62023CJ0743
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
2025. gada 11. decembrī (
*1
)
[Teksts labots ar 2026. gada 27. janvāra rīkojumu]
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos – Migrējoši darba ņēmēji – Sociālais nodrošinājums – Piemērojamie tiesību akti – Regula (EK) Nr. 883/2004 – 11. pants – 13. panta 1. punkts – Regula (EK) Nr. 987/2009 – 14. panta 8. punkts – Darba ņēmējs, kas veic darbu nodarbinātas personas statusā vairākās valstīs, tostarp dalībvalstī, Šveices Konfederācijā un trešā valstī – Jēdziens “būtiska darbības daļa” – Trešās valstīs veiktās darbības ņemšana vērā
Lietā C‑743/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Landessozialgericht für das Saarland (Zāras federālās zemes Sociālo lietu tiesa, Vācija) iesniegusi ar 2023. gada 15. novembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 4. decembrī, tiesvedībā
A
pret
GKV‑Spitzenverband,
piedaloties
Moguntia Food Group AG,
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen] (referents), Tiesas priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz], kas pilda pirmās palātas tiesneša pienākumus, tiesneši I. Ziemele, A. Kumins [A. Kumin] un S. Žervazonī [S. Gervasoni],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretārs: D. Diterts [D. Dittert], nodaļas vadītājs,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 5. marta tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
A vārdā – M. Blum, Rechtsanwältin,
–
GKV‑Spitzenverband vārdā – C. Donus, pārstāve,
–
Moguntia Food Group AG vārdā – V. Ohlekopf un M. Schwind, Rechtsanwälte,
–
Vācijas valdības vārdā – J. Möller un P.‑L. Krüger, pārstāvji,
–
Beļģijas valdības vārdā – S. Baeyens, C. Jacob un L. Van den Broeck, pārstāvji,
–
[labots ar 2026. gada 27. janvāra rīkojumu] Francijas valdības vārdā – B. Fodda un T. Lechevallier, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – S. Delaude un B.‑R. Killmann, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 5. jūnija tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 13. panta 1. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 22. maija Regulu (ES) Nr. 465/2012 (OV 2012, L 149, 4. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 883/2004 ar grozījumiem”), lasot kopsakarā ar 14. panta 8. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 987/2009 (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2009, L 284, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 465/2012 (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 987/2009”).
2
Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp A un GKV‑Spitzenverband (Federālā obligātās veselības apdrošināšanas slimokasu apvienība, Vācija) par pēdējās minētās lēmumu izsniegt A veidlapu A1, kas apliecina, ka laikposmā no 2015. gada 1. decembra līdz 2020. gada 31. decembrim uz viņu attiecās Vācijas sociālā nodrošinājuma sistēma.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
3
1999. gada 21. jūnijā Eiropas Kopiena un Šveices Konfederācija noslēdza septiņus nolīgumus, tostarp Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (OV 2002, L 114, 6. lpp.), kurš inter alia tika grozīts ar Lēmumu Nr. 1/2012, ko pieņēmusi Apvienotā komiteja, kas izveidota saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (2012. gada 31. marts), ar ko aizstāj minētā nolīguma II pielikumu par sociālā nodrošinājuma sistēmu koordināciju (OV 2012, L 103, 51. lpp.) (turpmāk tekstā – “NPBP”).
4
NPBP 8. pants “Sociālā nodrošinājuma sistēmu saskaņošana” formulēts šādi:
“Līgumslēdzējas puses saskaņā ar II pielikumu paredz sociālā nodrošinājuma sistēmu saskaņošanu, lai jo īpaši:
[..]
b)
noteiktu piemērojamos tiesību aktus;
[..].”
5
NPBP II pielikuma “Sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinācija” 1. pantā paredzēts:
“1.   Attiecībā uz sociālā nodrošinājuma sistēmu koordināciju līgumslēdzējas puses vienojas par to, ka tās savā starpā piemēro Eiropas Savienības tiesību aktus, uz kuriem sniegtas atsauces un kuros izdarīti grozījumi šā pielikuma A iedaļā, vai šādiem tiesību aktiem līdzvērtīgus noteikumus.
2.   Šā pielikuma A iedaļā minētajos tiesību aktos lietoto terminu “dalībvalsts(‑is)” saprot tādējādi, ka papildus valstīm, uz kurām attiecas Eiropas Savienības attiecīgie tiesību akti, tajā ir ietverta arī Šveice.”
6
NPBP II pielikuma A iedaļā “Tiesību akti, uz kuriem sniegtas atsauces” ir iekļautas inter alia Regulas Nr. 883/2004 un Nr. 987/2009, kas aizstāja Padomes Regulu (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV 1971, L 149, 2. lpp.).
Savienības tiesības
Regula Nr. 883/2004 ar grozījumiem
7
Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 1., 3. un 45. apsvērumā noteikts:
“(1)
Valstu sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinācijas noteikumi ietilpst personu brīvās pārvietošanās regulējumā, un tiem jāsekmē dzīves kvalitātes un nodarbinātības nosacījumu uzlabošana.
[..]
(3)
[Regula Nr. 1408/71] ir vairākas reizes grozīta un atjaunināta, lai ņemtu vērā ne vien pārmaiņas Kopienas līmenī, ieskaitot Tiesas spriedumus, bet arī pārmaiņas tiesību aktos valstu līmenī. Šiem faktoriem ir tādas sekas, ka Kopienas koordinācijas noteikumi ir kļuvuši sarežģīti un gari. Tādējādi šo noteikumu aizstāšanai, tos vienlaicīgi modernizējot un vienkāršojot, ir būtiska nozīme personu brīvas pārvietošanās mērķa sasniegšanā.
[..]
