Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 12. februārī (1)
Lieta C‑829/24
Eiropas Komisija
pret
Ungāriju
Valsts pienākumu neizpilde – LESD 49. pants – Iedibinājumbrīvība – LESD 56. pants – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – LESD 63. pants – Kapitāla brīva aprite – Direktīva 2000/31/EK par elektronisko tirdzniecību – 3. pants – Direktīva 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū – 14., 16. un 19. pants – Regula (ES) 2016/679 par vispārīgo datu aizsardzību – 5., 6., 9. un 10. pants – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 11. pants – Tiesības uz vārda brīvību – 12. pants – Tiesības uz biedrošanās brīvību – 7. pants – Tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību – 8. pants – Tiesības uz personas datu aizsardzību – 47. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – 48. pants – Tiesības uz advokāta noslēpuma aizsardzību – Tiesības neliecināt pret sevi – Ungārijas likums par valsts suverenitātes aizsardzību – Suverenitātes aizsardzības biroja izveide – Izmeklēšanas, informācijas nodošanas, novērtēšanas un priekšlikumu iesniegšanas pilnvaras – Gada ziņojumu publicēšana – Interešu pārstāvības darbības – Informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbības – Darbības, kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskas debates un valsts un sociālos lēmumpieņemšanas procesus – Apdraudējums vai uzbrukums valsts suverenitātei – Darbības, kuru mērķis ir ietekmēt vēlēšanu iznākumu un vēlētāju gribu, izmantojot atbalstu no ārvalstīm – LES 4. panta 2. punkts – Nacionālās identitātes un valsts drošības respektēšana – Primāras vispārējās intereses
Satura rādītājs
I.
Ievads
II.
Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
1.
Primārās tiesības
2.
Sekundārās tiesības
a)
Direktīva par elektronisko tirdzniecību
b)
Pakalpojumu direktīva
c)
VDAR
B.
Valsts tiesības
1.
Likums par valsts suverenitātes aizsardzību
2.
Citi atbilstošie likumi
III.
Pirmstiesas procedūra
IV.
Lietas dalībnieku prasījumi un tiesvedība Tiesā
V.
Izvērtējums
A.
Par papildu pamatu pieņemamību
B.
Par iebildēm attiecībā uz Savienības un Tiesas kompetences neesību
1.
Par iebildi par Savienības kompetences neesību attiecībā uz noteikumiem, kuri aizsargā valsts suverenitāti
2.
Par iebildi par kompetences neesību saistībā ar to, ka nepastāv ietekme uz Savienības tiesību īstenošanu
3.
Par iespējamo prasības priekšlaicīgo raksturu pietiekamu tiesisko seku neesības dēļ
C.
Par lietas būtību
1.
Pakalpojumu direktīvas 16. pantā garantētās pakalpojumu sniegšanas brīvības pārkāpums
a)
Piemērošanas joma
b)
Ar apstrīdēto likumu ieviestās prasības
c)
Ar apstrīdēto likumu ieviestās prasības nav vispārēji administratīvi ierobežojumi
d)
Nediskriminēšana, nepieciešamība un samērīgums
1)
Par tiešas vai netiešas diskriminācijas esību (Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešās daļas a) apakšpunkts)
2)
Par pietiekami precīza juridiskā pamata nepieciešamību un esību (Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešās daļas b) apakšpunkts)
3)
Par samērīgumu (Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešās daļas c) apakšpunkts)
i)
Piemērotība izvirzītā leģitīmā mērķa sasniegšanai
ii)
Nepieciešamība
iii)
Samērīgums
iv)
Starpsecinājumi
2.
Pakalpojumu direktīvas 19. pantā garantētās brīvības saņemt pakalpojumus pārkāpums
3.
Pakalpojumu direktīvas 14. pantā garantētās iedibinājumbrīvības pārkāpums
4.
Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. pantā garantētās informācijas sabiedrības pakalpojumu brīvas aprites pārkāpums
5.
LESD 49. un 56. pantā garantētās pakalpojumu sniegšanas brīvības un iedibinājumbrīvības pārkāpums
6.
LESD 63. pantā garantētās kapitāla brīvas aprites pārkāpums
a)
Par ierobežojuma esību
b)
Par pamatojumu
7.
Hartas noteikumu pārkāpums
a)
Iebildumi un Hartas noteikumu piemērojamība
b)
Iejaukšanās Hartas 11. pantā garantētajā vārda un informācijas brīvībā
c)
Iejaukšanās Hartas 12. pantā garantētajā biedrošanās brīvībā
d)
Iejaukšanās Hartas 7. pantā garantētajās tiesībās uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību
e)
Iejaukšanās tiesībās uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, vārda un informācijas brīvībā un biedrošanās brīvībā pamatojums un samērīgums
f)
Pienākuma glabāt dienesta noslēpumu starp advokātu un viņa klientu pārkāpums Hartas 7. panta, lasot to kopsakarā ar 47. pantu, izpratnē
g)
Tiesību neliecināt pret sevi Hartas 48. panta izpratnē pārkāpums
8.
VDAR un Hartas 7. un 8. panta pārkāpums
a)
Personas datu apstrāde VDAR izpratnē
b)
Personas datu apstrādes, pamatojoties uz atbilstošu juridisko pamatu, likumība
1)
Atbilstošs juridiskais pamats apstrādei
2)
Apstrīdētā likuma neprecīzais raksturs
3)
Samērīgums
9.
Starpsecinājumi
VI.
Par tiesāšanās izdevumiem
VII.
Secinājumi
I.      Ievads
1.        Ar šo prasību Eiropas Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, 2023. gada 12. decembrī pieņemdama 2023. évi LXXXVIII. törvény a nemzeti szuverenitás védelméről (2) (2023. gada Likums Nr. LXXXVIII par valsts suverenitātes aizsardzību; turpmāk tekstā – “apstrīdētais likums”), Ungārija vairākos aspektos nav izpildījusi Savienības tiesībās paredzētos pienākumus.
2.        Šis strīds ir par fundamentālu un ļoti aktuālu jautājumu, kā un kādā mērā demokrātiska sabiedrība var likumīgi sevi aizsargāt pret tādu ārvalstu dalībnieku darbībām, kuri īsteno nepiemērotu vai manipulatīvu ietekmi, piemēram, dezinformāciju, izmantojot arī finansiālu atbalstu, uz iekšējiem demokrātiskiem lēmumpieņemšanas procesiem, tostarp valsts vēlēšanām (3). Tieši šādu pamatojumu Ungārija izvirza kā pamatu apstrīdētā likuma pieņemšanai, ar kuru ir izveidota saikne starp šādu ārvalstu nelikumīgu iejaukšanos un draudiem valsts suverenitātei. Tā it īpaši norāda uz savu ekskluzīvo kompetenci pieņemt un īstenot šādus tiesību aktus, pamatojoties uz savu suverenitāti, nacionālo identitāti un valsts drošību LES 4. panta 2. punkta izpratnē. Tajā pašā laikā tā noliedz Savienības kompetenci šajā jomā, kā arī minēto tiesību aktu ietekmi uz Savienības tiesību īstenošanu un ievērošanu.
3.        Ar apstrīdēto likumu ir izveidots Suverenitātes aizsardzības birojs (turpmāk tekstā – “Birojs”), kas
ir neatkarīgs un ir atbildīgs par tādu darbību atklāšanu, kuras var kaitēt suverenitātei vai apdraudēt to. Konkrētāk – tam ir jāidentificē organizācijas vai personas, kuru darbības, kas veiktas, it īpaši, izmantojot ārvalstu atbalstu, var ietekmēt demokrātiskos procesus un vēlētāju gribu. Tādējādi šīs darbības ietver apmaiņu ar paziņojumiem un informāciju, kā arī viedokļu brīvu paušanu demokrātiskajā procesā dažādos līmeņos. Lai kontrolētu un novērtētu šīs darbības, Birojam ir plaša rīcības brīvība un izmeklēšanas pilnvaras attiecībā uz konkrētām organizācijām un personām, kuru īstenošana nav pakļauta nekādai pārbaudei tiesā. Turklāt Birojam ir atļauts informāciju un datus, kas tikuši apkopoti, izmantojot šīs pilnvaras, nodot kompetentajām valsts iestādēm, lai tās veiktu citus pasākumus, tostarp attiecīgā gadījumā represīvus pasākumus. Visbeidzot Birojs ir pilnvarots publicēt savu izmeklēšanu rezultātus un gada ziņojumus, kuros sniegts novērtējums par darbībām, ko Birojs uzskata par apdraudējumu vai uzbrukumu valsts suverenitātei.
4.        Daudzi šim nolūkam izstrādātie apstrīdētā likuma juridiskie pamati, piemēram, pamats, kas attiecas uz jēdzienu “darbības, kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskas debates un valsts un sabiedriskos lēmumpieņemšanas procesus” (4), ir neskaidri, un tiem ir plaša piemērošanas joma. It īpaši šī plašā piemērošanas joma lika Komisijai veikt izmeklēšanu par to, vai šis likums ir saderīgs ar Savienības tiesībām, un celt šo prasību. Tā galvenokārt ir vērsta pret Biroja pilnvarām.
5.        Prasība būtībā ir balstīta uz trim pamatu vai iebildumu virknēm. Tā, Komisija atsaucas uz, pirmkārt, sekundāro un primāro tiesību normu, kuras reglamentē pamatbrīvības, tostarp pakalpojumu sniegšanas brīvību, iedibinājumbrīvību un kapitāla brīvu apriti, pārkāpumu; otrkārt, vairāku Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) noteikumu pārkāpumu un, treškārt, atsevišķu Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) (5) normu, lasot tās kopsakarā ar Hartas 8. pantu, pārkāpumu.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
1.      Primārās tiesības
6.        Runājot par Savienības primārajām tiesībām, strīds ir par iespējamu Ungārijas pieļautu LESD 49., 52., 56., 62., 63. un 65. pantā paredzēto pamatbrīvību pārkāpumu, kā arī Hartas 7. pantā (Privātās un ģimenes dzīves neaizskaramība), 8. pantā (Personas datu aizsardzība), 11. pantā (Vārda un informācijas brīvība), 12. pantā (Pulcēšanās un biedrošanās brīvība), 47. pantā (Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu) un 48. pantā (Nevainīguma prezumpcija un tiesības uz aizstāvību) garantēto pamattiesību pārkāpumu. Ungārija kā galveno aizstāvības pamatu it īpaši norāda tās nacionālās identitātes un valsts drošības aizsardzību LES 4. panta 2. punkta izpratnē.
2.      Sekundārās tiesības
a)      Direktīva par elektronisko tirdzniecību
7.        Direktīvas 2000/31/EK par elektronisko tirdzniecību (6) 3. pantā “Iekšējais tirgus” it īpaši noteikts:
“      [..]
2.      Dalībvalstis koordinētajā jomā noteiktu iemeslu dēļ nedrīkst ierobežot brīvību piedāvāt informācijas sabiedrības pakalpojumus no citas dalībvalsts.
[..]
4.      Dalībvalstis var pieņemt pasākumus, lai atkāptos no 2. punkta attiecībā uz noteiktu informācijas sabiedrības pakalpojumu, ja tiek ievēroti šādi noteikumi:
[..]
b)      pirms attiecīgo pasākumu pieņemšanas, neskarot tiesas procesus, tostarp iepriekšējo izmeklēšanu un darbības, kas veiktas saskaņā ar kriminālizmeklēšanu, dalībvalsts ir:
–        prasījusi 1. punktā minētajai dalībvalstij pieņemt pasākumus, taču tā šādus pasākumus nav pieņēmusi, vai tie bijuši nepiemēroti,
–        paziņojusi Komisijai un 1. punktā minētajai dalībvalstij par savu nodomu pieņemt šādus pasākumus.
[..]”
b)      Pakalpojumu direktīva
8.        Direktīvas 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū (turpmāk tekstā – “Pakalpojumu direktīva”) (7) 16. panta “Pakalpojumu sniegšanas brīvība” 1. punkta trešajā daļā it īpaši noteikts:
“Dalībvalstis nenosaka, ka – lai attiecīgās dalībvalsts teritorijā piekļūtu pakalpojumu darbībai vai to veiktu – jāizpilda jebkādas prasības, kas neatbilst šādiem principiem:
a)      nediskriminēšana – prasība nedrīkst būt ne tieši, ne netieši diskriminējoša attiecībā uz valstspiederību vai – juridisko personu gadījumā – attiecībā uz dalībvalsti, kurā tās veic uzņēmējdarbību;
b)      nepieciešamība – prasībai jābūt pamatotai ar sabiedriskās kārtības, valsts drošības, veselības aizsardzības vai vides aizsardzības iemesliem;
c)      samērīgums – prasībai jābūt piemērotai, lai sasniegtu noteikto mērķi, un tā nedrīkst būt augstāka, nekā ir nepieciešams šā mērķa sasniegšanai.”
9.        Saskaņā ar Pakalpojumu direktīvas 19. pantu “Aizliegti ierobežojumi”:
“Dalībvalstis nedrīkst noteikt pakalpojumu saņēmējam prasības, kuras ierobežo tāda pakalpojumu sniedzēja sniegta pakalpojuma izmantošanu, kas veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, jo īpaši šādas prasības:
a)      pienākumu iegūt kompetento iestāžu atļauju vai pienākumu iesniegt tām deklarāciju;
b)      diskriminējošus ierobežojumus attiecībā uz finansiāla atbalsta piešķiršanu sakarā ar to, ka pakalpojumu sniedzējs veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, vai sakarā ar pakalpojuma sniegšanas vietu.”
c)      VDAR
10.      VDAR 5. pantā paredzēti “personas datu apstrādes principi”.
11.      VDAR 6. pantā ir reglamentēts “apstrādes likumīgums”.
B.      Valsts tiesības
1.      Likums par valsts suverenitātes aizsardzību
12.      No apstrīdētā likuma preambulas izriet, ka “Ungārijas suverenitāte arvien biežāk tiek pakļauta nelikumīgiem uzbrukumiem”, it īpaši “acīmredzamiem iejaukšanās mēģinājumiem” no ārvalstu organizāciju un personu puses, kuras mēģina aizstāvēt savas intereses, kaitējot it īpaši Ungārijas interesēm. Piemēram, tiek norādīts uz mēģinājumu ietekmēt 2022. gada vēlēšanu kampaņu, izmantojot ārvalstu tiešo finansējumu, jo apvienotās opozīcijas kandidāts premjerministra amatā pats paziņoja, ka opozīcija bija “saņēmusi miljoniem ASV dolāru no Amerikas Savienotajām Valstīm”. Tādējādi 2022. gada pavasarī apvienotā opozīcija, “izmantojot līdzekļus no ārvalstīm ar savu pilsoniskās sabiedrības organizāciju, kuras veic politisko darbību, un komercsabiedrību starpniecību”, esot apgājusi politiskajām partijām noteikto aizliegumu pieņemt ārvalstu atbalstu. Turklāt Ungārijas suverenitāte, kā arī valsts drošība tiktu apdraudētas, ja politiskā vara būtu to personu vai organizāciju rokās, kuras ir atkarīgas no ārvalstu varas, organizācijas vai personas. Tādēļ apstrīdētā likuma mērķis esot “garantēt demokrātiskas debates un valsts un sociālo lēmumpieņemšanas procesu pārskatāmību, atklāt ārvalstu iejaukšanās mēģinājumus un novērst [līdzīgus] ārvalstu iejaukšanās mēģinājumus”. Šā iemesla dēļ esot “jāizveido neatkarīga struktūra, lai izmeklētu šos mēģinājumus un piemērotu kriminālsodus par ārvalstu atbalsta izmantošanu vēlēšanās”.
13.      Apstrīdētā likuma 1. pantā noteikts:
“1.      Birojs ir autonoma valsts pārvaldes iestāde, kas izveidota saskaņā ar Magyarország Alaptörvénye [Ungārijas Pamatlikuma] R panta 4. punktu, lai aizsargātu konstitucionālo identitāti, un tas darbojas saskaņā ar šajā likumā paredzētajiem noteikumiem un veic analīzes, novērtēšanas, priekšlikumu iesniegšanas un izmeklēšanas darbības.
2.      Birojs ir neatkarīgs, uz to attiecas tikai tiesību normas, tas nesaņem norādījumus ne no vienas citas personas vai struktūras un savus uzdevumus pilda neatkarīgi no jebkādas citas struktūras, nepakļaujoties nekādai ietekmēšanai no citas iestādes, struktūras, politiskās partijas, sabiedrības, apvienības, juridiskas vai fiziskas personas puses. Biroja uzdevumus var noteikt tikai likumā.
[..]”
14.      Apstrīdētā likuma 2. pantā it īpaši paredzēts:
“Saistībā ar analīzes, novērtēšanas un priekšlikumu iesniegšanas darbībām Birojs:
a)      izstrādā un piemēro metodoloģiju suverenitātes risku novērtēšanai;
b)      analizē valsts suverenitātes ievērošanu, izvērtējot informāciju un datus, kas iegūti no struktūrām, uz kurām attiecas izmeklēšana, valsts un pašvaldību iestādēm un citām struktūrām vai personām, kas iesaistītas konkrētajā lietā;
[..]
e)      sagatavo gada ziņojumu par valsts suverenitāti;
[..].”
15.      Apstrīdētā likuma 3. pantā it īpaši noteikts:
“Saistībā ar izmeklēšanas funkciju Birojs:
a)      atklāj un izmeklē
aa)      interešu pārstāvības darbības, izņemot diplomātisko un ārējo pārstāvniecību, kā arī profesionālo interešu pārstāvības organizāciju darbības,
ab)      informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbības,
ac)      darbības, kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskas debates un valsts un sabiedriskos lēmumpieņemšanas procesus, tostarp darbībām, kuru mērķis ir ietekmēt personu, kas īsteno publiskās varas prerogatīvas, lēmumpieņemšanas procesu,
un kuras veic citu valstu, kā arī ārvalstu struktūru, organizāciju un fizisko personu interesēs neatkarīgi no to juridiskā statusa,
ja tās var ietekmēt vai apdraudēt Ungārijas suverenitāti;
b)      identificē un veic izmeklēšanu attiecībā uz organizācijām, kuru darbības, kas veiktas, izmantojot atbalstu no ārvalstīm, var ietekmēt vēlēšanu iznākumu;
c)      identificē un veic izmeklēšanu attiecībā uz organizācijām, kas veic darbības, kuru mērķis ir ietekmēt vēlētāju gribu, izmantojot atbalstu no ārvalstīm, vai kas atbalsta šādas darbības.”
16.      Atbilstoši apstrīdētā likuma 6. pantam:
“1.      Birojs izmeklē atsevišķus gadījumus, kuri saistīti ar uzdevumiem, kas tam noteikti 3. pantā, un publicē savā tīmekļvietnē veikto izmeklēšanu rezultātus, kuros ir ietverti izmeklēšanu gaitā konstatētie fakti, uz to pamata veiktie konstatējumi un secinājumi, ko tas ir izdarījis.
2.      Birojs sagatavo gada ziņojumu par valsts suverenitāti saistībā ar uzdevumiem, kas tam noteikti 3. pantā, kurā iekļauj šādu informāciju:
a)      analīzi par tiesisko regulējumu, kas skar valsts suverenitāti, šā regulējuma piemērošanas efektivitāti, problēmām, kuras rodas, to īstenojot un piemērojot, kā arī par likumdošanas un administratīvo praksi;
b)      suverenitātes risku novērtējumu, kurš balstīts uz metodoloģiju suverenitātes risku novērtēšanai un kurā identificēti riski un problēmas, kas jārisina saistībā ar valsts suverenitāti, to novēršanai pieejamie līdzekļi, nepilnības minēto risku un problēmu risināšanā un risinājumi, kas jāievieš to novēršanai;
c)      ieteikumus struktūrām, kurām uzticēti uzdevumi un kuras ir kompetentas;
d)      novērtējumu par to, kā iepriekšējos ziņojumus un ieteikumus ir ņēmušas vērā struktūras, kurām uzticēti uzdevumu un kuras ir kompetentas;
e)      kopsavilkumu par Biroja darbību un funkcionēšanu iepriekšējā gadā.
3.      Gada ziņojumu par valsts suverenitāti par iepriekšējo kalendāro gadu publicē Biroja tīmekļvietnē līdz katra gada 30. jūnijam.
4.      Gada ziņojumu par suverenitāti vienlaikus ar tā publicēšanu Birojs informatīvos nolūkos nosūta Nacionālās asamblejas Valsts drošības pastāvīgajai komitejai un valdībai.
5.      Trīs mēnešu laikā pēc gada ziņojuma par valsts suverenitāti publicēšanas valdība savā atbildē Birojam ziņo par pasākumiem, kurus tā plāno veikt saistībā ar gada ziņojuma par valsts suverenitāti secinājumiem.
6.      Biroja ziņojumā, kas publiskots atbilstoši 1. un 3. punktam, neiekļauj personas datus, klasificētu informāciju, ar likumu aizsargātus noslēpumus vai ar amata pienākumu izpildi saistītus noslēpumus, izņemot sabiedriskas nozīmes personas datus.
7.      Biroja ziņojumu, kas publiskots atbilstoši 1. un 3. punktam, nevar pārsūdzēt.
8.      Pirms 1. un 3. punktā minētā ziņojuma publicēšanas Birojs savu izmeklēšanu secinājumus nosūta organizācijām, kuru darbības, balstoties uz veikto izmeklēšanu, pamato šo organizāciju minēšanu Biroja publiskajā ziņojumā. Organizācija, uz kuru attiecas izmeklēšana, var izteikt apsvērumus par Biroja secinājumiem 15 dienu laikā pēc to paziņošanas. Birojs rakstveidā atbild uz apsvērumiem 30 dienu laikā pēc to saņemšanas. Birojam ir pienākums pamatot, kāpēc tas nepiekrīt ņemt vērā apsvērumus.”
17.      Apstrīdētā likuma 3. nodaļas “[..] Biroja izmeklēšanas procedūra” 7. pantā it īpaši noteikts:
“1.      Saistībā ar 3. pantā paredzēto izmeklēšanu Birojs var pieprasīt informāciju un datus no organizācijas, uz kuru attiecas tā izmeklēšana,
atbilstoši 8. pantam.
2.      Saistībā ar tā veiktajām izmeklēšanām Birojs var pieprasīt informāciju un datus no jebkuras attiecīgajā lietā iesaistītās valsts vai pašvaldību iestādes, kā arī no jebkuras šajā lietā iesaistītās citas organizācijas vai personas
atbilstoši 8. pantam
3.      Organizācijai, uz kuru attiecas izmeklēšana, kā arī valsts vai pašvaldību iestādei, organizācijai vai personai, kurai adresēts Biroja pieprasījums (turpmāk tekstā kopā – “personām, kurām ir pienākums sadarboties”), uz to ir jāatbild Biroja noteiktajā termiņā. Šis termiņš nav īsāks par 15 dienām no pieprasījuma datuma.
4.      Ja persona, kurai ir pienākums sadarboties, bez pamatota iemesla neizpilda vai novēloti izpilda savu pienākumu sadarboties, Birojs to ņem vērā savā izmeklēšanā un šajā ziņā to īpaši norāda gada ziņojumā.
[..]”
18.      Apstrīdētā likuma 8. pantā paredzēts:
“1.      Birojs izmeklēšanas procedūrā, ko tas īsteno saskaņā ar šo nodaļu, kā darbību, kam ir pierādījuma spēks, atbilstoši likumam
a)      var iepazīties ar visiem datiem, kuri var būt saistīti ar izmeklēšanas priekšmetu un kurus pārvalda izmeklēšanai pakļautās organizācijas un lietā iesaistītās valsts vai pašvaldību iestādes, un izgatavot to kopijas, kā arī pārbaudīt visus šos dokumentus, tostarp elektroniskos datu nesējos glabātos dokumentus, un pieprasīt to kopijas;
b)      var pieprasīt rakstveida vai mutvārdu paskaidrojumus no izmeklēšanai pakļautās organizācijas, no jebkura izmeklēšanai pakļautās organizācijas darbinieka vai no valsts vai pašvaldību iestādes, kas iesaistīta konkrētajā lietā;
c)      var pieprasīt rakstveida vai mutvārdu paskaidrojumus no jebkuras organizācijas vai personas, kas var būt saistīta ar izmeklēšanas priekšmetu, un var arī pieprasīt visu datu vai dokumentu, tostarp elektroniskos datu nesējos glabāto dokumentu, kopijas, kuras var būt saistītas ar izmeklēšanas priekšmetu.
2.      Biroja izmeklēšanas procedūra atbilstoši šai nodaļai nav administratīvās iestādes procedūra, un saistībā ar darbībām, kuras Birojs veicis saskaņā ar šo nodaļu, nevar ierosināt nekādu administratīvo strīdu.”
19.      Atbilstoši apstrīdētā likuma 9. panta 1. punktam:
“Attiecībā uz 7. un 8. pantā minētajām darbībām Birojs pienācīgi piemēro az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (2011. gada Likums CXI par pamattiesību komisāru, turpmāk tekstā – “Likums par pamattiesību komisāru”) 27. panta 1. un 3. punktu.”
20.      Apstrīdētā likuma 11. pantā noteikts:
“Ja Birojs konstatē faktus vai apstākļus, kas var būt pamats pārkāpuma procedūras, kriminālprocesa, administratīvas vai kādas citas procedūras ierosināšanai vai veikšanai, tas paziņo par procedūras norisi atbildīgajai iestādei visus tam zināmos faktus un informāciju.”
21.      Apstrīdētā likuma 12. pantā paredzēts:
“Biroja priekšsēdētājs var aicināt Nacionālās asamblejas Valsts drošības pastāvīgo komiteju izskatīt 6. panta 1. punktā minēto ziņojumu un uzklausīt tās organizācijas vadītāju, uz kuru attiecas izmeklēšana, šādos gadījumos:
a)      izmeklēšanai pakļautā organizācija nesniedz informāciju 7. panta 3. punktā noteiktajā termiņā, vai
b)      to pamato lietas raksturs un nopietnība.”
22.      Ar apstrīdētā likuma 32. pantu Büntető Törvénykönyvről szóló 2012 C. törvény (8) (2012. gada Likums Nr. C par kriminālkodeksu, turpmāk tekstā – “Kriminālkodekss”) ir iekļauts 350/A pants “Nelikumīga vēlētāju gribas ietekmēšana” un grozīts Kriminālkodeksa 459. panta 1. punkts, ieviešot jēdziena “aizliegts ārvalstu atbalsts” definīciju.
23.      Ar apstrīdētā likuma 33. pantu ir iekļauti vai grozīti vairāki a választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény (9) (2013. gada Likums Nr. XXXVI par vēlēšanu procedūru, turpmāk tekstā – “Vēlēšanu procedūras likums”) noteikumi, tostarp jēdziena “ārvalstu atbalsts” definīcija.
2.      Citi atbilstošie likumi
24.      Strīds attiecas arī uz a büntetőeljárásról szóló 2017. évi XC. törvény (10) (2017. gada Likums Nr. XC par kriminālprocesu, turpmāk tekstā – “Kriminālprocesa kodekss”) 167. panta par pierādījumu brīvu izmantošanu, az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (11) (2011. gada Likums Nr. CXI par pamattiesību komisāru, turpmāk tekstā – “Likums par pamattiesību komisāru”) 27. panta 3. punkta, az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény (12) (2011. gada Likums Nr. CXII par pašnoteikšanos informācijas un informācijas brīvības jomā, turpmāk tekstā – “Informācijas likums”) 2. panta 1. punkta, kā arī az ügyvédi tevékenységről szóló 2017 évi LXXVIII. törvény az ügyvédi (13) (2017. gada Likums Nr. LXXVIII par advokāta profesiju, turpmāk tekstā – “Advokāta profesijas likums”) 9. un 13. panta īstenošanu.
