62004CC0407
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
L. A. GEELHOED
esitatud 12. septembril 2006 (
1
)
Kohtuasi C-407/04 P
Dalmine SpA
versus
Euroopa Ühenduste Komisjon
Sisukord
I. Sissejuhatus
II. Vaidlusalune otsus
III. Menetlus Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
IV. Menetlus Euroopa Kohtus
V. Apellandi väited ja poolte argumendid
A. Esimene väide, mis puudutab uurimise käigus komisjoni esitatud küsimuste seaduslikkust
1. Kontekst ja Esimese Astme Kohtu kaalutlused
2. Apellandi etteheited
3. Komisjoni vastus
4. Hinnang
B. Teine väide, mis puudutab ühenduse õiguse rikkumist ja ebaõiget kohaldamist ning kaitseõiguse rikkumist jagamispõhimõtete dokumendi lubatavaks tõendiks lugemise ja kasutamise tõttu Esimese Astme Kohtu poolt
1. Kontekst ja Esimese Astme Kohtu kaalutlused
2. Apellandi etteheited
3. Komisjoni argumendid
4. Hinnang
C. Kolmas väide, mis puudutab EÜ artikli 81 rikkumist vaidlusalusesse otsusesse selliste argumentide lisamisega, millel puudub seos apellandile esitatud etteheidetega
1. Kontekst ja Esimese Astme Kohtu kaalutlused
2. Apellandi etteheide
3. Komisjoni argumendid
4. Hinnang
D. Neljas väide, mis puudutab õigusnormi rikkumist, faktiliste asjaolude ebaõiget hindamist ning vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud rikkumise põhjendamata jätmist
— Viies väide, mis puudutab õigusnormi rikkumist, tõendite ebaõiget hindamist ning rikkumise mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele põhjendamata jätmist
1. Kontekst ja Esimese Astme Kohtu kaalutlused
2. Apellandi etteheited
3. Komisjoni argumendid
4. Hinnang
E. Kuues, seitsmes ja kaheksas väide
— Kaalutlusõiguse kuritarvitamine, õigusnormi rikkumine ja faktiliste asjaolude ebaõige hindamine vaidlustatud otsuse artiklis 2 nimetatud rikkumise osas
— Kaalutlusõiguse kuritarvitamine, õigusnormi rikkumine ja vaidlustatud otsuse artiklis 2 nimetatud rikkumise mõju vale hindamine
— Kaalutlusõiguse kuritarvitamine, õigusnormi rikkumine ja faktiliste asjaolude ebaõige hindamine Dalmine ja British Steeli vahel sõlmitud tarnelepingu sätete osas
1. Kontekst ja Esimese Astme Kohtu kaalutlused
2. Apellandi etteheited
3. Komisjoni argumendid
4. Hinnang
F. Üheksas ja kümnes väide
— EÜ artikli 81 rikkumine ning määruse nr 17 artikli 15 ja suuniste trahvide arvutamise meetodi kohta kohaldamise hindamise komisjoni poolt puudulik põhjendamine Dalminele etteheidetava rikkumise raskuse hindamise raames
— EÜ artikli 81 rikkumine ning määruse nr 17 artikli 15 ja suuniste trahvide arvutamise meetodi kohta kohaldamise hindamise komisjoni poolt puudulik põhjendamine Dalminele etteheidetava rikkumise kestuse ja kergendavate asjaolude hindamise raames
1. Apellandi etteheited
2. Komisjoni argumendid
3. Hinnang
VI. Kohtukulud
VII. Ettepanek
„Apellatsioonkaebus — Konkurents — Kartellikokkulepe — Õmbluseta terastorude turg — Siseriiklike turgude kaitsmine — Tarneleping — Kaitseõigus — Iseenda süüstamine — Anonüümse päritoluga tõendid — Trahv — Põhjendused — Võrdne kohtlemine — Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta — Asjaomase turu ja asjaomase ettevõtja suurus — Kergendavad asjaolud”
I. Sissejuhatus
1.
Käesoleva kohtuasja esemeks on apellatsioonkaebus, mille Dalmine SpA (edaspidi „Dalmine”) esitas Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2004. aasta otsuse peale kohtuasjas T-50/00: Dalmine SpA vs. Euroopa Ühenduste Komisjon (
2
).
2.
Vaidlustatud kohtuotsuses vähendas kohus trahvi, mis oli apellandile määratud komisjoni 8. detsembri 1999. aasta otsusega 2003/382/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 81 kohaldamise menetluse kohta (juhtum IV/E-1/35.860 — B — Õmbluseta terastorud) (
3
) (edaspidi „otsus”), ning jättis hagi selle otsuse tühistamise osas rahuldamata.
II. Vaidlusalune otsus
3.
Vaidlusaluse otsuse aluseks olevate asjaolude osas viitan oma ettepanekule liidetud kohtuasjades C-403/04 P ja C-405/04 P: Sumitomo Metal Industries Ltd. ja Nippon Steel Corp. vs. Euroopa Ühenduste Komisjon (punktid 3–12).
4.
Käesoleva apellatsiooni seisukohalt olulised kohad otsuse resolutiivosas on sõnastatud järgmiselt:
„Artikkel 1
1)   […] Dalmine […] [on] rikkunud EÜ asutamislepingu artikli 81 lõiget 1 eeltoodud põhjenduses kirjeldatud viisil ja mahus, osaledes kokkuleppes, millega nähakse ette muu hulgas ettevõtjate siseriiklike turgude austamine õmbluseta OCTG-standardtorude ja projektikohaste magistraaltorude puhul.
2)   […] Dalmine […] puhul kestis rikkumine 1990. kuni 1995. aastani.
Artikkel 2
1)   […] Dalmine [rikkus] EÜ artikli 81 lõiget 1 artiklis 1 nimetatud lepingu sõlmimisega, mille tulemusel jagati siledate OCTG-torude tarned British Steel Limitedile (alates 1994. aastast Vallourec SA).
2)   Dalmine […] rikkumine kestis 4. detsembrist 1991 kuni 30. märtsini 1999.
[…]
Artikkel 4
Artiklis 1 loetletud ettevõtjatele määratakse nimetatud artiklis sedastatud rikkumise eest järgmised trahvid:
4.
Dalmine […]
10 800 000 eurot
[…]”
III. Menetlus Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
5.
Seitsme hagiavaldusega, mis esitati Esimese Astme Kohtu kantseleisse 28. veebruarist3. aprillini 2000, vaidlustasid kaheksast ettevõtjast seitse, sh Dalmine, trahvi määramise otsuse.
6.
Dalmine taotles vaidlustatud otsuse täielikku või osalist tühistamist, teise võimalusena talle määratud trahvi tühistamist või vähendamist ning komisjonilt kohtukulude väljamõistmist.
7.
Vaidlustatud kohtuotsusega Esimese Astme Kohus:
—
tühistas otsuse artikli 1 lõike 2 selles osas, kus sedastatakse, et rikkumine, milles Dalminet süüdistatakse, toimus enne 1. jaanuari 1991;
—
määras Dalmine trahvi suuruseks 10080000 eurot;
—
jättis hagi ülejäänud osas rahuldamata;
—
jättis kohtukulud poolte endi kanda.
IV. Menetlus Euroopa Kohtus
8.
Apellatsioonimenetluses palub Dalmine:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus täielikult või osaliselt;
—
tühistada Esimese Astme Kohtus vaidlustatud komisjoni otsus;
—
teise võimalusena tühistada otsuse artiklis 4 määratud trahv või vähendada seda;
—
kolmanda võimalusena saata asi Esimese Astme Kohtusse uue otsuse tegemiseks Euroopa Kohtu otsuse põhjal;
—
mõista Esimese Astme Kohtu ja Euroopa Kohtu kohtukulud välja komisjonilt.
9.
Komisjon palub jätta apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata, kuna see on osaliselt vastuvõetamatu ja täielikult põhjendamatu, ning mõista kohtukulud välja apellandilt.
V. Apellandi väited ja poolte argumendid
10.
Dalmine esitab vaidlustatud kohtuotsuse vastu kümme väidet, mida saab liigitada nelja rühma:
—
kaks väidet puudutavad menetlusnormide rikkumist;
—
kolm väidet puudutavad vigu vaidlustatud kohtuotsuses, mis on seotud otsuse artiklis 1 tuvastatud rikkumisega;
—
kolm väidet puudutavad vigu vaidlustatud kohtuotsuses, mis on seotud otsuse artiklis 2 tuvastatud rikkumisega;
—
kaks väidet puudutavad määratud trahvi suurust.
11.
Kolm esimest väidet on pigem üksteisest sõltumatud. Neljas ja viies väide, kuues, seitsmes ja kaheksas väide ning üheksas ja kümnes väide on üksteisega lähemalt seotud. Alljärgnevalt käsitlen väiteid nimetatud rühmades.
A. Esimene väide, mis puudutab uurimise käigus komisjoni esitatud küsimuste seaduslikkust
1. Kontekst ja Esimese Astme Kohtu kaalutlused
12.
Komisjon palus 13. veebruaril ja 22. aprillil 1997 apellandilt teavet muu hulgas tema väidetava osalemise kohta ebaseaduslikus tegevuses, nagu kokkulepped kodumaiste turgude austamise kohta ning hinnakokkulepped. Dalmine ei andnud täielikku vastust.
13.
12. juunil 1997 kutsus komisjon Dalminet veel kord üles esitama nõutud teavet. Kuna komisjon ei pidanud Dalmine vastuseid täielikeks, võttis ta 6. oktoobril 1997 vastu otsuse (
4
), milles kohustas apellanti trahviga ähvardades esitama nõutud teabe 30 päeva jooksul. Dalmine vaidlustas selle otsuse Esimese Astme Kohtus. Hagi tunnistati vastuvõetamatuks. (
5
)
14.
Esimese Astme Kohtus väitis Dalmine uuesti, et nimetatud otsus on õigusvastane, kuna see sunnib teda iseenda vastu ütlusi andma ja et talle on seetõttu kahju tekitatud.
15.
Esimese Astme Kohus viitas oma selle väite kohta käivas hinnangus kohtuotsustele Orkem vs. komisjon (
6
) ja Mannesmannröhren-Werke vs. komisjon (
7
) ning kinnitas, et ettevõtjatel, kellele on adresseeritud informatsiooninõue määruse nr 17 (
8
) artikli 11 lõike 5 alusel, on vaikimisõigus, kui nad on trahvi ähvardusel kohustatud andma vastuseid, millega peaksid tunnistama rikkumise olemasolu (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 45).
16.
Esimese Astme Kohus meenutas samas, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale (
9
) ei ole ettevõtjatel kohustust vastata määruse nr 17 artikli 11 lõike 1 alusel esitatud pelgale informatsiooninõudele. Seetõttu ei saa nad väita, et nende õigust mitte anda enda vastu ütlusi on rikutud sellega, et nad on sellisele nõudele vastanud vabatahtlikult (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 46).
17.
Esimese Astme Kohus ei käsitlenud selle väite vastuvõetavust, vaid piirdus viitega, et vaidlustatud otsus võiks olla õigusvastane üksnes siis, kui Dalmine oleks 6. oktoobri 1997. aasta otsuse esemeks olnud küsimuste tõttu tunnistanud vaidlustatud otsuses sedastatud rikkumiste olemasolu. Kuigi komisjon esitas esialgses 22. aprilli 1997. aasta informatsiooninõudes palju küsimusi, puudutasid ainsad Dalminele suunatud küsimused 6. oktoobri 1997. aasta otsuse raames täiesti objektiivset laadi dokumentide ja andmete edastamist ning seega ei olnud need sellised, et panna Dalminet rikkumist tunnistama (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 47).
2. Apellandi etteheited
18.
Apellandi arvamuse kohaselt kohaldas Esimese Astme Kohus õigust valesti ja rikkus tema kaitseõigust, lugedes komisjoni poolt uurimise käigus esitatud küsimused seaduslikeks. Nii olevat rikutud apellandi õigust mitte olla sunnitud iseennast süüstama. Apellant viitab oma argumendi toetuseks küsimusele 1 d komisjoni 6. oktoobri 1997. aasta otsuse lisas I (
10
). Sellele küsimusele vastamine oleks apellandi arvamuse kohaselt tähendanud ilmselget iseenda süüstamist.
19.
Kohtuistungil teatas apellant, et selle väite osas ei ole võimalik otsust langetada mehhaanilise viitamisega olemasolevale kohtupraktikale, mille kokkuvõtte oli Esimese Astme Kohus veel kord esitanud oma Mannesmanni kohtuotsuses. Mannesmanni kohtuotsuse puhul olulise tähtsusega faktilised asjaolud olevat käesoleva kohtuasja asjaoludest vägagi erinevad.
3. Komisjoni vastus
20.
Komisjon väidab, et apellandi mõttekäik põhineb valel eeldusel. Tõepoolest sisaldub apellandi nimetatud küsimus komisjoni 6. oktoobri 1997. aasta otsuse lisa I punktis 1 d. Ent apellant ei olnud kohustatud sellele küsimusele vastama, nagu järeldub otsuse resolutiivosa artiklist 1 (
11
).
21.
Kuna Dalminel ei olnud kohustust sellele küsimusele vastata, sai kohus õigesti tuvastada, et käesoleval juhul ei olnud tegemist süüdistatava õiguste rikkumisega.
22.
Lisaks sellele ei vastanud Dalmine küsimusele 1 d mitte kunagi.
4. Hinnang
23.
EÜ asutamislepingu konkurentsisätete võimalike rikkumiste tõttu uurimise alla sattunud füüsilise või juriidilise isiku õigus mitte olla sunnitud iseenda vastu ütlusi andma kuulub õiglase kohtumenetluse põhimõtete hulka, mille puhul peab olema tagatud kaitseõigus.
24.
Oma eespool tsiteeritud kohtupraktikas on Euroopa Kohus ning Esimese Astme Kohus seda sõnaselgelt tunnustanud.
25.
Selle õiglase kohtumenetluse põhimõtte keskne element seisneb selles, et kedagi ei tohi sundida (
12
) iseenda vastu ütlusi andma. Ilma sellise sunnita on pool, kelle vastu uurimine on suunatud, võimeline ise otsustama, kas ja kuidas ta esitatud küsimustele vastata soovib.
26.
Selle otsustuse puhul võib ta juhinduda väga erinevatest kriteeriumidest, nagu komisjoniga edasise uurimise käigus tehtava koostöö plussid ja miinused, tema vastu olemasolevate kaudsete tõendite kvaliteet ning sellega seoses tema ootused uurimise edu või ebaedu osas.
27.
Kui taoline vaagimisvabadus puudub, kuna asjaomane isik on kohustatud esitatud küsimustele vastama, sõltub hinnang selle kohta, kas on kinni peetud keelust sundida kedagi iseenda vastu ütlusi andma, otsustaval määral küsimuste sisust.
28.
Esimesele väitele tervikuna hinnangut andes ei jõua me seega üldse selle teise astme juurde, mille puhul võiks käesoleval juhul olla vajalik 6. oktoobri 1997. aasta otsuse lisa I küsimuse 1 d sisu lähem uurimine.
29.
Selle otsuse resolutiivosa artikkel 1 sisaldab nimelt täielikku kokkuvõtet küsimustest, millele Dalmine pidi vastama. Küsimus 1 d selles ei esine.
30.
Seega oli Dalminel võimalik otsustada, kas vastata sellele küsimusele või mitte. Ta ei vastanud.
31.
Sellest järeldub, et väide on põhjendamatu. Sundi ei kasutatud ja Dalmine ei andnud vastust, mida võiks lugeda enda vastu ütluste andmiseks.
32.
Kui väide on laiem, nagu apellant kohtuistungil vihjas, ja tähendab seda, et keeld esitada küsimusi, mis võiksid viia iseenda vastu ütluste andmiseni, peab laienema ka sellistele küsimustele, millele uurimise all olev pool vastama ei pea, viiks see in extremis veidi absurdse tulemuseni, et uurimist läbiviiv asutus ei tohi uurimisalust üles kutsuda vabatahtlikult rikkumist tunnistama ka siis, kui viimase vastu on olemas kaalukad tõendid.
33.
Ka selle väite nii lai tõlgendamine — kui see üldse võimalik on, sest apellandi argument kohtuistungil ei olnud ei selge ega täpne — ei suurenda võimalusi seda põhjendatuks lugeda.
B. Teine väide, mis puudutab ühenduse õiguse rikkumist ja ebaõiget kohaldamist ning kaitseõiguse rikkumist jagamispõhimõtete dokumendi lubatavaks tõendiks lugemise ja kasutamise tõttu Esimese Astme Kohtu poolt
1. Kontekst ja Esimese Astme Kohtu kaalutlused
34.
Esimese Astme Kohtus väitis apellant, et jagamispõhimõtete dokument ei ole vaidlustatud otsuse artiklites 1 ja 2 nimetatud rikkumiste tõendina lubatav põhjusel, et komisjon ei ole avaldanud asjaomase dokumendi koostajat ega päritolu. Sellise teabe puudumisel on asjaomase süütõendi autentsus ja tõendusjõud küsitavad (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 67).
35.
Vaidlustatud kohtuotsuses selgitas Esimese Astme Kohus, viidates vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ühenduse õiguses valitsevale tõendite vaba hindamise põhimõttele (
13
), et kuigi Dalmine argumendid võivad olla asjakohased jagamispõhimõtete dokumendi usaldusväärsuse ja tõendusjõu hindamisel, ei saa siiski järeldada, et see on lubamatu tõend (vaidlustatud otsuse punktid 72 ja 73).
36.
Esimese Astme Kohtus oli apellant ka oma endiste juhtivtöötajate ülekuulamisprotokollide arvessevõtmise vastu, kelle ütlused olevat antud ühe teise — kriminaalmenetluses läbi viidud — uurimise käigus, millel ei olevat mingit seost käesoleva komisjoni uurimisega. Need protokollid on apellandi väitel lubamatud tõendid. Apellant viitas oma argumentide põhjendamiseks Hispaania pankade (
14
) kohtuotsusele, mis tema arvamuse kohaselt on ülekantav käesolevale kohtuasjale (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 76 ja 77).
37.
Esimese Astme Kohus lükkas viite Hispaania pankade kohtuotsusele tagasi ning sedastas, et see kohtuotsus käsitles määruse nr 17 artikli 11 alusel saadud komisjoni käsutuses oleva teabe kasutamist siseriiklike ametiasutuste poolt. Selline olukord on otseselt reguleeritud määruse nr 17 artiklis 20. Seetõttu tuleb teabe siseriiklikule ametiasutusele kättesaadavaks tegemise seaduslikkuse ning viimati nimetatu poolt teabe otsese tõendina kasutamise keelu seaduslikkuse küsimus lahendada ühenduse õiguse alusel (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 84 ja 85).
38.
Küsimus, kas pädevad siseriiklikud ametiasutused võivad komisjonile edastada siseriikliku kriminaalõiguse alusel saadud teavet, kuulub seevastu põhimõtteliselt siseriikliku uurimise läbiviimist reguleeriva õiguse valdkonda. Seetõttu kuulub see küsimus siseriikliku kohtu pädevusse. (
15
) Dalmine argumentidest ei nähtu, et oleks pöördutud Itaalia kohtute poole palvega kontrollida kõnealuste ülekuulamisprotokollide ühenduse tasandil kasutamise seaduslikkust, ning Dalmine ei ole ka esitanud ühtegi väidet, mis suudaks tõendada, et selline kasutamine oleks vastuolus Itaalia õiguse vastavate sätetega (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 86 ja 87).
39.
Kohus lõpetab oma arutluskäigu, sedastades, et Dalmine argumendid puudutavad üksnes kõnealuste protokollide tõendusjõudu, mitte aga nende lubatavust tõenditena käesolevas menetluses (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 90).
