62013TO0539(01)
VISPĀRĒJĀS TIESAS RĪKOJUMS (ceturtā palāta)
2021. gada 20. aprīlī (
*1
)
Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus – Septītā pamatprogramma pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem (2007–2013) – Projekti MARE, Senior un ECRN – Komisijas lēmums atgūt nepamatoti izmaksātās summas – Prasītājs, kurš vairs neatbild uz Vispārējās tiesas lūgumiem – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas
Lietā T‑539/13 RENV
Inclusion Alliance for Europe GEIE
, Bukareste (Rumānija),
prasītāja,
pret
Eiropas Komisiju, ko pārstāv F. Moro, pārstāve,
atbildētāja,
pirmkārt, par prasību, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2013) 4693 final (2013. gada 17. jūlijs) atgūt no prasītājas saistībā ar projektiem MARE, Senior un ECRN piešķirto summu 212411,89 EUR apmērā, pieskaitot procentus, un, otrkārt, par prasību, kura ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar kuru tiek lūgts atlīdzināt materiālo un morālo kaitējumu, kas prasītājai esot radies šī lēmuma dēļ,
VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs S. Žervazonī [S. Gervasoni], tiesneši L. Madise [L. Madise] un P. Niuls [P. Nihoul] (referents),
sekretārs E. Kulons [E. Coulon],
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Prasītāja Inclusion Alliance for Europe GEIE ir Rumānijā reģistrēta sabiedrība, kas darbojas veselības un sociālās integrācijas nozarē.
2
2007. gada 19. decembrī un 2008. gada 2. septembrī, pēc tam, kad bija pieņemts Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums Nr. 1982/2006/EK (2006. gada 18. decembris) par Eiropas Kopienas Septīto pamatprogrammu pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem (2007. līdz 2013. gads) (OV 2006, L 412, 1. lpp.), Eiropas Kopienu Komisija noslēdza ar prasītāju attiecīgi dotācijas līgumu “Senior – Social Ethical and Privacy Needs in ICT for Older People: a dialogue roadmap” (“Senior – Gados vecu cilvēku sociālētiskas un konfidencialitātes vajadzības IKT jomā”; turpmāk tekstā – “Senior līgums”) un dotācijas līgumu “Market Requirements, Barriers and Cost‑Benefits Aspects of Assistive Technologies” (“Tirgus prasības palīgtehnoloģijām, šķēršļi un izmaksu un ieguvumu aspekti”; turpmāk tekstā – “MARE līgums”).
3
Jāpiebilst, ka 2008. gada 6. oktobrī Konkurētspējas un inovāciju pamatprogrammas (CIP), kas tika pieņemta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1639/2006/EK (2006. gada 24. oktobris), ar ko izveido Konkurētspējas un inovāciju pamatprogrammu (2007. līdz 2013. gads) (OV 2006, L 310, 15. lpp.), ietvaros Komisija noslēdza ar prasītāju trešo dotācijas līgumu “European Civil Registry Network” (“Eiropas Civilstāvokļa reģistru tīkls”; turpmāk tekstā – “ECRN līgums”).
4
2013. gada 17. jūlijā, pēc vairākām revīzijām, kurās tika konstatēts, ka attiecīgo projektu finanšu pārvaldība nav veikta atbilstoši līgumos MARE, Senior un ECRN paredzētajiem nosacījumiem, kā arī attiecīgo pamatprogrammu vispārīgajiem nosacījumiem, Komisija pieņēma Lēmumu C(2013) 4693 final atgūt no Inclusion Alliance for Europe GEIE kopējo summu 212411,89 EUR apmērā, pieskaitot procentus (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
5
Saskaņā ar LESD 299. pantu apstrīdētais lēmums ir izpildes rīkojums, lai piespiedu kārtā atgūtu finansiālo ieguldījumu, kuru prasītāja ir saņēmusi saistībā ar līgumiem MARE, Senior un ECRN, kā arī nokavējuma procentus par šīm summām.