III. Pirmstiesas procedūra
25.      Komisija 2024. gada 7. februārī nosūtīja Ungārijai brīdinājuma vēstuli, kurā bija atzīts, ka apstrīdētais likums it īpaši pārkāpj Savienības vērtības (LES 2. pants), pārstāvības demokrātijas principu (LES 10. pants), tiesības balsot Eiropas Parlamenta vēlēšanās (LES 14. panta 3. punkts), tiesības balsot pašvaldību vēlēšanās (LESD 22. pants), pamatbrīvības (LESD 49., 56. un 63. pants), privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību (Hartas 7. pants), personas datu aizsardzību (Hartas 8. pants), vārda un informācijas brīvību (Hartas 11. pants), pulcēšanās un biedrošanās brīvību (Hartas 12. pants), tiesības balsot un tiesības kandidēt Parlamenta vēlēšanās (Hartas 39. pants), tiesības balsot un tiesības kandidēt pašvaldību vēlēšanās (Hartas 40. pants), tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un tiesības uz advokāta noslēpumu (Hartas 7. pants, lasot to kopsakarā ar 47. pantu), tiesības neliecināt pret sevi (Hartas 48. pants), audiovizuālo mediju pakalpojumu brīvību (Direktīvas 2010/13/ES par audiovizuālajiem mediju pakalpojumiem (14) 3. pants), informācijas sabiedrības pakalpojumu brīvu apriti (Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. pants), pakalpojumu sniegšanas brīvību un iedibinājumbrīvību, ko garantē Pakalpojumu direktīvas 14., 16. un 19. pants, kā arī vairākas VDAR normas.
26.      Ungārija 2024. gada 11. aprīlī atbildēja uz brīdinājuma vēstuli, apstrīdot tajā ietverto vērtējumu pamatotību.
27.      Komisija, pamatojoties uz LESD 258. pantu, 2024. gada 23. maijā nosūtīja Ungārijai argumentētu atzinumu, kurā būtībā norādīja, ka vairākas apstrīdētā likuma normas, galvenokārt tās, kas attiecas uz Biroja, kurš izveidots ar šo likumu, pilnvarām, pārkāpj LESD 49., 56. un 63. pantu, Hartas 7., 8., 11., 12., 47. un 48. pantu, Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīvas 3. pantu, Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. pantu, Pakalpojumu direktīvas 14., 16. un 19. pantu, kā arī VDAR 5., 6., 9. un 10. pantu. Savukārt Komisija galu galā atteicās pārmest Ungārijai Savienības vērtību, it īpaši demokrātijas un tiesību balsot un kandidēt vēlēšanās (LES 2. pants, 10. pants un 14. panta 3. punkts, LESD 22. pants un Hartas 39. un 40. pants), pārkāpumu.
28.      Ungārija 2024. gada 31. jūlijā atbildēja uz argumentēto atzinumu, apstrīdot tajā ietverto iebildumu pamatotību.
IV.    Lietas dalībnieku prasījumi un tiesvedība Tiesā
29.      Ar dokumentu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2024. gada 4. decembrī, Komisija cēla šo prasību.
30.      Ar dokumentu, kas Tiesas kancelejā iesniegts tajā pašā dienā, Komisija lūdza Tiesu izskatīt lietu paātrinātā tiesvedībā, kura paredzēta Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23.a pantā un Tiesas Reglamenta 133. pantā.
31.      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2025. gada 12. februāra rīkojumu tika uzdots piemērot lietai paātrināto tiesvedību.
32.      Parlamentam, Beļģijas Karalistei, Čehijas Republikai, Dānijas Karalistei, Vācijas Federatīvajai Republikai, Igaunijas Republikai, Īrijai, Spānijas Karalistei, Lietuvas Republikai, Luksemburgas Lielhercogistei, Nīderlandes Karalistei, Polijas Republikai, Portugāles Republikai, Somijas Republikai, Zviedrijas Karalistei un Norvēģijas Karalistei tika atļauts iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam.
33.      Komisijas, ko atbalsta personas, kuras iestājušās lietā, prasījumi Tiesai ir šādi:
–        atzīt, ka, pieņemot apstrīdēto likumu, Ungārija ir pārkāpusi LESD 49., 56. un 63. pantu, Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. pantu, Pakalpojumu direktīvas 14., 16. un 19. pantu, Hartas 7., 8., 11., 12., 47. un 48. pantu, kā arī VDAR 5., 6., 9. un 10. pantu;
–        piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
34.      Ungārijas prasījumi Tiesai ir šādi:
–        prasību noraidīt;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
35.      2025. gada 16. septembrī notika tiesas sēde, kurā tika uzklausīti lietas dalībnieku un personu, kas iestājušās lietā, mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem.
V.      Izvērtējums
36.      Tā kā dažas personas, kas iestājušās lietā, ir izvirzījušas papildu pamatus salīdzinājumā ar tiem, kurus Komisija bija norādījusi prasības pieteikumā, pirmām kārtām, jāizvērtē to pieņemamība (A sadaļa).
37.      Otrām kārtām, jāspriež par iebildēm, kas attiecas uz Savienības kompetences neesību valsts suverenitātes aizsardzības jomā, ietverot arī Tiesas kompetences neesību izskatīt šo prasību (B sadaļa). Pirmkārt, pārbaudīšu Ungārijas galvenā un horizontālā argumenta pamatotību, saskaņā ar kuru Savienības kompetences neesība izriet no tās pienākuma it īpaši respektēt nacionālo identitāti un valsts drošību saskaņā ar LES 4. panta 2. punktu (1. iedaļa). Otrkārt, jāizvērtē otrais Ungārijas izvirzītais horizontālais arguments, ka apstrīdētais likums nereglamentē saimnieciskās darbības, it īpaši tās, kas saistītas ar pamatbrīvību īstenošanu, un tādējādi tas neietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā (2. iedaļa).
38.      Trešām kārtām (C sadaļa), izvērtēšu, vai ir pārkāptas atbilstošās primāro un sekundāro tiesību normas, kuras reglamentē pamatbrīvības (1.–6. iedaļa), kas ietvertas Hartā (7. iedaļa), un VDAR normas, lasot tās kopsakarā ar Hartas 8. pantu (8. iedaļa).
A.      Par papildu pamatu pieņemamību
39.      Vienlaikus atbalstot Komisijas izvirzītos prasījumus un pamatus, Parlaments, kuru atbalsta Lietuvas Republika, Beļģijas Karaliste, Portugāles Republika un daļēji Čehijas Republika, lūdz Tiesu arī atzīt, ka, pieņemot apstrīdēto likumu, Ungārija it īpaši ir pārkāpusi Savienības vērtības (LES 2. pants) un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību (Hartas 47. pants).
40.      Jākonstatē, ka lūgums izvirzīt un izvērtēt Savienības vērtību LES 2. panta izpratnē iespējamo pārkāpumu, ko pieļāvusi Ungārija (15), nav pieņemams. Tā kā pieteikumā par lietas ierosināšanu šajā ziņā nav formulēts iebildums, šāds pamats neietilpst strīda priekšmetā un Tiesa to nevar izskatīt pēc savas ierosmes. Kā izriet no šo secinājumu 25.–33. punkta, Komisija nav saglabājusi savu sākotnējo nostāju, kura izklāstīta brīdinājuma vēstulē un saskaņā ar kuru Ungārija esot pārkāpusi LES 2. pantu, bet gan ir atteikusies no tās argumentētajā atzinumā. Tomēr argumentētā atzinuma tvērums būtībā ierobežo prasības sakarā ar pienākumu neizpildi priekšmetu (16).
41.      Proti, saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta ceturto daļu, lasot to kopsakarā ar Reglamenta 129. panta 1. punkta pirmo teikumu, argumenti, kas ietverti pieteikumā par iestāšanos lietā, drīkst tikai atbalstīt vienas puses prasījumu. Turklāt saskaņā ar Reglamenta 129. panta 3. punktu personai, kura iestājusies lietā, ir jāpieņem lieta tāda, kāda tā ir iestāšanās laikā. Tādējādi tā nevar izvirzīt jaunus pamatus, kas atšķirtos no prasītāja izvirzītajiem pamatiem (17).
42.      Šajā ziņā Parlaments nevar atsaukties uz 2023. gada 5. jūnija spriedumu Komisija/Polija (Tiesnešu neatkarība un privātā dzīve) (18), lai pamatotu Tiesas pārbaudi par iespējamu LES 2. panta pārkāpumu. Minētajā spriedumā ir spriests nevis par šādu atsevišķu pamatu, bet tikai – netieši – par saikni, kas LES 2. pantam ir ar LES 19. pantu, ciktāl tajā ir konkretizēta tiesiskuma vērtība (19). Tomēr izskatāmajā lietā Komisija nav atsaukusies uz tādas kādas citas LES normas pārkāpumu, kurai būtu salīdzināma saikne ar LES 2. pantu.
43.      Tāpat strīdā neietilpst apgalvotais pārstāvības demokrātijas (LES 10. pants) un diskriminācijas pilsonības dēļ aizlieguma (LESD 18. panta pirmā daļa) principu pārkāpums, uz ko it īpaši norādījusi Lietuvas Republika, kā arī Savienības pilsonības un tiesību balsot un kandidēt vēlēšanās pārkāpums (LESD 20. panta 2. punkts un 22. pants), uz kuru tiesas sēdē atsaucās Vācijas Federatīvā Republika. Tādējādi arī šie pamati jāatzīst par nepieņemamiem.
44.      Savukārt, ciktāl Parlaments, Čehijas Republika un Lietuvas Republika apgalvo, ka ir pārkāptas Hartas 47. pantā nostiprinātās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, šis iebildums ir pieņemams, jo tā mērķis ir atbalstīt Komisijas prasījumus un iebildumus. Proti, šāds pārkāpums ir skaidri minēts prasības pieteikuma pirmajā prasījumā (skat. šo secinājumu 33. punktu), un uz to attiecas iebildums par dienesta noslēpuma starp advokātu un viņa klientu pārkāpumu (Hartas 7. pants, lasot to kopsakarā ar 47. pantu).
B.      Par iebildēm attiecībā uz Savienības un Tiesas kompetences neesību
45.      Ungārija apstrīd visus Komisijas izvirzītos pamatus un iebildumus, it īpaši, ņemot vērā tās nacionālo identitāti un valsts drošību LES 4. panta 2. punkta izpratnē, kā arī tās ekskluzīvo kompetenci pieņemt tiesību aktus, kuru mērķis ir aizsargāt tās suverenitāti. No tā izrietot, ka apstrīdētais likums neietilpst ne Savienības tiesību piemērošanas jomā, ne Savienības kompetencē. Proti, Ungārijas
ieskatā saskaņā ar šo likumu veiktie aizsardzības pasākumi attiecas tikai uz darbībām, kuras var apdraudēt tās suverenitāti vai kaitēt tai un kuras veic attiecīgās personas vai organizācijas, nevis uz saimniecisko darbību, ko tās var likumīgi īstenot saskaņā ar pamatbrīvībām vai attiecīgajām Savienības sekundārajām tiesībām.
46.      Pirmām kārtām, izvērtēšu Ungārijas galveno argumentu, ka tās suverenitātei ir plaša aizsardzība pret Savienības iejaukšanos, it īpaši saskaņā ar LES 4. panta 2. punktu. Ar šo tiesību normu valsts noteikumi, kuri paredzēti, lai aizsargātu dalībvalstu suverenitāti, esot izslēgti gan no iestāžu kontroles, gan no Savienības tiesību normu piemērošanas (1. iedaļa). Otrām kārtām, pārbaudīšu, vai atbilstoši Komisijas izvirzītajiem pamatiem un iebildumiem it īpaši apstrīdētā likuma 3., 6., 7. un 12. pants (turpmāk tekstā arī – “strīdīgās tiesību normas”), kas saistīti ar darbībām, uz kurām var attiekties Biroja izmeklēšanas, novērtēšanas un izpaušanas pilnvaras, var ietekmēt Savienības tiesību normu īstenošanu (2. iedaļa). Trešām kārtām, izvērtēšu izskatāmās prasības iespējamo priekšlaicīgo raksturu (3. iedaļa).
1.      Par iebildi par Savienības kompetences neesību attiecībā uz noteikumiem, kuri aizsargā valsts suverenitāti
47.      LES 4. panta 2. punktā ir prasīts, lai Savienība it īpaši respektētu dalībvalstu nacionālo identitāti un valsts drošību.
48.      Tā kā šie elementi ir valsts suverenitātes neatņemama sastāvdaļa, Ungārija, pirmkārt, no tā būtībā secina, ka ar šo tiesību normu dalībvalstis tiek aizsargātas pret iejaukšanos to suverenitātē no Savienības puses, nosakot tai ierobežojumus tās kompetenču īstenošanā. Otrkārt, tā uzskata, ka saskaņā ar LES 4. un 5. pantu (kuros konkrēti paredzēti kompetences piešķiršanas un subsidiaritātes principi) dalībvalstīm ir ekskluzīva kompetence pieņemt tiesību aktus savas valsts suverenitātes aizsardzībai.
49.      Tomēr, manuprāt, ir acīmredzams, ka dalībvalsts nevar izvairīties no Savienības tiesību piemērošanas un ievērošanas, atsaucoties tikai uz LES 4. panta 2. punktu savas nacionālās identitātes, valsts drošības un valsts suverenitātes aizsardzībai (20). Tas ir vēl jo mazāk iespējams, ja dalībvalsts veiktie aizsardzības pasākumi var iejaukties tādu Savienības tiesību normu īstenošanā, kuras pieņemtas, pamatojoties uz Savienībai piešķirto kompetenci, pat ja tā ir tikai dalīta.
50.      Tomēr šajā gadījumā, kā apgalvo Komisija, strīdīgās tiesību normas un pasākumi, ko var veikt, pamatojoties uz tām, var apdraudēt vairākas Savienības tiesību normas, kuru pieņemšanai Savienībai piešķirtā kompetence it īpaši izriet no LESD 53. un 62. panta (direktīvas, kuru mērķis ir koordinēt tiesību aktus iedibinājumbrīvības un pakalpojumu sniegšanas brīvības jomā), LESD 115. panta (tādu tiesību aktu tuvināšana, kas tieši iespaido iekšējā tirgus izveidi vai darbību) un no LESD 16. panta (personas datu aizsardzība).
51.      Šajā ziņā Ungārija nevar pamatoti apgalvot, ka apstrīdētais likums
aptver tikai tās darbības, kuru mērķis ir apdraudēt valsts suverenitāti, un ka tādējādi ar Savienības tiesībām aizsargātās darbības a priori ir izslēgtas no šā likuma piemērošanas jomas. Proti, Birojs var konstatēt, ka pastāv šāds, iespējams, nelikumīgs attiecīgās darbības mērķis, tikai pēc izmeklēšanas pabeigšanas. Tātad tas nevar izvairīties no tā, ka tiek uzsākta izmeklēšana arī par saimnieciskām darbībām, kuras saistītas ar pamatbrīvību īstenošanu. Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, ka šķiet neiespējami uzreiz skaidri un nepārprotami nošķirt šajā ziņā likumīgas vai nelikumīgas darbības, it īpaši, ja tās ir daļa no nedalāma rīcības kopuma.
52.      Tādējādi Ungārijas veiktais nošķīrums starp darbībām, ar kurām tiek īstenoti nelikumīgi mērķi apstrīdētā likuma izpratnē, un darbībām, ko aizsargā Savienības pamatbrīvības, praktiski nav īstenojams.
53.      Līdz ar to iebilde par kompetences neesību, kas izriet no LES 4. panta 2. punkta, jānoraida kā nepamatota.
2.      Par iebildi par kompetences neesību saistībā ar to, ka nepastāv ietekme uz Savienības tiesību īstenošanu
54.      Ungārijas skatījumā strīdīgās tiesību normas un uz to pamata veiktie pasākumi nevar ierobežot pamatbrīvības vai ietekmēt Savienības tiesību normu īstenošanu. Pirmkārt, šo tiesību normu un pasākumu mērķis esot nevis reglamentēt tirgus dalībnieku saimniecisko darbību, bet vienīgi aizsargāt valsts suverenitāti pret ārvalstu nelikumīgu iejaukšanos (21). Otrkārt, tā kā tiem nav juridiski saistoša vai sodoša rakstura, attiecīgie pasākumi neesot tādi, kas var nelabvēlīgi ietekmēt privātpersonas vai apdraudēt tiesības, kuras tām ir garantētas Savienības tiesību sistēmā.
55.      Uzskatu, ka šai iebildei nevar piekrist.
56.      Ir taisnība, ka it īpaši interešu pārstāvības, informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbību un darbību, kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskas debates un valsts un sabiedriskos lēmumpieņemšanas procesus, jēdzieni apstrīdētā likuma 3. panta izpratnē, kā arī Biroja pilnvaras atbilstoši šā likuma 6., 7., 8. un 12. pantam prima facie attiecas drīzāk uz politiskām, nevis saimnieciskām darbībām.
57.      Tomēr šīs tiesību normas var ietekmēt tādu pārrobežu saimniecisko darbību veikšanu, kuras ietilpst pamatbrīvību piemērošanas jomā.
58.      Tas it īpaši ir saistīts ar apstrīdētā likuma 3. pantā ietverto jēdzienu “darbības”, kuras veic citu valstu, kā arī ārvalstu struktūru, organizāciju un fizisko personu interesēs un par kurām Birojs var veikt izmeklēšanu, nenoteiktību. Birojam ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz izmeklēšanas uzsākšanu šajā ziņā, un šīs brīvības īstenošana nav pakļauta ne administratīvai pārbaudei, ne pārbaudei tiesā (22). Saskaņā ar šā likuma 7. un 8. pantu Birojam ir atļauts veikt izmeklēšanas pasākumus attiecībā uz daudzām organizācijām un personām, tostarp dažādām darbībām, ieskaitot saimniecisko darbību, ja tās var ietekmēt vai apdraudēt Ungārijas suverenitāti. Proti, šīs organizācijas vai personas var darboties dažādās nozarēs, it īpaši plašsaziņas līdzekļu, informācijas un komunikācijas nozarēs, kuras vismaz daļēji reglamentē Savienības tiesības.
59.      Tādējādi apgalvotās “informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbības” apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta ab) apakšpunkta izpratnē var būt tādu informācijas vai komunikācijas pakalpojumu sniedzēju darbības par atlīdzību kā izglītības, kultūras, audiovizuālie vai plašsaziņas līdzekļu pakalpojumi, kuri tiek sniegti par atlīdzību un kuriem tātad ir ekonomisks raksturs (23). Tāpat jebkuru nostājas paušanu, komunikāciju vai informācijas sniegšanu, kura veikta par atlīdzību un kuras mērķis ir sniegt ieguldījumu sabiedriskā diskusijā, kas attiecas uz vispārējo interešu problēmām, vai publiskā forumā, ja tās ir saistītas ar demokrātiskām debatēm, valsts un sabiedriskajiem lēmumpieņemšanas procesiem vai vēlēšanām, var kvalificēt kā darbību, kas minēta šā likuma 3. panta a) punkta ac) apakšpunktā, b) vai c) punktā (“darbības, kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskas debates un valsts un sabiedriskos lēmumpieņemšanas procesus” un “darbības, kas veiktas, izmantojot atbalstu no ārvalstīm”, kuras var “ietekmēt vēlēšanu iznākumu” vai “kuru mērķis ir ietekmēt vēlētāju gribu”) (24).
60.      Ņemot vērā to plašo izpratni, “darbības”,
kuras veic citu valstu, kā arī ārvalstu struktūru, organizāciju un fizisko personu interesēs, apstrīdētā likuma 3. panta izpratnē tātad noteikti var ietvert pārrobežu saimnieciskos darījumus.
61.      Tādējādi strīdīgās tiesību normas var ietekmēt pamatbrīvību īstenošanu.
62.      Tāpēc Ungārijas arguments, ka apstrīdētais likums neietilpst pamatbrīvību piemērošanas jomā, jo tā mērķis ir tikai aizsargāt valsts suverenitāti pret darbībām, kurām nav saimnieciska rakstura, ir jānoraida.
3.      Par iespējamo prasības priekšlaicīgo raksturu pietiekamu tiesisko seku neesības dēļ
63.      Jāpiebilst, ka Ungārija nevar apgalvot, ka apstrīdētais likums un it īpaši Biroja procedūras un akti nevar radīt juridiski saistošas sekas, kas var apdraudēt ar Savienības tiesībām aizsargātās pamatbrīvības, vai ka šīs sekas ir tikai nenozīmīgas un nejaušas (25). Proti, Biroja izmeklēšanas pilnvaras un atbilstošie sadarbības pienākumi, kuri noteikti attiecīgajiem saimnieciskās darbības subjektiem, ir vērsti tieši uz to, lai uzraudzītu un reglamentētu to rīcību.
64.      Šajā ziņā jāuzsver, ka apstrīdētā likuma 7. un 8. pantā paredzētie izmeklēšanas pasākumi ir juridiski saistoši attiecīgajām organizācijām un personām, it īpaši tām, uz kurām attiecas izmeklēšana. Ar to pietiek, lai konstatētu, ka šie pasākumi var apdraudēt pamatbrīvības (26), un attiecīgajā tiesību aktā nav jāparedz sankcijas no tā izrietošo pienākumu neizpildes gadījumā. Šo iemeslu dēļ – pretēji tam, ko apgalvo Ungārija, – Biroja kompetence un procedūras ir salīdzināmas nevis ar Eiropas ombuda kompetenci un procedūrām atbilstoši LESD 228. pantam, bet drīzāk ar Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) kompetenci un procedūrām saskaņā ar Regulu (ES, Euratom) Nr. 883/2013 (27). Proti, Eiropas ombuda izmeklēšana attiecas tikai uz Savienības iestāžu un struktūru pieļautām administratīvām kļūmēm (28), un tā neparedz juridiski saistošu izmeklēšanas pasākumu īstenošanu attiecībā uz privātpersonām.
65.      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, Ungārija nevar arī kritizēt izskatāmās prasības, iespējams, priekšlaicīgo raksturu.
66.      Ja iespējamā dalībvalsts pienākumu neizpilde izriet no tādu tiesību aktu pieņemšanas, kuru esība un piemērošana netiek noliegta, Komisija ir izpildījusi savu pierādīšanas pienākumu, lai, izmantojot attiecīgo tiesību normu juridisku izvērtējumu, konstatētu, ka pastāv šāda pienākumu neizpilde (29). Šis Komisijas juridiskais izvērtējums ir turpmākās prasības pārbaudes pēc būtības priekšmets.
67.      Tādējādi iebildes par kompetences neesību ir jānoraida.
C.      Par lietas būtību
68.      Pirmajā pamatā Komisija, kuru atbalsta personas, kas iestājušās lietā, apgalvo, ka ar strīdīgajām tiesību normām ieviestās prasības ir pretrunā it īpaši diskriminācijas aizlieguma un samērīguma principiem (Pakalpojumu direktīvas 14., 16. un 19. pants), kā arī izcelsmes valsts principam (Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. panta 2. punkts).
1.      Pakalpojumu direktīvas 16. pantā garantētās pakalpojumu sniegšanas brīvības pārkāpums
a)      Piemērošanas joma
69.      Saskaņā ar Pakalpojumu direktīvas 4. panta 1. punktu, lasot to kopsakarā ar 2. panta 1. punktu, šī direktīva attiecas uz jebkuru pašnodarbinātu saimniecisko darbību, parasti par atlīdzību, ko veic pakalpojumu sniedzējs, kurš iedibināts kādā dalībvalstī.
70.      Tā kā apstrīdētajā likumā nav skaidras un precīzas definīcijas par to, kāda rakstura vai tvēruma darbības var būt izmeklēšanas priekšmets (skat. šo secinājumu 58. un 59. punktu), Birojs varētu veikt izmeklēšanu par darbībām, kuras veic konsultāciju, interešu pārstāvības, lobēšanas, sabiedrisko attiecību, plašsaziņas līdzekļu (tostarp pētniecisko), reklāmas, izglītības vai kultūras pakalpojumu sniedzēji, kas savus pakalpojumus parasti piedāvā par atlīdzību.
71.      Tas vien, ka apstrīdētā likuma 3. pants attiecas uz atsevišķām neapmaksātām darbībām, tostarp bezpeļņas organizāciju darbībām, kuras nav kvalificējamas kā pakalpojumu sniegšana, nenozīmē, ka visas strīdīgās tiesību normas ir izslēgtas no Pakalpojumu direktīvas piemērošanas jomas (30).
72.      Tādējādi apstrīdētā likuma 3. pantā minētās darbības var ietilpt Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta pirmās daļas, lasot to kopsakarā ar 2. panta 1. punktu un 4. panta 1. punktu, piemērošanas jomā.
b)      Ar apstrīdēto likumu ieviestās prasības
73.      Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešajā daļā ir aizliegts noteikt diskriminējošas un nesamērīgas prasības pakalpojumu sniedzējiem no citām dalībvalstīm.
74.      Saskaņā ar šīs direktīvas 4. panta 7. punktu šādas prasības ir definētas kā “jebkurš pienākums, aizliegums, nosacījums vai ierobežojums, kas paredzēts dalībvalstu normatīvajos vai administratīvajos aktos”.
75.      Sadarbības pienākums, kas noteikts personām vai organizācijām, uz kurām attiecas izmeklēšana, atbilstoši apstrīdētā likuma 7. pantam, lasot to kopsakarā ar 8., 11. un 12. pantu, ir jākvalificē kā prasība šajā ziņā.
76.      Proti, saskaņā ar apstrīdētā likuma 7. panta 3. punktu “organizācijai” vai “personai”, kam Birojs nosūta informācijas pieprasījumu, uz to ir jāatbild noteiktajā termiņā, un šā iemesla dēļ tajā ir skaidra atsauce uz “personām, kurām ir pienākums sadarboties”. Pretēji tam, ko apgalvo Ungārija, – šāds pienākums sniegt informāciju Birojam ir prasība (31), pat ja tās neievērošana neizraisa tūlītējas juridiski nelabvēlīgas sekas vai sankciju piemērošanu (32).
77.      Attiecīgajām juridiskajām vai fiziskajām personām, pildot savu sadarbības pienākumu, atbilstoši apstrīdētā likuma 8. panta 1. punkta a) apakšpunktam ir jāiesniedz Birojam pārbaudei ne tikai visi dati, kas var būt saistīti ar izmeklēšanas priekšmetu, bet arī visi attiecīgie dokumenti, tostarp elektroniskajos datu nesējos glabātie dokumenti, un tam jāiesniedz to kopijas. Tāpat saskaņā ar šā likuma 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu Birojs ir pilnvarots “pieprasīt rakstveida vai mutvārdu paskaidrojumus no jebkura izmeklēšanai pakļautās organizācijas darbinieka”. Saskaņā ar minētā likuma 8. panta 1. punkta c) apakšpunktu Birojs var arī pieprasīt šādus paskaidrojumus “no jebkuras organizācijas vai personas, kas var būt saistīta ar izmeklēšanas priekšmetu”, t.i., no organizācijām vai trešām personām, kā arī no tām “pieprasīt visu datu vai dokumentu, tostarp elektroniskos datu nesējos glabāto dokumentu, kopijas, kuras var būt saistītas ar izmeklēšanas priekšmetu”.
78.      Turklāt tas, ka organizācija, kas saņem Biroja informācijas pieprasījumu saskaņā ar apstrīdētā likuma 7. panta 3. punktu un 8. panta 1. punktu, nesadarbojas, var likt tā priekšsēdētājam vērsties Valsts drošības parlamentārajā komitejā atbilstoši šā likuma 12. panta a) punktam, lai tā uzklausītu “tās organizācijas vadītāju, uz kuru attiecas izmeklēšana”. No tā izrietošais pienākums ierasties šajā komitejā arī jākvalificē kā prasība (“nosacījums vai ierobežojums”) Pakalpojumu direktīvas 4. panta 7. punkta izpratnē, ņemot vērā minētās komitejas pilnvaras (33).
79.      Tāpat tikai iespēja vien vērsties Valsts drošības parlamentārajā komitejā var mudināt attiecīgo organizāciju izpildīt savu pienākumu sadarboties ar Biroju. Tas pats attiecas uz Biroja pilnvaru ņemt vērā nepamatotu sadarbības atteikumu vai kavēšanos un to īpaši norādīt savā gada ziņojumā atbilstoši šā likuma 7. panta 4. punktam iespējamu izmantošanu, jo organizācija var dot priekšroku sadarbībai, lai tai netiktu publiski pārmesta nesadarbošanās.
