R I I G I K O H U S 
 
TSIVIILKOLLEEGIUM 
 
KOHTUMÄÄRUS 
 
Kohtuasja number 2-19-5903 
 
Määruse kuupäev Tartu, 18. detsember 2019 
 
Kohtukoosseis Eesistuja Kaupo Paal, liikmed Peeter Jerofejev ja Henn Jõks 
 
Kohtuasi M.M. avaldus K.J. vastu ühise hooldusõiguse lõpetamiseks 
alaealise lapse A.M. suhtes 
 
Vaidlustatud kohtulahend Tallinna Ringkonnakohtu 4. juuli 2019. a määrus 
 
Kaebuse esitaja ja kaebuse liik K.J. määruskaebus 
 
Menetlusosalised ja nende 
esindajad Riigikohtus 
Avaldaja M.M., lepinguline esindaja vandeadvokaat Rünno 
Roosmaa 
 
Puudutatud isik A.M., riigi õigusabi korras määratud esindaja 
vandeadvokaat Eha Lillsaar 
 
Puudutatud isik K.J., lepinguline esindaja Pasi Mäkinen 
 
Asja läbivaatamise kuupäev 25. november 2019, kirjalik menetlus 
 
 
RESOLUTSIOON 
 
1. Jätta K.J. määruskaebus Tallinna Ringkonnakohtu 4. juuli 2019. a määruse peale 
tsiviilasjas nr 2-19-5903 läbi vaatamata. 
2. Tagastada K.J. määruskaebuselt tasutud kautsjon. 
 
ASJAOLUD JA MENETLUSE KÄIK 
 
1. M.M. (isa) esitas 16. aprillil 2019. a avalduse, et lõpetada tema ja  K.J. (ema) ühine hooldusõigus 
nende 5-aastase poja A.M. (laps) suhtes , määrata laps elama tema juurde, määrata talle  
ainuotsustusõigus lapse haridust ja tervishoidu puudutavates küsimustes  ning keelata emal viia laps 
ilma isa enne teavitamata ja temaga tingimustes kokku leppimata Eestist välja. 
 
1.1. Isa avalduse kohaselt elas laps koos isaga Eestis. Isa oli lapse eest pärast ema väljakolimist juba 
üle aasta üksi hoolitsenud. Ema ja isa kokkuleppe kohaselt pidi laps jääma elama isa juurde. 
 
Ema algatas  17. jaanuaril 2019. a isa vastu Soomes Päijät-Häme esimese ast me kohtus kohtuasja 
nr H 19/1009, milles soovis saada lapsele elatist alates 1. jaanuarist 2019.  a 200 eurot kuus ning
2-19-5903 
   2(5) 
taotles, et talle antaks  lapse ainu hooldusõigus ning suhtlusõigus . Nimetatud asjas oli ema lisaks 
esitanud taotluse, et laps oleks kuni asja lahendamiseni Soomes tema juures. 
 
1.2. Isa palus 14. ja 16. mai 2019. a esialgse õiguskaitse ja selle täiendamise taotluses keelata emal 
viia laps isa kirjaliku nõusolekuta Eesti Va bariigist välja kuni kohtumenetluse lõpuni, palus määrata 
lapse elu- ja asukohaks isa elukoht Eest is ning kohustada ema andma laps isale välja, sest ema oli  
lapse isa teadmata ja nõusolekuta Soome viinud. 
 
2. Pärnu Maakohus võttis 16. mai 2019. a määrusega isa avalduse menetlusse, peatas avalduse 
menetlemise kuni Soome kohtu pädevus on kindlaks tehtud, kuid rahuldas isa esialgse õiguskaitse 
taotluse. Kohus kohustas esialgse õiguskaitse korras ema last isale välja andma ning piiras osaliselt 
ema hooldusõigus t, andes  isale ainuotsustusõigus e lapse elu- ja viibimiskoha määramiseks kuni 
käesolevas asjas tehtava lahendi jõustumiseni. 
 
3. Ema esitas maakohtu määruse peale määruskaebuse, milles palus  selle tühistada esialgse 
õiguskaitse rakendamise osas, leides, et Eesti kohtud ei saanud rakendada esialgset õiguskaitset teises 
riigis viibivate isikute suhtes olukorras, kus teises liikmesriigis on juba algatatud menetlus sama lapse 
suhtes samal alusel. 
 