6
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2013. gada 2. oktobrī, prasītāja cēla prasību, ar ko lūdza apturēt apstrīdētā lēmuma izpildi, atcelt “visas citas izmeklēšanas procedūras, kuras ir veikusi Komisija vai kuras pēc tās lūguma ir veikušas citas organizācijas”, atcelt apstrīdēto lēmumu atbilstoši LESD 263. pantam un, pamatojoties uz LESD 268. pantu, piespriest Komisijai atlīdzināt zaudējumus un samaksāt procentus par materiālo un morālo kaitējumu, kas tai esot radies saistībā ar minētā lēmuma piemērošanu.
7
Ar 2016. gada 21. aprīļa rīkojumu Inclusion Alliance for Europe/Komisija (T‑539/13, nav publicēts, turpmāk tekstā – “sākotnējais rīkojums”, EU:T:2016:235) Vispārējā tiesa noraidīja prasību daļēji kā acīmredzami nepieņemamu un pārējā daļā kā acīmredzami juridiski nepamatotu. Attiecībā uz lūgumu atcelt apstrīdēto lēmumu tā lēma, ka vairāki pamati ir acīmredzami nepieņemami, jo to mērķis nav novērtēt apstrīdētā akta tiesiskumu no Savienības tiesību normu viedokļa, bet tie ir balstīti uz līguma noteikumu interpretāciju un pārkāpumiem, uz kuriem attiecas nevis LESD 263. pants, bet LESD 272. pants.
8
Ar prasības pieteikumu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2016. gada 7. jūlijā, prasītāja iesniedza apelācijas sūdzību par sākotnējo rīkojumu.
9
Ar atsevišķu dokumentu, kas Tiesas kancelejā iesniegts tajā pašā dienā, prasītāja iesniedza pieteikumu par pagaidu noregulējumu saskaņā ar LESD 278. pantu, lūdzot apturēt sākotnējā rīkojuma, kā arī apstrīdētā lēmuma izpildi.
10
Ar 2016. gada 6. septembra rīkojumu Inclusion Alliance for Europe/Komisija (C‑378/16 P‑R, nav publicēts, EU:C:2016:668) pieteikums par pagaidu noregulējumu tika noraidīts.
11
Ar 2020. gada 16. jūlija spriedumu Inclusion Alliance for Europe/Komisija (C‑378/16 P, turpmāk tekstā – “spriedums par apelācijas sūdzību”, EU:C:2020:575) Tiesa atcēla sākotnējo rīkojumu, tādēļ ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, atzīdama, ka, pamatojoties uz LESD 263. pantu celtas prasības atcelt tiesību aktu ietvaros Savienības tiesai ir jānovērtē apstrīdētā tiesību akta tiesiskums tikai no Savienības tiesību viedokļa un ka uz attiecīgā līguma noteikumu neizpildi vai šim līgumam piemērojamo tiesību pārkāpumu var atsaukties vienīgi tādas prasības ietvaros, kas ir celta, pamatojoties uz LESD 272. pantu.
12
Tā kā Tiesa uzskatīja, ka tiesvedības stadija neļauj pieņemt galīgo nolēmumu, tā nodeva lietu atpakaļ Vispārējai tiesai (sprieduma par apelācijas sūdzību 117.–119. punkts) un atlika lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu. Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 88. pantu spriedums par apelācijas sūdzību tika izsniegts lietas dalībniekiem. Prasītāja uzskata, ka tas tika izsniegts A. D’Amico, kas bija nevis tās advokāts, bet likumiskais pārstāvis.
13
2020. gada 31. jūlijā Vispārējā tiesa saskaņā ar tās Reglamenta 217. panta 1. punktu uzaicināja lietas dalībniekus iesniegt savus rakstveida apsvērumus par secinājumiem, kas attiecībā uz šīs lietas atrisinājumu ir jāizdara no sprieduma par apelācijas sūdzību. Tā kā šis spriedums tika izsniegts A. D’Amico, šis uzaicinājums tika nosūtīts viņam.
14
2020. gada 18. augustā Vispārējās tiesas kanceleja nosūtīja prasītājai elektroniskā pasta vēstuli, kurā lūdza apstiprināt, ka tā ir saņēmusi 2020. gada 31. jūlija vēstuli.
15
Atbilde uz šo elektroniskā pasta vēstuli netika saņemta.