2. Apellandi etteheited
40.
Apellandi etteheited on suunatud selle vastu, et jagamispõhimõtete dokumenti ning endiste juhtide ülekuulamisprotokolle lubati tõendusmaterjalina kasutada.
41.
Esimese etteheite põhjendamiseks väidab apellant, et jagamispõhimõtete dokument on kahes mõttes anonüümne: avalikustatud ei ole selle komisjonile andnud isikut ning teada ei ole ka selle koostaja ega koostamise asjaolud.
42.
Apellant väidab, viidates otsustele kohtuasjades komisjon vs. Tordeur (
16
) ning Vela ja Tecnagrind vs. komisjon ja Met-Trans ja Sagpol (
17
), et Esimese Astme Kohus ei oleks tohtinud lubada selle dokumendi tõendina kasutamist.
43.
Lisaks sellele oleks enne anonüümse dokumendi tõendina kasutamise lubamist igal juhul tulnud kontrollida selle asjakohasust ja usaldusväärsust. Ka siis oleks see dokument võinud parimal juhul viia uurimise algatamiseni, igal juhul ei oleks seda tohtinud kasutada tõendina asutamislepingu konkurentsisätete taunitud rikkumise kohta.
44.
Sellega seoses väidab Dalmine, et vaidlustatud kohtuotsus on vastuoluline, kuna ühelt poolt ütleb Esimese Astme Kohus, et Dalmine argumendid võiksid dokumendi usaldusväärsuse hindamisel olla olulise tähtsusega, teiselt poolt ei tegele ta aga nende sisulise kontrollimisega.
45.
Lõpuks oleks Esimese Astme Kohus pidanud tegelema küsimusega, kas komisjonil tõepoolest olid tungivad põhjused oma informaatorite identiteedi paljastamata jätmiseks.
46.
Teise etteheite kohta teatab apellant esmalt, et komisjon oleks pidanud teda viivitamatult teavitama kõnealuste protokollide komisjoni valdusse jõudmisest. Komisjoni tegematajätmist tuleks käsitleda õiglase kohtumenetluse põhimõtte rikkumisena; see põhimõte on sätestatud Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 6 lõikes 1 ning seda on täpsustatud Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikas.
47.
Teiseks väidab apellant, et Esimese Astme Kohus võttis küll seisukoha küsimuses, kas protokollide jõudmine komisjoni valdusse oli seaduslik, ent ei vastanud kesksele küsimusele, kas komisjon tohtis neid dokumente kasutada oma uurimise läbiviimiseks. Dalmine arvates tohtis komisjon neid dokumente kasutada üksnes kaudse tõendina, mitte aga tõendina Dalmine poolt toimepandud rikkumise kohta. (
18
) Apellant viitab sellega seoses kõnealuste dokumentide väidetavale esialgsele iseloomule ning sellele, et nende usaldusväärsus kriminaalmenetluses, mille jaoks need koostatud olid, ei olnud veel tuvastatud.
3. Komisjoni argumendid
48.
Esimese etteheite osas vaidleb komisjon vastu argumendile, et Esimese Astme Kohus ei oleks tohtinud lubada jagamispõhimõtete dokumendi tõendina kasutamist. Viidatud kohtupraktika ei toeta apellandi argumenti.
49.
Iseäranis ei toeta kohtuotsuse Met-Trans ja Sagpol (
19
) punkt 29 kuidagi väidet, et tõendeid, mis liikmesriikide menetlusõiguse kohaselt on lubamatud, ei tohiks ühenduse tasandil tunnistada lubatavateks. Isegi juhul, kui see väide oleks õige, quod non, puudutaks „võrreldav menetlus”, mida tuleks komisjoni algatatud konkurentsiasjade menetlustes arvesse võtta, kindlasti mitte üksnes ühe liikmesriigi kriminaalmenetlusõigust, vaid erinevate liikmesriikide kriminaalmenetlusõigust ja materiaalset karistusõigust.
50.
Argumendile, et Esimese Astme Kohus oleks enne jagamispõhimõtete dokumendi lubatava ja kasutatava tõendina aktsepteerimist pidanud kontrollima vähemalt apellandi argumente selle usaldusväärsuse kohta, vastab komisjon, et apellant seda Esimese Astme Kohtus ei väitnud. Ta ei saa seetõttu Esimese Astme Kohtule teha etteheiteid selle dokumendi usaldusväärsuse kontrollimata jätmise kohta.
51.
Lisaks sellele väidab komisjon sellega seoses, et mõlema paralleelse menetluse käigus käsitleti Esimese Astme Kohtus jagamispõhimõtete dokumendi usaldusväärsust sõnaselgelt. (
20
)
52.
Kohus sedastas selle kohta: „[…] dokumendi usaldusväärsust vähendab kindlasti see, et selle koostamise kontekst on suuresti teadmata ja et komisjoni esitatud kinnitusi selle kohta ei saa kontrollida.” (
21
) Ent „[…] jagamispõhimõtete dokument säilitab teatava tõendusjõu, et kinnitada komisjoni kasutatud ühtsete tõendite kogumi raames teatavaid Verluca avaldustes sisalduvaid olulisi kinnitusi õmbluseta OCTG-torude turgu mõjutava turgude jagamise lepingu olemasolust” (
22
).
53.
Apellandi argumendi osas, et Esimese Astme Kohus talitas valesti, jättes käsitlemata küsimuse, kas informaatorite identiteedi salastamiseks olid tõepoolest kaalukad põhjused, viitab komisjon asjaolule, et Euroopa Kohus lükkas selle argumendi tagasi juba Adamsi kohtuotsuses (
23
).
54.
Teise etteheite kohta märgib komisjon, et argumendil, et komisjon oleks apellanti pidanud viivitamatult teavitama kõnealuste protokollide tema valdusse jõudmisest, puudub igasugune õiguslik alus. Seda ei ole võimalik tuletada ka Euroopa inimõiguste konventsioonist ega Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast.
55.
Vastavalt kehtivale ühenduse õigusele on apellandil toimikule juurdepääsu õigus vastuväiteteatise saamise ajal või vahetult pärast seda. See on kaitseõiguse tagamiseks piisav. Apellant ei suutnud veenvalt tõendada, et tema kaitseõigust rikuti, kuna tal puudus võimalus saada protokollidest teada enne vastuväiteteatise edastamist, vaid ta sai neist teada alles vastuväiteteatise saamisel.
56.
Apellandi teisele argumendile vastab komisjon, et kuna ta vastavalt määruse nr 17 artikli 11 lõikele 1 võib kogu vajaliku informatsiooni hankida liikmesriikide valitsustelt ja pädevatelt asutustelt, peab tal ka olema võimalus vastavat teavet kasutada.
57.
Samuti otsustas Esimese Astme Kohus õigesti, et ei tema ise ega ka komisjon ei vastuta sellise teabe päritolu seaduslikkuse hindamise eest vastavalt kohaldatavale siseriiklikule menetlusõigusele. (
24
) See on pädeva siseriikliku kohtu töö.
58.
Vastavalt Esimese Astme Kohtu otsusele (
25
) ei esinenud apellant Esimese Astme Kohtus ühegi väitega, millest oleks nähtunud, et Itaalia kohtute poole on pöördutud palvega kontrollida ülekuulamisprotokollide edastamise ja nende ühenduse tasandil kasutamise seaduslikkust.
4. Hinnang
59.
Selle väite raames esitatud esimese etteheite puhul piisab viitest minu ettepanekule kohtuasjas Salzgitter Mannesmann, varem Mannesmannröhren-Werke vs. komisjon. (
26
)
60.
Selle ettepaneku punktides 50–70 kontrollisin ma selle kohtuasja apellandi vastavaid, ent veidi üksikasjalikumalt esitatud vastuväiteid jagamispõhimõtete dokumendi vastuvõetavuse kohta ning lükkasin need tagasi.
61.
Minu hinnangul on mu toonased arutlused täies mahus ülekantavad Dalmine esimese etteheite põhjendamiseks esitatud argumentidele.
62.
Ka teisel selle väite raames esitatud etteheitel ei tarvitse mul pikemalt peatuda.
63.
Apellandi esimese argumendi toetuseks, et komisjon oleks pidanud teda viivitamatult teavitama kõnealuste protokollide komisjoni valdusse jõudmisest, ei suuda ma — nagu ka Esimese Astme kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 83 — leida mingit pidepunkti kehtivas ühenduse õiguses.
64.
Ka õiglase kohtumenetluse põhimõtet ei saa mõista nii, et sellest oleks võimalik tuletada, et komisjonil lasub apellandi poolt väidetav kohustus. Kui komisjon peaks pädeva ametiasutusena uurimise esimeses järgus edastama teavet, mis võib põhjendada asutamislepingu konkurentsisätete rikkumise kahtlust, selle rikkumise oletatavale osalisele, raskendaks selline kohustus uurimise jätkamist ja lõpetamist suurel määral või muudaks selle võimatuks.
65.
Osalevad ettevõtjad võiksid siis juba uurimise algusjärgus võtta vajalikke meetmeid, mis takistaksid komisjonil täiendava tõendusmaterjali kogumist. (
27
)
66.
Teine argument on veidi keerukam.
67.
Põhimõtteliselt väidab apellant, et Esimese Astme Kohus ei oleks protokollide lubatavuse ja tõendina kasutatavuse küsimust hinnates tohtinud piirduda üksnes selle kontrollimisega, millise õiguse alusel ja millise kohtu poolt tuleks hinnata siseriikliku kriminaalmenetluse raames kogutud tõendusmaterjali komisjonile edastamise ja selle väidetava rikkumise tõendamisel kasutamise seaduslikkust.
68.
Kohus oleks lisaks sellele pidanud tegelema küsimusega, kas materjali puhul, mille komisjon on saanud siseriiklikelt ametiasutustelt ning mille edastamise seaduslikkus on kaheldav, on tegemist lubatava ja kasutatava tõendusmaterjaliga.
69.
Sellega seoses viitab apellant Hispaania pankade kohtuotsusele, millest tema väitel tuleneb, et komisjonile siseriiklike ametiasutuste poolt edastatud teavet võib kasutada üksnes komisjonisiseselt ning üksnes kaudse tõendina võimaliku rikkumise kohta; selle kohtuotsuse kohaselt kehtib sama ka komisjoni poolt siseriiklikele ametiasutustele edastatava teabe kohta.
70.
Minu arvamuse kohaselt ei saa see teravmeelne argument olla asjakohane, sest see ei arvesta asjaoluga, et viidatud Euroopa Kohtu otsus põhineb komisjoni teabe kogumise pädevuse, selle pädevuse ulatuse ja asjaomaste isikute huvide süstemaatilisel kontrollimisel, millega komisjon peab selle pädevuse teostamisel arvestama. Selle alusel jõudis Euroopa Kohus järeldusele, et komisjoni poolt siseriiklikele ametiasutustele edastatud teabe kasutamisele võivad olla kehtestatud piirangud.
71.
Seevastu saab üksnes siseriiklik kohus kohaldatava siseriikliku õiguse alusel vastata küsimustele, kas siseriiklik ametiasutus võib komisjonile teavet hankida, millised piirangud ja tingimused peavad kehtima selle materjali kasutamisele komisjoni poolt ning kas seda võib avalikustada, nagu Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsus punktis 86 õigesti märkis.
72.
Edasi järeldub sellest, et komisjon võib määruse nr 17 artikli 11 lõike 1 alusel siseriiklikelt asutustelt teavet küsides lähtuda sellest, et ta võib seda teavet võimalust ja vajadust mööda kasutada tõendusmaterjalina, kui siseriiklikud asutused ei ole selle teabe kasutamisele siseriikliku õiguse alusel seadnud kitsendusi ja tingimusi. Seega on selle teabe puhul tegemist lubatava ja kasutatava tõendusmaterjaliga, ilma et see piiraks sellele pädevate siseriiklike ametiasutuste poolt seatud kitsendusi ja piiranguid.
73.
See tulemus ei ole vastuolus süüdistatava õigusega õiglasele kohtumenetlusele. See avab kahetise võimaluse väita nii komisjonile kui ka Esimese Astme Kohtus, et kõnealune teave on vastavalt siseriiklikule õigusele saadud ebaseaduslikult või et selle kasutamisele tingimuste või kitsenduste seadmata jätmine on olnud ekslik.
74.
Selline argument peaks siiski tuginema eelnenud sammudele vastava siseriikliku õiguse tõlgendamiseks pädevas siseriiklikus kohtus ja selle kohtupraktikale.
75.
Seega ei piisa pelgalt siseriiklikule õigusele tuginemisest, et põhjendada seda, et asjaomase siseriikliku teabe kasutamine tõendusmaterjalina on lubamatu. Selle tulemuseks oleks kas vastava tõendi automaatne lubamatus või asjaolu, et ühenduse kohtunikule pandaks kohustus teostada kontrolli, milleks tal puudub pädevus.
76.
Kuna käesoleva kohtuasja Esimese Astme Kohtu toimikust ei nähtu, et apellant oleks astunud samme taotlemaks pädevalt siseriiklikult kohtult kõnealuste protokollide edastamise ja nende komisjoni poolse kasutamise seaduslikkuse kontrollimist, ega ole ka konkreetseid asjaolusid, millest nähtuks, et selline kasutamine on vastuolus Itaalia kehtiva õigusega, tuvastas Esimese Astme Kohus õigesti, et need protokollid olid Dalminele süüks pandava rikkumise tõenditena lubatavad ja kasutatavad.
77.
Seetõttu tuleb ka teine selle väite raames esitatud etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
C. Kolmas väide, mis puudutab EÜ artikli 81 rikkumist vaidlusalusesse otsusesse selliste argumentide lisamisega, millel puudub seos apellandile esitatud etteheidetega
1. Kontekst ja Esimese Astme Kohtu kaalutlused
78.
Esimese Astme Kohtus taunis Dalmine vaidlustatud otsuses kahe teda kahjustada võiva fakti mainimist, mis ei ole kuidagi seotud tuvastatud rikkumistega, nimelt sedastused ühenduseväliste turgude ja hinnakokkuleppe (
28
) kohta, mida ei hinnatud vaidlustatud otsuse artiklites 1 ja 2 mainitud rikkumiste tõendamisel.
79.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 134 sedastas kohus, „et pole olemas õigusnormi, mis võimaldab otsuse adressaadil EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagiga vaidlustada otsuse teatavaid põhjendusi, kui asjaomased põhjendused ei tekita kohustuslikke õiguslikke tagajärgi, mis mõjutavad tema huve (
29
) . Põhimõtteliselt ei tekita otsuse põhjendused sääraseid tagajärgi. Hageja ei ole käesoleval juhul tõendanud, kuidas vaidlustatud põhjendused tekitavad tema õiguslikku olukorda muutvaid tagajärgi.”
2. Apellandi etteheide
80.
Selle väite põhjendamiseks teeb apellant etteheite, mis seisneb põhiliselt selles, et Esimese Astme Kohus jättis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 134 ekslikult arvesse võtmata määruse nr 17 artikli 21 lõike 2. Vastavalt sellele sättele oleks komisjon võinud piirduda otsuse peamise sisu avalikustamisega ning oleks pidanud seda tegema, arvestades ettevõtjate õigustatud huvi kaitsta oma ärisaladusi.
3. Komisjoni argumendid
81.
Komisjoni arvamuse kohaselt tuvastas Esimese Astme Kohus õigesti, et ühelt poolt ei saa otsuse adressaat tühistamishagi raames vaidlustada otsuse teatavaid põhjendusi, välja arvatud juhul, kui need tekitavad tema huve mõjutada võivaid kohustuslikke õiguslikke tagajärgi, ning et Dalmine ei ole tõendanud, et vaidlustatud põhjendused tekitasid õiguslikke tagajärgi, mis võiksid tema õiguslikku olukorda muuta.
4. Hinnang
82.
See väide ei ole tulemuslik. Kui apellandil on vastuväiteid seoses teatavate faktide mainimisega otsuses, mis tema arvates ei ole komisjoni tuvastatud rikkumise seisukohalt olulised, ei saa ta vastavalt Esimese Astme Kohtu paikapidavale selgitusele neid vaidlustada hagiga, mille esemeks on rikkumise tuvastamise otsuse tühistamine.
83.
Kui apellant arvab, et nende faktide avalikustamine võiks teda kahjustada, kuna seeläbi saaks avalikkus teada tema kaitsmist väärivatest ärisaladustest või kuna kolmandad isikud võiksid talt nõuda kahju hüvitamist, võib ta paluda, et komisjon arvestaks selle asjaoluga otsuse avaldamisel Euroopa Liidu Teatajas. (
30
)
84.
Kui apellant arvab, et otsuse avalikustatud kuju kahjustas teda, võib ta vastavalt EÜ artikli 288 lõikele 2 esitada selle kohta Euroopa Kohtule hagi kahjuhüvitise nõudmiseks, kui täidetud on muud sellisele kahju hüvitamise hagile kehtivad eeldused. Ma ei pea seetõttu selle väite hindamisel pikemalt peatuma.
D. — Neljas väide, mis puudutab õigusnormi rikkumist, faktiliste asjaolude ebaõiget hindamist ning vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud rikkumise põhjendamata jätmist
— Viies väide, mis puudutab õigusnormi rikkumist, tõendite ebaõiget hindamist ning rikkumise mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele põhjendamata jätmist
1. Kontekst ja Esimese Astme Kohtu kaalutlused
85.
Esimese Astme Kohtus tugines Dalmine hagi komisjoni otsuse artikli 1 vaidlustamiseks kahele väitele:
—
Otsus ei vasta EÜ artikli 253 põhjendamiskohustusele ning põhineb EÜ artikli 81 ebaõigel kohaldamisel. Eelkõige ei analüüsinud komisjon asjaomast turgu põhjalikult ning ei saanud seetõttu hinnata, kas EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamistingimused olid täidetud, mistõttu komisjon rikkus asjaomast sätet (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 137);
—
tema osalemine otsuse artiklis 1 sedastatud rikkumises ei avaldanud konkurentsile mõõdetavat mõju muu hulgas tema tagasihoidliku seisundi tõttu Itaalia OCTG-standardtorude ja projektikohaste magistraaltorude turul ning tema ebausaldusväärsuse tõttu kokkuleppest kinnipidamisel (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 159).
86.
Esimest väidet põhjendati vastavalt vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 138–141 kolme väitega:
—
Komisjon ei esitanud täpseid andmeid OTCG-standardtorude ja projektikohaste magistraaltorude turu kohta; tema turuanalüüs tugines oluliselt suuremale toodete valikule. Nii annab tabel vaidlustatud otsuse põhjenduses 68 täiesti moonutatud pildi olukorrast Itaalia OTCG-standardtorude turul. Seetõttu on komisjoni asjaomase turu uurimine väärtusetu (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 138 ja 139);
—
ehkki Dalminel oli Itaalia projektikohaste magistraaltorude turul pigem tugev seisund, moodustasid projektikohased magistraaltorud siiski vaid väikese osa Itaalia magistraaltorude turust (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 141).
87.
Esimese Astme Kohus käsitles neid argumente põhjalikult punktides 145–158.
88.
Esimest argumenti kontrollis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 145–151. Pärast põhjendamisnõuet ja väidetavalt asjaga mitte seotud põhjenduse etteheidet käsitleva kohtupraktika kokkuvõtet punktides 145 ja 146 tuletab Esimese Astme Kohus punktis 147 meelde väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt ei ole EÜ artikli 81 rikkumise tõendamiseks kohustust tõendada konkurentsi kahjustava mõju olemasolu, kui konkurentsi piirava lepingu või kooskõlastatud tegevuse olemasolu on kindlaks tehtud.
