62016CC0383
ĢENERĀLADVOKĀTA NILSA VĀLA [NILS WAHL]
SECINĀJUMI,
sniegti 2017. gada 29. jūnijā (
1
)
Lieta C‑383/16
Vion Livestock BV
pret
Staatssecretaris van Economische Zaken
(College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā apelācijas tiesa sociālekonomiskos jautājumos, Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lauksaimniecība – Regula (EK) Nr. 1/2005 – Dzīvnieku aizsardzība pārvadāšanas laikā – 5. panta 4. punkts un 8. panta 2. punkts – II pielikums – Tāli pārvadājumi starp dalībvalstīm un dalībvalstīm un trešajām valstīm – Pārvadājuma žurnāls – Pārvadājums, kas notiek ārpus Eiropas Savienības teritorijas – Regula (ES) Nr. 817/2010 – Eksporta kompensācijas
1.
Pārfrāzējot Džordžu Orvelu, visi dzīvnieki ir vienlīdzīgi, bet vai dzīvnieki, ko pārvadā Eiropas Savienībā, ir vienlīdzīgāki par citiem?
2.
Tas ir viens no veidiem, kā izprast šajā College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā apelācijas tiesa sociālekonomiskos jautājumos, Nīderlande) lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu uzdotos jautājumus.
3.
Katrā ziņā ir labi zināms, ka eksporta kompensāciju par dzīvu dzīvnieku eksportu izmaksa ir atkarīga no ES noteikumu par dzīvnieku labturību pārvadāšanas laikā ievērošanu. Galvenais jautājums ir par lēmuma, ar kuru pieprasīts atmaksāt eksporta kompensāciju, kas piešķirta saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 817/2010 (
2
), par Regulas (EK) Nr. 1/2005 (
3
) normu nepildīšanu pēc tam, kad liellopu sūtījums atstāja ES teritoriju. (
4
)
4.
No juridiskā viedokļa šī lieta varētu būt nākamais solis pēc Tiesas nolēmuma lietā Zuchtvieh-Export (
5
) par, tā sacīt, Regulas Nr. 1/2005 ratione loci piemērojamību attiecībā uz pārvadājuma daļu, kas norisinās trešajās valstīs. Taču atšķirībā no šās lietas šī tiesvedība ir saistīta ar eksporta kompensācijām. Tāpēc jautājums ir ne tik lielā mērā par to, vai ES noteikumi par dzīvnieku labturību pārvadāšanas laikā ir piemērojami, bet drīzāk par to, ko Savienība var prasīt no dzīvnieku eksportētājiem par sniegto finansiālo palīdzību gan “mājās” Savienības teritorijā, gan “ārvalstīs” trešajās valstīs.
5.
Turpmāk šajā dokumentā es paskaidrošu, kāpēc neatkarīgi no tā, cik tālu var sniegties Regulas Nr. 1/2005 pašas par sevi tvērums ģeogrāfiskā ziņā, attiecībā uz eksporta kompensāciju par dzīvo liellopu eksportu pieprasījumiem atbilstīgi Regulai Nr. 817/2010 nevar būt šaubu, ka prasības, kas izriet no Regulas Nr. 1/2005, ir piemērojamas līdz pirmajai izkraušanas vietai galamērķa trešajā valstī.
I. Tiesiskais regulējums
A. Regula Nr. 1/2005
6.
Atbilstīgi Regulas Nr. 1/2005 1. panta 1. punktam (“Darbības joma”) “šī regula “attiecas uz dzīvu mugurkaulnieku pārvadāšanu [Savienībā], ietverot īpašas pārbaudes, ko veic amatpersonas attiecībā uz sūtījumiem, kuri tiek ievesti [Savienības] muitas teritorijā vai izvesti no tās”.
7.
Regulas Nr. 1/2005 5. panta 4. punktā (“Dzīvnieku pārvadāšanas plānošanas pienākumi”) ir noteikts:
“Tālos pārvadājumos [ (
6
)] starp dalībvalstīm, kā arī starp dalībvalstīm un trešām valstīm zirgu dzimtas dzīvnieku, kas nav reģistrēti zirgu dzimtas dzīvnieki, un liellopu, aitu, kazu un cūku sugas mājdzīvnieku [“ietvertās sugas, izņemot reģistrētus zirgu dzimtas dzīvniekus] pārvadātāji [ (
7
)] un organizētāji [ (
8
)] ievēro noteikumus par pārvadājuma žurnālu, kā noteikts II pielikumā.”
8.
Regulas Nr. 1/2005 8. panta 2. punktā (“Turētāji”) noteikts:
“Turētāji [ (
9
)] pārbauda visus dzīvniekus, kas tiek nogādāti pārkraušanas vietā vai galamērķa vietā, un konstatē, vai dzīvnieki atrodas vai ir bijuši tālā pārvadājumā – starp dalībvalstīm, kā arī starp dalībvalstīm un trešām valstīm. [Ietverto sugu, izņemot reģistrētus zirgu dzimtas dzīvniekus,] tāla pārvadājuma gadījumā turētāji ievēro II pielikuma noteikumus par pārvadājuma žurnālu.”
9.
Regulas Nr. 1/2005 14. panta 1. punktā (“Pārbaudes un citi pasākumi saistībā ar pārvadājuma žurnālu, kas jāveic kompetentai iestādei pirms tāliem pārvadājumiem”) noteikts:
“[Ietverto sugu] tālu pārvadājumu gadījumā starp dalībvalstīm, kā arī starp dalībvalstīm un trešām valstīm izbraukšanas vietas kompetentā iestāde:
a)
veic pārbaudes, kas vajadzīgas, lai pārliecinātos par to, vai:
i)
pārvadājuma žurnālā norādītajiem pārvadātājiem ir derīgas attiecīgās pārvadātāja atļaujas, derīgi atbilstības sertifikāti transportlīdzekļa izmantošanai tāliem pārvadājumiem un derīgi autovadītāju un pavadoņu kvalifikācijas sertifikāti;
ii)
organizētāja iesniegtais pārvadājuma žurnāls ir reāli izpildāms un liecina par šīs regulas ievērošanu;
b)
ja a) apakšpunktā paredzēto pārbaužu rezultāts nav apmierinošs, lūdz organizētājam mainīt plānotā tālā pārvadājuma kārtību tādējādi, lai tā būtu saskaņā ar šo regulu;
c)
ja a) apakšpunktā paredzēto pārbaužu rezultāts ir apmierinošs, kompetentā iestāde iespiež zīmogu pārvadājuma žurnālā;
[..].”
10.
Atbilstīgi Regulas Nr. 1/2005 21. pantam (“Pārbaudes izvešanas punktos un robežkontroles punktos”):
“1.   [..] kurās dzīvnieki tiek uzrādīti izvešanas punktos [ (
10
)] vai robežkontroles punktos, dalībvalstu valsts pilnvaroti veterinārārsti [ (
11
)] pārbauda, vai dzīvnieki tiek pārvadāti saskaņā ar šo regulu un konkrēti:
a)
vai pārvadātāji ir iesnieguši derīgas [..] atļaujas kopiju;
b)
vai autotransporta līdzekļu vadītāji, kas pārvadā [ietvertās sugas] vai mājputnus, un pavadoņi ir uzrādījuši derīgu [..] kvalifikācijas sertifikātu;
c)
vai dzīvnieki ir piemēroti pārvadājuma turpināšanai;
[..]
e)
vai eksportēšanas gadījumā pārvadātāji ir apliecinājuši, ka pārvadājums no izbraukšanas vietas līdz pirmajai izkraušanas vietai galamērķa valstī atbilst [Eiropas Konvencijai par dzīvnieku aizsardzību starptautiskās pārvadāšanas laikā, kas parakstīta Kišiņevā 2003. gada 6. novembrī (
12
)], kas ir piemērojam[a] attiecīgajās trešās valstīs;
f)
vai [ietvertās sugas] ir tikuš[as] vai tiks pārvadāt[as] tālos pārvadājumos.
2.   [Ietverto sugu] tālu pārvadājumu gadījumos valsts pilnvaroti veterinārārsti izvešanas punktos un robežkontroles punktos veic un reģistrē II pielikuma pārvadājuma žurnāla 3. iedaļā “Galamērķa vieta” minētās pārbaudes. Šo pārbaužu un 1. punktā minētās pārbaudes dokumentāciju kompetenta iestāde glabā vismaz trīs gadus pēc pārbaužu veikšanas dienas [..].
3.   Ja kompetentā iestāde konstatē, ka dzīvnieki nav piemēroti pārvadājuma turpināšanai, tie ir jāizkrauj, jāpadzirdina, jāpabaro un jāatpūtina.”
11.
Atbilstīgi Regulas Nr. 1/2005 25. pantam (“Sodi”) “dalībvalstis paredz noteikumus par sodiem, ko piemēro par šīs regulas noteikumu pārkāpumiem, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to izpildi. Paredzētajiem sodiem jābūt efektīviem, samērīgiem un atturošiem”.
12.
Regulas Nr. 1/2005 II pielikumā (“Pārvadājuma žurnāls”) noteikts:
“1.
Tāla pārvadājuma plānotājs sastāda, apzīmogo un paraksta visas pārvadājuma žurnāla lapas saskaņā ar šā pielikums noteikumiem.
[..]
3.