16
Ar 2020. gada 28. septembra vēstuli Vispārējā tiesa atkārtoti lūdza sniegt apstiprinājumu un uzaicināja prasītāju iesniegt savus apsvērumus par secinājumiem, kas attiecībā uz šīs lietas atrisinājumu ir jāizdara no sprieduma par apelācijas sūdzību.
17
Arī uz šo vēstuli atbilde netika saņemta.
18
Šādos apstākļos Vispārējās tiesas kanceleja 2020. gada 16. oktobrī nosūtīja elektroniskā pasta vēstuli S. Famiani, kas bija prasītājas advokāte tiesvedībās, kurās izdots sākotnējais rīkojums un 2016. gada 6. septembra rīkojums Inclusion Alliance for Europe/Komisija (C‑378/16 P‑R, nav publicēts, EU:C:2016:668), kā arī vispirms saistībā ar tiesvedību, kurā pasludināts spriedums par apelācijas sūdzību, lai uzdotu jautājumu par to, vai viņa joprojām pārstāv prasītāju.
19
Arī uz šo vēstuli atbilde netika saņemta.
20
Pēc šiem dažādajiem pasākumiem Vispārējā tiesa, konstatējusi, ka prasītāja vairs neatbild uz tās lūgumiem, Reglamenta 89. pantā paredzēto procesa organizatorisko pasākumu ietvaros ar 2020. gada 21. decembra vēstuli uzaicināja lietas dalībniekus paust savus apsvērumus par iespēju pēc savas ierosmes atzīt, izdodot motivētu rīkojumu, ka tiesvedība ir jāizbeidz saskaņā ar Reglamenta 131. panta 2. punktu.
21
Šī lūguma izpildes beigu termiņš bija 2021. gada 8. janvāris. Attiecībā uz prasītāju šis lūgums tika adresēts pirmkārt, tās likumiskajam pārstāvim A. D’Amico un, otrkārt, tās advokātei S. Famiani.
22
Vispārējā tiesa šī rīkojuma 21. punktā norādītajā datumā saņēma Komisijas atbildi, bet nesagaidīja nekādu reakciju no A. D’Amico vai S. Famiani.
23
Šādos apstākļos ir jāpiemēro Reglamenta 131. panta 2. punkts, saskaņā ar kuru, ja prasītāja vairs neatbild uz Vispārējās tiesas lūgumiem, tā, uzklausījusi lietas dalībniekus, var pēc savas ierosmes atzīt, izdodot motivētu rīkojumu, ka tiesvedība ir jāizbeidz.
24
Ciktāl tas ir nepieciešams, ir jākonstatē, ka Vispārējā tiesa 2021. gada 18. janvārī saņēma no advokāta vēstuli angļu valodā – un tādējādi valodā, kas nav tiesvedības valoda –, kurā viņš apgalvoja, ka pārstāvēs prasītāju, un lūdza dot iespēju iesniegt tās vārdā apsvērumus un noteikt tam termiņu, paskaidrojot, ka prasītāja nebija informēta par pēdējiem Vispārējās tiesas paziņojumiem “saziņas problēmu” un “pandēmijas seku” dēļ. Turklāt viņš norādīja, ka 2020. gada 21. decembra vēstuli viņš bija saņēmis tikai 2021. gada 18. janvārī, un lūdza piešķirt papildu termiņu, lai rūpīgāk iepazītos ar lietas materiāliem.
25
Šī vēstule neatspēko šī rīkojuma 23. punktā minēto konstatējumu.
26
Vispirms ir jākonstatē, ka šī vēstule Vispārējai tiesai tika nosūtīta nevis šī rīkojuma 21. punktā norādītajā termiņā, bet desmit dienas pēc tā beigām.
27
Turpinājumā jānorāda, ka prasītājas jaunais advokāts tikai vispārēji atsaucās uz “saziņas problēmām” un “pandēmijas sekām”, nesniedzot nekādus konkrētus un precīzus pierādījumus, kas, iespējams, ļautu šos apstākļus atzīt par šķērsli jebkādā veidā atbildēt uz Vispārējās tiesas lūgumiem no sprieduma par apelācijas sūdzību izsniegšanas brīža.