(45)
Tādēļ, ka dalībvalstis nevar pienācīgi īstenot iecerētās darbības mērķi, proti, koordinēt pasākumus, lai garantētu personu brīvas pārvietošanās tiesību pilnvērtīgu izmantošanu, un minētās rīcības mērogu un seku dēļ šo mērķi labāk var sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var noteikt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kas noteikts Līguma 5. pantā. [..]”
8
Šīs regulas II sadaļa “Piemērojamo tiesību aktu noteikšana”, kas aizstāj Regulas Nr. 1408/71 II sadaļas noteikumus, ietver minētās regulas 11.–16. pantu.
9
Minētās regulas 11. pantā “Vispārīgi noteikumi” paredzēts:
“1.   Personas, uz kurām attiecas šī regula, ir pakļautas tikai vienas dalībvalsts tiesību aktiem. Šos tiesību aktus nosaka saskaņā ar šo sadaļu.
[..]
3.   Ievērojot 12.–16. pantu:
a)
persona, kas veic darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā kādā dalībvalstī, ir pakļauta minētās dalībvalsts tiesību aktiem;
b)
ierēdnis ir pakļauts tās dalībvalsts tiesību aktiem, kam pakļauta administrācija, kura viņu nodarbina;
c)
persona, kas saņem bezdarbnieka pabalstus atbilstīgi 65. pantam saskaņā ar dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem, ir pakļauta minētās dalībvalsts tiesību aktiem;
d)
persona, kas pirmo reizi vai no jauna iesaukta dienēt kādas dalībvalsts bruņotajos spēkos vai civildienestā, ir pakļauta minētās dalībvalsts tiesību aktiem;
e)
katra persona, uz ko neattiecas a)–d) apakšpunkts, ir pakļauta dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem, neierobežojot citus šās regulas noteikumus, kas viņai garantē pabalstus, ko nosaka vienas vai vairāku citu dalībvalstu tiesību akti.
4.   Šajā sadaļā darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā, ko parasti veic jūras kuģī, kurš brauc ar dalībvalsts karogu, uzskata par darbību, ko veic minētajā dalībvalstī. Bet persona, kura tiek nodarbināta kuģī, kurš brauc ar kādas dalībvalsts karogu, taču saņem par tādu darbību atalgojumu no uzņēmuma vai personas, kam juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta ir citā dalībvalstī, ir pakļauta otras minētās dalībvalsts tiesību aktiem, ja viņa pastāvīgi dzīvo minētajā valstī. Minēto tiesību aktu vajadzībām uzņēmumu vai personu, kas maksā tādu atalgojumu, uzskata par darba devēju.”
10
Šīs pašas regulas 12. pantā “Īpaši noteikumi” paredzēts:
“1.   Uz personu, kas kādā dalībvalstī veic darbību nodarbinātas personas statusā tāda darba devēja uzdevumā, kurš parasti tur veic savas darbības, un ko minētais darba devējs ir nosūtījis uz citu dalībvalsti veikt darbu minētā darba devēja uzdevumā, arī turpmāk attiecas pirmās minētās dalībvalsts tiesību akti, ja paredzamais minētā darba ilgums nepārsniedz 24 mēnešus un ja minētā persona nav nosūtīta aizstāt citu turp nosūtītu personu.
2.   Persona, kas kādā dalībvalstī parasti veic darbību pašnodarbinātas personas statusā un dodas veikt līdzīgu darbību citā dalībvalstī, arī turpmāk ir pakļauta pirmās dalībvalsts tiesību aktiem, ja tādas darbības paredzamais ilgums nepārsniedz 24 mēnešus.”
11
Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta “Darbības veikšana divās vai vairāk dalībvalstīs” 1. un 2. punktā noteikts:
“1.   Uz personu, kas parasti veic darbību nodarbinātas personas statusā divās vai vairāk dalībvalstīs, attiecas:
a)
dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti, ja viņa šajā dalībvalstī veic būtisku savas darbības daļu; vai
b)
ja viņa dzīvesvietas dalībvalstī neveic būtisku savas darbības daļu:
i)
tās dalībvalsts tiesību akti, kurā ir uzņēmuma vai darba devēja juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta, ja šo personu nodarbina viens uzņēmums vai darba devējs; vai
ii)
tās dalībvalsts tiesību akti, kurā ir uzņēmumu vai darba devēju juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta, ja šo personu nodarbina divi vai vairāk uzņēmumi vai darba devēji, kuru juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta ir tikai vienā dalībvalstī; vai
iii)
tās dalībvalsts tiesību akti, kurā ir uzņēmuma vai darba devēja juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta ārpus attiecīgās personas dzīvesvietas dalībvalsts, ja šo personu nodarbina divi vai vairāk uzņēmumi vai darba devēji, kuru juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta ir divās dalībvalstīs, no kurām viena ir dzīvesvietas dalībvalsts; vai
iv)
dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti, ja šo personu nodarbina divi vai vairāk uzņēmumi vai darba devēji, vismaz diviem no kuriem juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta ir dažādās dalībvalstīs ārpus dzīvesvietas dalībvalsts.
2.   Persona, kas parasti veic darbību pašnodarbinātas personas statusā divās vai vairāk dalībvalstīs, ir pakļauta:
a)
dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem, ja viņa būtisku savas darbības daļu veic šajā dalībvalstī;
vai
b)
tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā atrodas viņas darbības interešu centrs, ja viņa nedzīvo kādā no dalībvalstīm, kurā veic būtisku savas darbības daļu.”
12
Šīs regulas 76. panta “Sadarbība” 4. punktā noteikts:
“Lai nodrošinātu šās regulas pareizu īstenošanu, iestādēm un personām, uz kurām attiecas šī regula, ir savstarpējas informēšanas un sadarbības pienākums.
[..]”
