62011CC0394
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT] SECINĀJUMI,
sniegti 2012. gada 20. septembrī (
1
)
Lieta C-394/11
Valeri Hariev Belov
(Komisia za zashtita ot diskriminatsia (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
“Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamība — “Kādas dalībvalsts tiesa” LESD 267. panta izpratnē — Direktīva 2000/43/EK — Vienlīdzīgas attieksmes princips neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības — Netieša diskriminācija — Pilsētu teritorijas, kurās pārsvarā dzīvo romu kopienas pārstāvji — Elektrības skaitītāju uzstādīšana patērētājiem neaizsniedzamā augstumā — Pamatojums — Cīņa pret krāpniecību un ļaunprātīgu rīcību — Direktīvas 2006/32/EK un 2009/72/EK — Patērētāja iespēja nolasīt individuālo elektroenerģijas patēriņu”
I – Ievads
1.
Vai par diskrimināciju ir uzskatāms tas, ka pilsētas teritorijās, kurās pārsvarā dzīvo kāda noteikta etniskā grupa, elektrības skaitītāji tiek uzstādīti daudz augstākā līmenī nekā citviet? Tāds būtībā ir jautājums, kas Tiesai pēc Bulgārijas Komisijas aizsardzībai pret diskrimināciju (KZD) (
2
) lūguma ir jāizvērtē šajā lietā. Tas dod Tiesai iespēju precizēt tās judikatūru attiecībā uz tā dēvētajām “diskriminācijas novēršanas direktīvām”, – šajā gadījumā saistībā ar Direktīvu 2000/43/EK (
3
)  (
4
) – ciktāl tai pirmoreiz būs jāizvērtē netieša diskriminācija etniskās piederības dēļ, kā arī šādas diskriminācijas pamatošanas iespējamība. Vispirms Tiesai tostarp būs jānoskaidro, vai KZD vispār ir tiesības vērsties Tiesā ar prejudiciāliem jautājumiem atbilstoši LESD 267. pantam.
2.
Strīds ir radies saistībā ar divās Bulgārijas pilsētas Montana [Montana] teritorijās pastāvošo praksi, atbilstoši kurai elektrības skaitītāji tiek uzstādīti 7 metrus augstos elektrības stabos, lai gan citviet elektrības skaitītāji tiek uzstādīti patērētājiem sasniedzamā, augstākais, 1,70 m augstumā. Attiecīgajās pilsētas teritorijās pārsvarā dzīvo romu kopienas pārstāvji (
5
), tādēļ rodas jautājums, vai šī rīcība ir uzskatāma par diskrimināciju etniskās piederības dēļ.
3.
Tā kā iespējamā diskriminācija attiecas tieši uz romu populāciju, šī lieta ir īpaši sensitīva. Romu, kas ir Eiropas lielākā mazākumtautību grupa, populācijas stāvoklim pēdējo gadu laikā tiek pievērsta arvien lielāka sabiedrības uzmanība. Daudzi no aptuveni 10–12 miljoniem Eiropā dzīvojošajiem romu populācijas pārstāvjiem ik dienu saskaras ar aizspriedumiem, netoleranci, diskrimināciju un sociālās atstumtības izpausmēm. Romus bieži atstumj, un viņu sociālie un ekonomiskie apstākļi ir ļoti slikti (
6
). Romu sociālā un ekonomiskā integrācija līdz ar to ir viens no Eiropas Savienības un arī Bulgārijas Republikas izvirzītajiem mērķiem (
7
). Arī Eiropas Cilvēktiesību tiesa (ECT) jau vairākkārt ir izskatījusi pret romu kopienas pārstāvjiem vērstus diskriminācijas gadījumus (
8
).
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Savienības tiesības
4.
Savienības tiesisko regulējumu šajā lietā veido Direktīva 2000/43/EK. Papildus jāmin arī Direktīvas 2006/32/EK (
9
) un 2009/72/EK (
10
), kurās ir ietverti noteikumi attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un enerģijas galapatēriņa efektivitāti.
1) Diskriminācijas novēršanas direktīva 2000/43
5.
Direktīvas 2000/43 2. pantā cita starpā ir iekļautas šādas definīcijas:
“1.   Šajā direktīvā vienādas attieksmes princips nozīmē to, ka nav ne tiešas, ne netiešas diskriminācijas rasu vai etniskas piederības dēļ.
2.   Šā panta 1. punkta mērķiem:
a)
tiek pieņemts, ka tiešā diskriminācija iestājas tad, kad salīdzināmā situācijā pret vienu personu izturas, ir izturējušies vai izturētos sliktāk nekā pret otru personu rasu vai etniskas piederības dēļ;
b)
tiek pieņemts, ka netiešā diskriminācija iestājas tad, kad acīmredzami neitrāls noteikums, kritērijs vai prakse nostāda kādas rasu vai etniskas piederības personas īpaši nelabvēlīgā situācijā, salīdzinot ar citām personām, ja vien šāds noteikums, kritērijs vai prakse nav objektīvi attaisnojams ar tiesisku mērķi un ja vien tas nav proporcionāls un vajadzīgs šāda mērķa sasniegšanas līdzeklis.
[..]”
6.
Direktīvas 2000/43 piemērošanas joma tās 3. pantā ir noteikta šādi:
“1.   Nepārsniedzot Kopienai piešķirtās pilnvaras, šo direktīvu piemēro visām personām gan valsts, gan privātajā sektorā, to skaitā arī valsts iestādēs, attiecībā uz:
[..]
h)
piekļuvi pakalpojumiem un precēm un to piegādi, kas ir pieejami sabiedrībai, tostarp dzīvokļu apgādi.
[..]”
7.
Direktīvas 2000/43 7. panta, kurā ietverti tiesību aizsardzību reglamentējoši noteikumi, 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis nodrošina, lai tiesiskās un/vai administratīvās procedūras, to skaitā gadījumā, ja tās uzskatāmas par atbilstīgām saskaņojuma procedūrām šajā direktīvā paredzēto pienākumu piemērošanai, būtu pieejamas visām personām, kuras uzskata sevi par cietušām, jo viņām nav piemērots vienādas attieksmes princips, pat pēc tam, kad attiecības, kurās bijusi diskriminācija, ir beigušās.”
8.
Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punktā attiecībā uz pierādīšanas pienākumu ir ietverti šādi noteikumi:
“Dalībvalstis veic tādus pasākumus, kādi saskaņā ar attiecīgo valstu tiesisko sistēmu ir vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka gadījumā, ja personas, kuras uzskata, ka viņas saskārušās ar netaisnību, jo pret viņām nav piemērots vienādas attieksmes princips, tiesā vai kādā citā kompetentā iestādē uzrāda faktus, pēc kuriem var secināt, ka ir bijusi tieša vai netieša diskriminācija, tad atbildētājam jāpierāda, ka nav noticis vienādas attieksmes principa pārkāpums.”
9.
Visbeidzot ir jāmin Direktīvas 2000/43 13. pants, kurš ir veltīts vienlīdzīgas attieksmes veicināšanas iestādēm:
“1.   Dalībvalstis nozīmē iestādi vai iestādes, lai veicinātu vienādu visu cilvēku attieksmi bez diskriminācijas rasu vai etniskas piederības dēļ. Šīs iestādes var būt daļa no aģentūrām, kuras valsts mērogā atbild par cilvēktiesību aizstāvību vai indivīda tiesību aizsardzību.
2.   Dalībvalstis nodrošina, lai šo iestāžu kompetencē būtu:
—
nekaitējot upuru un apvienību, organizāciju vai citu 7. panta 2. punktā minēto juridisko personu tiesībām, neatkarīgas palīdzības nodrošināšana diskriminācijas upuriem, ievērojot viņu sūdzības par diskrimināciju;
—
neatkarīgu aptauju rīkošana par diskrimināciju;
—
neatkarīgu ziņojumu publicēšana un ieteikumu sastādīšana par jebkuru jautājumu, kas saistīts ar šādu diskrimināciju.”
2) Direktīvas attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un enerģijas galapatēriņa efektivitāti
10.
Direktīvas 2006/32 mērķis ir uzlabot enerģijas galapatēriņa efektivitāti dalībvalstīs, veicot dažādus pasākumus, tostarp pasākumus galapatēriņa energoefektivitātes uzlabošanai. Tās preambulas 29. apsvērumā tostarp ir ietverts šāds formulējums:
“Lai tiešie lietotāji būtu labāk informēti, pieņemot lēmumus saistībā ar enerģijas patēriņu to individuālām vajadzībām, viņiem būtu jānodrošina pietiekams informācijas daudzums par šo tēmu [..]. Turklāt, patērētāji būtu aktīvi jāmudina regulāri pārbaudīt savu skaitītāju rādījumus.”
11.
Turklāt saskaņā ar Direktīvas 2006/32 13. panta 1. punktu:
“Dalībvalstis nodrošina, ka, ciktāl tas ir tehniski iespējams, rentabli un samērīgi saistībā ar iespējamo enerģijas ietaupījumu, elektroenerģijas, dabasgāzes, komunālās apkures un/vai dzesēšanas sistēmas un mājsaimniecību karstā ūdens tiešajiem patērētājiem par konkurētspējīgu cenu nodrošina individuālus skaitītājus, kas precīzi ataino tiešā patērētāja faktisko enerģijas patēriņu un kas sniedz informāciju par faktisko izmantošanas laiku.
[..]”
12.
Direktīvā 2009/72 ir ietverti kopīgi noteikumi attiecībā uz elektroenerģijas ražošanu, pārvadi, sadali un piegādi, un tajā ir noteikta elektroenerģijas nozares organizācijas un darbības kārtība (
11
). Saskaņā ar šīs direktīvas 3. panta 7. punktu dalībvalstis veic “atbilstīgus pasākumus, lai aizsargātu tiešos lietotājus”, kas vismaz attiecībā uz mājsaimniecību lietotājiem ietver direktīvas I pielikumā minētos pasākumus.
13.
Atbilstoši Direktīvas 2009/72 I pielikuma 1. punktam ar virsrakstu “Patērētāju aizsardzības pasākumi”“3. pantā minētie pasākumi ir paredzēti, lai nodrošinātu to, ka lietotāji:
[..]
h)
var piekļūt saviem patēriņa datiem [..]; [un]
i)
pietiekami bieži saņem pienācīgu informāciju par faktisko elektroenerģijas patēriņu un izmaksām, lai varētu regulēt savu elektroenerģijas patēriņu. Šo informāciju sniedz, izmantojot pietiekamu termiņu, ņemot vērā lietotāju mērījumu iekārtu un attiecīgās elektroierīces jaudu. Pienācīgi jāņem vērā šādu pasākumu rentabilitāte. Par šo pakalpojumu no patērētāja neiekasē papildu maksu;
[..].”
B – Bulgārijas tiesības
14.
Lai transponētu virkni direktīvu un citus Eiropas Savienības tiesību aktus, tostarp Direktīvu 2000/43, Bulgārijā tika pieņemts Likums par aizsardzību pret diskrimināciju (
12
) (ZZD), kas papildus noteikumiem par diskriminācijas aizliegumu ietver arī noteikumus attiecībā uz Komisiju aizsardzībai pret diskrimināciju (KZD). Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir norādīts arī uz vairākiem citiem valsts tiesību aktiem, kā, piemēram, Enerģētikas likumu, Noteikumiem par elektroenerģijas ražotāju un patērētāju pieslēgšanos pie elektrības padeves un sadales tīkliem, kā arī Vispārīgajiem elektroenerģijas apgādes un sadales uzņēmumu tirdzniecības noteikumiem.
III – Fakti un pamatlieta
15.
Pamatlietas pamatā ir sūdzība, ko V. H. Belov ir iesniedzis KZD. V. H. Belov dzīvo Bulgārijas pilsētā Montanā, precīzāk – vienā no diviem šīs pilsētas rajoniem, kuri, kā norādīts lēmumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu, ir pazīstami kā “romu rajoni”, jo tajos pārsvarā dzīvo tieši šīs kopienas pārstāvji.
16.
Montanas pašvaldības apgādi ar elektroenerģiju veic ChEZ Elektro Balgaria AD (CEB) un elektrības sadali – ChEZ Raspredelenie Balgaria AD (CRB), kuras abas darbojas Valsts elektroenerģijas un ūdens padeves regulēšanas komisijas (
13
) (DKEVR) kontrolē. Viss Montanas pašvaldības teritoriālais apgabals ir aprīkots ar CRB piederošiem elektrības skaitītājiem.
17.
1998. un 1999. gadā elektrības skaitītāji abos Montanas pašvaldības teritorijā esošajos romu rajonos “Ogosta [Ogosta]” un “Košarniks [Kosharnik]”, kā arī dažās citās valsts pilsētās tika izvietoti 7 m augstos elektrības stabos. Ārpus šiem rajoniem elektrības skaitītāji tiek uzstādīti, augstākais, 1,70 m augstumā, pārsvarā izvietojot tos patērētāju mājokļos, uz ēku fasādēm vai pie žoga.
18.
Lai patērētāji vismaz netieši varētu nolasīt savu patēriņu arī no 7 m augstumā izvietotajiem elektrības skaitītājiem, CRB atbilstoši saviem vispārīgajiem tirdzniecības nosacījumiem apņēmās pēc patērētāja rakstveida lūguma iesniegšanas 3 dienu laikā bez maksas nodrošināt to ar speciālo transportlīdzekli ar pacēlēju, ar kura palīdzību CRB darbinieki var piekļūt skaitītājiem, lai nolasītu rādījumus. Līdz šim brīdim neviens patērētājs tomēr vēl nav izmantojis šo iespēju. Patērētājiem ir arī iespēja par maksu izvietot kontrolskaitītāju savā mājoklī. Citas iespējas veikt vizuālu rādījumu nolasījumu šajos pilsētas rajonos dzīvojošajiem iedzīvotājiem nav.
19.
Sūdzības izskatīšanas procedūrā, kuru V. H. Belov ir ierosinājis KZD, viņš ir norādījis, ka elektrisko skaitītāju izvietošana 7 m augstumā ir atzīstama par pret viņu vērstu diskrimināciju viņa etniskās piederības dēļ. Vienlaikus viņš apgalvo, ka visas abos attiecīgajos rajonos dzīvojošās romu izcelsmes personas tiekot diskriminētas to etniskās piederības dēļ.
20.
V. H. Belov sūdzība ir vērsta pret CEB. KZD ir pieaicinājis pamatlietā arī CRB, abu uzņēmumu likumiskos pārstāvjus un vadītājus, kā arī DKEVR.
IV – Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu un tiesvedība Tiesā
21.
KZD, kas izskata pamatlietu, ir vērsusies Tiesā un uzdevusi tai šādus prejudiciālus jautājumus
“1)
Vai izskatāmā lieta ietilpst Direktīvas 2000/43/EK (šajā gadījumā: 3. panta 1. punkta h) apakšpunkta) piemērošanas jomā?
