62024TJ0289_RES
Lieta T‑289/24
Brasserie Nationale (iepriekš – Brasseries Funck‑Bricher et Bofferding) un
Munhowen SA
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2025. gada 2. jūlija spriedums
Konkurence – Koncentrācija – Dzērienu vairumtirdzniecības tirgus – Regulas (EK) Nr. 139/2004 22. pants – Dalībvalsts konkurences iestādes, kurai atbilstoši valsts tiesību aktiem nav kompetences pārbaudīt koncentrāciju, pieprasījums nodot lietu Komisijai – Komisijas lēmums pārbaudīt koncentrāciju – Lietas nodošanas pieprasījuma iesniegšanas termiņš – Jēdziens “darīt zināmu” – Attiecīgo uzņēmumu informēšana par lietas nodošanas pieprasījumu – Valodu lietojums – Komisijas lēmuma par koncentrācijas pārbaudi paziņošanas termiņš – Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm – Būtisks konkurences apdraudējums – Lietas nodošanas atbilstība
Tiesvedība – Lietas dalībnieku pārstāvība – Privāttiesību juridiskas personas prasība – Advokāta, kurš ir pietiekami atsvešināts no juridiskās personas, pārstāvības pienākums – Advokāta, kurš ir prasītājas sabiedrības valdes priekšsēdētājs, pārstāvība – Nepieļaujamība
(Tiesas statūtu 19. panta 3. daļa un 53. pants)
(skat. 31.–35. punktu)
Uzņēmumu koncentrācija – Pārbaude, ko veic Komisija – Dalībvalsts konkurences iestādes pieprasījums nodot koncentrācijas darījuma lietu Komisijai – Lietas nodošanas pieprasījums atbilstoši Regulas Nr. 139/2004 22. pantam – Komisijas pienākums informēt attiecīgos uzņēmumus par lietas nodošanas pieprasījumu – Informatīva vēstule, kas sagatavota valodā, kura atšķiras no attiecīgā uzņēmuma dalībvalsts oficiālās valodas – Piemērojamo valodu lietošanas noteikumu pārkāpums – Attiecīgajam uzņēmumam nelabvēlīgu seku neesība – Valodu lietošanas noteikumu pārkāpuma ietekmes uz administratīvās procedūras likumību neesība
(Padomes Regulas Nr. 1 3. pants un Padomes Regulas Nr. 139/2004 22. pants)
(skat. 38.–48. punktu)
Uzņēmumu koncentrācija – Pārbaude, ko veic Komisija – Dalībvalsts konkurences iestādes pieprasījums nodot koncentrācijas darījuma lietu Komisijai – Lietas nodošanas pieprasījums atbilstoši Regulas Nr. 139/2004 22. pantam – Koncentrācija, uz kuru neattiecas paziņošanas pienākums dalībvalstī, kas iesniedz lietas nodošanas pieprasījumu – Lietas nodošanas pieprasījuma iesniegšanas termiņš – Termiņa sākums – Datums, kurā koncentrācija tiek darīta zināma attiecīgajai dalībvalstij – Jēdziens “darīt zināmu”
(Padomes Regulas Nr. 139/2004 22. panta 1. punkts)
(skat. 52.–54., 58.–76. punktu)
Uzņēmumu koncentrācija – Pārbaude, ko veic Komisija – Dalībvalsts konkurences iestādes pieprasījums nodot koncentrācijas darījuma lietu Komisijai – Lietas nodošanas pieprasījums atbilstoši Regulas Nr. 139/2004 22. pantam – Komisijas pienākums informēt attiecīgos uzņēmumus par lietas nodošanas pieprasījumu – Piemērojamība
(Padomes Regulas Nr. 139/2004 22. panta 2. punkts)
(skat. 101.–111. punktu)
Uzņēmumu koncentrācija – Pārbaude, ko veic Komisija – Dalībvalsts konkurences iestādes pieprasījums nodot koncentrācijas darījuma lietu Komisijai – Lietas nodošanas pieprasījums atbilstoši Regulas Nr. 139/2004 22. pantam – Komisijas pienākums informēt attiecīgos uzņēmumus par lēmumu par lietas nodošanas pieprasījumu – Piemērojamība
(Padomes Regulas Nr. 139/2004 22. panta 3. punkts)
(skat. 115.–124. punktu)