Regula Nr. 987/2009
13
Regulas Nr. 987/2009 14. panta 5.–11. punktā paredzēts:
“5.   Piemērojot [Regulas Nr. 883/2004] 13. panta 1. punktu, persona, kas “parasti veic darbību nodarbinātas personas statusā divās vai vairāk dalībvalstīs”, ir persona, kas vienlaikus vai pārmaiņus divās vai vairāk dalībvalstīs vienā un tajā pašā uzņēmumā vai pie viena un tā paša darba devēja vai arī dažādos uzņēmumos un pie dažādiem darba devējiem veic vienu vai vairākas atsevišķas darbības.
[..]
6.   Piemērojot [Regulas Nr. 883/2004] 13. panta 2. punktu, ar personu, kas “parasti veic darbību pašnodarbinātas personas statusā divās vai vairāk dalībvalstīs”, saprot jo īpaši personu, kas vienlaikus vai pārmaiņus divās vai vairāk dalībvalstīs veic vienu vai vairākas atsevišķas pašnodarbinātas personas darbības neatkarīgi no šo darbību būtības.
7.   Lai darbības saskaņā ar 5. un 6. punktu atšķirtu no situācijām, kas aprakstītas [Regulas Nr. 883/2004] 12. panta 1. un 2. punktā, izšķirošs ir vienā vai vairākās dalībvalstīs īstenotas darbības ilgums (neatkarīgi no tā, vai šī darbība ir pastāvīga vai tā tiek īstenota ad hoc, vai tā ir īslaicīga). Šajā nolūkā tiek veikts visu būtisko faktu vispārējs novērtējums, nodarbinātas personas gadījumā īpašu uzmanību pievēršot darba vietai, kā tā noteikta darba līgumā.
8.   Piemērojot [Regulas Nr. 883/2004] 13. panta 1. un 2. punktu, ar frāzi “veic būtisku savas darbības daļu” dalībvalstī saprot, ka nodarbināta vai pašnodarbināta persona veic kvantitatīvi būtisku visu darbību daļu šajā dalībvalstī, neņemot vērā to, vai tā ir lielākā daļa no šīm darbībām.
Lai noteiktu, vai būtisku darbību daļu veic dalībvalstī, ņem vērā šādus indikatīvus kritērijus:
a)
algotas darbības gadījumā – darba laiku un/vai atalgojumu; un
[..].
Saskaņā ar vispārēju novērtējumu mazāk nekā 25 % no minētajiem kritērijiem norāda, ka būtisku visu darbību daļu neveic attiecīgajā dalībvalstī.
9.   Piemērojot [Regulas Nr. 883/2004] 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu, pašnodarbinātas personas “darbības interešu centru” nosaka, ņemot vērā elementu kopumu, no kuriem sastāv viņa profesionālās darbības, proti, vieta, kur atrodas šīs personas darbības pastāvīgā juridiskā adrese, veikto darbību parastais raksturs un ilgums, sniegto pakalpojumu skaits, kā arī attiecīgās personas vēlmes saskaņā ar visiem apstākļiem.
[..]
11.   Ja persona veic algotu darbu divās vai vairāk dalībvalstīs tāda darba devēja uzdevumā, kas reģistrēts ārpus Eiropas Savienības robežām, un ja šī persona dzīvo dalībvalstī, neveicot tajā būtisku darbību, tad uz šo personu attiecas dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti.”
14
Saskaņā ar Regulas Nr. 987/2009 16. panta 2. punktu:
“Norādītā dzīvesvietas iestāde nekavējoties nosaka, kādi tiesību akti attiecīgajai personai jāpiemēro, ņemot vērā [Regulas Nr. 883/2004] 13. pantu un [Regulas Nr. 987/2009] 14. pantu. [..]”
15
Šīs regulas 19. panta “Informācijas sniegšana attiecīgajām personām un darba devējiem” 2. punktā paredzēts:
“Pēc attiecīgās personas vai darba devēja lūguma tās dalībvalsts kompetentā iestāde, kuras tiesību akti ir piemērojami, ievērojot [Regulas Nr. 883/2004] II sadaļu, nodrošina apliecinājumu, ka šādi tiesību akti ir piemērojami, un vajadzības gadījumā norāda, līdz kuram datumam un ar kādiem nosacījumiem.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
16
Prasītājs pamatlietā, kura domicils tolaik bija Vācijā, no 2015. gada 1. decembra līdz 2020. gada 31. decembrim (turpmāk tekstā – “strīdīgais laikposms”) bija pilna laika darbinieks uzņēmumā Moguntia Food Group AG, kas reģistrēts Bāzelē (Šveice).
17
No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka viņš strādāja algotu darbu gan Šveicē – 10,5 dienas ceturksnī –, gan tāldarbā Vācijā – 10,5 dienas ceturksnī –, gan arī trešās valstīs. Viņa mēnešalgas apmērs netika mainīts atkarībā no vietas, kurā viņš veica savu darbību.
18
2015. gada 19. novembrī prasītājs pamatlietā vērsās GKV‑Spitzenverband, kas saskaņā ar Regulas Nr. 987/2009 16. panta 2. punktu ir norādītā viņa dzīvesvietas Vācijā iestāde piemērojamo tiesību aktu noteikšanai, ja attiecīgā persona profesionālo darbību parasti veic divās vai vairāk dalībvalstīs, un minēja, ka viņš strādājot Šveicē Moguntia Food Group uzdevumā un Vācijā veicot mazāk nekā 25 % savas darbības.
19
Ar 2016. gada 22. februāra vēstuli Amt für Sozialbeiträge des Kantons Basel‑Stadt (Bāzeles pilsētas kantona Sociālās nodrošināšanas iemaksu pārvalde, Šveice) ņēma vērā, ka 2015. gada 1. decembrī prasītājs pamatlietā bija pievienojies obligātajai veselības apdrošināšanai Šveicē.