2)
Kas ir jāsaprot ar “sliktāku izturēšanos” Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē un ar formulējumu “nostāda kādas rasu vai etniskas piederības personas īpaši nelabvēlīgā situācijā” Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē:
2.1.
vai, lai sliktāku izturēšanos kvalificētu kā tiešo diskrimināciju, ir noteikti nepieciešams, lai izturēšanās ir nelabvēlīgāka un lai tā tieši vai netieši prettiesiski aizskar tiesību aktos expressis verbis nostiprinātas tiesības vai intereses, vai tā ir jāsaprot kā ikkatra tādas izturēšanās (attiecību) forma vārda plašākā nozīmē, kas salīdzinājumā ar izturēšanos līdzīgā situācijā ir mazāk labvēlīga?
2.2.
vai, lai īpaši nelabvēlīgas situācijas radīšanu kvalificētu kā netiešo diskrimināciju ir arī nepieciešams, lai tā tieši vai netieši prettiesiski aizskar tiesību aktos expressis verbis nostiprinātas tiesības vai intereses, vai tā plašākā nozīmē ir jāsaprot kā jebkāda īpaši nelabvēlīgas situācijas radīšanas forma?
3)
Atkarībā no atbildes uz otro jautājumu:
ja, lai rīcību kvalificētu kā tiešo vai netiešo diskrimināciju Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkta izpratnē, ir nepieciešams, lai sliktāka izturēšanās vai īpaši nelabvēlīga stāvokļa radīšana tieši vai netieši prettiesiski aizskar tiesību aktos nostiprinātas tiesības vai intereses,
3.1.
vai ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 38. panta tiesību normām, Direktīvu 2006/32/EK (preambulas 29. apsvērumu, 1. pantu un 13. panta 1. punktu), Direktīvu 2003/54/EK (3. panta 5. punktu) un Direktīvu 2009/72/EK (3. panta 7. punktu) par labu elektrības gala patērētājam tiek nostiprinātas tādas tiesības vai tāda interese varēt regulāri pārbaudīt elektrības skaitītāja rādījumus, uz kuru var atsaukties tādā procesā valsts tiesās, kāds tas ir pamattiesvedības gadījumā,
un
3.2.
vai šīm tiesību normām atbilst valsts tiesību normas un/vai administratīvā prakse, kuru ir atļāvis īstenot valsts energoregulators, saskaņā ar kuru sadales uzņēmumam tiek piešķirtas tiesības elektrības skaitītājus piestiprināt grūti pieejamās vai nepieejamās vietās, kas patērētājiem liedz personiski un regulāri pārbaudīt un sekot līdzi elektrības skaitītāja rādītājiem?
4)
Atkarībā no atbildes uz otro jautājumu:
ja, lai rīcību kvalificētu kā tiešo vai netiešo diskrimināciju, nav noteikti nepieciešams, lai tieši vai netieši prettiesiski būtu aizskartas tiesību aktos nostiprinātas tiesības vai intereses,
4.1.
vai saskaņā ar Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu var būt spēkā valsts tiesību normas vai judikatūra, par kādu ir runa pamattiesvedībā, saskaņā ar kuru, lai rīcību varētu kvalificēt kā diskrimināciju, ir nepieciešams, lai nelabvēlīgāka izturēšanās un nelabvēlīgāka stāvokļa radīšana tieši vai netieši prettiesiski aizskar tiesību aktos nostiprinātas tiesības vai intereses;
4.2.
vai valsts tiesai, ja šādas tiesību normas vai prakse nav pieņemama, ir pienākums to nepiemērot un izmantot direktīvā ietvertās definīcijas?
5)
Kā ir jāinterpretē Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punkts:
5.1.
tādējādi, ka saskaņā ar to cietušajam ir jāpierāda fakti, pamatojoties uz kuriem var nepārprotami, neapstrīdami un droši secināt tiešās vai netiešās diskriminācijas esamību, vai pietiek ar to, ka ar faktiem tiek pamatots tikai pieņēmums par tās esamību?
5.2.
Vai fakts, ka:
а)
tikai abās pilsētas daļās, kas tajā ir pazīstamas kā romu rajoni, elektrības skaitītāji uz ielām ir piestiprināti pie elektrības stabiem tādā augstumā, ka patērētājiem nav iespējams vizuāli apskatīt skaitītāju rādītājus, pastāvot zināmiem izņēmumiem šo abu pilsētu rajonu dažās daļās, un
b)
visos pārējos pilsētu rajonos elektrības skaitītāji ir piestiprināti citā, vizuālai apskatei pieejamā augstumā (līdz 1,70 m), lielākoties patērētāju dzīvoklī vai pie ēkas fasādes, vai pie žoga,
nozīmē, ka pierādīšanas pienākums tiek uzlikts atbildētājam?
5.3.
Vai apstāklis, ka
а)
abās pilsētas daļās, kas pilsētā ir pazīstamas kā romu rajoni, nedzīvo tikai romi, bet arī personas ar citu etnisko piederību un/vai
b)
attiecīgi, kura iedzīvotāju daļa šajos abos rajonos sevi patiešām apzīmē kā romus, un/vai
c)
sadales uzņēmums iemeslus elektrības skaitītāju pārvietošanai šajos abos pilsētu rajonos uz šo augstumu – 7 m – apzīmē kā vispārzināmus,
izslēdz iespēju pierādīšanas pienākumu uzlikt atbildētājam?
6)
Atkarībā no atbildes uz 5) jautājumu:
6.1.
ja Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai konstatētu diskrimināciju, ir nepieciešams pieņēmums, un ja iepriekš minētie fakti nozīmē to, ka pierādīšanas pienākums tiek uzlikts atbildētājam, par kādu diskriminācijas formu šie fakti liek domāt – tiešo diskrimināciju, netiešo diskrimināciju un/vai uzmākšanos?
6.2.
vai saskaņā ar Direktīvas 2000/43 tiesību normām ir pieļaujama situācija, kad tiešā diskriminācija un/vai uzmākšanās tiek pamatota ar likumā noteikta mērķa sasniegšanu, izmantojot vajadzīgus un piemērotus līdzekļus?
6.3.
vai, ņemot vērā sadales uzņēmuma īpaši uzsvērtos likumā noteiktos mērķus, kurus tas vēlas sasniegt, abos pilsētu rajonos piemērotie pasākumi var tikt pamatoti situācijā, kad
а)
pasākums tiek piemērots nesamaksātu rēķinu dēļ, kas ir uzkrājušies abos pilsētas rajonos, un biežu patērētāju pārkāpumu dēļ, kas negatīvi ietekmē vai apdraud elektrības iekārtu drošību, kvalitāti un nepārtrauktu un drošu funkcionēšanu,
un
pasākums tiek piemērots kolektīvi neatkarīgi no tā, vai konkrētais patērētājs savus rēķinus par elektrības sadali un piegādi maksā vai nemaksā, un neatkarīgi no tā, vai ir konstatēts, ka konkrētais patērētājs ir veicis kādu pārkāpumu (manipulējis ar elektrības skaitītāja radījumiem, nelikumīgi pieslēdzies un/vai nelikumīgi ieguvis/nelikumīgi patērējis elektrību, neuzskaitot to un nemaksājot, vai kaut kādā citā veidā iejaucies tīkla darbībā, kas negatīvi ietekmē vai apdraud tā drošu, kvalitatīvu un nepārtrauktu funkcionēšanu);
b)
par katru līdzīgu pārkāpumu tiesību normās un Līguma par sadali Vispārīgajos noteikumos ir paredzēta atbildība, proti, civiltiesiskā, administratīvā un krimināltiesiskā;
c)
Sadales līguma Vispārīgo noteikumu 27. panta 2. punktā paredzētā klauzula – sadales uzņēmums, pamatojoties uz patērētāja skaidru rakstveida pieprasījumu, nodrošina iespēju veikt elektrības skaitītāja rādījumu vizuālo apskati – patērētājam faktiski nedod iespēju personiski un regulāri pārbaudīt rādījumus, kas attiecas uz viņu;
d)
pastāv iespēja, pamatojoties uz skaidru rakstveida lūgumu, patērētāja dzīvoklī uzstādīt elektrības kontrolskaitītāju, par kuru viņam ir jāveic maksājums;
e)
pasākums ir savdabīga un acīmredzama pazīme patērētāja negodīgumam vienā vai otrā formā, pamatojoties uz, kā apgalvo sadales uzņēmums, to iemeslu vispārīgi zināmo raksturu, kādēļ tiek piemērots šis pasākums;
f)
pastāv citas tehniskas metodes un līdzekļi, lai aizsargātu no iejaukšanās elektrības skaitītāju darbībā;
g)
sadales uzņēmuma pārstāvis apgalvo, ka citas pilsētas romu rajonā veiktie līdzīgi pasākumi faktiski nevarēja novērst iejaukšanos;
h)
no vienā no šiem pilsētu rajoniem uzstādītās elektriskās iekārtas – trafostacijas – netiek prezumēts, ka attiecībā uz to drošības apsvērumu dēļ ir piemērojami līdzīgi pasākumi nekā attiecībā uz elektrības skaitītājiem?”
22.
Tiesvedībā Tiesā rakstveida un mutvārdu apsvērumus ir iesnieguši CEB un CRB  (
14
), Bulgārijas valdība un Eiropas Komisija. V. H. Belov pārstāvis piedalījās Tiesā 2012. gada 11. jūlijā notikušajā tiesas sēdē.
V – Juridiskais vērtējums
A – Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamība
23.
Daži lietas dalībnieki apšauba šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību. Šie lietas dalībnieki pārsvarā apgalvo, ka KZD nav uzskatāma par tiesu. Tāpat tie norāda, ka atsevišķiem no Tiesai uzdotajiem jautājumiem ir hipotētisks raksturs.
1) Par KZD tiesībām iesniegt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu
24.
Ņemot vērā daudzskaitlīgās neatkarīgās iestādes, kas pēdējo gadu laikā – bieži vien izpildot no Savienības tiesībām izrietošos pienākumus – ir izveidotas dalībvalstīs, nav pārsteidzoši, ka Tiesai bieži nākas izskatīt jautājumu par to, vai šāda veida iestādēm ir tiesības ierosināt prejudiciālā nolēmuma procedūras (
15
).
25.
Lai varētu noteikt, vai tādai neatkarīgai iestādei kā KZD ir tiesības vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir jānoskaidro, vai šī iestāde var tikt uzskatīta par “kādas dalībvalsts tiesu” LESD 267. panta izpratnē. Eiropas Komisija un Bulgārijas valdība uz to atbild apstiprinoši, savukārt CEB un CRB aizstāv pretēju viedokli.
26.
Atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai tiesību vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu izvērtēšana ir vienīgi Savienības tiesību jautājums. Lai novērtētu, vai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegusī iestāde ir uzskatāma par tiesu LESD 267. panta izpratnē, Tiesai ir jāņem vērā vairāku faktoru kopums, kā, piemēram, vai iestāde ir izveidota ar likumu, vai tā ir pastāvīga, vai tās pieņemtie nolēmumi ir saistoši, vai tiesvedība tajā notiek atbilstoši sacīkstes principam, vai tā piemēro tiesību normas, kā arī, vai tā ir neatkarīga (
16
). Turklāt valsts iestādes drīkst vērsties Tiesā vienīgi tad, ja tās izskata strīdu un tām ir lūgts lemt procedūrā, kuras noslēgumā paredzēts pieņemt lēmumu ar tiesas nolēmuma raksturu (
17
). Tādēļ, pamatojoties uz konkrētajiem noteikumiem, kas reglamentē KDZ struktūru un tajā ierosināto procedūru, turpinājumā ir jānoskaidro, vai šie kritēriji ir izpildīti.
27.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka nevar atzīt, ka KZD ir tiesas statuss, vienkārši ievērojot tai atbilstoši Savienības tiesībām uzticēto lomu kā iestādei, kas ir izveidota, lai veicinātu vienlīdzīgu attieksmi un nodrošinātu aizsardzību no diskriminācijas cietušajām personām (Direktīvas 2000/43 7. un 13. pants). Direktīvā 2000/43 paredzētā tiesiskā aizsardzība būtībā ir atbilstoši “tiesiskām un/vai administratīvām procedūrām” nodrošināta aizsardzība (Direktīvas 2000/43 7. panta 1. punkts) un tādējādi tā ne vienmēr ir tāda aizsardzība, kas tiek nodrošināta vienīgi tiesās. Līdz ar to ir detalizēti jāpārbauda, vai KZD atbilst kritērijiem, kas atbilstoši Savienības tiesībām LESD 267. pantā ir paredzēti attiecībā uz dalībvalstu tiesām.
28.
KZD izveidošana ar likumu, tās pastāvīgais raksturs un tās veiktā tiesību normu piemērošana nerada nekādas problēmas (
18
). KZD atbilst arī kritērijam par tajā notiekošās tiesvedības atbilstību sacīkstes principam (
19
). Savukārt KZD neatkarība, tās jurisdikcijas saistošais raksturs, kā arī tas, ka tā pieņem lēmumus ar tiesas nolēmumu raksturu, šajā lietā tiek stipri apstrīdēts.
a) Neatkarība
29.
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai tiesas neatkarības jēdziens ietver divus aspektus – ārējo un iekšējo.
30.
Neatkarības ārējais aspekts nozīmē, ka iestādei, kurai ir jāpieņem nolēmums, ir jābūt aizsargātai no ārējas iejaukšanās vai spiediena, kas varētu apdraudēt tās locekļu pieņemtā nolēmuma neatkarību, izskatot tiem uzticētos strīdus (
20
). Šajā lietā nav nekādu šaubu par KZD lēmējinstitūcijas locekļu ārējo neatkarību. Attiecībā uz tiem mutatis mutandis ir piemērojami Bulgārijas Civilprocesa kodeksa noteikumi par tiesnešu neatkarību (
21
). Līdz ar to tiem ir tādas pašas garantijas kā parasto Bulgārijas tiesu tiesnešiem.
31.
Attiecībā uz neatkarības iekšējo aspektu, tas savukārt ir saistīts ar objektivitātes jēdzienu un attiecas uz to, ka tiek saglabāta vienāda distance attiecībā pret strīda dalībniekiem un to attiecīgajām interesēm saistībā ar strīda priekšmetu (
22
).
32.
CEB un CRB uzskata, ka KZD nav objektīvi neatkarīga (
23
). Tie pamato to ar KZD uzbūvi, it īpaši ar saistību starp KZD lēmējinstitūciju un tai pakļauto administrāciju, kā arī ar KZD veiktajiem uzdevumiem.
33.
Šie apgalvojumi tomēr nav pārāk pārliecinoši.
34.