4. Pärnu Maakohus võttis kaebuse menetlusse ning toi metas tsiviilkohtumenetluse seadustiku 
(TsMS) § 663 lg 1 kohaselt määruskaebuse ja selle lisade ärakirjad kätte menetlusosalistele ja küsis 
neilt määruskaebuse vastuse. 
 
4.1. Lapse isa vaidles määruskaebusele vastu, põhistades, et lapse harilik viibimiskoht on Eestis ning 
lapse huvides on elada Eestis. 
 
4.2. Lääneranna Vallavalitsus vaidles määruskaebusele vastu ja palus jätta see rahuldamata , kuna 
lapse alaline elukoht on Eestis ning esialgse õiguskaitse kohaldamise l tuleks eelistada lapse alalise  
elukoha kohtute kohtualluvust. 
 
4.3. Lapse esindaja vaidles määruskaebusele vastu ja palus jätta see rahuldamata , kuna lapse harilik 
viibimiskoht enne lapse isa tahte vastast Soome viimist oli Eesti ning lapse ebaseadusliku äraviimise 
korral säilib pädevus selle liikmesriigi kohtul, kus oli lapse harilik viibimiskoht vahetult enne tema 
äraviimist. 
 
5. Pärnu Maakohus jättis 20. juuni 2019. a määrusega ema määruskaebuse rahuldamata ning edastas 
selle TsMS § 663 lg 5 alusel ringkonnakohtule. 
 
Ringkonnakohtu lahend ja põhjendused 
 
6. Tallinna Ringkonnakohus jättis 4. juuli 2019. a määrusega maakohtu määruse esialgse õiguskaitse 
kohaldamiseks muutmata ja määruskaebuse rahuldamata. Ringkonnakohus tegi määruse TsMS § 667 
lg 1 teise lause alusel ilma kirjeldava ja põhjendava osata. 
 
MENETLUSOSALISTE PÕHJENDUSED 
 
7. Ema esitas kassatsioonkaebuse, milles palub r ingkonnakohtu määruse tühista da, sest kohtud 
kohaldasid vääralt materiaalõigust ja rikkusid määruse põhjendamise kohustust. 
 
Kohtud leidsid ekslikult, et  Eesti kohus saab esialgse õiguskaitse korras piirata osaliselt ema 
hooldusõigust lapse suhtes, anda isale ainuotsustusõigus  määrata lapse elu - ja viibimiskoht  ning
2-19-5903 
   3(5) 
kohustada ema last isale välja andma. Soomes oli menetlus juba algatatud, lisaks saanuks Eesti kohus 
esialgset õiguskaitset kohaldada vaid riigis viibiva isiku suhtes. 
 
8. Isa esitas 19. novembril 2019. a Riigikohtule avaldusest loobumise  avalduse, milles palub  
TsMS § 684 kohaselt maa - ja ringkonnakohtu määrused tühistada ja lõpetada asjas menetlus, sest 
pooled jõudsid kõigis  lapse hooldusõiguse küsimustes kokkuleppele selliselt, et kompromissi 
vormistamine ei ole vajalik. 
 
KOLLEEGIUMI SEISUKOHT 
 
9. Kolleegium leiab, et ringkonnakohtu määruse peale esitatud määruskaebus tuleb TsMS § 682 lg 1 
ja § 695 alusel jätta läbi vaatamata. 
 
10. Pooled vaidlevad  selle üle, kas Eesti kohus saab olukorras, kus Soome kohtus on pooleli 
hooldusõiguse vaidlus seal asuva lapse suhtes, rakendada esialgse õiguskaitse korras ajutisi 
kaitsemeetmeid Euroopa Nõukogu (EÜ) 27. novembri 2003. a määruse nr 2201/2003, mis käsitleb 
kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja 
vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ)  nr 1347/2000, (Brüsseli 
II bis määrus) art 20 alusel. 
 
Kolleegium käsit leb esmalt ema kaebeõigust  (I) ning seejärel analüüsib  Brüsseli II  bis määruse 
art-ga 20 seostuvat ja teeb menetluslikud otsustused (II). 
 
I 
 
11. Kolleegium leiab, et määruskaebus tuleb jätta TsMS § 682 lg 1 ja § 695 kohaselt läbi vaatamata. 
Emal ei ole kaebeõigust. 
 
Kolleegium selgitab, et kuivõrd TsM S § 4771 lg 2 alusel kohaldatakse esialgsele õiguskaitsele hagi 
tagamise kohta sätestatut, reguleerib kaebeõigust TsMS § 390. 
 
