62003CC0436_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievada piezīmes
1. Šī tiesvedība starp Parlamentu un Padomi skar Eiropas Kooperatīvās sabiedrības izveidošanu. Izskatāmajā prasībā Parlaments lūdz atcelt Padomes 2003. gada 22. jūlija Regulu (EK) Nr. 1435/2003 par Eiropas Kooperatīvās sabiedrības ( SCE ) statūtiem (2) (turpmāk tekstā – “regula”), kas ir pieņemta, pamatojoties uz EKL 308. pantu. Turklāt pamatjautājums ir – vai un kādos apstākļos Padome drīkst pieņemt tiesību aktus, pamatojoties uz EKL 308. pantu. Ņemot vērā iepriekš minēto, šajā lietā būtiskākais ir EKL 95. panta interpretācija.
II – Apstrīdētā regula
A – Likumdošanas procedūra
2. 1992. gada 6. martā Komisija iesniedza Padomei savu sākotnējo priekšlikumu (3) par Eiropas Kooperatīvo sabiedrību. Šis priekšlikums pamatojās uz EK līguma 100.a pantu, tātad uz EKL 95. panta agrāko redakciju. 1993. gada 6. jūlijā Komisija pēc Parlamenta pirmā lasījuma pieņēma tās grozīto priekšlikumu (4) un iesniedza to Padomei.
3. Ievērojot grozījumus, kas izdarīti Līgumos ar Māstrihtas līgumu un Amsterdamas līgumu, juridiskais pamats tika pielāgots saskaņā ar EKL 95. pantu (5) . Parlaments savā atzinumā šo juridisko pamatu apstiprināja.
4. No 2002. gada pavasara Padomē notika diskusijas, kuru gaitā juridiskais pamats tika grozīts, aizvietojot EKL 95. pantu ar EKL 308. pantu. Šī grozījuma dēļ Padome nolēma vēlreiz apspriesties ar Parlamentu.
5. 2003. gada 14. maijā Parlaments sniedza savu atzinumu, kurā tas pieprasīja par juridisko pamatu atkārtoti noteikt EKL 95. pantu. Komisija savā nostājā pievienojās Parlamenta pieņemtajiem grozījumiem.
6. 2003. gada 22. jūlijā Padome formāli pieņēma regulu, turklāt tā par juridisko pamatu noteica EKL 308. pantu.
B – Regulas mērķis un saturs
7. Regulas izvirzītā mērķa sakarā otrais apsvērums nosaka: “Iekšējā tirgus izveide un uzlabojumi, ko tā rada visas Kopienas ekonomiskajā un sociālajā stāvoklī, nozīmē ne vien to, ka jānovērš tirdzniecības šķēršļi, bet arī to, ka ražošanas struktūras jāpielāgo Kopienas dimensijai. Šai nolūkā ir būtiski, lai visu to veidu uzņēmējsabiedrības, kuru darbība skar vairāk nekā tikai vietējo vajadzību apmierināšanu, spētu sagatavot un veikt savas uzņēmējdarbības reorganizāciju Kopienas mērogā”.
8. Atbilstoši trešajam apsvērumam:
“Tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru Kopienā jāveic uzņēmējdarbība, joprojām ir pamatots galvenokārt uz valstu tiesību aktiem un tādēļ neatbilst ekonomiskajai bāzei, saskaņā ar kuru minētajam regulējumam jāattīstās, lai sasniegtu Līguma 18. pantā izklāstītos mērķus. Šāds stāvoklis ievērojami apgrūtina dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību grupu izveidi.”
9. No sestā apsvēruma izriet, ka Kopienai jāparedz kooperatīviem, kas ir visās dalībvalstīs vispārēji atzīta organizācijas forma, atbilstīgi tiesību akti, kas atvieglotu to pārrobežu darbību attīstīšanu.
10. Vienpadsmitais apsvērums situāciju skaidro šādi:
“Pārrobežu sadarbību starp kooperatīviem Kopienā šobrīd kavē juridiskās un administratīvās grūtības, kas jālikvidē tirgū bez robežām.”
11. Divpadsmitais apsvērums norāda uz līdzekli mērķa sasniegšanai:
“Eiropas kooperatīvu juridiskās formas ieviešana, kas pamatota uz kopīgiem principiem, bet ņem vērā to īpašās iezīmes, ļautu tiem darboties ārpus valstu robežām visā Kopienas teritorijā vai tās daļā.”
12. Trīspadsmitais apsvērums par attiecīgās regulas galveno mērķi apzīmē “dot iespēju fiziskām personām, kas ir dažādu dalībvalstu pastāvīgie iedzīvotāji, vai juridiskām personām, kas ir izveidotas atbilstoši dažādu dalībvalstu tiesību aktiem, nodibināt SCE ”.
13. Sešpadsmitais apsvērums norāda, ka šī regula neattiecas uz nodokļu politiku, konkurenci, intelektuālo īpašumu vai maksātnespēju.
14. Astoņpadsmitais apsvērums paskaidro, kādēļ daļa no tiesiskā regulējuma tiek noteikta, piemērojot norādi uz valsts tiesību normām:
“Ir sasniegts ievērojams progress, tuvinot valstu likumus par uzņēmējdarbību, un tādējādi dažus noteikumus, kas pieņemti SCE
juridiskās adreses dalībvalstī ar mērķi īstenot direktīvas par uzņēmējdarbību, var analoģiski attiecināt uz SCE
jomās, kurās kooperatīva darbībai nav vajadzīgi vienoti Kopienas noteikumi, jo šādi noteikumi atbilst kārtībai, kas reglamentē SCE .”
15. 1. panta 3. punkts par SCE
galveno mērķi min tās dalībnieku vajadzību nodrošināšanu un/vai to ekonomisko un/vai sociālo darbību attīstību.
16. 1. panta 5. punkts skaidri noteic, ka SCE
ir juridiskās personas statuss. Tā saskaņā ar 18. pantu šo statusu iegūst brīdī, kad tiek reģistrēta reģistrā.