89.
Punktis 148 järgneb Esimese Astme Kohtu kaalutluste tuum:
„Käesoleval juhul tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud rikkumise olemasolu sedastamiseks tugineb komisjon peamiselt turgude, kaasa arvatud Saksamaa, Ühendkuningriigi, Prantsusmaa ja Itaalia turgude jagamise kokkuleppe konkurentsivastasele eesmärgile ja viitab selleks dokumentaalsetele tõenditele (vt eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendused 62–67 ja eespool punktis 111 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt vs. komisjon, punktid 173–337).” (
31
)
90.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 149 ja 151 teeb Esimese Astme Kohus sellest järgmised järeldused:
—
vaidlustatud otsuse põhjendus 68, mis puudutab asjaomase kokkuleppe mõju, on alternatiivne ja täpsemal vaatlusel täiendav põhjendus rikkumise olemasolu kohta otsuse põhjenduste osa üldise ülesehituse kontekstis. Isegi kui Dalmine suudaks tõendada, et see alternatiivne põhjendus on ebapiisav, ei oleks sellest mingit kasu, kuna käesolevas kohtuasjas on kokkuleppe konkurentsivastane eesmärk juba tõendatud;
—
kuna komisjon ei ole kohustatud tõendama konkurentsi kahjustava mõju olemasolu EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamiseks, kui ta on tõendanud kokkuleppe olemasolu, mille eesmärk on konkurentsi piiramine, on Dalmine argumendid lepingu mõjust käesolevas kontekstis asjakohatud.
91.
Esimese Astme Kohus kontrollis teist argumenti vaidlustatud kohtuotsuse punktides 152–155:
—
komisjon tugineb inkrimineeritud kokkuleppe eesmärgi suhtes hulgale tõenditele, mille asjakohasust Dalmine ei vaidlusta (
32
), eelkõige Verluca andmetele, kuid mitte üksikule tõendile, mille tõendusjõu Dalmine vaidlustab. Isegi kui oletada, et kriitika on põhjendatud, ei saa vaid see üksi tuua kaasa vaidlustatud otsuse tühistamist (punkt 152);
—
igal juhul kattuvad Biasizzo ütlused tema kaastöötajate ütlustega ning vaieldamatult vastutas ta teatud ajavahemiku jooksul otsuses nimetatud toodete müügi eest (punktid 153 ja 154);
—
seetõttu tuleb Biasizzo ütlusi lugeda usaldusväärseteks eelkõige seal, kus need kinnitavad Verluca avaldusi tema poolt kirjeldatud kodumaiste turgude jagamise kokkuleppe olemasolust (punkt 155).
92.
Kolmanda argumendi, et otsuse artiklis 1 inkrimineeritav turgude jagamise kokkulepe ei mõjutanud liikmesriikidevahelist kaubandust, lükkas Esimese Astme Kohus tagasi, sedastades, et ühenduse kodumaiste turgude jagamise kokkulepe, millega käesoleval juhul tegemist on, omab alati potentsiaalset — selle täitmisel konkreetseks muutuvat — ühendusesisese kaubanduse mahtu vähendavat mõju (
33
) (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 156 ja 157).
93.
Esimese Astme Kohus lükkas teise väite tagasi järgmistel põhjustel:
—
komisjon võttis arvesse konkurentsi piiravat eesmärki, mis oli turgude jagamise kokkuleppel, milles Dalmine osales, mistõttu võimalik tõendite puudumine Dalmine individuaalsest konkurentsivastasest käitumisest ei mõjuta vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud rikkumise sedastamist (
34
) (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 161);
—
seoses asjaoluga, et Dalmine kinnitab oma tegutsemisvabaduse säilimist praktikas, tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktikas (
35
) on sedastatud, et kui ettevõtja osaleb ettevõtjate konkurentsivastase eesmärgiga koosolekutel ja kui ta avalikult ei tagane seal toimuvast, andes teistele pooltele mõista, et ta osaleb nende koosolekute tagajärjeks olevas kartellikokkuleppes ja tegutseb sellega kooskõlas, võib järeldada, et ettevõtja osaleb vastavas kartellikokkuleppes (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 162).
2. Apellandi etteheited
94.
Apellant on oma neljanda väite rajanud kahele etteheitele.
95.
Üksikasjalikult põhjendatud esimese etteheitega kritiseerib apellant Esimese Astme Kohut asjaolude ebaõige esitamise ja otsuse artiklis 1 nimetatud rikkumise olemasolu põhjendamata jätmise tõttu.
96.
Apellant väidab, et ta tahtis oma argumentidega Esimese Astme Kohtus — erinevalt Esimese Astme Kohtu arvamusest — peaasjalikult ümber lükata väidet, et väidetaval kokkuleppel oli tuntav mõju asjaomaste toodete turule, tehes seda esmajoones siiski selleks, et nõrgendada või vähemasti tugeva kahtluse alla seada väidet sellise turgude jagamise kokkuleppe olemasolu kohta.
97.
Esimese Astme Kohus olevat teinud topeltvea, lähtudes vaidlustatud kohtuotsuse osundatud lõikudes ilma pikemata ning ilma vaidlustatud otsuse põhjendustes 53, 54 ja 62–67 nimetatud dokumentaalsete tõendite kontrollimiseta sellest, et turgude jagamise kokkuleppe olemasolu on tõendatud, ning seega ei pidanud ta vajalikuks uurida turusuhteid, millest sellise kokkuleppe olemasolu on võib-olla võimalik tuletada.
98.
Esimese Astme Kohtus esitatud argumendid oleksid pidanud ajendama kohut kontrollima kõiki otsuses sõnaselgelt nimetatud tõendeid ja küsima endalt, kas need tõendavad piisavalt ühenduse turu jagamise kokkuleppe olemasolu.
99.
Apellant nimetab järgmisi tõendeid, mida Esimese Astme Kohus tema arvates ekslikult ei kontrollinud:
—
Verluca avaldus (otsus, põhjendus 53);
—
dokument „entretien BSC” (otsus, põhjendus 62);
—
British Steeli 31. oktoobri 1997. aasta vastus komisjoni informatsiooninõudele (otsus, põhjendus 54);
—
Biasizzo ütlused Bergamo prokurörile (otsus, põhjendused 54 ja 64);
—
Becheri avaldus (otsus, põhjendus 63);
—
Dalmine 4. aprilli 1997. aasta kirjalik vastus komisjoni 13. veebruari 1997. aasta informatsiooninõudele (otsus, põhjendus 65).
100.
Apellandi arvamuse kohaselt oleks kõigi tõendite täpsem kontrollimine pidanud viima tulemuseni, et nende alusel on võimatu järeldada, et vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud turgude jagamise kokkulepe olemas oli.
101.
Apellandi teine etteheide puudutab seda, et asjaolu, et komisjon ei uurinud asjaomaseid ühendusesiseseid toodete turge, oleks pidanud endaga kaasa tooma ühendusesiseste kodumaiste turgude jagamise kokkuleppe olemasolu eitamise.
102.
Apellandi poolt selle kohta esitatud andmetest, mis on vastuolus vaidlustatud otsuse põhjenduses 68 oleva tabeliga, võiks äärmisel juhul tuletada, et kodumaiste turgude jagamise kokkulepe oli olemas projektipõhiste magistraaltorude osas, mitte mingil juhul aga OCTG-standardtorude osas.
103.
Isegi kui lähtuda mingit laadi kokkuleppe olemasolust Euroopa ja Jaapani tootjate vahel ning isegi kui see oleks puudutanud ühisturgu, tuleneb eelnevast, et seda kokkulepet ei rakendatud ning igal juhul ei mõjutanud see kuidagi turu liikumisi.
104.
Apellant väidab ka, et EÜ artiklit 81 ei tohi tõlgendada ja kohaldada nii, et keelatud kokkuleppe tegelik mõju võrdsustatakse sellise kokkuleppe eesmärgiga ka siis, kui sellest ei peetud kinni ning seega ei saanud sel olla mingit mõju. Väidetavalt olemas olnud kokkuleppe eesmärgi ja mõju võrdsustamine võiks kõigil juhtudel, kui kõnealuseid konkurentsivastaseid kokkuleppeid ei ole rakendatud ja neil ei ole igal juhul olnud mingit tuntavat mõju, tuua endaga kaasa ebaproportsionaalse karistamise.
105.
Apellant taotleb mõlema etteheite alusel vaidlustatud kohtuotsuse punktide 145–155 ning 161 ja 162 tühistamist koos kõigi sellest tulenevate tagajärgedega vaidlustatud otsusele ja apellandile sellega määratud trahvile.
106.
Viies väide koosneb ühest etteheitest: kuna turgude jagamise kokkuleppe olemasolu ei ole komisjon oma otsuses tõendanud ega Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuses tuvastanud, ei pea paika Esimese Astme Kohtu arvamus, et see kokkulepe mõjutas automaatselt riikidevahelist kaubandust.
107.
Isegi kui sellise kokkuleppe olemasolu oleks tõendatud — quod non —, oleks Esimese Astme Kohus pidanud kontrollima, kas sellel tõepoolest olid tagajärjed riikidevahelisele kaubandusele, eriti kuna tegelikud või potentsiaalsed tagajärjed oleksid võib-olla olnud märkimisväärsed, nagu Esimese Astme Kohus ise seda sõnastas.
108.
Kuna neid märkimisväärseid tagajärgi ei ole vaidlustatud otsuses veenvalt ära toodud, ei oleks Esimese Astme Kohus tohtinud kinnitada, et EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamise tingimused olid täidetud.
3. Komisjoni argumendid
109.
Komisjon vastab esimesele neljanda väite raames esitatud etteheitele, et Dalmine ei esitanud Esimese Astme Kohtus vastuväiteid dokumentaalsete tõendite kohta, mille komisjon esitas vaidlustatud otsuse põhjendustes 53 ja 54 ning 62–67 turgude jagamise kokkuleppe olemasolu kohta.
110.
Selle asemel vaidles Dalmine esmajoones vastu mõne tõendi, eriti jagamispõhimõtete dokumendi ja Biasizzo avalduste väidetavale lubamatusele, s.t vähesele usaldusväärsusele. Lisaks sellele üritas Dalmine Esimese Astme Kohtus eelkõige väita, et komisjonil ei õnnestunud:
—
korrektselt hinnata tootjate vahel sõlmitud kokkuleppe mõju konkurentsile ning rikkumise raskust ja rolli, mida erinevad osalised selle toimepanemisel mängisid;
—
välja selgitada, kas kokkulepe tõi endaga kaasa konkurentsi piiramist, kas sellest peeti tegelikkuses kinni või kas sellel üldse oli konkurentsi piirav või moonutav iseloom;
—
anda ülevaadet selle kohta, et Dalmine seisund turul oli nõrk, et ta mängis kokkuleppe puhul tühist rolli ning et eelised, mis ta oleks sellest võinud saada, ei oleks olnud märkimisväärsed.
111.
Ei hagiavaldus ega ka repliik Esimese Astme Kohtus ei sisalda ühtegi apellandi väidet tõendite tõendusjõu või usaldusväärsuse kohta, tegemist on seisukohaga, mida ta praegu kohtus esmakordselt esitab.
112.
Seetõttu ei saa apellant väita, et kõnealuseid tõendeid on vaidlustatud kohtuotsuses ebaõigesti hinnatud, kuna ta ei palunud Esimese Astme Kohtul kunagi selle kohta seisukohta võtta.
113.
Seetõttu nimetab komisjon seda etteheidet lubamatuks, välja arvatud Biasizzo avaldusi puudutav osa, tuginedes seejuures Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale (
36
), mille kohaselt ei või pooled apellatsiooniastmes esitada väiteid, mida nad esimeses instantsis ei esitanud.
114.
Apellandi vastuväited vaidlustatud kohtuotsuse lõikude kohta, mis puudutasid neid selgitusi, ei saa samuti olla tulemuslikud, arvestades Esimese Astme Kohtu sedastust punkti 152 lõpus: „Isegi kui oletada, et kriitika on põhjendatud, ei saa vaid see üksi tuua kaasa vaidlustatud otsuse tühistamist.”
115.
Ka teine etteheide, millele see väide tugineb, ei saa komisjoni arvates olla tulemuslik, lähtudes Euroopa Kohtu ja Esimese Astme Kohtu väljakujunenud mahukast praktikast (
37
), et (keelatud) kokkuleppe tegelike tagajärgede arvesse võtmine ei ole vajalik, kui on tuvastatud, et kokkuleppe eesmärgiks on konkurentsi takistamine, piiramine või moonutamine.
116.
Viienda väite kohta teatab komisjon, et apellant ei vaidlustanud Esimese Astme Kohtus, et kokkuleppe eesmärgiks oli siseriiklike turgude jagamine. Seetõttu tugines Esimese Astme Kohus õigesti kohtupraktikale, mille kohaselt ei ole EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamiseks vaja tõendada riikidevahelise kaubanduse tegelikku kahjustamist, vaid piisab tõendamisest, et kokkuleppe iseloom võimaldab sellise mõju avaldamist. (
38
)
4. Hinnang
117.
Suurem osa neljanda väite toetuseks esitatud esimesest etteheitest tuleb ilmselge lubamatuse tõttu tagasi lükata. Selle põhjendatuse kontrollimine on vajalik üksnes osas, mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 152–155, kus Esimese Astme Kohus lükkas tagasi Dalmine vastuväited Biasizzo avalduste kohta.
118.
Minu arvates tuleb selline järeldus teha, kui vaadelda Esimese Astme Kohtu faktiliste asjaolude tuvastamist vaidlustatud kohtuotsuse punkti 152 teises lauses: „Sellega seoses on piisav sedastada, et komisjon tugineb inkrimineeritud lepingu eesmärgi suhtes vaidlustatud otsuses hulgale tõenditele, mille asjakohasust Dalmine ei vaidlusta, eelkõige Verluca lühikestele, kuid otsestele avaldustele, kuid mitte üksikule tõendile, mille tõendusjõu Dalmine vaidlustab.” (
39
)
119.
Võttes arvesse Esimese Astme Kohtus vahetatud kirjalikke dokumente, nähtub ümberlükkamatult, et Dalmine ei vaidlustanud selles instantsis kunagi komisjoni vaidlusaluse otsuse artiklis 1 nimetatud kokkuleppe olemasolu, vaid viitas sellele, et see ei puudutanud ühendusesiseseid kodumaiseid turge ning et seetõttu ei laiene sellele EÜ artikli 81 lõike 1 keeld.
120.
Selle väite põhjendamiseks kasutas Dalmine kirjalikus menetluses Esimese Astme Kohtus kahte väidet:
a)
puudulik ja vastuoluline põhjendamine ning EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumine turuanalüüsi ja asjaomaste ettevõtjate turul käitumise, eriti Dalmine rolli osas ning Euroopa-Jaapani klubi raames sõlmitud kokkuleppe piirava iseloomu hindamise osas; (
40
)
b)
Dalmine tähtsusetu roll tootjatevaheliste kokkulepete raames. (
41
)
121.
Esimese väite üksikasjalikus põhjenduses hagiavalduses suunas Dalmine oma kriitika esmalt asjaomase turu ebatäpsele piiritlemisele komisjoni poolt, mis nähtus vaidlustatud otsuse põhjenduses 68 olevast skemaatilisest ülevaatest ning selle otsuse lisas I olevast ülevaatest. Komisjon ei eristanud selles ekslikult OCTG-standardtorusid teistest OCTG-torudest ega ka projektipõhiseid magistraaltorusid teistest magistraaltorudest. (
42
) Dalmine käsitles täpsemalt Itaalia turgu ning enda seisundit sellel turul ning selgitas, et komisjon ei uurinud korrakohaselt ettevõtjate tegelikku käitumist OCTG-standardtorude ja projektipõhiste magistraaltorude turul. (
43
) Veel seadis Dalmine kahtluse alla Biasizzo kirjalike avalduste usaldusväärsuse. (
44
) Lõpuks viitas Dalmine ka sellele, et ta müüs ühenduse turul väljaspool Itaaliat teatavas koguses projektipõhiseid magistraaltorusid ning et komisjon ei uurinud vajalikul määral konkurentsiolukorda keevis- ja keevitamata torude osas. (
45
)
122.
Viimati mainitud väite toetuseks esitatud argumendid puudutavad esmalt Dalmine seisundit asjaomaste toodete turgudel, mis ei võimaldanud tal esineda turuliidrina, millega vaidlustatud otsuses ekslikult ei ole arvestatud. (
46
) Lisaks sellele ei lasknud Dalmine end oma turukäitumises eriti olemasolevatest kokkulepetest segada, mis tegelikult ei olnud eriti kohustuslikud ning millel tegelikkuses oli üksnes väike mõju. Lisaks sellele ei sisaldanud need karistusi kokkuleppe rikkumise eest. (
47
) Hindade muutumise tõttu ei kahjustanud kokkulepped tarbijaid ning olid asjaomastel turgudel toimunud kauplemist tervikuna vaadeldes teisejärgulise tähtsusega. (
48
)
123.
Siin vaadeldud hagiavalduse lõikudest ning repliigist Esimese Astme Kohtus ei nähtu, et Dalmine oleks seal sõnaselgelt eitanud turgude jagamise kokkulepete olemasolu, mida kinnitavad vaidlustatud otsuse põhjendustes 53, 54 ja 62–67 loetletud tõendid.
124.
Mis puudutab apellandi soovi kohtuistungil oma argumentide abil väita, et põhjendustes 53, 54 ja 62–67 loetletud ülejäänud tõenditest ei saa tuletada ühendusesisese turgude jagamise kokkuleppe olemasolu (
49
), üritas ta sellega uut väidet esitada. (
50
) Kohtul oli sellega mitte nõustudes õigus.
125.
Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 48 lõikes 2 sätestatud reeglit, et uute väidete esitamine menetluse jooksul ei ole vastuvõetav, tuleb nimelt tõlgendada kitsalt. (
51
)
126.
Selle põhjuseks on asjaolu, et õiglase kohtumenetluse puhul peab hageja vastaspool algusest peale olema võimeline end tema vastu esitatud etteheidete eest kaitsma. Seetõttu on menetluse hilisemas staadiumis uute väidete esitamine lubamatu ka hagiavalduse teksti „tõlgendamise” vormis, ilma et see piiraks Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 48 lõikes 2 ette nähtud piiratud erandit. (
52
)
127.
Soovin selle kohta veel märkida, et hagejad paralleelses kohtuasjas T-44/00 (
53
) ning liidetud kohtuasjades T-67/00, T-68/00, T-71/00 ja T-78/00 (
54
) eitasid komisjoni esitatud turgude jagamise kokkuleppe olemasolu puudutavate tõendite tõendusjõudu. Esimese Astme Kohus uuris sellekohast argumenti põhjalikult. (
55
)
128.
Seega sedastas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punkti 152 teises lauses õigesti, et Dalmine ei vaidlustanud tõendite kogumi paikapidavust uuritava kokkuleppe eesmärgi osas. Sellest järeldub, et neljanda väite põhjendamiseks esitatud esimese etteheite vastavaid osi esitati esmakordselt apellatsioonimenetluses ning et need on seetõttu lubamatud. (
56
)
129.
Minu arvates on lubamatu ka esimese etteheite ülejäänud osa, mis on suunatud põhjenduse vastu, millega Esimese Astme Kohus lükkas tagasi apellandi vastuväited Biasizzo avalduste kohta.
130.
Nagu Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 152 juba märkis, ei piisaks vaidlustatud otsuse tühistamiseks üksnes sellest, kui Dalmine vastuväited Biasizzo avalduste tõendusjõu kohta oleksid põhjendatud, kuna otsus põhineb ju tõendite kogumil, mille hulka kuuluvad ka Verluca otsesed avaldused.