Organizētājs:
[..]
e)
nodrošina, lai pārvadājuma žurnāls atrastos kopā ar dzīvniekiem pārvadājuma laikā līdz galamērķa vietai vai gadījumā, ja tiek veikta izvešana uz trešo valsti, vismaz līdz izvešanas punktam.
[..]
7.
Ja dzīvnieki tiek izvesti uz trešo valsti, pārvadātāji nodod pārvadājuma žurnālu valsts pilnvarotam veterinārārstam izvešanas punktā.
Subsidēta liellopu eksporta gadījumā pārvadājuma žurnāla 3. iedaļu var neaizpildīt, ja ziņojums ir jāsastāda saskaņā ar tiesību aktiem lauksaimniecības jomā.
8.
Pārvadājuma žurnāla 3. iedaļā norādītais pārvadātājs glabā:
a)
aizpildīta pārvadājuma žurnāla eksemplāru;
[..]
Dokumentus, kas minēti a) un b) apakšpunktā, uzrāda kompetentajai iestādei, kura ir piešķīrusi pārvadātājam atļauju, un pēc pieprasījuma – izbraukšanas vietas kompetentajai iestādei viena mēneša laikā pēc tā aizpildīšanas, un pārvadātājs to glabā vismaz trīs gadus pēc pārbaudes dienas.
Dokumentus, kas minēts a) apakšpunktā, atdod atpakaļ izbraukšanas vietas kompetentajai iestādei 1 mēneša laikā pēc pārvadājuma pabeigšanas [..].”
13.
Regulas Nr. 1/2005 II pielikumu veido vairākas iedaļas, no kurām katra ir standarta veidlapa. Konkrēti 3. iedaļa ir veidlapa ar nosaukumu “Galamērķa vieta”. Šīs veidlapas 4. punktā ir norādītas “pārbaudes, kas jāveic” turētājam galamērķa vietā/valsts pilnvarotajam veterinārārstam. Viena no šīm pārbaudēm – 4.5. punktā – attiecas uz “pārvadājuma žurnāla ierakstiem un pārvadājuma termiņiem”. Turklāt 4. iedaļa ir veidlapa, kurā ietverta transportētāja deklarācija, kas jāaizpilda autovadītājam pārvadājuma laikā. Šajā deklarācijā attiecībā uz faktisko maršrutu (atpūta, nodošanas vai izvešana punkti) ir jānorāda dažādas vietas un adreses; ierašanās un izbraukšanas datumi un laiki; apstāšanos ilgums un to iemesli; visi iemesli, kāpēc atšķiras faktiskais un ierosinātais maršruts, un visi citi novērojumi; kā arī ievainojumu un nāves gadījumu pārvadājuma laikā skaits un iemesls. Tā ir jāparaksta autovadītājam(‑iem) un transportētājam.
B. Regula Nr. 817/2010
14.
Atbilstīgi Regulas Nr. 817/2010 1. pantam (“Darbības joma”):
“Eksporta kompensāciju maksājumi par dzīviem liellopiem [..], pārvedot dzīvniekus uz pirmo izkraušanas vietu galamērķa trešā valstī, ir pakļauti noteikumiem, kuri ietverti [Regulas Nr. 1/2005] 3. līdz 9. pantā, kā arī tur minētajos pielikumos un šajā regulā.
[..]”
15.
Regulas Nr. 817/2010 2. panta 2. punktā (“Pārbaudes [Savienības] muitas teritorijā”) noteikts:
“Valsts pilnvarots veterinārārsts izvešanas punktā [..] pārbauda, vai par dzīvniekiem, par kuriem ir pieņemta eksporta deklarācija:
a)
ir ievērotas [Regulā Nr. 1/2005] noteiktās prasības no izbraukšanas vietas [..] līdz izvešanas punktam;
un
b)
transporta nosacījumi turpmākajam braucienam atbilst [Regulai Nr. 1/2005], un vai ir veikti vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu to atbilstību līdz pirmajai izkraušanai galamērķa trešā valstī.
Valsts pilnvarots veterinārārsts, kurš veicis pārbaudes, aizpilda ziņojumu saskaņā ar šīs Regulas I pielikumā noteikto paraugu, apliecinot, vai saskaņā ar pirmo daļu veikto pārbaužu rezultāti ir apmierinoši vai neapmierinoši.
Veterinārā iestāde, kas atbild par izvešanas punktu, saglabā minēto ziņojumu vismaz trīs gadus. Ziņojuma kopiju nosūta maksātājiestādei.”
16.
Regulas Nr. 817/2010 3. pantā (“Pārbaudes trešās valstīs”) ir noteikts:
“1.   Pēc izvešanas no [Savienības] muitas teritorijas eksportētājs nodrošina, lai dzīvniekus pakļautu pārbaudei:
a)
jebkurā vietā, kur notiek transportlīdzekļa maiņa, izņemot gadījumus, ja šāda maiņa nebija plānota un tā notiek ārkārtēju un neparedzētu apstākļu dēļ;
b)
pirmās izkraušanas vietā galamērķa trešā valstī.
2.   Starptautiska kontroles un uzraudzības iestāde, ko šajā nolūkā apstiprinājusi un kontrolē dalībvalsts [..] vai oficiāla dalībvalsts aģentūra atbild par 1. punktā paredzēto pārbaužu veikšanu.
[..]
Ziņojumu par katru pārbaudi, kas veikta saskaņā ar 1. punktu, sagatavo veterinārārsts, kurš veica pārbaudi, saskaņā ar šīs Regulas III un IV pielikumā noteiktajiem paraugiem.”
17.
Regulas Nr. 817/2010 4. pantā (“Procedūra eksporta kompensāciju maksājumiem”) noteikts:
“1.   Eksportētājs tās dalībvalsts kompetentajai iestādei, kurā ir pieņemta eksporta deklarācija, vēlākais, eksporta deklarācijas iesniegšanas dienā paziņo visu vajadzīgo sīko informāciju par braucienu. [..]
2.   Pieteikumiem par eksporta kompensāciju maksājumiem [..] jāpievieno:
a)
pienācīgi aizpildīts dokuments, kas noteikts šās regulas 2. panta 3. punktā;
un
b)
ziņojumi, kas paredzēti šās regulas 3. panta 2. punkta trešajā daļā.
3.   Ja 3. panta 1. punktā noteiktās pārbaudes nevarēja veikt tādu iemeslu dēļ, ko eksportētājs nespēja kontrolēt, kompetentā iestāde pēc eksportētāja saprātīgas prasības var pieņemt citus dokumentus, kuri pierāda, ka ir ievērota [Regula Nr. 1/2005].”
18.
Regulas Nr. 817/2010 5. panta 1. punktā (“Eksporta kompensāciju nemaksāšana”) noteikts:
“Kopējā eksporta kompensāciju maksājumu summa par katru dzīvnieku, kas aprēķināta saskaņā ar otro daļu, netiek izmaksāta par:
[..]
c)
dzīvniekiem, par kuriem kompetentā iestāde uzskata, ka [Regulas Nr. 1/2005] 3. līdz 9. pantā, kā arī tur minētajos pielikumos, ietvertie noteikumi nav ievēroti, ņemot vērā 4. panta 2. punktā minētos dokumentus un/vai visus citus tās rīcībā esošos elementus par atbilstību šai regulai.
[..]”
19.
Regulas Nr. 817/2010 7. pantā (“Pārmaksāto summu atgūšana”) noteikts, ka, “ja pēc kompensācijas samaksas konstatē, ka [Regula Nr. 1/2005] nav ievērota, attiecīgo kompensācijas daļu [..] uzskata par pārmērīgi samaksātu un atgūst [..]”.
20.
Regulas Nr. 817/2010 IV pielikums ir ziņojuma par pārbaudi pirmajā izkraušanas vietā galamērķa trešajā valstī paraugs. Viena no ailēm, ko izmanto saistībā ar “veiktajām pārbaudēm” attiecas uz “maršruta plāna pierakstiem”.
II. Fakti, tiesvedība un uzdotie jautājumi
21.
Nīderlandē reģistrēts dzīvu liellopu eksporta uzņēmums Vion Livestock (turpmāk tekstā – “Vion”) 2010. gada 9. septembrī deklarēja 36 liellopus eksportam uz galamērķi Libānā. Staatssecretaris van Economische Zaken (valsts sekretārs ekonomikas jautājumos, Nīderlande; turpmāk tekstā – “valsts sekretārs”) samaksāja Vion kompensāciju par šiem liellopiem.
22.
Tajā pašā dienā šie dzīvnieki no Vurdenas [Woerden] (Nīderlande) tika nosūtīti uz Beirūtu (Libāna). 2010. gada 10. septembrī plkst. 10.15 šie dzīvnieki nonāca Koperā [Koper] (Slovēnija), kur no kravas automobiļa tie tika pārkrauti lauksaimniecības dzīvnieku kuģī MV “Heidi H”, un atstāja ES teritoriju. 2010. gada 21. septembrī dzīvnieki nonāca izkraušanas vietā (Beirūtā), kur 2010. gada 22. septembrī tie tika izkrauti.
23.