Funkcionālajā ziņā KZD lēmējinstitūcija būtībā ir nepārprotami nodalīta no tās pakļautībā esošās administrācijas. Kaut arī minētā administrācija var sagatavot juridiskus atzinumus ar diskrimināciju saistītos jautājumos šīs komisijas locekļu vajadzībām, tomēr no Tiesas rīcībā esošās informācijas neizriet, ka administrācija pati piedalītos komisijas locekļu īstenotajā lēmumpieņemšanas procesā (
24
). Arī juridisko palīdzību iespējamajiem diskriminācijas upuriem, kas ir viens no KZD uzdevumiem kā iestādei (
25
), sniedz tikai un vienīgi administrācija, nevis komisijas locekļi kā tādi. Turklāt Bulgārijas valdība tiesas sēdē ir norādījusi, ka konsultāciju un atbalsta sniegšana diskriminācijas upuriem tiek īstenota tikai saistībā ar tām lietām, kurās nav ierosināta procedūra. Līdz ar to KZD ierosinātā procedūrā nedz komisijas locekļi, nedz administrācija nenostājas kāda no lietas dalībniekiem pusē. Tieši otrādi – komisijas locekļi pieņem objektīvus un neatkarīgus lēmumus par ZZD pārkāpumiem (
26
).
35.
Tas vien, ka KZD ir izveidota kā iestāde vienlīdzīgas attieksmes principa ieviešanai (
27
), uzreiz nenozīmē, ka tā nostājas cietušo personu pusē un tādēļ nav neatkarīga. Kaut arī KZD ir jāuzrauga ZZD noteikumu ievērošana, tomēr, būdama tiesa, tā šos uzdevumus īsteno kā objektīva un neatkarīga valsts iestāde, kurai tajā ierosinātajā procedūrā ir jākonstatē ne vien diskriminācijas esamība, bet arī tās iespējamā neesamība.
36.
No iepriekš minētā izriet, ka KZD ir pietiekama neatkarība, lai to varētu uzskatīt par tiesu LESD 267. panta izpratnē.
b) Tiesas funkciju īstenošana
37.
CEB un CRB ir arī norādījuši, ka KZD neīsteno nekādas tiesas funkcijas. Tā neesot tiesu iestāde, bet gan administratīva iestāde. Par to liecinot tai uzticētie uzdevumi, tas, ka KZD kā lietas dalībniece piedalās vēlāk notiekošajā tās pieņemto nolēmumu pārsūdzības procedūrā (
28
), tas, ka tā pati pēc savas ierosmes var ierosināt lietu par diskrimināciju (
29
), tas, ka tā ar lietas dalībnieku piekrišanu var atcelt pati savus nolēmumus, un tas, ka civiltiesiskajā kārtībā ierosinātajām lietām ir dodama priekšroka attiecībā pret KZD ierosinātajām lietām (
30
).
38.
Šajā ziņā, pirmkārt, ir jānorāda, ka tas, ka KZD veic noteiktas administratīva rakstura darbības, uzreiz nenozīmē, ka tā nav uzskatāma par tiesu. Būtībā Tiesa ir vairākkārt nospriedusi, ka kādas iestādes tiesības iesniegt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu ir izvērtējamas atbilstoši kā strukturālajiem, tā funkcionālajiem kritērijiem. Līdz ar to viena un tā pati valsts iestāde var tikt uzskatīta gan par tiesu, gan par administratīvu iestādi atkarībā no tā, vai tā konkrētajā lietā veic tiesas vai administratīva rakstura funkcijas (
31
). Tādēļ ir jāpārbauda to funkciju konkrētais raksturs, ko KZD īsteno konkrētajā normatīvajā kontekstā, kurā tā ir vērsusies Tiesā šajā lietā (
32
).
39.
Šajā lietā KZD neatkarīgā lēmējinstitūcija ir vērsusies Tiesā sūdzības izskatīšanas procedūras ietvaros. Šajā procedūrā, pamatojoties uz iespējamā diskriminācijas upura sūdzību, tiek objektīvi izvērtēta strīdīgo pasākumu saderība ar ZZD. Šo darbību tādējādi var kvalificēt kā tiesas funkcijas īstenošanu. Administratīva rakstura funkcijām, ko komisijas locekļu pakļautībā esošā administrācija veic citos gadījumos, kā, piemēram, cietušajām personām sniegtajām konsultācijām vai KZD pārstāvēšanai augstākā tiesas instancē, nav nozīmes, izvērtējot tādas sūdzības izskatīšanas procedūras kā šajā lietā juridisko raksturu.
40.
Otrkārt, tam, ka KZD lēmējinstitūcijai teorētiski arī ir tiesības pašai pēc savas ierosmes ierosināt procedūru, nav nekādas nozīmes (
33
). Būtībā šajā lietā KZD nav rīkojusies pati pēc savas ierosmes, bet gan, pamatojoties uz iespējamā diskriminācijas upura iesniegto sūdzību. Izvērtējot lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegušās iestādes tiesības iesniegt šādu lūgumu, tam, vai šī iestāde veic arī kādas citas funkcijas papildus tai, kuras ietvaros tā ir vērsusies Tiesā, nav nozīmes, nosakot, vai šī iestāde ir atzīstama par tiesu LESD 267. panta izpratnē (
34
).
41.
Treškārt, tas, ka KZD sūdzības izskatīšanas procedūrā, kuru izskata komisijas locekļi, var pieaicināt citus lietas dalībniekus, tāpat nenozīmē, ka tai nav tiesas statusa. Būtībā pieaicināšana lietā ir parasts līdzeklis arī parastajās administratīvajās tiesās ierosinātajās lietās (
35
).
42.
Ceturtkārt, arī no noteikumiem, kas reglamentē attiecības starp KZD notiekošo procedūru un Bulgārijas civillietu tiesās ierosinātajām procedūrām, nav iespējams izsecināt, ka KZD nebūtu uzskatāma par tiesu. Pretēji CEB un CRB, es uzskatu, ka šie noteikumi, kas Tiesā notikušajā tiesas sēdē tika detalizēti apspriesti, drīzāk liecina par, nevis pret KZD tiesībām vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
43.
Ir tiesa, ka KZD nav tiesību izskatīt sūdzību, ja tāda pati lieta jau ir tikusi ierosināta Bulgārijas civillietu tiesā (
36
). Tomēr tas ir uzskatāms vienīgi par vispārīgā procesuālo tiesību litispendenz pamatprincipa izpausmi, no kura izriet, ka prasība nav pieņemama, ja citā tiesā jau ir iesniegta identiska prasība (
37
). Tas, ka šis princips ir attiecināms arī uz KZD, liecina par labu tās atzīšanai par tiesu LESD 267. panta izpratnē. Būtībā, ja tādai procedūrai kā pamatlietā nebūtu tiesvedības rakstura, nemaz nebūtu jārada noteikums konfliktējošu lis pendens civillietu tiesās esamības gadījumam, jo nevarētu rasties itin nekādas ar litispendenz saistītas problēmas.
44.
Nekas – katrā ziņā ne Tiesas rīcībā esošajos materiālos ietvertā informācija – neļauj secināt, ka KZD zaudētu savu kompetenci arī civillietu tiesā vēlāk ierosinātas tiesvedības gadījumā, proti, ka vēršanās tajā būtu “maznozīmīgāka” nekā vēršanās civillietu tiesā. CEB un CRB, kuri pārstāv šādu viedokli, atbildot uz tiesas sēdē uzdotajiem jautājumiem šajā ziņā, ir snieguši tikai ļoti neskaidrus paskaidrojumus un nav varējuši minēt kādu konkrētu tiesību normu, ar kuru būtu iespējams pamatot to apgalvojumu. Nepastāvot pierādījumiem, kas liecinātu par pretējo, ir jāatzīst, ka litispendenz noteikums visos gadījumos ir piemērojams identiskā veidā, neatkarīgi no tā, vai kādā konkrētā gadījumā vispirms ir notikusi vēršanās Bulgārijas civillietu tiesā vai KZD. Tas liecina par to, ka KZD ir tiesas statuss.
45.
Visbeidzot, arī tas, ka KZD ar lietas dalībnieku piekrišanu var atcelt vai grozīt pašas pasludinātos spriedumus (
38
), nekādā ziņā nepierāda, ka tā nav uzskatāma par tiesu. Administratīvās iestādes parasti ir tiesīgas atcelt savus lēmumus bez lietas dalībnieku piekrišanas. Visi Tiesā notiekošajā tiesvedībā pārstāvētie lietas dalībnieki ir apstiprinājuši, ka tā tas ir arī atbilstoši Bulgārijas tiesībām. Savukārt tiesas pasludinātie nolēmumi pirms to stāšanās likumīgā spēkā parasti var tikt atcelti pārsūdzības ceļā un, tiklīdz tie ir stājušies likumīgā spēkā, tie var tikt atcelti tikai izņēmuma kārtā pēc tiesvedības atjaunošanas. Protams, to, ka KZD acīmredzami var grozīt savus nolēmumus ar atvieglotiem nosacījumiem, varētu uzskatīt par norādi uz KZD lēmējinstitūcijas “hibrīdstatusu” starp klasisko administratīvo iestādi un klasisko tiesu iestādi. Tomēr izšķiroša nozīme ir tam, ka to nolēmumu grozīšana, kurus KZD ir pieņēmusi pēc tajā iesniegtās sūdzības izskatīšanas, ir iespējams grozīt tikai ar abu lietas dalībnieku piekrišanu. Līdz ar to šo nolēmumu grozīšanas iespēju – plašā izpratnē – var uzskatīt par dispozīcijas principa atspoguļojumu tiesvedībā (
39
).
c) Jurisdikcijas saistošais raksturs
46.
CEB un CRB tāpat ir norādījuši, ka KZD ierosināto sūdzību izskatīšanas procedūru gadījumā runa nav par saistošu jurisdikciju. Tie pamato šo apgalvojumu ar ZZD 71. pantu, kurā attiecīgajai personai diskriminācijas gadījumā ir paredzēta iespēja vērsties arī civillietu tiesā. Tā kā vēršanās KZD tādējādi neesot vienīgais iespējamais tiesību aizsardzības līdzeklis diskriminācijas gadījumā, kritērijs par jurisdikcijas saistošo raksturu neesot izpildīts.
47.
Spriedumā lietā Dorsch Consult Tiesai tostarp bija jāprecizē jēdziens “saistošā jurisdikcija”. Savā spriedumā tā nodalīja “saistošo” jurisdikciju, atbilstoši kurai iestādei, kas izskata lietu, ir jābūt vienīgajam iespējamajam tiesiskās aizsardzības līdzeklim, un “saistošo” jurisdikciju, atbilstoši kurai iestādei, kas izskata lietu, ir jāpasludina nolēmumi ar saistošu spēku (
40
). Šajā lietā Tiesai nebija skaidri un nepārprotami jānosaka, ka priekšroka ir dodama vienai vai otrai interpretācijas iespējai, jo attiecīgās iestādes jurisdikcija abos šajos aspektos bija “saistoša”. Līdz ar to šobrīd izskatāmā lieta sniedz Tiesai iespēju precizēt savu judikatūru šajā jautājumā.
48.
Atbilstoši nostājai, kuru Eiropas Komisija ir paudusi lietā Dorsch Consult (
41
), kā arī šajā lietā noturētajā tiesas sēdē, arī es uzskatu, ka jēdziens “saistošs” nozīmē vienīgi lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegušās iestādes pieņemto nolēmumu saistošo raksturu. Būtībā, ja jurisdikcija pārstātu būt saistoša tikai tādēļ vien, ka pastāv citi tiesiskās aizsardzības līdzekļi, tad pat parastā civillietu tiesa, šauri raugoties, nevarētu vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu tādā lietā kā šī, jo papildus iespējai vērsties tajā pastāvētu vēl cits tiesiskās aizsardzības līdzeklis, proti, sūdzības izskatīšanas procedūra KZD (
42
). Tā sekas paradoksālā veidā būtu tādas, ka neviena no abām Bulgārijas iestādēm, kurām ir kompetence izskatīt prasības, kas pamatotas ar ZZD, nebūtu tiesīgas uzdot Tiesai prejudiciālus jautājumus par Direktīvas 2000/43 interpretāciju.
49.
Līdz ar to vienīgais loģiskais kritērijs var būt vienīgi tas, vai KZD nolēmumam, kas pieņemts sūdzības izskatīšanas procedūrā, ir saistošs raksturs attiecībā pret lietas dalībniekiem. Šajā lietā tas tā ir. Kā paskaidrojusi Bulgārijas valdība un kā izriet arī no ZZD 69. un 82. panta, KZD nolēmumiem ir res judicata spēks, tie ir saistoši lietas dalībniekiem un to neizpildes gadījumā ir piemērojams naudas sods.
50.
Apkopojot – es uzskatu, ka KZD šajā gadījumā ir atzīstama par tiesu LESD 267. panta izpratnē.
2) Par prejudiciālo jautājumu iespējami hipotētisko raksturu
51.
CEB un CRB visbeidzot ir arī norādījuši, ka otrais un sestais prejudiciālais jautājums ir hipotētiski tiktāl, ciktāl tie attiecas uz tiešo diskrimināciju vai uzmākšanos. Tā kā runa šajā lietā ir par netiešu diskrimināciju, pieņemami esot vienīgi tie jautājumi, kuri attiecas uz šo diskriminācijas formu.
52.
Ir tiesa, ka strīdīgais pasākums vienlaikus nevar būt gan tieša, gan netieša diskriminācija. To, par kādu diskriminācijas formu ir runa, pamatojoties uz konkrētās lietas apstākļiem un izvērtējot visus faktiskos apstākļus, kā iesniedzējtiesai ir jānosaka KZD. Tomēr KZD ir tieši lūgusi sniegt abu diskriminācijas formu interpretāciju, lai varētu noteikt to, par kuru ir runa šajā lietā. Ja lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tiktu atzīts par pieņemamu tikai saistībā ar vienu diskriminācijas formu, tas nozīmētu, ka Tiesai būtu jāveic priekšlaicīgs faktisko apstākļu izvērtējums, kas ir jāveic KZD, un attiecīgā gadījumā – jāsniedz tai tāda atbilde, kas nebūtu saistīta ar tās izvērtējamajiem faktiskajiem apstākļiem.
53.
Tiktāl, ciktāl atsevišķi jautājumi vai atsevišķas to daļas manis veiktā juridiskā vērtējuma ietvaros patiešām izrādīsies hipotētiski vai lieki, es tos neizvērtēšu savos atbilžu priekšlikumos.
3) Starpsecinājums
54.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tādējādi ir pilnībā pieņemams.
B – Prejudiciālo jautājumu satura izvērtējums
55.
KZD ir uzdevusi virkni ļoti detalizētu jautājumu, lai precizētu vienlīdzīgas attieksmes principa piemērojamību attiecībā uz personu etnisko piederību un prasībām, kādām ir jāatbilst pierādījumiem, pamatojoties uz kuriem ir iespējams konstatēt diskrimināciju. Lai varētu sniegt atbildi uz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir jāapkopo atsevišķas KZD izvirzīto jautājumu daļas.
1) Direktīvas 2000/43 piemērošanas joma (pirmais prejudiciālais jautājums)
56.
Ar pirmo jautājumu KZD vēlas noskaidrot, vai tādi faktiskie apstākļi kā pamatlietā ietilpst Direktīvas 2000/43 piemērošanas jomā. KZD konkrēti lūdz sniegt direktīvas 3. panta 1. punkta h) apakšpunkta interpretāciju, kurš attiecas uz piekļuvi tiem pakalpojumiem un precēm un to piegādi, kas ir pieejami sabiedrībai. Lietas dalībnieku starpā pastāv strīds par to, vai papildus apgādei ar elektroenerģiju kā tādai tā piemērošanas jomā ietilpst arī elektrības skaitītāju piegāde.