131.
Pärast eespool tuvastatut, et nende tõendite asjakohasust ei vaidlustatud Esimese Astme Kohtus kehtivalt ning et seetõttu ei saa seda ka apellatsioonimenetluses enam eitada, ei saa selle kohtuotsuse tühistamiseni viia ka see, kui apellandi vastuväited vaidlustatud kohtuotsuse kõnealuse osa suhtes oleksid põhjendatud. Seetõttu tuleb ka see esimese etteheite osa tunnistada lubamatuks. (
57
)
132.
Apellandi neljanda väite raames esitatud teine etteheide on suunatud EÜ artikli 81 lõike 1 tõlgendamist ja kohaldamist puudutava klassikalise teesi (
58
) vastu, mille kohaselt ei ole kokkuleppe puhul, mis sisust lähtudes on suunatud konkurentsi piiramisele osaliste ja/või kolmandate isikute vahel, enam vaja uurida selle kokkuleppe mõju konkurentsile.
133.
Apellandi argument sellise kohtupraktika vastu on suunatud sellele, et see ei võimalda üldse või võimaldab ebapiisavalt nüansseeritud kohaldamist juhtudel, kus lepingupooleks olnud ettevõtja ei pidanud kokkuleppest kinni või tegi seda üksnes piiratud määral või kui tema käitumine turul ei saanud endaga kaasa tuua konkurentsiolukorra olulist mõjutamist asjaomasel turul.
134.
Tõepoolest on Euroopa Kohus ja Esimese Astme Kohus olnud seni väga ranged üheselt konkurentsi piiramisele või moonutamisele suunatud kokkulepete suhtes. Tuntud juhtumid on horisontaalsed hinnakokkulepped (
59
) ja kokkulepped, mille eesmärgiks on territoriaalne kaitse (
60
), nagu käesoleva kohtuasja kokkuleppe puhul.
135.
Kohtupraktikas on EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks ebaolulisena lükatud tagasi sellises kokkuleppes osaleja kaitse-eesmärkidel esitatud argumendid, et ta ei rakendanud kokkulepet või rakendas seda üksnes osaliselt (
61
) või et tema panus sai olla üksnes tähtsusetu (
62
). Sellist argumenti võiks äärmisel juhul arvesse võtta trahvisumma suuruse määramisel.
136.
Selle range lähenemise põhjus on, et kokkulepped, mille eesmärk seisneb konkurentsi piiramises, tähendavad reeglina EÜ artikli 81 lõike 1 konkurentsiolukorda ja riikidevahelist kaubandust tugevalt ohustavat rasket rikkumist. Iga sellistes kokkulepetes osalev turuosaline peab olema teadlik, et need on per se ebaseaduslikud.
137.
Sellel taustal ei ole minu arvates mingit põhjust selles etteheites sisalduvale üleskutsele reageerida. Eriti kuna sellest tulenevad tagajärjed — komisjoni uurimis- ja tõendamiskohustuse oluline suurendamine, kuna ta peab siis uurima ja tõendama ka asjaomase, iseenesest juba EÜ artikli 81 lõike 1 raske rikkumise mõju — kahjustaksid tõsiselt selle EÜ asutamislepingu keskse normi kehtivust.
138.
Seetõttu teen ma ettepaneku tunnistada see etteheide põhjendamatuks.
139.
Viies väide, mis on suunatud eriti vaidlustatud kohtuotsuse punktide 124–126 vastu, ei ole minu arvates samuti paikapidav.
140.
Esimese Astme Kohtus vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud kokkuleppe esemeks oli turgude jagamine nii ühendusest väljaspool kui ka ühendusesiseselt.
141.
Kuna Dalmine väitis Esimese Astme Kohtus üksnes, et see kokkulepe ei mõjutanud liikmesriikidevahelist kaubandust, ega vaidlustanud õiguslikus mõttes kehtivalt kokkuleppe olemasolu tuvastamist, nagu me eespool konstateerisime, sai Esimese Astme Kohus punktis 156 piirduda viitamisega väljakujunenud kohtupraktikale (
63
), mille kohaselt kokkulepe võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust, kui asjaolude kogumist on võimalik eeldada, et kokkuleppel on selline mõju.
142.
Arvestades asjaolu, et käesoleva kohtuasja puhul oli tegemist kokkuleppega, mille esemeks oli turgude jagamine, sai Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 157 teha ilma pikemata järelduse, et kokkuleppega taotletav mõju võis olla riikidevahelise kaubavahetuse tuntav kahjustamine. (
64
)
143.
Isegi kui selle kokkuleppega ei oleks taotletud enamat kui ühenduse turu ja Jaapani tootjate kodumaise turu vastastikune kaitsmine, oleks see võinud avaldada tuntavat mõju riikidevahelisele kaubandusele, sest teatavate toodete ühenduse turule importimise piirangud mõjutavad vältimatult neid tooteid puudutavate ühendusesiseste kaubavoogude koostist ja enamasti ka mahtu.
144.
Juba seetõttu ei saa viies väide olla tulemuslik.
145.
Mis puudutab väidet, et Esimese Astme Kohus lähtus vaidlustatud kohtuotsuse kõnealustes punktides ekslikult sellest, et apellant ei vaidlustanud esimeses instantsis turgude jagamise kokkuleppe olemasolu, viitan ma oma selgitustele neljanda väite raames esitatud esimese etteheite kohta. Ma jõudsin seal järeldusele, et Esimese Astme Kohus sai ja pidi hagiavalduses ja Esimese Astme Kohtus esitatud repliigi alusel lähtuma sellest, et Dalmine ei vaidlustanud kokkuleppe olemasolu.
E. Kuues, seitsmes ja kaheksas väide
Kaalutlusõiguse kuritarvitamine, õigusnormi rikkumine ja faktiliste asjaolude ebaõige hindamine vaidlustatud otsuse artiklis 2 nimetatud rikkumise osas
Kaalutlusõiguse kuritarvitamine, õigusnormi rikkumine ja vaidlustatud otsuse artiklis 2 nimetatud rikkumise mõju vale hindamine
Kaalutlusõiguse kuritarvitamine, õigusnormi rikkumine ja faktiliste asjaolude ebaõige hindamine Dalmine ja British Steeli vahel sõlmitud tarnelepingu sätete osas
1. Kontekst ja Esimese Astme Kohtu kaalutlused
146.
Artiklis 2 sedastatud rikkumise tausta kirjeldatakse Esimese Astme Kohtus vaidlustatud otsuse põhjendustes 78–97.
147.
Seoses kodumaiste turgude kaitsega tekkis 1990. aastal probleem, kui British Steel kaalus kuumvaltsitud terastorude tootmise lõpetamist. Seeläbi oleks Ühendkuningriigi turg kaotanud kodumaise turu iseloomu.
148.
Selle vältimiseks sõlmis British Steel pärast Clydesdale’i tehase sulgemist 1991. aastal Valloureci ja Dalminega ja 1993. aastal Mannesmanniga lepingud siledate torude tarnimiseks oma torude viimistlemisele (kuumtöötlus ja keermesliited) spetsialiseerunud tütarettevõtjale TSSL. Kõik need ettevõtjad pidid tarnima kindla protsendi British Steeli koguvajadusest.
149.
Lepingutes seoti siledate torude hind, mille tarnimise kohustuse Vallourec, Dalmine ja Mannesmann endale võtsid, British Steeli müüdavate keermestatud torude hinnaga. British Steel võttis endale kohustuse teatada tarnijatele kvartaalselt oma müügihinnad.
150.
Vallourec, Dalmine ja Mannesmann võtsid omalt poolt endale kohustuse tarnida British Steelile muu hulgas siledaid torusid määramata (s.t eelnevalt teadmata) koguses ning teha seda hindade ja müügitingimustega, mis ei tohtinud olla halvemad teiste Ühendkuningriigi klientide omadest.
151.
Need lepingud sõlmiti viieks aastaks. Pärast seda toimus pikendamine vaikimisi, kuni üks pooltest 12-kuulisest etteteatamistähtajast kinni pidades lepingu üles ütles.
152.
1993. aasta alguses toimusid Euroopas õmblusteta terastorude sektoris ümberkorraldused. Nende ümberkorralduste raames otsustas British Steel selles sektoris tegutsemise täielikult lõpetada. Tema tegevuse võttis üle Vallourec, kes 1994. aastal võttis üle British Steeli keermesliitmikele spetsialiseerunud Šotimaa tehased. Valloureci sellega seoses asutatud tütarettevõtja oli keermestatud eri- ja standardtorude tarnimise turuliider Põhjamere piirkonnas.
153.
Vallourec pikendas 31. märtsil 1994 tarnelepinguid Dalmine ja Mannesmanniga.
154.
Jagamispõhimõtete dokumendist nähtub, et ümberkorraldused Euroopa tööstuses mõjutasid positiivselt läbirääkimisi Jaapani tootjatega: Euroopa jäi üksnes Euroopa tootjatele.
155.
Esimese Astme Kohtus vaidlustatud otsuse artiklis 2 nimetatud rikkumist käsitletakse vaidlustatud kohtuotsuse punktides 164–246.
156.
Kuues, seitsmes ja kaheksas väide on suunatud Esimese Astme Kohtu otsuse selle osa detailide vastu.
157.
Kuuenda väitega vaidlustatakse selle kohtuotsuse punkte 210, 234 ja 244.
158.
Kohtuotsuse osas, kus neid küsimusi käsitletakse, hindas Esimese Astme Kohus argumente, millega Dalmine vaidlustas väite, et Euroopa tootjate British Steeliga sõlmitud tarnelepingud olid kartellikokkuleppe tulemus, ning selgitas, et British Steeliga tarnelepingu sõlmimisega taotles ta üksnes seaduslikku eesmärki suurendada oma siledate torude müüki Ühendkuningriigi turul (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 193).
159.
Dalmine vaidlustas eriti komisjoni arusaama, et British Steeliga sõlmitud tarnelepingute eesmärgiks oli kunstlikult kõrgete hindade säilitamine Euroopa turul, ning samuti komisjoni tehtud järeldused tarnetähtaegade pikkuse kohta. Lisaks sellele eitas Dalmine paljude tõendite tõendusjõudu ning vaidles vastu oletusele, et Euroopa tootjad olid sõlminud kokkuleppe Ühendkuningriigi turu jagamise kohta. Isegi kui selline kokkulepe olemas oli, ei olevat ta selles osalenud (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 194–198).
160.
Veel viitas Dalmine sellele, et komisjoni esitatud tõendid puudutavad eranditult Valloureci ja British Steeli. Ta vaidlustas ka komisjoni väite, et ta liitus Valloureci ja British Steeli vahelise kokkuleppega hiljem. Samuti ei ole keelatud kokkuleppe olemasolu kaudseks tõendiks asjaolu, et Vallourec otsustas pärast õmbluseta terastorude tootmise British Steelilt ülevõtmist ka olemasolevad British Steeli lepingud Mannesmanni ja Dalminega üle võtta. Lõpuks viitas Dalmine sellele, et tarneleping British Steeliga avaldas turule üksnes vähest mõju (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 199–202).
161.
Nende argumentide kohta väitis komisjon, et tarnelepingud sobivad kokku Euroopa-Jaapani klubis kokku lepitud kodumaiste turgude kaitse põhireegliga. Dalmine olevat olnud täiesti teadlik, et ta andis selle tarnelepingu sõlmimisega panuse kodumaiste turgude kaitse kokkuleppe rakendamisse ja oma äritegevuse kooskõlastamisse oma vahetute konkurentide äritegevusega (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 203–208).
162.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 209–225 kontrollis Esimese Astme Kohus Dalmine argumente ning leidis, et need ei ole põhjendatud.
163.
Käesoleva apellatsioonimenetluse raames väärib punkt 210 erilist tähelepanu, kuna apellandi kuues väide on eriti selle vastu suunatud. See kõlab järgmiselt: „Sõltumata sellest, milline oli nelja Euroopa tootja kooskõlastatud tegevuse tegelik tase, tuleb sedastada, et igaüks neist kirjutas alla ühe tarnelepingutest, mis piiravad konkurentsi ja moodustavad vaidlustatud otsuse artiklis 2 sedastatud EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise. Isegi kui vaidlustatud otsuse artikli 2 lõikes 1 märgitakse, et tarnelepingud sõlmiti „seoses artiklis 1 nimetatud rikkumisega”, nähtub vaidlustatud otsuse põhjenduse 111 sõnastusest selgelt, et asjaomaste konkurentsivastaste kokkulepete sõlmimine on ise artiklis 2 sedastatud rikkumine.” (
65
)
164.
Kuues väide on suunatud eriti vaidlustatud kohtuotsuse punktide 234 ja 244 vastu, mis on osa Esimese Astme Kohtu selgitustest Dalmine väidete kohta, mis puudutavad vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud rikkumisega seotud asjaomast turgu.
165.
Punktid 234 ja 244 kõlavad järgmiselt:
„234
Kõigepealt tuleb märkida, et komisjon sedastas vaidlustatud otsuse artiklites 1 ja 2 kaks eraldi rikkumist, mis mõjutavad kahe lähedase toote turge. Ei ole iseenesest ebaseaduslik, et vaidlustatud otsuse artiklis 2 nimetatud rikkumise sedastamisel on asjaomaseks turuks siledate torude turg, samas kui vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud rikkumise sedastamisel on asjaomaseks turuks keermestatud OCTG-standardtorude turg vastavalt otsuse põhjenduses 29 nimetatud turgude määratlusele.
[…]
244
Siiski tuleb igaks juhuks sedastada, et vaidlustatud otsuse põhjenduse 164[ (
66
)] esimeses lauses sisalduv komisjoni kinnitus, mille kohaselt tarnelepingud, mis moodustavad otsuse artiklis 2 sedastatud rikkumise, olid üksnes artiklis 1 rikkumise rakendamise vahendid, on ülemäärane, sest asjaomane rakendamine oli teise rikkumise eesmärk paljude üksikute kuid omavahel seotud konkurentsivastaste eesmärkide ja mõjude hulgast. Esimese Astme Kohus sedastas […] kohtuotsuses JFE Engineering jt vs. komisjon (punkt 569 jj), et komisjon rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet, kui ta ei arvestanud vaidlustatud otsuse artiklis 2 sedastatud rikkumist Euroopa tootjatele määratud trahvisummade kindlaksmääramisel vaatamata sellele, et asjaomase rikkumise eesmärk ja mõju ületasid nende panuse Euroopa-Jaapani lepingu jätkumisele (vt eelkõige viidatud kohtuotsuse punkt 571).”
166.
Seitsmenda väitega kritiseerib apellant vaidlustatud kohtuotsuse osa, kus Esimese Astme Kohus uurib British Steeli ja Dalmine vahelise tarnelepingu klausleid (punktid 164–193).
167.
Punktide 164–174 kohaselt vaidles Dalmine vastu komisjoni tõlgendusele, et paljud tarnelepingu klauslid viitavad lepingu konkurentsivastasele eesmärgile, ning Dalmine ja teiste tootjate tarnitavate siledate torude koguste tuvastamise meetodi ning hindade arvestamise mooduse vastu.
168.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 179–187 uuris Esimese Astme Kohus Dalmine argumente, mis puudutasid iga tootja British Steelile tarnitavate koguste tuvastamise meetodit, ning lükkas need tagasi. Tarnelepingu kõnealustest tingimustest nähtub üheselt British Steelile siledate torude tarnimise konkurentsivastane eesmärk, kuna faktiliselt loobuti võimalusest kasutada selle aja jooksul vahetult ära võimalikku Ühendkuningriigi keermestatud torude turu kasvu.
169.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 188–191 sedastas Esimese Astme Kohus veel, et matemaatiline suhe Coruse müüdud keermestatud torude hinna ja tema kolmele tarnijale siledate torude eest makstud hinna vahel võimaldas neil saada täpseid andmeid British Steeli keermestatud torude müügihinna iga kõikumise suuna, ajahetke ja ulatuse kohta. Selle teabe edastamine konkurentidele tähendab EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumist.
170.
Kaheksas väide puudutab samuti vaidlustatud kohtuotsuse lõike, mis käivad British Steeli ja Dalmine vahelise tarnelepingu klauslite kohta.
2. Apellandi etteheited
171.
Kuuenda väitega kritiseerib apellant iseäranis kolme vaidlustatud kohtuotsuse punkti. Esimese Astme Kohus asendas neis komisjoni antud hinnangu otsuse artiklis 2 kirjeldatud asjaolude kohta oma hinnanguga. Sellega muutis kohus otsuse olulisi punkte ja ületas sellega talle asutamislepinguga antud pädevuse piire.
172.
Selle kriitika objekt on esmajoones vaidlustatud kohtuotsuse punkt 210, kus Esimese Astme Kohus selgitab, et „vaidlustatud otsuse põhjenduse 111 sõnastusest [nähtub] selgelt, et asjaomaste konkurentsivastaste kokkulepete sõlmimine on ise artiklis 2 sedastatud rikkumine”. Apellandi arvates nähtub osundatud punktist 111, et rikkumine ei ole mitte kõnealuste kokkulepete sõlmimine, vaid tema „püüdlus pidada kinni Euroopa-Jaapani klubi raames kokkulepitud põhireeglitest (fundamentals)”. Sellega olevat Esimese Astme Kohus muutnud pelgalt põhireeglite rakendamisele suunatud tegevused EÜ artikli 81 iseseisvaks rikkumiseks.
173.
Teiseks on tugevad kahtlused seotud vaidlustatud kohtuotsuse punktiga 244. Seal on kirjas: „[…] tuleb […] sedastada, et vaidlustatud otsuse põhjenduse 164 esimeses lauses sisalduv komisjoni kinnitus, mille kohaselt tarnelepingud, mis moodustavad otsuse artiklis 2 sedastatud rikkumise, […] on ülemäärane”. (
67
) Sellest sedastusest oleks Esimese Astme Kohus pidanud tegema ainuvõimaliku järelduse ning tühistama otsuse põhjenduse 164 ja järelikult ka artikli 2.
174.
Esimese Astme Kohus tegi seevastu sellest sedastusest järelduse, et „asjaomane rakendamine oli teise rikkumise eesmärk paljude üksikute, kuid omavahel seotud konkurentsivastaste eesmärkide ja mõjude hulgast”, ning võttis endale sellega rolli, mis talle ei kuulu.
175.
Kolmandaks kritiseerib apellant oma kuuenda väitega vaidlustatud kohtuotsuse punkti 234, kus Esimese Astme Kohus on veel selgemalt kui punktis 210 otsuse artikli 2 lahutanud artiklist 1, viidates sellele, et käesolevas kohtuasjas on tegemist kahe rikkumisega kahel seotud tooteturul. Esimese Astme Kohus ületas Dalmine väitel oma pädevuspiire suurel määral, lisades otsuses kirjeldatud keermestatud OCTG-standardtorude asjaomastele turgudele ja projektipõhiste magistraaltorude turgudele veel kolmanda, siledate torude turu.
176.
Muu hulgas märgib Dalmine veel, et Esimese Astme Kohtu uus tõlgendus otsuse artiklite 1 ja 2 vahelisest seosest osutus soodsaks Jaapani tootjatele, kuna leiti, et nad ei olnud süüdi artiklis 2 nimetatud „iseseisvas” rikkumises, mistõttu vähendati neile määratud trahvi.
177.
Seitsmenda väitega protesteerib apellant Esimese Astme Kohtu sedastuse vastu, et Dalmine, Mannesmann ja Vallourec loobusid British Steeliga siledate torude tarnelepingute sõlmimisega de facto ligipääsust Ühendkuningriigi keermestatud torude (nii OCTG-eritorude kui ka OCTG-standardtorude) turule.