80.      Visbeidzot apstrīdētā likuma 11. pants pilnvaro Biroju nodot faktus un informāciju, kuri apkopoti, izmantojot izmeklēšanas pilnvaras, kompetentajām iestādēm, ja tas uzskata, ka šie fakti vai informācija var būt pamats it īpaši pārkāpuma procedūras vai kriminālprocesa ierosināšanai. Taču iespēja, ka Birojs veic izmeklēšanu tādu pakalpojumu darbību dēļ, kuras varētu uzskatīt par tādām, kas apdraud Ungārijas suverenitāti, un iespēja, ka apkopotie pierādījumi var tikt nodoti kompetentajai iestādei, kurai ir atļauts uzsākt represīvu procedūru, arī ir prasība (“nosacījums vai ierobežojums”) Pakalpojumu direktīvas 4. panta 7. punkta izpratnē. Proti, šāda prasība var atturēt pakalpojumu sniedzēju sniegt savus pakalpojumus Ungārijā. Tas pats attiecas uz Biroja veikto tādu izmeklēšanas rezultātu publicēšanu, tostarp gada pārskatā, atbilstoši apstrīdētā likuma 6. panta 1. un 3. punktam, kuros šajā ziņā ir izteikti pārmetumi pakalpojumu sniedzējam.
81.      Tādējādi Biroja pilnvaras saskaņā ar apstrīdētā likuma 7. pantu, lasot to kopsakarā ar 8., 11. un 12. pantu, un atbilstošie sadarbības pienākumi, kas noteikti personām vai organizācijām, uz kurām attiecas izmeklēšana, ir jākvalificē kā prasības Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešās daļas, lasot to kopsakarā ar 4. panta 7. punktu, izpratnē. Šādas prasības var apgrūtināt vai padarīt mazāk pievilcīgas tā pakalpojumu sniedzēja darbības, kas iedibināts kādā citā dalībvalstī, kurā tas likumīgi sniedz analogus pakalpojumus.
c)      Ar apstrīdēto likumu ieviestās prasības nav vispārēji administratīvi ierobežojumi
82.      Šajā ziņā Ungārija iebilst, ka strīdīgajās tiesību normās nav konkrēti reglamentēta nedz pakalpojumu darbība vai tās veikšana, nedz arī noteiktas prasības attiecībā uz piekļuvi šādai darbībai, bet tās attiecas tikai uz rīcību, kas var apdraudēt valsts suverenitāti.
83.      Saskaņā ar Pakalpojumu direktīvas 9. apsvērumu tā “attiecas vienīgi uz tām prasībām, kuras ietekmē piekļuvi pakalpojumu sniegšanas darbībai vai tās veikšanu”. Tādējādi “tā neattiecas uz prasībām [..], kas konkrēti nereglamentē vai konkrēti neietekmē pakalpojumu sniegšanas darbību, taču kas pakalpojuma sniedzējiem jāievēro, veicot saimniecisku darbību, tāpat kā personām, kuras veic privātus darījumus”. Šis apsvērums apstiprina, ka šīs direktīvas mērķis nav novērst vispārējus administratīvus ierobežojumus, kuri ir piemērojami visām privātpersonām, tostarp tām, kas neveic saimniecisko darbību. Citiem vārdiem – šādu vispārēji piemērojamu ierobežojumu nevar kvalificēt kā neatļautu prasību minētās direktīvas 4. panta 7. punkta izpratnē (34).
84.      Manā skatījumā ar strīdīgajām tiesību normām ieviestās prasības nav uzskatāmas par tādiem vispārējiem administratīviem ierobežojumiem, kas ietekmē pakalpojumu sniedzējus tādā pašā veidā kā visas citas personas, kuras veic privātus darījumus. Ir taisnība, ka apstrīdētajā likumā nav precizēta lielākā daļa attiecīgo darbību, lai tās aplūkotu vispārīgi, it īpaši atkarībā no to iespējamām negatīvajām sekām valsts suverenitātei. Tomēr visas darbības, kas minētas tā 3. pantā, drīzāk var radīt šādas sekas, ja šīs darbības veic personas vai organizācijas, kuras pastāvīgi darbojas pakalpojumu nozarē, tostarp informācijas un komunikācijas pakalpojumu nozarē. Proti, privātpersonas nostājas paušana – pat atkārtota vai regulāra –, piemēram, sociālajos medijos, mazāk var radīt šādas sekas.
85.      Tā tas ir attiecībā uz “informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbībām” un “darbībām, kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskas debates un valsts un sabiedriskos lēmumpieņemšanas procesus”, kas minētas apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta ab) un ac) apakšpunktā. Šajā ziņā informācijas un komunikācijas pakalpojumu sniedzējam parasti ir plašākas izplatīšanas iespējas un plašāka publika vai auditorija nekā privātpersonai. Tas it īpaši attiektos uz pētniecisko plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzēju veikto pētniecību un publikācijām, kuru mērķis ir atklāt un kritizēt administratīvas kļūmes, pārskatāmības trūkumu vai korupciju politiskajās vai valsts aprindās. Ņemot vērā Biroja plašo rīcības brīvību, pastāv lielāks risks, ka šādu pētniecību un publikācijas varētu kvalificēt kā darbības, kuras apdraud suverenitāti vai kaitē tai (35).
86.      Turklāt darbības, kas ietilpst apstrīdētā likuma 3. panta b) un c) punkta piemērošanas jomā (“darbības, kas veiktas, izmantojot atbalstu no ārvalstīm”, kuras var “ietekmēt vēlēšanu iznākumu” vai “kuru mērķis ir ietekmēt vēlētāju gribu”), ir tikai “organizāciju” darbības, izslēdzot privātpersonas. Tāpat “interešu pārstāvības darbības”, uz kurām attiecas šā likuma 3. panta a) punkta aa) apakšpunkts, praksē galvenokārt ir apvienību vai pat “profesionālo interešu pārstāvības organizāciju” darbības, nevis to privātpersonu darbības, kas veic privātus darījumus.
87.      Tādējādi, pat ja nav izslēgts, ka apstrīdētais likums ietekmē arī privātpersonas, kuras veic privātus darījumus, ar strīdīgajām tiesību normām ieviestās prasības, proti, Biroja izmeklēšanas un izpaušanas pilnvaras, ir paredzētas, lai galvenokārt vērstos pret organizācijām, tostarp saimnieciskā darbībā iesaistītiem subjektiem, kas darbojas pakalpojumu nozarē (36).
88.      Tātad šīs prasības nav uzskatāmas par vispārējiem administratīviem ierobežojumiem, kurus pieļauj Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešā daļa, lasot to kopsakarā ar 9. apsvērumu.
89.      Līdz ar to jāpārbauda, vai šīs prasības ir nediskriminējošas un samērīgas šīs direktīvas 16. panta 1. punkta trešās daļas a)–c) apakšpunkta izpratnē.
d)      Nediskriminēšana, nepieciešamība un samērīgums
1)      Par tiešas vai netiešas diskriminācijas esību (Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešās daļas a) apakšpunkts)
90.      Saskaņā ar Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešās daļas a) apakšpunktu dalībvalstis nedrīkst piekļuvei pakalpojumu darbībai vai tās veikšanai savā teritorijā izvirzīt prasības, kas ir tieši vai netieši diskriminējošas attiecībā uz valstspiederību.
91.      Komisija uzskata, ka strīdīgās tiesību normas ir vai nu atklāti, vai netieši diskriminējošas attiecībā uz valstspiederību. Ungārija iebilst, ka Birojs var veikt izmeklēšanu tikai tad, ja attiecīgās darbības apdraud tās suverenitāti vai kaitē tai, un tas ir nosacījums, kurš piemērojams neatkarīgi no attiecīgā pakalpojumu sniedzēja iedibinājuma vietas.
92.      Manuprāt, tieša diskriminācija nav konstatējama.
93.      Proti, apstrīdētā likuma 3. panta a)–c) punktā ir minētas darbības, “kuras veic citu valstu interesēs”, proti, “izmantojot atbalstu no ārvalstīm”, tostarp no citām dalībvalstīm. Tādējādi šajā likumā šīs darbības nav tieši nošķirtas atkarībā no to veicošās personas valstspiederības vai organizācijas iedibinājuma vietas kritērija. Tas attiecas arī uz personu, kurām ir Ungārijas pilsonība, vai Ungārijā iedibinātu organizāciju darbībām, ar nosacījumu, ka tās darbojas “citu valstu interesēs” vai ar finansiālu atbalstu no ārvalstīm, tostarp no trešās valsts.
94.      Tātad jāizvērtē, vai pastāv netieša diskriminācija.
95.      Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru valsts tiesību norma ir atzīstama par netieši diskriminējošu, ja tā pēc savas būtības var vairāk ietekmēt citu dalībvalstu pilsoņus (vai saskaņā ar Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešās daļas a) apakšpunktu citās dalībvalstīs iedibinātas juridiskas personas) nekā attiecīgās valsts pilsoņus (vai uzņēmējā dalībvalstī iedibinātas juridiskas personas) un tādējādi draud radīt nelabvēlīgāku stāvokli īpaši pirmajiem (37).
96.      Lai gan apstrīdētā likuma 3. pants, ņemot vērā tā atklāto formulējumu, attiecas arī uz pakalpojumu sniedzējiem, kuri iedibināti Ungārijā vai kuri ir Ungārijas pilsoņi un kuri it īpaši veic interešu pārstāvības, informēšanas vai komunikācijas darbības, šis likums atbilstoši galvenajam mērķim, kas noteikts tā preambulā, ir vērsts uz to, lai atklātu un novērstu ārvalstu iejaukšanās mēģinājumus (38). Tādējādi šā likuma 3. panta b) un c) punktā ir skaidri minētas organizācijas, kuru darbības, kas veiktas, “izmantojot atbalstu no ārvalstīm”, var ietekmēt vēlēšanas. Turklāt jebkura darbība, kas veikta “ārvalstu struktūru, organizāciju un fizisko personu interesēs” minētā likuma 3. panta a) punkta izpratnē, it īpaši var būt ārvalstu pakalpojumu sniedzēju, tostarp to, kuri iedibināti citās dalībvalstīs, darbība. Tāpat, protams, pakalpojumu darbība, kas tiek veikta no citas dalībvalsts, drīzāk var ietilpt jēdzienā “atbalsts no ārvalstīm” apstrīdētā likuma 3. panta b) un c) punkta izpratnē nekā pakalpojumu sniegšana, kuru īsteno Ungārijā iedibināts pakalpojumu sniedzējs. Tādējādi attiecīgais ārvalstu pakalpojumu sniedzējs ir pakļauts lielākam riskam, ka Birojs veiks izmeklēšanu, nekā Ungārijas pakalpojumu sniedzējs.
97.      No tā izriet, ka strīdīgās tiesību normas ir netieši diskriminējošas attiecībā pret pakalpojumu sniedzējiem, kas iedibināti citās dalībvalstīs.
2)      Par pietiekami precīza juridiskā pamata nepieciešamību un esību (Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešās daļas b) apakšpunkts)
98.      Valsts noteikumiem, kuros paredzētas prasības Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešās daļas izpratnē, jābūt nepieciešamiem un pamatotiem ar sabiedriskās kārtības vai valsts drošības apsvērumiem, uz kuriem atsaucas dalībvalsts. Tas nozīmē, ka šiem noteikumiem jābūt formulētiem pietiekami skaidri un precīzi. Proti, tikai šādos apstākļos ir iespējams nodrošināt minēto noteikumu saskanīgu un sistemātisku īstenošanu (39) vai pat novērst to nesamērīgu vai patvaļīgu piemērošanu (40), no vienas puses, un pārbaudīt to mērķa sasniegšanai nepieciešamo raksturu, no otras puses.
99.      Šajā lietā Ungārija kā sabiedriskās kārtības vai valsts drošības apsvērumus norāda vajadzību aizsargāt iekšējos demokrātiskos procesus pret ārvalstu nelikumīgu iejaukšanos saistībā ar visām apstrīdētā likuma 3. pantā minētajām darbībām. Komisija būtībā iebilst, ka ar šo likumu ieviestās prasības ir balstītas uz nepieņemamu principiālu un nediferencētu prezumpciju, ka visas šīs darbības var apdraudēt šos procesus (41).
100. Dalībvalstij ir suverēnas tiesības veikt atbilstošus pasākumus, lai aizsargātu vēlēšanu un iekšējo lēmumpieņemšanas procesu integritāti un pienācīgu norisi, kas patiešām ir tās nacionālās identitātes neatņemama sastāvdaļa LES 4. panta 2. punkta izpratnē. Tas pats attiecas uz pasākumiem, kuru mērķis ir padarīt pārskatāmu un ierobežot noteiktu veidu atbalstu, it īpaši finansiālu atbalstu, no ārvalstīm, kas vērsts uz šo vēlēšanu un procesu ietekmēšanu. Runa ir par leģitīmu vai pat primāru vispārējo interešu mērķi, kas var pamatot pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu (42).
101. Kā apgalvo Ungārija, Tiesa tādējādi ir nospriedusi, ka mērķis palielināt fiziskām vai juridiskām personām piešķirtā finansiālā atbalsta pārskatāmību var būt primārs vispārējo interešu apsvērums, jo tas var sekmēt iedzīvotāju informētību par šo tematu, kā arī dot viņiem iespēju vairāk iesaistīties publiskajās debatēs. Tas it īpaši ir saistīts ar to, ka dažas nevalstiskās organizācijas, ņemot vērā to darbības mērķus un rīcībā esošos līdzekļus, varētu ievērojami ietekmēt sabiedriskās norises un publiskās debates (43).
102. Tomēr apstrīdētā likuma 3. pantā “darbības”, kuras veic citu valstu, kā arī ārvalstu struktūru, organizāciju un fizisko personu interesēs, un ja tās var ietekmēt vai apdraudēt suverenitāti, kā arī to veicēji, proti, “organizācijas” un “personas”, par kurām Birojs var veikt izmeklēšanu, ir aprakstītas plaši. Tā piemērošanas jomā ietilpst “interešu pārstāvības darbības”, “informācijas manipulācijas
un dezinformācijas darbības”, “darbības, kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskas debates un valsts un sabiedriskos lēmumpieņemšanas procesus”, “darbības, kuru mērķis ir ietekmēt personu, kas īsteno publiskās varas prerogatīvas, lēmumpieņemšanas procesu”, “darbības, kas veiktas, izmantojot atbalstu no ārvalstīm, [un kas] var ietekmēt vēlēšanu iznākumu”, kā arī “darbības, kuru mērķis ir ietekmēt vēlētāju gribu, izmantojot atbalstu no ārvalstīm” un kuras “veic citu valstu, kā arī ārvalstu struktūru, organizāciju un fizisko personu interesēs”.
103. Turklāt apstrīdētā likuma 3. pants nodrošina vienlīdzīgu attieksmi pret organizācijām un personām no Savienības, kuras izmanto pakalpojumu sniegšanas brīvību, kā arī pret organizācijām un personām no trešām valstīm. Tādējādi gan šā likuma preambulā (44), gan dažādos Biroja ziņojumos un paziņojumos, kas daļēji pievienoti Tiesas lietas materiāliem vai minēti lietas dalībnieku procesuālajos rakstos vai tiesas sēdē, ir norādīts uz to, ka pastāv iejaukšanās un finansiālais atbalsts, kuri, iespējams, ir nelikumīgi, no ārvalstu dalībnieku puses neatkarīgi no to izcelsmes vai iedibinājuma vietas. Tas ietver starptautisko organizāciju, piemēram, Transparency International (45) darbības, un Amerikas Savienoto Valstu darbības, kuras veiktas, izmantojot Savienībā iedibinātu plašsaziņas līdzekļu un pētnieciskās žurnālistikas portāla izveidi (46). Tāpat tiek norādīts uz Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) dalībvalstu, piemēram, Norvēģijas Karalistes, vai pat pašas Savienības rīcību, it īpaši saistībā ar līdzfinansētu atbalstu no Savienības struktūrfondiem nevalstiskajām organizācijām Ungārijā (47). Tādējādi minētajā likumā, kāds tas tiek piemērots līdz šim, nav ņemta vērā nepieciešamība ievērot pakalpojumu sniegšanas brīvību vai pat Savienības tiesības kopumā.
104. Turklāt apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta in fine paredzētais jēdziens Ungārijas “suverenitātes ietekmēšana” vai tās “apdraudēšana” ir īpaši neskaidrs un piešķir Birojam plašu rīcības brīvību. Šo rīcības brīvību pastiprina Alkotmánybíróság (Konstitucionālā tiesa, Ungārija) nolēmums, uz kuru atsaucas Ungārija un kurā ir apstiprināta šā likuma atbilstība konstitūcijai. Šajā nolēmumā minētā tiesa ne tikai atteicās lemt par šā likuma 3. pantā minēto darbību tvērumu un nolūkiem, bet arī atzina valsts suverenitātes jēdziena gan politiski, gan juridiski sarežģīto raksturu (48). Visbeidzot, lai gan Birojam ir plaša rīcības brīvība, šā likuma īstenošana, ko tas veic, nav pakļauta ne administratīvai pārbaudei, ne pārbaudei tiesā (49).
105. No tā izriet, ka apstrīdētajam likumam ir ļoti plaša materiālā piemērošanas joma un piemērojamība personām, vienlaikus piešķirot Birojam plašu rīcības brīvību, un tas ietver būtisku patvaļas risku attiecībā uz tā piemērošanu, lai aizsargātu valsts suverenitāti.
106. Tādējādi, ņemot vērā apstrīdētā likuma normu ļoti plašo piemērošanas jomu, nav nodrošināts, ka tās varētu īstenot saskanīgi un sistemātiski atbilstoši Savienības tiesībām. To diskrecionāra īstenošana drīzāk ietver paaugstinātu risku, ka tiek noteikti nepiemēroti vai nesamērīgi ierobežojumi Pakalpojumu direktīvas 16. pantā garantētās pakalpojumu sniegšanas brīvības izmantošanai.
3)      Par samērīgumu (Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešās daļas c) apakšpunkts)
107. Jāizvērtē, vai ar apstrīdēto likumu ieviestās prasības atbilst samērīguma kritērijam, ņemot vērā izvirzīto vispārējo interešu mērķi (Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešās daļas c) apakšpunkts).
108. Saskaņā ar samērīguma principu dalībvalstij ir jānodrošina, lai tās veiktie pasākumi būtu piemēroti ar attiecīgo tiesisko regulējumu izvirzīto leģitīmo mērķu īstenošanai un nepārsniegtu šo mērķu sasniegšanai nepieciešamo, ņemot vērā, ka tad, ja ir iespēja izvēlēties no vairākiem piemērotiem pasākumiem, jāizvēlas vismazāk apgrūtinošais un radītajām neērtībām ir jābūt samērīgām ar sasniedzamajiem mērķiem (50).
109. Jāpārbauda, vai apstrīdētajā likumā paredzētās prasības, proti, it īpaši tās, kuras reglamentē Biroja izmeklēšanas pilnvaras, ir piemēroti
līdzekļi (i) apakšiedaļa), kas ir nepieciešami (ii) apakšiedaļa) un atbilstoši (iii) apakšiedaļa), lai sasniegtu izvirzīto leģitīmo mērķi aizsargāt iekšējos demokrātiskos procesus pret ārvalstu nelikumīgu iejaukšanos.
i)      Piemērotība izvirzītā leģitīmā mērķa sasniegšanai
110. Tiesību aktus var uzskatīt par piemērotiem, lai nodrošinātu izvirzītā leģitīmā mērķa sasniegšanu, tikai tad, ja tie atbilst rūpēm to sasniegt saskanīgi un sistemātiski (skat. šo secinājumu 98. punktu). Tā tas ir tikai tad, ja rīcība, uz kuru attiecas šie tiesību akti, patiešām var apdraudēt šo mērķi (51).
111. Tātad attiecībā uz katru no darbībām apstrīdētā likuma 3. panta izpratnē, par kurām Birojs var veikt izmeklēšanu, jāizvērtē, vai un kādā mērā tās var apdraudēt mērķi aizsargāt iekšējos demokrātiskos procesus. Šajā nolūkā ir skaidri jānošķir dažādās darbības, par kurām Birojs var veikt izmeklēšanu vai noteikt ierobežojošos pasākumus. Tomēr nav jāizvērtē organizāciju darbības, kas veiktas, “izmantojot atbalstu no ārvalstīm”, apstrīdētā likuma 3. panta b) un c) punkta izpratnē, ciktāl tās ir paredzētas, lai tieši vai netieši finansētu Ungārijas politiskās partijas vai to vēlēšanu kandidātus (skat. šo secinājumu 22. un 23. punktu) (52). Proti, Komisija neapstrīd tādu prasību likumību attiecībā uz Savienības tiesībām, kuru mērķis ir kavēt, atklāt, padarīt pārskatāmu, aizliegt šādu finansēšanu vai piemērot kriminālsodus par šādu finansēšanu, kas veikta arī ar privātu organizāciju vai apvienību starpniecību, kā tas minēts apstrīdētā likuma preambulas ceturtajā daļā (53). Tajā ir ņemts vērā fakts, ka dalībvalstis principā var brīvi aizsargāt savas vēlēšanas un vēlētāju gribu pret ārvalstu nepiemērotu iejaukšanos un ierobežot vai pat aizliegt valsts politisko partiju finansēšanu no ārvalstīm (54). Tādējādi, tā kā šīs prasības ir paredzētas, lai īstenotu šos vispārējo interešu mērķus, tās nav šā strīda priekšmets.
112. Toties ir jāizvērtē ar strīdīgajām tiesību normām, kas reglamentē Biroja pilnvaras, ieviesto prasību piemērotība salīdzinājumā ar citām darbībām, kuras minētas apstrīdētā likuma 3. pantā un kuras ir ārpus iepriekš minētā konteksta.
113. Pirmkārt, nešķiet, ka Biroja pilnvaru īstenošana var nodrošināt demokrātisko debašu un iekšējo lēmumpieņemšanas procesu integritātes un pienācīgas norises aizsardzību, jo šīs pilnvaras attiecas uz “interešu pārstāvības darbībām” un “darbībām, kuru mērķis ir ietekmēt”
minētās debates un lēmumpieņemšanas procesus un kuras veic citu valstu, kā arī ārvalstu struktūru, organizāciju un fizisko personu interesēs apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta aa) un ac) apakšpunkta izpratnē. Proti, atšķirībā no šīm citām valstīm, kā arī ārvalstu struktūrām, organizācijām un fiziskajām personām, demokrātiskos un lēmumpieņemšanas procesus attiecīgās valsts iekšienē jānosaka galvenokārt ieinteresētajām personām šīs valsts iekšienē.
114. Tas tā it īpaši ir saistībā ar Biroja izmeklēšanas pilnvaru īstenošanu attiecībā uz “darbībām, kuru mērķis ir ietekmēt personu, kas īsteno publiskās varas prerogatīvas, lēmumpieņemšanas procesu”
šīs tiesību normas izpratnē un kuras ir līdzvērtīgas korupcijas mēģinājumiem attiecībā uz valsts amatpersonām. Tā kā korupcijas apkarošana ir primārs vispārējo interešu mērķis, atļauja Birojam izmeklēt mēģinājumus ietekmēt tādu personu lēmumpieņemšanu, kas īsteno publiskās varas prerogatīvas, ir šim nolūkam piemērots līdzeklis.
115. Otrkārt, tā kā organizāciju darbības, kuras veiktas, “izmantojot atbalstu no ārvalstīm”, apstrīdētā likuma 3. panta b) un c) punkta izpratnē nav izslēgtas no šā strīda priekšmeta (skat. šo secinājumu 111. punktu par politisko partiju finansēšanu), tās ietver arī uzņēmēju, kas darbojas komunikācijas pakalpojumu un plašsaziņas līdzekļu nozarēs, pārrobežu darbības par atlīdzību. Šādu pakalpojumu darbību mērķis var būt vispārējo interešu informācijas izplatīšana un politiska rakstura nostājas paušana arī ārpus vēlēšanu procesa šaurā nozīmē. Proti, šāds atbalsts – pat nefinanšu (55) – vai šīm pakalpojumu darbībām sniegts finansējums varētu būt pat būtisks, lai sekmētu publiskas debates, veicinātu vai aizstāvētu minoritāšu grupu leģitīmās intereses (56), kā arī vispārējo interešu mērķu, piemēram, vides aizsardzības (57) vai korupcijas apkarošanas (58), īstenošanu, ko veic nevalstiskās organizācijas. Ja
šādas darbības ietver tikai vispārējo interešu informācijas vai paziņojumu sniegšanu par atlīdzību vai politisko uzskatu publisku paušanu, tās
nevar apdraudēt Ungārijas demokrātiju.
Gluži pretēji – ņemot vērā, ka šādas darbības principā leģitīmi ir demokrātisko debašu un procesu sastāvdaļa, tās ir vienlīdz aizsargājamas, ņemot vērā izvirzīto mērķi. Patiešām, ir iespējams, ka šāds leģitīms ieguldījums demokrātiskās debatēs un procesos varētu tikt diskreditēts tikai tāpēc, ka tas tiek sniegts “citu valstu, kā arī ārvalstu struktūru, organizāciju un fizisko personu interesēs” (59). Tādēļ Biroja izmeklēšanas pilnvaru īstenošana saistībā ar tām nevar nodrošināt iekšējo demokrātisko debašu un demokrātisko procesu aizsardzību un tai šajā ziņā var būt pat negatīva ietekme.
116. Treškārt, Biroja izmeklēšanas pilnvaru īstenošana attiecībā uz tādām darbībām kā apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta ab) apakšpunktā minētās “informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbības”, kuras “veiktas citu valstu, kā arī ārvalstu struktūru, organizāciju un fizisko personu interesēs”,
savukārt vispārēji šķiet piemērota iekšējo demokrātisko procesu aizsardzībai pret ārvalstu nelikumīgu iejaukšanos. Šajā ziņā jānorāda, ka gan manipulācija ar faktisko informāciju, gan dezinformācijas izplatīšana vai pastiprināšana ir darbības, kuras parasti ir sodāmas, ņemot vērā mērķi aizsargāt sabiedrisko kārtību plurālistiskās un demokrātiskās sabiedrībās. Proti, šādas darbības kalpo tam, lai deformētu publiskas debates un sabiedrisko domu, un tātad tās nav aizsardzības vērtas, pat ja tām ir pakalpojumu darbības forma (60). Tādējādi principā ir leģitīmi, ka dalībvalstis veic piemērotus pasākumus, lai aizsargātu savas sabiedrības no šāda rakstura manipulatīvas iejaukšanās (61). Šajā ziņā pati Savienība ir veikusi pasākumus, kuri paredzēti, lai uzraudzītu un apspiestu šādas darbības (62), un tas tika darīts, nesaistot šos pasākumus ar citu valstu vai ārvalstu ieinteresēto personu interesēm.
117. Tātad jāizvērtē, vai Biroja izmeklēšanas pilnvaru īstenošana attiecībā uz, pirmkārt, “interešu pārstāvības darbībām” un “darbībām, kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskas debates un valsts un sabiedriskos lēmumpieņemšanas procesus” apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta aa) un ac) apakšpunkta
izpratnē, un, otrkārt, “informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbībām” šā likuma 3. panta a) punkta ab) apakšpunkta izpratnē, kuras veic citu valstu, kā arī ārvalstu struktūru, organizāciju un fizisko personu interesēs, ir nepieciešama, lai sasniegtu izvirzīto leģitīmo mērķi.
ii)    Nepieciešamība
118. Pasākums ir nepieciešams, ja izvirzīto leģitīmo mērķi nevar sasniegt ar tikpat piemērotu, taču mazāk ierobežojošu pasākumu. Tātad jānoskaidro, vai nepastāv mazāk ierobežojoši līdzekļi iekšējo demokrātisko procesu aizsardzībai pret ārvalstu nelikumīgu iejaukšanos kā šo secinājumu 117. punktā minēto darbību pakļaušana Biroja izmeklēšanas pilnvarām.