57.
Bulgārijas valdība, CEB un CRB uzskata, ka direktīvas piemērošanas joma ir interpretējama šauri. Savienībai neesot pilnvaru pieņemt noteikumus attiecībā uz elektrības skaitītājiem. Toprāt, Savienības tiesību piemērošanas jomā ietilpst vienīgi elektroenerģijas iekšējā tirgus izveide un tā darbības uzlabošana. Elektrības skaitītāju piegāde neesot tāds pasākums, kas būtu nepieciešams šim nolūkam, un tādējādi Direktīvas 2000/43 3. panta 1. punkta pirmajā teikumā, kurā precizēts, ka šī direktīva ir piemērojama, “nepārsniedzot [Savienībai] piešķirtās pilnvaras”, ietvertā ierobežojuma dēļ šī lieta neietilpstot tās piemērošanas jomā. Turklāt elektrības skaitītāju bezmaksas piegāde neesot uzskatāma par pakalpojuma sniegšanu direktīvas izpratnē, jo par šo piegādi netiek saņemta atlīdzība naudas izteiksmē. CEB un CRB arī uzskata, ka piekļuvi elektrības skaitītājiem nevar pielīdzināt elektrības piegādei. Direktīvas 2000/43 3. panta 1. punkta h) apakšpunkts esot attiecināms vienīgi uz elektroenerģijas piegādi kā tādu un nevis uz elektrības skaitītāju nodrošināšanu.
58.
Iepriekš minētais arguments nav pareizs.
59.
Elektroenerģijas piegāde kā tāda nenoliedzami ir viena no jomām, attiecībā uz kurām Direktīvas 2000/43 3. panta 1. punkta h) apakšpunktā ir aizliegta jebkāda diskriminācija rasu vai etniskās piederības dēļ. Tāpat ir vispārzināms, ka CRB ir nodrošinājis savus klientus ar elektrības skaitītājiem un ka šie skaitītāji tādējādi ir to vispārīgo nosacījumu sastāvdaļa, atbilstoši kuriem patērētāji iegādājas elektrību šajā lietā.
60.
Tieši šie vispārīgie nosacījumi šajā lietā nošķir pakalpojumu “apgāde ar elektroenerģiju”. Tā dažādos elementus nevar izvērtēt atsevišķi viena no otra. Apgalvojums, ka tikai apgādei ar elektroenerģiju kā tādai ir jābūt nodrošinātai nediskriminējošos apstākļos un ka viss cits, it īpaši konkrētie noteikumi, kas ir ietverti piegādes nosacījumos, neietilpst direktīvas piemērošanas jomā, nešķiet pārliecinošs.
61.
Vai ir iedomājams, ka sabiedriskā transporta uzņēmums varētu piedāvāt pasažieriem dažādas sēdvietas atkarībā no to dzimuma, ādas krāsas vai etniskās piederības. Kaut arī šādā gadījumā pārvadāti tiktu visi pasažieri un tādējādi tie nenoliedzami saņemtu pārvadāšanas pakalpojumu kā tādu, tomēr būtu acīmredzami, ka to konkrētie pārvadāšanas nosacījumi nav vienādi.
62.
Direktīvas 2000/43 mērķis tieši arī ir, cik vien tas iespējams, nodrošināt aizsardzību pret diskrimināciju un panākt pēc iespējas augstāku aizsardzības līmeni (
43
). Ja aizsardzības jomas tiktu samazinātas līdz to minimumam, tiktu apdraudēta diskriminācijas aizlieguma lietderīgā iedarbība. Šauri interpretējot direktīvas 3. pantā uzskaitītās jomas, aizsardzība pret diskrimināciju tiktu samazināta līdz absolūtajam minimumam, kas nebūtu saderīgi ar tikko minēto direktīvas mērķi.
63.
Visbeidzot, Direktīva 2000/43 ir konkrēta vispārīgā vienlīdzīgas attieksmes principa izpausme, kurš ir viens no Savienības tiesību pamatprincipiem, kura ievērošana tiek nodrošināta ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pantu. Arī šajā ziņā tās piemērošanas jomu nedrīkstētu definēt šauri (
44
).
64.
Tādēļ tādā lietā kā šajā Direktīvas 2000/43 piemērošanas joma aptver ne vien apgādi ar elektroenerģiju kā tādu, bet arī nosacījumus, ar kādiem tā tiek nodrošināta, kas ietver arī elektrības skaitītāju uzstādīšanu (
45
).
65.
Tam nav pretrunā tas, ka patērētāji izmanto elektrības skaitītājus bez maksas, lai gan direktīva attiecas tikai uz tādu pakalpojumu sniegšanu, kas tiek veikta par atlīdzību. Būtībā elektroenerģijas piegāde, kas ir galvenais pakalpojumu sniegšanas līguma priekšmets, tiek nodrošināta par atlīdzību un ir pamats uzskatīt, ka ar skaitītāju uzstādīšanu saistītās izmaksas ir ietvertas elektroenerģijas cenā un tādējādi netieši tiek pārnestas uz patērētājiem. Kā jau iepriekš minēju, apgāde ar elektroenerģiju un skaitītāja uzstādīšana nav atdalāma viena no otras. Konkrēti – elektrības skaitītājam bez atbilstošas elektroenerģijas piegādes nebūtu nekādas nozīmes. Līdz ar to elektrības skaitītāja uzstādīšana nav atsevišķa pakalpojuma sniegšana, bet gan “apgādes ar elektroenerģiju” kā vispārīga pakalpojuma sastāvdaļa.
66.
Visbeidzot, attiecībā uz Savienības pilnvarām, kas ir minētas Direktīvas 2000/43 3. panta 1. punktā, pietiek atgādināt, ka Savienības likumdevējam ir kompetence attiecībā uz elektroenerģijas iekšējā tirgus tiesisko regulējumu (
46
). Šo kompetenci likumdevējs – lai gan tam nav nekādas noteicošas nozīmes – jau ir vairākkārt izmantojis, it īpaši paredzot noteikumus attiecībā uz galapatērētāju informēšanu par to elektroenerģijas patēriņu, un šajā ziņā ir tieši minēti arī elektrības skaitītāji (
47
).
67.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu Tiesai uz pirmo jautājumu atbildēt tādējādi, ka tāda situācija kā pamatlietā ietilpst Direktīvas 2000/43 piemērošanas jomā.
2) Prasības par tiesību aktos nostiprinātu tiesību vai interešu pārkāpumu neesamība (otrais, trešais un ceturtais prejudiciālais jautājums)
68.
Ar savu otro un ceturto jautājumu KZD vēlas noskaidrot, vai diskriminācija Direktīvas 2000/43 izpratnē ir konstatējama tikai tad, ja ir pārkāptas tiesību aktos nostiprinātas tiesības vai intereses, vai arī diskriminācija var pastāvēt neatkarīgi no šāda pārkāpuma. Gadījumā, ja šajā direktīvā nav izvirzīta prasība par tiesību aktos nostiprinātu tiesību vai interešu pārkāpumu, rodas jautājums, vai valsts tiesību norma, kurā ir paredzēta šāda prasība, ir saderīga ar direktīvu.
69.
Šie jautājumi ir uzdoti, jo atbilstoši Bulgārijas tiesībās ietvertajām juridiskajām definīcijām – un konkrētāk – atbilstoši ZZD papildu noteikumu 1. panta 7. punktam (
48
)“nelabvēlīgāka attieksme” pastāv tikai tad, ja šī attieksme tieši vai netieši ietekmē tiesību aktos nostiprinātas tiesības vai intereses. CEB ir atsaucies uz šo tiesību normu, lai apgalvotu, ka patērētājiem nav tiesību bez maksas saņemt elektrības skaitītāju. Līdz ar to neesot konstatējama nekāda diskriminācija, jo neesot noticis nekādu tiesību pārkāpums.
70.
Diskriminācijas rašanās nosacījumi ir paredzēti Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punktā. Saskaņā ar tā a) apakšpunktu tiešā diskriminācija iestājas tad, “kad salīdzināmā situācijā pret vienu personu izturas, ir izturējušies vai izturētos sliktāk nekā pret otru personu rasu vai etniskas piederības dēļ”. Tādējādi šīs diskriminācijas pamatā esošā nevienlīdzīgā attieksme ir tieši balstīta uz rasi vai etnisko piederību. Savukārt atbilstoši b) apakšpunktam netiešā diskriminācija iestājas tad, “kad acīmredzami neitrāls noteikums, kritērijs vai prakse nostāda kādas rasu vai etniskas piederības personas īpaši nelabvēlīgā situācijā, salīdzinot ar citām personām”.
71.
Ņemot vērā Direktīvā 2000/43 ietverto formulējumu, abas šīs diskriminācijas formas var iestāties, nepastāvot tiesību aktos nostiprinātu tiesību vai interešu pārkāpumam. Nozīme ir vienīgi tam, ka pastāv nelabvēlīgāka attieksme vai nostādīšana neizdevīgākā stāvoklī, neatkarīgi no tā, kas ir šīs attieksmes vai neizdevīgākā stāvokļa pamatā, vai tas ir ietekmējis kādas tiesības vai intereses, un ja jā, tad kādas. Vēl vairāk – no Tiesas judikatūras izriet, ka diskriminācija nebūt nenozīmē, ka ir jābūt konkrētai cietušajai personai (
49
).
72.
Tādējādi, lai varētu secināt, ka pastāv diskriminācija, pietiek ar to, ka pret kādu personu vai personu grupu ir pastāvējusi attieksme, kas ir nelabvēlīgāka nekā attieksme, kas ir tikusi vai tiktu piemērota attiecībā pret citu personu vai personu grupu. Direktīvā 2000/43 neparedzētu papildu nosacījumu paredzēšana ir nesaderīga ar augsto aizsardzības līmeni, ko ir iecerējis sasniegt Savienības likumdevējs.
73.
Tāpat ir jāpieņem, ka, ja Direktīvā 2000/43 būtu prasīts kādu tiesību pārkāpums, tas tajā būtu tieši paredzēts, kā tas, piemēram, tās 7. panta 1. punktā ir izdarīts attiecībā uz tiesisko aizsardzību. No tā, tieši pretēji, izriet, ka attieksmei, lai to varētu atzīt par diskriminējošu, nav kaut kādā veidā obligāti jāietekmē kādas tiesības vai intereses.
74.
Tā kā Direktīvā 2000/43 tādējādi netiek prasīts tiesību aktos nostiprinātu tiesību vai interešu pārkāpums, tam, vai patērētājiem ir tiesības saņemt bezmaksas elektrības skaitītājus, nav nozīmes nedz atbilstoši valsts, nedz Savienības tiesībām.
75.
Līdz ar to katrā ziņā rodas jautājums, vai valsts tiesību noteikumi, atbilstoši kuriem diskriminācijas esamības priekšnosacījums ir šāds tiesību aktos nostiprinātu tiesību vai interešu pārkāpums, ir saderīgi ar Savienības tiesībām.
76.
Uz šo jautājumu jāatbild noliedzoši. Būtībā Direktīvas 2000/43 mērķis ir paredzēt minimālos vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošanas nosacījumus un novērst diskrimināciju. Kaut arī tajā dalībvalstīm nepārprotami ir sniegta iespēja ieviest vai uzturēt spēkā noteikumus, kuri attiecīgajām personām ir labvēlīgāki nekā Savienības tiesībās paredzētie (
50
), tas tomēr nenozīmē, ka ar direktīvu nav saderīgi tādi valsts tiesību noteikumi, kas ir tām nelabvēlīgāki un kas tādējādi neatbilst Savienības tiesībās paredzētajām minimālajām prasībām. Tomēr tieši tādas sekas būtu tādai tiesību normai, kurā kā papildus valsts ieviests nosacījums, lai varētu konstatēt diskriminācijas esamību, ir prasīts, lai būtu pārkāptas tiesību aktos nostiprinātas tiesības vai intereses.
77.
Attiecībā uz ceturtā prejudiciālā jautājuma pēdējo daļu, ar kuru KZD vēlas noskaidrot, kā valsts tiesai būtu jārīkojas Bulgārijas tiesību noteikumu nesaderības ar Direktīvu 2000/43 gadījumā, pietiek vien norādīt uz Tiesas pastāvīgo judikatūru: valsts tiesību noteikumi pamatlietā, cik vien tas iespējams, ir jāinterpretē un jāpiemēro ar direktīvu saderīgā veidā. Piemērojot valsts tiesības, valsts tiesai, kurai ir lūgts tās interpretēt, šī interpretācija ir jāveic, cik iespējams, vadoties no direktīvas satura un mērķa, lai sasniegtu tajā noteikto rezultātu (
51
). Valsts tiesām ir pienākums, ņemot vērā valsts tiesības kopumā un piemērojot valsts tiesībās atzītās interpretācijas metodes, veikt visas to kompetencē ietilpstošās darbības, lai nodrošinātu attiecīgās direktīvas pilnīgu efektivitāti un panāktu rezultātu, kas atbilstu direktīvas mērķim (
52
).
78.
Ņemot vērā Tiesas rīcībā esošo informāciju, nekas neliecina par to, ka pamatlietā atbilstošos Bulgārijas tiesību noteikumus, proti, ZZD tiesību normas, nebūtu iespējams interpretēt un piemērot ar Direktīvu 2000/43 saderīgā veidā.
79.
Ja KZD tomēr secinātu, ka Bulgārijas tiesības nav iespējams interpretēt un piemērot ar Direktīvu 2000/43 saderīgā veidā, tai būtu jāņem vērā, ka V. H. Belov attiecībā pret CEB un CRB nevar atsaukties uz no Direktīvas 2000/43 tieši izrietošām tiesībām, jo direktīva pati par sevi nevar radīt pienākumus attiecībā uz privātpersonām un līdz ar to uz to nevar atsaukties, vēršoties pret privātpersonām (
53
).
80.
Tomēr diskriminācijas aizliegums rases un etniskās piederības dēļ ir vispārīgs Savienības tiesību princips, kas ir ietverts tādā primāro tiesību aktā kā Pamattiesību hartas 21. pants un kas Direktīvā 2000/43 ir tikai konkretizēts (
54
) – tāpat kā, piemēram, Direktīvā 2000/78 noteiktais diskriminācijas aizliegums vecuma vai seksuālās orientācijas dēļ (
55
), pretēji, piemēram, tiesībām uz apmaksāto ikgadējo atvaļinājumu (
56
).
81.
Tādās tiesiskajās attiecībās kā šajā lietā, kad tiek izvērtētas attiecības starp patērētājiem un pakalpojumu ar vispārēju nozīmi sniedzējiem, vienlīdzīgas attieksmes princips ir īpaši svarīgs. Tāpat kā darba tiesiskajās attiecībās šādām tiesiskajām attiecībām ir raksturīga strukturāla nelīdzsvarotība pušu starpā.