178.
Apellant väidab esmalt, et ta ei oleks kunagi iseseisvalt Ühendkuningriigi turul tegutseda saanud, kuna tal ei olnud VAM-keermestamismeetodil keermestatud torude tootmiseks kohustuslikku litsentsi.
179.
Teiseks puudutasid tarnelepingud siledaid torusid, s.t turgu, mida vaidlusalune otsus ei käsitle.
180.
Kolmandaks hindas Esimese Astme Kohus faktilisi asjaolusid ebaõigesti, oletades punktides 219 ja 229, et osalenud ettevõtjad kooskõlastasid British Steelile minevate siledate torude tarnete jaotuse.
181.
Neljandaks jättis Esimese Astme Kohus tähelepanuta asjaolu, et Dalmine ja British Steeli vahel sõlmitud tarneleping põhines ilmselgetel ärilistel kaalutlustel.
182.
Oma kaheksanda väitega vaidleb apellant vastu Esimese Astme Kohtu hinnangule, et Dalmine ja British Steeli vahel sõlmitud tarnelepingu klauslid kui sellised olid lubamatud.
183.
See väide tugineb järgnevatele argumentidele:
—
Dalmine võetud kohustus tarnida British Steelile määramata koguses siledaid torusid oli tema huvides ning seetõttu lubatud;
—
Esimese Astme Kohus oleks pidanud aru saama, et British Steeli turujõud oli nii suur, et ta sai potentsiaalsetele tarnijatele oma tahet peale suruda;
—
Esimese Astme Kohus tõlgendas tarnelepingu artiklit 4 ebaõigesti, oletades, et see kohustas pooli tarnima ja ostma siledaid torusid teatava eelnevalt kindlaksmääratud protsendi ulatuses British Steeli koguvajadusest;
—
kuna puudub tõend tarnijatevahelise horisontaalse kooskõlastatud tegevuse kohta, oli British Steelile siledate torude müümine kogustes, mis vastasid teatavale protsendile tema keermestatud torude müügist, täiesti seaduslik;
—
otsuses ega kohtuotsuses ei selgitata, milles seisneb tarnelepingus sisalduvate hindade arvutamise valemite konkurentsivastane mõju;
—
kuna Dalmine ei müünud Ühendkuningriigi turul OCTG-eritorusid ning ei saanud seega olla British Steeli konkurent sellel turul, ei saa talle heita ette OCTG-torude hindu puudutava teabe vahetamist;
—
lõpuks on Esimese Astme Kohtu sedastus punktis 157, et British Steeli poolne tarnijatele konfidentsiaalse teabe mitteavaldamine ei ole käesoleva juhtumi asjaolusid arvestades kohane argument tarnelepingute allkirjastajate süüst vabastamiseks, samavõrd apodiktiline kui arusaamatu.
3. Komisjoni argumendid
184.
Kuuendat väidet peab komisjon tervikuna põhjendamatuks.
185.
Apellandi kriitika vaidlustatud kohtuotsuse punkti 210 osas olevat järgnevat arvestades põhjendamatu:
—
Komisjon sedastas juba oma otsuses üheselt, et otsuse artiklis 2 nimetatud tarnelepingud on EÜ artikli 81 iseseisev rikkumine. See nähtub selgelt otsuse resolutiivosa sõnastusest, kus sellele „rikkumisele” on artikli 2 näol pühendatud eraldi säte ja artikliga 3 kohustatakse osalenud ettevõtjaid „nimetatud rikkumist” lõpetama. Seda kinnitab ka vaidlustatud otsuse põhjendus 112. (
68
)
—
Otsuse artikli 2 lõikes 1 on juttu EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumisest „artiklis 1 mainitud rikkumise raames”, see ei muuda kuidagi asjaolu, et tegemist on erinevate rikkumistega.
—
Esimese Astme Kohus tuletas otsuse põhjendusest 111 õigesti, et tarnelepingute sõlmimine on otsuse artiklis 2 tuvastatud rikkumine. Kuna on juba tõestatud, et nende lepingute näol on tegemist EÜ artikli 81 lõike 1 iseseisva rikkumisega, on nende sõlmimine tegevus, millega rikkumine toime pandi.
186.
Vaidlustatud kohtuotsuse punkti 244 puudutav apellandi kriitika ei ole õigustatud: kui Esimese Astme Kohus oleks oma arvamusest, et komisjoni sedastus otsuse põhjenduses 164 oli „ülemäärane”, teinud järelduse, et see põhjendus tuleb tühistada, ei oleks see endaga kaasa toonud mingeid tagajärgi otsuse artikli 2 jaoks. Komisjon lihtsalt selgitas selles põhjenduses, miks ta ei määranud otsuse artiklis 2 sedastatud rikkumise eest Euroopa ettevõtjale eraldi trahvi. Sel juhul jääksid kehtima otsuse põhjendused 110–117, milles komisjon selgitas selle rikkumise tuvastamise põhjuseid.
187.
Apellant meenutab vaidlustatud kohtuotsuse punkti 234 puudutava kriitika alguses kohtuotsuse artikli 210 vastu kasutatud argumente. Käesoleva ettepaneku punktis 185 äratoodud põhjustel ei tule neid arvesse võtta.
188.
Etteheide, et Esimese Astme Kohus määratleb punktis 234 eraldi siledate torude turu, aga otsuse kohaselt on asjaomased turud üksnes OCTG-standardtorude ja projektipõhiste magistraaltorude turud, ei ole asjakohane, nagu tuleneb otsuse põhjendustest 28, 29 ja 31. (
69
)
189.
Ka seitsmes väide on komisjoni arvamuse kohaselt põhjendamatu.
190.
Komisjon vaidlustab esmajoones Dalmine väite, et ta ei oleks saanud Ühendkuningriigi turul iseseisvalt keermestatud torusid pakkuda:
—
OCTG-standardtorude osas, mille jaoks vajalikku litsentsi Dalminel ei olnud, viitab komisjon vaidlustatud kohtuotsuse punktile 186, kus Esimese Astme Kohus sedastas, et ei ole võimalik välistada, et Dalmine oleks võinud selle litsentsi hankida;
—
lisaks sellele oli teada, et Dalmine oli juba müünud väljaspool Itaaliat OCTG-standardtorusid, mille jaoks litsentsi vaja ei ole.
191.
Seepärast sai Esimese Astme Kohus teha järelduse, et Dalmine jättis esmalt British Steeli ja seejärel Valloureciga tarnelepingu sõlmimisega end ise ilma võimalusest hakata tegutsema Ühendkuningriigi keermestatud torude turul.
192.
Apellandi argument, et siledate torude tarnimise osas ei saa olla juttugi konkurentsist Mandri-Euroopa tootjate vahel, kuna need keermestavad torud ise ja ekspordivad neid piiratud kogustes, ei ole tõsiseltvõetav, kui mõelda asjaolule, et ta sõlmis tarnelepingu potentsiaalselt piiramatu koguse siledate torude kohta katmaks sellega 30% British Steeli vajadusest.
193.
Apellandi vastuväited punktide 219 ja 229 osas osutuvad väljakujunenud kohtupraktikat arvesse võttes asjakohatuteks:
—
Esimese Astme Kohus jõudis kohtuotsuse punktides 219 ja 220 õigele järeldusele, et horisontaalne kokkulepe British Steelile minevate siledate torude tarnete jaotamise osas oli olemas; (
70
)
—
raske on vaidlustada Esimese Astme Kohtu arvamust, et Dalmine võimalik äriline huvi British Steeliga sõlmitud lepingu vastu ei muuda olematuks asjaolu, et leping oli õigusvastane.
194.
Kaheksanda väite kohta ütleb komisjon, et selle etteheited kordavad Esimese Astme Kohtus esitatud argumente, millega vaidlustati British Steeliga sõlmitud tarnelepingus sisalduvate klauslite konkurentsivastast iseloomu. Seetõttu tuleb need tunnistada lubamatuteks.
195.
Teise võimalusena esindab komisjon arvamust, et need etteheited on põhjendamatud. Ta viitab muu hulgas sellele, et ühe läbirääkimiste partneri ärihuvid ja majanduslik üleolek ei saa kuidagi muuta EÜ artikli 81 lõiget 1 rikkuva lepingu õigusvastast iseloomu.
4. Hinnang
196.
Kaalukad argumendid, mida apellant kuuendas väites vaidlustatud kohtuotsuse punktide 210, 224 ja 244 vastu esitab, kusjuures ta ei kohku tagasi Esimese Astme Kohtu süüdistamise ees, et see on asjaolusid ja komisjoni tahet — sealhulgas otsuses taunitud käitumise õigusliku määratlemise osas — nende punktidega moonutanud, mis tähendaks kaitseõiguse karjuvat rikkumist, osutuvad lähemal vaatlusel olevat palju vähem muljetavaldavad kui argumentide ja nendega seotud määratluste kõlav sõnastus arvata laseb.
197.
Enne kui ma käsitlen selle väite kolme üksteisega seotud või kattuvat osa, tahaksin meelde tuletada otsuse artiklis 2 taunitud rikkumise konteksti. Ma kirjeldasin seda eespool käesoleva ettepaneku punktides 148–158.
198.
Komisjoni faktiliste asjaolude kirjelduse kohaselt tegutsesid Vallourec, Dalmine, Mannesmann ja British Steel ühiselt tagamaks, et Ühendkuningriigi turg on Euroopa tootjate käes, esmajoones seeläbi, et Vallourec, Dalmine ja veidi hiljem Mannesmann tarnisid kindla osa siledatest torudest, mida British Steel pärast nende tootmise lõpetamist vajas, et töödelda neid eri- või standardkeermega torudeks. Hiljem 1994. aastal, kui British Steel oli sellest sektorist täielikult väljunud, võttis Vallourec üle British Steeli rolli Ühendkuningriigi turul.
199.
Põhimõtteliselt käsitleti Esimese Astme Kohtus järgmist keskset õiguslikku küsimust: kas komisjon võis Euroopa tootjate sellist käitumist, mille eesmärgiks oli Ühendkuningriigi turu kindlustamine nende endi jaoks, pidada EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumiseks?
200.
Esimese Astme Kohus oli vaidlustatud kohtuotsuse kritiseeritud punktides sellele küsimusele üheselt jaatavalt vastanud, ka selles mõttes, et artiklis 2 nimetatud EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumist võib siiski pidada iseseisvaks rikkumiseks, ehkki see pandi toime „artiklis 1 nimetatud” rikkumise raames.
201.
Apellant tuletab oma vastuväited Esimese Astme Kohtu sedastuse vastu punktides 210 ja 234 otsuse põhjendusest 111 (
71
), täpsemalt järgmisest lõigust: „Lepingute esemeks olid siledate torude tarned Põhjamere OCTG-turu liidrile ja nende eesmärk oli hoida kodumaist tootjat Ühendkuningriigi turul, et saaks tagada Euroopa-Jaapani klubis kokkulepitud „fundamentals”-reeglite järgimist.” Sellest järeldub, et otsuse põhjenduse 111 mõttes ei olnud rikkumise iseloomu seisukohalt otsustava tähtsusega mitte tarnelepingute sõlmimine, vaid asjaolu, et nende sõlmimise eesmärgiks oli „fundamentals”-reeglite järgimine.
202.
Minu arvates ei tulene see sugugi otsuse põhjenduste 111 ja 112 (
72
) vahelisest seosest. Sest põhjenduse 112 esimeses lauses sedastab komisjon lakooniliselt: „Euroopa Ühenduse lepingu artikli 81 lõige 1 sätestab sõnaselgelt, et kokkulepped, mille eesmärgiks või tagajärjeks on turgude jagamine, on ühisturuga kokkusobimatud.”
203.
Kuna tarnelepingute eesmärgiks oli olulise Ühendkuningriigi turu kaitse väljastpoolt tulijate eest ning seega turgude jagamine, võis neid pidada EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumiseks.
204.
Nagu nähtub juba vaidlustatud otsuse artikli 2 lõike 1 sõnastusest ja otsuse artiklis 3 sisalduvast veelkordsest kinnitusest, oli komisjon määratlenud EÜ artikli 81 rikkumisena Euroopa tootjate tegutsemise Ühendkuningriigi turu endi jaoks kindlustamisel pärast ühenduse õmbluseta terastorude sektoris toimunud ümberkorraldusi.
205.
See määratlus tugines komisjonipoolsele faktiliste asjaolude kontrollimisele vaidlustatud otsuses. Selle kohaselt tekkis pärast seda, kui British Steel oma Clydesdale’i tehase sulgemisega lõpetas õmbluseta terastorude tootmise, jätkates esialgu tegutsemist termilise töötlemise ja keermestamise alal oma tütarettevõtja TSSL kaudu — aastatel 1990–1994 jäi see suurimaks OCTG-eritorude ja OCTG-standardtorude tarnijaks Põhjamere piirkonnas —, Ühendkuningriigi turul vahetoote õmbluseta siledad torud jaoks eraldi turg, millel British Steel oli peamine ostja.
206.
Nende asjaolude arvessevõtmisel ei ole asjakohane ka apellandi argument, et Esimese Astme Kohus ületas oma pädevuspiire, sedastades vaidlustatud kohtuotsuse punktis 234, et vaidlustatud otsuse artiklites 1 ja 2 nimetatud rikkumised pandi toime kahel erineval turul, nimelt OCTG-standardtorude ja õmbluseta siledate torude turul.
207.
Nagu kohus punktides 235 ja 236 tuvastas, on siin nimelt tegemist kahe autonoomse, ent seotud turuga, mida puudutasid kaks iseseisvat, aga seotud rikkumist: „Käesoleval juhul on komisjon kirjeldanud olukorda, milles Euroopa tootjate vahelisi kokkuleppeid, mis mõjutavad Ühendkuningriigi siledate torude turgu, on sõlmitud vähemalt osaliselt Ühendkuningriigi OCTG-standardtorude järgneva kaubaturu kaitsmiseks Jaapani impordi eest.”
208.
Sellest tuleneb vältimatult, et apellandi ränk etteheide, et Esimese Astme Kohus ei kirjeldanud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 234 ebaõigesti mitte üksnes faktilisi asjaolusid, vaid ka moonutas komisjoni tahet, on laest võetud.
209.
Vastuväide vaidlustatud kohtuotsuse punkti 244 osas jõuab põhimõtteliselt välja selleni, et Esimese Astme Kohus oleks oma viitest, „et vaidlustatud otsuse põhjenduse 164 esimeses lauses sisalduv komisjoni kinnitus, mille kohaselt tarnelepingud, mis moodustavad otsuse artiklis 2 sedastatud rikkumise, olid üksnes artiklis 1 rikkumise rakendamise vahendid, on ülemäärane, sest asjaomane rakendamine oli teise rikkumise eesmärk paljude üksikute, kuid omavahel seotud konkurentsivastaste eesmärkide ja mõjude hulgast”, pidanud tegema järeldusi selle põhjenduse „tühistamiseks”.
210.
Esimese Astme Kohus jõuab vaidlustatud kohtuotsuse selles punktis tulemuseni, mis on punktis 210 ja veel selgemini punktis 234 tehtud sedastuse loogiline järeldus: vaidlustatud otsuse artiklid 1 ja 2 sisaldavad EÜ artikli 81 kahte iseseisvat rikkumist isegi sel juhul, kui mõlemad on sisuliselt seotud.
211.
Selle kohaselt sai Esimese Astme Kohus heita komisjonile ette ühekülgsust, kui komisjon nimetas otsuse põhjenduses 164 artiklis 2 nimetatud rikkumist pelgalt artiklis 1 sedastatud rikkumise toimepanemise vahendiks.
212.
Ka komisjonile tema rikkumiste raskuse hinnangu kohta tehtud etteheide ei muuda kuidagi eelnevalt Esimese Astme Kohtu poolt punktides 210 ja 244 õigeks hinnatud komisjoni sedastust, et vaidlustatud otsus puudutab õigusega kahte iseseisvat, ehkki üksteisega seotud EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumist.
213.
Mõte, mida komisjon väljendas vaidlustatud otsuse põhjenduses 164, seisnes selles, et komisjoni oletatud tiheda seose tõttu mõlema rikkumise vahel („[tarnelepingud kui] kodumaiste turgude kaitse põhimõtte rakendamise vahend […], mida tuleb vaadelda seoses sündmustega Euroopa-Jaapani klubi raames”) ei olnud põhjust määrata Euroopa tootjatele selle eest täiendavat trahvi.
214.
Vaidlustatud otsuse selle põhjenduse „tühistamise” tagajärjeks oleks seetõttu asjaolu, et komisjoni oletatud tihe seos mõlema rikkumise vahel ei oleks enam vaidlustatud otsuse artiklis 2 tuvastatud rikkumise eest täiendava trahvi mittemääramise põhjuseks.
215.
Esimese Astme Kohus ei tahtnud oma sedastusest, et komisjon hindas oma otsuse põhjenduses 164 artiklis 2 nimetatud rikkumist liiga ühekülgselt, teha sellist järeldust, mis nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 245. See aga pigem säästis kui kahjustas apellanti. Kui komisjon oleks pidanud trahvi määramisel omistama vaidlustatud otsuse artiklis 2 nimetatud rikkumisele iseseisva rikkumise tähenduse, oleks see muus osas samade asjaolude puhul pidanud endaga kaasa tooma kõrgema trahvi.
216.
Kõike eeltoodut arvesse võttes on vaidlustatud kohtuotsuse punkti 244 vastu esitatud etteheide põhjendamatu, kuna see ei saa viia kahe iseseisva, ehkki üksteisega seotud EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise olemasolu teistsuguse hindamiseni; lisaks sellele jookseb see tühja, kuna vaidlustatud otsuse põhjenduse 164 tühistamisel ei oleks selle sedastuse jaoks mingeid tagajärgi ning see võiks parimal juhul viia vaidlustatud otsuse artiklis 2 nimetatud rikkumise eraldi arvessevõtmiseni trahvi määramisel.
217.
Esimene kolmest seitsmenda väite põhjendamiseks esitatud etteheitest puudutab eelkõige faktilisi asjaolusid. Apellant ei ole nõus kahe faktilise asjaolu tuvastamisega Esimese Astme Kohtu poolt: British Steel sidus kolm ühenduse konkurenti iga tarnelepinguga nii, et kadus nendepoolne mis tahes tõhus või potentsiaalne konkurents kodumaisel turul, mille hind oli tarnete saamise vabaduse ohverdamine (
73
), ja kolmel Ühendkuningriigi välisel Euroopa tootjal oleks normaalses olukorras, kui tarnelepinguid ei oleks olnud olemas, jättes „fundamentals”-reeglid tähelepanuta, olnud tõeline või vähemalt potentsiaalne kaubanduslik huvi konkureerida British Steeliga Ühendkuningriigi keermestatud torude turul tõhusalt ning konkureerida omavahel siledate torude tarnimisel British Steelile. (
74
)
218.
See etteheide on vastuvõetav üksnes niivõrd, kuivõrd apellant soovib sellega väita, et Esimese Astme Kohus hindas faktilisi asjaolusid ilmselgelt valesti. (
75
) Siis aga peaks tema faktilisi asjaolusid puudutavad argumendid olema nii täpsed ja põhistatud, et nad suudaksid toetada etteheidet, et see hinnang on ilmselgelt vale.
219.
Apellandil ei õnnestu see isegi mitte algelisel määral. Isegi kui lähtuda sellest, et Dalmine sisenemine Ühendkuningriigi OCTG-standardtorude ja OCTG-eritorude valmistoodete turule ei oleks tema toodete valiku ja nõudluse struktuuri tõttu Ühendkuningriigi turul (eelkõige OCTG-eritorud erilise patenteeritud VAM-keermega) olnud lihtne, ei oleks apellandil siiski olnud vaja sõlmida kokkulepet siledate torude vahetoote tarnimiseks British Steelile, mis ühelt poolt määras tema vahetoote turuosaks vähemalt viieks aastaks 30% ja teiselt poolt välistas sisenemise valmistoodete turule sama ajavahemiku jooksul.