Šajā ziņā, lai gan pārvadājuma žurnāla 1. iedaļā (“Plānošana”) kā galamērķa vieta norādīta Beirūta, 3. iedaļā (“Galamērķa vieta”) norādīts, ka Kopera un Slovēnija ir attiecīgi galamērķa vieta un dalībvalsts. Pārvadājuma daļas 4. iedaļā (“Transportētāja deklarācija”) arī kā galamērķa vieta norādīta Kopera. Pārvadājuma žurnāla 4. iedaļa tika aizpildīta tikai līdz Koperai, nevis Beirūtai, un pārvadājuma žurnālā nav informācijas par dzīvnieku izvešanu no Koperas, nonākšanu Beirūtā un izkraušanu Beirūtā. Turklāt pārvadājuma žurnāla 1. iedaļā norādīts, ka dzīvniekiem bija paredzēts nonākt Beirūtā 2010. gada 16. septembrī.
24.
2010. gada 12. oktobrīControl Union Nederland – uzņēmums, kas specializējas neatkarīgu pārbaudes pakalpojumu sniegšanā, – paziņoja, ka Vion uzdevumā ir pārbaudījis dzīvniekus, kas tika pārvadāti uz kuģa klāja, izkraušanas vietā un ka neatkarīgs veterinārārsts ir veicis veterināro pārbaudi. Tā paskaidrojumā tika norādīts, ka Beirūta bija izkraušanas vieta, ka izkraušanas un pārbaudes diena bija 2010. gada 22. septembris un ka ir ievērotas Regulas Nr. 1/2005 normas. Paskaidrojumam ir pievienots veterinārārsta Beirūtā parakstīts ziņojums, kas datēts ar 2010. gada 22. septembri, par pārbaudi pirmās izkraušanas vietā galamērķa trešajā valstī saskaņā ar Regulas Nr. 817/2010 3. panta 2. punktu.
25.
Ziņojumā norādīts, ka galamērķa vieta bija Beirūta un ka maršruta plānā ievērotas Regulas Nr. 1/2005 un Regulas Nr. 817/2010 normas. Veterinārārsts apliecināja, ka viņš ir veicis saskaņā ar Regulas Nr. 817/2010 3. panta 2. punktu nepieciešamās pārbaudes un ka to rezultāti bijuši apmierinoši. Turklāt ziņojumā bija šādas piezīmes: “dzīvnieki nonāca izkraušanas galamērķa vietā 21.09.2010. un tika izkrauti manā klātbūtnē un manā kontrolē 22.09.2010. laikā no plkst. 11.15 līdz 13.30. Tika konstatēts, ka minētie 139 dzīvnieki bija vispārēji labi novietoti un vispārēji labā stāvoklī” (
13
).
26.
Ar 2014. gada 4. februāra lēmumu valsts sekretārs pieprasīja Vion atmaksāt eksporta kompensācijas EUR 5292,92 apmērā, kā arī 10% palielinājumu un procentus EUR 577,40 apmērā. Ar 2014. gada 18. jūnija lēmumu valsts sekretārs atzina Vion iebildumu par 2014. gada 4. februāra lēmumu par nepamatotu. Vion iesniedzējtiesā cēla prasību par otrā lēmuma tiesiskuma pārbaudi.
27.
Starp pusēm pamatlietā ir strīds par to, vai Vion bija pienākums aizpildīt pārvadājuma žurnālu ar aktuālajiem datiem līdz dzīvnieku izkraušanas datumam Beirūtā. Iesniedzējtiesa uzskata, ka šāds pienākums, kā to apgalvo valsts sekretārs, pamatā izriet no sprieduma Zuchtvieh-Export, turklāt tā arī uzskata, ka Vion apgalvojums, ka šāda pienākuma nav, ir pamatojams ar Regulas Nr. 1/2005 II pielikuma 7. noteikumu, kurā noteikta prasība transportētājiem nodot pārvadājuma žurnālu valsts pilnvarotam veterinārārstam izbraukšanas punktā, ja dzīvnieki tiek pārvadāti uz trešo valsti.
28.
Ja šāda pienākuma nav, iesniedzējtiesai jebkurā gadījumā ir jautājums, kā veterinārārsts Libānā būtu varējis pārbaudīt, ka ir ievērotas prasības, kas izriet no Regulas Nr. 817/2010, ja viņa rīcībā nebija pēc Koperas ar aktuālajiem datiem aizpildīts pārvadājuma žurnāls (maršruta plāns). Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka ne 2010. gada 22. septembra ziņojumā, ne pārvadājuma žurnālā nav norādīts precīzs kuģa ierašanās laiks Beirūtas ostā 2010. gada 21. septembrī un ka turklāt dzīvniekiem sākotnēji bija paredzēts tur nonākt 2010. gada 16. septembrī. Iesniedzējtiesa vēl piebilst, ka tā pieņem, ka transportētājs nodeva pārvadājuma žurnālu valsts pilnvarotam veterinārārstam Koperā un ka šis ir vienīgais iemesls, kāpēc šā pārvadājuma žurnāla daļa netika aizpildīta ar aktuālajiem datiem līdz Beirūtai. Šauboties par pareizu Regulu Nr. 1/2015 un Nr. 817/2010 interpretāciju, iesniedzējtiesa nolēma apturēt lietas izskatīšanu un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Regulas Nr. 1/2005] 5. panta 4. punkts un 8. panta 2. punkts saistībā ar šīs regulas II pielikuma noteikumiem par pārvadājuma žurnālu ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos ir ietverts pārvadājuma organizētāja un/vai dzīvnieku turētāja pienākums, ka viņiem, pārvadājot dzīvniekus uz trešo valsti, pārvadājuma žurnāls ir jākārto līdz galamērķa vietai šajā trešajā valstī?
2)
Vai [Regulas Nr. 817/2010] 5. un 7. pants saistībā ar šīs regulas 4. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka eksporta kompensācijas ir jāatgūst, ja pārvadājuma žurnāls netiek kārtots līdz galamērķa vietai trešajā valstī, jo pārvadātājs ir izpildījis Regulas Nr. 1/2005 II pielikuma 7. punktā paredzēto pienākumu nodot pārvadājuma žurnālu valsts pilnvarotam veterinārārstam izvešanas punktā?
3)
Vai Regulas Nr. 817/2010 5. un 7. pants saistībā ar šīs regulas 4. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka eksporta kompensācijas ir jāatgūst, ja eksportētājs nevar pierādīt, ka Regulas Nr. 1/2005 normas ir izpildītas situācijā, kad veterinārārsts pārbaudēs, kas saskaņā ar Regulas Nr. 817/2010 3. panta 1. punktu viņam ir jāveic trešajā valstī, nevar pārbaudīt, vai maršruta plāns (pārvadājuma žurnāls) ir vai nav apmierinošs, proti, vai tiek ievērotas Regulas Nr. 1/2005 normas (un tādējādi viņš arī nevar apliecināt, ka šo pārbaužu rezultāti ir apmierinoši), jo pārvadātājs ir nodevis pārvadājuma žurnālu valsts pilnvarotam veterinārārstam izvešanas punktā?”
29.
Vion, Nīderlandes un Ungārijas valdības, kā arī Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus. Nīderlandes valdība un Komisija sniedza mutvārdu apsvērumus 2017. gada 17. maijā.
III. Analīze
A. Uzdoto jautājumu aptvērums
30.
Otrais un trešais jautājums attiecas uz pareizu noteikumu par kompensācijām par dzīvnieku eksportu atbilstīgi Regulai Nr. 817/2010 saistībā ar Regulas Nr. 1/2005 prasībām interpretāciju, bet pirmais jautājums attiecas tikai uz Regulu Nr. 1/2005.
31.
Taču, kā Komisija sākotnēji norāda savos apsvērumos, pamatlieta attiecas uz lēmuma, ar kuru pieprasīts atmaksāt eksporta kompensāciju, likumību. Līdz ar to Komisija uzskata, ka, ja pirmo jautājumu analizētu atsevišķi no otrā un trešā jautājuma, tā nozīmīgums un, pamatojoties uz tiem pašiem argumentiem, pieņemamība būtu apšaubāma. Tāpēc Komisija ierosina atbildēt uz pirmo jautājumu kopīgi ar pārējiem diviem jautājumiem.
32.
Vion ir līdzīgi iebildumi. Tā ieskatā, pamatlieta neattiecas uz to, vai, lai saņemtu eksporta kompensācijas, Regulas Nr. 1/2005 pamata noteikumi ir jāievēro ārpus ES teritorijas, bet drīzāk uz to, kādas administratīvas darbības atbilstīgi šai regulai ir jāveic ar pārvadājuma žurnālu.
33.
Es pievienojos šīm bažām un esmu spiests izteikt turpmāk norādītos novērojumus par spriedumu Zuchtvieh-Export, kurā Tiesa lēma, ka Regulā Nr. 1/2005 noteiktie dzīvnieku labturības standarti ir jāņem vērā, plānojot tālu pārvadājumu, kas sākas Savienībā un beidzas ārpus ES teritorijas. Šajos apsvērumos tiks paskaidrots, kāpēc es nevaru ieteikt Tiesai sniegt atbildi uz iesniegto pirmo jautājumu atsevišķi no otrā un trešā jautājuma.
34.
Pretēji Regulai Nr. 817/2010, kuras mērķis inter alia ir motivēt dzīvnieku transportētājus ievērot dzīvnieku labturības noteikumus, uz brīvprātības pamatiem piedāvājot tiem ekonomisku atbalstu kompensāciju veidā, kad tie eksportē dzīvniekus uz trešajām valstīm (
14
), Regulā Nr. 1/2005 ietvertie dzīvnieku pārvadāšanas noteikumi nav fakultatīvi. Regulas Nr. 1/2005 pārkāpšanas gadījumā var tikt uzlikti sodi saskaņā ar tās 25. pantu atbilstoši valsts tiesību aktiem. Šādi sodi var būt naudas sodi (soda naudas), pagaidu vai pastāvīga attiecīgo profesionālo atļauju atsaukšana, krimināllietas ierosināšana saskaņā ar tiesību aktiem par dzīvnieku labturību vai citi iespējami sodu veidi. To ir vērts paturēt prātā, apsverot šajā lietā esošos jautājumus.