17. Regulā turklāt ietilpst noteikumi par kapitālu (3. un 4. pants), statūtiem (5. pants), juridisko adresi un tās pārcelšanu (6. un 7. pants), reģistrāciju un dokumentu publicēšanu (11.–13. pants), dalību (14.–16. pants), dibināšanas veidiem, proti, apvienošanos un pārveidošanu (2. pants un 19.–35. pants), struktūru (36.–63. pants), akciju emisiju (64. pants), peļņas sadali (65. un 67. pants), gada pārskatiem un konsolidētajiem pārskatiem (68.–71. pants), kā arī likvidāciju, maksātnespēju un maksājumu pārtraukšanu (72.–76. pants).
18. Kā SCE
īpatnība jāuzsver apstāklis, ka atbilstoši 7. pantam SCE
juridisko adresi iespējams pārcelt, nelikvidējot SCE .
19. 8. pants ir galvenais noteikums attiecībā uz piemērojamiem tiesību aktiem. Šis noteikums nosaka skaidru hierarhiju. Atbilstoši tam SCE
darbību primāri reglamentē šī regula un tikai pēc tam attiecīgās SCE
statūti, ja šajā regulā tas nepārprotami atļauts, un valsts tiesību normas.
20. 9. pants atspoguļo, kādai jābūt attieksmei pret SCE
dalībvalstīs. Saskaņā ar šo regulu dalībvalstīs pret SCE
izturas tāpat kā pret kooperatīvu, kas dibināts saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā ir attiecīgās SCE
juridiskā adrese.
21. No iepriekš minētā izriet, ka regulas mērķis un saturs ir radīt īpašu sabiedrības veidu, proti, Eiropas Kooperatīvo sabiedrību.
III – Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
22. Parlamenta prasība Tiesas kancelejā tika reģistrēta 2003. gada 15. oktobrī. Ar Tiesas priekšsēdētāja rīkojumu Spānijas Karalistei un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei tika ļauts iestāties lietā, lai atbalstītu Padomes prasījumus, un Komisijai tika ļauts iestāties lietā, lai atbalstītu Parlamenta prasījumus.
23. Parlaments lūdz Tiesu atcelt apstrīdēto regulu, tās atcelšanas gadījumā saglabāt regulas iedarbību līdz brīdim, kad stāsies spēkā jauns tiesiskais regulējums par to pašu priekšmetu, kurš tiks pieņemts saprātīgā termiņā un ar atbilstošu juridisko pamatu, kā arī piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
24. Padome lūdz Tiesu prasību noraidīt kā nepamatotu un piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
IV – Lietas dalībnieku un personu, kas iestājušās lietā, galvenie argumenti
A – Prasītājs un persona, kas iestājusies lietā, lai to atbalstītu
25. Parlaments savu prasību atcelt regulu pamato ar to, ka Padome regulu pieņēma, pamatojoties uz EKL 308. pantu, kaut gan tai bija jāpamatojas uz EKL 95. pantu. EKL 308. pants paredz tikai konsultācijas ar Parlamentu, savukārt EKL 95. pants paredz piemērot koplēmuma procedūru, kas noteikta EKL 251. pantā.
26. EKL 95. pants esot īstais juridiskais pamats SCE
statūtu pieņemšanai tādēļ, ka regula tuvina dalībvalstu tiesību aktus, lai būtu iespējams nodibināt SCE . SCE
juridiskā forma ir valsts sabiedrība ar eiropeisku būtību, jo tā norāda uz valsts tiesībām, kas konkrētos jautājumos saglabā savu noteicošo raksturu.
27. Arī Komisija, kas iestājusies lietā, lai atbalstītu Parlamentu, aizstāv viedokli, ka tiesību aktu tuvināšanas jēdziens ir plašs, ietverot sevī arī jaunu tiesību normu ieviešanu, tātad arī valsts tiesību normu, kas regulē kooperatīvu darbību, papildināšanu ar SCE
statūtiem. Tā norāda, ka, ņemot vērā regulas mērķi un saturu, tā bija jābalsta uz EKL 95. pantu, it īpaši tādēļ, ka tā sekmē iekšējā tirgus izveidi un darbību.
B – Atbildētāja un personas, kas iestājušās lietā, lai to atbalstītu
28. Padome kā atbildētāja aizstāv savu rīcību, norādot, ka regula rada jaunu juridisko formu. Turklāt EKL 95. pants neesot vienīgais juridiskais pamats iekšējā tirgus īstenošanai. Preventīva tiesību aktu tuvināšana gan ir pieļaujama, bet ar priekšnosacījumu, ka dalībvalstis var veikt šādu pasākumu. Tomēr tas neattiecas uz Kopienu paralēlas struktūras izveidi.
29. Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste kā persona, kas iestājusies lietā, atbalsta Padomes prasījumus un arī uzskata, ka EKL 95. pantu nevarēja izmantot par regulas juridisko pamatu, jo dalībvalstis nevarētu pieņemt šādu tiesību aktu, un ka netiktu novērsti šķēršļi, ko iekšējam tirgum rada atšķirīgās dalībvalstu tiesību sistēmas. Tādēļ pareizais juridiskais pamats ir EKL 308. pants.
30. Spānijas Karaliste, kas iestājusies lietā, lai atbalstītu Padomi, uzsver, ka regula rada jaunu SCE
juridisko formu un tādēļ to nevar pamatot ar EKL 95. pantu, jo šajā gadījumā runa nav par tiesību aktu tuvināšanu šī noteikuma izpratnē.
V – Vērtējums
31. Juridiskā problēma, kas jānoskaidro šajā lietā, skar jautājumu par to, vai attiecīgā regula varēja pamatoti tikt balstīta uz EKL 308. pantu. Tādēļ vispirms jāpārbauda šī noteikuma piemērošanas nosacījumi. Pārbaudes gaitā tālāk jānoskaidro, vai regulu varēja balstīt uz EKL 95. pantu.
32. Sākumā jānorāda, ka Kopienas kompetenču sistēmas kontekstā tiesību akta juridiskā pamata izvēle nevar būt atkarīga tikai no tā, kāds pēc iestādes pārliecības ir izvirzītais mērķis, bet gan tai jābūt balstītai uz objektīviem elementiem, kurus iespējams pakļaut tiesas kontrolei. Šo elementu vidū īpaši jāizceļ tiesību akta mērķis un saturs (6) .