82.
Vismaz šādā situācijā šķistu pamatoti attiecībā uz privātpersonām nepiemērot tādas valsts tiesību normas, kas ir pretrunā pamattiesībās noteiktajam diskriminācijas aizliegumam. Tas tā ir vēl jo vairāk tādēļ, ka tādā lietā kā šobrīd izskatāmā lieta pamattiesības nav paredzētas tieši privātpersonām, bet tās tiek tikai piemērotas kā valsts tiesību tiesiskuma pārbaudes kritērijs.
83.
Rezumējot – tiešas vai netiešas diskriminācijas Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta izpratnē esamības priekšnosacījums tādējādi nav tiesību aktos nostiprinātu tiesību vai interešu pārkāpums. Tieši pretēji – pietiek ar jebkuru rīcību, atbilstoši kurai pret kādu personu rases vai etniskās piederības dēļ pastāv nelabvēlīgāka attieksme nekā pret kādu citu personu vai atbilstoši kurai personas, kas pieder noteiktai rasei vai kurām ir noteikta etniskā piederība, tiek nostādītas neizdevīgākā stāvoklī salīdzinājumā ar citām personām. Valsts tiesību normas, atbilstoši kurām diskriminācijas priekšnosacījums ir tiesību aktos nostiprinātu tiesību vai interešu pārkāpums, nav saderīgas ar Direktīvu 2000/43. Valsts tiesai valsts tiesības šajā ziņā ir jāinterpretē atbilstoši Savienības tiesībām un, ja tas nav iespējams, tā nedrīkst piemērot tādas valsts tiesību normas, kuras ir pretrunā pamattiesībām pielīdzinātajam diskriminācijas aizliegumam.
84.
Līdz ar to nav pēc būtības jāizskata trešais prejudiciālais jautājums.
3) Pierādījumus un iespējamo diskriminācijas pamatojumu reglamentējošās prasības (piektais un sestais prejudiciālais jautājums)
85.
Piektais un sestais prejudiciālais jautājums attiecas, pirmkārt, uz diskriminācijas pierādīšanas pienākumu, kas ir reglamentēts Direktīvas 2000/43 8. pantā. Otrkārt, KZD būtībā vēlas noskaidrot, vai iepriekš aprakstītajā veidā īstenotā elektrības skaitītāju uzstādīšana divos romu apdzīvotajos rajonos ir uzskatāma par diskrimināciju direktīvas izpratnē, ņemot vērā pamatlietā pastāvošos konkrētos apstākļus, un ja jā, tad par kādu diskriminācijas formu ir runa, un vai varbūtējo diskrimināciju ir iespējams pamatot.
a) Pierādīšanas pienākuma apgriešana (Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punkts)
86.
Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punktā ir noteikts, ka, “ja personas, kuras uzskata, ka viņas saskārušās ar netaisnību, jo pret viņām nav piemērots vienādas attieksmes princips, [..] uzrāda faktus, pēc kuriem var secināt, ka ir bijusi tieša vai netieša diskriminācija, tad atbildētājam jāpierāda, ka nav noticis vienādas attieksmes principa pārkāpums”.
87.
Šajā ziņā KZD vēlas noskaidrot, kādā mērā konstatētajiem faktiem ir jāsniedz iespēja “secināt”, ka ir notikusi diskriminācija, vai arī pietiek vien ar pieņēmumu par diskriminācijas esamību. KZD uzskata, ka pastāv atšķirības starp dažādām Direktīvas 2000/43 valodu redakcijām. Bulgāru valodas redakcijā ir prasīts uzrādīt tādus faktus, “pēc kuriem var secināt”, ka ir bijusi diskriminācija, savukārt vācu un angļu valodu redakcijās ir paredzēts tikai diskriminācijas “pieņēmums” vai “prezumpcija”. Tomēr “secināt”, ka ir notikusi diskriminācija var vienīgi tad, ja pastāv augstāka noteiktības pakāpe salīdzinājumā ar “pieņēmumu” vai “prezumpciju”. Valsts praksē attiecīgā tiesību norma līdz šim ir tikusi piemērota kā pierādīšanas līdzeklis tādā veidā, ka tiek prasīta ļoti augsta noteiktības pakāpe. Ir nepieciešama tāda noteiktības pakāpe, kas pārsniedz vienkāršu prezumpciju un šaubas un kas ir praktiski pielīdzināma diskriminācijas pierādījumam. KZD tādēļ vēlas noskaidrot, cik precīzi sūdzības iesniedzējam ir jāpierāda diskriminācijas esamība.
88.
Visās Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punkta valodu redakcijās, kuras es salīdzināju (
57
), ir prasīta vienīgi “prezumpcija” par to, ka ir bijusi diskriminācija (
58
), un nevis galīgs “secinājums” par šādas diskriminācijas esamību. Turklāt direktīvas preambulas 21. apsvērumā ir norādīts, ka pierādīšanas pienākums ir apgriežams, “ja ir sniegta liecība par šādu diskrimināciju” (
59
). Eiropas Komisija savos apsvērumos turklāt ir norādījusi, ka obligāta prasība par augstāku noteiktības pakāpi neizriet pat no Direktīvas 2000/43 bulgāru valodas redakcijas, jo arī šajā valodas redakcijā ir paredzēts uzrādīt vienīgi tādus faktus, “pēc kuriem var secināt”, ka ir bijusi diskriminācija.
89.
Tas atbilst arī lietās par diskrimināciju dzimuma dēļ pastāvošajai tiesiskajai situācijai. Attiecībā uz Direktīvas 97/80/EK (
60
) 4. panta 1. punktu, kas ir praktiski identisks Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punktam – kā arī Direktīvas 2000/78 (
61
) 10. panta 1. punktam –, Tiesa ir nospriedusi, ka pierādīšanas pienākums ir apgriežams, ja prima facie pastāv diskriminācijas gadījums (
62
).
90.
Šo judikatūru bez jebkādām problēmām ir iespējams attiecināt arī uz šajā lietā izvērtējamo tiesību normu (
63
). Jebkāda citādāka, šaurāka Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punkta interpretācija apdraudētu tās lietderīgo iedarbību un nozīmētu, ka noteikums par pierādīšanas pienākuma apgriešanu praktiski kļūtu lieks. Nepastāvot šādai pierādīšanas pienākuma apgriešanai, būtu piemērojami parastie pierādīšanas pienākumu reglamentējošie noteikumi, līdz ar to ikvienam, kurš uzskatītu, ka ir cietis no diskriminācijas, būtu jānorāda un jāpierāda visi fakti, ar kuriem iespējams pamatot tā apgalvojumu un ar pietiekamu noteiktības pakāpi pierādīt, ka ir bijusi diskriminācija.
91.
Lai izvairītos no šādiem sarežģījumiem un uzlabotu iespējamā diskriminācijas upura situāciju, tika ieviesta pierādīšanas pienākuma apgriešana. Tās nolūks ir nostiprināt iespējamā upura stāvokli. Tāda valsts prakse kā KZD aprakstītā būtu diametrāli pretrunā šim mērķim, jo prasība norādīt un pierādīt faktus, kas ļautu izdarīt galīgu secinājumu par diskrimināciju, atbilst parastajai pierādīšanas pienākuma sadales kārtībai. Šādā gadījumā Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punkts itin nemaz neuzlabotu iespējamo diskriminācijas upuru procesuālo stāvokli.
92.
Veids, kādā es izprotu Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punktu, arī neietver principa par taisnīgu tiesas procesu pārkāpumu, kas nāktu par sliktu CEB un CRB. Tieši pretēji – visās diskriminācijas novēršanas direktīvās paredzot noteikumus par pierādīšanas pienākuma apgriešanu, likumdevēja izvēle bija skaidri vērsta uz risinājumu, ar kuru tiek saglabāts līdzsvars starp diskriminācijas upura un otra lietas dalībnieka interesēm (
64
). It īpaši ar šiem noteikumiem netiek pilnībā atcelts pierādīšanas pienākums, kas pastāv iespējamajam diskriminācijas upurim, bet tas tiek vienīgi izmainīts.
93.
Nenoliedzami – pierādīšanas pienākuma apgriešana šajā lietā varētu nozīmēt, ka CEB un CRB pamatlietā būtu jānorāda tāda komerclēmuma pamatojums, kurš var būt pieņemts pirms daudziem gadiem un atbilstoši kuram elektrības skaitītāji romu apdzīvotajos rajonos tiek uzstādīti citādākā veidā, nekā tas parasti tiek darīts Bulgārijā. Tomēr šāds pierādījumu iesniegšanas pienākums ir tikai loģisks, jo attiecīgā informācija ietilpst tieši šo uzņēmumu vai to juridisko priekšteču kompetencē un atbildības jomā. Turklāt piegādes uzņēmums pamatlietā ir norādījis, ka īpašā veida, kādā abos attiecīgajos rajonos tika uzstādīti elektrības skaitītāji, izmantošanas iemesli ir “vispārzināmi” (
65
), tādēļ tam nevarētu būt sarežģīti sniegt paskaidrojumus šo pasākumu pamatošanai.
94.
Līdz ar to, lai būtu iespējams īstenot pierādīšanas pienākuma apgriešanu saskaņā ar Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punktu, pietiek ar to, ka personas, kuras uzskata, ka ir saskārušās ar netaisnību, jo pret viņām nav piemērots vienlīdzīgas attieksmes princips, uzrāda faktus, pēc kuriem prima facie var secināt, ka ir bijusi diskriminācija.
b) Diskriminācijas veids (Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkts)
95.
KZD ir pašai jānovērtē, vai tādi apstākļi kā piektā prejudiciālā jautājuma otrajā daļā aprakstītie var būt pamats šādai prima facie diskriminācijas konstatēšanai, jo tieši tai ir jākonstatē un jānovērtē fakti un jāpiemēro tiesību akti konkrētajai lietai (
66
). Tomēr Tiesa var sniegt KZD norādes, kas tai ir nepieciešamas nolēmuma pieņemšanai pamatlietā (
67
). Ņemot vērā KZD šaubas, kuras tā šajā ziņā ir paudusi lēmumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu, un ievērojot KZD minēto Bulgārijas Augstākās administratīvās tiesas šauro judikatūru līdzīgās lietās, Tiesai noteikti ir jāsniedz šādas norādes, kuru starpā īpaša vērība ir pievēršama šādiem apsvērumiem.
96.
Abos Montanas pilsētas rajonos, kas pazīstami kā romu rajoni, elektrības skaitītāji – ar atsevišķiem izņēmumiem – ir uzstādīti elektrības stabos nesasniedzamā 7 m augstumā, savukārt citviet elektrības skaitītāji ir uzstādīti vizuālai apskatei pieejamā augstumā.
97.
Nedz lēmumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu, nedz lietas dalībnieku sniegtajos apsvērumos nav konkrētu norāžu, kas liecinātu par to, ka īpašais veids, kādā abos romu rajonos tiek uzstādīti elektrības skaitītāji, tika izvēlēts, pamatojoties uz šajos rajonos dzīvojošo iedzīvotāju etnisko piederību, vai ka tas būtu saistīts ar apstākļiem, kas ir neatdalāmi saistīti ar to etnisko piederību. Šis pasākums – tiktāl, ciktāl var spriest, – drīzāk ietekmē šo rajonu iedzīvotājus to vietējo iedzīvotāju statusa dēļ. Līdz ar to saskaņā ar pieejamo informāciju nekas neliecina par tiešu diskrimināciju etniskās piederības dēļ (Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts).
98.
Nepastāvot konkrētām norādēm, praksi, atbilstoši kurai elektrības skaitītāji tiek uzstādīti 7 m augstumā, nevar uzskatīt par rīcību, kura būtu “saistīta ar [abu romu rajonu iedzīvotāju] etnisko piederību” un kuras mērķis vai sekas būtu tādas, ka tiktu aizskarts to gods un radīti pazemojoši dzīves apstākļi. Līdz ar to, pamatojoties uz pieejamo informāciju, nav konstatējama arī “uzmākšanās” Direktīvas 2000/43 2. panta 3. punkta izpratnē.
99.
Tomēr ir skaidrs, ka abos attiecīgajos rajonos pārsvarā dzīvo romu kopienai piederošas personas (
68
). Līdz ar to prakse, atbilstoši kurai elektrības skaitītāji tiek uzstādīti 7 m augstumā, principā var īpašā veidā ietekmēt šīs etniskās grupas pārstāvjus un nostādīt tos nelabvēlīgākā stāvoklī, jo tiem vizuāli nav iespējams vai katrā ziņā ir ļoti grūti vizuāli pārbaudīt attiecīgo elektrības skaitītāju rādījumus. Šajos apstākļos ir jāpieņem, ka tādā lietā kā šī prima facie pastāv netieša diskriminācija etniskās piederības dēļ (Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts).
c) Pamatojums (Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts)
100.
Pretēji tiešai diskriminācijai rases vai etniskās piederības dēļ, kuru, nepastāvot attiecīgam noteikumam Direktīvā 2000/43, nav iespējams pamatot (
69
), Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā saistībā ar netiešo diskrimināciju ir paredzēts, ka attiecīgais noteikums, kritērijs vai prakse ir likumīga, ja tā ir objektīvi pamatojama ar tiesisku mērķi un ja tā ir atbilstošs un vajadzīgs, t.i., samērīgs, šāda mērķa sasniegšanas līdzeklis (
70
). Šis formulējums atbilst Savienības tiesībās vispārīgi atzītajām prasībām, kas reglamentē tiešas nevienlīdzīgas attieksmes pamatojumu.
i) Tiesisks mērķis
101.
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un CEB un CRB mutvārdu un rakstveida apsvērumiem nepārprotami izriet, ka pasākums, atbilstoši kuram elektrības skaitītāji tiek uzstādīti 7 m augstumā, tika veikts, ņemot vērā lielo nenomaksāto elektrības rēķinu skaitu un kā atbilde uz daudzajiem nelikumīgas iejaukšanās elektroenerģijas apgādes infrastruktūrā, manipulāciju un nelikumīgas elektroenerģijas iegūšanas attiecīgajos rajonos gadījumiem. Pasākuma mērķis ir novērst nākotnē iespējamo krāpšanu un ļaunprātīgu izmantošanu un veicināt finansiāli pamatotas elektroenerģijas piegādes nodrošināšanu visu patērētāju interesēs.
102.
Krāpniecības un ļaunprātīgas izmantošanas novēršana un apkarošana un elektroenerģijas piegādes drošības un kvalitātes nodrošināšana dalībvalstīs ir Savienības tiesībās atzīti tiesiski mērķi (
71
).
ii) Samērīguma izvērtējums
103.
Tomēr vēl ir jāizvērtē, vai šo mērķu sasniegšanas nolūkā veiktā elektrības skaitītāju abos attiecīgajos rajonos uzstādīšana 7 m augstumā ir uzskatāma par samērīgu. Saskaņā ar Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta b) apakšpunktu tam ir nepieciešams, lai pasākums būtu “proporcionāls [atbilstošs] un vajadzīgs” šādu tiesisko mērķu sasniegšanai.