119. Ir taisnība, ka šie jēdzieni ir nenoteikti un tādējādi to piemērošanas joma potenciāli ir plaša. Tomēr attiecībā uz “interešu pārstāvības darbībām” un “darbībām, kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskas debates un valsts un sabiedriskos lēmumpieņemšanas procesus” citu valstu vai ārvalstu (fizisko vai juridisko) personu interesēs, šķiet grūti tās precizēt vēl sīkāk, lai nodrošinātu efektīvu valsts kontroli iekšējo demokrātisko procesu aizsardzībai pret nelikumīgu iejaukšanos, jo īpaši no citu valstu puses. Tas vēl jo vairāk tā ir saistībā ar jēdzieniem “informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbības”, kas atbilst
jēdzieniem, ko ietver Savienības līmenī veiktie pasākumi, lai aizsargātu demokrātiskas un plurālistiskas sabiedrības pret šādām darbībām (63). Tātad, ņemot vērā grūtības izstrādāt precīzāku un mazāk ierobežojošu definīciju un nepieciešamību efektīvi ierobežot visas šāda veida kaitīgās manipulatīvās darbības, nešķiet nepiemēroti piešķirt tādai neatkarīgai iestādei kā Birojam izmeklēšanas pilnvaras, lai veiktu izmeklēšanu par šīm darbībām. Gluži pretēji, pateicoties papildu nosacījumam, ka šādas darbības jāveic “citu valstu, kā arī ārvalstu struktūru, organizāciju un fizisko personu interesēs”, jēdzieni “informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbības” šķiet vēl precīzāki nekā Savienības tiesībās paredzētie.
120. Tādēļ
jāpārbauda, vai Biroja izmeklēšanas pilnvaru īstenošana šajā ziņā ir samērīga šaurā nozīmē.
iii) Samērīgums
121. Saskaņā ar samērīguma kritēriju šaurā nozīmē pasākumi, kas ir piemēroti un nepieciešami izvirzīto leģitīmo mērķu sasniegšanai, nedrīkst radīt neērtības, kuras nav samērīgas salīdzinājumā ar sasniedzamajiem mērķiem. Tātad šajā gadījumā jāpārliecinās, ka Biroja izmeklēšanas pilnvaru īstenošana attiecībā uz, pirmkārt, “interešu pārstāvības darbībām” un “darbībām, kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskas debates un valsts un sabiedriskos lēmumpieņemšanas procesus” apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta aa) un ac) apakšpunkta izpratnē, un otrkārt, “informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbībām” šī likuma 3. panta a) punkta ab) apakšpunkta izpratnē nesamērīgi vai pārmērīgi neapdraud pakalpojumu sniegšanas brīvību, kas aizsargāta ar Pakalpojumu direktīvas 16. pantu.
122. Šo “darbības”, kuras “veic citu valstu, kā arī ārvalstu struktūru, organizāciju un fizisko personu interesēs”, jēdzienu
nenoteiktais raksturs apvienojumā ar plašo rīcības brīvību, kura šajā ziņā ir piešķirta Birojam (skat. šo secinājumu 104. punktu), tomēr ietver būtisku apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta nesaskaņotas un nesamērīgas interpretācijas risku, ņemot vērā iekšējo demokrātisko procesu aizsardzības mērķi.
123. Tomēr attiecībā uz demokrātisko debašu un iekšējo lēmumpieņemšanas procesu integritātes un pienācīgas norises aizsardzību, tostarp saistībā ar “personām, kas īsteno publiskās varas prerogatīvas”, šis risks ir mazāks. Ar to saistītās iejaukšanās darbības tieši
veicina citu valstu, kā arī ārvalstu struktūru, organizāciju un fizisko personu interešu pārstāvniecību – kas šajā kontekstā principā ir nelikumīgas –, pret kurām valstij ir leģitīmi jāspēj aizsargāt savus iekšējos demokrātiskos (lēmumpieņemšanas) procesus. Tas pats attiecas uz darbībām, “kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskas debates un lēmumpieņemšanas procesus” šo ārvalstu ieinteresēto personu interesēs. Tādēļ neatkarīgas iestādes veikto uzraudzību, kuras mērķis ir skaidri identificēt šīs minētajiem procesiem potenciāli kaitīgās intereses, nevar uzskatīt par pārmērīgu vai nesamērīgu.
124. Savukārt
saistībā ar jēdzienu “informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbības” apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta
ab) apakšpunkta izpratnē šāds būtisks nekonsekventas, nesamērīgas vai pat kļūdainas interpretācijas risks šķiet reāls un to apstiprina Biroja prakse, uz ko norādījusi Komisija. Birojs pārmet Transparency International, ka šī organizācija ir veikusi “dezinformācijas” darbības, kritizējot pārskatāmības trūkumu un korupciju dažādu valstu, tostarp Ungārijas, valsts aprindās (64). Proti, darbības, kuru mērķis ir palielināt pārskatāmību un ierobežot korupciju, var veicināt iekšējo demokrātisko procesu aizsardzību, nevis otrādi. Tādējādi šķiet pretrunīgi šādas darbības kvalificēt kā “dezinformāciju”, kas apdraud suverenitāti.
125. Turklāt jāatgādina, ka apstrīdētā likuma 3. panta piemērošana nav pakļauta administratīvai pārbaudei vai pārbaudei tiesā (65).
Tādēļ nav tādu tiesību aizsardzības līdzekļu vai neatkarīgas uzraudzības iestādes,
kas varētu novērst vai labot šādas pārmērīgas jēdziena “dezinformācija” interpretācijas vai Biroja izmeklēšanas pilnvaru nesamērīgu īstenošanu šajā ziņā. No tā izriet, ka jebkurš akts, ko Birojs pieņēmis šajā sakarā, nav pakļauts samērīguma pārbaudei, lai nodrošinātu, ka tas veic tikai piemērotus un mazāk ierobežojošus pasākumus, lai sasniegtu apgalvotos mērķus, vienlaikus ņemot vērā pakalpojumu sniegšanas brīvību, kas aizsargāta ar Pakalpojumu direktīvas 16. pantu.
126. Šādos apstākļos ar apstrīdēto likumu ieviestās prasības attiecībā uz “informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbībām”, kuras minētas apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta ab) apakšpunktā, nevar kvalificēt kā samērīgas, lai sasniegtu iekšējo demokrātisko procesu aizsardzības mērķi.
iv)    Starpsecinājumi
127. Tādējādi attiecībā uz apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta ab) apakšpunktā, kā arī b) un c) punktā minētajām darbībām, ciktāl tās nav izslēdzamas no šīs lietas priekšmeta, jo attiecas uz vēlēšanām (skat. šo secinājumu 111. punktu par tieša vai netieša ārvalstu finansējuma piešķiršanu politiskajām partijām un vēlēšanu kandidātiem), ar apstrīdēto likumu ieviestās prasības nav nedz nepieciešamas, nedz samērīgas, lai sasniegtu izvirzītos vispārējo interešu mērķus Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešās daļas b) un c) apakšpunkta izpratnē. Citādi ir to darbību gadījumā, kuru mērķis ir “interešu pārstāvība” un “demokrātisko debašu un valsts un sabiedrisko lēmumpieņemšanas procesu ietekmēšana”, tostarp “personu, kas īsteno publiskās varas prerogatīvas”, lēmumpieņemšanas procesu ietekmēšana (skat. šo secinājumu 113. un 123. punktu).
128. Tāpēc šajā ziņā jāapmierina pamats, kurš attiecas uz Pakalpojumu direktīvas 16. panta pārkāpumu.
2.      Pakalpojumu direktīvas 19. pantā garantētās brīvības saņemt pakalpojumus pārkāpums
129. Komisija apgalvo, ka strīdīgās tiesību normas nav saderīgas arī ar brīvību saņemt pakalpojumus atbilstoši Pakalpojumu direktīvas 19. pantam. Saskaņā ar šo tiesību normu dalībvalstis nedrīkst noteikt pakalpojumu saņēmējam prasības, kas ierobežo tāda pakalpojumu sniedzēja sniegtā pakalpojuma izmantošanu, kurš iedibināts citā dalībvalstī.
130. Atgādināšu, ka strīdīgajās tiesību normās ir noteiktas “prasības” Pakalpojumu direktīvas 4. panta 7. punkta izpratnē (skat. šo secinājumu 73.–87. punktu). Šādas prasības principā ir aizliegtas ar šīs direktīvas 19. pantu, ņemot vērā, ka tajā paredzētais prasību saraksts nav izsmeļošs (“jo īpaši”).
131. Proti, Birojs var sākt un veikt izmeklēšanas attiecībā uz tādu pakalpojumu saņēmējiem, kuri sniegti saistībā ar apstrīdētā likuma 3. pantā minētajām darbībām. Tas var attiekties arī uz “atbalsta no ārvalstīm” saņēmējiem, ciktāl šāds atbalsts tiek sniegts par atlīdzību, piemēram, aizdevuma piešķiršana ar labvēlīgākiem nosacījumiem. Šiem adresātiem vai saņēmējiem ir pienākums sadarboties ar Biroju saskaņā ar šā likuma 7. panta 1.–3. punktu, lasot tos kopsakarā ar 8. panta 1. punktu. Tādējādi tie varētu tikt atturēti izmantot šādus pakalpojumus, lai mazinātu šādas izmeklēšanas vai publicēšanas risku minētā likuma 7. panta 4. punkta, lasot to kopsakarā ar 6. panta 3. un 8. punktu, izpratnē.
132. Šo secinājumu 98. un nākamajos punktos izklāstīto iemeslu dēļ šīs prasības tikai daļēji ir pamatotas ar primāru vispārējo interešu apsvērumu.
133. Tādējādi strīdīgās tiesību normas tiktāl pārkāpj arī brīvību saņemt pakalpojumus Pakalpojumu direktīvas 19. panta izpratnē.
134. No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka pamati, kuri attiecas uz Pakalpojumu direktīvas 16. un 19. panta pārkāpumu, ir jāapmierina.
3.      Pakalpojumu direktīvas 14. pantā garantētās iedibinājumbrīvības pārkāpums
135. Pakalpojumu direktīvas 14. panta 1. punkts, kurā ir konkretizēta LESD 49. pantā nostiprinātā iedibinājumbrīvība (66), aizliedz dalībvalstīm noteikt, ka piekļuve [pakalpojumu] darbībai vai tās veikšana to teritorijā ir atkarīga no diskriminējošas prasības, kas ir tieši vai netieši balstīta uz valstspiederību vai – uzņēmumu gadījumā – juridiskās adreses atrašanās vietu. 14. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā šajā ziņā ir minēti tikai piemēri (“jo īpaši”) (67).
136. Kā izklāstīts šo secinājumu 58., 59. un nākamajos punktos, apstrīdētā likuma 3. pants attiecas uz daudzām darbībām, tostarp saimniecisko darbību. Tādējādi to, ka pakalpojumu sniedzējs, kura juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, Ungārijā ir nodibinājis meitasuzņēmumu, varētu kvalificēt kā darbību, kas tiek veikta ārvalstu struktūras, organizācijas vai fiziskas personas interesēs vai izmantojot ārvalstu atbalstu.
137. Tā kā strīdīgajās tiesību normās it īpaši ir paredzētas Biroja izmeklēšanas pilnvaras un attiecīgo organizāciju un personu atbilstošie sadarbības pienākumi, tās jākvalificē kā “prasības” Pakalpojumu direktīvas 4. panta 7. punkta izpratnē (68).
138. Šīs prasības ir netieši diskriminējošas atkarībā no pakalpojumu sniedzēja valstspiederības vai juridiskās adreses (skat. šo secinājumu 95.–97. punktu). Tādējādi ārvalstu pakalpojumu sniedzēji, kuri vēlas iedibināties Ungārijā, tiek netieši diskriminēti, jo šāda iedibināšanās
un ar to saistītās darbības regulāri var atbilst jēdzienam “atbalsts no ārvalstīm” vai tādas darbības jēdzienam, kas veikta ārvalstu struktūras, organizācijas vai fiziskas personas interesēs. Tādējādi prasības, kuras paredzētas strīdīgajās tiesību normās, var vairāk ietekmēt ārvalstu pakalpojumu sniedzējus nekā Ungārijas pakalpojumu sniedzējus.
139. Saskaņā ar šo secinājumu 107.–127. punktā izklāstītajiem apsvērumiem šajā lietā šāda netieša diskriminācija nevar būt pamatota, ja tā nav nedz nepieciešama, nedz piemērota demokrātijas aizsardzībai (69).
140. Tādējādi pamats, kas attiecas uz Pakalpojumu direktīvas 14. panta pārkāpumu, ir pamatots un jāapmierina.
4.      Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. pantā garantētās informācijas sabiedrības pakalpojumu brīvas aprites pārkāpums
141. Komisijas
ieskatā
strīdīgās tiesību normas pārkāpj Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. pantu. Proti, saskaņā ar šā panta 2. punktu dalībvalstis koordinētajā jomā noteiktu iemeslu dēļ nedrīkst ierobežot brīvību piedāvāt informācijas sabiedrības pakalpojumus no citas dalībvalsts.
142. Ungārija apšauba Direktīvas par elektronisko tirdzniecību piemērojamību, pamatojoties uz to, ka apstrīdētajā likumā nav noteikta neviena “prasība” attiecībā uz pakalpojumiem, kas sniegti ar elektroniskiem līdzekļiem. Katrā ziņā iespējamais ierobežojums neesot balstīts uz iemesliem, kuri ietilpst “koordinētajā jomā” Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 2. panta h) punkta izpratnē, jo šā likuma mērķis esot tikai aizsargāt valsts suverenitāti pret darbībām, kuras to apdraud.
143. Saskaņā ar Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 2. panta a) punktu, lasot to kopsakarā ar Direktīvas (ES) 2015/1535 (70) 1. panta 1. punkta b) apakšpunktu,
“informācijas sabiedrības pakalpojumi” ir definēti kā “jebkāds pakalpojums, ko parasti sniedz par atlīdzību no attāluma, ar elektroniskiem līdzekļiem un pēc pakalpojumu saņēmēja individuāla pieprasījuma”.
144. Kā norādīts šo secinājumu 58. un 59. punktā, apstrīdētā likuma 3. pants ir formulēts plaši un attiecina šā likuma materiālo piemērošanas jomu un piemērojamību personām uz ļoti daudzām “darbībām”, tostarp pakalpojumu, ko var sniegt dažādas organizācijas vai personas. Tāpēc tas noteikti var ietvert tādu informācijas pakalpojumu sniedzējus, kurus sniedz par atlīdzību, kā plašsaziņas līdzekļu, komunikācijas vai reklāmas pakalpojumi, tostarp politiskās reklāmas pakalpojumi (71), ko bieži sniedz no attāluma vai ar elektroniskiem līdzekļiem un pēc to saņēmēja individuāla pieprasījuma (72).
145. Tas ir apstiprināts apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta ab) apakšpunktā, jo tajā minētās “informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbības” var būt šāda pakalpojumu sniedzēja darbības (73). Lai gan šajā likumā nav īpašu noteikumu par informācijas sabiedrības pakalpojumiem, šādas darbības tātad var ietilpt Direktīvas par elektronisko tirdzniecību piemērošanas jomā.
146. Saskaņā ar Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. panta 1. punktu, kas balstīts uz izcelsmes valsts principu, uzņēmējai dalībvalstij ir tikai jāuzrauga, lai informācijas sabiedrības pakalpojumi, kurus tās teritorijā sniedz pakalpojumu sniedzējs, atbilstu valsts noteikumiem, kas piemērojami izcelsmes dalībvalstī un ko ietver koordinētā joma.
147. Atbilstoši šīs direktīvas 2. panta h) punktam koordinētā joma apzīmē “prasības, kas noteiktas dalībvalstu juridiskajās sistēmās un kas piemērojamas informācijas sabiedrības pakalpojumu sniedzējiem vai informācijas sabiedrības pakalpojumiem, neatkarīgi no tā, vai tās ir vispārējas, vai arī tās ir īpaši izveidotas šiem pakalpojumiem vai pakalpojumu sniedzējiem” (74). Tādējādi attiecīgajam valsts tiesību aktam nav jābūt īpašam mērķim reglamentēt informācijas sabiedrības pakalpojumus, bet attiecīgās prasības var būt vispārējas (75).
148. No tā izriet, ka sadarbības nosacījumi un pienākumi, uz kuriem attiecas apstrīdētā likuma 6.–8., 11. un 12. pants, jākvalificē kā “prasīb[as], kas saistītas ar pakalpojuma sniedzēja uzvedību, prasīb[as] attiecībā uz pakalpojumu kvalitāti vai saturu” Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 2. panta h) punkta i) apakšpunkta otrā ievilkuma izpratnē (skat. arī šo secinājumu 73.–81. punktu). Konkrētāk – tiešsaistes pakalpojumu sniedzēja juridiskais pienākums sniegt valsts iestādei noteiktu informāciju par savu darbību liek šim pakalpojumu sniedzējam izpildīt nosacījumus, kuri nav prasīti tā iedibināšanās dalībvalstī (76). Tas pats attiecas uz tiesību normām, kas reglamentē sekas tam, ka izmeklēšanā pakalpojumu sniedzēji nav sadarbojušies ar Biroju. Tas ietver informācijas par šo pienākumu neizpildi publicēšanu gada ziņojumā atbilstoši apstrīdētā likuma 6. panta 3. punktam, lasot to kopsakarā ar 7. panta 4. punktu, kā arī Biroja priekšsēdētāja iespējamo vēršanos Nacionālās asamblejas Valsts drošības pastāvīgajā komitejā saskaņā ar šā likuma 12. panta a) punktu (77).
149. Konstatējams, ka šādu pakalpojumu sniedzējiem, kuri iedibināti kādā citā dalībvalstī un vēlas sniegt savus pakalpojumus Ungārijā, ir jāievēro pienākumi saskaņā ar apstrīdēto likumu kā prasības, kas ietilpst koordinētajā jomā (78). Tomēr Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. panta 2. punkts nepieļauj to, ka uzņēmējā dalībvalstī šāda pakalpojuma sniedzējs tiek pakļauts stingrākām prasībām nekā tās, kas paredzētas materiālajās tiesībās, kuras ir spēkā minētā pakalpojumu sniedzēja izcelsmes dalībvalstī vai iedibināšanās dalībvalstī (79). Kā izklāstīts šo secinājumu 63. punktā, šajā ziņā Ungārija nevar iebilst, ka apstrīdētā likuma ietekme uz saimnieciskās darbības subjektu rīcību ir pārāk nenozīmīga un nejauša.
150. Visbeidzot, kā norāda Komisija, šajā lietā nav jāizvērtē konstatēto ierobežojumu iespējami pamatotais raksturs. Ir taisnība, ka Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. panta 4. punkta a) apakšpunkta i) punkta pirmajā un trešajā ievilkumā dalībvalstīm ir atļauts noteikt pasākumus, kas ierobežo informācijas sabiedrības pakalpojumu brīvu apriti šīs direktīvas 3. panta 2. punkta izpratnē, it īpaši sabiedriskās kārtības un valsts drošības apsvērumu dēļ. Tomēr šajā ziņā Ungārijai iepriekš esot bijis jāievēro minētās direktīvas 3. panta 4. punkta b) apakšpunktā paredzētā procedūra, vispirms pieprasot izcelsmes dalībvalstij veikt pasākumus un pēc tam – gadījumā, ja pasākumi netiek veikti vai tiek veikti nepietiekami pasākumi, –
paziņojot Komisijai un minētajai dalībvalstij par savu nodomu veikt šādus pasākumus (80), ko tā acīmredzami nav izdarījusi.
151. Tādējādi strīdīgās tiesību normas jāatzīst par tādām, kuras ir pretrunā Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. panta 2. punktam, un principā nav jāizvērtē to iespējamais pamatojums. Turklāt tas daļēji būtu lemts neveiksmei, kā to pierāda strīdīgo pasākumu pamatojuma pārbaude atbilstoši Pakalpojumu direktīvai šo secinājumu 107. un nākamajos punktos.
152. Tātad pamats, kas attiecas uz Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 3. panta pārkāpumu, ir jāapmierina.
5.      LESD 49. un 56. pantā garantētās pakalpojumu sniegšanas brīvības un iedibinājumbrīvības pārkāpums
153. Komisija atsaucas arī uz vispārīgāku LESD 49. un 56. panta noteikumu pārkāpumu.
154. Ungārija būtībā iebilst, ka apstrīdēto likumu nevar izvērtēt, vienlaikus ņemot vērā vairākas primāro un sekundāro tiesību normas par pamatbrīvībām.
155. No pastāvīgās judikatūras izriet, ka tad, ja valsts tiesību akti pilnībā ietilpst tādu sekundāro tiesību piemērošanas jomā, kuras ir pilnīgi saskaņotas Savienības līmenī, šo tiesību aktu pārbaude, ņemot vērā primārās tiesības, vairs nav iespējama (81).
156. Ņemot vērā apstrīdētā likuma 3. panta plašo piemērošanas jomu tajā paredzēto jēdzienu “darbības” nenoteiktības dēļ (skat. šo secinājumu 58. un 59. punktu), tās, protams, var ietvert pakalpojumu darbības, kuras neietilpst Direktīvas par elektronisko tirdzniecību un Pakalpojumu direktīvas piemērošanas jomā. Tādējādi šajā ziņā principā joprojām ir piemērojamas atbilstošās primārās tiesības.
157. Tomēr Komisija nav norādījusi iemeslus, kuru dēļ papildus apgalvotajiem Direktīvas par elektronisko tirdzniecību (3. pants) un Pakalpojumu direktīvas (14., 16. un 19. pants) pārkāpumiem strīdīgo tiesību normu likumība būtu jāizvērtē, vienlaikus ņemot vērā LESD 49. un 56. pantu, ciktāl šajās direktīvās ir paredzēta pakalpojumu darbību, kuras ietilpst to piemērošanas jomā, pilnīga saskaņošana Savienības līmenī.
158. Turklāt izskatāmajā prasībā Komisija ir atteikusies pārmest Ungārijai Direktīvas par audiovizuālajiem mediju pakalpojumiem (82) 3. panta pārkāpumu, uz ko tā vēl bija atsaukusies, pamatojot argumentēto atzinumu (skat. šo secinājumu 27. un 33. punktu). Taču šādos apstākļos tā vairs nevar pārmest Ungārijai, ka tā ir ierobežojusi audiovizuālo mediju pakalpojumu brīvību, ņemot vērā tikai LESD 49. vai 56. pantu.
159. Tādējādi apstrīdētais likums nav jāvērtē, ņemot vērā LESD 49. vai 56. pantu.
160. Tātad pamati, kuri attiecas uz vienlaicīgu šo pantu pārkāpumu, jānoraida kā nepamatoti.
161. Tas neietekmē kapitāla brīvu apriti, kura garantēta LESD 63. pantā un uz kuru neattiecas Direktīva par elektronisko tirdzniecību un Pakalpojumu direktīva (83). Tātad šī brīvība nav sekundāra tās judikatūras izpratnē, uz ko atsaukusies Ungārija (84), salīdzinājumā ar pakalpojumu sniegšanas brīvību un iedibinājumbrīvību, kuras ir precizētas šo direktīvu normās.
6.      LESD 63. pantā garantētās kapitāla brīvas aprites pārkāpums
162. Komisijas skatījumā ar ierobežojumiem, kas balstīti uz strīdīgajām tiesību normām, tiek pārkāpta LESD 63. pantā paredzētā kapitāla brīva aprite.
a)      Par ierobežojuma esību
163. Saskaņā ar LESD 63. panta 1. punktu ir aizliegti visi kapitāla aprites ierobežojumi dalībvalstu, kā arī dalībvalstu un trešo valstu starpā.
164. LESD 63. pantā minētais jēdziens “ierobežojums” vispārēji aptver visus ierobežojumus kapitāla apritei gan starp dalībvalstīm, gan starp dalībvalstīm un trešām valstīm. Konkrētāk – šis jēdziens ietver valsts pasākumus, kuriem piemīt diskriminējošs raksturs, jo ar tiem tieši vai netieši tiek īstenota atšķirīga attieksme starp kapitāla apriti vienas valsts ietvaros un kapitāla pārrobežu apriti, kuri neatbilst šo situāciju objektīvām atšķirībām un kuri līdz ar to spēj atturēt citu dalībvalstu vai trešo valstu fiziskas vai juridiskas personas no kapitāla pārrobežu aprites īstenošanas (85).
165. Saskaņā ar apstrīdētā likuma 3. panta b) un c) punktu Birojs ir pilnvarots veikt izmeklēšanu attiecībā uz organizācijām, kuras, “izmantojot atbalstu no ārvalstīm”, veic darbības, kas “var ietekmēt vēlēšanu iznākumu”, vai “darbības, kuru mērķis ir ietekmēt vēlētāju gribu, izmantojot atbalstu no ārvalstīm, vai [kuras] atbalsta šādas darbības”. Atšķirībā no jēdziena “ārvalstu atbalsts”, kas izmantots Kriminālkodeksā (86), apstrīdētajā likumā nav precizēts jēdziens “atbalsts”. Tātad tas var ietvert arī finansiālu atbalstu vai ieguldījumu no kādas citas dalībvalsts vai trešās valsts par labu daudzām organizācijām vai personām (87).
166. Tomēr Biroja izmeklēšanas pilnvaras un atbilstošie sadarbības pienākumi, kuri uzlikti attiecīgajām personām vai organizācijām, vispār varētu apgrūtināt vai padarīt mazāk pievilcīgu finansiālo atbalstu vai pārrobežu ieguldījumus. Tas pats attiecas uz Biroja pilnvarām publiskot informāciju par šīm organizācijām vai personām un šo finansiālo atbalstu, bet tas var atturēt minētās organizācijas vai personas sniegt šādu atbalstu (88).
167. Turklāt strīdīgo tiesību normu kopums paredz atšķirīgu attieksmi pret Ungārijā iedibinātajām organizācijām, kas saņem finansiālu atbalstu no citām dalībvalstīm vai trešām valstīm, salīdzinājumā ar organizācijām, kuras saņem Ungārijas izcelsmes finansiālo atbalstu. Tas ir saistīts ar apstākli, ka atbilstoši apstrīdētā likuma 3. panta b) un c) punktam tikai aizdomas vien par ārvalstu izcelsmes ieguldījumu esību (“atbalsts no ārvalstīm”) var būt pamats Biroja izmeklēšanas uzsākšanai un pasākumu noteikšanai (89). Tādējādi personas, kas sniedz šīm organizācijām šādu atbalstu no kādas citas dalībvalsts vai trešās valsts, ir pakļautas lielākam vajāšanas riskam, un tās tiek aplūkotas atšķirīgi salīdzinājumā ar personām, kuras to dara no dzīvesvietas vai juridiskās adreses Ungārijā. Tomēr šīs atšķirības attieksmē atkarībā no finansiālā atbalsta izcelsmes – iekšzemes vai “ārvalstu” – un tātad to piešķirošās fiziskās personas dzīvesvietas vai juridiskās personas iedibinājuma vietas ir uzskatāmas par netiešu diskrimināciju valstspiederības dēļ.
b)      Par pamatojumu
168. LESD 65. panta 1. punkta b) apakšpunktā dalībvalstīm ir atļauts ierobežot kapitāla brīvu apriti sabiedriskās kārtības un valsts drošības apsvērumu dēļ. Šādu ierobežojumu var pieļaut, ja tas ir nepieciešams un samērīgs, lai saskanīgi un sistemātiski sasniegtu primāru vispārējo interešu mērķi LESD 65. panta izpratnē (90).