20
Tomēr, konstatējusi, ka prasītājs pamatlietā parasti veic darbību nodarbinātas personas statusā divās vai vairākās dalībvalstīs un ka būtiska šīs darbības daļa tiek veikta Vācijā, kur viņš dzīvo, GKV‑Spitzenverband ar 2016. gada 18. augusta lēmumu uzskatīja, ka saskaņā ar Regulu Nr. 883/2004 ar grozījumiem strīdīgajā laikposmā bija piemērojami Vācijas tiesību akti sociālā nodrošinājuma jomā, un līdz ar to izsniedza prasītājam pamatlietā A1 sertifikātu.
21
Ar 2020. gada 18. decembra lēmumu GKV‑Spitzenverband noraidīja sūdzību, ko prasītājs pamatlietā bija iesniedzis par 2016. gada 18. augusta lēmumu, un apstiprināja, ka saskaņā ar Regulu Nr. 883/2004 ar grozījumiem un Regulu Nr. 987/2009 uz viņu strīdīgajā laikposmā attiecās Vācijas sociālā nodrošinājuma tiesību akti. Šajā ziņā GKV‑Spitzenverband vispirms atgādināja, ka saskaņā ar Regulas Nr. 883/2004 13. panta 1. punktu, ja persona veic profesionālu darbību divās vai vairāk dalībvalstīs, uz to attiecas tās dalībvalsts tiesību akti, kurā ir šīs personas dzīvesvieta, ja tā šajā dalībvalstī veic būtisku darbības daļu nodarbinātas personas statusā. Turpinājumā tā precizēja, ka saskaņā ar Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktu būtiska savas darbības daļa nodarbinātas vai pašnodarbinātas persona statusā tiek uzskatīta par veiktu dalībvalstī, ja, vispārīgi novērtējot attiecīgās personas situāciju, tiek konstatēts, ka vismaz 25 % sava darba laika tā pavada dalībvalstī, kurā tā dzīvo un/vai saņem vismaz 25 % savas atlīdzības. Uzskatīdama, ka šajā nolūkā nozīme ir tikai tām darbībām, kas veiktas valstīs, uz kurām attiecas Regulu Nr. 883/2004 un Nr. 987/2009 teritoriālā piemērošanas joma, GKV‑Spitzenverband ņēma vērā tikai prasītāja pamatlietā Vācijā un Šveicē nostrādāto darba laiku un no tā secināja, ka prasītājs 50 % sava darba laika strādāja Vācijā, kas ir viņa dzīvesvietas valsts, un šī daļa veidoja būtisku viņa darbības daļu nodarbinātas personas statusā.
22
2020. gada 28. decembrī prasītājs pamatlietā par šo lēmumu cēla prasību Sozialgericht (Sociālo lietu tiesa, Vācija), apgalvodams – lai noteiktu strīdīgajā laikposmā piemērojamos sociālā nodrošinājuma tiesību aktus, esot jāņem vērā ne tikai viņa Vācijā un Šveicē īstenotie nodarbinātības laikposmi, bet arī tie, kurus viņš bija nostrādājis trešās valstīs, un katrā ziņā viņam strīdīgajā laikposmā jau esot piemērojama Šveices sociālā nodrošinājuma sistēma.
23
Ar 2022. gada 4. augusta spriedumu šī tiesa atcēla 2016. gada 18. augusta un 2020. gada 18. decembra lēmumus un nosprieda, ka saskaņā ar Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kurā paredzēts, ka uz attiecīgo personu attiecas tās dalībvalsts tiesību akti, kurā ir uzņēmuma, kas viņu nodarbina, juridiskā adrese, uz prasītāju pamatlietā strīdīgajā laikposmā attiecas Šveices sociālā nodrošinājuma tiesību akti. Proti, tā uzskatīja, ka prasītājs pamatlietā nav veicis būtisku savas darbības daļu dzīvesvietas dalībvalstī Regulas Nr. 883/2004 13. panta 1. punkta un Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punkta izpratnē, jo Vācijā bija nostrādātas tikai 10,5 darba dienas ceturksnī, proti, 16 % viņa kopējā darba laika.
24
2022. gada 6. septembrīGKV‑Spitzenverband par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību Landessozialgericht für das Saarland (Zāras federālās zemes Sociālo lietu tiesa, Vācija), kas ir iesniedzējtiesa.
25
Iesniedzējtiesa uzskata – lai identificētu strīdīgajā laikposmā piemērojamos sociālā nodrošinājuma tiesību aktus, rodas jautājums, vai Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu, vai būtiska attiecīgās personas darbības daļa tiek veikta dalībvalstī, jāņem vērā vienīgi šīs personas dalībvalstīs un tām pielīdzinātajās valstīs veiktais darbs nodarbinātas personas statusā vai jāņem vērā arī trešās valstīs veiktais darbs nodarbinātas personas statusā. Esošā Tiesas judikatūra nesniedz atbildi uz šo jautājumu.
26
Šī tiesa norāda, ka šajā gadījumā, ja strīdīgajā laikposmā būtu jāņem vērā prasītāja pamatlietā tikai dalībvalstīs veiktā darbība, būtu jāuzskata, ka 50 % viņa darba laika ir pavadīti dzīvesvietas dalībvalstī, proti, būtiska viņa darbības daļa nodarbinātas personas statusā Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktu, izpratnē. Savukārt, ja būtu jāņem vērā visas darbības, ko prasītājs pamatlietā ir veicis gan dalībvalstīs, gan trešās valstīs, tikai 16 % viņa darba laika būtu jāuzskata par nostrādātiem dzīvesvietas dalībvalstī, un tā nav būtiska daļa no viņa darbības nodarbinātas personas statusā.