104.
Tas, ka CEB un CRB apgalvo, ka apstrīdētā pasākuma veikšanas iemesli ir “vispārzināmi” (
72
), neatbrīvo abus šos uzņēmumus no pienākuma pierādīt, ka nav noticis vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums (Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punkts). Būtībā tas, kādā mērā uzņēmuma rīcības pamatā esošie iemesli ir vispārzināmi, nekādi nav saistīts ar to pamatojumu, un it īpaši ar to samērīgumu.
– Pasākuma “atbilstība” (piemērotība)
105.
Pasākums ir atzīstams par “proporcionālu [atbilstošu]” Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, ja tas ir piemērots izvirzītā tiesiskā mērķa sasniegšanai (
73
), kas šajā lietā nozīmē, ka ar pasākumu patiešām ir iespējams novērst krāpniecību un ļaunprātīgu izmantošanu un veicināt elektroenerģijas piegādes kvalitāti.
106.
Manipulēšana un neatļauta elektroenerģijas ieguve nenoliedzami tiek apgrūtināta, ja elektrības skaitītāji un sadales kastes tiek izvietotas 7 m augstumā, kas parasti nav patērētājiem sasniedzams augstums. Turklāt privātpersonu nelikumīgas iejaukšanās elektroenerģijas tīkla darbībā novēršanai ir pozitīva ietekme uz elektroenerģijas patērētājiem kopumā, jo tas mazina infrastruktūrai nodarīto kaitējumu un novērš vispārējā maksas par elektroenerģiju pieauguma risku, lai kompensētu iepriekš minēto kaitējumu.
107.
Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu tomēr ir norādīts, ka kādas citas Bulgārijas pilsētas romu rajonā nelikumīgu iejaukšanos elektroenerģijas piegādē faktiski nebija iespējams novērst, neraugoties uz līdzīgu pasākumu kā šajā lietā piemērošanu (
74
). Tomēr CEB un CRB to Tiesai iesniegtajos apsvērumos šajā ziņā ir minējuši, ka veiktie pasākumi vismaz samazināja nelikumīgo iejaukšanos un ka šā iemesla dēļ tie kopumā uzskata šos pasākumus par veiksmīgiem.
108.
Jāmin, ka kāda pasākuma piemērotība vienmēr ir novērtējama, ņemot vērā mērķi, kuru ar to ir paredzēts sasniegt. Ja, kā šajā lietā, pasākums ir veikts, atbildot uz daudziem nelikumīgas iejaukšanās elektroenerģijas tīkla darbībā gadījumiem kādā konkrētā rajonā, tad šā pasākuma piemērotība diezin vai varētu būt atkarīga no tā, vai nākotnē neradīsies absolūti neviens krāpniecības vai ļaunprātīgas izmantošanas un elektroenerģijas piegādes kvalitātes pasliktināšanās gadījums. Šāds pasākums drīzāk ir atzīstams par piemērotu tā tiesisko mērķu sasniegšanai, ja tas veicina ievērojamu nelikumīgas iejaukšanās elektroenerģijas tīkla darbībā gadījumu samazināšanos. KZD ir jāizvērtē, vai tā tas ir šajā lietā.
– Vajadzīgums
109.
Ja tiek pieņemts, ka strīdīgais pasākums ir piemērots krāpniecības un ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai un elektroenerģijas piegādes kvalitātes nodrošināšanai, rodas jautājums, vai tas ir arī vajadzīgs šā mērķa sasniegšanai. Pasākums ir vajadzīgs, ja izvirzīto tiesisko mērķi nav bijis iespējams sasniegt ar tikpat piemērotiem, taču mazāk ierobežojošiem līdzekļiem. Līdz ar to ir jāizvērtē, vai pastāvēja mazāk ierobežojoši līdzekļi manipulāciju ar elektrības skaitītājiem un nelikumīgas elektroenerģijas ieguves attiecīgajos rajonos novēršanai.
110.
Pirmkārt, KZD šajā ziņā ir norādījusi uz iespēju uzstādīt elektrības skaitītājus parastajā augstumā un aizsargāt tos no nelikumīgas iejaukšanās ar īpašiem tehniskajiem līdzekļiem (
75
).
111.
Šāda rīcība neapšaubāmi būtu mazāk ierobežojošs pasākums attiecībā pret elektroenerģijas patērētājiem attiecīgajos rajonos. It īpaši ar to būtu iespējams nodrošināt, ka visi šajos rajonos dzīvojošie patērētāji regulāri joprojām varētu vizuāli nolasīt to elektrības skaitītāju rādījumus, kā tas šķietami tiek darīts citviet Bulgārijā.
112.
Tomēr ir jāatceras, ka elektrības skaitītāju aizsardzība, izmantojot īpašus tehniskos līdzekļus, visticamāk radītu ievērojamus papildu izdevumus attiecīgajiem uzņēmumiem, ko iespējami nāktos pārnest uz elektroenerģijas patērētājiem kopumā. Uz to tiesas sēdē vairākkārt norādīja ne tikai CEB un CRB. Ievērojot rūpīgāku šā jautājuma izvērtēšanu, kas ir jāveic KZD, nešķiet, ka elektrības skaitītāju aizsardzība, izmantojot īpašus tehniskos līdzekļus, būtu vienlīdz piemērots līdzeklis izvirzīto tiesisko mērķu sasniegšanai. Tādējādi uz to nevar atsaukties kā uz argumentu, kas pierādītu, ka attiecīgajā laikā veiktais pasākums, par kuru šobrīd pastāv strīds, proti, elektrības skaitītāju uzstādīšana 7 m augstumā, nebija vajadzīgs.
113.
Otrkārt, KZD ir norādījusi, ka CEB un CRB nekas neliedz arī vēlāk veikt pasākumus saistībā ar iespējamo elektrības skaitītājiem un infrastruktūrai nodarīto kaitējumu vai to ļaunprātīgu izmantošanu. Šajā ziņā tie varot izmantot gan civiltiesībās, gan arī krimināltiesībās paredzētos līdzekļus.
114.
Šajā ziņā CEB un CRB ir pareizi norādījuši, ka vēlāku pasākumu veikšana pret likumpārkāpējiem bieži vien ir saistīta ar būtisku nenoteiktību un izmaksām, daļēji ņemot vērā ar pierādījumu nodrošināšanu saistītās grūtības un daļēji – paredzamos termiņus un kompetento iestāžu un procedūru neefektivitāti. CEB un CRB ir norādījuši arī uz dzīvības un veselības apdraudējumu, kas ir saistīts ar elektrības skaitītāju manipulāciju, kuru arī nebūtu iespējams efektīvi novērst ar vēlāk veiktiem pasākumiem. Ievērojot šā jautājuma konkrētāku izvērtējumu, kas ir jāveic KZD, tādējādi nevar automātiski pieņemt, ka vienkārša vēlāk veikta civiltiesisko vai krimināltiesisko līdzekļu izmantošana būtu vienlīdz piemērots līdzeklis šajā lietā izvirzīto tiesisko mērķu sasniegšanai (
76
).
115.
Treškārt, tāpat būtu iespējams augstākā līmenī uzstādīt tikai tos elektrības skaitītājus, ar kuriem faktiski ir tikušas veiktas kādas manipulācijas. Tomēr šāda rīcība būtu saistīta ar līdzīgām neskaidrībām, tāpat kā tas ir civiltiesisko vai krimināltiesisko līdzekļu izmantošanas nelikumīgas iejaukšanās elektroenerģijas piegādē gadījumā. Līdz ar to, ievērojot konkrētāku izvērtējumu, kas ir jāveic KZD, arī šo iespēju nevar uzskatīt par vienlīdz piemērotu līdzekli izvirzīto tiesisko mērķu sasniegšanai.
116.
Šobrīd pastāvošajā situācijā tādēļ šķiet vismaz apšaubāmi, vai CEB un CRB varētu par finansiāli saprātīgu cenu izmantot citus, vienlīdz piemērotus līdzekļus, kam būtu ne tik nelabvēlīga ietekme uz attiecīgajos rajonos dzīvojošajiem iedzīvotājiem.
– Nesamērīga apgrūtinājuma attiecīgo rajonu iedzīvotājiem neesamība
117.
Ja veiktie pasākumi tiktu atzīti par atbilstošiem un vajadzīgiem izvirzīto tiesisko mērķu sasniegšanai, vēl būtu jāizvērtē, vai tie nerada nesamērīgu apgrūtinājumu attiecīgo rajonu iedzīvotājiem (
77
). Atbilstoši samērīguma principam pasākumi, kas nelabvēlīgi ietekmē kādas no Savienības tiesību aktos garantētajām tiesībām – šajā gadījumā diskriminācijas etniskās piederības dēļ aizliegumu –, nedrīkst radīt tādas neērtības, kas nav samērīgas salīdzinājumā ar izvirzītajiem mērķiem (
78
). Citiem vārdiem sakot, izvirzītais tiesiskais mērķis ir, cik vien iespējams, jāsaskaņo ar vienlīdzīgas attieksmes principa prasībām un ir jāatrod pareizais līdzsvars starp dažādām pastāvošām interesēm (
79
).
118.
Vispirms ir jāatceras, ka elektrības skaitītāju uzstādīšana 7 m augstumā ir relatīvi drastisks pasākums, kas ietekmē pilnīgi visus abu attiecīgo rajonu iedzīvotājus (“kolektīvi”) (
80
), pat ja tie nav nelikumīgi iejaukušies elektroenerģijas piegādē un tiem nav nekādu parādu. Tādējādi varētu rasties iespaids, ka krāpnieciskās darbībās, manipulācijās vai citās nelikumībās saistībā ar to apgādi ar elektroenerģiju ir iesaistīti visi vai katrā ziņā daudzi no attiecīgo rajonu iedzīvotājiem, kas galu galā var veicināt šo rajonu iedzīvotāju stigmatizāciju (
81
).
119.
Turklāt – un neņemot vērā vietējo iedzīvotāju stigmatizāciju – ir jāatceras, ka Direktīvās 2006/32 un 2009/72 Savienības likumdevējs ir tieši uzsvēris patērētāju interesi tikt regulāri informētiem par to individuālo elektroenerģijas patēriņu. It īpaši patērētāji būtu aktīvi jāmudina regulāri pārbaudīt savu skaitītāju rādījumus (
82
). Mājokļu aprīkošana ar elektrības skaitītājiem, vienlaikus uzstādot tos 7 m augstumā, kas nav sasniedzams augstums vizuālās nolasīšanas veikšanai, ir pretrunā šim Savienības tiesībās paredzētajam mērķim.
120.
Acīmredzot CEB un CRB pēc patērētāju individuāla lūguma piedāvā attiecīgajās teritorijās dzīvojošajiem patērētājiem iespēju veikt vizuālu nolasīšanu, izmantojot pacēlējplatformu, kas tiek nodrošināta bez maksas. Tomēr šķiet visai apšaubāmi, vai ar šo salīdzinoši dārgo un darbietilpīgo procedūru ir iespējams nodrošināt atbilstību iepriekš minētajam Savienības tiesību mērķim – mudināt patērētājus regulāri (
83
) pārbaudīt savu skaitītāju rādījumus (
84
). Speciāla transportlīdzekļa ar pacēlējplatformu, kurš ir iepriekš īpaši jāpieprasa, izmantošana, reāli raugoties, nešķiet iespējama biežāk nekā vienreiz vai divreiz gadā.
121.
KZD tomēr būs jāizvērtē, vai CEB un CRB piedāvājums pēc patērētāju lūguma nodrošināt to mājoklī kontrolskaitītāja uzstādīšanu par maksu (
85
), var tikt uzskatīts par atbilstošu to parasto elektrības skaitītāju, kas ir uzstādīti 7 m augstumā, nepieejamības kompensāciju. It īpaši ir jāatceras, ka maksa par kontrolskaitītāja uzstādīšanu daudzus patērētājus varētu atturēt no šāda skaitītāja uzstādīšanas.
122.
Savienības tiesībās, protams, nav prasīts, lai dalībvalstis nodrošinātu iespēju katram patērētājam bez maksas saņemt elektrības skaitītāju (skat. it īpaši Direktīvas 2006/32 13. panta 1. punkta pirmo daļu). Tomēr tādā piegādes teritorijā, kurā iepriekš bieži ir konstatētas krāpnieciskas darbības un manipulēšana ar elektroenerģijas piegādi, patērētājiem ir īpaša interese spēt regulāri pārbaudīt un uzraudzīt to individuālo elektroenerģijas patēriņu.
123.
Visbeidzot, KZD, ņemot vērā visus šajā lietā pastāvošos apstākļus, ir rūpīgi jāizvērtē, vai pastāv risks, ka kāda no abos attiecīgajos rajonos dzīvojošajām etniskajām grupām tiks stigmatizēta un vai pietiekami ir ņemtas vērā skarto elektroenerģijas patērētāju intereses.
iii) Starpsecinājums
124.
Rezumējot – tāds pasākums kā šajā lietā var būt pamatots, ja ar to tiek novērsta krāpniecība un ļaunprātīga izmantošana, un tas veicina elektroenerģijas piegādes kvalitātes nodrošināšanu visu patērētāju interesēs, ar nosacījumu, ka
—
šo mērķu sasniegšanai par finansiāli saprātīgu cenu nav iespējams veikt citus, vienlīdz piemērotus pasākumus, kam būtu ne tik nelabvēlīga ietekme uz attiecīgajos rajonos dzīvojošajiem iedzīvotājiem, un
—
veiktais pasākums nerada nesamērīgu apgrūtinājumu attiecīgo rajonu iedzīvotājiem, ņemot vērā kādas etniskās grupas stigmatizācijas risku un patērētāju interesi kontrolēt to individuālo elektroenerģijas patēriņu, regulāri veicot to elektrības skaitītāju vizuālo pārbaudi.