Uzņēmumu koncentrācija – Pārbaude, ko veic Komisija – Dalībvalsts konkurences iestādes pieprasījums nodot koncentrācijas darījuma lietu Komisijai – Lietas nodošanas pieprasījums atbilstoši Regulas Nr. 139/2004 22. pantam – Komisijas pienākums informēt attiecīgos uzņēmumus par lietas nodošanas pieprasījumu – Komisijas pienākums uzklausīt attiecīgos uzņēmumus pirms lēmuma par lietas nodošanas pieprasījumu pieņemšanas
(Padomes Regulas Nr. 139/2004 22. panta 2. un 3. punkts)
(skat. 132. un 133. punktu)
Uzņēmumu koncentrācija – Pārbaude, ko veic Komisija – Dalībvalsts konkurences iestādes pieprasījums nodot koncentrācijas darījuma lietu Komisijai – Lietas nodošanas pieprasījums atbilstoši Regulas Nr. 139/2004 22. pantam – Komisijas veikta koncentrācijas pārbaude – Nosacījumi – Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm – Kritērijs – Koncentrācija, kurai var būt ievērojama ietekme uz tirdzniecības plūsmām starp dalībvalstīm – Komisijas novērtējuma brīvība – Acīmredzamas kļūdas vērtējumā neesība
(Padomes Regulas Nr. 139/2004 22. panta 1. un 3. punkts)
(skat. 143.–170. punktu)
Uzņēmumu koncentrācija – Pārbaude, ko veic Komisija – Dalībvalsts konkurences iestādes pieprasījums nodot koncentrācijas darījuma lietu Komisijai – Lietas nodošanas pieprasījums atbilstoši Regulas Nr. 139/2004 22. pantam – Komisijas veikta koncentrācijas pārbaude – Nosacījumi – Būtisks konkurences apdraudējums tās dalībvalsts teritorijā, kas iesniegusi lietas nodošanas pieprasījumu – Kritērijs – Reāls būtiskas negatīvas ietekmes risks minētajā teritorijā – Komisijas novērtējuma brīvība – Acīmredzamas kļūdas vērtējumā neesība
(Padomes Regulas Nr. 139/2004 22. panta 1. un 3. punkts)
(skat. 177.–183., 198.–201., 213.–215. punktu)
Uzņēmumu koncentrācija – Pārbaude, ko veic Komisija – Dalībvalsts konkurences iestādes pieprasījums nodot koncentrācijas darījuma lietu Komisijai – Lietas nodošanas pieprasījums atbilstoši Regulas Nr. 139/2004 22. pantam – Komisijas veikta koncentrācijas pārbaude – Izpildīti formālie un materiālie nosacījumi – Komisijas rīcības brīvība lemt par koncentrācijas pārbaudi
(Padomes Regulas Nr. 139/2004 22. pants)
(skat. 220.–224. punktu)
Rezumējums
Vispārējā tiesa paplašinātā sastāvā noraida atcelšanas prasību par Eiropas Komisijas lēmumu (
1
), ar kuru apmierināts Autorité de concurrence du Grand‑Duché de Luxembourg (Luksemburgas Lielhercogistes konkurences iestāde, turpmāk tekstā – “ACL”) pieprasījums pārbaudīt Luksemburgas sabiedrības Brasserie Nationale paziņotās koncentrācijas saderību ar iekšējo tirgu. Saistībā ar šo Vispārējā tiesa precizē Regulā Nr. 139/2004 (
2
) paredzētā termiņa, kādā valsts konkurences iestādei jāiesniedz šāds pieprasījums, sākumu.
2023. gada 22. decembrīBrasserie Nationale, kas nodarbojas ar alus un minerālūdens ražošanu, sazinājās ar ACL, lai informētu, ka tai pilnībā piederošais Luksemburgas meitasuzņēmums Munhowen plāno iegādāties Boissons Heintz. Gan Munhowen, gan Boissons Heintz, kura juridiskā adrese arī ir Luksemburgā, nodarbojas ar dzērienu vairumtirdzniecību – pirmais minētais – Luksemburgā un kaimiņreģionos Francijā un Beļģijā, otrais minētais – tikai Luksemburgā.
Paziņotā koncentrācija nav Eiropas mēroga koncentrācija Regulas Nr. 139/2004 1. panta izpratnē, un par to Komisijai nebija jāpaziņo. Tā kā Luksemburgā nav koncentrāciju kontroles sistēmas, šajā dalībvalstī nav arī šāda paziņošanas pienākuma. Par koncentrāciju nebija jāpaziņo arī citā Eiropas Savienības dalībvalstī vai kādā no valstīm, kas ir Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) līgumslēdzējas puses.