27
Šādos apstākļos Landessozialgericht für das Saarland (Zāras federālās zemes Sociālo lietu tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulas [Nr. 883/2004 ar grozījumiem] 13. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar Regulas [Nr. 987/2009] 14. panta 8. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka, pārbaudot, vai būtiska darbības daļa tiek veikta dalībvalstī, jāņem vērā visas attiecīgā darba ņēmēja darbības, tostarp viņa darbības trešās valstīs?
2)
Vai Regulas [Nr. 883/2004 ar grozījumiem] 13. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar Regulas [Nr. 987/2009] 14. panta 8. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka, pārbaudot, vai būtiska darbības daļa tiek veikta dalībvalstī, jāņem vērā tikai tās šī darba ņēmēja darbības, kas tiek veiktas dalībvalstīs?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
28
Vispirms jānorāda, ka saskaņā ar NPBP 8. pantu un II pielikumu Savienība un Šveices Konfederācija savstarpēji piemēro Regulas Nr. 883/2004 un Nr. 987/2009 un šajā kontekstā tiek uzskatīts, ka šajās regulās ietvertais jēdziens “dalībvalsts” attiecas arī uz Šveices Konfederāciju.
29
Tādējādi ar abiem prejudiciālajiem jautājumiem, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu, vai persona, kas veic darbību nodarbinātas personas statusā vairākās dalībvalstīs, tostarp dzīvesvietas dalībvalstī, kā arī vairākās trešās valstīs, būtisku šīs darbības daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī minētā 13. panta 1. punkta izpratnē, jāņem vērā šīs personas veiktā darbība nodarbinātas personas statusā tikai dalībvalstīs vai arī trešās valstīs veiktā darbība.
30
Vispirms jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Regulas Nr. 883/2004 II sadaļas “Piemērojamo tiesību aktu noteikšana”, kurā ietilpst šīs regulas 11.–16. pants, normas veido pilnīgu un vienotu kolīziju normu sistēmu, kuras mērķis ir ne tikai izvairīties no vienlaicīgas vairāku valstu tiesību aktu piemērošanas un ar to saistītajām grūtībām, bet arī nepieļaut, ka personām, kuras ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā, tiek liegta aizsardzība sociālā nodrošinājuma jomā tādēļ vien, ka nav tiesību aktu, kuri būtu šīm personām piemērojami (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 16. novembris, Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Toruniu, C‑422/22, EU:C:2023:869, 50. punkts un tajā minētā judikatūra).
31
Kā izriet no Regulas Nr. 883/2004 [ar grozījumiem] 1., 3. un 45. apsvēruma, ar šo regulu modernizēti un vienkāršoti Regulas Nr. 1408/71 noteikumi, joprojām saglabājot pēdējās minētās regulas mērķus, tostarp mērķi nodrošināt valstu sociālā nodrošinājuma sistēmu koordināciju, lai garantētu personu brīvas pārvietošanās pilnvērtīgu izmantošanu un tādējādi sekmētu dzīves kvalitātes un nodarbinātības nosacījumu uzlabošanu personām, kuras pārvietojas Savienībā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 5. jūnijs, I, C‑255/13, EU:C:2014:1291, 41. punkts, kā arī 2025. gada 4. septembris, Hakamp, C‑203/24, EU:C:2025:662, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).
32
Šis mērķis tiek īstenots ar Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 11. pantu, kura 1. punktā paredzēts, ka personas, uz kurām attiecas šī regula, sociālā nodrošinājuma jomā ir pakļautas tikai vienas dalībvalsts tiesību aktiem, kurus nosaka saskaņā ar minētās regulas II sadaļu.
33
Turklāt minētā 11. panta 3. punkta a) apakšpunktā ir noteikts princips, ka persona, kas veic darbību nodarbinātas personas statusā kādā dalībvalstī, ir pakļauta minētās dalībvalsts tiesību aktiem.
34
Tomēr šis princips ir noteikts, “ievērojot” Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem “12.–16. pantu”, jo atsevišķās konkrētās situācijās minētā principa skaidra un vienkārša piemērošana varētu radīt iespējamību, ka notiks nevis izvairīšanās, bet tieši pretēji – gan darba ņēmējiem, gan darba devējam un sociālā nodrošinājuma iestādēm tiks radīti administratīvi sarežģījumi, kuru dēļ var tikt traucēta minētajā regulā paredzētā personu brīva pārvietošanās (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, AFMB u.c., C‑610/18, EU:C:2020:565, 43. punkts).
35
Šajās konkrētajās situācijās ietilpst arī situācija, kas minēta Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punktā, kurš attiecas uz to, kā noteikt tiesību aktus, kuri piemērojami personai, kas parasti veic darbību nodarbinātas personas statusā divās vai vairākās dalībvalstīs.
36
Saskaņā ar minētā 1. punkta a) apakšpunktu šī persona ir pakļauta dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem, ja tā šajā valstī veic “būtisku savas darbības daļu”. Savukārt, ja persona tajā neveic “būtisku savas darbības daļu”, saskaņā ar minētā 1. punkta b) apakšpunktu gadījumā, ja persona ir nodarbināta vienā uzņēmumā vai pie viena darba devēja, uz to attiecas tās dalībvalsts tiesību akti, kurā ir uzņēmuma vai darba devēja juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 4. septembris, Hakamp, C‑203/24, EU:C:2025:662, 43. punkts).
37
Tādējādi Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētie tiesību normu kolīzijas noteikumi personai, kas veic darbību nodarbinātas personas statusā divās vai vairāk dalībvalstīs, garantē aizsardzību sociālā nodrošinājuma jomā, piemērojot vienas no attiecīgajām dalībvalstīm tiesību aktus, proti, vai nu šīs personas dzīvesvietas dalībvalsts, vai tās dalībvalsts tiesību aktus, kurā ir reģistrēts darba devējs.