169. Ungārijas
ieskatā strīdīgās tiesību normas atbilst Savienības tiesību mērķiem, it īpaši to noteikumu mērķiem, kuri paredzēti, lai apkarotu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un kavētu terorisma finansēšanu, un tas principā ir leģitīms publiskās kārtības mērķis (91). Tomēr Ungārija nav pierādījusi saikni starp apstrīdētā likuma 3. panta b) un c) punktā minētajām darbībām (“darbības, kas veiktas, izmantojot atbalstu no ārvalstīm”, un kas “var ietekmēt vēlēšanu iznākumu”, kā arī “darbības, kuru mērķis ir ietekmēt vēlētāju gribu, izmantojot atbalstu no ārvalstīm”) un noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu vai terorisma finansēšanu. Proti, Ungārija ir tikai neskaidri atsaukusies uz Savienības tiesisko regulējumu šajā jomā.
170. Turklāt jāprecizē, ka šādā kontekstā Ungārija kā sabiedriskās kārtības mērķi nenorāda vēlēšanu procesa kā tāda aizsardzību, aizliedzot tiešu vai netiešu finansiālu atbalstu vēlēšanu kandidātiem vai politiskajām partijām. Proti, šo aizsardzību it īpaši garantē šo secinājumu 22. un 23. punktā minētās krimināltiesību normas (92).
171. Papildus tam Komisija neapstrīd finanšu pārskatāmības prasības un krimināltiesību normas, kuras ieviestas vai grozītas ar apstrīdēto likumu un kurās ir īpaša atsauce uz politisko partiju vai to vēlēšanu kandidātu tiešu vai netiešu finansēšanu. Tātad kapitāla brīvu apriti ierobežojošie pasākumi, ko Birojs vai citas kompetentās iestādes ir veikušas, pamatojoties uz šīm prasībām un tiesību normām, attiecībā uz organizācijām šā likuma 3. panta b) un c) punkta izpratnē, nav šā strīda priekšmets. Katrā ziņā šādus pasākumus var pamatot ar primāru vispārējo interešu mērķi aizsargāt iekšējos demokrātiskos procesus (93). Tas pats attiecas uz atbilstošajām Politisko partiju darbības un pārvaldības likuma normām, kuras Komisija nav apstrīdējusi un kurās saskaņā ar krimināltiesībām ir aizliegts ārvalstu finansiālais atbalsts, kas vērsts uz to, lai ietekmētu vēlētāju gribu, ko īsteno “izvirzīšanas struktūra” (94).
172. Visbeidzot, tā kā Ungārija atsaucas uz nevalstisko organizāciju finansējuma pārskatāmības palielināšanu (95), šo secinājumu 115. punktā izklāstīto iemeslu dēļ ar apstrīdēto likumu ieviestās prasības nav piemērotas šā mērķa sasniegšanai.
173. Tādējādi strīdīgās tiesību normas, ciktāl tajās ietverti ierobežojumi darbībām, kuras veiktas, “izmantojot atbalstu no ārvalstīm”, un kuras minētas apstrīdētā likuma 3. panta b) un c) punktā, pārkāpj LESD 63. pantā nostiprināto kapitāla brīvu apriti.
174. Tātad pamats, kas attiecas uz LESD 63. panta pārkāpumu, ir pamatots un ir jāapmierina.
7.      Hartas noteikumu pārkāpums
a)      Iebildumi un Hartas noteikumu piemērojamība
175. Komisija apgalvo, ka apstrīdētais likums pārkāpj vārda un informācijas brīvību (Hartas 11. pants), pulcēšanās un biedrošanās brīvību (Hartas 12. pants), tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību (Hartas 7. pants), pienākumu glabāt dienesta noslēpumu starp advokātu un viņa klientu (Hartas 7. pants, lasot to kopsakarā ar 47. pantu), kā arī tiesības neliecināt pret sevi (Hartas 48. pants).
176. Saskaņā ar Hartas 51. panta 1. punktu tās noteikumi attiecas uz dalībvalstīm tikai tad, ja tās īsteno Savienības tiesību aktus.
177. Kā izriet no šo secinājumu 68. un nākamajos punktos izklāstītajiem apsvērumiem, strīdīgās tiesību normas un to īstenošana ietver ierobežojumus vairāku tādu pamatbrīvību izmantošanai, kuras garantētas Savienības primārajās un sekundārajās tiesībās.
178. Tādējādi, runājot par apstrīdētā likuma pieņemšanu un īstenošanu, Ungārijai ir saistoši Hartas noteikumi.
179. Atsevišķi izvērtēšu iebildumus par Hartas 7. pantā (Privātās un ģimenes dzīves neaizskaramība), 11. pantā (Vārda un informācijas brīvība) un 12. pantā (Pulcēšanās un biedrošanās brīvība) garantēto tiesību pārkāpumiem, lai, pirmām kārtām, pārbaudītu, vai pastāv iejaukšanās šajās tiesībās (b)–d) apakšiedaļa). Otrām kārtām, kopā izvērtēšu, vai šāda iejaukšanās ir pamatota ar primāriem vispārējo interešu apsvērumiem un šajā ziņā ir samērīga (e) apakšiedaļa). Trešām kārtām, analizēšu, vai pastāv iejaukšanās tiesībās, kuras garantētas Hartas 7. pantā, lasot to kopsakarā ar 47. pantu (tiesības uz dienesta noslēpumu starp advokātu un klientu), kā arī 48. pantā (Nevainīguma prezumpcija un tiesības uz aizstāvību, kuras ietver tiesības neliecināt pret sevi), un iespējamie pamatojumi, kas saistīti ar šo iejaukšanos (g) un h) apakšiedaļa).
b)      Iejaukšanās Hartas 11. pantā garantētajā vārda un informācijas brīvībā
180. Jāizvērtē, vai strīdīgās tiesību normas ietver iejaukšanos Hartas 11. panta 1. punktā garantētajā vārda un informācijas brīvībā, it īpaši, ciktāl ar tām Birojam ir piešķirtas izmeklēšanas un publicēšanas pilnvaras un attiecīgajām organizācijām vai personām uzlikti atbilstoši sadarbības pienākumi.
181. Komisija, ko atbalsta personas, kuras iestājušās lietā, uzskata, ka tas tā ir. Apstrīdētā likuma 3. pants galvenokārt attiecoties uz darbībām, kas pēc to rakstura ir cieši saistītas ar informācijas sniegšanu un viedokļu paušanu, it īpaši saistībā ar ideju apmaiņu par sabiedrību interesējošiem tematiem, demokrātiskām debatēm, politisko dzīvi un vēlēšanu procesiem.
Atļaujot Birojam veikt šādu darbību plašu uzraudzību un izpaust iespējamos apsūdzošos rezultātus, strīdīgās tiesību normas nopietni apdraudot vārda brīvību, it īpaši preses un plašsaziņas līdzekļu struktūru, kā arī nevalstisko organizāciju vārda brīvību.
182. Ungārija iebilst, ka Biroja veiktie pasākumi, pamatojoties uz strīdīgajām tiesību normām, ir neitrāli, jo attiecas nevis uz paziņojuma vai viedokļa saturu, bet gan tikai uz to kaitīgo raksturu suverenitātei.
183. Vārda un informācijas brīvība, kas garantēta Hartas 11. panta 1. punktā, ietver brīvību saņemt un izplatīt informāciju un idejas bez valsts iestādes iejaukšanās. Turklāt žurnālistu un/vai preses izdevēju un struktūru gadījumā saistībā ar raksta publicēšanu presē vārda un informācijas brīvība ir īpaši aizsargāta Hartas 11. panta 2. punktā, saskaņā ar kuru ir jāievēro plašsaziņas līdzekļu brīvība un plurālisms (96).
184. Atbilstoši Hartas 52. panta 3. punktam šo tiesību piemērošanas joma ir jāinterpretē, ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību tiesas (turpmāk tekstā – “ECT”) judikatūru par Romā 1950. gada 4. novembrī parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas
(turpmāk tekstā – “ECPAK”) 10. pantu, kurā šajā ziņā ir noteikts minimālās aizsardzības slieksnis (97), taču tas neliedz Savienības tiesībās paredzēt plašāku aizsardzību (98).
185. Pat ja dažu
tādu “darbību”, ar kurām tiek īstenota iejaukšanās citu valstu vai ārvalstu juridisko vai fizisko personu interesēs, raksturs un tvērums apstrīdētā likuma 3. pantā nav pietiekami precizēti (99), šā likuma galvenais mērķis ir identificēt un ierobežot apdraudējumus vai uzbrukumus valsts suverenitātei, kuri no tām izriet. Tomēr šā mērķa aizsardzība noteikti nozīmē, ka Birojs veic izmeklēšanu attiecībā uz viedokļu vai paziņojumu
priekšmetu, tvērumu un saturu, ieskaitot informāciju, uz ko attiecas šīs darbības, tostarp “darbības, kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskas debates un valsts un sabiedriskos lēmumpieņemšanas procesus” šā likuma 3. panta a) punkta ac) apakšpunkta izpratnē. Pagaidu analīze šajā ziņā ir pat nepieciešama pirms šādas izmeklēšanas uzsākšanas.
186. Ungārijas veiktais nošķīrums starp paustā viedokļa vai paziņojuma saturu, kas var ietilpt apstrīdētā likuma 3. panta piemērošanas jomā, no vienas puses, un no tā izrietošiem apdraudējumiem vai uzbrukumiem valsts suverenitātei, no otras puses, tādējādi praktiski nav īstenojams, izņemot, ja tiek uzskatīts, ka jebkāda viedokļu paušana vai paziņojuma sniegšana ārvalstu organizācijas vai personas interesēs pati par sevi rada potenciālus draudus šai suverenitātei, kas pamato Biroja iejaukšanos. Tomēr šāds vērtējums vēl jo vairāk apstiprinātu šā likuma 3. panta normu diskriminējošo raksturu. Tādējādi jānoraida arī Ungārijas arguments, ka uz plašsaziņas līdzekļiem un žurnālistiem, kuriem tiek nodrošināta plaša vārda brīvības aizsardzība (100), apstrīdētais likums principā neattiecas, jo tajā tiekot aplūkota tikai ārvalstu nelikumīga ietekme uz vēlēšanām un vēlētāju gribu.
187. Turklāt apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta formulējums ļauj Birojam veikt izmeklēšanu par jebkādu iespējamo darbību, ar ko tiek īstenota iejaukšanās citu valstu vai ārvalstu juridisko vai fizisko personu interesēs un kas var ietekmēt vai apdraudēt suverenitāti saistībā ar publiskām debatēm neatkarīgi no to priekšmeta, tvēruma, satura vai izcelsmes (101). Šis strīdīgo tiesību normu neskaidrais raksturs pats par sevi norāda uz to, ka tās var ietvert vai izraisīt iejaukšanos vārda un informācijas brīvībā.
188. Šāda iejaukšanās nenozīmē, ka valsts soda par konkrēta viedokļa paušanu tā satura dēļ. Šī brīvība aizsargā arī pret valsts pasākumiem, kuriem ir preventīva iedarbība saistībā ar uzskatu paušanu vispār un kuri ietver pašcenzūras risku (102). Tādējādi, lai konstatētu šādu preventīvu iedarbību, pietiek, ka uz viedokļa paušanu var attiekties kriminālizmeklēšana (103).
189. Taču šajā gadījumā šādas kriminālvajāšanas risks neatkarīgi no tā, vai tā ir pamatota vai nav, palielinās pēc Biroja izmeklēšanas, ņemot vērā tā iespēju vai pat pienākumu nodot izmeklēšanas rezultātus kompetentajām iestādēm, tostarp tiesībaizsardzības iestādēm, saskaņā ar apstrīdētā likuma 11. pantu (104). Tāpat šāda preventīva iedarbība vai pašcenzūras risks izriet no Biroja iespējamās izmeklēšanas uzsākšanas draudiem un atļaujas šīs izmeklēšanas noslēgumā publiskot tās rezultātus un ziņojumus – kuri potenciāli var būt apsūdzoši vai stigmatizējoši – internetā atbilstoši šā likuma 6. panta 1. un 3. punktam. Tādējādi šī preventīvā iedarbība un pašcenzūras risks izriet no Biroja izmeklēšanas pilnvarām un sadarbības pienākumiem, kas uzlikti organizācijām vai personām, kuras darbojas plašsaziņas līdzekļu, preses un komunikācijas nozarēs. Proti, attiecībā uz šīm organizācijām vai personām var tikt veikta izmeklēšana, pamatojoties uz to, ka tās īsteno kādu no “darbībām”, kas minētas apstrīdētā likuma 3. pantā (105).
190. Turklāt žurnālistikas avotu aizsardzība ir viens no preses brīvības pamatnosacījumiem. Bez šādas aizsardzības šie avoti varētu tikt atturēti no palīdzēšanas presei informēt sabiedrību par vispārējo interešu jautājumiem (106). Tomēr, ievērojot sadarbības pienākumu un sniedzot visu Biroja pieprasīto informāciju, preses vai plašsaziņas līdzekļu organizācija vai pārstāvis riskē atklāt savu informācijas avotu identitāti. Tādēļ acīmredzama žurnālistu līdzdalība anonīmu avotu identificēšanā vienmēr izraisa atturošu ietekmi (107). Proti, ja šādi potenciālie informācijas avoti zaudēs
pārliecību, ka viņu identitāte ir aizsargāta, tie atteiksies sazināties ar šiem žurnālistiem, lai viņiem sniegtu sensitīvu informāciju. No tā arī varētu izrietēt, ka žurnālists ierobežo vai izbeidz savas izmeklēšanas vai ārvalstu atbalsta šajā nolūkā saņemšanas darbības vai ievēro pašcenzūru, lai izvairītos no Biroja izmeklēšanas uzsākšanas.
191. Saskaņā ar apstrīdētā likuma 6. pantu Birojs var izpaust savu novērtējumu – pat nelabvēlīgu attiecīgajai organizācijai vai personai – izmeklēšanas noslēgumā un savā gada ziņojumā, ko tas jau ir darījis, kā izriet no publicētajiem ziņojumiem un paziņojumiem (108). Šāda rakstura publiskiem paziņojumiem, piemēram, valsts iestādes publiskiem brīdinājumiem, patiešām var būt preventīva iedarbība uz viedokļu brīvu paušanu (109). Tas tā ir vēl jo vairāk tad, ja šāds publisks paziņojums ir apsūdzošs vai stigmatizējošs (110).
192. Tādējādi strīdīgās tiesību normas ietver iejaukšanos Hartas 11. panta 1. punktā garantētajā vārda un informācijas brīvībā.
c)      Iejaukšanās Hartas 12. pantā garantētajā biedrošanās brīvībā
193. Saskaņā ar Hartas 12. panta 1. punktu ikvienai personai ir tiesības uz biedrošanās brīvību visos līmeņos, jo īpaši politiskajā, arodbiedrību un pilsoniskajā jomā. Šīs tiesības atbilst ECPAK 11. panta 1. punktā garantētajām tiesībām, un tādēļ tām kā minimālās aizsardzības slieksnim saskaņā ar Hartas 52. panta 3. punktu ir jāatzīst tāda pati nozīme un apjoms kā ECPAK 11. panta 1. punktam (skat. šo secinājumu 184. punktu).
194. Komisija apgalvo, ka strīdīgās tiesību normas acīmredzami apgrūtina apvienību vai organizāciju darbību Ungārijā. Pat to pastāvēšana varētu būt atkarīga no iespējas saņemt pārrobežu atbalstu apstrīdētā likuma 3. panta izpratnē, kas var izraisīt Biroja iejaukšanos. Tas varētu veikt izmeklēšanu attiecībā uz visu Ungārijā iedibināto nevalstisko organizāciju pašreizējām vai plānotajām darbībām, tostarp sabiedrības informēšanu, viedokļu paušanu, interešu veicināšanu un līdzdalību publiskās un demokrātiskās debatēs.
195. Ungārija būtībā iebilst, ka, nepastāvot sankcijām, Biroja izmeklēšanas nevar ietekmēt biedrošanās brīvību.
196. Tiesības uz biedrošanās brīvību ir uzskatāmas par vienu no demokrātiskas un plurālistiskas sabiedrības pamatiem. Šīs tiesības dod iespēju kopīgi rīkoties kopējo interešu jomā un veicināt sabiedrisko norišu pienācīgu darbību (111). Minētās tiesības it īpaši ļauj apvienībai veikt savu darbību un darboties bez neattaisnojamas iejaukšanās no valsts puses (112). Tādējādi tiesību akti, kas ievērojami apgrūtina apvienību rīcību vai darbību, it īpaši, ierobežojot šo apvienību spēju saņemt finansiālos līdzekļus, tostarp līdzekļus no ārvalstīm, tām radot negatīvu tēlu attiecībā uz to darbībām vai tās pakļaujot sankciju riskam, ietver iejaukšanos tiesībās uz biedrošanās brīvību (113).
197. Tādējādi tiesību akti, kuros ir noteiktas prasības, kurām var būt preventīva iedarbība uz citās dalībvalstīs vai trešās valstīs dzīvojošo ziedotāju dalību to nevalstisko
organizāciju finansēšanā un kuras tādējādi var apgrūtināt šo organizāciju darbību, kā arī to izvirzīto mērķu sasniegšanu, apdraud šo brīvību. Tas pats attiecas uz gadījumiem, kad šādas prasības var radīt vispārēju neuzticēšanās gaisotni attiecībā uz šīm organizācijām un tās stigmatizēt (114).
198. Kā pierāda vairāki Biroja publicētie ziņojumi un paziņojumi (115), nevalstisko organizāciju darbības un finansēšana no ārvalstīm ietilpst apstrīdētā likuma 3. panta b) un c) punkta piemērošanas jomā (“darbības, kas veiktas, izmantojot atbalstu no ārvalstīm”, un kas “var ietekmēt vēlēšanu iznākumu”, un “darbības, kuru mērķis ir ietekmēt vēlētāju gribu, izmantojot atbalstu no ārvalstīm”), un tās var raksturot kā tādas, kuras ir pretrunā valsts suverenitātei. Tādējādi paaugstinātais risks, ka Birojs sāks izmeklēšanu attiecībā uz tām, var atturēt šīs organizācijas un apvienības turpināt savu darbību Ungārijā vai mēģināt saņemt atbalstu, tostarp finansiālu atbalstu, no ārvalstīm. Proti, saistībā ar šādām izmeklēšanām attiecīgajām organizācijām un apvienībām ir noteikti plaši sadarbības un informācijas sniegšanas pienākumi, tostarp attiecībā uz to finanšu resursiem. Tas apgrūtina to darbības, finansēšanu un mērķu sasniegšanu. Tāpat ziņojumi un paziņojumi, ko Birojs publicē pēc šādas izmeklēšanas, var ietvert apsūdzošus vai stigmatizējošus vērtējumus par šo organizāciju vai apvienību darbībām, kā to pierāda piemēri, kuri pievienoti lietas materiāliem un uz kuriem atsaucas Komisija un vairākas personas, kas iestājušās lietā (116).
199. Tādējādi strīdīgās tiesību normas ietver vai var izraisīt iejaukšanos Hartas 12. panta 1. punktā garantētajā biedrošanās brīvībā.
d)      Iejaukšanās Hartas 7. pantā garantētajās tiesībās uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību
200. Hartas 7. pantā ikvienai personai ir piešķirtas tiesības uz savas privātās un ģimenes dzīves, dzīvokļa un saziņas neaizskaramību.
201. Komisija apgalvo, ka apstrīdētais likums pārkāpj tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību, apdraudot ikvienas personas, uz kuru attiecas Biroja izmeklēšana, reputāciju. Šo ietekmi saasinot attiecīgo personu identitātes un Biroja secinājumu obligātā publicēšana tā tīmekļvietnē. Ungārija iebilst, ka Biroja ziņojumos publicētie dati ir tikai konstatējumi un objektīvas faktu norādes, kuru izpaušana pēc definīcijas nevar ietekmēt personas vai organizācijas tiesības uz privāto dzīvi vai reputāciju.
202. Hartas 7. pants visupirms aizsargā fiziskas personas, lai gan to var izmantot arī juridiskas personas.
203. Tiesību normas, kas nosaka apstrīdētā likuma piemērošanas jomu, un tās, kurās nostiprinātas Biroja pilnvaras, var skart fiziskas personas. Uz šādām personām var attiekties Biroja izmeklēšana, it īpaši, ja tās veic interešu pārstāvības darbības (3. panta a) punkta aa) apakšpunkts), informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbības (3. panta a) punkta ab) apakšpunkts) vai darbības, kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskās debates un valsts un sabiedriskos lēmumpieņemšanas procesus (3. panta a) punkta ac) apakšpunkts). Tāpat šīs personas var būt Biroja juridiski saistoša informācijas pieprasījuma adresātes šā likuma 7. panta 2. un 3. punkta, lasot tos kopsakarā ar 8. panta 1. punktu, izpratnē. Turklāt atbilstoši minētā likuma 6. panta 1. un 6. punktam dati par fiziskām personām var tikt izpausti Biroja tīmekļvietnē vai gada ziņojumā. Visbeidzot saskaņā ar šā paša likuma 11. pantu Birojam ir atļauts nodot šādus datus citām kompetentajām iestādēm.
204. Jāizvērtē, vai un kādā mērā šīs tiesību normas var apdraudēt attiecīgo fizisko personu tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību.
205. Hartas 7. pantā nostiprinātās tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību (117) ietver arī personiskās informācijas aizsardzību, attiecībā uz kuru persona var likumīgi sagaidīt, ka tā netiks publicēta bez viņas piekrišanas, it īpaši reputācijas aizsardzību pret noteiktas smaguma pakāpes uzbrukumiem, kas tiek īstenoti tā, ka tiek nodarīts kaitējums šo tiesību personiskai izmantošanai (118).
206. Tādējādi saskaņā ar Tiesas judikatūru valsts noteikumi, kuros paredzēts vai atļauts nosūtīt publiskai iestādei tādus personas datus kā fiziskas personas vārds, uzvārds, dzīvesvieta vai finansiālie līdzekļi vai šos datus publiskot, ja šī fiziskā persona nav devusi savu piekrišanu – neatkarīgi no aplūkojamo datu turpmākās izmantošanas – ietver iejaukšanos viņas privātajā dzīvē (119).
207. Kā norādīts šo secinājumu 203. punktā, izmeklēšanas rezultāti, kurus var nodot citām iestādēm saskaņā ar apstrīdētā likuma 11. pantu, var ietvert tādus personas datus kā fiziskas personas vārds, uzvārds, adrese, veids, kādā tā ir vai nav sadarbojusies ar Biroju, vai finanšu informācija, kas uz to attiecas. Tas pats par sevi nozīmē iejaukšanos privātajā dzīvē.
208. Ir taisnība, ka gan izmeklēšanas rezultātu izpaušana Biroja tīmekļvietnē atbilstoši apstrīdētā likuma 6. panta 1. punktam, gan tā gada ziņojums, kas tiek publiskots saskaņā ar šā likuma 6. panta 3. un 6. punktu, nedrīkst ietvert šādus datus, izņemot “sabiedriskas nozīmes personas datus (120). Kā Ungārija norādīja tiesas sēdē, šis pēdējais minētais jēdziens it īpaši ietver tādus datus, kuri iekļauti uzņēmumu reģistrā, kā uzņēmuma faktiskā īpašnieka, vadītāja vai īpašnieka vārds un uzvārds, valstij piederošu uzņēmumu vadītāju vārds un uzvārds, indivīdu, kas pilda uzdevumu sabiedrības interesēs, struktūras vai vārdi un uzvārdi vai dati par to, kā subjekti, kuri darbojas ar publiskiem līdzekļiem, izmanto publiskos līdzekļus, un īpaša informācija par publisko iepirkumu. Tātad šīs tiesību normas principā aizsargā pret tādu iejaukšanos privātajā dzīvē, kas varētu būt saistīta ar šādu izpaušanu vai publicēšanu. Turklāt, tā kā ir piemērojams izņēmums attiecībā uz “sabiedriskas nozīmes personas datiem”, tā piemērošanas joma, šķiet, attiecas tikai uz tiem datiem, kurus var likumīgi publicēt sevišķi svarīgās sabiedrības interesēs, lai it īpaši nodrošinātu komercdarījumu pārskatāmību. Tomēr šāda veida datu publicēšana, ko veic Birojs, var apdraudēt attiecīgās fiziskās personas reputāciju, ja tā ir saistīta ar negatīviem novērtējumiem vai pārmetumiem, kuri var diskreditēt to īpašniekus. Atbilstoši minētā likuma 7. panta 4. punktam šai
personai konkrēti varētu pārmest, ka tā nav pienācīgi sadarbojusies ar Biroju (121). Tādēļ šajā ziņā pat sabiedriskas nozīmes personas datu publicēšana, ko veic Birojs, var ietvert iejaukšanos attiecīgās personas privātajā dzīvē.
209. Tātad šajā gadījumā nav jāspriež par jautājumu, vai šādas publicēšanas kontekstā juridiska persona kā tāda arī var atsaukties uz aizsardzību, kas garantēta Hartas 7. pantā, kā tas atzīts konkurences jomā (122), it īpaši, lai tiktu aizsargāts tās tēls un reputācija (123). Katrā ziņā tādas publiskas stigmatizējošas apsūdzības attiecībā uz juridisku personu, piemēram, nevalstisko organizāciju, kuru mērķis ir apšaubīt to pētniecības, informēšanas un publicēšanas darbību objektīvo un uzticamo raksturu, var apdraudēt arī to vadītāju reputāciju (124).
210. Tādējādi strīdīgās tiesību normas, kurās reglamentētas Biroja izmeklēšanas un izpaušanas pilnvaras, ietver vai izraisa iejaukšanos Hartas 7. pantā garantētajās tiesībās.
e)      Iejaukšanās tiesībās uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, vārda un informācijas brīvībā un biedrošanās brīvībā pamatojums un samērīgums
211. Tādēļ jāpārbauda, vai konstatētā iejaukšanās Hartas 7., 11. un 12. pantā garantētajās tiesībās ir pamatota ar primāru vispārējo interešu mērķu, proti, politisko debašu un iekšējo vēlēšanu aizsardzības mērķa, uz ko atsaucas Ungārija,
īstenošanu.
212. Saskaņā ar Hartas 52. panta 1. punktu visiem Hartā garantēto tiesību izmantošanas ierobežojumiem it īpaši jābūt “noteiktiem tiesību aktos”, tiem ir jābūt nepieciešamiem, lai efektīvi sasniegtu Savienības atzītos vispārējo interešu mērķus, un šajā ziņā tiem jābūt samērīgiem.
213. Prasība, ka visiem pamattiesību izmantošanas ierobežojumiem jābūt “noteiktiem tiesību aktos”, nozīmē, ka pasākumam, kas paredz iejaukšanos, jābūt balstītam uz juridisku pamatu valsts tiesībās, kurā pašā pietiekami skaidri un precīzi ir definēts attiecīgo tiesību izmantošanas ierobežojuma tvērums, it īpaši, lai padarītu paredzamu šā juridiskā pamata piemērošanu un novērstu patvaļas risku. Šī prasība tomēr neizslēdz, ka attiecīgais ierobežojums ir formulēts pietiekami atvērti, lai varētu pielāgoties dažādiem gadījumiem, kā arī situāciju izmaiņām (125).
214. Šādā kontekstā jāatgādina, ka ar apstrīdētā likuma 3. pantu ir ieviesti nenoteikti jēdzieni “darbības”, ar kurām tiek īstenota iejaukšanās citu valstu vai ārvalstu juridisko vai fizisko personu interesēs un kuras var ietekmēt vai apdraudēt Ungārijas suverenitāti, no kā izriet Biroja plašā rīcības brīvība (skat. šo secinājumu 58. un 59. punktu). Tas var sākt izmeklēšanu jebkurā brīdī un izmantot juridiski saistošus izmeklēšanas pasākumus, kā arī nodot un izpaust apkopoto informāciju, nebūdams pakļauts administratīvai pārbaudei vai pārbaudei tiesā (126). No tā izriet būtisks attiecīgo darbību (127) un vajadzības veikt izmeklēšanu atbilstoši Biroja vēlmēm atšķirīgas interpretācijas risks katrā atsevišķā gadījumā. Proti, Birojs varētu tikt mudināts dot priekšroku tādām nostājām, kuras atbilst it īpaši valdības interesēm un kuras tiek uzskatītas par tādām, kas sakrīt ar nostājām par valsts suverenitāti, un nosodīt kritisku informāciju. Tas kaitētu tādu interešu pārstāvībai, kuras ir leģitīmas un vajadzīgas plurālistiskas un demokrātiskas sistēmas pienācīgai darbībai, piemēram, opozīcijas, minoritāšu grupu vai nevalstisko organizāciju, kuras īsteno vispārējo interešu mērķus, interešu pārstāvībai.