12. Kolleegium on varasemas praktikas selgitanud, et TsM S § 390 reguleerib küll kaebeõigust hagi 
tagamise määruse peale, kuid kuivõrd hagita m enetluses tehtud esialgse õiguskaitse määruse peale 
kaebeõiguse erisätted puuduvad, reguleerib TsMS § 4771 lg 2 kohaselt ka hagita menetluses esialgse 
õiguskaitse kohta tehtud määruste vaidlustamist TsM S § 390 (vt Riigikohtu 8. veebruari 2017. a 
määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-154-16, p 15). Kolleegium jääb selle seisukoha juurde. 
 
13. TsMS § 390 lg 1 teise lause kohaselt saab maakohtu määruse peale esitatud määruskaebuse kohta 
tehtud ringkonnakohtu määruse peale Riigikohtule edasi kaevata üksnes juhul, kui tagatava hagi hind 
ületab 100 000 eurot või kui tagamisabinõuna kohaldati isiku aresti või elukohast lahkumise keeldu. 
 
Kolleegium on varasemas praktikas selgitanud, et kuigi iseenesest on ka hagita asjadel hind, ei 
võimalda TsMS § 390 lg 1 teine lause tulet ada hagita asjas määruskaebeõigust hagita asja hinnast 
(vt Riigikohtu 8. veebruari 2017. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-154-16, p 16). Kolleegium jääb selle 
seisukoha juurde. 
 
Kolleegium leiab, et kuna praeguses asjas  ei kohaldatud esialgse õiguskaitse korras aresti ega 
elukohast lahkumise keeldu, ei ole emal maakohtu määruse peale esitatud määruskaebuse kohta 
tehtud ringkonnakohtu määruse peale TsMS § 390 lg 1 teise lause ja § 4771 lg 2 kohaselt kaebeõigust.
2-19-5903 
   4(5) 
14. Kolleegium märgib vastusena määruskaebuse väitele  ringkonnakohtu põhjendamiskohustuse 
rikkumise kohta, et ringkonnakohus võis teha määruse TsM S § 667 lg 1 kohaselt kirjeldava ja 
põhjendava osata, sest määruse peale ei saanud Riigikohtule edasi kaevata. 
 
TsMS § 667 lg 1 teine lause annab ringkonnakohtule kaalutlusõiguse, võimaldades asjaoludest 
tulenevalt valida määruse tegemiseks kõige mõistlikum ja tõhusam viis. 
 
15. Kolleegium on varasemas praktikas selgitanud, et  kirjeldava ja põhjendava osata määruse 
tegemine on mõi stlik eelkõige olukorras, kus maakohtu määrus on nõuetekohaselt põhjendatud  ja 
ringkonnakohus nõustub täielikult maakohtu põhjendustega. K ui maakohtu põhjendused ei ole 
piisavad või arusaadavad, peaks ringkonnakohus eelistama kirjeldava ja põhjendava osaga  määruse 
tegemist (vt Riigikohtu 26. mai 2014. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-48-14, p 14; Riigikohtu üldkogu 
21. aprilli 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-75-14, p 70). Kolleegium jääb selle seisukoha juurde. 
 
II 
 
16. Ühtse kohtupraktika kujundamiseks märgib kolleegium Brüsseli II  bis määruse art-te 19 ja  20 
kohta järgmist. 
 
Brüsseli II  bis määruse art 19 lg 2 reguleerib olukorda, mil erinevate liikmesriikide kohtutes on 
algatatud ühel ajal menetlus samal alusel ja sama lapse kohta. Sätte kohaselt peatab kohus, kelle poole 
pöörduti hiljem, omal algatusel menetluse, kuni kindlaks on tehtud selle kohtu pädevus, kelle poole 
pöörduti varem. 
 
17. Brüsseli II bis määruse art 20 lg 1 kohaselt saab liikmesriigi kohus, isegi juhul, kui määruse alusel 
on peaasja arutamisel pädev mõne teise liikmesriigi kohus, rakendada siiski selles riigis viibivate 
isikute suhtes ajutisi meetmeid, sealhulgas kaitsemeetme id, mis on ette nähtud s elle liikmesriigi 
õigusaktidega. 
 