220.
Apellandi nimetatud faktilised asjaolud ja tingimused, tema toodetevalik ning asjaolu, et tema siledate torude toodang oli suuremas osas ette nähtud enda ettevõttes töötlemiseks, ei võimalda vaidlustada, et Esimese Astme Kohtu faktiliste asjaolude tuvastamine oli õigustatud, et Dalmine andis British Steeliga tarnelepingut sõlmides panuse Ühendkuningriigi asjaomaste toodete turul tegeliku ja potentsiaalse konkurentsi välistamisse või vähemalt tugevasse piiramisse.
221.
Seetõttu on see etteheide põhjendamatu.
222.
Asjaolu, et teine etteheide, millele apellandi seitsmes väide tugineb, on põhjendamatu osas, milles see tugineb oletusele, et vaidlustatud otsus ei ole kohaldatav siledate torude turule, nähtub juba minu kuuenda väite kontrollimisest.
223.
See etteheide ei ole paikapidav ka seetõttu, et see sisaldab väidet, et siledate torude tarneleping ei saanud avaldada olulist mõju vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud OCTG-standardtorude turule, kuna tarnitud siledad torud töödeldi 80% ulatuses OCTG-eritorudeks. See väide ei muuda asjaolu, et oluline osa tarnitavatest siledatest torudest, nimelt 20%, töödeldi ikkagi OCTG-standardtorudeks.
224.
Kolmanda etteheitega vaidlustab apellant Esimese Astme Kohtu sedastuse, et tarnelepingud põhinevad neis osalenud ettevõtjate vahelisel horisontaalsel strateegial ja et Dalmine on selle osaline.
225.
Seda etteheidet pean ilmselgelt lubamatuks, sest see tähendab, et apellatsiooniastmes tuleks teist korda hinnata tõendite mahukat kogumit, millele Esimese Astme Kohus oli andnud hinnangu, millele tugines komisjoni sedastus vaidlustatud otsuses sellise strateegia olemasolu kohta. See hinnang asub vaidlustatud kohtuotsuse punktides 214–225.
226.
See etteheide oleks lubatav üksnes siis, kui apellant suudaks tõendada, et Esimese Astme Kohus tegi komisjoni vaidlustatud otsuses loetletud tõendite tõendusjõu hindamisel ilmselgeid vigu. Selle teesi põhjendamiseks esitatud argumendid on aga nii üldised ja ebatäpsed, et nad ei suuda vähimalgi määral toetada oletust, et hindamine oli ebaõige.
227.
Nüüd jõuan ma kaheksanda väite juurde, mida komisjon peab lubamatuks, kuna see kordab Esimese Astme Kohtus tema otsuse vastu esitatud etteheiteid.
228.
Kuna see väide tugineb tervelt kaheksale erinevale etteheitele, mis osaliselt puudutavad Esimese Astme Kohtu õiguslikku seisukohta, osaliselt faktiliste asjaolude õiguslikku kvalifitseerimist, käsitlen iga etteheite puhul esmalt selle lubatavust.
229.
Ma teen ettepaneku tunnistada lubamatuteks esimene ja teine etteheide, millega apellant väidab, et Esimese Astme Kohus oleks pidanud arvesse võtma järgmist:
a.
British Steeli ärihuvi klausli vastu, millega sätestati Dalmine tarnitav kogus protsentuaalselt väljendatuna (30%) siledate torude kõikuvast vajadusest;
b.
British Steeli kui tarnelepingu poole majanduslikku üleolekut.
230.
Niivõrd kui on võimalik tuvastada, siis neid etteheiteid Esimese Astme Kohtus vahetult (
76
) ei esitatud, seetõttu ei saa Esimese Astme Kohtule ette heita nende mittekäsitlemist vaidlustatud kohtuotsuses.
231.
Lisaks on mõlemad etteheited niikuinii põhjendamatud.
232.
Tõepoolest oli British Steel ilmselgelt huvitatud oma kõikuva siledate torude vajaduse rahuldamisest. See ei õigusta aga selleks lepingulise konstruktsiooni valimist, mis de facto välistas tarnijatevahelise konkurentsi ja kaitses teda ka nende tarnijate potentsiaalse konkurentsi eest valmistoodete turul.
233.
Ka viitamine British Steeli majanduslikule üleolekule tarnelepingu sõlmimise ajal ei ole asjakohane, kuna see ei saa muuta vastava tarneklausli ebaseaduslikkust. Lisaks sellele oleks British Steel sellist üleolekut, kui see üldse eksisteeris, saanud ära kasutada alles pärast seda, kui apellant oli otsustanud temaga lepingulisse suhtesse astuda.
234.
Kolmandat etteheidet, milles apellant väidab, et tarnelepingu artiklit 4 ei saa mõista nii, et see oli mõlema poole jaoks kohustuslik eelnevalt kindlaksmääratud tarnitavate ja ostetavate siledate torude protsendi osas, ei toeta ükski fakt. Komisjon märkis õigesti, et viitamine apellandi vastuväiteteatisele antud vastusele (
77
) ei saa seda väidet toetada. Samuti ei sisaldu selle jaoks tegelikku alust ei hagiavalduses ega Esimese Astme Kohtus tehtud repliigis.
235.
See etteheide on lubamatu, kuna see on esitatud hilinenult, ja igal juhul põhjendamatu, kuna põhjendus kas puudub või on ebapiisav.
236.
Neljas etteheide sisaldab seitsmenda väite raames juba esitatud — ja käesoleva ettepaneku punktides 225 ja 226 tagasi lükatud — väidet, et tarnelepingu sõlmimisele eelnev nelja Euroopa tootja vaheline kooskõlastatud tegevus ei ole tõendatud. Seetõttu on etteheide põhjendamatu.
237.
Viienda etteheite, millega apellant väidab, et Esimese Astme Kohus ei selgitanud, milles pidi seisnema tarnelepingus sisalduva hindade arvutamise valemi väidetav konkurentsivastane mõju, vastuseks on vaidlustatud kohtuotsuse punktid 181 ja 188–191, kus Esimese Astme Kohus selgitab, et selle valemi kasutamise tulemusel said kolm tarnijat täpseid andmeid British Steeli keermestatud torude müügihindade iga kõikumise suuna, aja ja ulatuse kohta. Lisaks ei olnud British Steeli tarnijatel selle valemi tulemusena enam mingit huvi tekitada omalt poolt konkurentsi Ühendkuningriigi keermestatud torude hinna osas, kuna nende torude võimalik hinna langus oleks vahetult kajastunud British Steelile tarnitavate siledate torude hinna languses. (
78
)
238.
Seetõttu on viies etteheide selge põhjenduse puudumise tõttu ilmselgelt põhjendamatu.
239.
Sama kehtib kuuenda etteheite kohta. Apellant võib küll väita, et hindadealane teabevahetus ei olnud tema jaoks oluline, kuna see puudutas OCTG-eritorusid ehk toodet, mille osas tal patendiõiguslikest põhjustest lähtudes ei olnud juurdepääsu Ühendkuningriigi turule, ent see väide ei puuduta asjaolu, et see teave oli oluline tema piiratud ulatusega OCTG-standardtorude müügi seisukohalt sellel turul. Faktiliselt võimaldasid need teadmised apellandil kohandada oma selle toote hindu Ühendkuningriigi turu hinnatasemega.
240.
Seitsmes etteheide on pelgalt väide. Ühe punkti (189) kontekstist välja rebimine ja siis selles sisalduva Esimese Astme Kohtu sedastuse „apodiktiliseks ja arusaamatuks” nimetamine, ehkki selle sedastuse täpne põhjendus on vaidlustatud kohtuotsuse järgmistes punktides ära toodud, ei lähe läbi. Seetõttu tuleb see mitte mingit põhjendust sisaldav etteheide tunnistada ilmselgelt põhjendamatuks.
241.
Kaheksas etteheide koosneb apellandi kuuenda väite toetuseks esitatud etteheidete kordamisest. Arvestades minu hinnangut nende etteheidete kohta, tuleb ka see etteheide tunnistada põhjendamatuks.
F. Üheksas ja kümnes väide
— EÜ artikli 81 rikkumine ning määruse nr 17 artikli 15 ja suuniste trahvide arvutamise meetodi kohta (
79
)kohaldamise hindamise komisjoni poolt puudulik põhjendamine Dalminele etteheidetava rikkumise raskuse hindamise raames
— EÜ artikli 81 rikkumine ning määruse nr 17 artikli 15 ja suuniste trahvide arvutamise meetodi kohta kohaldamise hindamise komisjoni poolt puudulik põhjendamine Dalminele etteheidetava rikkumise kestuse ja kergendavate asjaolude hindamise raames
1. Apellandi etteheited
242.
Apellandi üheksanda väite põhjendamiseks esitatud väga üksikasjalikus argumentatsioonis tuleb eristada kolme peamist etteheidet:
a.
Esimese Astme Kohus oletas ekslikult, et asjaomase turu suurus peab ainsa objektiivse kriteeriumina olema rikkumise raskuse hindamise aluseks;
b.
Esimese Astme Kohus oletas ekslikult, et komisjon kohaldas suuniste trahvide arvutamise meetodi kohta (edaspidi „suunised”) punkti 1 alapunkti A valesti;
c.
Esimese Astme Kohus jättis trahvi suuruse kindlaksmääramisel ekslikult arvesse võtmata osalenud ettevõtjate käitumist ja suurust.
243.
Apellandi argumente esimese etteheite põhjendamiseks võib kokku võtta järgmiselt:
—
asjaomase turu suurus on ainus objektiivne kriteerium, mida rikkumise raskuse hindamisel saab arvesse võtta. Seetõttu peaks iga kohtuotsus rikkumise raskuse kohta tuginema esmajoones sellele;
—
Esimese Astme Kohus oletas seetõttu ekslikult, et asjaomase turu suurus on ainult üks asjakohastest teguritest (
80
);
—
Esimese Astme Kohtu sedastus, et „konkurentsieeskirjade rikkumise eest ettevõtjale määratud trahvi summa [peab] olema proportsionaalne tervikuna hinnatud rikkumisega, arvestades eelkõige rikkumise raskust” (
81
), on seetõttu tautoloogiline, kuna puudub igasugune objektiivsus.
244.
Teise etteheite põhjendamiseks esitab apellant peamiselt järgmised argumendid:
—
suuniste kohaselt tuleks rikkumise raskuse väljaselgitamiseks kasutada kolme kriteeriumi: selle laadi, tegelikku mõju turule, niivõrd kui see on mõõdetav, ja asjaomase turu geograafilist ulatust;
—
esiteks ei hinnanud Esimese Astme Kohus rikkumise laadi õigesti, oletades, et see seisnes turgude jagamise lepingus Euroopa tootjate vahel;
—
teiseks tugines Esimese Astme Kohus ekslikult vaidlustatud otsuse põhjenduses 68 sisalduvale osalenud tootjate turuosade ülevaatele (
82
), kuna see ülevaade ei saa omada mingit tähtsust väidetava rikkumise mõju hindamisele asjaomaste toodete turgudel;
—
kolmandaks jättis Esimese Astme Kohus komisjoni seisukoha kontrollimisel, et käesoleval juhul on tegemist „väga raske” rikkumisega, ekslikult tähelepanuta, et asjaomane geograafiline turg ja toodete turg ei ole väga suured;
—
lõpuks ei põhjendanud Esimese Astme Kohus piisavalt oma arvamust, et komisjon kvalifitseeris nimetatud rikkumise õigesti väga raskeks rikkumiseks. Seetõttu on tema hinnang määratud trahvile kaheldava väärtusega.
245.
Kolmas väide tugineb peamiselt järgmistele argumentidele:
—
Esimese Astme Kohus toimis valesti, jättes komisjoni määratud trahvide hindamisel arvesse võtmata rikkumises osalenud ettevõtjate suuruse, mis väljendub nende käivetes. Trahv, mis väga suure ettevõtja jaoks on väike, võib väiksema ettevõtja puhul kergesti ületada 10% ülempiiri või olla lihtsalt liiga kõrge. Apellant toetub selle argumendi puhul suuniste punkti 1 alapunkti A kuuendale lõigule (
83
);
—
Esimese Astme Kohus ei käsitlenud samuti Dalmine esitatud argumente ebaproportsionaalsuse kohta trahvisumma ja tema asjaomaste toodete käibe vahel maailmaturul, ühenduse turul ning Prantsusmaa, Saksamaa, Itaalia ja Ühendkuningriigi turul (
84
);
—
apellandi arvates ei tule „arvestatavat mõju [ühenduse turule]” vaidlustatud kohtuotsuse punkti 290 mõttes hinnata mitte üksnes turu suuruse alusel, vaid eelkõige rikkumise tegeliku mõju alusel konkurentsiolukorrale. Trahvi suuruse kindlaksmääramisel ja proportsionaalsuse küsimuse puhul tuleb seevastu arvesse võtta osalenud ettevõtjate käivete suurust;
—
lõpuks ei ole apellant nõus Esimese Astme Kohtu sedastusega, et kui on juba tõestatud, et ettevõtja osales konkurentidega turgude jaotamise kokkuleppes, ei tule trahvi suuruse määramisel ilmtingimata arvestada asjaoluga, et ettevõtja ei käitunud turul konkurentidega kokku lepitud viisil.
246.
Kümnes väide hõlmab nelja etteheidet:
—
Esimese Astme Kohus ei tunnistanud ekslikult ega sidunud sellega ka mingit karistust, et komisjon vaidlustatud otsuses ei selgitanud, miks ta ei võtnud arvesse apellandi esitatud kergendavaid asjaolusid;
—
Esimese Astme Kohus ei käsitlenud ekslikult apellandi argumente, et tema roll turgude jagamise kokkulepete sõlmimises oli piiratud ning et ta pidas neist kokkulepetest kinni üksnes osaliselt;
—
veel on apellant arvamusel, et Esimese Astme Kohus ekslikult ei lugenud kergendavaks asjaoluks seda, et apellant lõpetas oma ebaseadusliku käitumise vahetult pärast komisjoni esimesi uurimistoiminguid;
—
lõpuks võttis Esimese Astme Kohus Dalmine osalemist haldusmenetluses kergendava asjaoluna arvesse üksnes piiratud ulatuses.
2. Komisjoni argumendid
247.
Komisjon peab üheksandat väidet tervikuna põhjendamatuks.
248.
Esimese etteheite kohta väidab ta, et juba suuniste sõnastus räägib vastu oletusele, millele apellandi argument tugineb, nimelt et rikkumise raskuse määramiseks on ainus objektiivne ja seetõttu otsustav kriteerium asjaomase turu suurus. Suuniste punkti 1 alapunkti A algus ei jäta mingit kahtlust selles, et turu suurus on kõigest üks arvessevõetavatest kriteeriumidest: „Rikkumise raskuse hindamisel tuleb arvesse võtta selle laadi, tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta, ja asjakohase geograafilise turu suurust.”
249.
Teise etteheite kohta märgib ta, et esimene apellandi poolt selle toetuseks esitatud argument, et komisjon ei ole veenvalt tõendanud, et rikkumise eesmärgiks oli turgude jagamine, on lubamatu, kuna apellant ei vaidlustanud seda sedastust Esimese Astme Kohtus. (
85
)
250.
Etteheide, et Esimese Astme Kohus toetus kohtuotsuse punktis 296 ekslikult vaidlustatud otsuse põhjenduses 68 olevale tabelile tõendamaks rikkumise tegelikku mõju turu olukorrale, on ekslik, kuna kohtuotsuse selles punktis ei ole tegemist mitte rikkumise turule avaldatud mõju tuvastamisega, vaid küsimusega, kas trahvisumma kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta ka ettevõtja käitumist ja suurust.
251.
Apellandi mainitud kohtupraktika (
86
) ei toeta tema argumenti, et komisjon peab rikkumise raskuse hindamisel alati uurima selle mõju turule.
252.
Põhjendatud ei ole ka argument, et vaidlustatud kohtuotsuse punkt 263 on vastuoluline, kuna Esimese Astme Kohus arvestab ühel juhul selgelt suure geograafilise turuga ja teisel juhul vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimetatud OCTG-standardtorude ja projektipõhiste magistraaltorude turuga, mis moodustab üksnes väikese osa OCTG-torude ja õmbluseta magistraaltorude turust tervikuna.
253.
Lisaks sellele viitab komisjon sellele, et ta võttis viimast asjaolu arvesse trahvisumma — 10 miljonit eurot — kindlaksmääramisel, mida sedastas ka Esimese Astme Kohus.
254.
Kolmanda etteheite kohta märgib komisjon, et vastavalt suunistele (
87
) võib ta trahvide määramisel võtta arvesse rikkumises osalenud ettevõtjate suuruse erinevusi, ent ta ei ole kohustatud seda tegema.
255.
Igal juhul ei näinud ka Esimese Astme Kohus, teostades oma täielikku pädevust määratud trahvide kontrollimisel, põhjust tegeleda asjaomaste ettevõtjate suuruse alusel eristamisega. (
88
)
256.
Ei ole mingit põhjust, miks apellandi esitatud asjaomaste toodete müüginumbritest peaks tulenema, et määratud trahv on ebaproportsionaalselt suur. See käib ka väidetava komisjoni kohustuse kohta arvestada trahvisumma määramisel kartellis osalenud ettevõtjate käivete suurusega.
257.
Argumendid, mida apellant tuletab oma käitumisest turgude jagamise kokkuleppe rakendamisel, kattuvad kümnenda väite raames esitatud etteheidetega. Komisjon teeb ettepaneku tegeleda nendega kümnenda väite käsitlemisel.
258.
Komisjon käsitleb lühidalt kümnenda väite raames esitatud nelja etteheidet.
259.
Esimene etteheide on tema arvates põhjendamatu, kuna Esimese Astme Kohus ise selgitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 327 jj oma täielikku pädevust sisulise kontrollimise käigus teostades, miks ei saa arvesse võtta apellandi viidatud kergendavaid asjaolusid.
260.
Nagu komisjon oma vasturepliigis väitis, ei ole ta kohustatud võtma oma otsuse põhjenduses seisukohta argumentide suhtes, mida apellant eeluurimise ajal kergendavate asjaolude kohaldatavuse kohta esitas. (
89
)
261.
Teise etteheite kohta, et Esimese Astme Kohus ei võtnud vaidlustatud kohtuotsuses erinevalt suunistest piisavalt arvesse, et apellandi tegelik käitumine turul ei järginud konkurentidega sõlmitud kokkuleppeid, väidab komisjon, et suunised ei ole Esimese Astme Kohtu jaoks siduvad.
262.
Kolmanda etteheite kohta vastab komisjon, et Esimese Astme Kohus sedastas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 331 ja 332 õigesti, et rikkumine oli ajal, mil komisjon tegeles 1. ja 2. detsembri 1994. aasta kontrollimistega, oletatavasti lõpetatud või vähemalt just lõppenud. Seetõttu ei saaks viide sellele, et apellant lõpetas rikkumise pärast komisjoni esimesi uurimistoiminguid, õigustada määratud trahvi vähendamist.
263.