A – EKL 308. panta piemērošanas nosacījumi
33. Jau EKL 308. panta formulējums norāda uz galvenajiem nosacījumiem, lai varētu piemērot šo juridisko pamatu.
34. Šajā sakarā Parlaments pamatoti norāda uz diviem nosacījumiem –pirmkārt, ka Kopienai jārīkojas, lai sasniegtu kādu tās mērķi kopējā tirgus darbībā, un, otrkārt, ka EK līgums nepiešķir vajadzīgās pilnvaras.
35. Tas skaidri parāda EKL 308. panta subsidiaritāti attiecībā pret citiem juridiskajiem pamatiem, piemēram, arī attiecībā pret EKL 95. pantu. Tiesa to uzsver savā pastāvīgajā judikatūrā, saskaņā ar kuru atsauce uz EKL 308. pantu kā tiesību akta juridisko pamatu ir attaisnojama tikai tad, ja nekāda cita Līguma tiesību norma nepiešķir Kopienas iestādēm vajadzīgās pilnvaras, lai pieņemtu šo tiesību aktu (7) .
B – EKL 95. panta piemērošanas nosacījumi
36. EKL 95. pantu kā juridisko pamatu var piemērot tikai tad, ja ir izpildīti tajā minētie nosacījumi atbilstoši to interpretācijai judikatūrā. Izskatāmajā lietā tie ir šī panta 1. punktā minētie nosacījumi, proti, ka runa ir par pasākumiem, lai tuvinātu normatīvos vai administratīvos aktus, kuri attiecas uz iekšējā tirgus izveidi un darbību. To papildina formulējumā “ja vien šis Līgums neparedz ko citu” izteiktā subsidiaritāte attiecībā pret īpašajām saskaņošanas kompetencēm.
1.	EKL 95. panta subsidiaritāte
37. EKL 95. pants jautājumā par tādā tiesību aktā izvirzīto mērķu sasniegšanu, kas pieņemts uz tā pamata, norāda uz EKL 14. pantu, tātad – uz iekšējo tirgu. Tomēr EKL 95. pants nebūt nav vienīgais noteikums, kas kalpo, lai īstenotu iekšējā tirgus mērķus, vai arī kam atbilstoši Padomes formulējumam būtu vispārēja kompetence regulēt iekšējo tirgu.
38. EKL 95. pants nav piemērots juridiskais pamats ne tikai tajā gadījumā, ja tiesību aktā, kuru paredzēts pieņemt, Kopienas iekšējā tirgus apstākļu saskaņošanai ir tikai “papildu raksturs” (8), bet arī tad, ja tiek piemērots kāds no īpašajiem saskaņošanas noteikumiem.
39. Šādi, salīdzinājumā ar EKL 95. pantu, prioritāri piemērojamie noteikumi ir arī noteikumi, kas nosaka koordinēšanas kompetenci pamatbrīvību jomā.
40. Ņemot vērā, ka regulā par SCE
kā tiesību aktā par konkrētu kooperatīvās sabiedrības formu ietvertas sabiedrību tiesību normas, pirmām kārtām, uzmanība jāpievērš EKL 44. pantam.
41. Šo noteikumu var izmantot, lai tuvinātu valsts noteikumus sabiedrību tiesību jomā. Tādējādi šis noteikums ļautu arī saskaņot valsts tiesību normas, kas regulē kooperatīvo sabiedrību darbību, un tiesību aktā, kas pamatojas uz EKL 44. pantu, varētu iekļaut arī tādus noteikumus, kādi ir iekļauti regulā, piemēram, par dibināšanu vai kapitāla saglabāšanu.
42. Tomēr koordinēšana ir ne tikai nosacījums, bet arī ierobežojums, proti, attiecībā uz jaunu uzņēmējdarbības formu radīšanu. Tādēļ šādus tiesību aktus nevar pamatot ar EKL 44. pantu (9) .
43. Vēl vienu šķērsli EKL 44. panta piemērošanai rada apstāklis, ka šis noteikums ļauj novērst tikai ierobežojumus attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību, tomēr neattiecas uz pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumiem. Tātad, ja tiesību akta mērķis ir novērst šādus ierobežojumus kooperatīvo sabiedrību darbībā, tad EKL 44. pantu nevar piemērot.
44. Kaut arī noteikumi par SCE
juridisko adresi, kā arī tās pārcelšanu skar brīvību veikt uzņēmējdarbību, citi regulā ietvertie noteikumi attiecas ne tikai uz šo vienu pamatbrīvību, bet tiecas novērst arī citām brīvībām radītos ierobežojumus atbilstoši EKL 14. pantam.
45. Ņemot vērā, ka prasītājs savu prasību nav pamatojis ar to, ka par juridisko pamatu bija jāizvēlas EKL 44. pants, tad sīkāk nav jāizskata jautājums, vai regulu varēja pamatot ar EKL 44. pantu.
46. Tādēļ kopumā jāsecina, ka EKL 95. pantam ir nozīme arī tiesību aktu par uzņēmējdarbību gadījumā, proti, tādas saskaņošanas gadījumā, ko neparedz EKL 44. pants.
2.	EKL 95. panta mērķis – iekšējā tirgus izveide un darbība
47. Tiesību aktus var balstīt uz EKL 95. pantu tikai tajā gadījumā, ja tie attiecas uz iekšējā tirgus izveidi un darbību. Ir jānorāda arī uz to, ka šis kritērijs attiecas uz saskaņošanas pasākumu, nevis uz saskaņošanai paredzētajiem dalībvalstu noteikumiem, kā to varētu secināt no EKL 95. panta formulējuma. Tas izriet arī no Tiesas judikatūras, atbilstoši kurai “pasākumiem saskaņā ar šo noteikumu jāuzlabo iekšējā tirgus izveides un darbības apstākļi un tiem tiešām jāatbilst šim mērķim, sekmējot brīvas preču aprites un pakalpojumu sniegšanas brīvības šķēršļu likvidēšanu vai arī konkurences traucējumu novēršanu” (10) .
48. Tā tas būtu gadījumā, ja attiecīgā regula novērstu vai mazinātu atšķirības starp dalībvalstu normatīvajiem un administratīvajiem aktiem, kas var ierobežot pamatbrīvības un šādā veidā tieši ietekmēt iekšējā tirgus darbību (11) .
49. No regulas preambulas trešā apsvēruma izriet, ka tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru Kopienā jāveic uzņēmējdarbība, joprojām ir pamatots galvenokārt ar valstu tiesību aktiem un ka šāds stāvoklis ievērojami apgrūtina dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību grupu izveidi.