18. Euroopa Kohus on selgitanud, et  Brüsseli II bis määruse art 20 alusel saab rakendada selliseid 
esialgse õiguskaitse meetmeid, mille puhul on ühel ajal täidetud kolm tingimust. Esialgse õiguskaitse 
meetmed on ajutist laadi ja edasilükkamatud ning need on võetud selles liikmesriigis viibivate isikute 
suhtes. Kui kas või üks neist tingimustest ei ole täidetud, ei kuulu meede art 20 lg 1 kohaldamisalasse. 
Lisaks, kuna tegemist on erandiga kohtualluvuse reeglitest, tuleb Brüsseli I I bis määruse art-t 20 
tõlgendada kitsalt (vt Euroopa Kohtu  2. aprilli 2009. a otsus kohtuasjas nr C-523/07, p-d 47, 65 ; 
23. detsembri 2009. a otsus kohtuasjas nr C-403/09, p-d 38–39; 15. juuli 2010. a otsus kohtuasjas 
nr C-256/09, p 77). 
 
19. Euroopa Kohus on märkinud, et  kaitsemeetmed saavad olla ajutist laadi, arvestades, et Brüsseli 
II bis määruse art 20 lg 2 kohaselt neid enam ei kohaldata, kui liikmesriigi kohus, kelle pädevuses on 
asja sisuline arutamine, on võtnud sobivad meetmed ( vt Euroopa Kohtu 2. aprilli 2009. a otsus 
kohtuasjas nr C-523/07, p 48). 
 
Hinnates vajadust rakendada meedet edasilükkamatult, saab arvestada nii olukorraga, milles laps on, 
kui ka sellega, et asja sisuliselt arutama pädevale kohtule on taotluse esitamine sisuliselt võimatu 
(vt Euroopa Kohtu 23. detsembri 2009. a otsus kohtuasjas nr C-403/09, p 42). 
 
20. Ajutisi kaitsemeetmeid Brüsseli II bis määruse art 20 lg 1 mõttes saab rakendada liikmesriigis 
viibiva isiku suhtes. Euroopa Kohus on selgitanud, et ajutiste kaitsemeetmete rakendamine tuleb kõne 
alla olukordades, mil laps, kelle harilik viibimiskoht on ühes liikmesriigis, viibib ajutiselt või
2-19-5903 
   5(5) 
vahelduvalt teises liikmesriigis ning on olukorras, mis võib tõenäoliselt oluliselt kahjustada tema 
heaolu, sh tervist või arengut (vt Euroopa Kohtu 2. aprilli 2009. a otsus kohtuasjas nr C-523/07, p 48). 
 
21. Kui Eesti kohus rakendab kaitsemeetme id, mis on ette nähtud Eesti õigusaktidega Brüsseli 
II bis määruse art 20 lg 1 mõttes, saab esialgse õiguskaitse korras rakenda da vaidlusalusesse 
õigussuhtesse puutuvaid lubatavaid ja vajalikke abinõusid. 
 
Kolleegium on varasemas praktikas leidnud, et kohus ei saa üldjuhul lahendada asja esialgse 
õiguskaitse korras sisuliselt. Esialgse õiguskaitse korras ei ole vanemate ühise hooldusõiguse osaline 
või täielik lõpetamine ning ühele vanematest ainuhooldusõiguse andmine põhjendatud, kui see pole 
vajalik lapse heaolu ohustamise tõttu. Eelnev ei tähenda aga, et kohus ei saaks menetluse ajaks 
kohaldada abinõusid, millega reguleeritakse v anema ja lapse õigussuhet ajutiselt (TsM S § 377 lg 2; 
§ 378 lg 3 p  1) ning mis on asjakohased lapse parimaid huve arvestades  (perekonnaseaduse 
(PKS) § 123 lg 1) või lapse heaolu ohustamise tõttu (PK S § 134) (vt Riigikohtu 10. aprilli 2019. a 
määrus tsiviilasjas nr 2-18-16690/41, p-d 13 ja 14). 
 
22. Kolleegium märgib täiendavalt 19. novembril 2019. a Riigikohtule esitatud isa avaldusest 
loobumise avalduse kohta, et isa avaldusest loobumise avalduse saab lahendada maakohus, kelle 
menetluses on ühise hooldusõiguse lõpetamise avaldus. 
 
23. Kuivõrd määruskaebus jäetakse läbi vaatamata, tuleb tasutud kautsjon TsMS § 149 lg 4 kolmanda 
lause alusel tagastada. TsMS § 149 lg 8 alusel tagastatakse kautsjon menetlusosalisele, kes selle tasus 
või kelle eest see tasuti. 
 
(allkirjastatud digitaalselt) 
 
Kaupo Paal, Peeter Jerofejev, Henn Jõks