35.
Tāpat arī vērts atcerēties, ka spriedums Zuchtvieh-Export attiecās uz Vācijas kompetentās iestādes atteikumu atmuitot liellopu kravu, ko bija paredzēts eksportēt no Vācijas uz Uzbekistānu. Pieprasījums izmaksāt eksporta kompensāciju iesniegts nebija (
15
). Tāpēc Tiesa nevarēja izvairīties interpretēt Regulu Nr. 1/2005 atsevišķi no citiem tiesību aktiem (
16
).
36.
Turklāt spriedumā Zuchtvieh-Export Tiesai tika lūgta Regulas Nr. 1/2005 14. panta 1. punkta interpretācija. Ar šo normu izbraukšanas vietas kompetentajai iestādei tiek noteikts pienākums pirms izbraukšanas pārbaudīt, ka organizētāja iesniegtais ierosinātais pārvadājuma žurnāls attiecībā uz tālu pārvadājumu starp dalībvalstīm un dalībvalstīm un trešajām valstīm ir reāls un norāda uz šās regulas ievērošanu. Ja tā nav, iestādei ir jāprasa organizētājam mainīt plānoto pārvadājuma organizāciju, lai tā būtu atbilstīga.
37.
Tāpēc pēc būtības spriedums Zuchtvieh-Export attiecās uz to, vai Regula Nr. 1/2005 var tikt piemērota ex ante uzraudzības situācijā attiecībā uz pārvadājuma daļu pārvadājuma žurnālā, kas paredzēta uz trešo valsti. Šādā izpratnē nav skaidri saskatāms, ka ar to, ka tiek pieprasīts, lai paredzētais pārvadājums atbilstu regulai pilnībā, tiktu pārkāpts teritorialitātes princips. Provokatīvi raugoties, faktiski varētu teikt, ka, lai gan ir Regulas Nr. 1/2005 1. pants, ņemot vērā Regulas Nr. 1/2005 14. panta 1. punkta viennozīmīgo formulējumu, cits iznākums nebija iespējams (
17
).
38.
Pretēji tam pamatlieta attiecas uz ex post uzraudzības situāciju, kad pārvadājums ir noticis. Ir izteiktas aizdomas, ka nav tikušas ievērotas Regulā Nr. 1/2005 noteiktās prasības attiecībā tieši uz to pārvadājuma daļu, kas notika ārpus ES teritorijas. Ja tiek pierādīts, ka šie apgalvojumi atbilst patiesībai, tad šis pārkāpums vai šie pārkāpumi var būt par pamatu nevis vienkāršam atmuitošanas atteikumam, bet sodu uzlikšanai atbilstīgi šās regulas 25. panta prasībām.
39.
Patiesībā sodu uzlikšana attiecībā uz pārvadājuma daļu, kas notiek aiz Savienības robežām, attiecas ne tikai uz Regulas Nr. 1/2005 teritoriālā tvēruma jautājumu. Tas izraisa arī sarežģīto jautājumu, kā dalībvalstis var izpildīt savu pienākumu ievērot Regulas Nr. 1/2005 25. pantu, potenciāli izmantojot (krimināltiesisko) jurisdikciju ar mērķi sodīt rīcību, kas notikusi trešajā valstī, ar konkrētu iespējamību, ka tur attiecīgā rīcība nebūtu bijusi pretlikumīga (
18
).
40.
Šim jautājumam ir konkrēta būtiska nozīme dzīvu dzīvnieku eksportēšanas uz trešajām valstīm gadījumā. Šādās situācijās Regulas Nr. 1/2005 21. panta 1. punkta e) apakšpunktā ir atsauce uz Eiropas Konvenciju par dzīvnieku aizsardzību starptautiskās pārvadāšanas laikā. Līdz ar to, šķiet, ka Regulā Nr. 1/2005 ir ietverts dalījums starp (augstākiem) dzīvnieku labturības standartiem pārvadāšanas laikā, kas piemērojami Savienībā, un (zemākiem) standartiem, kas piemērojami trešajās valstīs. Ir izteikti pietiekami pārliecinoši argumenti, ka tas norāda, ka pārvadāšanu no izvešanas punkta uz pirmo izkraušanas vietu galamērķa trešajā valstī neregulē Regula Nr. 1/2005, bet gan starptautiskie līgumi (
19
). Jebkurā gadījumā spriedumā Zuchtvieh-Export nav izslēgta iespējamība, ka tas tā varētu būt ex post uzraudzības situācijās.
41.
Pašreizējā situācijā man šķiet, ka, ja Tiesai būtu jāskata trīs iepriekšējos punktos minētie jautājumi, tas būtu jādara vakuumā – Tiesai iesniegtajos apsvērumos šie aspekti vispār nav skarti. Faktiski puses, kas iesniegušas apsvērumus, nav pat īpaši pievērsušās jautājumam par Regulas Nr. 1/2005 piemērojamību ratione loci
ex post uzraudzības situācijā vai iespējai, ka dzīvnieku labturības standarti Savienībā un trešajās valstīs varētu atšķirties (
20
).
42.
Ņemot vērā šo fonu, es aicinātu Tiesu ieņemt piesardzīgu nostāju, ierobežojot savu atbildi. Tiesa nav informēta par to, vai pamatlietā tiek skatīts jautājums par sodiem, kas noteikti saskaņā ar Regulas Nr. 1/2005 25. pantu, un nebūtu saprātīgi pieņemt, ka sodi ir vai varētu būt uzlikti. Jebkurā gadījumā, ja tas tā būtu, iesniedzējtiesa (vai cita kompetenta valsts tiesa) varētu pēc saviem ieskatiem iesniegt Tiesai vēl vienu jautājumu.
43.
Vēl jo vairāk, manu uzmanību pievērsa tas, ka otrajā iesniegtajā jautājumā lielākā vai mazākā mērā uzdots tas pats jautājums, kas pirmajā, tikai pārceļot to uz kompensāciju par dzīvnieku eksportu režīmu. Tāpēc, tā kā es ierosinu atbildēt uz iesniegtajiem jautājumiem, izejot no pieņēmuma, ka dzīvnieku eksporta kompensāciju režīms ir piemērojams, nebūs nepieciešams atsevišķi atbildēt uz pirmo jautājumu.
B. Novērtējums
1.
Ievadapsvērumi
44.
Ar saviem jautājumiem iesniedzējtiesa pēc būtības jautā, vai eksporta kompensāciju saņemšana saskaņā ar Regulu Nr. 817/2010 ir priekšnoteikums, lai transportētājs aizpildītu pārvadājuma žurnālu ar aktuālajiem datiem līdz pirmajai izkraušanas vietai galamērķa trešajā valstī, vai drīzāk, vai šis nosacījums tiek izpildīts, nododot pārvadājuma žurnālu valsts pilnvarotam veterinārārstam izvešanas punktā Savienībā. Tāpat arī iesniedzējtiesa vēlas zināt, vai eksportētājs uzņemas risku, ka tas nevar pierādīt, ka Regulas Nr. 1/2005 prasības ir izpildītas situācijā, kad transportētājs ir nodevis pārvadājuma žurnālu valsts pilnvarotam veterinārārstam izvešanas punktā Savienībā, un līdz ar to veterinārārsts pirmajā izkraušanas vietā galamērķa trešajā valstī nevar šo žurnālu pārbaudīt.
45.
Jau pašā sākumā esmu jau teicis, ka Regulā Nr. 1/2005 ietvertie noteikumi nav skaidra formulējuma paraugs (
21
). Par to liecina arī pamatlieta. Patiešām, Regulā Nr. 1/2005 ietvertie noteikumi par pārvadājuma žurnālu, īpaši tās II pielikums, ne vienmēr ir ļoti skaidri (
22
). Tas ir neveiksmīgi, jo ietekmē arī Regulas Nr. 817/2010 interpretāciju abu sasaistes dēļ.
46.
Šajā ziņā ilustratīvs ir tas, ka iesniedzējtiesa šaubās, vai “pārvadājuma žurnāla” jēdziens, kas ir Regulas Nr. 1/2005 centrālais aspekts, atbilst “maršruta plāna pierakstiem”, kas lietoti Regulas Nr. 817/2010 pielikumos. Tā varētu domāt, bet pārliecības par to nav.
47.
Taču šīs ir vienas šaubas, ko es labprāt kliedēšu. Šie jēdzieni nevar būt atšķirīgi – kā to norāda Nīderlandes valdība un kam eventuāli piekrīt Komisija tiesas sēdē –, “maršruta plāns” (vai “maršruta plāna pieraksti” [route plan records] Regulas Nr. 817/2010 teksta angļu valodas versijā) ir “pārvadājuma žurnāla” iepriekšējais termins, kas lietots Direktīvā 91/628/EEK, kura ir Regulas Nr. 1/2005 priekšgājēja (
23
). Ir saprotams, ka Regulas Nr. 817/2010 priekšgājējā, konkrēti Regulā (EK) Nr. 639/2003 (
24
), vēl joprojām tika lietoti šie termini, jo Regula Nr. 1/2005 vēl bija jāpieņem. Tomēr ar nožēlu jāatzīst, ka Komisija vienkārši “atkārtoti pārstrādāja” Regulas Nr. 639/2003 pielikumus, iekļaujot tos Regulā Nr. 817/2010. Tādā veidā tika saglabāts termins, no kā atteicās Regulā Nr. 1/2005. Tas nerada uzticību likumdošanas darba iznākuma kvalitātei.