50. Vienpadsmitais apsvērums skaidro situāciju dalībvalstīs tādējādi, ka pārrobežu sadarbību starp kooperatīviem Kopienā šobrīd kavē juridiskās un administratīvās grūtības, kas jālikvidē.
51. Turklāt šādus šķēršļus varētu mazināt arī ar direktīvas palīdzību, kas tuvinātu dalībvalstu noteikumus kooperatīvo sabiedrību tiesību jomā, tātad ar tādas direktīvas palīdzību, kāda ir raksturīga sabiedrību tiesību aktiem. Tomēr direktīvu par kooperatīvo sabiedrību tiesību aktu tuvināšanu varētu balstīt uz EKL 95. pantu tikai tādā gadījumā, ja nebūtu paredzēts neviens speciāls saskaņošanas noteikums.
52. Turpretī, par juridisko formu izvēloties regulu, valsts tiesību normas kooperatīvo sabiedrību jomā var aizstāt ar visā Kopienā spēkā esošiem vienādiem noteikumiem. Tomēr arī Parlaments un Komisija piekrīt, ka attiecīgā regula neiet šo ceļu.
53. Parlaments pamatoti norāda, ka EKL 95. pants ļauj pieņemt arī regulas. Tomēr no tā nevar secināt, ka regulā ietvertās tiesību normas automātiski ir uzskatāmas par pasākumiem tiesību aktu tuvināšanai, kas atbilst EKL 95. panta nosacījumiem.
54. In casu
izvēles pamatojums par labu regulai kā tiesību akta formai ir apstāklī, ka direktīva vispirms būtu jātransponē valsts tiesībās. Tas savukārt izraisītu daudzu direktīvas īstenošanai paredzēto valsts tiesību noteikumu pieņemšanu (12), kas būtu spēkā tikai attiecīgās dalībvalsts teritorijā. Tādējādi netiktu sasniegtas priekšrocības, ko var sasniegt ar regulas palīdzību. Regula var radīt vienādas un tieši piemērojamas tiesību normas. Tātad Kopienu likumdevējs ar regulu, kas nodibina papildu juridisko formu, var atrisināt šādas teritoriālas problēmas (13) .
55. Taisnība, ka regula kopumā sekmē iekšējā tirgus izveidi, tomēr pretēji lietā sniegtajiem paskaidrojumiem ar to vien nepietiek, lai šo regulu atbilstoši balstītu uz EKL 95. pantu. Šādi “sekmēt” var arī citi, ne tikai tiesību aktu tuvināšanas pasākumi.
3.	Dalībvalstu normatīvo un administratīvo tiesību aktu tuvināšana
56. Attiecībā uz nosacījumu, atbilstoši kuram EKL 95. pantu var piemērot, ja tiesību akts ir paredzēts tiesību aktu tuvināšanai, jānorāda uz to, ka šī nosacījuma ievērošanai jāpiešķir liela nozīme tādēļ, ka dalībvalstis kā “Līgumu galvenās Puses” gribēja radīt papildu nosacījumu Kopienas likumdošanas varai, kurš nebija iekļauts Komisijas priekšlikumā par EK līguma 100.a pantu, kas paredzēja arī citus līdzekļus iekšējā tirgus sasniegšanai.
57. Tomēr EKL 95. pantu nevar interpretēt arī pārāk šauri. Parlaments un Padome vienoti norāda uz to, ka šis juridiskais pamats pieļauj arī tā saukto “paredzamo” tiesību aktu tuvināšanu, t.i., pasākumu pieņemšanu, kaut arī dalībvalstīs neeksistē salīdzināmas tiesību normas, kas šādā veidā būtu jātuvina.
58. Šādu viedokli apstiprina arī Tiesas judikatūra. Saskaņā ar to, “kaut gan ir iespējams izmantot EKL 95. pantu kā juridisko pamatu, lai nākotnē novērstu šķēršļus tirdzniecībā, kas rastos atšķirīgas dalībvalstu tiesību normu attīstības dēļ, tomēr iespējai, ka šādi šķēršļi rodas, ir jābūt ticamai un minētā pasākuma mērķim ir jābūt to novēršanai” (14) .
59. Tiesību aktu tuvināšanas mērķis EKL 95. panta izpratnē ir tiesisko sistēmu tuvināšana.
60. Vienlaicīgi no tā izriet, ka tiesību aktu tuvināšanas pasākums neizvirza prasību aizstāt valsts tiesību normas ar Kopienu tiesību akta normām. Beigu beigās direktīvas par tiesību tuvināšanu transponēšanas rezultātā patiesībā arī tiek grozīti valsts tiesību akti, kas līdz šim neatbilda Kopienas prasībām, un tādējādi būtībā arī tiek aizstātas līdz šim piemērojamās tiesības; tomēr šajā gadījumā šis jautājums netiek apskatīts.
61. Tomēr EKL 95. pants pieļauj ne tikai valsts tiesību aktu tuvināšanu šaurākā izpratnē, bet arī tā saucamo attiecīgās jomas vienādošanu. Šādas rīcības pieņemamību var pamatot ar to, ka EKL 95. pants, pirmkārt, pieļauj ne tikai direktīvas juridisko formu, bet arī, piemēram, regulas juridisko formu un, otrkārt, precīzi izvērtējot, tiesību vienādošana no tiesību tuvināšanas šaurākā izpratnē atšķiras tikai niansēs. Tiesību vienādošana pēc būtības arī tuvina tiesību sistēmas, un, proti, visekstrēmākajā veidā. Attiecinot to uz izskatāmo lietu, tā, piemēram, būtu vienādu kooperatīvo sabiedrību tiesību normu ieviešana.
62. Izskatāmā lieta tagad attiecas uz jautājumu, vai un, apstiprinošas atbildes gadījumā, kādos apstākļos EKL 95. pants veido piemērotu juridisko pamatu arī tiesību aktiem, ar kuriem attiecīgi noteikumi stājas blakus valsts tiesību noteikumiem, tātad tos papildina.
63. Tādējādi ir skarta juridiskā problēma, vai EKL 95. pants pieļauj pilnīgi jaunu juridisko formu, piemēram, sabiedrības tiesībās paredzēto sabiedrību veidu, radīšanu.