215. Visbeidzot, Ungārija nevar atsaukties uz vienīgo tiesību aktā noteikto ierobežojumu, saskaņā ar kuru pirms jebkādas publicēšanas Birojam ir jāpaziņo savi secinājumi organizācijai, uz kuru attiecas izmeklēšana, lai tā varētu iesniegt savus apsvērumus, un šajā ziņā jāatbild tai rakstveidā. Proti, saskaņā ar apstrīdētā likuma 6. panta 8. punktu Birojam pat nav pienākuma minēt šādus apsvērumus savā publicētajā ziņojumā.
216. No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka konstatētā iejaukšanās tiesībās uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, vārda un informācijas brīvībā un biedrošanās brīvībā, kuras garantētas Hartas 7., 11. un 12. pantā, nav pamatota.
217. Tādējādi pamati par Hartas 7., 11. un 12. panta pārkāpumu ir pamatoti un ir jāapmierina.
f)      Pienākuma glabāt dienesta noslēpumu starp advokātu un viņa klientu pārkāpums Hartas 7. panta, lasot to kopsakarā ar 47. pantu, izpratnē
218. Komisija atsaucas uz dienesta noslēpuma starp advokātu un viņa klientu (turpmāk tekstā – “advokāta noslēpums”) pārkāpumu Hartas 7. panta, lasot to kopsakarā ar 47. pantu, izpratnē. Tās
ieskatā frāze “jebkura cita organizācija vai persona” apstrīdētā likuma 7. panta 2. un 3. punkta izpratnē var ietvert advokātus, advokātu birojus vai organizācijas, kas sniedz juridiskas konsultācijas, kā arī to klientus. Atbildot uz Biroja informācijas pieprasījumu, tiem var nākties sniegt informāciju vai dokumentus, uz kuriem attiecas advokāta noslēpums. Ungārija būtībā iebilst, ka garantijas, kas noteiktas Advokāta profesijas likumā, it īpaši tā 9. pantā un 13. panta 2. un 3. punktā, ir pietiekamas, lai aizsargātu advokāta noslēpumu.
219. Advokāta noslēpumu Tiesa it īpaši secina no privātās dzīves aizsardzības atbilstoši Hartas 7. pantam, kā minimālās aizsardzības slieksni (Hartas 52. panta 3. punkts) ņemot vērā to, kā ECT interpretē atbilstošo ECPAK 8. panta 1. punktā paredzēto garantiju (128). Šī garantija aizsargā jebkādas sarakstes starp indivīdiem konfidencialitāti un piešķir pastiprinātu aizsardzību saziņai starp advokātiem un to klientiem ne tikai attiecībā uz aizstāvības darbību, bet arī uz juridiskajām konsultācijām. Tādējādi Hartas 7. pantā ir garantēts šo juridisko konsultāciju noslēpums gan saistībā ar to saturu, gan pašu faktu, ka tās ir notikušas (129).
220. Saskaņā ar apstrīdēto likumu Birojam ir autonomas pierādījumu savākšanas, informācijas nodošanas, novērtēšanas, priekšlikumu iesniegšanas un izpaušanas pilnvaras, kuras acīmredzami ietilpst publiskās varas prerogatīvu īstenošanā, kam ir pakļautas privātpersonas, it īpaši tās, uz kurām attiecas izmeklēšana (130). Tomēr šajā likumā kā tādā nav paredzētas procesuālas pamatgarantijas privātpersonām, piemēram, advokāta noslēpums, un tajā nav ietverta atsauce uz Advokāta profesijas likuma noteikumiem. Gluži pretēji – no apstrīdētā likuma 8. panta 2. punkta izriet, ka Biroja vadītā izmeklēšanas procedūra “nav administratīvā [..] procedūra” un par to “nevar ierosināt nekādu administratīvo strīdu”.
221. Ir taisnība, ka Advokāta profesijas likuma 9. panta 1. un 2. punktā advokāta noslēpums tiek aizsargāts plaši, aptverot “visus faktus, informāciju un datus, par kuriem persona, kas darbojas advokāta profesijā, uzzina”, veicot savu darbību, kā arī “jebkādus dokumentus vai citus materiālus, uz kuriem attiecas advokāta noslēpums”. Saskaņā ar šā likuma 9. panta 3. punktu, lasot to kopsakarā ar 13. panta 1. punktu, jebkurā administratīvajā procedūrā vai tiesvedībā advokātam ir pienākums atteikties sniegt informāciju vai dokumentus, uz kuriem attiecas advokāta noslēpums. Saskaņā ar minētā likuma 13. panta 1. punktu advokāts nedrīkst sniegt piekļuvi dokumentiem un izpaust datus, uz kuriem attiecas advokāta noslēpums, veicot “administratīvu pārbaudi, inspekciju vai izmeklēšanu uz vietas”, un viņu nevar piespiest liecināt vai sniegt informāciju, kas saistīta ar šo noslēpumu, bet vienlaikus viņam ir liegts kavēt administratīvo procedūru.
222. Tomēr, ņemot vērā it īpaši Biroja procedūru un izmeklēšanas pasākumu neadministratīvo raksturu, kā tas ir skaidri noteikts apstrīdētā likuma 8. panta 2. punktā (131), nav acīmredzams, ka tam faktiski būtu saistošs advokāta noslēpums un tas nevarētu to pārkāpt.
223. Proti, Advokāta profesijas likuma 9. un 13. pants attiecas tikai uz administratīvajām procedūrām vai tiesvedībām un inspekcijām vai izmeklēšanām uz vietas, kurās advokāts varētu būt “spiests liecināt vai sniegt informāciju, kas saistīta ar dienesta noslēpumu” (132). Tomēr Biroja izmeklēšanas procedūrām nav administratīva rakstura un arī to mērķis nav veikt inspekcijas vai izmeklēšanas uz vietas, jo apstrīdētā likuma 8. panta 1. punktā nav paredzētas Biroja piekļuves pilnvaras attiecīgo organizāciju telpām. Tomēr saskaņā ar šā likuma 7. panta 3. punktu, lasot to kopsakarā ar 8. panta 1. punktu, Birojam ir atļauts pieprasīt no tā izmeklēšanai pakļautajām organizācijām vai personām jebkādu informāciju vai datus, kas saistīti ar šīs izmeklēšanas priekšmetu, izmantojot juridiski saistošus izmeklēšanas pasākumus. Kā advokātu klientiem šo organizāciju un personu rīcībā var būt informācija, dati un dokumenti, uz kuriem attiecas advokāta noslēpums un kurus tām varētu nākties nodot Birojam, ievērojot savu sadarbības pienākumu (133). Turklāt nav izslēgts, ka vēlākā administratīvajā procedūrā vai tiesvedībā, kas attiecīgā gadījumā ir represīva un kas ierosināta pēc lietas materiālu nodošanas kompetentajām iestādēm saskaņā ar apstrīdētā likuma 11. pantu, šīs iestādes varētu iepazīties ar informāciju, kuru Birojs ir apkopojis, pārkāpjot advokāta noslēpumu, vai pat izmantot to kā pierādījumus.
224. Visbeidzot, pat pieņemot, ka saskaņā ar Advokāta profesijas likuma 9. un 13. pantu Birojam ir saistošs advokāta noslēpums, tādēļ ka atbilstoši apstrīdētā likuma 8. panta 2. punktam ir izslēgta iespēja ierosināt administratīvo strīdu saistībā ar Biroja izmeklēšanas pasākumiem, nepastāv neviens Hartas 47. pantā prasītais administratīvo tiesību aizsardzības līdzeklis (134), kas ļautu tiesību subjektam likt pārbaudīt tā ievērošanu saistībā ar izmeklēšanas procedūrām vai to noslēgumā atbilstoši apstrīdētā likuma 6.–8. pantam.
225. No tā izriet, ka strīdīgās tiesību normas par Biroja izmeklēšanas pilnvarām un to īstenošanu ietver iejaukšanos advokāta noslēpumā, kas garantēts Hartas 7. pantā, lasot to kopsakarā ar 47. pantu.
226. Tādējādi ir konstatējams pienākuma glabāt dienesta noslēpumu starp advokātu un viņa klientu pārkāpums Hartas 7. panta, lasot to kopsakarā ar 47. pantu, izpratnē, un šis pamats ir jāapmierina.
g)      Tiesību neliecināt pret sevi Hartas 48. panta izpratnē pārkāpums
227. Komisija apgalvo, ka ir pārkāptas tiesības neliecināt pret sevi (turpmāk tekstā arī – “tiesības klusēt”) Hartas 48. panta izpratnē. Tās
ieskatā apstrīdētā likuma 7. un 8. pantā paredzētais sadarbības pienākums var ietvert pienākumu sniegt pašapsūdzošu informāciju, kuru pret attiecīgajām personām var izmantot iespējamā vēlākā vai paralēlā kriminālvajāšanā, it īpaši saskaņā ar Kriminālkodeksa 350/A pantu.
228. Tiesības klusēt, kas atzītas Tiesas judikatūrā, izriet no Hartas 47. panta otrās daļas un 48. panta (135). Ar šīm tiesībām piešķirtā aizsardzība ir atkarīga no informācijas pieprasījuma, kas nosūtīts saistībā ar kriminālprocesu vai represīvu administratīvo procesu, kuru rezultātā var tikt noteiktas finansiālas sankcijas un kuros personai, kam inkriminēti pārkāpumi, ir noteikti sadarbības pienākumi, kuri var tikt īstenoti ar piespiedu līdzekļiem (136).
229. Tomēr šajā gadījumā, kā pamatoti norāda Ungārija, atteikums atbildēt uz Biroja iespējamo informācijas pieprasījumu, pat ja tas ir juridiski saistošs saskaņā ar apstrīdētā likuma 7. panta 2. un 3. punktu, lasot tos kopsakarā ar 8. panta 1. punktu, nav sodāms ne ar kādu sodu šaurā nozīmē, un to nevar likt izpildīt pats Birojs vai kāda cita iestāde, izmantojot piespiedu pasākumus (137). Līdz ar to, pat pieņemot, ka šāds informācijas pieprasījums attiecas uz pašapsūdzošu informāciju vai paziņojumiem, ar to nevarot tikt pārkāptas tiesības klusēt.
230. Turklāt Komisija nav spējusi pierādīt, ka vēlākā kriminālvajāšanā – represīvā vai pārkāpuma procedūrā – pēc Biroja apkopoto pierādījumu nodošanas kompetentajām iestādēm atbilstoši apstrīdētā likuma 11. pantam pret attiecīgo organizāciju vai personu varētu tikt izmantoti iespējamie pašapsūdzošie pierādījumi. Proti, Kriminālprocesa kodeksa 167. panta 5. punktā, kas ir saistošs šīm iestādēm, principā ir aizliegta šāda izmantošana (138).
231. Tādējādi iebildums par tiesību neliecināt pret sevi Hartas 48. panta izpratnē pārkāpumu jānoraida kā nepamatots.
8.      VDAR un Hartas 7. un 8. panta pārkāpums
232. Komisija apgalvo, ka apstrīdētais likums neatbilst prasībām, kuras noteiktas VDAR 5. panta 1. punktā (personas datu apstrādes principi), 6. panta 1. punkta e) apakšpunktā (apstrāde, kas vajadzīga, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras), 6. panta 2. un 3. punktā (apstrādes juridiskie pamati), 9. panta 2. punkta g) apakšpunktā (apstrāde, kas vajadzīga būtisku sabiedrības interešu dēļ) un 10. pantā (apstrāde par sodāmību un pārkāpumiem), kā arī Hartas 8. pantā, lasot to kopsakarā ar 7. pantu, paredzētajām garantijām. Konkrētāk – Komisija uzskata, ka apstrīdētajā likumā nav paredzēts atbilstošs juridiskais pamats vai “likumīgs pamatojums” Hartas 8. panta izpratnē personas datu apstrādei. Ungārija būtībā iebilst, ka šajā ziņā piemērotais juridiskais pamats ir VDAR 6. panta 1. punkta e) apakšpunkts kā tāds un katrā ziņā šis likums atbilst VDAR prasībām.
a)      Personas datu apstrāde VDAR izpratnē
233. Tā kā Biroja īstenotās procedūras un veiktie pasākumi ietver personas datu apstrādi, tajos ir jāievēro VDAR normas, kuras interpretētas, ņemot vērā Hartas 8. pantā paredzēto garantiju, skatot to kopā ar tiesību uz privātās dzīves neaizskaramību garantiju, kas atzīta tās 7. pantā (139).
234. Saskaņā ar VDAR 1. pantu tās priekšmets un mērķis konkrēti ir paredzēt noteikumus fizisku personu aizsardzībai attiecībā uz personas datu apstrādi un noteikumus personas datu brīvai apritei (1. punkts) un aizsargāt fizisku personu pamattiesības un pamatbrīvības un jo īpaši to tiesības uz personas datu aizsardzību (2. punkts).
235. Atbilstoši VDAR 2. panta 1. punktam šo regulu piemēro personas datu apstrādei, kas pilnībā vai daļēji veikta ar automatizētiem līdzekļiem, un tādu personas datu apstrādei, kuri veido daļu no kartotēkas vai ir paredzēti, lai veidotu daļu no kartotēkas, ja apstrādi neveic ar automatizētiem līdzekļiem. Saskaņā ar VDAR 4. panta 1. punktu jēdziens “personas dati” ietver jebkuru informāciju, kas attiecas uz identificētu vai identificējamu fizisko personu.
236. VDAR 4. panta 2. punktā paredzēts, ka “apstrāde” konkrēti ir “jebkura ar personas datiem vai personas datu kopumiem veikta darbība vai darbību kopums, ko veic ar vai bez automatizētiem līdzekļiem”, proti, “vākšana, reģistrācija [..], izmantošana, izpaušana, nosūtot, izplatot vai citādi darot tos pieejamus”.
237. Kā izklāstīts šo secinājumu 203. punktā, gan apstrīdētā likuma piemērošanas joma, gan Biroja izmeklēšanas pilnvaru īstenošana attiecas arī uz fizisku personu (darbībām). Proti, saskaņā ar šā likuma 7. panta 2. un 3. punktu, lasot tos kopsakarā ar 8. panta 1. punktu, Birojam ir atļauts it īpaši pieprasīt attiecīgajām personām iesniegt jebkādu informāciju vai datus, kuri saistīti ar izmeklēšanas priekšmetu. Kā apstiprināts minētā likuma 6. panta 6. punktā, kas attiecas uz gada ziņojuma publicēšanu, Biroja apkopotā informācija un dati var ietvert “personas datus” un “sabiedriskas nozīmes personas datus”. Turklāt Ungārija to nav apstrīdējusi. Papildus tam šādas informācijas vai datu vākšana, izmantojot juridiski saistošus informācijas pieprasījumus, to reģistrācija vai pievienošana lietas materiāliem, kā arī izmantošana Biroja veiktai novērtēšanai atbilst šādu datu “apstrādes” jēdzienam.
238. Tas pats attiecas uz informācijas un datu nodošanu kompetentajām iestādēm, ko Birojs veic saskaņā ar apstrīdētā likuma 11. pantu. Visbeidzot, izmeklēšanas rezultātu un gada ziņojuma publicēšana tā tīmekļvietnē, ko Birojs īsteno saskaņā ar šā likuma 6. panta 1. un 6. punktu, ir uzskatāma par [izpaušanu], “izplatot vai citādi darot tos pieejamus” jēdziena “apstrāde” izpratnē. Birojam pat ir skaidri atļauts publicēt “sabiedriskas nozīmes personas datus” (140).
239. No iepriekš izklāstītā izriet, ka visi šie Biroja pasākumi atbilst personas datu “apstrādes” jēdzienam VDAR 4. panta 2. punkta izpratnē, it īpaši vākšanas, reģistrācijas, glabāšanas, izmantošanas, izpaušanas, nosūtot (141), izplatot vai citādi darot tos pieejamus, veidā.
b)      Personas datu apstrādes, pamatojoties uz atbilstošu juridisko pamatu, likumība
1)      Atbilstošs juridiskais pamats apstrādei
240. Komisijas
ieskatā apstrīdētais likums nav pietiekams juridiskais pamats šādai personas datu apstrādei.
241. Atbilstoši VDAR 6. panta 1. punkta e) apakšpunktam personas datu apstrāde ir likumīga tikai tad, ja tā ir vajadzīga, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras. Saskaņā ar šīs regulas 6. panta 3. punkta pirmo daļu šīs apstrādes pamatojumam jābūt noteiktam Savienības tiesību aktos (a) apakšpunkts) vai dalībvalsts tiesību aktos, kas piemērojami pārzinim (b) apakšpunkts).
242. Šajā ziņā Ungārija kļūdaini apgalvo, ka VDAR 6. panta 1. punkta e) apakšpunkts pats par sevi ir pietiekams juridiskais pamats personas datu apstrādei (142). Gan no VDAR 6. panta 3. punkta, gan no 45. apsvēruma formulējuma (143) izriet, ka šajā ziņā tiek prasīts atsevišķs un papildu juridiskais pamats, uz kuru attiecas valsts vai Savienības tiesību akti un kurš nosaka “šā panta 1. punkta c) un e) apakšpunktā minēto apstrādes pamatu”.
243. VDAR 6. panta 3. punkta otrās daļas otrajā teikumā lietotais formulējums “var būt ietverti konkrēti noteikumi” (144) neatspēko šo vērtējumu. Šis formulējums tikai atspoguļo šā panta 2. punktā minēto iespēju dalībvalstīm (“var”) “paturēt spēkā vai ieviest konkrētākus noteikumus”, lai VDAR noteikumu piemērošanu pielāgotu attiecībā uz šādu datu likumīgu apstrādi saskaņā ar minētā panta 1. punkta c) un e) apakšpunktu (145).
244. Tāpēc jāpārbauda, vai pašā apstrīdētajā likumā ir paredzēts pietiekami precīzs juridiskais pamats VDAR 6. panta 3. punkta izpratnē.
2)      Apstrīdētā likuma neprecīzais raksturs
245. Saskaņā ar VDAR 6. panta 1. punkta e) apakšpunktu personas datu apstrāde ir likumīga tikai tad, ja tā ir vajadzīga, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras.
246. Turklāt saskaņā ar VDAR 6. panta 3. punkta otro daļu apstrādes nolūkus nosaka pašā attiecīgajā juridiskajā pamatā vai – attiecībā uz apstrādi šā panta 1. punkta e) apakšpunkta izpratnē – šie nolūki ir vajadzīgi, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras. Proti, likumā, kas reglamentē personas datu apstrādi, ir skaidri un precīzi, izmantojot objektīvus kritērijus, jādefinē materiālie un procesuālie nosacījumi, kuriem ir pakļauta piekļuve šādiem datiem (146).
247. Šajā gadījumā prasība par pietiekami skaidru un precīzu apstrādes nolūku definēšanu acīmredzami nav izpildīta. Tas it īpaši attiecas uz nolūkiem, kādos Birojs vāc, reģistrē, glabā, izmanto un nosūta personas datus.
248. Šajā ziņā jāatgādina, ka Birojs var pieprasīt informāciju par jebkādiem datiem, tostarp personas datiem, kuri saistīti ar tā izmeklēšanu priekšmetu attiecībā uz apstrīdētā likuma 3. pantā minētajām darbībām (skat. šo secinājumu 237. un 238. punktu), piemēram, darbībām, “kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskas debates un valsts un sabiedriskos lēmumpieņemšanas procesus” (147). Atbilstoši šā likuma 6.–8. pantam tajā ir tikai prasīts, lai attiecīgajiem datiem būtu saikne ar – potenciāli plašo (148) – izmeklēšanas priekšmetu. Proti, šīs tiesību normas neierobežo informācijas vai personas datu, kurus Birojam ir atļauts pieprasīt no attiecīgajām organizācijām vai personām, raksturu un tvērumu. Tāpat saskaņā ar minētā likuma 11. pantu Birojam ir iespēja
nodot šādus datus kopumā citām kompetentajām iestādēm tikai tādēļ, ka tas “konstatē faktus vai apstākļus, kas var būt pamats pārkāpuma procedūras, kriminālprocesa, administratīvas vai kādas citas procedūras ierosināšanai vai veikšanai”, skaidri neprecizējot šādas nodošanas dažādām iestādēm nosacījumus vai nolūkus.
249. Tāpat iepriekš minētajās tiesību normās nav paredzēti kritēriji, kas reglamentētu to glabāšanas ilgumu vai izmantošanas nolūkus atkarībā no datu veida vai datu subjekta. Tomēr šie dati var attiekties, piemēram, uz žurnālistiem, kuri strādā uzņēmumos vai organizācijās, kas darbojas preses, plašsaziņas līdzekļu, informācijas vai komunikācijas nozarēs, un no kuriem var tikt prasīts, lai tie aizsargātu savu avotu anonimitāti. Tādējādi tie it īpaši var ietvert sensitīvus datus VDAR 9. panta 1. punkta izpratnē, tostarp “politiskos uzskatus” vai “reliģisko vai filozofisko pārliecību”, vai pat “personas datus par sodāmību” VDAR 10. panta izpratnē, neprecizējot to apstrādes nolūkus.
250. Tātad apstrīdētajā likumā kā tādā nav skaidri noteikti Biroja veiktās personas datu apstrādes nolūki. Tajā pašā laikā šis likums neuzliek Birojam pienākumu šādas apstrādes mērķiem nodrošināt, ka tā izmeklēšanas pilnvaru izmantošanas nolūki ir vajadzīgi, lai izpildītu uzdevumu sabiedrības interesēs, kas tam uzticēts, lai īstenotu minēto likumu. Proti, tā kā šajā pašā likumā šādi nolūki nav precizēti, nav iespējams nodrošināt vai pārbaudīt šo nolūku vajadzīgo raksturu šā uzdevuma sabiedrības interesēs izpildei.
251. Visbeidzot, apstrīdētajā likumā nav paredzētas efektīvas garantijas pret ļaunprātīgas vai nelikumīgas piekļuves Biroja ievāktajiem personas datiem un šo datu ļaunprātīgas vai nelikumīgas izmantošanas riskiem (149). Proti, šajā likumā nav noteiktas ne procesuālās garantijas datu subjektiem, ne tiesas vai administratīvā pārbaude, kura varētu ierobežot Biroja plašo izmeklēšanas, novērtēšanas un izpaušanas pilnvaru īstenošanu attiecībā uz personas datiem (150). Vienīgā procesuālā garantija, kas paredzēta minētajā likumā, ir garantija saskaņā ar tā 6. panta 8. punktu, proti, 15 dienu laikā pirms gada ziņojuma publicēšanas, kurā Birojs plāno norādīt organizāciju, par kuru ir veikta izmeklēšana, izteikt apsvērumus un 30 dienu laikā saņemt pamatotu atbildi no Biroja šo apsvērumu noraidīšanas gadījumā.
252. Tādējādi, ņemot vērā apstrīdētā likuma normu neprecīzo, neskaidro un nepilnīgo raksturu, it īpaši attiecībā uz procesuālo garantiju un efektīvas pārbaudes tiesā neesību, šīs normas nenodrošina to, ka Birojs veic tādu personas datu apstrādi, kas atbilstu VDAR 6. panta 1. punkta e) apakšpunktā un 3. punkta otrajā daļā paredzētajiem nosacījumiem.
3)      Samērīgums
253. Saskaņā ar VDAR 6. panta 3. punkta otrās daļas pēdējo teikumu attiecīgajam juridiskajam pamatam ir jāatbilst sabiedrības interešu mērķim un jābūt samērīgam ar izvirzīto leģitīmo mērķi.
254. Tā kā apstrīdētais likums neatbilst skaidrības, precizitātes un paredzamības prasībām attiecībā uz tā piemērošanu saistībā ar personas datu apstrādi, nevar uzskatīt, ka tā tiesību normas atbilst samērīguma principam, ņemot vērā izvirzīto leģitīmo sabiedrības interešu mērķi. Šajā ziņā Ungārija nav pat apgalvojusi, ka šajā apstrādē tiek ievērots VDAR 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā nostiprinātais “datu minimizēšanas” princips. Tomēr saskaņā ar šo pēdējo minēto principu personas datiem ir jābūt adekvātiem, atbilstīgiem un jāietver tikai tas, kas nepieciešams to apstrādes nolūkos (151).
255. No tā secinu, ka strīdīgās tiesību normas ļauj Birojam veikt nelikumīgu personas datu apstrādi, kura var ietvert pat nopietnu iejaukšanos Hartas 7. un 8. pantā garantētajās pamattiesībās, un tajās tomēr nav paredzēti pietiekami skaidri un precīzi ierobežojumi, ko varētu kvalificēt kā samērīgus, ņemot vērā ar apstrīdēto likumu sasniedzamos vispārējo interešu mērķus. Tas ir vēl jo mazāk attaisnojami tāpēc, ka šī apstrāde var attiekties uz darbībām, kuras ietver sensitīvus datus, tostarp uz vienkāršu sabiedriskās domas paušanu (152).
256. Tādējādi apstrīdētais likums neatbilst VDAR 6. panta 3. punkta prasībām.
257. Šādos apstākļos vairs nav jāspriež par jautājumu, vai Likuma par pamattiesību komisāru 27. panta 3. punkts, kas mutatis mutandis ir piemērojams Biroja darbībām saskaņā ar apstrīdētā likuma 9. panta 1. punktu (153), var liegt vai attaisnot personas datu publicēšanu, vai arī šāda aizsardzība ir garantēta šā likuma 6. panta 6. punktā. Proti, šāda aizsardzība katrā ziņā nebūtu pietiekama, lai novērstu konstatēto VDAR 6. panta pārkāpumu.
258. Tāpēc jāapstiprina iebildums, ka apstrīdētais likums neatbilst VDAR 5. panta 1. punkta, 6. panta 1. punkta e) apakšpunkta, 6. panta 2. un 3. punkta, 9. panta 2. punkta g) apakšpunkta un 10. panta, kā arī Hartas 7. un 8. panta prasībām.
9.      Starpsecinājumi
259. Noslēgumā – prasība ir jāapmierina, izņemot tos pamatus, kuri attiecas uz LESD 49. un 56. panta un tiesību neliecināt pret sevi pārkāpumu Hartas 48. panta izpratnē.
VI.    Par tiesāšanās izdevumiem
260. Atbilstoši Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Šajā lietā, tā kā Ungārijai spriedums galvenokārt ir nelabvēlīgs, ir jāpiespriež tai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Komisijas prasījumiem.
261. Saskaņā ar Reglamenta 140. panta 1. punktu dalībvalstis un iestādes, kas iestājušās lietā, savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas. Tādējādi Parlaments un personas, kuras iestājušās lietā, savus tiesāšanās izdevumus sedz paši.
262. Saskaņā ar Reglamenta 140. panta 2. punktu valstis, kas nav dalībvalstis, bet kuras ir EEZ
līguma līgumslēdzējas puses, ja tās ir iestājušās lietā, savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas. Līdz ar to Norvēģijas Karaliste savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
VII. Secinājumi
263. Tādēļ iesaku Tiesai lemt šādi:
–        pieņemdama
2023. évi LXXXVIII. törvény a nemzeti szuverenitás védelmérő (2023. gada Likums Nr. LXXXVIII par valsts suverenitātes aizsardzību), Ungārija ir pārkāpusi LESD 63. pantu, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) 3. pantu, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū par pakalpojumiem iekšējā tirgū 14., 16. un 19. pantu, Eiropas Savienības Pamattiesību Hartas 7., 8., 11., 12. un 47. pantu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) 5., 6., 9. un 10. pantu.
–        Prasību pārējā daļā noraidīt.