VI – Secinājumi
125.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Komisia za zashtita ot diskriminatsia (KZD) uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)
tāda situācija kā pamatlietā ietilpst Direktīvas 2000/43/EK piemērošanas jomā;
2)
tiešas vai netiešas diskriminācijas Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta izpratnē priekšnosacījums nav tiesību aktos nostiprinātu tiesību vai interešu pārkāpums. Tieši pretēji – pietiek ar jebkuru rīcību, atbilstoši kurai pret kādu personu rases vai etniskās piederības dēļ pastāv nelabvēlīgāka attieksme nekā pret kādu citu personu vai atbilstoši kurai personas, kas pieder noteiktai rasei vai kurām ir noteikta etniskā piederība, tiek nostādītas neizdevīgākā stāvoklī salīdzinājumā ar citām personām;
3)
valsts tiesību normas, atbilstoši kurām diskriminācijas priekšnosacījums ir tiesību aktos nostiprinātu tiesību vai interešu pārkāpums, nav saderīgas ar Direktīvu 2000/43. Valsts tiesai valsts tiesības šajā ziņā ir jāinterpretē atbilstoši Savienības tiesībām un, ja tas nav iespējams, tā nedrīkst piemērot tādas valsts tiesību normas, kuras ir pretrunā pamattiesībām pielīdzinātajam diskriminācijas aizliegumam;
4)
lai būtu iespējams īstenot pierādīšanas pienākuma apgriešanu saskaņā ar Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punktu, pietiek ar to, ka personas, kuras uzskata, ka ir saskārušās ar netaisnību, jo nav piemērots vienlīdzīgas attieksmes princips, uzrāda faktus, pēc kuriem prima facie var secināt, ka ir bijusi diskriminācija;
5)
ja patērētāji parasti tiek nodrošināti ar bezmaksas elektrības skaitītajiem, kas tiek uzstādīti mājokļos vai uz ēku fasādēm, tādējādi, ka ir iespējams tiem piekļūt vizuālas pārbaudes veikšanai, savukārt rajonos, kuros pārsvarā dzīvo romu kopienas pārstāvji, šie elektrības skaitītāji tiek uzstādīti elektrības stabos patērētājiem nepieejamā 7 m augstumā, prima facie pastāv netieša diskriminācija etniskās piederības dēļ Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta, lasot to kopā ar tās 8. panta 1. punktu, izpratnē;
6)
šāds pasākums var tikt pamatots, ja ar to tiek novērsta krāpniecība un ļaunprātīga izmantošana, un tas veicina elektroenerģijas piegādes kvalitātes nodrošināšanu visu patērētāju interesēs, ar nosacījumu, ka
—
šo mērķu sasniegšanai par finansiāli saprātīgu cenu nav iespējams veikt citus, vienlīdz piemērotus pasākumus, kam būtu ne tik nelabvēlīga ietekme uz attiecīgajos rajonos dzīvojošajiem iedzīvotājiem, un
—
veiktais pasākums nerada nesamērīgu apgrūtinājumu attiecīgo rajonu iedzīvotājiem, ņemot vērā kādas etniskās grupas stigmatizācijas risku un patērētāju interesi kontrolēt to individuālo elektroenerģijas patēriņu, regulāri veicot to elektrības skaitītāju vizuālo pārbaudi.
(
1
)	Oriģinālvaloda – vācu.
(
2
)	Komisia za zashtita ot diskriminatsi.
(
3
)	Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīva 2000/43/EK, ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (OV L 180, 22. lpp.).
(
4
)	Pie diskriminācijas novēršanas direktīvām pieder arī Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.), Padomes 2004. gada 13. decembra Direktīva 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu (OV L 373, 37. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (OV L 204, 23. lpp.).
(
5
)	Jēdziens “romi” bieži tiek izmantots kā vispārīgs cilvēku ar vairāk vai mazāk līdzīgām kultūras īpatnībām apzīmēšanai (kā, piemēram, romi, sinti, čigāni, klejotāji, kali, “Gens du voyage”), neatkarīgi no tā, vai tiem ir pastāvīgā dzīvesvieta vai nē; šajā ziņā skat. arī Eiropas Komisijas 2011. gada 5. aprīļa paziņojumu “ES programma attiecībā uz romu integrācijas valsts stratēģijām līdz 2020. gadam” (COM(2011) 173, galīgā redakcija) un Eiropas Komisijas 2012. gada 21. maija paziņojumu “Romu integrācijas valstu stratēģijas: pirmais solis ES programmas īstenošanā” (COM(2012) 226, galīgā redakcija), attiecīgi 1. zemsvītras piezīme.
(
6
)	Skat. Komisijas 2011. gada 5. aprīļa paziņojumu (minēts iepriekš 5. zemsvītras piezīmē, 2. lpp.).
(
7
)	Arī šajā ziņā skat. Eiropas Komisijas 2011. gada 5. aprīļa un 2012. gada 21. maija paziņojumus (minēti iepriekš 5. zemsvītras piezīmē), kā arī lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu minētos Bulgārijas īstenotos pasākumus, kā, piemēram, Ietvarprogrammu romu integrācijai Bulgārijas sabiedrībā, Valsts programmu romu dzīves apstākļu uzlabošanai Bulgārijā un Valsts rīcības plānu iniciatīvas “Romu integrācijas desmitgade 2005.–2015. gads” ietvaros.
(
8
)	Skat., piemēram, ECT (Lielā palāta) 2007. gada 13. novembra spriedumu lietā D.H. u.c. pret Čehijas Republiku (sūdzība Nr. 57325/00, Recueil des arrêts et décisions 2007-IV) un 2010. gada 16. marta spriedumu lietā Oršuš u.c. pret Horvātiju (sūdzība Nr. 15766/03, Recueil des arrêts et décisions vēl nav publicēts).
(
9
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. aprīļa Direktīva 2006/32/EK, par enerģijas galapatēriņa efektivitāti un energoefektivitātes pakalpojumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 93/76/EEK (OV L 114, 64. lpp.).
(
10
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/72/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 55. lpp.).
(
11
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīva 2003/54/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu (OV L 176, 37. lpp.) ir tikusi atcelta un aizstāta ar Direktīvu 2009/72, kura bija jātransponē, vēlākais, līdz 2011. gada 3. martam. Tādēļ turpmāk es atsaukšos vienīgi uz Direktīvas 2009/72 noteikumiem un nevis uz KZD minētajiem Direktīvas 2003/54 noteikumiem.
(
12
)	Zakon za zashtita ot diskriminatstia.
(
13
)	Darzhavna Komisia po energiyno i vodno regulirane.
(
14
)	CEB un CRB Tiesā tika pārstāvēti abi kopā un tie iesniedza arī kopējus rakstveida un mutvārdu apsvērumus.
(
15
)	Skat. starp daudziem spriedumiem 2000. gada 6. jūlija spriedumu lietā C-407/98 Abrahamsson un Anderson (Recueil, I-5539. lpp.), 2005. gada 31. maija spriedumu lietā C-53/03 Syfait u.c. (“Syfait”, Krājums, I-4609. lpp., 29. punkts), 2007. gada 18. oktobra spriedumu lietā C-195/06 Österreichischer Rundfunk (Krājums, I-8817. lpp.) un 2010. gada 22. decembra spriedumu lietā C-517/09 RTL Belgium (Krājums, I-14093. lpp.), kā arī nesen sniegtos ģenerāladvokāta N. Jēskinena [N. Jääskinen] 2012. gada 7. jūnija secinājumus lietā C-136/11 Westbahn Management (26.–30. punkts).
(
16
)	Skat. tostarp 1966. gada 30. jūnija spriedumu lietā 61/65 Vaassen-Göbbels (Recueil, 584. lpp.), 1997. gada 17. septembra spriedumu lietā C-54/96 Dorsch Consult (Recueil, I-4961. lpp., 23. punkts), 2000. gada 21. marta spriedumu apvienotajās lietās no C-110/98 līdz 147/98 Gabalfrisa u.c. (Recueil, I-1577. lpp., 33. punkts), spriedumu lietā Syfait (minēts iepriekš 15. zemsvītras piezīmē, 29. punkts), spriedumu lietā Österreichischer Rundfunk (minēts iepriekš 15. zemsvītras piezīmē, 19. punkts), spriedumu lietā RTL Belgium (minēts iepriekš 15. zemsvītras piezīmē, 36. punkts) un 2011. gada 14. jūnija spriedumu lietā C-196/09 Miles u.c. (Krājums, I-5105. lpp., 37. punkts).
(
17
)	Skat. tostarp 1995. gada 19. oktobra spriedumu lietā C-111/94 Job Centre (Recueil, I-3361. lpp., 9. punkts), 2000. gada 30. novembra spriedumu lietā C-195/98 Österreichischer Gewerkschaftsbund (Recueil, I-10497. lpp., 25. punkts), spriedumu lietā Syfait (minēts iepriekš 15. zemsvītras piezīmē, 29. punkts), 2005. gada 30. jūnija spriedumu lietā C-165/03 Längst (Krājums, I-5637. lpp., 25. punkts) un 2006. gada 27. aprīļa rīkojumu lietā C-96/04 Standesamt Stadt Niebüll (Krājums, I-3561. lpp., 13. un 14. punkts), kā arī 1980. gada 18. jūnija rīkojumu lietā 138/80 Borker (Recueil, 1975. lpp., 4. punkts), 1986. gada 5. marta rīkojumu lietā 318/85 Greis Unterweger (Recueil, 955. lpp., 4. punkts), 1999. gada 26. novembra rīkojumu lietā C-192/98 ANAS (Recueil, I-8583. lpp., 21. punkts) un 2011. gada 24. marta rīkojumu lietā C-344/09 Bengtsson (Krājums, I-1999. lpp., 18. un 19. punkts).
(
18
)	Attiecībā uz tiesisko regulējumu skat. ZZD 40. panta 1. punktu, kā arī ZZD pārejas un nobeiguma noteikumu 2. un 3. pantu; attiecībā uz pastāvīgo raksturu – ZZD 48. pantu un KZD noteikumu 5. pantu, kā arī attiecībā uz tiesību normu piemērošanu – ZZD 47. panta 1., 2. un 3. punktu.
(
19
)	Neatkarīgi no tā – atbilstoši Tiesas judikatūrai sacīkstes principa gadījumā runa nav par absolūtu kritēriju (skat. 1994. gada 17. maija spriedumu lietā C-18/93 Corsica Ferries, Recueil, I-1783. lpp., 12. punkts, spriedumu lietā Dorsch Consult, minēts iepriekš 16. zemsvītras piezīmē, 31. punkts, un spriedumu lietā Standesamt Stadt Niebüll, minēts iepriekš 17. zemsvītras piezīmē, 13. punkts).
(
20
)	2006. gada 19. septembra spriedums lietā C-506/04 Wilson (Krājums, I-8613. lpp., 50. un 51. punkts) un spriedums lietā RTL Belgium (minēts iepriekš 15. zemsvītras piezīmē, 39. punkts), kā arī 2008. gada 14. maija rīkojums lietā C-109/07 Pilato (Krājums, I-3503. lpp., 23. punkts); tāpat arī spriedums lietā Abrahamsson un Anderson (minēts iepriekš 15. zemsvītras piezīmē, 34. punkts).
(
21
)	Skat. ZZD 61. panta 3. punktu, kurā ir ietverta atsauce uz Bulgārijas Civilprocesa kodeksa 22.–24. pantu.
(
22
)	Spriedums lietā Wilson (minēts iepriekš 20. zemsvītras piezīmē, 52. punkts) un spriedums lietā RTL Belgium (minēts iepriekš 15. zemsvītras piezīmē, 40. punkts); tāpat spriedums lietā Abrahamsson un Anderson (minēts iepriekš 15. zemsvītras piezīmē, 34.–37. punkts) un rīkojums lietā Pilato (minēts iepriekš 20. zemsvītras piezīmē, 24. punkts).
(
23
)	Attiecībā uz objektīvās un subjektīvās objektivitātes nodalīšanu skat. 2009. gada 19. februāra spriedumu lietā C-308/07 P Koldo Gorostiaga Atxalandabaso/Eiropas Parlaments (Krājums, I-1059. lpp., 46. punkts).
(
24
)	Pretēji lietā Syfait un lietā RTL Belgium (abas minētas iepriekš 15. zemsvītras piezīmē) pastāvošajiem faktiskajiem apstākļiem – KZD gadījumā tieši nepastāv nekādas “funkcionālās saistības” starp lēmējinstitūciju, no vienas puses, un tai pakļauto administrāciju, no otras puses. KZD komisijas locekļi – atšķirībā no lietām Syfait un RTL Belgium – savus lēmumus pieņem nevis pēc to pakļautībā esošās administrācijas priekšlikuma, bet gan no tās neatkarīgā veidā.
(
25
)	Skat. ZZD 47. panta 9. punktu.
(
26
)	Skat. ZZD 40. panta 1. punktu, kā arī KZD statūtus un reglamentu.
(
27
)	Direktīvas 2000/43 7. un 13. pants.
(
28
)	Skat. Bulgārijas Administratīvā kodeksa 153. panta 1. punktu.
(
29
)	Skat. ZZD 50. panta 2. punktu.
(
30
)	No ZZD 52. panta 2. punkta izriet, ka KZD nevar ierosināt procedūru, ja tā ir konstatējusi, ka tajā pašā lietā kādā no tiesām jau ir iesniegta prasība.
(
31
)	1999. gada 26. novembra rīkojumi lietā Anas (minēts iepriekš 17. zemsvītras piezīmē, 22. punkts) un lietā C-440/98 Rai (Recueil, I-8597. lpp., 13. punkts), kas taisīti saistībā ar Itālijas Revīzijas palātu (Corte dei conti). Līdzīga tiesiskā situācija pastāv, piemēram, saistībā ar Vācijas administratīvajām tiesām: skat., pirmkārt, spriedumu lietā Längst (minēts iepriekš 17. zemsvītras piezīmē) un, otrkārt, spriedumu lietā Standesamt Stadt Niebüll (minēts iepriekš 17. zemsvītras piezīmē), kā arī 2010. gada 12. janvāra rīkojumu lietā C-497/08 Amiraike Berlin (Krājums, I-101. lpp.).
(
32
)	Rīkojums lietā Anas (minēts iepriekš 17. zemsvītras piezīmē, 23. punkts).
(
33
)	Skat. ZZD 50. panta 2. punktu; no tiesas sēdē sniegtajiem Eiropas Komisijas apsvērumiem izriet, ka tikai 1 % no KZD izskatāmajām lietām ir ierosinātas pēc tās pašas ierosmes.
(
34
)	Skat. rīkojumu lietā Anas (minēts iepriekš 17. zemsvītras piezīmē, 23. punkts).
(
35
)	Skat. arī Vācijas Administratīvā procesa kodeksa 65. pantu.
(
36
)	Skat. ZZD 52. panta 2. punktu.
(
37
)	Saistībā ar Savienības tiesām taisītajiem spriedumiem skat. 1988. gada 22. septembra spriedumu apvienotajās lietās 358/85 un 51/86 Francija/Parlaments (Recueil, 4821. lpp., 12. punkts), 2005. gada 24. novembra spriedumu apvienotajās lietās C-138/03, C-324/03 un C-431/03 Itālija/Komisija (Krājums, I-10043. lpp., 64. punkts) un 2011. gada 9. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no C-465/09 P līdz C-470/09 P Diputación Foral de Vizcaya/Komisija (58. punkts).
(
38
)	Skat. ZZD 62. panta 2. punktu.
(
39
)	Dispozīcijas princips, atbilstoši kuram par tiesvedības uzsākšanu, pārtraukšanu un organizēšanu ir atbildīgi lietas dalībnieki, ir atzīts daudzu dalībvalstu (civilprocesuālajā) kārtībā un tas ļauj lietas dalībniekiem, piemēram, izbeigt tiesvedību pirms nolēmuma pieņemšanas, noslēdzot mierizlīgumu. Lietas dalībnieku iespēja kopīgi izbeigt tiesvedību pirms nolēmuma pieņemšanas, pat pēc nolēmuma pasludināšanas, galu galā ir balstīta uz šo pašu ideju.
(
40
)	Spriedums lietā Dorsch Consult (minēts iepriekš 16. zemsvītras piezīmē, 28. un 29. punkts).