Neljas etteheide ei ole komisjoni arvates asjakohane, kuna
—
apellandi koostöö oli uurimise ajal palju vähem aktiivne kui Vallourecil, kellega apellant end võrdleb;
—
apellant ei tee vahet oma hoiakul komisjoni küsimustele vastamise ajal ja oma reaktsioonil hilisemale vastuväiteteatisele. Apellant sai koostöö eest, mis seisnes vastuväiteteatises ekslikult nimetatud faktiliste asjaolude õigsuse mittevaidlustamises, komisjonilt „tasuks” trahvi vähendamise 20% ulatuses. Selles tähenduses tuleks mõista vaidlustatud kohtuotsuse punkti 345.
3. Hinnang
264.
Enne üheksanda ja kümnenda väite hindamist tuleb teha mõned sissejuhatavad märkused.
265.
Sooviksin meelde tuletada põhimõttelist erinevust, mis valitseb komisjoni kohustuste — määrata asutamislepingu konkurentsireeglite rikkumisi tuvastavas otsuses karistused ja põhjendada neid karistusi — ning Esimese Astme Kohtu kohustuste vahel, kui viimane teostab oma määruse nr 17 artiklist 17 tulenevat täielikku pädevust vaadata läbi otsused, millega komisjon on määranud trahvid või karistusmaksed.
266.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on komisjon kohustatud kohaldama trahvisumma kindlaksmääramisel arvutamismeetodit, mille ta suunistes endale kohustuslikuna sätestas. Kui komisjon võtab vastu suuniseid, mis peavad asutamislepingut järgides täpsustama kriteeriume, mida ta kavatseb oma kaalutlusõigust teostades kasutada, viib see enda kaalutlusõiguse piiramiseni, kuna ta peab kinni pidama iseendale kehtestatud suunistest. (
90
) See kohtupraktika põhineb kodaniku õiguspärase ootuse usalduse kaitse üldpõhimõttel.
267.
Seevastu ei pea komisjon oma otsuse põhjenduses käsitlema sõnaselgelt kõiki argumente, mida osalenud ettevõtjad uurimismenetluses on esitanud. (
91
) Täitmaks EÜ artiklis 253 sätestatud põhjendamiskohustust peab otsuse põhjendus esiteks võimaldama otsuse adressaadiks oleval juriidilisel või füüsilisel isikul selgust saada, millised faktilised asjaolud ja üksikasjad võetud meedet õigustavad, et ta vajadusel saaks oma õigusi kaitsta ja kontrollida, kas otsus on põhjendatud, ning teiseks peab otsuse põhjendus võimaldama ühenduse kohtul teostada oma seaduslikkuse kontrolli pädevust. (
92
)
268.
Esimese Astme Kohus ei ole oma täieliku pädevuse teostamisel, mille käigus ta teeb otsuse trahvi või karistusmakse asjakohasuse kohta, seotud suunistega, mis komisjon on endale kaalutlusõiguse teostamiseks kehtestanud. (
93
) Seda asjaolu tuleb arvesse võtta siis, kui apellatsioonimenetluses vaadatakse läbi Esimese Astme Kohtu otsuseid trahvi määramise kohta.
269.
Esimese Astme Kohtult ei saa aga nõuda, et ta võtaks seisukoha argumentide suhtes, mis talle on otsuses määratud trahvi vaidlustamiseks esitatud.
270.
Lõpuks tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on jäänud tagasihoidlikuks apellatsioonimenetluses hinnangu andmisel nende kaalutluste suhtes, mis Esimese Astme Kohus tegi trahvi suuruse üle otsustamisel. (
94
) See ei muuda asjaolu, et Euroopa Kohus peab korrigeerima Esimese Astme Kohtu otsuseid, kui need põhinevad ilmselgelt ebaõigel faktiliste asjaolude hindamisel (
95
) või kui Esimese Astme Kohus on rikkunud õigusnormi (
96
).
271.
Ma alustan üheksanda väite käsitlemist ning sedastan kohe, et esimene selles sisalduv etteheide on ilmselgelt põhjendamatu. Esimese Astme Kohtule ei saa ette heita, et ta on valesti hinnanud komisjonipoolset suuniste kohaldamist, kuna vastavalt suuniste punkti 1 alapunkti A esimese lõigu sõnastusele ei tule rikkumise raskuse hindamisel võtta arvesse mitte üksnes asjaomase geograafilise turu suurust, vaid ka rikkumise laadi ja selle tegelikku mõju turule, kui see on mõõdetav. Suuniste tekst ei sisalda mingit viidet sellele, et turu suuruse kriteeriumile tuleks omistada erilist kaalu.
272.
Teise etteheite esimese osa puhul jagan ma komisjoni arvamust, et see on lubamatu. Siin esitab apellant argumendi, mida ta ei esitanud Esimese Astme Kohtus ja mille kohta ma juba eespool (
97
) sedastasin, et see tuleb lubamatuse tõttu tagasi lükata.
273.
Teise etteheite teine osa on minu arvates pisut mõistatuslik. Apellant kritiseerib selles vaidlustatud kohtuotsuse punkti 296. See punkt on osa Esimese Astme Kohtu hinnangust apellandi argumendi kohta, et komisjon jättis trahvide määramisel ekslikult ära diferentseerimise ettevõtjate suuruse ning nende rikkumises osalemise alusel.
274.
Sisuliselt sisaldab see osa aga vastuväidet, et Esimese Astme Kohus ei kontrollinud komisjonipoolset suuniste kohaldamist uurides korrektselt, kas komisjon võttis rikkumise raskuse hindamise kriteeriumina arvesse „tegelikku mõju turule”.
275.
Esimese Astme Kohus uuris seda punktides 258 ja 272. Kriteeriumi „rikkumise tegelik mõju turule” seisukohalt on olulised eriti punktid 264–268.
276.
Nendes sedastab Esimese Astme Kohus esmalt, et komisjon käsitles oma otsuses (
98
) üksikasjalikult rikkumise piiratud tagajärgi turule, mainides, et mõlemad rikkumisest hõlmatud tooteliigid moodustasid üksnes 19% ühenduse õmbluseta OCTG-torude ja magistraaltorude tarbimisest ning et tootmistehnoloogia arengu tõttu saab nüüd osa õmbluseta torude nõudlusest katta keevistorudega (punkt 264).
277.
Siis kirjeldab Esimese Astme Kohus järeldusi, mida komisjon sellest rikkumise raskuse alusel trahvisumma määramiseks tegi (
99
), määrates trahvisummaks 10 miljonit eurot, ehkki suuniste kohaselt oleks olnud võimalik määrata trahvisummaks 20 miljonit või rohkem (punkt 265).
278.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 267 ja 268 selgitab Esimese Astme Kohus, et komisjoni otsusest tuleneb (
100
), et ilma ebaseaduslike kokkulepeteta oli OCTG-torude osas olemas maailma- ja magistraaltorude osas Euroopa turg. Samuti oli otsuse adressaatide käitumise eesmärk ja vähemalt teataval määral ka selle tagajärg hoida iga otsuse adressaat eemale teiste ettevõtjate kodumaistelt turgudelt, sealhulgas nelja ühenduse suurima liikmesriigi turult. (
101
) Sellest tulenevalt on tegemist „väga raske rikkumisega”.
279.
Siin lühidalt refereeritud vaidlustatud kohtuotsuse lõigud tõendavad ümberlükkamatult, et Esimese Astme Kohus uuris täpselt, kas komisjon kontrollis rikkumise raskust hinnates selle tegelikku mõju turule ja kas ta võis sellest järeldada, et tegemist oli „väga raske rikkumisega”.
280.
Selle alusel tuvastas Esimese Astme Kohus õigesti, et Dalmine nimetatud asjaolud — OCTG-standardtorude ja OCTG-eritorude osakaal kogu puuraugu- ja magistraaltorude turust, tema OCTG-standardtorude piiratud müügimaht ja tekkiv konkurents keevistorude tõttu — ei saanud kuidagi muuta komisjoni järeldusi rikkumiste raskuse kohta.
281.
Isegi kui kohtuotsustest komisjon vs. Anic ja CMA CGM jt (FETTCSA) vs. komisjon (
102
) apellandi tuletatud argumendid oleksid sisuliselt õiged, ei ole need seetõttu tulemuslikud, kuna komisjon uuris korrektselt rikkumise tegelikku mõju turule ja Esimese Astme Kohus tegi sellest õige järelduse, et komisjon kinnitas õigusega „väga raske” rikkumise esinemist.
282.
Seetõttu on teise etteheite see osa põhjendamatu.
283.
Põhjendamatu on ka teise etteheite kolmas osa, mille sisuks on, et komisjon on otsuses ja Esimese Astme Kohus kohtuotsuses, kontrollides asjaolusid suuniste kolmanda kriteeriumi — „asjaomase geograafilise turu suurus” — alusel, andnud vastuolulisi selgitusi.
284.
Selle kriteeriumi kohta said komisjon ja Esimese Astme Kohus ilma pikemata sedastada, et nelja suurima liikmesriigi turge hõlmava rikkumise puhul on tegemist „laia geograafilise turuga”.
285.
Apellandi arvamus, et selle sedastuse ja viite vahel, et rikkumisest hõlmatud tooted moodustasid üksnes 19% OCTG-torude ja magistraaltorude turust tervikuna, on vastuolu, tähendab võrreldamatute asjade võrdlemist.
286.
Asjaomase geograafilise turu, kus rikkumine toimus, määratlemine ei sõltu nimelt nende tooteturgude määratlusest, mis olid rikkumise objektiks ja millele rikkumine mõju avaldas.
287.
Kolmanda etteheite raames esitatud neljast punktist käsitlen ma viimast — apellandi rolli ja käitumist kokkulepete sõlmimisel ja nendest kinnipidamisel kui trahvi määramise tegurit — kümnenda väite raames, mida on põhjendatud võrreldava argumendiga.
288.
Esimeses punktis väidab apellant, et komisjon ja Esimese Astme Kohus oleksid pidanud diferentseerima määratud trahvi suurust vastavalt rikkumises osalenud ettevõtjate suurusele.
289.
Esimesena tõusetub siin küsimus, kas suuniste (
103
) punkti 1 alapunkti A kuuendast lõigust tuleneb komisjonile selline diferentseerimiskohustus, mille järgimist Esimese Astme Kohus oleks pidanud kontrollima.
290.
Sellele küsimusele tuleb vastata eitavalt, kuna suuniste vastav lõik on sõnastatud üheselt fakultatiivsena: „[…] võib mõnel juhul osutuda vajalikuks […]”.
291.
Sellele järeldusele jõudis ka Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 282, sedastades, et üksikute ettevõtjate suuruste põhjal hindamine ei ole süstemaatiline arvutamise staadium, mille komisjon on endale kehtestanud. Seejärel meenutab Esimese Astme Kohus mahukale kohtupraktikale (
104
) viidates, et komisjonil on trahvisummade määramisel suur kaalutlusõigus.
292.
Seetõttu on minu arvates põhjendamatu argument, et komisjon oleks otsust tehes pidanud trahvisummad diferentseerima ja Esimese Astme Kohus oleks pidanud seda kontrollima.
293.
Selle etteheite raames esitatud ülejäänud kahes punktis kritiseerib apellant Esimese Astme Kohtu kaalutlusi apellandile määratud trahvi suuruse kohta. Põhimõtteliselt taunib ta seda, et Esimese Astme Kohus ei võtnud proportsionaalsuse põhimõtet rikkudes arvesse asjaolu, et käibe, personali ja bilansi järgi on tegemist palju väiksema ettevõtjaga kui teised rikkumises osalejad.
294.
Nende punktide hindamise osas viitan ma oma sissejuhatavatele märkustele ettepaneku punktides 268 ja 270.
295.
Neist tuleneb esiteks, et suunised ei ole Esimese Astme Kohtu jaoks siduvad vastuse andmisel küsimusele, milline trahvisumma on kohane. Isegi kui suunised oleksid komisjoni kohustanud trahvisummasid diferentseerima, ei oleks see endaga kaasa toonud mingeid tagajärgi Esimese Astme Kohtu hinnangu jaoks.
296.
Teiseks nähtub seal kirjas olevast, et Euroopa Kohus võib Esimese Astme Kohtu hinnangu enda omaga asendada üksnes siis, kui see põhineb ilmselgelt ebaõigel faktiliste asjaolude hindamisel või kui Esimese Astme Kohus on rikkunud õigusnormi.
297.
Esimese Astme Kohus sedastas vaidlustatud kohtuotsuse asjaomastes punktides esmalt, et Dalmine on ettevõtjana „suur” (punkt 286), ja selgitas siis, et Dalminele määratud trahv on tunduvalt väiksem kui määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 nimetatud piirmäär, milleks on 10% käibest (punkt 287).
298.
Ka vaidlustatud kohtuotsuse järgnevates punktides (288–296) ei puudu ilmselgelt põhjendused.
299.
Etteheide, et Esimese Astme Kohus ei käsitlenud ekslikult apellandi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 320 osundatud argumenti, on selles kontekstis kohatu. Selle argumendiga tahtis apellant väita, et kergendavate asjaolude arvessevõtmine on põhjendatud, ent selles punktis on tegemist hoopis küsimusega, kas Esimese Astme Kohus oleks trahvide suurust hinnates pidanud neid diferentseerima vastavalt osalenud ettevõtjate suurusele.
300.
Lisaks tuleb veel viidata, et apellant ei selgita, miks tema punkti 320 kohaselt esitatud andmeid oleks tulnud diferentseerimisse kaasata.
301.
Seetõttu sedastan ma, et ka kolmas üheksanda väite raames esitatud etteheide on tervikuna põhjendamatu.
302.
Käesoleva ettepaneku punktis 267 tehtud sissejuhatavast märkusest tuleneb, et esimene kümnenda väite raames esitatud etteheide on ilmselgelt põhjendamatu: komisjon ei olnud kohustatud oma otsuse põhjenduses kõiki apellandi argumente käsitlema.
303.
Ka teine etteheide on ilmselgelt põhjendamatu. Esimese Astme Kohus sedastas kooskõlas väljakujunenud kohtupraktikaga (
105
) õigesti, et apellandi rollist ja käitumisest otsuses nimetatud kokkulepete sõlmimisel ja nendest kinnipidamisel ei saa tuletada kergendavaid asjaolusid, mis oleksid võinud viia trahvi vähendamiseni.
304.
Kolmas etteheide ei ole samuti asjakohane. Nimelt ei saa juttugi olla sellest, et rikkumine lõpetati pärast komisjoni esimesi uurimistoiminguid, kui osalised juba enne komisjoni vastavaid toiminguid olid otsustanud rikkumise lõpetada. Esimese Astme Kohtu sedastust, et osalenud ettevõtjad olid otsustanud koostöö lõpetada enne, kui komisjon 1. ja 2. detsembril 1994 esimesed kontrollid läbi viis, ei vaidlustatud. Seetõttu ei ole nende kahe asjaolu vahel põhjuslikku seost.
305.
Niivõrd kui neljas etteheide on suunatud Esimese Astme Kohtu võrdluse vastu, mis tehti komisjoni läbiviidud apellandi koostöö ulatuse uurimisel enne vastuväiteteatise edastamist ja Valloureci koostöö vahel, kaldun ma arvama, et see etteheide on lubamatu, kuna see puudutab faktiliste asjaolude tuvastamist ja hindamist.
306.
Neljas etteheide on põhjendamatu ka osas, milles apellant tuletab argumendi vaidlustatud kohtuotsuse punktist 345, kus sedastati, et komisjoni tööd lihtsustas oluliselt vastuväiteteatises sedastatud faktiliste asjaolude vaidlustamata jätmine. Seda võeti juba arvesse trahvi vähendamisega 20% võrra.
VI. Kohtukulud
307.
Kuna ma teen järelduse, et see apellatsioonkaebus on tervikuna põhjendamatu, teen ma ettepaneku mõista apellatsioonimenetluse kulud välja apellandilt.
VII. Ettepanek
308.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
—
tunnistada käesolev apellatsioonkaebus tervikuna põhjendamatuks,
—
mõista apellatsioonimenetluse kulud välja apellandilt.
(
1
)	Algkeel: hollandi.
(
2
)	EKL 2004, lk II-2395, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”.
(
3
)	ELT 2003, L 140, lk 1.
(
4
)	K(1997) 3036, IV 35.860, avaldamata.
(
5
)	Esimese Astme Kohtu 24. juuni 1998. aasta määrus kohtuasjas T-596/97: Dalmine vs. komisjon (EKL 1998, lk II-2383).
(
6
)	18. oktoobri 1989. aasta otsus kohtuasjas 374/87 (EKL 1989, lk 3283, punkt 35).
(
7
)	Esimese Astme Kohtu 20. veebruari 2001. aasta otsus kohtuasjas T-112/98, EKL 2001, lk II-729, punkt 67.
(
8
)	Nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määrus nr 17 — esimene määrus asutamislepingu artiklite 85 ja 86 rakendamise kohta, EÜT 13, 21.2.1962, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3.
(
9
)	Esimese Astme Kohus viitab oma otsusele liidetud kohtuasjades T-25/95, T-26/95, T-30/95–T-32/95, T-34/95–T-39/95, T-42/95–T-46/95, T-48/95, T-50/95–T-65/95, T-68/95–T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 ja T-104/95: Cimenteries CBR jt vs. komisjon, nn tsemendi otsus (EKL 2000, lk II-491, punkt 734).
(
10
)	See küsimus 1 d kõlas: „Koosolekute osas, mille kohta Teil ei õnnestu leida asjassepuutuvaid dokumente, palume Teil iseloomustada koosolekute sisu, vastuvõetud otsuseid, dokumente, mis Te saite enne ja pärast kõnealuseid koosolekuid, arutatud ja/või kokkulepitud kvoote geograafilistele sektoritele ning nende kvootide kehtivuse kestvust, arutatud ja/või kokkulepitud hindu geograafilistele sektoritele ning nende hindade kehtivuse kestvust, määratledes kvootide ja hindade liigid (Target Price — TP, Winning Price — WP, Proposal Price — PP, Rock Bottom Price — RBP).”
(
11
)	Seal on kirjas: „Artikkel 1. Dalmine peab 30 päeva jooksul pärast selle üleskutse kättetoimetamist edastama teabe, mida nõutakse selle otsuse lisas I olevates küsimustes 1 b), 3 b) ja 8.”
(
12
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
13
)	Esimese Astme Kohus viitab siin kohtujuristiks määratud kohtunik Vesterdorfi ettepanekule kohtuasjas T-1/89: Rhône-Poulenc vs. komisjon (24. oktoobri 1991. aasta otsus, EKL 1991, lk II-867), Euroopa Kohtu 23. märtsi 2000. aasta otsusele liidetud kohtuasjades C-310/98 ja C-406/98: Met-Trans ja Sagpol (EKL 2000, lk I-1797, punkt 29) ning Esimese Astme Kohtu otsusele liidetud kohtuasjades T-141/99, T-142/99, T-150/99 ja T-151/99: Vela ja Tecnagrind vs. komisjon (EKL 2002, lk II-4547, punkt 223).
(
14
)	16. juuli 1992. aasta otsus kohtuasjas C-67/91: Asociación española de Banca Privada jt (EKL 1992, lk I-4795, punkt 35 jj).
(
15
)	Esimese Astme Kohus lisab, et vastavalt EÜ artiklile 230 ei ole ühenduse kohtunik pädev kontrollima apellatsioonimenetluses siseriiklike ametiasutuste toimingute seaduslikkust ühenduse õiguse alusel ning viitab sellega seoses analoogia alusel muu hulgas Euroopa Kohtu 3. detsembri 1992. aasta otsusele kohtuasjas C-97/91: Oleificio vs. komisjon (EKL 1992, lk I-6313, punkt 9).
(
16
)	3. oktoobri 1985. aasta otsus kohtuasjas 232/84: komisjon vs. Tordeur (EKL 1985, lk 3223).
(
17
)	Viidatud eespool 13. joonealuses märkuses.