–        Ungārija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
–        Eiropas Parlaments, Beļģijas Karaliste, Čehijas Republika, Dānijas Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika, Igaunijas Republika, Īrija, Spānijas Karaliste, Lietuvas Republika, Luksemburgas Lielhercogiste, Nīderlandes Karaliste, Polijas Republika, Portugāles Republika, Somijas Republika, Zviedrijas Karaliste un Norvēģijas Karaliste savus tiesāšanās izdevumus sedz paši.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      2023. gada 21. decembra Magyar Közlöny 2023/185, 10429. lpp.
3      Šādas aizsardzības leģitimitāti principā ir atzinušas arī Savienības iestādes; skat. Komisijas 2018. gada 26. aprīļa paziņojumu “Vēršanās pret dezinformāciju tiešsaistē: Eiropas pieeja” (pieejams šādā tīmekļvietnē: eur-lex.europa.eu/legal-content/FR/TXT/PDF/?uri=CELEX:52018DC0236); Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2019/452 (2019. gada 19. marts), ar ko izveido regulējumu ārvalstu tiešo ieguldījumu Savienībā izvērtēšanai (OV 2019, L 879, 1. lpp.); Komisijas 2023. gada 12. decembra Priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai, ar ko izveido saskaņotas prasības iekšējā tirgū attiecībā uz trešo valstu vārdā veiktas interešu pārstāvības pārredzamību un groza Direktīvu (ES) 2019/1937 (COM(2023) 637 final, pieejams šādā tīmekļvietnē: EUR-Lex - 52023PC0637 – EN - EUR-Lex; skat. arī Eiropas Savienības Padomes Ģenerālsekretariāta 2025. gada 16. jūnija notu (pieejama šādā tīmekļvietnē: eur-lex.europa.eu/legal-content/FR/TXT/PDF/?uri=CONSIL:ST_10134_2025_INIT)). Skat. arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2024/900 (2024. gada 13. marts) par politiskās reklāmas pārredzamību un mērķorientēšanu (OV L 2024/900).
4      Apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta ac) apakšpunkts.
5      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “VDAR”).
6      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) (OV 2000, L 178, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva par elektronisko tirdzniecību”).
7      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV 2006, L 376, 36. lpp.).
8      2012. gada 13. jūlija Magyar Közlöny 2012/92, 13450. lpp.
9      2013. gada 18. aprīļa Magyar Közlöny 2013/66, 49703. lpp.
10      2017. gada 19. decembra Magyar Közlöny 2017/216, 34164. lpp.
11      2011. gada 26. jūlija Magyar Közlöny 2011/88, 25435. lpp.
12      2011. gada 26. jūlija Magyar Közlöny 2011/88, 25449. lpp.
13      2017. gada 21. jūnija Magyar Közlöny 2017/95, 9048. lpp.
14      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2010. gada 10. marts) par to, lai koordinētu dažus dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētus noteikumus par audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanu (Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva) (OV 2010, L 95, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva”).
15      Jautājumu, vai Komisija var atsaukties uz LES 2. panta pārkāpumu saistībā ar prasību sakarā ar pienākumu neizpildi, Tiesa vēl nav izskatījusi; šajā ziņā skat. ģenerāladvokātes T. Čapetas [T. Ćapeta] secinājumus lietā Komisija/Ungārija (Savienības vērtības) (C‑769/22, EU:C:2025:408, 142. un nākamie punkti).
16      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2018. gada 13. jūnijs, Komisija/Polija (C‑530/16, EU:C:2018:430, 30. punkts), un 2025. gada 22. maijs, Komisija/Latvija (Direktīva par atvērtajiem datiem un publiskā sektora informācijas atkalizmantošanu) (C‑238/23, nav publicēts, EU:C:2025:374, 45. punkts).
17      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2007. gada 8. novembris, Spānija/Padome (C‑141/05, EU:C:2007:653, 27. punkts); 2019. gada 29. jūlijs, Bayerische Motoren Werke un Freistaat Sachsen/Komisija (C‑654/17 P, EU:C:2019:634, 50. punkts), un 2024. gada 19. novembris, Komisija/Polija (Tiesības kandidēt vēlēšanās un dalība politiskā partijā) (C‑814/21, EU:C:2024:963, 56. punkts).
18      C‑204/21, EU:C:2023:442, 62. un nākamie punkti.
19      Skat. spriedumu, 2023. gada 5. jūnijs, Komisija/Polija (Tiesnešu neatkarība un privātā dzīve) (C‑204/21, EU:C:2023:442, 69. punkts). Šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 2024. gada 19. novembris, Komisija/Polija (Tiesības kandidēt vēlēšanās un dalība politiskā partijā) (C‑814/21, EU:C:2024:963, 155. punkts).
20      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2020. gada 6. oktobris, Privacy International (C‑623/17, EU:C:2020:790, 44. punkts), un La Quadrature du Net u.c. (C‑511/18, C‑512/18 un C‑520/18, EU:C:2020:791, 99. punkts); 2024. gada 16. janvāris, Österreichische Datenschutzbehörde (C‑33/22, EU:C:2024:46, 50. punkts); 2024. gada 29. jūlijs, protectus (C‑185/23, EU:C:2024:657, 62. punkts), un 2024. gada 19. novembris, Komisija/Polija (Tiesības kandidēt vēlēšanās un dalība politiskā partijā) (C‑814/21, EU:C:2024:963, 155. punkts un tajā minētā judikatūra). Attiecībā uz darba laika organizēšanu militārajos spēkos skat. spriedumu, 2021. gada 15. jūlijs, Ministrstvo za obrambo (C‑742/19, EU:C:2021:597, 36.–46. punkts).
21      Šā argumenta pamatojumam Ungārija atsaucas uz 1989. gada 23. novembra spriedumu B & Q (C‑145/88, EU:C:1989:593, 18. punkts).
22      Skat. apstrīdētā likuma 8. panta 2. punktu.
23      Attiecībā uz izglītības pakalpojumiem skat. spriedumu, 2017. gada 27. jūnijs,
Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, 48. punkts), un attiecībā uz teātra izrādēm un informācijas sabiedrības pārrobežu pakalpojumu sniegšanu skat. ģenerāladvokātes T. Čapetas secinājumus lietā Komisija/Ungārija (Savienības vērtības) (C‑769/22, EU:C:2025:408, 52. punkts).
24      Tas neskar izplatīšanas kanālus vai pārraides veidus, ko izmanto šādu darbību veicēji, kuri var būt privātpersonas, pakalpojumu sniedzēji, politiskās grupas vai interešu pārstāvības apvienības. Tādējādi tiesas sēdē Ungārija neizslēdza, ka paziņojumi vai informācija, kas izplatīta sociālajos tīklos, izmantojot internetu, var ietilpt apstrīdētā likuma piemērošanas jomā.
25      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 1993. gada 13. oktobris, CMC Motorradcenter (C‑93/92, EU:C:1993:838, 10.–12. punkts), un 1990. gada 7. marts, Krantz (C‑69/88, EU:C:1990:97, 10.–12. punkts).
26      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 30. maijs, Airbnb Ireland un Amazon Services Europe (C‑662/22 un C‑667/22, EU:C:2024:432, 62. un nākamie punkti).
27      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2013. gada 11. septembris) par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF), un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1073/1999 un Padomes Regulu (Euratom) Nr. 1074/1999 (OV 2013, L 248, 1. lpp.). Proti, tāpat kā tas ir Biroja pilnvaru gadījumā, OLAF izmeklēšanas un datu nodošanas pilnvaras saskaņā ar Regulas Nr. 883/2013 3. panta 3. punktu (informācijas pieprasījums saistībā ar ārējo izmeklēšanu) un 11. pantu (galīgā izmeklēšanas ziņojuma nosūtīšana kompetentajām valsts iestādēm) var izraisīt tiesvedības, civilprocesa un kriminālprocesa ierosināšanu valsts līmenī. Tomēr, īstenojot šīs pilnvaras, OLAF ir jāievēro procesuālās pamatgarantijas, piemēram, rūpības pienākums, kura neizpilde var izraisīt Savienības ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanos; skat. spriedumu, 2024. gada 11. janvāris, Planistat Europe un Charlot/Komisija (C‑363/22 P, EU:C:2024:20, 75.–78. punkts); ģenerāladvokātes L. Medinas secinājumus lietā Planistat Europe un Charlot/Komisija (C‑363/22 P, EU:C:2023:594, 42. un nākamie punkti).
28      Skat. Eiropas Parlamenta Regulu (ES, Euratom) 2021/1163 (2021. gada 24. jūnijs), ar kuru nosaka noteikumus un vispārējos nosacījumus, kas reglamentē ombuda pienākumu izpildi (Eiropas ombuda statūti), un atceļ Lēmumu 94/262/EOTK, EK, Euratom (OV 2021, L 253, 1. lpp.).
29      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 36. un 37. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra), un 2024. gada 19. novembris, Komisija/Polija (Tiesības kandidēt vēlēšanās un dalība politiskā partijā) (C‑814/21, EU:C:2024:963, 129. un 130. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
30      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 22. septembris, Cali Apartments (C‑724/18 un C‑727/18, EU:C:2020:743, 39. punkts).
31      Skat. salīdzināmu situāciju, kas bija pamatā 2024. gada 30. maija spriedumam Airbnb Ireland un Amazon Services Europe (C‑662/22 un C‑667/22, EU:C:2024:432, 62. un nākamie punkti).
32      Tādējādi apstrīdētais likums pat pārsniedz dažus noteikumus, kuri attiecas uz salīdzināmiem pierādījumu savākšanas instrumentiem, piemēram, 18. panta 1. un 2. punktu Padomes Regulā (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101.] un [102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), kurā Komisijai ir piešķirtas pilnvaras pieprasīt uzņēmumiem nesaistošu informāciju; skat. arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2022/1925 (2022. gada 14. septembris) par sāncensīgiem un godīgiem tirgiem digitālajā nozarē un ar ko groza Direktīvas (ES) 2019/1937 un (ES) 2020/1828 (Digitālo tirgu akts) (OV 2022, L 265, 1. lpp.), 21. panta 1. un 2. punktu un Regulas (ES) 2022/2065 (2022. gada 19. oktobris) par digitālo pakalpojumu vienoto tirgu un ar ko groza Direktīvu 2000/31/EK (Digitālo pakalpojumu akts) (OV 2022, L 277, 1. lpp.), 67. panta 1. un 2. punktu. Vienīgā atšķirība salīdzinājumā ar apstrīdēto likumu ir tāda, ka atbildes uz šādu informācijas pieprasījumu gadījumā šai informācijai ir jābūt patiesai un nepareiza vai maldinoša informācijai var būt pamats, lai Komisija piemērotu naudas sodu.
33      Skat. 14. un 14/A pantu 1995. gada Likumā Nr. CXXV par valsts drošības dienestiem (1995. evi CXXV törvény a nemzetbiztonsági szolgálatokról). Nesadarbošanās ar šo parlamentāro komiteju var būt sodāma saskaņā ar 216/A pantu
2012. gada Likumā Nr. II par pārkāpumiem, pārkāpumu procedūru un pārkāpumu reģistrēšanas sistēmu (2012. évi II. törvény a szabálysértésekről, a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről).
34      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 30. janvāris, X un Visser (C‑360/15 un C‑31/16, EU:C:2018:44, 123. punkts), un ģenerāladvokāta M. Špunara [M. Szpunar] secinājumus apvienotajās lietās X un Visser (C‑360/15 un C‑31/16, EU:C:2017:397, 136. punkts).
35      Skat. it īpaši negatīvos novērtējumus par Transparency International Hungary un pētnieciskās žurnālistikas portāla Átlátszó darbību attiecīgajos ziņojumos, proti, “Izmeklēšanas ziņojums: Transparency International Hungary darbību ietekme uz Ungārijas suverenitāti” (Vizsgálati jelentés: A Transparency International Magyarország tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra), kas publicēts 2024. gada 14. oktobrī, un “Átlátszó darbību ietekme uz Ungārijas suverenitāti” (AzÁtlátszótevékenységének hatása a magyar szuverenitásra), kas publicēts 2024. gada 28. oktobrī (dokumenti pieejami šādā tīmekļvietnē: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/).
36      Skat. arī situācijas, kuras bija pamatā 2020. gada 22. septembra spriedumam Cali Apartments (C‑724/18 un C‑727/18, EU:C:2020:743, 42. punkts) un 2018. gada 30. janvāra spriedumam X un Visser (C‑360/15 un C‑31/16, EU:C:2018:44, 124. punkts).
37      Šajā nozīmē attiecībā uz iedibinājumbrīvību saskaņā ar LESD 49. pantu skat. spriedumu, 2010. gada 1. jūnijs, Blanco Pérez un Chao Gómez (C‑570/07 un C‑571/07, EU:C:2010:300, 119. punkts); attiecībā uz kapitāla brīvu apriti atbilstoši LESD 63. pantam skat. spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 45.–64. punkts); attiecībā uz darba ņēmēju brīvu pārvietošanos saskaņā ar LESD 45. pantu skat. spriedumus, 2013. gada 10. decembris, Komisija/Īrija u.c. (C‑272/12 P, EU:C:2013:812, 24. punkts); 2020. gada 2. aprīlis, PF u.c. (C‑830/18, EU:C:2020:275, 34. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2024. gada 13. jūnijs, Komisija/Ungārija (Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšana II) (C‑123/22, EU:C:2024:493, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
38      Apstrīdētā likuma preambulas ceturtajā daļā noteikts: “ja politiskā vara nonāk tādu personu vai organizāciju rokās, kuras ir atkarīgas no ārvalstu varas, organizācijas vai personas, tiek apdraudēta Ungārijas suverenitāte, un tas vienlaikus rada būtisku risku valsts drošībai”.
39      Šajā nozīmē un pēc analoģijas ar LESD 49. pantu skat. spriedumu, 2022. gada 7. septembris, Cilevičs u.c. (C‑391/20, EU:C:2022:638, 75. punkts un tajā minētā judikatūra).
40      Šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumu, 2023. gada 21. decembris, European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011, 135. un 255. punkts un tajos minētā judikatūra).
41      Komisija šeit balstās uz apsvērumiem, kuri izklāstīti 2020. gada 18. jūnija spriedumā Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 93. punkts).
42      Šajā nozīmē un pēc analoģijas ar LESD 49. pantu skat. spriedumu, 2022. gada 7. septembris, Cilevičs u.c. (C‑391/20, EU:C:2022:638, 67.–70. punkts).
43      Šajā nozīmē attiecībā uz Savienības piešķirtajiem publiskajiem līdzekļiem skat. spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 78.–80. punkts).
44      Tajā ir minēts tikai viens piemērs par iespējamu nelikumīgu finansējumu, ko no trešās valsts, proti, Amerikas Savienotajām Valstīm, saņēmis apvienotās opozīcijas politisko partiju kandidāts 2022. gada parlamenta vēlēšanās Ungārijā.
45      Skat. 2024. gada 14. oktobra dokumentu “Izmeklēšanas ziņojums: Transparency International Hungary darbību ietekme uz Ungārijas suverenitāti” (Vizsgálati jelentés: A Transparency International Magyarország tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra) (pieejams šādā tīmekļvietnē: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/), kurā šī organizācija ir plaši kritizēta attiecībā uz tās nepārskatāmo, manipulatīvo un apmelojošo valstu klasifikāciju korupcijas uztveres indeksā (kas izveidots tā juridiskajā adresē Berlīnē), ko Birojs kvalificē kā “dezinformāciju”. Kā izriet no 12. lappuses Komisijas 2020. gada 20. septembra dokumentā “Ziņojums par tiesiskumu, Valstu sadaļa – tiesiskuma situācija Ungārijā (SWD(2020) 316 final) (pieejams šādā tīmekļvietnē:  EUR-Lex - 52020SC0316 – EN - EUR-Lex), pēdējā organizācijas Transparency International veidotajā korupcijas uztveres indeksā šī valsts ieguva 44 punktus no 100 un ierindojās 19. vietā Savienībā un 70. vietā pasaulē.  Tāpat Komisija atsaucas uz Biroja 2024. gada 4. jūlija
ziņojumu “Rietumu kara atbalstīšanas vēstījums un Krievijas leģitimācijas saistībā ar karu Ukrainā vēstījums (Dezinformācijas vēstījumi Ungārijā)” (pieejams šādā tīmekļvietnē: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumok/western-pro-war-and-russian-legitimacy-narratives-in-connection-with-the-war-in-ukraine.pdf.).
46      Skat. 2025. gada 19. marta ziņojumu “Nodibinājuma Internews loma mediju ietekmēšanā Ungārijā” (Az Internews szerepe a magyarországi média befolyásolásában), kas nav pievienots lietas materiāliem (pieejams šādā tīmekļvietnē: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/), un saistībā ar bezpeļņas pētnieciskās žurnālistikas portālu Átlátszó un tā pētniecības un publicēšanas darbībām par pārskatāmības trūkumu un korupciju skat. 2024. gada 28. oktobra ziņojumu  “Átlátszó darbību ietekme uz Ungārijas suverenitāti” (Az Átlátszó tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra) (pieejams šādā tīmekļvietnē: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/).
47      Skat. 2024. gada 16. decembra ziņojumu par fonda Ökotárs darbībām “Analīze: Ökotárs darbību ietekme uz Ungārijas suverenitāti” (Az Ökotárs tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra), uz kuru atsaucas Norvēģijas Karaliste. Šajā ziņā Norvēģijas Karaliste apgalvo, ka tā jau sen ir “finansējuma piešķīrēja valsts” nevalstiskajām organizācijām, it īpaši tām, kuras veicina demokrātiju, tiesiskumu un cilvēktiesības. Minētajā ziņojumā gan Norvēģijas Karaliste, gan Savienība ir norādītas kā ASV “līdzdalībnieces”, kas cenšas sazvērēties pret Ungāriju un iejaukties tās suverenitātē. Tāpat arī 2025. gada 29. janvāra paziņojumā “Eiropas Komisijas programma “Pilsoņi, vienlīdzība, tiesības un vērtības” (PVTV): tādējādi Brisele ir atvērusi naudas krānu Sorosa tīkla finansēšanai” (Az Európai Bizottság CERV programja: Így nyitotta meg Brüsszel a pénzcsapot a Soros-hálózat finanszírozására) Komisija tiek apsūdzēta par “Sorosa tīkla” finansēšanu un kopīgiem darījumiem ar to (dokumenti pieejami šādā tīmekļvietnē: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumok/).
48      Skat. 2024. gada 15. novembra nolēmumu 20/2024 (XI. 28.), 41. un nākamie punkti.
49      Skat. apstrīdētā likuma 8. panta 2. punktu.
50      Šajā nozīmē skat. manus secinājumus lietā G4S Secure Solutions (C‑157/15, EU:C:2016:382, 97. punkts un tajā minētā judikatūra) un lietā Parris (C‑443/15, EU:C:2016:493, 75. punkts un tajā minētā judikatūra).
51      Lai to pamatotu ar sabiedriskās kārtības un valsts drošības apsvērumiem LESD 52. panta 1. punkta izpratnē, Tiesa pat pieprasa, lai pastāvētu reāls un pietiekami nopietns apdraudējums, kas skar sabiedrības pamatintereses; šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 6. februāris, Navileme un Nautizende (C‑509/12, EU:C:2014:54, 20. punkts, un 2023. gada 13. jūlijs, Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:568, 66. un 67. punkts par piegādes drošību).
52      Skat. jaunās vai grozītās Kriminālkodeksa 350/A panta, lasot to kopsakarā ar 459. panta 1. punkta 37. apakšpunktu, normas, no vienas puses, un Politisko partiju darbības un pārvaldības likuma 4. panta 3. punkta, kā arī Vēlēšanu procedūras likuma 3. panta 16. punkta, 124. panta 1.a–1.d punkta un 307/D panta 3. un 4. punkta normas, no otras puses.
53      Saskaņā ar šo daļu, “ja politiskā vara nonāk tādu personu vai organizāciju rokās, kuras ir atkarīgas no ārvalstu varas, organizācijas vai personas, tiek apdraudēta Ungārijas suverenitāte, un tas vienlaikus rada būtisku risku valsts drošībai”.
54      Skat. it īpaši Eiropas [Padomes] komisijas “Demokrātija caur tiesībām” (Venēcijas komisija) 2024. gada 18. marta Atzinumu par 2023. gada Likumu Nr. LXXXVIII par valsts suverenitātes aizsardzību (76. un nākamie punkti, pieejams šādā tīmekļvietnē: default.aspx).
55      Saskaņā ar tā preambulas piekto daļu apstrīdētais likums, šķiet, attiecas ne tikai uz finansiālu atbalstu no ārvalstīm, bet arī uz citiem atbalsta veidiem, kuri var būt uzskatāmi par “ārvalstu iejaukšanās mēģinājumu”.
56      Skat., piemēram, lietu, kurā tika pasludināts 2020. gada 23. aprīļa spriedums Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI (C‑507/18, EU:C:2020:289), kurā prasītāja bija advokātu apvienība, kas tiesā aizstāv lesbiešu, geju, biseksuāļu, transpersonu un interseksuāļu (LGBTI personas) tiesības. Attiecībā uz “2021. gada Likumu Nr. LXXIX par stingrākiem pasākumiem pret pedofilijas noziegumu izdarītājiem un par grozījumiem vairākos likumos bērnu aizsardzībai” (A pedofil bűnelkövetőkkel szembeni szigorúbb fellépésről, valamint a gyermekek védelme érdekében egyes törvények módosításáról szóló 2021. évi LXXIX. törvény) skat. arī Amnesty International ziņojumu From freedom to censorship, The consequences of Hungarian Propaganda Law, Budapešta, Amnesty International, 2024; Háttér Society, The Anti-LGBTQI Law of Hungary in Action: A Combination of State- and Self-Enforcement, 2024. gada novembris (skat. ģenerāladvokātes T. Čapetas secinājumus lietā Komisija/Ungārija (Savienības vērtības) (C‑769/22, EU:C:2025:408, 80. punkts, 42. zemsvītras piezīme); ziņojums pieejams šādā tīmekļvietnē: https://en.hatter.hu/sites/default/files/dokumentum/kiadvany/hatter-anti-lgbtqi-law-2024-november.pdf).
57      Skat. fonda Ökotárs darbību piemēru (šo secinājumu 47. zemsvītras piezīme).
58      Skat. Transparency International Hungary darbību piemēru (šo secinājuma 45. zemsvītras piezīme).
59      Skat. it īpaši šo secinājumu 35. zemsvītras piezīmē minētos piemērus.
60      Skat. arī Komisijas 2018. gada 26. aprīļa paziņojumu “Vēršanās pret dezinformāciju tiešsaistē: Eiropas pieeja”, 4. lpp., kurā jēdziens “dezinformācija” definēts kā tāds, kurš ietver “pārbaudāmi nepatiesu vai maldinošu informāciju, kas tiek sagatavota, publiskota un izplatīta, lai gūtu ekonomisku labumu vai maldinātu sabiedrību, un var radīt kaitējumu sabiedrībai” (pieejams šādā tīmekļvietnē: eur-lex.europa.eu/legal-content/FR/TXT/PDF/?uri=CELEX:52018DC0236).
61      Attiecībā uz draudiem demokrātiskām vēlēšanām, ko rada dažāda veida informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbības, kuras it īpaši veic ārvalstu dalībnieki, skat. ECT spriedumu, 2025. gada 22. jūlijs, Bradshaw u.c. pret Apvienoto Karalisti (prasības pieteikums Nr. 15653/22, 134. un nākamie punkti un 159. un nākamie punkti). Skat. arī Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa, Rumānija) 2024. gada 6. decembra Lēmumu Nr. 32, ar kuru atcelta Rumānijas prezidenta vēlēšanu procedūra (atceļot šo vēlēšanu otro kārtu, kas bija paredzēta 2024. gada 8. decembrī), jo valsts un nevalstiskie dalībnieki mēģināja sistemātiski manipulēt ar vēlētāju gribu, it īpaši, izmantojot sociālos medijus un nelikumīgu finansējumu.
62      Skat. it īpaši 83. un nākamos apsvērumus Regulā 2022/2065, kā arī 4. apsvērumu, 19. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 26. panta 3. punkta a) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2024/1083 (2024. gada 11. aprīlis), ar ko izveido vienotu satvaru mediju pakalpojumiem iekšējā tirgū un groza Direktīvu 2010/13/ES (Eiropas Mediju brīvības akts) (OV L 2024/1083).
63      Skat. jēdziena “dezinformācija” definīciju Komisijas 2018. gada 26. aprīļa paziņojumā “Vēršanās pret dezinformāciju tiešsaistē: Eiropas pieeja” (4. lpp.), kas minēts šo secinājumu 60.zemsvītras piezīmē. Savukārt Regulas 2024/1083 4. un nākamajos apsvērumos, 19. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 26. panta 3. punkta a) apakšpunktā nav ietverta nekāda jēdzienu “dezinformācija” vai “informācijas manipulācija” definīcija. Tas pats attiecas uz Regulas 2022/2065 83. un nākamajiem apsvērumiem.
64      Skat. šo secinājumu 45. zemsvītras piezīmi.
65      Skat. apstrīdētā likuma 8. panta 2. punktu.
66      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 27. februāris, AEON NEPREMIČNINE u.c. (C‑674/23, EU:C:2025:113, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
67      Attiecībā uz diskriminējošu prasību, kas neietilpst a) vai b) apakšpunktā, skat. spriedumu, 2020. gada 11. jūnijs, KOB (C‑206/19, EU:C:2020:463, 14. punkts).
68      Skat. šo secinājumu 73.–87. punktu.
69      Tātad nav jāspriež par jautājumu, vai šāda diskriminācija ir pamatota vai nav. Šajā pēdējā minētajā nozīmē attiecībā uz tiešu diskrimināciju skat. spriedumu, 2016. gada 23. februāris, Komisija/Ungārija (C‑179/14, EU:C:2016:108, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
70      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2015. gada 9. septembris), ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā (OV 2015, L 241, 1. lpp.).
71      Attiecībā uz politiskās reklāmas pakalpojumiem, kurus arī var izplatīt elektroniski, skat. Regulu 2024/900.
72      Skat. arī Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 21. apsvēruma otro teikumu, saskaņā ar kuru koordinētā joma ietver tikai prasības attiecībā uz tiešsaistes darbībām, piemēram, tiešsaistes informāciju un tiešsaistes reklamēšanu.
73      Šajā ziņā Komisija atsaucas uz 2023. gada 4. decembra paziņojumu, ko publicējusi
Media Freedom Rapid Response [Ātra reaģēšana mediju brīvības jomā] (MFRR) un parakstījuši Starptautiskais preses institūts (IIP), ARTICLE 19 Europe, Eiropas Preses un mediju brīvības centrs (ECPMF), Eiropas Žurnālistu federācija (EFJ), organizācija Free Press Unlimited (FPU) un OBC Transeuropa (pieejams šādā tīmekļvietnē: https://www.article19.org/resources/hungary-draft-sovereignty-protection-act-threatens-independent-media/).
74      Mans izcēlums.
75      Šajā nozīmē skat. arī ģenerāladvokātes T. Čapetas secinājumus lietā Komisija/Ungārija (Savienības vērtības) (C‑769/22, EU:C:2025:408, 319. punkts).
76      Skat. salīdzināmu situāciju, kas bija pamatā 2024. gada 30. maija spriedumam Airbnb Ireland un Amazon Services Europe (C‑662/22 un C‑667/22, EU:C:2024:432, 58.–65. punkts), kā arī ģenerāladvokāta M. Špunara secinājumus lietās Airbnb Ireland u.c. (no C‑662/22 līdz C‑667/22, EU:C:2024:18, 159. punkts).
77      Skat. arī attiecībā uz “prasībām” Pakalpojumu direktīvas 16. panta 1. punkta trešās daļas izpratnē šo secinājumu 73.–81. punktu.
78      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2024. gada 30. maijs, Airbnb Ireland un Amazon Services Europe (C‑662/22 un C‑667/22, EU:C:2024:432, 63. punkts).