4.	Jaunu juridisko formu radīšana
64. Vispirms jānoskaidro pamatjautājums, vai EKL 95. pantu var piemērot kā juridisko pamatu arī tam, lai radītu jaunu juridisko formu. Pēc tam jāpārbauda, vai regulu, ar kuru tika izveidota SCE
juridiskā forma, varēja pamatot ar EKL 95. pantu.
a) Jautājums par EKL 95. panta kā juridiskā pamata pieņemamību kopumā
65. Lai atbildētu uz jautājumu, vai ir pieņemami radīt jaunas juridiskās formas ar tiesību aktu, kas pamatojas uz EKL 95. pantu, vai arī juridiskais pamats var būt tikai EKL 308. pants, jābalstās uz Tiesas judikatūru par jaunu tiesību radīšanu intelektuālā īpašuma jomā.
66. Tiesa norāda, ka Kopiena var pamatoties uz EKL 308. pantu, lai radītu jaunas tiesības, kas tad pastāv līdztekus valsts līmenī noteiktajām tiesībām (15) . Tas attiecas uz tiesībām, kuras radīja Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (16) .
67. Tomēr no judikatūras izriet vispārējs apgalvojums, ka, lai radītu Kopienu tiesībās noteiktas koncepcijas vai juridiskās formas, par juridisko pamatu ir jāņem EKL 308. pants.
68. Attiecīgi literatūrā jaunu tiesību radīšana intelektuālā īpašuma jomā tiek minēta tikai kā iespējams piemērs attiecībā uz jaunu juridisko formu radīšanu, ko nosaka Kopienu tiesības. Papildus daudz vairāk (17) tiek pārstāvēts viedoklis, ka tāpat Eiropas sabiedrības formu nevar izveidot ar tiesību aktu, kas pamatojas uz EKL 95. pantu. Kā piemērs tiek minēta Eiropas akciju sabiedrība ( SE ) (18) .
69. Nelīdz arī Parlamenta pretarguments, ka judikatūra attiecas uz intelektuālā īpašuma tiesību jomu un, ņemot vērā EKL 295. pantu, tai ir īpašs stāvoklis.
70. Pirmkārt, EKL 295. pants attiecas ne tikai uz tiesībām uz nemateriālajiem aktīviem, tādiem kā dažas intelektuālā īpašuma tiesības. Otrkārt, šim noteikumam pat attiecīgajā tiesību jomā ir tikai ierobežota nozīme (19) – neapstrīdams ir fakts, ka, piemēram, uz intelektuālā īpašuma tiesību izmantošanu attiecas Līgums, t.i., pārējās primāro tiesību normas.
71. Jautājumā par juridiskā pamata pieņemamību judikatūra skaidri nenodala saskaņošanu tiesību aktu tuvināšanas izpratnē, no vienas puses, un jaunu juridisko formu radīšanu, no otras puses. Parlaments pamatoti norāda, ka jaunie reglamentējošie noteikumi, kurus ir radījusi attiecīgā regula, papildus sekmē tiesību aktu tuvināšanu tādējādi, ka dalībvalstis respektē šīs vienādās Kopienu tiesību normas.
72. Pretējs viedoklis (20), atbilstoši kuram EKL 95. pants tomēr attiecas arī uz jaunu juridisko formu radīšanu, cita starpā tiek balstīts uz faktu, ka šis noteikums kā tiesību akta formu pieļauj ne vien direktīvu, bet arī regulu. Tomēr šo viedokli var apstrīdēt, norādot, ka no tā, ka par tiesību akta formu tiek pieļauta arī regula, vēl nevar izdarīt nepieciešamo secinājumu par to, ka saskaņā ar šo noteikumu ir pieļaujama arī jaunu Kopienas juridisko formu radīšana, jo regulas ir nepieciešamas arī citu mērķu sasniegšanai, piemēram, lai aizstātu valsts tiesību normas kooperatīvo sabiedrību jomā ar vienādām Kopienu tiesību normām kooperatīvo sabiedrību jomā, neieviešot jaunu Kopienas juridisko formu.
73. Tātad, ja ir skaidrs, ka EKL 95. pants neattiecas uz jaunu Kopienas juridisko formu radīšanu, kas stājas blakus valsts juridiskajām formām, tad ne tik skaidra ir to juridisko formu tiesiskā situācija, kuru spēkā esamība ir atkarīga no valsts tiesību normām (21), vai arī attiecīgi to tiesību situācija, kas tiek aizsargātas neatkarīgi no valsts tiesību normām (22) . Īpaši neskaidrs ir jautājums, kur ir robežšķirtne starp īstām vai pilnīgi jaunām juridiskajām formām un tādām jaunām juridiskajām formām, uz kurām attiecas arī valsts tiesību normas.
74. Tātad tas, vai EKL 95. pants ir pareizais juridiskais pamats, vienmēr jāpārbauda, ņemot vērā konkrēto tiesību aktu, in casu, ņemot vērā attiecīgo regulu. Turklāt īpaši jāpārbauda, kurā no abām iepriekš minētajām jaunizveidoto juridisko formu kategorijām ietilpst SCE .
b) EKL 95. panta kā konkrētās regulas juridiskā pamata pieņemamības izvērtējums
75. Jautājumā par SCE
vērtējumu vispirms jānorāda, ka tās kvalificēšanai, ar to saprotot apzīmējumu, nevar būt izšķiroša nozīme. Nav svarīgi, vai SCE
patiešām ir “valsts sabiedrība ar eiropeisku būtību”, kā to apgalvo Komisija un Parlaments. Turklāt speciālajā literatūrā vairāk ir pārstāvēts viedoklis, ka runa ir par Eiropas mēroga sabiedrības formu (23), Eiropas juridisko formu (24), atbilstoši Eiropas Kopienu tiesībām dibinātu juridisko personu (25) vai pārnacionālu saimniecisko struktūru (26) . Tātad noteicošais ir regulas normatīvais saturs.
76. Līdzīgi kā, vispārēji izskatot jautājumu, vai EKL 95. pants principā pieļauj jaunu juridisko formu radīšanu, konkrētās regulas juridiskais vērtējums jāveic, ievērojot Tiesas judikatūru.