2024. gada 7. februārī ACL pēc vairākām informācijas apmaiņām ar Brasserie Nationale, Munhowen un trešām personām atbilstoši Regulas Nr. 139/2004 22. panta 1. punktam pieprasīja, lai Komisiju pārbauda attiecīgo koncentrāciju (turpmāk tekstā – “lietas nodošanas pieprasījums”).
2024. gada 8. februārī Komisija informēja pārējo dalībvalstu konkurences iestādes, kā arī Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas Uzraudzības iestādi par lietas nodošanas pieprasījumu. Taču neviena dalībvalsts vai EEZ līguma līgumslēdzēja valsts nelūdza pievienoties lietas nodošanas pieprasījumam.
Ar tās pašas dienas vēstuli Komisija informēja Brasserie Nationale par lietas nodošanas pieprasījumu un aicināja to iesniegt apsvērumus. 2024. gada 9. februārī Komisija šo vēstuli nosūtīja Brasserie Nationale un Munhowen juridiskajiem pārstāvjiem.
Komisija, saņēmusi Brasserie Nationale apsvērumus par lietas nodošanas pieprasījumu, apmierināja šo pieprasījumu ar 2024. gada 14. marta lēmumu.
Brasserie Nationale un tās meitasuzņēmums Munhowen cēla šī lēmuma atcelšanas prasību Vispārējā tiesā.
Vispārējās tiesas vērtējums
Prasības pamatojumam prasītājas tostarp apgalvo, ka ACL lietas nodošanas pieprasījumu Komisijai esot iesniegusi pēc atbilstoši Regulai Nr. 139/2004 piemērojamā termiņa beigām.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa norāda, ka saskaņā ar Regulas Nr. 139/2004 22. panta 1. punkta otro daļu “[lietas nodošanas] pieprasījumu var iesniegt ne vēlāk kā 15 darba dienu laikā no brīža, kad koncentrācija tika izziņota vai citā veidā darīta zināma attiecīgajai dalībvalstij, ja koncentrācija nav izziņojama”. Vispārējā tiesa konstatē, ka, tā kā Luksemburgā nav koncentrācijas kontroles sistēmas, paziņojums par attiecīgo koncentrāciju šajā dalībvalstī nebija nepieciešams. Līdz ar to 15 darba dienu termiņa sākums šajā lietā ir datums, kurā attiecīgā koncentrācija tika darīta zināma ACL.
Apstrīdētajā lēmumā Komisija apstiprināja 15 darba dienu termiņa ievērošanu, pamatojoties uz to, ka koncentrācija ACL tika darīta zināma ne agrāk kā 2024. gada 17. janvārī, proti, datumā, kurā tā pirmo reizi saņēma atbilstošu informāciju par šo koncentrāciju un tās ietekmi – tas tai ļāva sākotnēji novērtēt, vai ir izpildīti lietas nodošanas pieprasījuma nosacījumi saskaņā ar Regulas Nr. 139/2004 22. panta 1. punkta pirmo daļu.
Šo Komisijas argumentāciju prasītājas tomēr apstrīdēja, apgalvojot, ka “darīt zināmu” koncentrāciju Regulas Nr. 139/2004 22. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē neprasa aktīvu atbilstošas informācijas nodošanu, kas valsts konkurences iestādei ļautu sākotnēji novērtēt, vai ir izpildīti lietas nodošanas pieprasījuma nosacījumi.
Vispārējā tiesa, atsaucoties uz pastāvīgo judikatūru, atgādina, ka jēdziena “darīt zināmu” nozīme Regulas Nr. 139/2004 22. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē jānosaka, pamatojoties uz šīs tiesību normas gramatisko, kontekstuālo, teleoloģisko un vēsturisko interpretāciju.
Vispārējā tiesa, konstatēdama, ka dažādas šīs tiesību normas valodu versijas nesakrīt, norāda, ka, raugoties no vēsturiskā skatpunkta, termina “darīt zināmu” izmantošana bija nepieciešama, lai dalībvalstīm, kurām nav valsts noteikumu par koncentrāciju kontroli, ļautu iesniegt pieprasījumu Komisijai kontrolēt koncentrācijas, kurām var būt negatīva ietekme to teritorijā, ja šīs koncentrācijas ietekmē arī tirdzniecību starp dalībvalstīm. Tomēr vēsturiskā interpretācija, pat ievērojot šo perspektīvu, neļauj izskaidrot Regulas Nr. 139/2004 22. panta 1. punkta otrās daļas formulējumu.