38
Šādi šī tiesību norma īsteno šī sprieduma 30. un 31. punktā atgādināto mērķi, jo tajā, vienkāršojot ar iepriekšējo tiesisko regulējumu ieviestos noteikumus, ir paredzētas atkāpes no šīs regulas 11. panta 3. punkta a) apakšpunktā ietvertajām normām tieši tādēļ, lai izvairītos no sarežģījumiem, kas citādi varētu rasties, pēdējo minēto noteikumu piemērojot situācijām, kas saistītas ar darbību veikšanu divās vai vairākās dalībvalstīs (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 4. septembris, Hakamp, C‑203/24, EU:C:2025:662, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
39
No šāda viedokļa ar atkāpēm, kas ieviestas ar Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu, ir gribēts nodrošināt, lai saskaņā ar šī sprieduma 32. punktā atgādināto vienas dalībvalsts tiesību aktu piemērojamības principu darba ņēmējiem, kas veic darbību divās vai vairāk dalībvalstīs, tiktu piemēroti tikai vienas dalībvalsts tiesību akti, tālab nosakot piesaistes kritērijus, kuros tiktu ņemta vērā šo darba ņēmēju objektīvā situācija, lai atvieglotu viņu pārvietošanās brīvību (spriedums, 2025. gada 4. septembris, Hakamp, C‑203/24, EU:C:2025:662, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
40
Šajā gadījumā iesniedzējtiesa šaubās par Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punkta un Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punkta interpretāciju, it īpaši par to, vai jēdziens “darbība”, kas ietverts vārdu salikumā “[personas dzīvesvietas] dalībvalstī [..] būtiska [..] darbības daļ[a]”, attiecas tikai uz šīs personas veikto darbību nodarbinātas personas statusā dalībvalstīs vai arī uz darbību, kas veikta trešās valstīs.
41
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (spriedumi, 1982. gada 6. oktobris, Cilfit, 283/81, EU:C:1982:335, 20. punkts, kā arī 2025. gada 4. septembris, Kwizda Pharma II, C‑451/24, EU:C:2025:663, 55. punkts).
42
Runājot par Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punkta a) apakšpunkta formulējumu, šajā tiesību normā paredzēts, ka uz personu, kas parasti veic darbību nodarbinātas personas statusā divās vai vairāk dalībvalstīs, dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti attiecas tikai tad, ja šī persona tur veic būtisku savas darbības daļu.
43
Runājot par Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktu, vispirms tajā precizēts, ka, piemērojot Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. un 2. punktu, ar frāzi “veic būtisku savas darbības daļu” dalībvalstī saprot, ka nodarbināta vai pašnodarbināta persona veic kvantitatīvi būtisku visu darbību daļu šajā dalībvalstī, neņemot vērā to, vai tā ir lielākā daļa no šīm darbībām. Turpinājumā – minētajā 14. panta 8. punktā precizēts, ka, lai noteiktu, vai būtisku darbības daļu veic dalībvalstī, algotas darbības gadījumā ņem vērā laiku un/vai atalgojumu. Visbeidzot – no šī paša 14. panta 8. punkta izriet, ka saskaņā ar vispārēju novērtējumu mazāk nekā 25 % no minētajiem kritērijiem norāda, ka būtisku visu darbību daļu neveic attiecīgajā dalībvalstī.
44
Tādējādi jākonstatē, ka Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punkts un Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punkts, raugoties tikai no to formulējuma viedokļa, skaidri neierobežo attiecīgās personas veikto darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā ņemšanu vērā tikai ar dalībvalstīs veiktām darbībām. Par to it īpaši liecina Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punkta franču valodas versijā lietotās frāzes “ensemble des activités du travailleur salarié ou non salarié” un “dans le cadre d’une évaluation globale”, jo šīs frāzes būtībā ir līdzvērtīgas daudzās šīs tiesību normas valodu versijās, tostarp bulgāru, čehu, dāņu, grieķu, angļu, spāņu, somu, īru, horvātu, itāļu, latviešu, maltiešu, rumāņu, slovāku, slovēņu un zviedru valodas versijās.
45
Proti, šajās valodu versijās attiecīgi ir izmantoti vārdi “от всички дейности на заето или самостоятелно заето лице” un “В рамките на цялостната оценка” – bulgāru valodas versijā; “všech činností zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečné činné” un “v rámci celkového hodnocení” – čehu valodas versijā; “af alle arbejdstagerens eller den selvstændige erhvervsdrivendes aktiviteter” un “I forbindelse med en samlet vurdering” – dāņu valodas versijā; “του συνόλου των δραστηριοτήτων του μισθωτού ή μη” un “Στο πλαίσιο συνολικής αξιολόγησης” – grieķu valodas versijā; “of all the activities of the employed or self‑employed person” un “In the framework of an overall assessment” – angļu valodas versijā; “del conjunto de sus actividades por cuenta propia o ajena” un “En el contexto de una evaluación global” – spāņu valodas versijā; “palkkatyötä
tekevän tai itsenäisen ammatinharjoittajan kaikesta toiminnasta” un “kokonaisarvioinnissa” – somu valodas versijā; “de ghníomhaíochtaí uile an duine fhostaithe nó fhéinfhostaithe” un “I réim measúnaithe foriomláin” – īru valodas versijā; “svih djelatnosti zaposlene osobe ili samozaposlene osobe” un “Ako je u okviru opće ocjene utvrđeno” – horvātu valodas versijā; “dell’insieme delle attività del lavoratore subordinato o autonomo” un “Nel quadro di una valutazione globale” – itāļu valodas versijā; “ka nodarbināta vai pašnodarbināta persona veic kvantitatīvi būtisku visu darbību daļu” un “saskaņā ar vispārēju novērtējumu” – latviešu valodas versijā; “tal‑attivitajiet kollha tal‑persuna impjegata jew li taħdem għal rasha” un “Fil‑qafas ta’ evalwazzjoni globali” – maltiešu valodas versijā; “a tuturor activităților persoanei salariate sau persoanei care desfășoară activități independente” un “În cadrul unei evaluări globale” – rumāņu valodas versijā; “všetkých činností zamestnanca alebo samostatne zárobkovo činnej osoby vykonáva v tomto členskom štáte” un “V rámci celkového posúdenia” – slovāku valodas versija; “vseh dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe” un “Če je delež, ugotovljen med splošno presojo” – slovēņu valodas versijā; kā arī “allt arbete som anställd eller av all verksamhet som egenföretagare” un “Inom ramen för en samlad bedömning” – zviedru valodas versijā.