77. Izvērtējot jautājumu par juridiskā pamata pieņemamību, kas izvēlēts tiesību aktam, ar ko tiek radītas jaunas tiesības, Tiesa galveno uzmanību pievērsa tam, ka “atbilstoši direktīvai piešķirtie patenti ir valsts patenti, kas tiek piešķirti saskaņā ar dalībvalstīs piemērojamām valsts procedūrām [..]. Direktīvas mērķis nav ieviest Kopienas patentu, un tā to arī nedara; tā nerada jaunas tiesības, kas būtu iespējams tikai saskaņā ar EK līguma 235. panta juridisko pamatu” (27) [Neoficiāls tulkojums].
78. Tomēr atšķirībā no šīm tiesībām kooperatīvās sabiedrības, kas dibinātas saskaņā ar attiecīgo regulu, nav valsts kooperatīvās sabiedrības, kas dibinātas atbilstoši valsts tiesību normām, bet gan, gluži pretēji, tās ir tādas kooperatīvās sabiedrības, kas dibinātas saskaņā ar attiecīgajiem regulas noteikumiem.
79. Šajā sakarā vērtīgu norādi sniedz regulas četrpadsmitais apsvērums, kurā tiek uzsvērts SCE
“īpašais Kopienas raksturs”.
80. Divpadsmitajā apsvērumā Kopienu likumdevējs izsakās vēl tiešāk un skaidri runā par “Eiropas kooperatīvu juridiskās formas ieviešanu, kas pamatota uz kopīgiem principiem, bet ņem vērā to īpašās iezīmes [..]”.
81. Parlaments pamatā arī neapstrīd, ka regula patiešām rada jaunu juridisko formu. Tādēļ tuvāk jāpārbauda, kādi argumenti varētu runāt par labu EKL 95. panta kā juridiskā pamata piemērošanai, lai gan SCE
tiek kvalificēta kā jauna juridiskā forma.
c) Argumenti par labu EKL 95. panta piemērošanai
82. Par labu tam, ka par juridisko pamatu tomēr bija jāpiemēro EKL 95. pants, varētu liecināt apstāklis, ka regula nenosaka pilnu tiesisko regulējumu vai arī ka atbilstoši Parlamenta formulējumam SCE
var pastāvēt tikai kopā ar valsts tiesību normām.
83. Salīdzinājumā ar kooperatīvajām sabiedrībām, kas dibinātas atbilstoši valsts tiesību normām, SCE
ir patstāvīgas. Tomēr tas ir skaidrs, labākajā gadījumā, no formālā viedokļa. Materiālā ziņā tas nav tik viennozīmīgi, jo attiecībā uz SCE
ir spēkā arī valsts tiesību noteikumi kooperatīvo sabiedrību jomā.
84. Proti, regula vairākās vietās norāda uz valsts tiesībām un padara tās piemērojamas daudzās jomās, kas skar SCE (28) . Kā piemēru var minēt noteikumus par reģistrāciju reģistrā (11. pants) un dokumentu publicēšanu (12. pants), kā arī apvienošanās noteikumus (28. pants).
85. Tātad ir pareizs apgalvojums, ka regula dažus aspektus regulē, norādot uz valsts tiesību normām. Tomēr regulā ir ietverts skaidrs noteikums, kas viennozīmīgi nosaka katrā konkrētā gadījumā noteicošo tiesību hierarhiju – 8. pants skaidri norāda uz regulas primāro raksturu (29) .
86. Būtiskos regulas elementos turpretī ietverti fundamentāli jauni noteikumi. Galvenokārt tas attiecas uz noteikumiem par SCE
dibināšanu, precīzāk, dibināšanu ex nihilo, t.i., jaunu dibināšanu, neapvienojot un nepārveidojot esošās juridiskās personas (30) .
87. Tātad ar attiecīgo regulu tika radīta jauna juridiskā forma – SCE . Padome un Parlaments vienoti norāda, ka regula šādā veidā rada valsts struktūrām paralēlu Kopienas struktūru.
88. To, ka SCE
stājas blakus valstu kooperatīvo sabiedrību juridiskajām formām, īpaši skaidri parāda 9. pants. Atbilstoši tam pret SCE
jāizturas tāpat kā pret kooperatīvu, kas dibināts saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā ir attiecīgās SCE
juridiskā adrese.
89. Tātad regulas noteikumi papildina valsts tiesību noteikumus. Tādējādi, lai gan regulā ir vairākas norādes uz valsts tiesību normām, SCE
jāuzskata par īstu jaunveidojumu. Tomēr šādā gadījumā EKL 95. pants nav pietiekams juridiskais pamats (31) .
90. Noslēgumā jāuzsver, ka regula neietekmē valsts tiesību normas kooperatīvo sabiedrību jomā. SCE
juridiskā forma neaizstāj juridiskās formas, kas ir noteiktas valsts tiesībās kooperatīvo sabiedrību jomā, bet gan atšķiras no tām un tās papildina (32) .
91. Turklāt izskatāmajā lietā ir izmantots arguments, ka EKL 95. pants ļauj pieņemt tikai tādus tiesību aktus, kādus var pieņemt arī dalībvalstis. Šāds pamatojums dažādos veidos ir atrodams arī literatūrā (33) .
92. Parlaments, starp citu, pārstāv viedokli, ka tiesību aktus var tuvināt arī tādējādi, ka tiek novērsti šķēršļi, kas izriet no dalībvalstu tiesību normu attiecīgi teritoriāli ierobežotās iedarbības. Parlaments šādā veidā mēģina pamatot, ka EKL 95. pants ļauj izveidot arī jaunas struktūras Kopienā.
93. Pamatots ir Parlamenta viedoklis, atbilstoši kuram jau per definitionem
nav iespējams tikai ar dalībvalsts pasākumiem vien novērst šķēršļus, kas izriet no valsts tiesību normu ierobežotās teritoriālās iedarbības.
94. Paskaidrojumam šeit jānorāda, ka tomēr nevar būt runa par to, ka kāda atsevišķa dalībvalsts var pieņemt tiesību aktu ar tādu pašu saturu un to pašu iedarbību. Gluži pretēji, izšķiroša nozīme ir kompetenču sadalei. Tas atbilst pamatdomai par tiesību aktu tuvināšanas kompetences kā konkurējošas kompetences klasifikāciju.
