tingimuste kohta, mis liikmesriigid seavad teatud ajavahemiku võrdsustamiseks tegelike kindlustusperioodidega, vt ka 3. märtsi 2011. aasta otsus kohtuasjas C-440/09: Tomaszewska (EKL 2011, lk I-1033, punktid 26 ja 27), mis puudutab neis õigusaktides sätestatud tingimusi töötamise või kindlustusperioodide määramiseks.
(
22
)	Samale hüvitisele üheaegselt kohaldatavate siseriiklike õigusaktide kumuleerumise korral ei ole võimalik vältida sellest tuleneda võivaid raskusi (12. juuni 1986. aasta otsus kohtuasjas 302/84: Ten Holder, EKL 1986, lk 1821, punkt 21), kuid üks sotsiaalkindlustusega kaetud isik võib koguda eri liiki hüvitisi nagu vanaduspension ja peretoetused, millele kohaldatakse erinevaid õigusakte (20. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas C-352/06: Bosmann, EKL 2008, lk I-3827, punkt 31).
(
23
)	Vt eelkõige 9. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-493/04: Piatkowski (EKL 2006, lk I-2369, punkt 34); 14. oktoobri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-345/09: Van Delft jt (EKL 2010, lk I-9879, punkt 100 ja seal viidatud kohtupraktika) ja kohtujuristi ettepanek viimati nimetatud kohtuasjas, ettepaneku punkt 72.
(
24
)	Põhikohtuasjas ei ole asjakohane määruse nr 987/2009 artikli 44 lõige 3, mis näeb ette, et selle artikli lõiget 2 ei kohaldata, kui asjaomase isiku suhtes kohaldatakse või hakatakse kohaldama mis tahes muu liikmesriigi õigusakte isiku töö või ettevõtluse tõttu.
(
25
)	Vastavalt määruse nr 987/2009 artiklile 93.
(
26
)	Nimetatud õigusnorm sätestab, et „isik, kelle suhtes liikmesriigi õigusaktid ei ole enam kohaldatavad, ilma et teise liikmesriigi õigusaktid oleksid muutunud tema suhtes kohaldatavaks vastavalt mõnele eelmistes punktides sätestatud reeglile või vastavalt artiklites 14–17 ettenähtud erisätetele, allub oma elukohajärgse liikmesriigi õigusaktidele üksnes nimetatud õigusaktide sätete kohaselt.
(
27
)	Vastavalt nõukogu 25. juuni 1991. aasta määrusele nr 2195/91, millega muudetakse määrust nr 1408/71 ja määrust nr 574/72 (EÜT 1991, L 206, lk 2).
(
28
)	Vt eespool viidatud kohtuasjas Kauer esitatud kohtujuristi ettepaneku punkt 49.
(
29
)	Vt 7. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-227/03: van Pommeren-Bourgondiën (EKL 2005, lk I-6101, punktid 34 ja 35 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
30
)	Eespool viidatud kohtuasi Kauer viitab selles osas eespool viidatud kohtuasjale Ten Holder (punkt 14) ja 10. märtsi 1992. aasta otsusele kohtuasjas C-215/90: Twomey (EKL 1992, lk I-1823, punkt 10).
(
31
)	Eelotsusetaotluse kohaselt asus DRN seetõttu seisukohale, et ravikindlustuse puhul on olemas seos Belgia Kuningriigiga ja mitte Saksamaa Liitvabariigiga.
(
32
)	Kohaldatava õiguse valik ei ole võimalik, sest määruse nr 883/2004 II jaotise sätted moodustavad tervikliku ja ühtse kollisiooninormide süsteemi (vt seoses määrusega nr 1408/71 4. oktoobri 1991. aasta otsus kohtuasjas C-196/90: De Paep (EKL 1991, lk I-4815, punkt 18). Sellest tuleneb ka, et liikmesriikidel ei ole õigust määrata, millises ulatuses on kohaldatavad nende enda õigusnormid või mõne muu riigi õigusnormid (23. septembri 1982. aasta otsus kohtuasjas 276/81: Kuijpers (EKL 1982, lk 3027, punkt 14).
(
33
)	Vt nt määruse nr 883/2004 artikli 14 lõige 2.
(
34
)	Vt ettepanek Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse kohta, milles sätestatakse määruse nr 883/2004 rakenduseeskirjad (KOM (2006) 16 lõplik), artikkel 44.
(
35
)	Nimetatud määruse põhjendus 10 täpsustab, et „pädev asutus [on] asutus, kelle õigusakte kohaldatakse või kellel lasub kohustus teatavaid hüvitisi maksta”.
(
36
)	Vt määruse nr 883/2004 põhjendus 11.
(
37
)	Kõnealuse artikli 5 kehtestamise tulemusel ei ole juhul, kui määrus nr 883/2004 on kohaldatav, enam vaja viidata kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelule, nagu sageli sotsiaalkindlustusalases kohtupraktikas tehakse. Vt Dern, S. kommentaar teoses Schreiber jt, VO (EG) Nr. 883/2004, Verordnung zur Koordinierung der Systeme der sozialen Sicherheit, C. H. Beck, München, 2012, lk 69.
(
38
)	Vt eelkõige kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek kohtuasjas C-373/02: Öztürk, milles otsus tehti 28. aprillil 2004 (ELK 2004, lk I-3605, ettepaneku punkt 41 jj), kus kohtujurist märkis, et kohtupraktikas on sedastatud, et „võõrtöötajate õiguse teatud sotsiaalkindlustushüvitistele või muudele hüvedele tunnustamisel nõuab võrdse kohtlemise põhimõte, et kõik liikmesriigid võtavad arvesse teatud faktilisi asjaolusid, mis on aset leidnud teistes liikmesriikides, nagu need oleksid toimunud tema territooriumil”.