46
Tādējādi šīs dažādās valodu versijas atbalsta secinājumu, ka Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punkta formulējumā ir paredzēts – lai noteiktu, vai Savienības pilsonis, kurš dzīvo dalībvalstī un veic darbību nodarbinātas personas statusā vairākās valstīs, tostarp dzīvesvietas dalībvalstī, citā dalībvalstī un trešās valstīs, būtisku šīs darbības daļu veic dalībvalstī, kurā viņš dzīvo, jāņem vērā visas pēdējās minētās personas darbības nodarbinātas personas statusā kopums, tostarp trešās valstīs veiktā darbība.
47
Šo gramatisko interpretāciju apstiprina konteksts, kādā iekļaujas Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punkts un Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punkts, kā arī šo tiesību normu mērķis.
48
Proti, jāatgādina, ka tās dalībvalsts tiesību aktu piemērošana, kurā atrodas darbības vieta, ir vispārējs noteikums, kas reglamentē ar Regulu Nr. 883/2004 izveidoto sistēmu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2012. gada 27. septembris, Partena, C‑137/11, EU:C:2012:593, 49. un 57. punkts), un ka attiecīgās personas dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktu piemērošana šķiet palīgnormas, kas kļūst aktuālas tikai tad, ja šiem tiesību aktiem ir saikne ar darba tiesiskajām attiecībām (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2015. gada 19. marts, Kik, C‑266/13, EU:C:2015:188, 58. punkts un tajā minētā judikatūra). Ar jēdzienu “vieta, kur persona strādā” tiek apzīmēta vieta, kur attiecīgā persona konkrēti veic ar šo darbu saistītās darbības (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2012. gada 27. septembris, Partena, C‑137/11, EU:C:2012:593, 57. punkts).
49
Šādos apstākļos, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 36. punktā, lai noteiktu, kādi sociālā nodrošinājuma tiesību akti attiecas uz darba ņēmēju, jāpārbauda viņa faktiskā situācija un jāņem vērā visas viņa veiktās darbības, tostarp trešās valstīs veiktā darbība, jo tikai dalībvalstīs veikto darbību ņemšana vērā radītu juridisku fikciju, kas būtu tālu no tā, kāda ir dzīvesvietas dalībvalstī veiktās darbības konkrētā situācija.
50
Turklāt Tiesa ir nospriedusi – lai novērtētu, vai uz darba ņēmēju attiecas jēdziens “persona, kas parasti veic darbību nodarbinātas personas statusā divās vai vairāk dalībvalstīs” Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punkta izpratnē, jāņem vērā iespējamā atšķirība, pirmkārt, starp attiecīgajos darba līgumos minēto informāciju un, otrkārt, to, kā šajos līgumos noteiktie pienākumi faktiski tikuši īstenoti praksē. Ja tomēr no citiem būtiskiem faktoriem, kas nav izsecināmi no līguma dokumentiem, izriet, ka darba ņēmēja situācija faktiski atšķiras no šajos dokumentos izklāstītās, attiecīgajai iestādei, lai pareizi piemērotu Regulu Nr. 883/2004, neatkarīgi no līguma dokumentu formulējuma savi konstatējumi ir jāpamato ar darba ņēmēja faktisko situāciju (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, AFMB u.c., C‑610/18, EU:C:2020:565, 57.–59. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
51
Ņemt vērā tikai attiecīgās personas veikto darbību nodarbinātas personas statusā dalībvalstīs, lai noteiktu, vai šī persona būtisku savas darbības daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī, nozīmētu neņemt vērā faktu, kā izriet no šī sprieduma 41. un 48. punktā atgādinātās judikatūras, ka piemērojamo tiesību aktu noteikšana saskaņā tostarp ar Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punktā paredzētajiem tiesību normu kolīzijas noteikumiem ir atkarīga nevis no darba ņēmēja, uzņēmumu vai kompetento valsts iestāžu brīvas izvēles, bet gan no objektīvās situācijas, kādā ir šis darba ņēmējs.
52
Tādējādi Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktā paredzētā vispārējā novērtējuma ietvaros attiecīgās personas nodarbinātas personas statusā trešās valstīs veiktā darbība jāņem vērā tādā pašā mērā kā dalībvalstīs veiktā darbība, lai noteiktu kopējo darba laiku, ko šī persona ir nostrādājusi visās dalībvalstīs un trešās valstīs, kurās tā ir veikusi darbību nodarbinātas personas statusā, un līdz ar to – lai veiktu turpmāku pārbaudi, vai 25 % šī darba laika ir vai nav nostrādāti šī darba ņēmēja dzīvesvietas dalībvalstī.