Turpretim Regulas Nr. 139/2004 22. panta 1. punkta otrās daļas kontekstuālā interpretācija norāda, ka “darīt zināmu” jābūt aktīvai informācijas nosūtīšanai attiecīgās dalībvalsts kompetentajai iestādei, kas tai ļauj veikt šī punkta pirmajā daļā paredzēto nosacījumu, ar kādiem lietas nodošanas pieprasījums var tikt iesniegts, sākotnējo novērtējumu.
Šādu kontekstuālo interpretāciju apstiprina Regulas Nr. 139/2004 22. panta 1. punkta otrās daļas teleoloģiskā interpretācija, ciktāl tā ļauj nodrošināt koncentrāciju darījumu kontroli tādos termiņos, kas ir saderīgi vienlaikus ar labas pārvaldības, kā arī uzņēmējdarbības interešu prasībām.
Turklāt, ciktāl šī interpretācija nodrošina, ka Regulas Nr. 139/2004 22. panta 1. punkta otrajā daļā paredzētā termiņa sākums ir skaidri definēts, tā ir nepieciešama, ņemot vērā arī tiesiskās drošības principu.
Tādējādi Vispārējā tiesa secina, ka “darīt zināmu” Regulas Nr. 139/2004 22. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē attiecībā uz formu jābūt aktīvai atbilstošas informācijas nosūtīšanai attiecīgās dalībvalsts kompetentajai iestādei un attiecībā uz saturu jāietver pietiekama informācija, lai šī iestāde varētu veikt šā punkta pirmajā daļā paredzēto nosacījumu sākotnēju novērtējumu. Šajā kontekstā nav nozīmes, vai minēto informāciju ir nosūtījuši attiecīgie uzņēmumi vai trešās personas vai tā ir nosūtīta no jebkura cita avota.
Ņemot vērā iepriekš minēto, Vispārējā tiesa konstatē, ka, tā kā nav pierādījumu par to, ka pirms 2024. gada 17. janvāraACL tika aktīvi nodota visa atbilstošā informācija attiecībā uz Regulas Nr. 139/2004 22. panta 1. punkta pirmās daļas nosacījumu sākotnējo novērtējumu, Komisijai nevar pārmest, ka tā apstrīdētajā lēmumā šo datumu ir izvēlējusies kā minētā punkta otrajā daļā paredzētā 15 darba dienu termiņa sākumu.
Vispārēja tiesa turklāt noraida atcelšanas pamatu, ar kuru apstrīdēts Komisijas konstatējums apstrīdētajā lēmumā, ka, tā kā Luksemburgā nav koncentrāciju kontroles valsts sistēmas, lietas nodošanas pieprasījuma pieņemšana ir atbilstoša un atbilst tās rīcības brīvībai.
Šajā ziņā prasītājas apgalvo, ka Regulas Nr. 139/2004 22. pants ir tiesiskais režīms, kura piemērošanas nosacījumi ir paredzēti šī panta 3. punktā. Lietderības apsvērumiem šādā režīmā neesot vietas, tālab nerodas jautājums par minētās pieņemšanas atbilstību.
Atgādinājusi, ka Regulas Nr. 139/2004 22. pants ļauj Luksemburgas Lielhercogistei nodot koncentrācijas pārbaudi Komisijai, lai arī šajā dalībvalstī nav valsts tiesiskā regulējuma koncentrāciju kontroles jomā, Vispārējā tiesa uzsver, ka saskaņā ar šī panta 3. punktu Komisija “var” lemt pārbaudīt koncentrāciju, uz kuru attiecas šāds lietas nodošanas pieprasījums, ja ir izpildīti šajā tiesību normā paredzētie formālie un materiālie nosacījumi.
Ja no tā izriet, ka šiem nosacījumiem jābūt izpildītiem, lai pieņemtu lietas nodošanas pieprasījumu, vārds “var” norāda, ka Komisijai nav pienākuma to pieņemt, bet tai šajā ziņā ir rīcības brīvība. Tātad šajā lietā Komisijai bija tiesības izvērtēt attiecīgās koncentrācijas lietas nodošanas atbilstību, ņemot vērā apstākļus, kas raksturo konkrēto situāciju.
Ņemot vērā iepriekš minēto un noraidot citus prasītāju izvirzītos iebildumus, Vispārēja tiesa atcelšanas prasību noraida pilnībā.
(
1
)	Eiropas Komisijas Lēmums C(2024)°1788 final (2024. gada 14. marts), kas pieņemts atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV 2004, L 24, 1. lpp.) 22. panta 3. punktam un EEZ līguma 57. pantam (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
(
2
)	Padomes Regula (EK) Nr. 139/2004 (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV 2004, L 24, 1. lpp.).