28
Šādos apstākļos izskatāmajā lietā pēc savas ierosmes ir jāatzīst, ka – prasītājas bezdarbības dēļ un tā kā nav sniegti konkrēti paskaidrojumi minētās bezdarbības pamatojumam vai pierādījumi, kas pamatotu minētās bezdarbības iemeslus, – šī tiesvedība ir jāizbeidz, kā tas ir paredzēts Reglamenta 131. panta 2. punktā (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2016. gada 22. jūnijs, Marcuccio/Eiropas Savienība, T‑409/14, nav publicēts, EU:T:2016:398, 24. un 25. punkts).
Par tiesāšanās izdevumiem
29
Saskaņā ar Reglamenta 219. pantu savā nolēmumā, kas pieņemts pēc tam, kad Tiesa atcēlusi iepriekšējo nolēmumu un nodevusi to atpakaļ, Vispārējā tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem, pirmkārt, saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā un, otrkārt, apelācijas tiesvedību Tiesā.
30
2016. gada 6. septembra rīkojumā Inclusion Alliance for Europe/Komisija (C‑378/16 P‑R, nav publicēts, EU:C:2016:668) un vēlāk spriedumā par apelācijas sūdzību lēmuma pieņemšana par tiesāšanās izdevumiem tika atlikta.
31
Tādējādi Vispārējai tiesai šajā rīkojumā ir jālemj par tiesāšanās izdevumiem šajā tiesvedībā, kā arī par tiesāšanās izdevumiem tiesvedībās, kurās tika izdots sākotnējais rīkojums, 2016. gada 6. septembra rīkojums Inclusion Alliance for Europe/Komisija (C‑378/16 P‑R, nav publicēts, EU:C:2016:668) un pasludināts spriedums par apelācijas sūdzību.
32
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 134. panta 3. punktam, ja lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši. Turklāt atbilstoši Reglamenta 137. pantam, ja tiesvedība lietā ir jāizbeidz pirms sprieduma taisīšanas, Vispārējā tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem pēc saviem ieskatiem.
33
Izskatāmajā lietā spriedums tiesvedībā, kurā izdots 2016. gada 6. septembra rīkojums Inclusion Alliance for Europe/Komisija (C‑378/16 P‑R, nav publicēts, EU:C:2016:668), prasītājai vispirms bija nelabvēlīgs.
34
Vēlāk no sākotnējā rīkojuma un sprieduma par apelācijas sūdzību izriet, ka Tiesa nebija ņēmusi vērā Komisijas argumentus par vairāku pamatu pieņemamību, kas ir minēti Vispārējā tiesā celtās prasības atcelt tiesību aktu pamatojumam.
35
Savukārt no šiem lēmumiem neizriet, ka netika ņemti vērā Komisijas apsvērumi par šo pamatu pamatotību, lūgumu apturēt izpildi, lūgumu atcelt “visas citas izmeklēšanas, kuras tā bija veikusi vai kuras pēc tās lūguma bija veikušas citas organizācijas”, un prasību par kaitējuma atlīdzību.
36
Visbeidzot, no šī rīkojuma 13.–27. punkta izriet, ka lēmuma, saskaņā ar kuru tiesvedība šajā lietā ir jāizbeidz, tiešs iemesls ir prasītājas rīcība, proti, tā nav sniegusi atbildes uz vairākiem Vispārējās tiesas lūgumiem noteiktajā termiņā.
37
Šādos apstākļos ir jālemj, ka katrs lietas dalībnieks pats sedz savus tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, kā arī tiesvedībās, kurās tika izdots sākotnējais rīkojums, 2016. gada 6. septembra rīkojums Inclusion Alliance for Europe/Komisija (C‑378/16 P‑R, nav publicēts, EU:C:2016:668) un pasludināts spriedums par apelācijas sūdzību.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta)
izdod rīkojumu:
1)
Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.
2)
Eiropas Komisija un
Inclusion Alliance for Europe GEIE tiesvedībās lietās T‑539/13, C‑378/16 P‑R, C‑378/16 P un T‑539/13 RENV sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
Luksemburgā, 2021. gada 20. aprīlī
Sekretārs
E. Coulon
Priekšsēdētājs
S. Gervasoni
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.