95. Tādēļ, lai izvairītos no pārpratumiem, pareizāk būtu runāt par kompetenci saistībā ar konkrētu lietu (34) vai konkrētu jomu (35), nevis par vienāda satura pasākumu pieņemšanu. Tomēr izskatāmajā lietā tā nebūtu kompetence pieņemt noteikumus kooperatīvo sabiedrību tiesību jomā, bet gan konkrēti – kompetence izveidot Kopienas juridisko formu kooperatīvo sabiedrību tiesību jomā.
96. Uz Parlamenta argumentu, ka EKL 95. pants pieļauj jaunu struktūru izveidošanu, ja tādējādi tiek novērsti šķēršļi, kas izriet no valsts tiesību teritoriāli ierobežotās iedarbības, var atbildēt, ka, iespējams, EKL 95. pants patiešām ļauj novērst dalībvalstu tiesību teritoriālās robežas. Tomēr tas vēl nenoteic, ka EKL 95. pants aptver arī visus tiesiskos pasākumus, piemēram, jebkāda satura regulas, pateicoties kurām var pārvarēt šīs robežas. Tieši attiecībā uz Kopienas struktūru izveidošanu šis aspekts nebūt nav noskaidrots (36) . Gluži pretēji – tādu struktūru izveidošana kā, piemēram, jaunu formu radīšana sabiedrību tiesību jomā – tādu, kāda ir SCE
– būtībā ir kaut kā jauna radīšana. Tas ir būtiskākais regulas par SCE
raksturojums. Tās izvirzītajam mērķim ir sekundāra nozīme.
97. Šeit netiek noliegts, ka zināmu iedarbību var sasniegt, tikai izveidojot Kopienu struktūras. Tomēr tas nenozīmē, ka pasākumus, kuriem jāpanāk šāda iedarbība, var pamatot ar EKL 95. pantu. Šī juridiskā pamata interpretācija un līdz ar to jautājuma par tā pieņemamību noskaidrošana nedrīkst būt atkarīga vienīgi no tā, ka tiesību akts izvirza tikai kaut kādu tiesību aktu tuvināšanas mērķi. Turklāt nav pareizi no šāda mērķa secināt, ka tādējādi automātiski ir atļauti jebkādi līdzekļi, t.i., jebkādi pasākumi attiecīgā mērķa īstenošanai, izmantojot šo juridisko pamatu.
98. Vēlreiz jāuzsver, ka EKL 95. pants ir tikai viens no juridiskajiem pamatiem, lai īstenotu tiesību aktu tuvināšanas mērķus. Tas, ka Kopienu struktūras var izveidot, tikai pamatojoties uz Kopienu tiesībām, vēl nenozīmē, ka līdz ar to ir domāts viens konkrēts juridiskais pamats, proti, EKL 95. pants. Dažus mērķus, kā, piemēram, jaunu Kopienas juridisko formu radīšanu, var sasniegt, tikai pamatojoties uz EKL 308. pantu.
C – Secinājums
99. Ņemot vērā, ka attiecīgo regulu nevarēja pamatot ar EKL 95. pantu, un to, ka ir izpildīti arī pārējie nosacījumi, lai piemērotu EKL 308. pantu, EKL 308. pants ir pieņemamais juridiskais pamats.
VI – Iedarbības laikā saglabāšana
100. Ņemot vērā, ka, pēc manām domām, regula tādēļ nav jāatceļ, nav arī jāizskata jautājums, kā saglabāt tās iedarbību laikā.
VII – Par tiesāšanās izdevumiem
101. Atbilstoši Tiesas Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Tā kā Parlamentam spriedums nav labvēlīgs, jāpiespriež Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Spānijas Karaliste, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste un Komisija, kas iestājušās lietā, saskaņā ar Tiesas Reglamenta 69. panta 4. punktu sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
VIII – Secinājumi
102. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai:
1) noraidīt Parlamenta prasību kā nepamatotu;
2) piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;
3) noteikt, ka Spānijas Karaliste, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, kā arī Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
(1) .
(2)  –	OV L 207, 1. lpp.
(3)  –	COM (91) 273, galīgā redakcija (OV 1992, C 99, 14. lpp.).
(4)  –	COM (93) 252, galīgā redakcija (OV 1993, C 236, 17. lpp.).
(5)  –	COM (93) 570, galīgā redakcija, kā arī SEK(99) 581, galīgā redakcija.
(6)  –	1987. gada 26. marta spriedums lietā 45/86 Komisija/Padome ( Recueil, 1493. lpp., 11. punkts) un 1991. gada 11. jūnija spriedums lietā C‑300/89 Komisija/Padome ( Recueil, I‑2867. lpp., 10. punkts).
(7)  –	Iepriekš 6. zemsvītras piezīmē minētais spriedums 45/86, 13. punkts; 1992. gada 7. jūlija spriedums lietā C‑295/90 Parlaments/Padome ( Recueil, I‑4193. lpp., 11. punkts), 1995. gada 13. jūlija spriedums lietā C‑350/92 Spānija/Padome ( Recueil, I‑1985. lpp., 26. punkts) un 2003. gada 10. jūlija spriedums lietā C‑15/00 Komisija/EIB ( Recueil, I‑7281. lpp.).
(8)  –	1991. gada 4. oktobra spriedums lietā C‑70/88 Parlaments/Padome ( Recueil, I‑4529. lpp., 17. punkts) un 1993. gada 17. marta spriedums lietā C‑155/91 Komisija/Padome ( Recueil, I‑939. lpp., 19. punkts).
(9)  –	Deckert/Lilienthal, “Die Rechtsetzungskompetenzen der EG im Privatrecht”, Europäisches Wirtschafts‑ & Steuerrecht, 1999, 121. (123.) un turpmākās lpp.; Troberg/Tiedje, “27. punkts par 44. pantu”; citu viedokli pārstāv Trüe, Das System der Rechtsetzungskompetenzen der Europäischen Gemeinschaft und der Europäischen Union, 2002, 231. un turpmākās lpp.
(10)  –	2002. gada 10. decembra spriedums lietā C‑491/01 British American Tobacco (Investments) un Imperial Tobacco ( Recueil, I‑11453. lpp., 60. punkts).
(11)  –	Iepriekš 10. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā C‑491/01, 60. punkts, un 2004. gada 14. decembra spriedums lietā C‑210/03 Swedish Match
(Krājums, I‑11893. lpp.).