48.
Jebkurā gadījumā es secinu, ka eksporta kompensāciju piešķiršanas saskaņā ar Regulu Nr. 817/2010 izpratnē “maršruta plāns” atbilst “pārvadājuma žurnālam”, kā šis termins lietots Regulā Nr. 1/2005.
2.
Būtība
a)
Saskaņā ar Regulu Nr. 817/2010 noteiktais pienākums aizpildīt pārvadājuma žurnālu ar aktuālajiem datiem līdz pirmajai izkraušanas vietai galamērķa trešajā valstī.
49.
Lai gan ir citētas atšķirīgas normas, gan pirmais, gan otrais iesniegtais jautājums attiecas uz to, vai pastāv pienākums aizpildīt pārvadājuma žurnālu ar aktuālajiem datiem līdz pirmajai izkraušanas vietai galamērķa trešajā valstī (otrajā jautājumā minot arī eksporta kompensāciju atgūšanu).
50.
Daudzu Regulā Nr. 1/2005 un Nr. 817/2010 ietverto normu neskaidrais raksturs nemazina to, ka viens jautājums Regulā Nr. 817/2010 formulēts pilnīgi skaidri. Saskaņā ar Regulas Nr. 817/2010 1. pantu eksporta kompensāciju piešķir tikai tad, ja “dzīvnieku pārvadāšanas laikā uz pirmo izkraušanas vietu galamērķa trešajā valstī ir ievērots [Regulas Nr. 1/2005] 3.–9. pants un tajos minētie pielikumi, kā arī [Regula Nr. 817/2010]” (izcēlums pievienots). No tā izriet, ka, pat ja tiek uzskatīts, ka Regula Nr. 1/2005 piemērojama tikai pašā Savienībā, Regulas Nr. 817/2010 1. pants, kā to atzīst Ungārijas valdība, paplašina noteiktu Regulas Nr. 1/2005 normu teritoriālo tvērumu, attiecinot to uz trešajām valstīm (
25
).
51.
Regulas Nr. 1/2005 5. panta 4. punkts un 8. panta 2. punkts ir tiesību normas, kas minētas Regulas Nr. 817/2010 1. pantā, un tās abas attiecas uz II pielikumu par pārvadājuma žurnālu. Tāpēc šajā pielikumā noteiktie noteikumi attiecas uz trešajām valstīm eksporta kompensāciju režīma ietvaros – arī tik daudz ir skaidrs. Taču nesaskaņas rodas attiecībā uz to, vai ar Regulas Nr. 1/2005 II pielikumā noteiktajiem noteikumiem transportētājam tiek uzlikts pienākums aizpildīt pārvadājuma žurnālu ar aktuālajiem datiem aiz izvešanas punkta Savienībā.
52.
Konkrēti, Vion apgalvo, un šo viedokli atbalsta Ungārijas valdība, ka no Regulas Nr. 1/2005 II pielikuma 7. noteikuma pirmās rindkopas izriet, ka šāds pienākums nepastāv, jo šajā noteikumā tiek prasīts, lai transportētājs atdotu pārvadājuma žurnālu valsts pilnvarotam veterinārārstam izvešanas punktā. Līdz ar to saskaņā ar šā noteikuma interpretāciju, Vion izpratnē, pārvadājuma žurnāls tiek pastāvīgi nodots valsts apstiprinātam veterinārārstam izvešanas punktā Savienībā, un pēc tam tas vairs nav transportētāja rīcībā, un attiecīgi tā vairs nav viņa atbildība.
53.
Vion interpretācija nav pārspīlēta. Tā izriet tieši no Regulas Nr. 1/2005 II pielikuma 7. noteikuma pirmās rindkopas. No otras puses, pamatā esošā problēma, kā skaidrots turpmāk, ir tā, ka šāda interpretācija nevieš skaidrību konkrētajā eksporta situācijā ar kompensāciju pieprasījumu. Man šķiet, ka 7. noteikums pats pa sevi ir vēl viens neskaidras noteikumu formulēšanas piemērs (
26
). Tāpēc nepieciešams ciešāk pētīt II pielikuma noteikumu kontekstu un mērķi.
54.
Pirmkārt, dažos II pielikuma noteikumos nodalīti Savienības iekšējie pārvadājumi un eksporta pārvadājumi uz trešajām valstīm (
27
). Kas attiecas uz tiem noteikumiem, kuros šāda nodalījuma nav, nav skaidrs, vai tas ir darīts ar nolūku un kādas ir izrietošās sekas.
55.
Otrkārt, šķiet, ka Regulas Nr. 1/2005 II pielikuma 2. noteikumā pārvadājuma žurnāls uzskatīts par vienotu veselumu. Tajā norādīts, ka pārvadājuma žurnāls sastāv no 1. līdz 5. iedaļai un ka “pārvadājuma žurnāla lapas ir jāsastiprina”.
56.
Treškārt, pārvadājuma žurnāls nevar būt vienkārši statisks dokuments: lai gan 3. iedaļā ir fiksēts dzīvnieku labturības stāvoklis izvešanas vietā, 4. iedaļa ir paredzēta, lai tur ierakstītu transportētāja (autovadītāja) konstatēto informāciju pārvadājuma gaitā. Šķiet, ka saskaņā ar 3. iedaļu prasītās pārvadājuma žurnāla ierakstu pārbaudes nav iespējams veikt bez 4. iedaļas.
57.
Ceturtkārt, jāskatās Regulas Nr. 1/2005 II pielikuma 7. noteikuma otrā rindkopa, kas piemērojama pamatlietā. Šajā rindkopā noteikts, ka “subsidēta liellopu eksporta gadījumā [ (
28
)] pārvadājuma žurnāla 3. iedaļu var neaizpildīt, ja ziņojums ir jāsastāda saskaņā ar tiesību aktiem lauksaimniecības jomā”. Skaidrības labad – Regula Nr. 817/2010 ir tiesību akts lauksaimniecības jomā [ (
29
)], kurā noteikta prasība sastādīt ziņojumu (
30
). Tāpēc II pielikuma 7. noteikuma otrā rindkopa drīzāk atbalsta Vion interpretāciju tādā ziņā, ka tur norādīts, ka eksporta gadījumā valsts pilnvarotam veterinārārstam nav jānodod tikai pārvadājuma žurnāla 3. iedaļa.
58.
Taču, pirmkārt, tas nozīmētu neņemt vērā Regulas Nr. 1/2005 II pielikuma 7. noteikuma otrās rindkopas pamatojumu, kas ir vienkārši atcelt prasību transportētajam nodot pārvadājuma žurnāla 3. iedaļu valsts pilnvarotam veterinārārstam izvešanas punktā dzīvu liellopu eksporta gadījumā. Patiešām, saskaņā ar Regulas Nr. 817/2010 IV pielikumu pirmajā izkraušanas vietā galamērķa trešajā valstī ir jāveic šāda pārbaude. Tas, ka saskaņā ar 7. noteikuma otro rindkopu pārvadājuma žurnāla 3. iedaļa nav jānodod valsts pilnvarotam veterinārārstam, nozīmē, ka dzīvu liellopu eksporta, pieprasot kompensācijas gadījumā, ar Regulu Nr. 1/2005 pirmās izkraušanas vieta galamērķa trešajā valstī netieši tiek atzīta kā “galamērķa vieta” saskaņā ar 3. iedaļu. Šajā ziņā tas, kas attiecas uz pārvadājuma žurnāla 3. iedaļu, būtu pareizi arī attiecībā uz Regulas Nr. 817/2010 IV pielikumu: “maršruta plāna pierakstu” – vai pārvadājuma žurnāla – veicamās pārbaudes saskaņā ar Regulas Nr. 817/2010 IV pielikumu nevar izpildīt bez 4. iedaļas, kas aizpildīta līdz pirmajai izkraušanas vietai galamērķa trešajā valstī. Ņemot vērā šo fonu, 7. noteikuma otrā rindkopa drīzāk apstiprina uzskatu, ka pārvadājuma žurnāls ir jāaizpilda ar aktuālajiem datiem pēc izvešanas no Savienības punkta. Patiešām, nebūtu jēgas tulkot Regulas Nr. 817/2010 IV pielikumu vienkārši kā prasību veterinārārstam pirmajā izkraušanas vietā galamērķa trešajā valstī pārbaudīt, ka pārvadājuma žurnāls (iespējams, izņemot 3. iedaļu) ir pienācīgi nodots valsts pilnvarotam veterinārārstam izvešanas no Savienības punktā saskaņā ar Regulas Nr. 1/2005 II pielikuma 7. noteikumu. Šī persona parasti par to pat nebūtu tieši informēta.
59.