(
18
)	Sellega seoses viitab apellant Hispaania pankade kohtuotsusele (viidatud eespool 14. joonealuses märkuses), millest tuleneb põhimõte, et ametiasutus ei tohi tema käsutuses olevat teavet kasutada andmete kogumise eesmärkidest erinevatel eesmärkidel. Kui teavet edastataks teistele ametiasutustele, tohivad need andmeid kasutada üksnes kaudsete tõenditena, mida võib arvesse võtta uurimismenetluse algatamise küsimuses otsuse tegemisel. Teave peab aga jääma siseriiklike ametiasutuste siseseks kasutamiseks. Seetõttu ei tohi seda kasutada tõendina (nimetatud kohtuotsuse punktid 37, 39, 42 ja 53).
(
19
)	Selle kohaselt „on, kuna tõendi mõistet ei ole ühenduse õiguses määratletud, põhimõtteliselt lubatud kõik tõendid, mida liikmesriikide menetlusõigused võrreldavates menetlustes lubavad”.
(
20
)	Euroopa Kohtu 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T-44/00: Mannesmannröhren-Werke AG vs. komisjon (EKL 2004, lk II-2223, punkt 94) ning liidetud kohtuasjades T-67/00, T-68/00, T-71/00 ja T-78/00: JFE Engineering Corp. jt vs. komisjon (EKL 2004, lk II-2501, punkt 274).
(
21
)	Kohtuotsus JFE Engineering Corp., punkt 274.
(
22
)	Ibidem, punkt 288.
(
23
)	7. novembri 1984. aasta otsus kohtuasjas 145/83: Adams vs. komisjon (EKL 1984, lk 3539, punkt 35).
(
24
)	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 86.
(
25
)	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 87.
(
26
)	Kohtuasi C-411/04 P (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata).
(
27
)	Sellele viitab ka Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punkti 83 viimases lauses.
(
28
)	Sellega seoses viitab apellant vaidlustatud otsuse põhjendustele 54–61, 70–77 ning 121 ja 122.
(
29
)	Esimese Astme Kohus viitab oma 22. märtsi 2000. aasta otsusele liidetud kohtuasjades T-125/97 ja T-127/97: Coca-Cola vs. komisjon (EKL 2000, lk II-1733, punktid 77 ja 80–85).
(
30
)	Komisjon viitab sellele, et apellant ei esitanud vastuväiteid, kui komisjon kavatses otsuse mittekonfidentsiaalse versiooni avaldada.
(
31
)	Esimese Astme Kohus viitab oma sama kuupäevaga otsusele (8. juuli 2004, viidatud eespool 20. joonealuses märkuses), kus ta põhjalikult uuris komisjoni otsuse põhjendustes 62–67 nimetatud kirjalike tõendite tõendusjõudu.
(
32
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
33
)	Esimese Astme Kohus viitab sellega seoses oma 28. veebruari 2002. aasta otsusele kohtuasjas T-395/94: Atlantic Container Line jt vs. komisjon (EKL 2002, lk II-875, punktid 79 ja 90) ning Euroopa Kohtu 25. oktoobri 2001. aasta otsusele kohtuasjas C-475/99: Ambulanz Glöckner (EKL 2001, lk I-8089, punkt 48).
(
34
)	Sellega seoses viitab Esimese Astme Kohus muu hulgas tsemendi otsusele (viidatud eespool 9. joonealuses märkuses, punktid 1084–1088).
(
35
)	Muu hulgas Esimese Astme Kohtu 17. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas T-7/89: Hercules Chemicals vs. komisjon (EKL 1991, lk II-1711, punkt 232), 10. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas T-12/89: Solvay vs. komisjon (EKL 1992, lk II-907, punkt 98), 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T-141/89: Tréfileurope vs. komisjon (EKL 1995, lk II-791, punktid 85 ja 86) ja tsemendi otsus (viidatud eespool 9. joonealuses märkuses, punkt 1353).
(
36
)	Komisjon viitab 1. juuni 1994. aasta otsusele kohtuasjas C-136/92 P: komisjon vs. Brazzelli Lualdi jt (EKL 1994, lk I-1981, punkt 59) ja 1. juuli 1999. aasta otsusele kohtuasjas C-155/98 P: Alexopolou vs. komisjon (EKL 1999, lk I-4069, punktid 40 jj).
(
37
)	Komisjon viitab siin mh 27. jaanuari 1987. aasta otsusele kohtuasjas 45/85: Verband der Sachversicherer vs. komisjon (EKL 1987, lk 405, punkt 39); 10. märtsi 1992. aasta otsusele kohtuasjas T-14/89: Montedipe vs. komisjon (EKL 1992, lk II-1155, punkt 265) ning 15. septembri 1998. aasta otsusele kohtuasjades T-374/94, T-375/94, T-384/94 ja T-388/94: European Night Services jt vs. komisjon (EKL 1998, lk II-3141, punkt 136).
(
38
)	Peale vaidlustatud kohtuotsuses viidatud otsuste viitab komisjon veel mh 1. veebruari 1978. aasta otsusele kohtuasjas 19/77: Miller vs. komisjon (EKL 19/77, EKL 1978, lk 131) ning 21. jaanuari 1999. aasta otsusele kohtuasjades C-215/96 ja C-216/96: Bagnasco jt (EKL 1999, lk I-135, punkt 48).
(
39
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
40
)	Hagiavalduse punktid 104–121 ja Esimese Astme Kohtus esitatud repliigi punktid 36–51.
(
41
)	Hagiavalduse punktid 122–131 ja Esimese Astme Kohtus esitatud repliigi punktid 52–57.
(
42
)	Hagiavalduse punktid 105–112 ja Esimese Astme Kohtus esitatud repliigi punktid 37–42.
(
43
)	Hagiavalduse punktid 113–116 ja Esimese Astme Kohtus esitatud repliigi punktid 45–49.
(
44
)	Hagiavalduse punktid 117 ja 118 ja Esimese Astme Kohtus esitatud repliigi punktid 50 ja 51.
(
45
)	Hagiavalduse punktid 119 ja 120 ja Esimese Astme Kohtus esitatud repliigi punkt 48.
(
46
)	Hagiavalduse punktid 122–124 ja Esimese Astme Kohtus esitatud repliigi punktid 52–55.
(
47
)	Hagiavalduse punktid 125–127 ja repliigi punktid 56 ja 57.
(
48
)	Hagiavalduse punktid 128–131.
(
49
)	Apellatsioonimenetluses repliigiga esitatud kirjalik versioon apellandi Esimese Astme Kohtus kohtuistungil esitatud argumentidest vastab laias laastus tema selgitustele apellatsioonkaebuse punktis 37 a.
(
50
)	Apellandi apellatsioonkaebuse punktis 37 a esitatud argumendid vastavad sisuliselt suurel määral esimeses instantsis hilinemisega alles kohtuistungil esitatud väidetele.
(
51
)	Mahukast kohtupraktikast nimetan Esimese Astme Kohtu 9. juuli 1997. aasta otsust kohtuasjas T-4/96: S vs. Euroopa Kohus (EKL 1997, lk II-1125, punkt 104), 29. veebruari 1996. aasta otsust kohtuasjas T-547/93: Lopes vs. Euroopa Kohus (EKL 1996, lk II-185, punkt 39), 7. veebruari 2001. aasta otsust kohtuasjas T-186/98: Inpesca vs. komisjon (EKL 2001, lk II-557, punktid 33–35) ning 21. novembri 1996. aasta määrust kohtuasjas T-53/96: SPVB vs. komisjon (EKL 1996, lk II-1579, punktid 20–26).
(
52
)	Selles mõttes juba Euroopa Kohtu 14. juuli 1964. aasta määrus kohtuasjas 76/63: Prakash vs. komisjon (EKL 1965, lk 632).
(
53
)	Viidatud eespool 20. joonealuses märkuses.
(
54
)	Viidatud eespool 20. joonealuses märkuses.
(
55
)	Seda puudutav Esimese Astme Kohtu põhjendus on esemeks Euroopa Kohtus pooleliolevas apellatsioonimenetluses kohtuasjas C-411/04 P: Salzgitter Mannesmann, varem Mannesmannröhren-Werke (ELT C 273, lk 24), ning liidetud kohtuasjades C-403/04 P ja C-405/04 P: Sumitomo Metal Industries ja Nippon Steel (ELT C 284, lk 9 ja 10).
(
56
)	Vt mh Euroopa Kohtu 2. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C-53/92 P: Hilti vs. komisjon (EKL 1994, lk I-667, punkt 49), 1. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C-136/92 P: Brazzelli vs. komisjon (EKL 1994, lk I-1981, punktid 57–60), ning 25. jaanuari 2001. aasta määrus kohtuasjas C-111/99 P: Lech-Stahlwerke vs. komisjon (EKL 2001, lk I-727, punkt 25).
(
57
)	Vt mh 11. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas C-264/95 P: komisjon vs. UIC (EKL 1997, lk I-1287, punkt 48) ja 16. septembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-362/95 P: Blackspur jt vs. nõukogu ja komisjon (EKL 1997, lk I-4775, punktid 18–23).
(
58
)	Vt juba 30. juuni 1966. aasta otsus kohtuasjas 56/65: La Technique Minière (EKL 1966, lk 392); hiljem korduvalt kinnitatud, mh hiljutises Esimese Astme Kohtu 19. märtsi 2003. aasta otsuses kohtuasjas T-213/00: CMA CGM jt (FETTCSA) vs. komisjon (EKL 2003, lk II-913, punktid 175, 177–179 ja 183).
(
59
)	Mh 11. juuli 1989. aasta otsus kohtuasjas 246/86: Belasco jt vs. komisjon (EKL 1989, lk 2117, punkt 12).
(
60
)	Mh 15. mai 1975. aasta otsus kohtuasjas 71/74: Frubo vs. komisjon (EKL 1975, lk 563, punktid 37 ja 38) ja 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas T-66/92: Herlitz vs. komisjon (EKL 1994, lk II-531, punkt 29).
(
61
)	Nii juba 1. veebruari 1978. aasta otsus kohtuasjas Miller vs. komisjon (viidatud eespool 38. joonealuses märkuses, punktid 6 ja 7); lisaks mh 11. jaanuari 1990. aasta otsus kohtuasjas C-277/87: Sandoz vs. komisjon (EKL 1990, lk I-45, punkt 13) ja 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas T-77/92: Parker Pen vs. komisjon (EKL 1994, lk II-549, punkt 55).
(
62
)	Vt mh tsemendi otsus (viidatud eespool 9. joonealuses märkuses, punktid 1085–1088).
(
63
)	Esimese Astme Kohus viitab selles osas oma otsusele kohtuasjas Atlantic Container Line jt vs. komisjon (viidatud eespool 33. joonealuses märkuses, punktid 79 ja 90). See otsus, mis tehti üksnes veidi varem kui vaidlustatud kohtuotsus, tugineb Euroopa Kohtu varasemale väljakujunenud praktikale, mh 1. veebruari 1978. aasta otsus kohtuasjas Miller vs. komisjon (viidatud eespool 38. joonealuses märkuses, punkt 15), 25. oktoobri 1983. aasta otsus kohtuasjas 107/82: AEG Telefunken vs. komisjon (EKL 1983, lk 3151, punkt 60) ja Bagnasco (viidatud eespool 38. joonealuses märkuses, punkt 48).
(
64
)	Asjaolu, et riikidevahelise kaubanduse mõjutamisel peab olema teatav mõju, tuleneb Euroopa Kohtu 25. oktoobri 2001. aasta otsusest kohtuasjas Ambulanz Glöckner (viidatud eespool 33. joonealuses märkuses, punkt 48).
(
65
)	Vaidlustatud otsuse punkt 111 kõlab: „Lepingute esemeks olid siledate torude tarned Põhjamere OCTG-turu liidrile ja nende eesmärk oli hoida kodumaist tootjat Ühendkuningriigi turul, et saaks tagada Euroopa-Jaapani klubis kokkulepitud „fundamentals”-reeglite järgimist. Lepingute peamine eesmärk ja mõju oli nende konkurendi BS (1994. aasta veebruarist Vallourec) kõikide vajaduste jagamine MRW, Valloureci ja Dalmine vahel. Lepingute alusel muudeti siledate torude ostuhind sõltuvaks BS poolt müüdavate keermestatud torude hinnast. Need sisaldasid ka BS (alates 1994. aasta veebruarist Vallourecile) kehtestatud tarnepiirangut ning neis kohustati BS konkurente teavitama rakendatavatest hindadest ja müüdavatest kogustest. Lisaks kohustusid MRW, Vallourec (1994. aasta veebruarini) ja Dalmine tarnima konkurendile (BS, Vallourecile alates 1994. aasta märtsist) eelnevalt teadmata koguseid.”
(
66
)	See punkt kõlab: „BS, MRW, Dalmine ja Valloureci vahel sõlmitud lepingute osas on komisjon arvamusel, et nende puhul on tegemist kodumaiste turgude kaitse põhimõtte rakendamise vahendiga, mida tuleb vaadelda seoses Euroopa-Jaapani klubi raames toimunuga. Seetõttu ei kavatse komisjon määrata täiendavaid trahve.”
(
67
)	Vaidlustatud kohtuotsuse prantsuskeelses versioonis on see tabavamalt sõnastatud: „… il convient de constater … que l’affirmation de la Commission … est excessive” [Kohtujuristi kursiiv].
(
68
)	See põhjendus kõlab: „EÜ asutamislepingu artikli 81 lõikes 1 on sõnaselgelt öeldud, et kokkulepped, mille eesmärk või mõju seisneb turgude jagamises on ühisturuga kokkusobimatud. Lepingud, mille eesmärk või mõju on juhtiva keermestatud torude tootja tarnete jagamine turul, kus tarbitakse peaaegu pool ühenduse OCTG-torudest (vt punkt 50), toovad endaga kaasa tuntava mõju konkurentsile ühisturul.”
(
69
)	Põhjendus 28 algab järgmiselt: „Tooted, millega käesoleval juhul tegemist on, on legeerimata terasest õmbluseta torud (s.t ilma roostevabast terasest torude liigita) […]” Põhjenduses 29 kirjeldatakse erinevaid puuraugutorude liike. Põhjendus 31 algab järgmiselt: „Puuraugutorud võivad olla nii siledad (mille kohta on samuti olemas API-standard) kui ka keermestatud torud […]”
(
70
)	Komisjon viitab Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsusele kohtuasjades C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P: Aalborg Portland A/S jt vs. komisjon (EKL 2004, lk I-123, punkt 57).
(
71
)	Täielikult osundatud eespool 65. joonealuses märkuses.
(
72
)	Osundatud eespool 68. joonealuses märkuses.
(
73
)	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 181.
(
74
)	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 185.
(
75
)	See vastab väljakujunenud kohtupraktikale. Vt mh 11. veebruari 1999. aasta otsus kohtuasjas C-390/95 P: Antillean Rice Mills jt vs. komisjon (EKL 1999, lk I-769, punkt 29) ja 4. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-352/98 P: Bergaderm jt vs. komisjon (EKL 2000, lk I-5291, punkt 49).
(
76
)	Dalmine esitas selle enda kaitseks vastuses vastuväiteteatisele (vt hagiavalduse lisa 12, lk 19, 22 ja 23).
(
77
)	Hagiavalduse lisa 12, lk 21 jj.
(
78
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 181, kus viidatakse Esimese Astme Kohtus vaidlustatud otsuse põhjendusele 153.
(
79
)	Suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171).
(
80
)	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 259.
(
81
)	Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 259.
(
82
)	Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 296.
(
83
)	Asjaomane lõik kõlab: „Kui rikkumine hõlmab mitut ettevõtjat […], võib mõnel juhul osutuda vajalikuks kasutada kõigis kolmes [rikkumiste] kategoorias kindlaksmääratud summade puhul kaalutegureid, et võtta arvesse konkreetse juhtumi kaalu ja seega iga ettevõtja rikkumise tegelikku mõju konkurentsile, eeskätt juhul, kui samalaadseid rikkumisi toimepanevate ettevõtjate suurus erineb üksteisest oluliselt.” [Tsitaati on parandatud Euroopa Kohtus, kuna suuniste eestikeelne tõlge on ekslik.]
(
84
)	Osundatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 320.
(
85
)	Vt selle küsimuse kohta täpsemalt käesoleva ettepaneku punkte 118–128.
(
86
)	9. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C-49/92 P: komisjon vs. Anic (EKL 1999, lk I-4125, punkt 99) ja 19. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas CMA CGM jt (FETTCSA) vs. komisjon (viidatud eespool 58. joonealuses märkuses, punkt 264).
(
87
)	Vt suuniste punkti 1 alapunkti A kuues lõik (viidatud eespool 79. joonealuses märkuses).
(
88
)	Komisjon viitab seejuures vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 284–287.
(
89
)	Selle seisukoha osas viitab komisjon 18. septembri 2003. aasta otsusele kohtuasjas C-338/00 P: Volkswagen vs. komisjon (EKL 2003, lk I-9189, punkt 127).
(
90
)	Mh 9. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas T-224/00: Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon (EKL 2003, lk II-2597, punktid 182 jj ning seal viidatud mahukas kohtupraktika).
(
91
)	Mh 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T-347/94: Mayr-Melnhof Kartongesellschaft vs. komisjon (EKL 1998, lk II-1751, punkt 42) ja 20. aprilli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-305/94–T-307/94, T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94–T-329/94 ja T-335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, „PVC II” (EKL 1999, lk II-931, punktid 386–388 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
92
)	Mh 16. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas T-28/95: IECC vs. komisjon (EKL 1998, lk II-3597, punkt 125) ja 14. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T-109/01: Fleuren Compost vs. komisjon (EKL 2004, lk II-127, punkt 119) ning seal viidatud mahukas kohtupraktika.
(
93
)	21. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas T-368/00: General Motors Nederland ja Opel Nederland vs. komisjon (EKL 2003, lk II-4491, punkt 188).
(
94
)	Mh otsus kohtuasjas Volkswagen vs. komisjon (viidatud eespool 89. joonealuses märkuses, punkt 151).
(
95
)	Üks näide selle kohta on otsuses Aalborg Portland A/S jt vs. komisjon (viidatud eespool 70. joonealuses märkuses, punktid 384–387).
(
96
)	Ühe näite kohta vt minu ettepanek 19. jaanuari 2006. aasta kohtuasjas C-301/04 P: komisjon vs. SGL Carbon (29. juuni 2006. aasta otsus, EKL 2006, lk I-5915, punktid 63–70).
(
97
)	Käesoleva ettepaneku punktid 118–128.
(
98
)	Vaidlustatud otsuse põhjendus 160.
(
99
)	Vaidlustatud otsuse põhjendus 162.
(
100
)	Vaidlustatud otsuse põhjendused 35 ja 36.
(
101
)	Vaidlustatud otsuse põhjendused 53–57.
(
102
)	Viidatud eespool 58. joonealuses märkuses.
(
103
)	Juba osundatud eespool 83. joonealuses märkuses, viidatud eespool 79. joonealuses märkuses.
(
104
)	Mh Euroopa Kohtu 25. märtsi 1996. aasta määrus kohtuasjas C-137/95 P: SPO jt vs. komisjon (EKL 1996, lk I-1611, punkt 54) ja otsus „PVC II” (viidatud eespool 91. joonealuses märkuses, punkt 465).
(
105
)	Esimese Astme Kohus on korduvalt kinnitanud, et sellele kehtivad ranged kriteeriumid, mh 14. mai 1998. aasta otsuses kohtuasjas T-327/94: SCA Holding vs. komisjon (EKL 1998, lk II-1373, punkt 142) ja eespool 9. joonealuses märkuses viidatud tsemendi otsuses (punkt 1389).