79      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 25. oktobris, eDate Advertising u.c. (C‑509/09 un C‑161/10, EU:C:2011:685, 66. un 67. punkts). Skat. arī salīdzināmu situāciju, kas bija pamatā 2024. gada 30. maija spriedumam Airbnb Ireland un Amazon Services Europe (C‑662/22 un C‑667/22, EU:C:2024:432, 59. punkts).
80      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 9. novembris, Google Ireland u.c. (C‑376/22, EU:C:2023:835, 33. un nākamie punkti).
81      Šajā nozīmē attiecībā uz Pakalpojumu direktīvu skat. spriedumus, 2016. gada 23. februāris, Komisija/Ungārija (C‑179/14, EU:C:2016:108, 118. punkts); 2018. gada 14. novembris, Memoria un Dall’Antonia (C‑342/17, EU:C:2018:906, 41. un 42. punkts); 2020. gada 11. jūnijs, KOB (C‑206/19, EU:C:2020:463, 30. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī ģenerāladvokāta M. Špunara secinājumus apvienotajās lietās X un Visser (C‑360/15 un C‑31/16, EU:C:2017:397, 98. un 99. punkts un tajos minētā judikatūra). Šajā nozīmē skat. arī spriedumus, 2009. gada 19. maijs, Apothekerkammer des Saarlandes u.c. (C‑171/07 un C‑172/07, EU:C:2009:316, 20. punkts); 2023. gada 13. jūlijs, Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:568, 27. un nākamie punkti, it īpaši 49. punkts), un 2024. gada 20. jūnijs, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Darba ņēmēju no trešās valsts norīkošana darbā) (C‑540/22, EU:C:2024:530, 59. punkts un tajā minētā judikatūra).
82      Skat. arī Pakalpojumu direktīvas 24. apsvērumu un 2. panta 2. punkta g) apakšpunktu, kuros no tās piemērošanas jomas ir izslēgti “audiovizuālie pakalpojumi”.
83      Skat. Pakalpojumu direktīvas 2. panta 2. punkta b) apakšpunktu, kurā no tās piemērošanas jomas ir izslēgti “finanšu pakalpojumi”.
84      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 8. jūnijs, Van der Weegen u.c. (C‑580/15, EU:C:2017:429, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
85      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 52. un 53. punkts un tajos minētā judikatūra).
86      Proti, šķiet, ka jēdziens “aizliegts ārvalstu atbalsts”, kā tas definēts Kriminālkodeksa 459. panta 1. punktā (kas grozīts ar apstrīdētā likuma 32. panta 3. punktu), nav vispārpiemērojams. No vienas puses, šis jēdziens attiecas tikai uz atbalstu no ārvalstīm, “kura pieņemšana vai izmantošana ir aizliegta ar Politisko partiju darbības un pārvaldības likumu vai Vēlēšanu procedūras likumu”. No otras puses, minētajā jēdzienā ir precizētas tikai aizliegtās un sodāmās apiešanas darbības, ko veic “iecelšanas organizācijas loceklis, atbildīgā persona vai vadītājs Vēlēšanu procedūras likuma izpratnē vai kandidāts šā paša likuma izpratnē” atbilstoši Kriminālkodeksa 350/A pantam (“Nelikumīga vēlētāju gribas ietekmēšana”, kas ieviests ar apstrīdētā likuma 32. pantu). Tādējādi apstrīdētā likuma preambulas otrajā daļā, kurā minēts piemērs par tiešu nelikumīgu ārvalstu finansējumu apvienotās opozīcijas kandidātam premjerministra amatā 2022. gada vēlēšanu kampaņas laikā Ungārijā, vispirms ir atsauce uz krimināltiesisko daļu, kas grozīta ar šo likumu. Tomēr jāuzsver, ka izskatāmajā prasībā Komisija šīs krimināltiesību normas nav apstrīdējusi (skat. šo secinājumu 111. punktu). Tāpat 2024. gada 18. marta Eiropas Padomes komisijas “Demokrātija caur tiesībām” (Venēcijas komisija) atzinumā par 2023. gada Likumu Nr. LXXXVIII par valsts suverenitātes aizsardzību, 71. un nākamie punkti, it īpaši 81.–83. punkts un 94. punkts (pieejams šādā tīmekļvietnē: default.aspx), šī Komisija nav apšaubījusi šo noteikumu pieļaujamību kā tādu. Tā tikai ir ieteikusi Ungārijas likumdevējam jēdzienu “aizliegts ārvalstu atbalsts” sīkāk precizēt, lai izvairītos no tā, ka par jebkādu ārvalstu finansiālo atbalstu, kas saņemts jebkurā brīdī – pat ārpus vēlēšanu procesa – būtu jāpiemēro sods.
87      Skat. arī analogu jēdzienu “ārvalstu atbalsts”, kas definēts Vēlēšanu procedūras likuma 3. panta 16. punktā (“ziedojums no citas valsts, ārvalstu fiziskas vai juridiskas personas vai ārvalstu organizācijas, kurai nav juridiskas personas statusa”). Šajā ziņā kā piemērus Komisija min personas vai organizācijas, kuras darbojas plašsaziņas līdzekļu jomā (žurnālistika, radio un televīzijas stacijas, drukātā prese vai pat saistītās darbības nozares, piemēram, elektronisko plašsaziņas līdzekļu satura izstrāde un veidošana), kā arī iesaistītas lobēšanas, konsultāciju, komunikācijas vai sabiedrisko attiecību darbībās. Tāpat tas varētu attiekties uz Savienības pilsoni, kurš izmanto savas tiesības uz brīvu pārvietošanos un kurš vēlas izmantot Līgumā garantētās politiskās tiesības un kandidēt pašvaldību vai Eiropas Parlamenta vēlēšanās vai atbalstīt citu kandidātu šādās vēlēšanās.
88      Skat. šo secinājumu 63. un nākamos punktus. Šajā nozīmē saistībā ar salīdzināmu situāciju attiecībā uz Savienības piešķirtajiem publiskajiem līdzekļiem skat. arī spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 60. punkts).
89      Attiecībā uz analogu situāciju, kad Savienība piešķir publiskos līdzekļus, skat. arī spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 61. un 62. punkts un tajos minētā judikatūra).
90      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 21. maijs, Komisija/Ungārija (Lauksaimniecības zemes lietojuma tiesības) (C‑235/17, EU:C:2019:432, 60. un 61. punkts un tajos minētā judikatūra).
91      Spriedums, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 88. un 89. punkts un tajos minētā judikatūra).
92      Skat. Kriminālkodeksa 350/A pantu “Nelikumīga vēlētāju gribas ietekmēšana” kopsakarā ar šā kodeksa 459. panta 1. punktu, kas grozīts ar apstrīdētā likuma 32. pantu.
93      Skat. šo secinājumu 111. punktu.
94      Skat. Politisko partiju darbības un pārvaldības likuma 4. panta 3. punkta normas, kā arī Vēlēšanu procedūras likuma 3. panta 16. punkta, 124. panta 1.a–1.d punkta un 307/D panta 3. un 4. punkta normas, kuras ieviestas ar apstrīdētā likuma 33. pantu.
95      Attiecībā uz analogu situāciju, kad Savienība piešķir publiskos līdzekļus, skat. spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 79. un nākamie punkti).
96      Spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, 46. punkts).
97      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 29. jūlijs, Alchaster (C‑202/24, EU:C:2024:649, 92. punkts un tajā minētā judikatūra).
98      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, 51. un 52. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
99      Skat. šo secinājumu 102. un nākamos punktus.
100      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 14. februāris, Buivids (C‑345/17, EU:C:2019:122, 51. punkts).
101      Saskaņā ar apstrīdētā likuma 3. panta a) punktu “saistībā ar izmeklēšanas funkciju Birojs [..] veic izmeklēšanu par [aa)] interešu pārstāvības darbībām, izņemot diplomātisko un ārējo pārstāvniecību, kā arī profesionālo interešu pārstāvības organizāciju darbības, [ab)] informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbībām, [ac)] darbībām, kuru mērķis ir ietekmēt demokrātiskas debates un valsts un sabiedriskos lēmumpieņemšanas procesus, tostarp darbībām, kuru mērķis ir ietekmēt personu, kas īsteno publiskās varas prerogatīvas, lēmumpieņemšanas procesu, un kuras veic citu valstu, kā arī ārvalstu struktūru, organizāciju un fizisko personu interesēs neatkarīgi no to juridiskā statusa”.
102      Attiecībā uz šādu preventīvu iedarbību un pašcenzūras risku skat. arī ECT spriedumu, 2023. gada 15. maijs, Sanchez pret Franciju (CE:ECHR:2023:0515JUD004558115, 184. punkts).
103      Skat. arī ECT spriedumu, 2019. gada 12. marts, Ali Gürbüz pret Turciju (CE:ECHR:2019:0312JUD005249708, 59.–68. punkts).
104      Skat. arī krimināltiesību normas, kuras paredzētas Kriminālkodeksa 350/A pantā “Nelikumīga vēlētāju gribas ietekmēšana”, lasot tās kopsakarā ar šā kodeksa 459. panta 1. punktu, kas grozīts ar apstrīdētā likuma 32. pantu.
105      Šis vērtējums neskar iejaukšanās vārda un informācijas brīvībā iespējamo pamatojumu, it īpaši attiecībā uz “informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbību” veikšanu apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta ab) apakšpunkta izpratnē. Šajā nozīmē saistībā ar ECPAK 10. pantu skat. arī ECT spriedumu, 2025. gada 22. jūlijs, Bradshaw u.c. pret Apvienoto Karalisti (prasības pieteikums Nr. 15653/22, 161. punkts).
106      Skat. arī ECT spriedumu, 2012. gada 22. novembris, Telegraaf Media Nederland Landelijke Media B.V. u.c. pret Nīderlandi (CE:ECHR:2012:1122JUD003931506, 127. punkts).
107      Skat. arī ECT spriedumu, 2009. gada 15. decembris, Financial Times Ltd u.c. pret Apvienoto Karalisti (CE:ECHR:2009:1215JUD000082103, 70. punkts).
108      Skat. šo secinājumu 45. un nākamās zemsvītras piezīmes.
109      Skat. arī ECT spriedumu, 2012. gada 25. septembris, Trade Union of the Police in the Slovak Republik u.c. pret Slovākiju (CE:ECHR:2012:0925JUD001182808, 60. punkts), un ECT spriedumu, 2023. gada 23. janvāris, Macatė pret Lietuvu (CE:ECHR:2023:0123JUD006143519, 181. un 182. punkts).
110      Attiecībā uz nevalstiskajām organizācijām, kas publiski kvalificētas kā “ārvalstu aģenti”, skat. ECT spriedumu, 2024. gada 22. oktobris, Kobaliya u.c. pret Krieviju (CE:ECHR:2024:1022JUD003944616, 67., 75. un 82. punkts), un ECT spriedumu, 2022. gada 14. jūnijs, Ecodefence u.c. pret Krieviju (CE:ECHR:2022:0614JUD000998813, 131. punkts).
111      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 112. punkts un tajā minētā ECT judikatūra).
112      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 113. punkts un tajā minētā ECT judikatūra).
113      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 114. punkts un tajā minētā ECT judikatūra).
114      Šajā nozīmē attiecībā uz Ungāriju skat. spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 118. punkts). Šajā nozīmē skat. arī ECT spriedumu, 2022. gada 14. jūnijs, Ecodefence u.c. pret Krieviju (CE:ECHR:2022:0614JUD000998813, 132. punkts).
115      Skat. šo secinājumu 45. un nākamās zemsvītras piezīmes.
116      Skat. šo secinājumu 35. un nākamās zemsvītras piezīmes.
117      Tiesas skatījumā šai garantijai ir piešķirama tāda pati nozīme un tvērums kā ECPAK 8. pantam: skat. spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 122. punkts un tajā minētā judikatūra).
118      ECT spriedums, 2012. gada 7. februāris, Axel Springer AG pret Vāciju (CE:ECHR:2012:0207JUD003995408, 83. punkts).
119      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 124. punkts un tajā minētā judikatūra). Šajā nozīmē (un šajā ziņā vienlaikus konstatējot iejaukšanos tiesībās uz personas datu aizsardzību Hartas 8. panta izpratnē) skat. arī spriedumu, 2020. gada 6. oktobris, État luxembourgeois (Tiesības apstrīdēt tiesā informācijas sniegšanas pieprasījumu nodokļu jomā) (C‑245/19 un C‑246/19, EU:C:2020:795, 73. un 74. punkts).
120      Šī atļauja ietver atsauci uz Informācijas likuma 3. panta 6. punktā paredzēto definīciju, saskaņā ar kuru tie ir “visi dati, izņemot sabiedriskas nozīmes datus, kuru izpaušana, piekļūstamība vai pieejamība ir prasīta likumā plašas sabiedrības interesēs”.
121      Tādējādi ziņojumā “Átlátszó darbību ietekme uz Ungārijas suverenitāti” (Az Átlátszó tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra), kas publicēts 2024. gada 28. oktobrī un kas attiecas uz bezpeļņas pētnieciskās žurnālistikas portāla Átlátszó pētniecības un publicēšanas darbībām pārskatāmības trūkuma un korupcijas jautājumos, ir konkrēti minēts tā vadītājs, kuram tiek pārmests, ka viņš nav sadarbojies ar Biroju (pieejams šādā tīmekļvietnē: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/).
122      Attiecībā uz domicila apmeklējumiem uzņēmumu komerciālajās telpās skat. spriedumu, 2015. gada 18. jūnijs, Deutsche Bahn u.c./Komisija (C‑583/13 P, EU:C:2015:404, 20. punkts); skat. arī ģenerāladvokāta Dž. Pitrucellas [G. Pitruzzella] secinājumus lietā Casino, Guichard-Perrachon un AMC/Komisija (C‑690/20 P, EU:C:2022:579, 33. un 34. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra) un ģenerāladvokātes L. Medinas secinājumus apvienotajās lietās Imagens Médicas Integradas u.c. (no C‑258/23 līdz C‑260/23, EU:C:2024:537, 31., 41. un nākamie punkti, kā arī tajos minētā judikatūra). Attiecībā uz ECPAK 8. pantu skat. arī ECT spriedumu Société Colas Est u.c. pret Franciju (CE:ECHR:2002:0416JUD003797197, 40.–42. punkts un tajos minētā judikatūra).
123      Zināmu aizsardzību šajā ziņā garantē dienesta noslēpums atbilstoši LESD 339. pantam. Attiecībā uz tiesībām uz komercnoslēpuma aizsardzību skat. spriedumu, 2021. gada 7. septembris, Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras (C‑927/19, EU:C:2021:700, 131.–133. punkts un tajos minētā judikatūra). Attiecībā uz juridiskas personas tēla un reputācijas aizskārumu, ko rada Komisijas publikācija, kura veikta, pārkāpjot dienesta noslēpuma prasības, skat. spriedumu, 2011. gada 8. novembris, Idromacchine u.c./Komisija (T‑88/09, EU:T:2011:641, 42. un nākamie punkti), kas apstiprināts ar rīkojumu, 2013. gada 3. septembris, Idromacchine u.c./Komisija (C‑34/12 P, EU:C:2013:552). Attiecībā uz saikni starp komercnoslēpuma aizsardzību un nevainīguma prezumpcijas aizsardzību, kas arī ir cieši saistīta ar juridiskas personas reputācijas aizsardzību, skat. spriedumu, 2007. gada 12. oktobris, Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse/Komisija (T‑474/04, EU:T:2007:306, 62. un nākamie punkti, it īpaši 75.–78. punkts). Šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 2000. gada 6. jūlijs, Volkswagen/Komisija (T‑62/98, EU:T:2000:180, 281. punkts), kas apstiprināts ar spriedumu, 2003. gada 18. septembris, Volkswagen/Komisija (C‑338/00 P, EU:C:2003:473).
124      Skat. piemēru par Átlátszó vadītāju, kuram tika pārmests, ka viņš nav sadarbojies ar Biroju (skat. šo secinājumu 121. zemsvītras piezīmi). Attiecībā uz šādu organizāciju atzīšanu par “ārvalstu aģentiem” skat. arī ECT spriedumu, 2022. gada 14. jūnijs, Ecodefence u.c. pret Krieviju (CE:ECHR:2022:0614JUD000998813, 131. punkts), un ECT spriedumu, 2024. gada 22. oktobris, Kobaliya u.c. pret Krieviju (CE:ECHR:2024:1022JUD003944616, 75. punkts).
125      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2020. gada 16. jūlijs, Facebook Ireland un Schrems (C‑311/18, EU:C:2020:559, 175. punkts); 2022. gada 8. decembris, Orde van Vlaamse Balies u.c. (C‑694/20, EU:C:2022:963, 35. punkts); 2023. gada 16. novembris, Roos u.c./Parlaments (C‑458/22 P, EU:C:2023:871, 59. un 60. punkts); 2024. gada 18. janvāris, RTL Nederland un RTL Nieuws (C‑451/22, EU:C:2024:54, 69. punkts), un 2024. gada 4. oktobris,
Bezirkshauptmannschaft Landeck (Mēģinājums piekļūt mobilajā tālrunī saglabātajiem personas datiem) (C‑548/21, EU:C:2024:830, 98. punkts un tajā minētā judikatūra); šajā nozīmē skat. arī ģenerāladvokāta N. Emiliu [N. Emiliou] secinājumus lietā Belgian Association of Tax Lawyers u.c. (C‑623/22, EU:C:2024:189, 138. punkts). Skat. arī spriedumu, 2025. gada 23. oktobris, Kanevi Komers DS (C‑267/24, EU:C:2025:829, 80. punkts, kurā uzskatīts, ka valsts tiesību akti nav pietiekami skaidri un precīzi, lai nodrošinātu ar Savienības tiesībām saderīgu piemērošanu, ja šos tiesību aktus valsts tiesa var interpretēt atšķirīgi, proti, viens ir saderīgs ar Savienības tiesībām, bet otrs – nesaderīgs).
126      Skat. apstrīdētā likuma 8. panta 2. punktu.
127      Tas attiecas arī uz “informācijas manipulācijas un dezinformācijas darbībām” apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta ab) apakšpunkta izpratnē (skat. šo secinājumu 116. un 124. punktu).
128      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 8. decembris, Orde van Vlaamse Balies u.c. (C‑694/20, EU:C:2022:963, 26. punkts).
129      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2022. gada 8. decembris, Orde van Vlaamse Balies u.c. (C‑694/20, EU:C:2022:963, 27. punkts), un 2024. gada 26. septembris, Ordre des avocats du Barreau de Luxembourg (C‑432/23, EU:C:2024:791, 49. punkts), kā arī manus secinājumus lietā Ordre des avocats du Barreau de Luxembourg (C‑432/23, EU:C:2024:446, 25. punkts).
130      Proti, atbilstoši apstrīdētā likuma 1. pantam Birojs ir “autonoma valsts pārvaldes iestāde”.
131      Saskaņā ar šo tiesību normu “Biroja izmeklēšanas procedūra [..] nav administratīvās iestādes procedūra, un saistībā ar Biroja [izmeklēšanas] darbībām nevar ierosināt nekādu administratīvo strīdu”.
132      Skat. Advokāta profesijas likuma 13. panta 1. punktu.
133      Prasības pieteikumā Komisija atsaucas uz Biroja neveiksmīgajiem mēģinājumiem aicināt Ungārijas Advokātu kolēģiju sadarboties ar to, lai īstenotu apstrīdēto likumu (dokumenti pieejami šādā tīmekļvietnē: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/hirek/valasz-a-magyar-ugyvedi-kamaranak).
134      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 2. jūnijs, Skeyes (C‑353/20, EU:C:2022:423, 50. un nākamie punkti un tajos minētā judikatūra). Šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 2020. gada 6. oktobris, État luxembourgeois (Tiesību aizsardzība tiesā attiecībā uz informācijas pieprasījumiem nodokļu jomā) (C‑245/19 un C‑246/19, EU:C:2020:795, 83. un 84. punkts).
135      Ņemot vērā ECT judikatūru par ECPAK 6. pantu, skat. spriedumu, 2021. gada 2. februāris, Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, 36. un nākamie punkti un tajos minētā judikatūra).
136      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 2. februāris, Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, 42. un nākamie punkti, it īpaši 55., 57. un 58. punkts).
137      Atteikuma sadarboties iespējama vēlāka minēšana gada ziņojumā, kas publicēts saskaņā ar apstrīdētā likuma 7. panta 4. punktu, nav uzskatāma par piespiedu pasākumu, pat ja tā var palielināt attiecīgās organizācijas vai personas stimulu aktīvi sadarboties. Tas pats attiecas uz Biroja priekšsēdētāja iespēju vērsties Nacionālās asamblejas Valsts drošības pastāvīgajā komitejā saskaņā ar šā likuma 12. panta a) punktu. Katrā ziņā Tiesas judikatūrā iespējama tiesību klusēt pārkāpuma esība ir atzīta tikai tad, ja kompetentā iestāde var veikt piespiedu pasākumus, lai panāktu sadarbības pienākuma izpildi; skat. spriedumu, 2021. gada 2. februāris, Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, 18., 35. un nākamie punkti). Attiecībā uz procedūrām konkurences jomā skat. spriedumus, 1989. gada 18. oktobris, Orkem/Komisija (374/87, EU:C:1989:387, 26. un nākamie punkti); 2006. gada 29. jūnijs, Komisija/SGL Carbon (C‑301/04 P, EU:C:2006:432, 39. un nākamie punkti), un 2021. gada 28. janvāris, Qualcomm un Qualcomm Europe/Komisija (C‑466/19 P, EU:C:2021:76, 147. punkts).
138      Tādējādi šajā gadījumā nav jāspriež par jautājumu, vai tiesību klusēt aizsardzības līmenis atšķiras atkarībā no tā, vai uz tām atsaucas fiziska vai juridiska persona, un tā ir atšķirība, kurai ir nozīme konkurences jomā; skat. spriedumu, 2021. gada 2. februāris, Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, 46.–48. punkts un tajos minētā judikatūra).
139      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2010. gada 9. novembris, Volker und Markus Schecke un Eifert (C‑92/09 un C‑93/09, EU:C:2010:662, 52. un nākamie punkti); 2022. gada 1. augusts, Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2022:601, 61. punkts), un 2023. gada 5. jūnijs, Komisija/Polija (Tiesnešu neatkarība un privātā dzīve) (C‑204/21, EU:C:2023:442, 330. un nākamie punkti); Atzinumu 1/15 (PDR nolīgums ES – Kanāda), 2017. gada 26. jūlijs (EU:C:2017:592, 123. un nākamie punkti un tajos minētā judikatūra); šajā nozīmē skat. arī manus secinājumus apvienotajās lietās État luxembourgeois (Tiesību aizsardzība tiesā attiecībā uz informācijas pieprasījumiem nodokļu jomā) (C‑245/19 un C‑246/19, EU:C:2020:516, 71. punkts).
140      Jēdziens “sabiedriskas nozīmes” nav definēts ne šajā tiesību normā, ne Informācijas likuma 3. panta 5. un 6. punktā, kuros šajā ziņā arī nav sniegts skaidrojums. Pēdējās minētajās tiesību normās ir tikai paredzēts, pirmkārt, ka “sabiedriskas nozīmes dati” ir “informācija vai dati, kas nav personas dati”. Tādējādi šķiet, ka šie jēdzieni nav saderīgi ar formulējumu
“sabiedriskas nozīmes personas dati”. Otrkārt, tiek minēti “dati, kas pieejami sabiedrības interešu dēļ”, kuri ir “visi dati, izņemot sabiedriskas nozīmes datus, kuru izpaušana, piekļūstamība vai pieejamība ir prasīta likumā plašas sabiedrības interesēs”, tomēr neminot “sabiedriskas nozīmes personas datus” (mans izcēlums).
141      Skat. arī Atzinumu 1/15 (PDR nolīgums ES –
Kanāda), 2017. gada 26. jūlijs (EU:C:2017:592, 124. punkts), saskaņā ar kuru personas datu izpaušana trešai personai, piemēram, publiskai iestādei, ir iejaukšanās Hartas 7. pantā noteiktajās pamattiesībās, lai kāda būtu izpaustās informācijas vēlāka izmantošana.
142      Šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 2022. gada 20. oktobris, Koalitsia “Demokratichna Bulgaria – Obedinenie” (C‑306/21, EU:C:2020:813, 52. punkts).
143      It īpaši saskaņā ar šo apsvērumu VDAR “katrai atsevišķai apstrādei nav prasīts konkrēts tiesību akts. Var pietikt ar tiesību aktu, uz ko balstās vairākas apstrādes darbības, pamatojoties uz juridisku pienākumu, kas pārzinim jāpilda, vai ja apstrāde ir nepieciešama, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot oficiālas pilnvaras. Arī apstrādes nolūkam vajadzētu būt noteiktam Savienības vai dalībvalstu tiesību aktos”.
144      It īpaši saskaņā ar šo tiesību normu “minētajā juridiskajā pamatā var būt ietverti konkrēti noteikumi, lai pielāgotu šīs regulas noteikumu piemērošanu, tostarp vispārēji nosacījumi, kas reglamentē pārziņa īstenotu apstrādes likumību; apstrādājamo datu veidi; attiecīgie datu subjekti; vienības, kurām personas dati var tikt izpausti, un mērķi, kādiem tie var tikt izpausti; apstrādes nolūka ierobežojumi; glabāšanas termiņi; un apstrādes darbības un apstrādes procedūras, tostarp pasākumi, lai nodrošinātu likumīgu un godprātīgu apstrādi” (mans izcēlums).
145      Skat. arī VDAR 10. apsvēruma trešo teikumu, saskaņā ar kuru “attiecībā uz personas datu apstrādi, kuru veic, lai izpildītu juridisku pienākumu, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtas oficiālas pilnvaras, būtu jāļauj dalībvalstīm saglabāt vai ieviest valsts noteikumus, ar ko vēl vairāk precizē šīs regulas noteikumu piemērošanu” (mans izcēlums).
146      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2022. gada 21. jūnijs, Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, 219. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2024. gada 30. aprīlis, La Quadrature du Net u.c. (Personas dati un intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu apkarošana) (C‑470/21, EU:C:2024:370, 152. punkts un tajā minētā judikatūra).
147      Apstrīdētā likuma 3. panta a) punkta ac) apakšpunkts.
148      Par Biroja plašajām izmeklēšanas pilnvarām, kuras attiecas uz informāciju, ko var ievākt saistībā ar dažādām minētajām darbībām, skat. it īpaši šo secinājumu 75.–80. punktu un 102.–106. punktu.
149      Attiecībā uz šo prasību skat. spriedumus, 2022. gada 21. jūnijs, Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, 219. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2024. gada 30. aprīlis, La Quadrature du Net u.c. (Personas dati un intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu apkarošana) (C‑470/21, EU:C:2024:370, 152. punkts un tajā minētā judikatūra).
150      Attiecībā uz šo prasību skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Mēģinājums piekļūt mobilajā tālrunī saglabātajiem personas datiem) (C‑548/21, EU:C:2024:830, 90. un nākamie punkti); šajā nozīmē skat. arī ģenerāladvokāta M. Špunara secinājumus lietā Legal Newsdesk Sweden (C‑199/24, EU:C:2025:670, 35. un 36. punkts).
151      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 1. augusts, Vyriausioj tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2022:601, 93. punkts un tajā minētā judikatūra).
152      Attiecībā uz šādas iejaukšanās Hartas 7. un 8. pantā garantētajās tiesībās attaisnojumu ar mērķi apkarot smagus noziegumus un novērst nopietnus draudus valsts drošībai skat. spriedumu, 2021. gada 2. marts, Prokuratuur (Piekļuves elektronisko komunikāciju datiem nosacījumi) (C‑746/18, EU:C:2021:152, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
153      Saskaņā ar šo tiesību normu “attiecībā uz 7. un 8. pantā minētajām darbībām Birojs pienācīgi piemēro [Likuma par pamattiesību komisāru] 27. panta 1. un 3. punktu”. Minētā likuma 27. panta 3. punktā paredzēts, ka dokumenti un materiālie pierādījumi, kas iegūti pamattiesību komisāra veiktajā izmeklēšanā, nav publiski pieejami.