Otrkārt, tas, ka ar II pielikuma 7. noteikumu “tiek atdalīta” viena no pārvadājuma žurnāla iedaļām, norāda, ka, pretēji 2. noteikumā noteiktajam, pārvadājuma žurnāls faktiski nav vienots veselums. Atbilstošā norma Regulas Nr. 1/2005 21. panta 2. punktā arī rada šaubas par pārvadājuma žurnāla veselumu. Standarta situācijā (kas, pirmkārt, nozīmē eksportu bez kompensāciju pieprasījuma) ar 21. panta 2. punktu tiek noteikta prasība ietverto sugu tālu pārvadājumu gadījumā valsts pilnvarotam veterinārārstam izvešanas punktā “veikt un reģistrēt II pielikumā sniegtā pārvadājuma žurnāla 3. iedaļā “Galamērķa vieta” minētās pārbaudes”. 21. panta 2. punktā nav noteikts, ka valsts pilnvarota veterinārārsta rīcībā noteikti jābūt visam pārvadājuma žurnālam, lai veiktu 3. iedaļā minētās pārbaudes. Jebkurā gadījumā šķiet, ka ar 21. panta 2. punktu transportētājam tiek prasīts nodot 3. iedaļu valsts pilnvarotam veterinārārstam (
31
). Tas drīzāk atbalsta ideju par “funkcionālu” pārvadājuma žurnālu atbilstīgi tam, ko esmu norādījis 56. punktā.
60.
Regulas Nr. 1/2005 II pielikuma neviennozīmīgumu apstiprina II pielikuma 3. noteikuma e) punkts, ar kuru, lai gan tas adresēts pārvadājuma organizētājam, šai personai tiek prasīts “nodrošināt, lai pārvadājuma žurnāls atrastos kopā ar dzīvniekiem pārvadājuma laikā līdz galamērķa vietai vai gadījumā, ja tiek veikta izvešana uz trešo valsti, vismaz līdz izvešanas punktam” (izcēlums pievienots). Turklāt II pielikuma 8. noteikumā noteikta prasība pārvadājuma žurnāla 3. iedaļā (“Galamērķa vieta”) minētajam transportētajam saglabāt “aizpildīta pārvadājuma žurnāla kopiju” (izcēlums pievienots, vārds“aizpildīts” neparādās Regulas Nr. 1/2005 holandiešu valodas versijā). Tāpēc, ja vien ar 8. noteikumu būtu paredzēts izslēgt ceļa posmu ārpus Savienības (ko, kā esmu norādījis iepriekš 54. punktā, nevar izslēgt, bet nevar arī pieņemt kā esošu), šķistu, ka pārvadājuma žurnāla kopija ir jāaizpilda līdz pirmajai izkraušanas vietai galamērķa trešajā valstī.
61.
Piektkārt, pretēji Regulas Nr. 1/2005 II pielikumā iekļautajiem noteikumiem – kas ir nepārliecinoši neskaidri – Regulas Nr. 817/2010 mērķis ir pilnīgi skaidrs. Tas ir dzīvnieku labturības standartu saglabāšana visā eksporta darījuma laikā (
32
).
62.
Tas liek man uzskatīt, ka vienīgā interpretācija, kas atbilst Regulas Nr. 817/2010 mērķim, ir tā, saskaņā ar kuru transportētājam tiek prasīts aizpildīt pārvadājuma žurnālu ar aktuālajiem datiem pēc izbraukšanas no izvešanas no Savienības punkta. Bez pārvadājuma žurnāla, kas aizpildīts ar aktuālajiem datiem, veterinārārsts pirmajā izkraušanas vietā galamērķa trešajā valstī vienkārši nevar pārliecināties, ka tā pārvadājuma daļa, kas notikusi ārpus Savienības, ir bijusi atbilstoša dzīvnieku labturības noteikumiem. Tāpēc drīzāk pastāvētu risks, ka kompensācijas tiek izmaksātas par eksportu, kurā nav ievēroti dzīvnieku labturības noteikumi (piemēram, noteikumi par pārvadājuma laikiem un atpūtas laikiem) pretēji tam, ko cenšas panākt ar Regulu Nr. 817/2010 (
33
).
63.
Visbeidzot, vēlos atzīmēt, ka Tiesa ir norādījusi, ka praksē piešķirt eksporta kompensācijas, pamatojoties uz Regulu Nr. 817/2010, kas ietver pēc pārvadājuma pārbaudi par no Regulas Nr. 1/2005 izrietošo prasību ievērošanu, nav atklājies, ka dzīvnieku pārvadāšanā ar izvešanas punktu Savienības teritorijā un galamērķi trešajā valstī būtu jāsaskaras ar sistēmiskiem sarežģījumiem saistībā ar šīm prasībām trešo valstu teritorijā (
34
). Pēc būtības šķiet, ka Tiesa ar šo ir atzinusi par nepamatotiem argumentus, kas balstīti uz praktiskām grūtībām, kuras saistītas ar Regulas Nr. 817/2010 piemērošanu trešajās valstīs – vismaz uz šo brīdi.
64.
Uz šādiem pamatiem es secinu, ka, atbilstīgi tulkojot Regulas Nr. 817/2010 1. pantu, lasot to saistībā ar Regulas Nr. 1/2005 II pielikuma 7. noteikuma otro rindkopu un Regulas Nr. 817/2010 3. panta 2. punktu, dzīvu liellopu kravas, par kuru pieprasītas eksporta kompensācijas, transportētājam ir pienākums aizpildīt pārvadājuma žurnālu ar aktuālajiem datiem līdz pirmajai izkraušanas vietai galamērķa trešajā valstī. Šā pienākuma neizpilde, acīmredzot, ietekmē eksportētāju, kas ir iesniedzis šo pieprasījumu, un tas ir analizēts turpmāk tekstā.
65.
Ņemot vērā šo atbildi, es neuzskatu par nepieciešamu paust nostāju par noteiktiem faktiskiem apsvērumiem, ko paudusi Komisija (
35
) un kas nav atspoguļoti lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu. Šajā ziņā tas ir iesniedzējtiesas ziņā noteikt un izvērtēt faktus, ko tā uzskata par nozīmīgiem.
b)
Pierādījumu sekas pārvadājuma žurnāla neaizpildīšanai ar aktuālajiem datiem uz pārbaudi, kas jāveic saskaņā ar Regulas Nr. 817/2010 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu
66.
Iesniedzējtiesas trešais jautājums norāda, ka tā arī vēlas zināt, vai risks par to, ka transportētājs varētu nodot pārvadājuma žurnālu valsts pilnvarotam veterinārārstam izvešanas no Savienības punktā, tādējādi liedzot veterinārārstam pirmajā izkraušanas vietā galamērķa trešajā valstī iespēju veikt attiecīgo pārbaudi, pamatojoties uz pārvadājuma žurnālu, jāuzņemas eksportētājam vai iestādei, kas atbildīga par eksporta kompensāciju izmaksu.
67.
Es piekrītu Nīderlandes valdībai, ka var nebūt nepieciešams atbildēt uz šo jautājumu. Šķiet, ka tas ir balstīts uz pieņēmumu, ka transportētājam nav pienākuma aizpildīt pārvadājuma žurnālu ar aktuālajiem datiem līdz pirmajai izkraušanas vietai galamērķa trešajā valstī. Kā jau iepriekš norādīju, man nešķiet, ka tas tā ir.
68.
Jebkurā gadījumā šī problēma ir atrisināta ar Regulas Nr. 817/2010 3. pantu. Saskaņā ar šo normu eksportētajam ir jānodrošina, ka dzīvniekiem tiek veikta pārbaude pirmajā izkraušanas vietā galamērķa trešajā valstī un ka par šo pārbaužu veikšanu atbild ārēja kontroles iestāde. Šim nolūkam ir jāizmanto veidlapas paraugs, kas pievienots šai regulai kā IV pielikums, kurš norādīts iepriekš 58. punktā. Šajā veidlapas paraugā ir prasība veterinārārstam pārbaudīt “maršruta plāna ierakstus”, kas, kā jau norādīju iepriekš 46.–48. punktā, atbilst “pārvadājuma žurnālam”, kurš lietots Regulā Nr. 1/2005. Veterinārārstam tad ir jānorāda, vai pārbaudes iznākums bija apmierinošs vai ne. Zemsvītras piezīmē ir norādīts, ka termins “apmierinošs” norāda atbilstību [Regulas Nr. 1/2005 un Nr. 817/2010] prasībām.
69.
Regulas Nr. 817/2010 1. pantā un 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā ir noteikts, ka iepriekšējā punktā norādītās procedūras izpilde, īpaši apmierinošs iznākums, ir prasība eksporta kompensāciju izmaksai. Ja veterinārārsts pirmajā izkraušanas vietā galamērķa trešajā valstī nevar pārbaudīt maršruta plāna ierakstus/pārvadājuma žurnālu, jo tas nav iesniegts, rodas neatbilstība.
70.
Kas attiecas uz pierādīšanas pienākumu, Tiesa ir noteikusi, ka eksporta kompensāciju sistēma ir balstīta uz brīvprātīgām deklarācijām, ja eksportētājs pēc savas iniciatīvas nolemj pieprasīt kompensāciju un tam ir jāsniedz attiecīgā informācija, kas nepieciešama, lai noteiktu viņa tiesības saņemt kompensāciju un aprēķinātu tās summu. Tā kā kontekstu veido ES atbalsta shēma, uz atbalsta shēmu noteikti attiecas nosacījums, ka saņēmējs sniedz visas patiesuma un ticamības garantijas. Eksportētājs, kas saskaņā ar eksporta kompensācijas procedūru deklarē produktu, netieši norāda, ka šis produkts atbilst visiem nosacījumiem, kuri ir vajadzīgi kompensācijai. Ja kompetentā iestāde deklarāciju apšauba, eksportētājam saskaņā ar valsts noteikumiem par pierādījumiem ir jāpierāda, ka nosacījumi ir faktiski izpildīti (
36
).