(12)  –	Wahlers, “Art. 100a EWGV – Unzulässige Rechtsgrundlage für den geänderten Vorschlag einer Verordnung über das Statut der Europäischen Aktiengesellschaft?”, Aktiengesellschaft, 1990, 448. (451.) lpp.
(13)  –	Iepriekš 9. zemsvītras piezīmē minētais Trüe, 205. un 208. lpp. Skat. arī 1994. gada 22. jūnija spriedumu lietā C‑9/93 IHT Internationale Heiztechnik un Danzinger
( Recueil, I‑2789. lpp., 58. punkts).
(14)  –	Iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā C‑350/92, 35. punkts; 2000. gada 5. oktobra spriedums lietā C‑376/98 Vācija/Parlaments un Padome ( Recueil, I‑8419. lpp., 86. punkts), 2001. gada 9. oktobra spriedums lietā C‑377/98 Nīderlande/Parlaments un Padome ( Recueil, I‑7079. lpp., 15. punkts) un iepriekš 10. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā C‑491/01, 61. punkts.
(15)  –	1994. gada 15. novembra atzinums 1/94 ( Recueil, I‑5267. lpp., 59. punkts), kā arī iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā C‑350/92, 23. un 27. punkts, un iepriekš 14. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā C‑377/98, 24. punkts.
(16)  –	OV 1994, L 11, 1. lpp.
(17)  –	Dashwood. “The Limits of European Community Powers”, European Law Review, 1996, 113. (120.) lpp.; Müller-Graff, “Die Rechtsangleichung zur Verwirklichung des Binnenmarktes”, Europarecht, 1989, 107. (129.) lpp.; skat. arī Tietje, avots: Grabitz/Hilf, Kommentar, “Art. 95 EGV”, 52. punkts.
(18)  –	Herrnfeld, Schwarze (izdevēji), EU‑Kommentar, “Artikel 95 EGV”, 23. punkts; Schwartz, “30 Jahre EG‑Rechtsangleichung”, avots: Eine Ordnungspolitik für Europa, Festschrift von der Groeben, 1987, 330. (365.) lpp.; iepriekš 17. zemsvītras piezīmē minētais Tietje, 52. punkts.
(19)  –	1993. gada 20. oktobra spriedums apvienotajās lietās C‑92/92 un C‑326/92 Collins un Patricia Im- und Export/Imtrat un EMI Electrola
( Recueil, I‑5145. lpp.).
(20)  –	Skat. Pipkorn/Bardenhewer-Rating/Taschner, von der Groeben/Schwarze (izdevēji), EU‑/EG‑Vertrag Kommentar, 6. izdevums, “Artikel 95 EG”, 41. punkts, kā arī Leible, Streinz/Ohler/Burgi (izdevēji), EUV/EGV: Vertrag über die Europäische Union und Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, 2003, “Art. 95 EGV”, 29. punkts, kuri pārstāv Komisijas viedokli. Skat. iepriekš 9. zemsvītras piezīmē minēto Trüe, 268. lpp., kas tomēr dažos jautājumos, īpaši jaut ājumā par tiesību normu papildināšanu ar valsts tiesību normām, priekšroku dod EKL 44. pantam.
(21)  –	Skat. Ehlermann, “The Internal Market Following the Single European Act”, Common Market Law Review, 1987, 361. (385.) lpp.
(22)  –	Arnull/Dashwood/Ross/Wyatt, European Union Law, 4. izdevums, 2000, 521. lpp.
(23)  –	Snaith, “Das anwendbare Recht”, avots: Reiner Schulze (izdevējs), Europäische Genossenschaft, 2004, 25. lpp.
(24)  –	Reiner Schulze, “Einführung: Die Verordnung über das Statut der Europäischen Genossenschaft (SCE)”, avots: Reiner Schulze (izdevējs), Europäische Genossenschaft, 2004, 1. (2.) lpp.; iepriekš 12. zemsvītras piezīmē minētais Wahlers, 451. lpp.
(25)  –	Iepriekš 24. zemsvītras piezīmē minētais Schulze, 4. lpp.
(26)  –	Iepriekš 23. zemsvītras piezīmē minētais Snaith, 19. (38). lpp.
(27)  –	Iepriekš 14. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā C‑377/98, 25. punkts.
(28)  –	Iepriekš 23. zemsvītras piezīmē minētais Snaith, 40. un turpmākās lpp.
(29)  –	Uz to norāda arī iepriekš 23. zemsvītras piezīmē minētais Snaith, 19. lpp.
(30)  –	Parléani, “Le règlement relatif à la société coopérative européenne, et la subtile articulation du droit communautaire et des droits nationaux”, Revue des sociétés, 2004, 74. (87.) lpp.
(31)  –	Par to skat. iepriekš 12. zemsvītras piezīmē minēto Wahlers, 454. lpp.
(32)  –	Iepriekš 24. zemsvītras piezīmē minētais Schulze, 1. lpp.
(33)  –	Iepriekš 17. zemsvītras piezīmē minētais Dashwood, 120. lpp.; iepriekš 9. zemsvītras piezīmē minētie Deckert / Lilienthal, 128. lpp.; iepriekš 17. zemsvītras piezīmē minētais Müller‑Graff, 129. lpp.; iepriekš 12. zemsvītras piezīmē minētais Wahlers, 453. lpp., un iepriekš 22. zemsvītras piezīmē minētie Arnull/Dashwood/Ross/Wyatt, 521. lpp.
Par pretēju viedokli skat. iepriekš 20. zemsvītras piezīmē minētos autorus Pipkorn/Bardenhewer‑Rating/Taschner, 40. punkts, kas strādā vai arī strādāja Komisijā.
(34)  –	Iepriekš 17. zemsvītras piezīmē minētais Dashwood, 120. lpp.
(35)  –	Iepriekš 9. zemsvītras piezīmē minētais Trüe, 217. lpp., kas šo kritēriju principā uzskata par nepiemērotu.
(36)  –	Šo viedokli atbalsta iepriekš 20. zemsvītras piezīmē minētie Pipkorn/Bardenhewer ‑ Rating/Taschner, 40. punkts, kā arī iepriekš 20. zemsvītras piezīmē minētais Leible, 29. punkts, jautājumā par aizsardzības tiesībām.
Šo viedokli noraida iepriekš 18. zemsvītras piezīmē minētais Herrnfeld, 22. punkts.