53
Jāpiebilst, ka visas darbības nodarbinātas personas statusā, ko attiecīgā persona ir veikusi trešās valstīs, ņemšana vērā nekādi nav pretrunā Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 11. panta 1. punktā paredzētajam noteikumam par vienas dalībvalsts tiesību aktu piemērošanu, saskaņā ar kuru darba ņēmējam, kurš dzīvo dalībvalstī un veic darbību nodarbinātas personas statusā divās vai vairākās dalībvalstīs, ir piemērojami tikai vienas dalībvalsts tiesību akti sociālā nodrošinājuma jomā.
54
Proti, pat pieņemot, ka darba ņēmējs būtisku savas darbības daļu nodarbinātas personas statusā veic nevis dzīvesvietas dalībvalstī, bet trešā valstī, uz šo darba ņēmēju attieksies tikai tie sociālā nodrošinājuma tiesību akti, kas būs tās dalībvalsts tiesību akti, kurā ir reģistrēts viņa darba devējs saskaņā ar Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punktu. Ja izrādās, ka darba devējs ir reģistrēts trešā valstī, uz šo darba ņēmēju attieksies tikai vienas dalībvalsts tiesību akti, jo Regulas Nr. 987/2009 14. panta 11. punktā paredzēts, ka tad, ja persona, kas dzīvo kādā dalībvalstī, veic algotu darbu divās vai vairāk dalībvalstīs tāda darba devēja uzdevumā, kas reģistrēts ārpus Savienības teritorijas robežām, uz viņu attiecas dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti, pat ja viņa tajā neveic būtisku savas darbības daļu nodarbinātas personas statusā.
55
Turklāt, ja, kā tas ir pamatlietā, darba devēja juridiskā adrese ir valstī, kurā ir piemērojama Regula Nr. 883/2004 [ar grozījumiem], informāciju par darba ņēmēja veikto darbību trešās valstīs, kas nepieciešama, lai novērtētu, vai viņš būtisku savas darbības daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī, var viegli iegūt, tāpēc trešās valstīs veiktās darbības ņemšana vērā nerada “paaugstinātu ļaunprātīgas izmantošanas risku”, pretēji tam, ko apgalvo GKV‑Spitzenverband, kā arī Vācijas un Beļģijas valdības.
56
Kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 45. punktā, no Tiesas judikatūras izriet, ka ar Regulu Nr. 883/2004 izveidotās sistēmas pareizai darbībai ir nepieciešama efektīva un cieša sadarbība gan starp dažādu dalībvalstu kompetentajām iestādēm, gan starp šīm iestādēm un personām, kurām piemērojama šī regula (spriedums, 2023. gada 16. novembris, Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Toruniu, C‑422/22, EU:C:2023:869, 53. punkts). Līdz ar to dzīvesvietas dalībvalsts kompetentā iestāde, veicot vispārēju novērtējumu, kas tai jāīsteno saskaņā ar Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktu, var lūgt tās dalībvalsts iestādi, kurā ir darba devēja juridiskā adrese, lai šī iestāde pārbaudītu pie šī darba devēja, vai darba ņēmējs faktiski ir veicis darbu trešā valstī, tostarp lūdzot iesniegt tādus pierādījumus kā biļetes vai rēķini.
57
Attiecībā uz GKV‑Spitzenverband, kā arī Vācijas un Beļģijas valdību paustajām bažām par to, ka saskaņā ar Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punktu nav iespējams ņemt vērā darbību nodarbinātas personas statusā, ko attiecīgā persona veic trešās valstīs, jo saskaņā ar šīs regulas 13. panta 2. punktu attiecībā uz pašnodarbinātām personām šāda ņemšana vērā neesot paredzēta, pietiek ar norādi, kā ģenerāladvokāts to darījis secinājumu 44. punktā, ka darba ņēmējiem un pašnodarbinātām personām piemērojamie noteikumi nav visos aspektos līdzīgi, tādēļ attiecībā uz pirmajiem minētajiem piemērotais risinājums pēc analoģijas nav piemērojams otrajiem.
58
Šajā gadījumā no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka prasītāja pamatlietā veiktās darbības daļa dzīvesvietas dalībvalstī strīdīgajā laikposmā sasniedza 16 % no viņa kopējās darbības gan dalībvalstīs, gan trešās valstīs. Ja tas tā patiešām ir – un tas jāpārbauda iesniedzējtiesai –, būtu jāuzskata, ka prasītājs pamatlietā nav veicis būtisku savas darbības daļu nodarbinātas personas statusā dzīvesvietas dalībvalstī un tāpēc saskaņā ar Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punkta b) apakšpunktu uz viņu attiecas tās dalībvalsts, kurā ir viņa darba devēja juridiskā adrese, proti, Šveices Konfederācijas, sociālā nodrošinājuma tiesību akti.
59
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ka Regulas Nr. 883/2004 ar grozījumiem 13. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu, vai persona, kas veic darbību nodarbinātas personas statusā vairākās dalībvalstīs, tostarp dzīvesvietas dalībvalstī, kā arī vairākās trešās valstīs, būtisku šīs darbības daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī minētā 13. panta 1. punkta izpratnē, ir jāņem vērā ne tikai šīs personas veiktais darbs nodarbinātas personas statusā dalībvalstīs, bet arī trešās valstīs veiktais darbs.
Par tiesāšanās izdevumiem
60
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, ka s radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
13. panta 1. punkts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 22. maija Regulu (ES) Nr. 465/2012, lasot kopsakarā ar 14. panta 8. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 987/2009 (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 465/2012,
jāinterpretē tādējādi, ka,
lai noteiktu, vai persona, kas veic darbību nodarbinātas personas statusā vairākās dalībvalstīs, tostarp dzīvesvietas dalībvalstī, kā arī vairākās trešās valstīs, būtisku šīs darbības daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī minētā 13. panta 1. punkta izpratnē, ir jāņem vērā ne tikai šīs personas veiktais darbs nodarbinātas personas statusā dalībvalstīs, bet arī trešās valstīs veiktais darbs.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.