71.
Konkrēti, saskaņā ar Regulas Nr. 817/2010 4. panta 1. un 2. punktu eksportētājam ir jāpierāda, ka ir izpildīti eksporta kompensācijas piešķiršanas nosacījumi. Jānorāda, ka eksportētājam, lai tas varētu saņemt eksporta kompensāciju izmaksu, dalībvalsts kompetentajā iestādē, kura pieņem eksporta deklarāciju, ir jāiesniedz pierādījums, ka ir ievēroti Regulas Nr. 817/2010 1. panta noteikumi un līdz ar to arī Regula Nr. 1/2005, uzrādot attiecīgi Regulas Nr. 817/2010 2. panta 3. punktā un 3. panta 2. punktā paredzētos dokumentus. Viens no šiem dokumentiem ir ziņojums, ko sastādījis veterinārārsts, kurš veica pārbaudi, pirmajā izkraušanas vietā galamērķa trešajā valstī un kas aizpildīts saskaņā ar šās Regulas IV pielikumu (
37
).
72.
Šajā ziņā dokumenta neesamību nevar salīdzināt ar situāciju, kad jautājums ir par šā dokumenta satura ticamību (
38
). Regulas Nr. 817/2010 4. panta 3. punktā ir norādīts, ka tikai force majeure gadījumos kompetentā iestāde var pieņemt citus dokumentus, kuri pierāda, ka ir ievērota Regula Nr. 1/2005. Tāpēc saskaņā ar vispārēju noteikumu nepieciešamā dokumenta neiesniegšana nozīmē, ka pieprasīto kompensāciju izmaksāt nevar.
73.
Vion neapgalvo, ka šis būtu force majeure gadījums (jebkurā gadījumā šāds apgalvojums visdrīzāk netiktu pierādīts). Drīzāk savos apsvērumos Vion norāda, ka saskaņā ar tiesiskās noteiktības principu tiesības saņemt eksporta kompensāciju var tikt liegtas tikai tādā gadījumā, ja eksportētājs nav izpildījis pienākumus, par kuriem viņš bijis acīmredzami informēts.
74.
Taču šis arguments neattiecas uz jautājumu par to, kurš uzņemas pierādīšanas slogu apstākļos, kad veterinārārsts pirmajā izkraušanas punktā galamērķa trešajā valstī nevar iepazīties ar pārvadājuma žurnālu, ko iesniedzējtiesa ir uzdevusi trešajā jautājumā. Drīzāk šis apgalvojums šķiet saistīts ar to, vai saskaņā ar Regulas Nr. 817/2010 7. pantu pastāv aizliegums veikt atgūšanu, pamatojoties uz to, ka tas būtu pretrunā tiesiskās paļāvības principam, kas ir vispārējs ES tiesību aktu princips (
39
), pamatlietas apstākļos, kad eksporta kompensācijas izmaksātas avansā. Šajā ziņā no judikatūras izriet, ka uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu nevar paļauties attiecībā uz nepārprotamām ES tiesību aktu normām (
40
). Attiecīgās tiesību normas nebūt nav nepārprotamas, bet tas, ka tās tādas nav, pats par sevi neizraisa šī principa piemērošanu. Un tātad, tā kā iesniedzējtiesa nav īpaši jautājusi, vai Vion tiesiskās paļāvības aizsardzība liedz atgūt attiecīgās eksporta kompensācijas, es šo aspektu vairs neanalizēšu, pasakot tikai to, ka šis ir jautājums, kas jāizskata šai tiesai.
75.
Noslēgumā es uzskatu, ka, atbilstīgi tulkojot Regulas Nr. 817/2010 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu, lasot to saistībā ar 4. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 3. panta 2. punktu, eksporta kompensācijas nedrīkst izmaksāt, ja veterinārārsts pārbaužu, kas jāveic trešajā valstī saskaņā ar šās regulas 3. pantu, laikā nevar pārbaudīt, vai maršruta plāna ieraksti ir apmierinoši, sakarā ar to, ka transportētājs ir nodevis pārvadājuma žurnālu dalībvalsts valsts pilnvarotam veterinārārstam izvešanas no Savienības punktā. Attiecīgi visas eksporta kompensācijas, kas izmaksātas par šo sūtījumu avansā, ir jāatgūst saskaņā ar Regulas Nr. 817/2010 7. pantā noteikto kārtību. Iesniedzējtiesai ir jāpieņem galīgais lēmums par atgūšanu, ņemot vērā visus būtiskos apstākļus.
IV. Secinājumi
76.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai atbildēt uz jautājumiem, ko lietā C‑383/16 uzdevusi College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā apelācijas tiesa sociālekonomiskos jautājumos, Nīderlande), šādi:
–
atbilstīgi interpretējot Komisijas 2010. gada 16. septembra Regulas (ES) Nr. 817/2010, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz prasībām eksporta kompensāciju piešķiršanai saistībā ar dzīvu liellopu labturību pārvadāšanas laikā, 1. pantu, lasot to saistībā ar Padomes 2004. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2005 par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas un saistīto darbību laikā un grozījumu izdarīšanu Direktīvās 64/432/EEK un 93/119/EK un Regulā (EK) Nr. 1255/97, II pielikuma 7. noteikuma otro rindkopu un Regulas Nr. 817/2010 3. panta 2. punktu, dzīvu liellopu kravas, par kuru pieprasītas eksporta kompensācijas, transportētājam ir pienākums aizpildīt pārvadājuma žurnālu ar aktuālajiem datiem līdz pirmajai izkraušanas vietai galamērķa trešajā valstī;
–
atbilstīgi interpretējot Regulas Nr. 817/2010 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu, lasot to saistībā ar 4. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 3. panta 2. punktu, eksporta kompensācijas nedrīkst izmaksāt, ja veterinārārsts pārbaužu, kas jāveic trešajā valstī saskaņā ar šās regulas 3. pantu, laikā nevar pārbaudīt, vai maršruta plāna ieraksti ir apmierinoši, sakarā ar to, ka transportētājs ir nodevis pārvadājuma žurnālu dalībvalsts valsts pilnvarotam veterinārārstam izvešanas no Eiropas Savienības punktā. Attiecīgi visas eksporta kompensācijas, kas izmaksātas par šo sūtījumu avansā, ir jāatgūst saskaņā ar Regulas Nr. 817/2010 7. pantā noteikto kārtību. Iesniedzējtiesai ir jāpieņem galīgais lēmums par atgūšanu, ņemot vērā visus būtiskos apstākļus.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	Komisijas 2010. gada 16. septembra Regula, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz prasībām eksporta kompensāciju piešķiršanai saistībā ar dzīvu liellopu labturību pārvadāšanas laikā (OV 2010, L 245, 16. lpp.)
(
3
)	Padomes 2004. gada 22. decembra Regula par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas un saistīto darbību laikā un grozījumu izdarīšanu Direktīvās 64/432/EEK un 93/119/EK un Regulā (EK) Nr. 1255/97 (OV 2005, L 3, 1. lpp.).
(
4
)	Vēlos atzīmēt, ka arī Komisijas jautājums ir, vai neatbilstība radās, pirms sūtījums atstāja ES teritoriju.
(
5
)	Spriedums, 2015. gada 23. aprīlis, Zuchtvieh-Export, C‑424/13, EU:C:2015:259 (turpmāk tekstā – “spriedums Zuchtvieh-Export”).
(
6
)	Atbilstīgi Regulas Nr. 1/2005 2. pantam (“Definīcijas”) “tāls pārvadājums” ir pārvadājums, kura ilgums pārsniedz 8 stundas, sākot no brīža, kad pirmais dzīvnieku sūtījuma dzīvnieks tiek pirmo reizi pārvietots.
(
7
)	Atbilstīgi Regulas Nr. 1/2005 2. pantam “pārvadātājs” ir fiziska vai juridiska persona, kas pārvadā dzīvniekus uz sava rēķina vai uz trešās personas rēķina.
(
8
)	Atbilstīgi Regulas Nr. 1/2005 2. pantam “organizētājs” ir i) pārvadātājs, kas noslēdzis apakšuzņēmuma līgumu ar vismaz vienu citu pārvadātāju attiecībā uz pārvadājuma daļu; vai ii) fiziska vai juridiska persona, kas par pārvadājumu noslēgusi apakšuzņēmuma līgumus ar vairākiem pārvadātājiem; vai iii) persona, kas ir parakstījusi pārvadājuma žurnāla 1. iedaļu, kā noteikts II pielikumā;
(
9
)	Atbilstīgi Regulas Nr. 1/2005 2. pantam “turētājs” ir fiziska vai juridiska persona, izņemot pārvadātāju, kas atbild par dzīvniekiem vai rīkojas ar tiem pastāvīgi vai īslaicīgi.
(
10
)	Atbilstīgi Regulas Nr. 1/2005 2. pantam “izvešanas punkts” ir robežkontroles punkts vai jebkura cita dalībvalsts noteikta vieta, kur dzīvnieki tiek izvesti no Savienības muitas teritorijas.
(
11
)	Atbilstīgi Regulas Nr. 1/2005 2. pantam “valsts pilnvarots veterinārārsts” ir dalībvalsts kompetentas iestādes pilnvarots veterinārārsts.