(
41
)	Spriedums lietā Dorsch Consult (minēts iepriekš 16. zemsvītras piezīmē. 27. punkts).
(
42
)	CEB un CRB savos rakstveida apsvērumos ir norādījuši uz Varhoven administrativen sad [Augstākās administratīvās tiesas] 2010. gada 27. oktobra nolēmumu, kurā šī tiesa ir atzinusi abu šo tiesiskās aizsardzības līdzekļu līdzvērtību. Tomēr atšķirībā no KZD civillietu tiesa var piespriest zaudējumu atlīdzību.
(
43
)	Skat. tostarp Direktīvas 2000/43 preambulas 28. apsvērumu, atbilstoši kuram šīs direktīvas mērķis ir “[..] visās dalībvalstīs nodrošināt kopīgu augstu aizsardzības līmeni pret diskrimināciju [..]”.
(
44
)	Šajā ziņā skat. 2011. gada 12. maija spriedumu lietā C-391/09 Runevič-Vardyn un Wardyn (Krājums, I-3787. lpp., 43. punkts).
(
45
)	Skat. arī CEB vispārīgos pārdošanas nosacījumus, kuru 3. panta 2. punktā ir noteikts, ka apgāde ar elektroenerģiju tiek veikta, tostarp ievērojot vienlīdzīgas attieksmes principu, un 10. panta 1. punktā – ka apgāde ar elektroenerģiju bez jebkādas diskriminācijas tiek garantēta visiem attiecīgajā teritorijā dzīvojošajiem patērētājiem. Arī CRB vispārīgo pārdošanas nosacījumu 3. pantā ir paredzēts, ka apgāde ar elektroenerģiju ir jānodrošina, “ievērojot vienlīdzīgas attieksmes principu”.
(
46
)	LESD 53. panta 2. punkts, 62. pants un 114. pants (bijušie EKL 47. panta 2. punkts, 55. pants un 95. pants).
(
47
)	Direktīvas 2009/72 3. panta 7. punkts, lasot to kopā ar tās I pielikuma 1. punkta h) un i) apakšpunktu, un Direktīvas 2006/32 13. panta 1. punkts un preambulas 29. apsvēruma pēdējais teikums.
(
48
)	Dopalnitelni razporedbi.
(
49
)	2008. gada 10. jūlija spriedums lietā C-54/07 Feryn (Krājums, I-5187. lpp., 25. punkts).
(
50
)	Skat. Direktīvas 2000/43 6. panta 1. punktu un preambulas 25. apsvērumu.
(
51
)	Pastāvīgā judikatūra; skat. tostarp 1990. gada 13. novembra spriedumu lietā C-106/89 Marleasing (Recueil, I-4135. lpp., 8. punkts), 2004. gada 5. oktobra spriedumu apvienotajās lietās no C-397/01 līdz C-403/01 Pfeiffer u.c. (Krājums, I-8835. lpp., 113. punkts), 2008. gada 15. aprīļa spriedumu lietā C-268/06 Impact (Krājums, I-2483. lpp., 98. punkts), 2010. gada 19. janvāra spriedums lietā C-555/07 Kücükdeveci (Krājums, I-365. lpp., 48. punkts) un 2012. gada 24. janvāra spriedumu lietā C-282/10 Dominguez (24. punkts).
(
52
)	Šajā ziņā skat. iepriekš 51. zemsvītras piezīmē minētos spriedumus apvienotajās lietās Pfeiffer u.c. (115.–119. punkts), lietā Impact (101. punkts) un lietā Dominguez (27. punkts); skat. arī – 1984. gada 10. aprīļa spriedumu lietā 14/83 Von Colson un Kamann (Recueil, 1891. lpp., 28. punkts: “pilnībā izmantojot tai atbilstoši valsts tiesībām piešķirto rīcības brīvību”).
(
53
)	1994. gada 14. jūlija spriedums lietā C-91/92 Faccini Dori (Recueil, I-3325. lpp., 20. punkts), skat. arī iepriekš 51. zemsvītras piezīmē minētos spriedumus apvienotajās lietās Pfeiffer u.c. (108. punkts), lietā Kücükdeveci (46. punkts) un lietā Dominguez (37. punkts).
(
54
)	Šajā ziņā skat. spriedumu lietā Runevič-Vardyn un Wardyn (minēts iepriekš 44. zemsvītras piezīmē, 43. punkts).
(
55
)	Ar Direktīvu 2000/78 saistītā judikatūra līdz ar to bez problēmām var tikt attiecināta arī uz Direktīvu 2000/43; skat. 2005. gada 22. novembra spriedumu lietā C-144/04 Mangold (Krājums, I-9981. lpp., 74. un 75. punkts), spriedumu lietā Kücükdeveci (minēts iepriekš 51. zemsvītras piezīmē, 51. un 53. punkts) un 2011. gada 10. maija spriedumu lietā C-147/08 Römer (Krājums, I-3591. lpp., 59. punkts).
(
56
)	Lietā Dominguez (minēta iepriekš 51. zemsvītras piezīmē), kas attiecās uz apmaksāto ikgadējo atvaļinājumu, runa nebija par vienlīdzīgas attieksmes principa Pamattiesību hartas 21. panta izpratnē izpausmi, bet gan par Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktā sadaļā “Solidaritāte” paredzētajām tiesībām.
(
57
)	Skat. Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punkta redakcijas vācu (“Tatsachen glaubhaft machen, die [..] vermuten lassen”), grieķu (“προσάγει [..] πραγματικά περιστατικά, από τα οποία τεκμαίρεται”), angļu (“establish [..] facts from which it may be presumed”), spāņu (“alegue [..] hechos que permitan presumir”), franču (“établit [..] des faits qui permettent de présumer”), itāļu (“espongono [..] fatti dai quali si può presumere”), holandiešu (“feiten aanvoeren die [..] kunnen doen vermoeden”), poļu (“przedstawia [..] fakty, z których można domniemywać”), portugāļu (“apresentar [..] elementos de facto constitutivos da presunção”) un zviedru (“lägger fram fakta som ger anledning att anta”) valodās.
(
58
)	Skat. arī spriedumu lietā Feryn (minēts iepriekš 49. zemsvītras piezīmē, 30. punkts).
(
59
)	Daudzām citām Direktīvas 2000/43 preambulas 21. apsvēruma valodu redakcijām ir līdzīgs formulējums: “a prima facie case of discrimination” (angļu), “Όταν πιθανολογείται διακριτική μεταχείριση” (grieķu), “una presunta discriminacion” (spāņu), “une présomption de discrimination” (franču), “una presunzione di discriminazione” (itāļu), “domniemani[e] dyskryminacji” (poļu), “presumível discriminação” (portugāļu) un “ett prima facie-fall av diskriminering” (zviedru).
(
60
)	Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīva 97/80/EK par pierādīšanas pienākumu diskriminācijas gadījumos, kas pamatojas uz dzimumu (OV 1998, L 14, 6. lpp.).
(
61
)	2012. gada 19. aprīļa spriedums lietā C-415/10 Meister (35. punkts); skat. arī ģenerāladvokāta Pojareša Maduru [Poiares Maduro] secinājumus, kas 2008. gada 12. martā sniegti lietā Feryn (minēta iepriekš 49. zemsvītras piezīmē, 22. punkts).
(
62
)	2005. gada 10. marta spriedums lietā C-196/02 Nikoloudi (Krājums, I-1789. lpp., 74. punkts, lasot to kopā ar 68. punktu); šajā ziņā skat. arī 2011. gada 21. jūlija spriedumu lietā C-104/10 Kelly (Krājums, I-6813. lpp., 30. punkts). Attiecībā uz tiesisko situāciju, kas pastāvēja pirms Direktīvas 97/80 pieņemšanas – 2000. gada 30. marta spriedums lietā C-236/98 JämO (Recueil, I-2189. lpp., 53. punkts): “gadījumos, kur prima facie ir diskriminācija [..]”.
(
63
)	Šajā ziņā skat. spriedumu lietā Meister (minēts iepriekš 61. zemsvītras piezīmē, 34.–40. punkts).
(
64
)	Šajā ziņā skat. ģenerāladvokāta Mengoci [Mengozzi] secinājumus, kas 2012. gada 12. janvārī sniegti lietā Meister (minēta iepriekš 61. zemsvītras piezīmē, 22. punkts).
(
65
)	Skat. piektā prejudiciālā jautājuma 3. punkta c) apakšpunktu.
(
66
)	Skat. Direktīvas 2000/43 preambulas 15. apsvērumu: “Tādu faktu novērtēšana, pēc kuriem var spriest, ka notikusi tieša vai netieša diskriminācija, ir jautājums izskatīšanai valsts tiesu iestādēs vai citās kompetentās iestādēs saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktu noteikumiem vai praksi”. Tas atbilst pastāvīgajai judikatūrai attiecībā uz prejudiciālā nolēmuma tiesvedību; skat. tostarp 2008. gada 1. jūlija spriedumu lietā C-49/07 MOTOE (Krājums, I-4863. lpp., 30. punkts), 2010. gada 8. septembra spriedumu lietā C-409/06 Winner Wetten (Krājums, I-8015. lpp., 49. punkts) un spriedumu lietā Kelly (minēts iepriekš 62. zemsvītras piezīmē, 31. punkts).
(
67
)	Skat. spriedumu lietā Feryn (minēts iepriekš 49. zemsvītras piezīmē, 19. punkts) un spriedumu lietā MOTOE (minēts iepriekš 66. zemsvītras piezīmē, 30. punkts); skat. arī 2009. gada 2. decembra spriedumu lietā C-358/08 Aventis Pasteur (Krājums, I-11305. lpp., 50. punkts) un 2011. gada 6. septembra spriedumu lietā C-163/10 Patriciello (Krājums, I-7565. lpp., 21. punkts).
(
68
)	Ņemot vērā šo situāciju, šajā lietā nav sīkāk jāizvērtē piektā prejudiciālā jautājuma 3. punkta a) un b) apakšpunktā minētie apstākļi.
(
69
)	Nevienlīdzīga attieksme rases vai etniskās piederības dēļ ir iespējama vienīgi tad, ja šīs personas neatrodas salīdzināmā situācijā (skat. Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta a) apakšpunktu).
(
70
)	Šajā ziņā attiecībā uz diskriminācijas vecuma dēļ Direktīvas 2000/78 izpratnē pamatojumu skat. manus secinājumus, kas 2010. gada 6. maijā sniegti lietā C-499/08 Andersen (Krājums, I-9343. lpp., 46. un 47. punkts).
(
71
)	Attiecībā uz valsts iestāžu cīņu pret krāpniecību un ļaunprātīgu izmantošanu skat. 2006. gada 21. februāra spriedumu lietā C-255/02 Halifax u.c. (Krājums, I-1609. lpp., 68. un 69. punkts), 2006. gada 12. septembra spriedumu lietā C-196/04 Cadbury Schweppes un Cadbury Schweppes Overseas (Krājums, I-7995. lpp., 35. punkts) un 2007. gada 5. jūlija spriedumu lietā C-321/05 Kofoed (Krājums, I-5795. lpp., 38. punkts); attiecībā uz elektroenerģijas piegādes drošības un kvalitātes nodrošināšanu dalībvalstīs skat. 1984. gada 10. jūlija spriedumu lietā 72/83 Campus Oil (Recueil, 2727. lpp., 34. un 35. punkts), 2002. gada 4. jūnija spriedumu lietā C-503/99 Komisija/Beļģija (Recueil, I-4809. lpp., it īpaši 55. punkts) un 2010. gada 11. novembra spriedumu lietā C-543/08 Komisija/Portugāle (Krājums, I-11241. lpp., 84. punkts).
(
72
)	Skat. piektā prejudiciālā jautājuma 3. punkta c) apakšpunktu.
(
73
)	Šajā ziņā attiecībā uz diskriminācijas vecuma dēļ Direktīvas 2000/78 izpratnē pamatojumu skat. manus secinājumus lietā Andersen (minēta iepriekš 70. zemsvītras piezīmē, 53. punkts). Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punkta 1) apakšpunkta beigu daļa ir formulēta identiski Direktīvas 2000/43 2. panta 2. punkta b) apakšpunktam, kuras dēļ mani lietā Andersen sniegtie paskaidrojumi var tikt attiecināti arī uz šo lietu.
(
74
)	Skat. sestā prejudiciālā jautājuma 3. punkta g) apakšpunktu.
(
75
)	Šajā ziņā skat. sestā prejudiciālā jautājuma 3. punkta f) apakšpunktu.
(
76
)	Skat. arī 2009. gada 10. februāra spriedumu lietā C-110/05 Komisija/Itālija (Krājums, I-519. lpp., 67. punkts), 2010. gada 16. decembra spriedumu lietā C-137/09 Josemans (Krājums, I-13019. lpp., 82. punkts) un 2011. gada 24. marta spriedumu lietā C-400/08 Komisija/Spānija (Krājums, I-1915. lpp., 124. punkts), kurā dažādos aspektos ir norādīts, ka kompetentajām valsts iestādēm nedrīkst tikt liegta iespēja veikt tādus pasākumus, kas ir viegli pārvaldāmi un uzraugāmi.
(
77
)	Šajā ziņā attiecībā uz Direktīvu 2000/78 skat. arī 2010. gada 12. oktobra spriedumu lietā C-499/08 Andersen (Krājums, I-9343. lpp., 41.–48. punkts, it īpaši 47. punkts), kā arī manus secinājumus šajā lietā (minēta iepriekš 70. zemsvītras piezīmē, 67. punkts).
(
78
)	1989. gada 11. jūlija spriedums lietā 265/87 Schräder (Recueil, 2237. lpp., 21. punkts), 2005. gada 10. marta spriedums apvienotajās lietās C-96/03 un C-97/03 Tempelmann un van Schaijk (Krājums, I-1895. lpp., 47. punkts) un 2010. gada 9. marta spriedumu apvienotajās lietās C-379/08 un C-380/08 ERG u.c. (Krājums, I-2007. lpp., 86. punkts).
(
79
)	Šajā ziņā skat. arī manus secinājumus lietā Andersen (minēta iepriekš 70. zemsvītras piezīmē, 68. punkts).
(
80
)	Skat. sestā prejudiciālā jautājuma 3. punkta a) apakšpunktu.
(
81
)	Arī KZD sava sestā prejudiciālā jautājuma 4. punkta e) apakšpunktā ir paudusi līdzīgus apsvērumus.
(
82
)	Direktīvas 2006/32 preambulas 29. apsvēruma pēdējais teikums.
(
83
)	Direktīvas 2009/72 3. panta 7. punkts, lasot to kopā ar I pielikuma 1. punkta i) apakšpunktu, kā arī Direktīvas 2006/32 preambulas 29. apsvēruma pēdējais teikums.
(
84
)	Arī KZD sava sestā prejudiciālā jautājuma 3. punkta c) apakšpunktā ir paudusi tamlīdzīgas šaubas.
(
85
)	Sestā prejudiciālā jautājuma 3. punkta d) apakšpunkts.