(
12
)	Skatīt arī Padomes 2004. gada 21. jūnija Lēmumu 2004/544/EK par Eiropas Konvencijas par dzīvnieku aizsardzību starptautiskās pārvadāšanas laikā parakstīšanu (OV 2004, L 241, 21. lpp.).
(
13
)	Atsauces rīkojumā nav skaidri norādīts, ka starp 139 liellopiem, ko pārbaudīja veterinārārsts Beirūtā, bija 36 liellopi, par kuriem Vion pieprasīja eksporta kompensācijas. Turpmākajā analīzē pieņemšu, ka tā bija.
(
14
)	Salīdzināt ar spriedumu, 2008. gada 13. marts, Viamex Agrar Handel, C‑96/06, EU:C:2008:158, 30. punkts.
(
15
)	Par šo punktu skat. ģenerāladvokāta Ī. Bota [Y. Bot] secinājumus lietā Zuchtvieh-Export, C‑424/13, EU:C:2014:2216 (turpmāk tekstā – “ģenerāladvokāta Ī. Bota secinājumi lietā Zuchtvieh-Export”), 17. punkts.
(
16
)	Tomēr, sniedzot atbildi, Tiesa ņēma vērā Regulu Nr. 817/2010; skat. spriedumu Zuchtvieh-Export, 53. punkts. Salīdzinošai atšķirīga tvēruma analīzei ratione loci šajā regulā un Regulā Nr. 1/2005 skat. ģenerāladvokāta Ī. Bota secinājumus lietā Zuchtvieh-Export, 68.–79. punkts.
(
17
)	Acīmredzot, visi šādam viedoklim nepiekrita: skat. ģenerāladvokāta Ī. Bota secinājumus lietā Zuchtvieh-Export.
(
18
)	Piemēram, saskaņā ar starptautisko tiesību aktīvu personālo principu atsevišķas valstis kā priekšnoteikumu savas krimināltiesiskās jurisdikcijas izmantošanai ir noteikušas prasību, lai šādi (parasti mazāk smagi) nodarījumi būtu sodāmi ne tikai šajā valstī, bet arī valstī, kurā pretlikumīgā rīcība notikusi.
(
19
)	Skat. arī ģenerāladvokāta Ī. Bota secinājumu lietā Zuchtvieh-Export, 61. un 62. punkts.
(
20
)	Tāpēc spriedumā Zuchtvieh-Export, īpaši tā 54. punktā, arī nav atrisināti šie jautājumi. Turklāt ex post pārbaudes, uz kurām ir atsauces 2008. gada 25. novembra spriedumā Heemskerk and Schaap, C‑455/06, EU:C:2008:650, 28. punkts, attiecās uz citu noteikumu, kas papildināja pārbaudes, kuras jāveic saskaņā ar Regulas Nr. 817/2010 priekšgājēju.
(
21
)	Skat. manus secinājumus lietā Masterrind, C‑469/14, EU:C:2016:47, 20., 27., 28., 38. un 47. punkts.
(
22
)	Piemēram, lai gan Regulas Nr. 1/2005 II pielikuma 8. noteikuma otrajā rindkopā noteikts, ka pārvadājuma žurnālu “pēc pieprasījuma uzrāda [..] kompetentai iestādei izbraukšanas vietā vienu mēnesi pēc tā aizpildīšanas”, trešajā rindkopā norādīts, ka pārvadājuma žurnālu “atdod atpakaļ izbraukšanas vietas kompetentai iestādei 1 mēneša laikā pēc pārvadājuma pabeigšanas”.
(
23
)	Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīva par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK (OV 1991, L 340, 17. lpp.) ar grozījumiem. Skat. īpaši tās 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu un pielikumu VIII nodaļu (“Maršruta plāns”), kas tika pievienota ar Padomes 1995. gada 29. jūnija Direktīvu 95/29/EK, ar ko groza Direktīvu 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā (OV 1995, L 148, 52. lpp.).
(
24
)	Komisijas 2003. gada 9. aprīļa Regula, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1254/1999 attiecībā uz prasībām eksporta kompensāciju piešķiršanai saistībā ar dzīvu liellopu labturību pārvadāšanas laikā (OV 2003, L 93, 10. lpp.).
(
25
)	Skat. ģenerāladvokāta Ī. Bota secinājumus lietā Zuchtvieh-Export, 68.–79. punkts, it īpaši 71. punkts.
(
26
)	Tāpēc nav pārsteigums, ka arī Komisija nav pārliecināta, kā interpretēt Regulas Nr. 1/2005 II pielikuma 7. noteikumu, apšaubot, vai saskaņā ar šā noteikuma pirmo rindkopu noteikums “nodot pārvadājuma žurnālu valsts pilnvarotam veterinārārstam izvešanas punktā” attiecas uz visām šā žurnāla iedaļām vai tikai 3. iedaļu.
(
27
)	Tas attiecas uz 3. noteikuma e) punktu un 4.–7. noteikumu.
(
28
)	Nav skaidrs pamatojums, kāpēc ir ierobežojums tikai attiecībā uz dzīviem liellopiem.
(
29
)	Regula Nr. 817/2010 ir beigu beigās pieņemta, pamatojoties uz noteikumiem par lauksaimniecību LESD: Regulas Nr. 817/2010 tiesiskais pamats ir konkrēti Padomes 2007. gada 22. oktobra Regulas (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (OV 2007, L 299, 1. lpp.), 170. pants, kuras pašas tiesiskais pamats ir EK Līgums, konkrēti EK 36. un 37. pants (tagad LESD 42. un 43. pants).
(
30
)	Saskaņā ar Regulas Nr. 817/2010 3. panta 2. punktu veterinārārstam, kurš veica dzīvnieku pārbaudi pirmajā izkraušanas vietā galamērķa trešajā valstī saskaņā ar Regulas Nr. 817/2010 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu, saskaņā ar paraugiem, kas inter alia noteikti Regulas Nr. 817/2010 IV pielikumā, ir jāsastāda un jāaizpilda ziņojums.
(
31
)	Zināmā mērā Regulas Nr. 1/2005 21. panta 2. punkts varētu nozīmēt, ka Regulas Nr. 1/2005 II pielikumā ietvertais formulējums “iedot pārvadājuma žurnālu valsts pilnvarotam veterinārārstam izvešanas punktā” attiecas uz pārvadājuma žurnāla nodošanu valsts pilnvarotam veterinārārstam attiecīgo pārbaužu veikšanas nolūkā. Taču šāda 7. noteikuma interpretācija, jāatzīst, nav acīmredzama.
(
32
)	Regulas Nr. 817/2010 preambulas 3. apsvērumā norādīts, ka, lai garantētu dzīvnieku labturības standartu saglabāšanu, būtu jāievieš uzraudzības sistēma, kura ietver obligātas pārbaudes izvešanas punktā no [Savienības] muitas teritorijas un pēc izvešanas no [Savienības] muitas teritorijas, ja notiek transportlīdzekļa maiņa, un arī pirmās izkraušanas vietā galamērķa trešā valstī (izcēlums pievienots).
(
33
)	Regulas Nr. 817/2010 preambulas 7. apsvērumā inter alia noteikts, ka “[Regulas Nr. 1234/2007] 168. pantā un šajā regulā noteikts, ka atbilstība dzīvnieku labturības noteikumiem Savienībā ir nosacījums eksporta kompensāciju maksājumu saņemšanai”.
(
34
)	Spriedums, 2015. gada 23. aprīlis, Zuchtvieh-Export, C‑424/13, EU:C:2015:259, 53. punkts.
(
35
)	Komisija inter alia apgalvo, ka no lietas materiāliem izriet, ka attiecīgajiem liellopiem, uz ko attiecas pamatlieta, netika nodrošināta 24 stundu atpūta pirms iekraušanas kuģī Heidi H Koperā (Slovēnijā) un ka pieci dzīvnieki nomira uz kuģa klāja un tika pārmesti pār bortu. Taču Nīderlandes valdība tiesas sēdē norādīja, ka tā dēvētajā T5 kontroles eksemplārā ir norādīts, ka attiecīgie liellopi tika izvesti no Koperas 2010. gada 13. septembrī.
(
36
)	Skat. spriedumu, 2008. gada 13. marts, Viamex Agrar Handel, C‑96/06, EU:C:2008:158, 30. un 31. punkts un tajos minētā judikatūra.
(
37
)	Skat. pēc analoģijas spriedumus, 2008. gada 13. marts, Viamex Agrar Handel, C‑96/06, EU:C:2008:158, 30.–33. punkts, un 2008. gada 25. novembris, Heemskerk and Schaap, C‑455/06, EU:C:2008:650, 24. punkts.
(
38
)	Skat. attiecībā uz situācijām, kad jautājums bija par pārbaužu, ko veicis valsts pilnvarots veterinārārsts izvešanas no Savienības punktā, rezultāta ticamību, spriedumus, 2008. gada 13. marts, Viamex Agrar Handel, C‑96/06, EU:C:2008:158; 2008. gada 25. novembris, Heemskerk and Schaap, C‑455/06, EU:C:2008:650, un 2016. gada 28. jūlijs, Masterrind, C‑469/14, EU:C:2016:609.
(
39
)	Skat. spriedumu, 2013. gada 20. jūnijs, Agroferm, C‑568/11, EU:C:2013:407, 47. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
40
)	Turpat, 52. punkts un tajā minētā judikatūra.