62013CC0114
ĢENERĀLADVOKĀTA MACEJA ŠPUNARA [MACIEJ SZPUNAR]
SECINĀJUMI,
sniegti 2014. gada 6. martā (
1
)
Lieta C‑114/13
Theodora Hendrika Bouman
pret
Rijksdienst voor Pensioenen
(Arbeidshof te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — 46.a panta 3. punkta c) apakšpunkts — Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums — Vecuma apdrošināšana un apdrošināšana nāves gadījumam — Pabalstu aprēķins — Valsts noteikumi par nepārklāšanos — Jēdziens “brīvprātīga apdrošināšana vai brīvprātīga tālākapdrošināšana” — Valsts pensija, kas izriet no obligātās apdrošināšanas, ar iespēju uz noteiktu laikposmu pieprasīt atbrīvojumu no šīs apdrošināšanas — Citas dalībvalsts kompetentās iestādes atzinuma iedarbība — Regula (EK) Nr. 574/72 — 47. pants”
I – Ievads
1.
Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu pirmo reizi dod iespēju Tiesai interpretēt jēdzienu “pabalsti, kas izmaksāti, pamatojoties uz brīvprātīgo apdrošināšanu vai brīvprātīgo tālākapdrošināšanu”, aplūkojot to Regulas (EEK) Nr. 1408/71 46.a panta 3. punkta c) apakšpunkta kontekstā (
2
), saskaņā ar kuru šie pabalsti ir izslēgti no valstu noteikumu par nepārklāšanos piemērošanas jomas.
2.
Pamatlietā Arbeidshof te Antwerpen (Antverpenes Darba lietu apelācijas tiesa, Beļģija) apšauba, vai minētais noteikums attiecas uz konkrēto gadījumu par Nīderlandes vecuma pensiju, kas izriet no apdrošināšanas, kura pēc būtības ir obligāta, bet no kuras noteiktos gadījumos ir iespējams lūgt atbrīvojumu.
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Eiropas Savienības tiesību normas
3.
Regulas Nr. 1408/71 46.a pantā, kā izriet no tā virsraksta, ir iekļauti vispārīgi samazināšanas, apturēšanas vai atsaukšanas noteikumi, kas piemērojami attiecībā uz invaliditātes, vecuma vai apgādnieka zaudējuma pabalstiem saskaņā ar dalībvalstu tiesību aktiem.
4.
Šīs regulas 46.a panta 3. punktā ir noteikts:
“Gadījumos, kad pabalsts attiecībā uz invaliditāti, vecumu vai apgādnieka zaudējumu pārklājas ar šā paša veida pabalstu vai atšķirīga veida pabalstu, vai citiem ienākumiem, uz dalībvalsts tiesību aktos izklāstītu samazināšanas, apturēšanas vai atsaukšanas noteikumu piemērošanu attiecas šādi noteikumi:
[..]
c)
neņem vērā to pabalstu summu, kas iegūti saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem un ko piešķir, balstoties uz brīvprātīgo apdrošināšanu vai brīvprātīgo tālākapdrošināšanu;
[..].”
5.
Regulas (EEK) Nr. 574/72 (
3
) 47. pantā ar nosaukumu “Brīvprātīgās apdrošināšanas vai tālākapdrošināšanas laika posmiem atbilstīgu maksājamo summu aprēķins” ir noteikts:
“Katras dalībvalsts institūcija saskaņā ar saviem piemērotajiem tiesību aktiem aprēķina summu, kas atbilst brīvprātīgās apdrošināšanas vai tālākapdrošināšanas laika posmiem, uz kuriem saskaņā ar regulas [Nr. 1408/71] 46.a panta 3. punkta c) apakšpunktu neattiecas tādi citas dalībvalsts noteikumi, kuros paredzēta atsaukšana, samazināšana vai apturēšana.”
B – Valsts tiesību normas
1) Beļģijas tiesību normas
6.
Karaļa 1967. gada 21. decembra Dekrēta par darba ņēmēju vecuma un apgādnieka zaudējuma pensiju sistēmu vispārējo regulējumu (Belgisch Staatsblad, 1968. gada 16. janvāris, 441. lpp.) 52. panta 1. punkta pirmajā daļā ir noteikts:
“Ja pārdzīvojušais laulātais var pretendēt, pirmkārt, uz apgādnieka zaudējuma pensiju saskaņā ar algoto darbinieku pensiju shēmu un, otrkārt, uz vienu vai vairākām vecuma pensijām vai jebkuru citu priekšrocību, kas ir saskaņā ar algoto darbinieku pensiju shēmu vai vienu vai vairākām citām pensiju shēmām, apgādnieka zaudējuma pensija var pārklāties ar minētajām vecuma pensijām vienīgi 110 % apmērā no apgādnieka zaudējuma pensijas, kas tiktu piešķirta pārdzīvojušajam laulātajam par pilnu karjeru.”
2) Nīderlandes tiesību normas
7.
Likumā par vispārējo vecuma pensiju (Algemene Ouderdomswet, turpmāk tekstā – “AOW”) ir paredzēta obligātā apdrošināšana, it īpaši visiem Nīderlandes valstspiederīgajiem, kuri dzīvo Nīderlandes Karalistes teritorijā.
8.
Karaļa dekrēta par sociālās apdrošināšanas saņēmēju loka sašaurināšanu un paplašināšanu (Besluit beperking en uitbreiding kring verzekerden volksverzekeringen, turpmāk tekstā – “Nīderlandes dekrēts”) 22. pantā ir noteikts:
“Apdrošināšanas pensiju valsts birojs personu, kura nestrādā Nīderlandē, bet dzīvo Nīderlandē un kurai ir tiesības uz pabalstu saskaņā ar citas valsts likumā noteikto vai papildu sociālās apdrošināšanas shēmu vai saskaņā ar starptautiskas organizācijas shēmu, pēc tās pieprasījuma atbrīvo no [AOW] uz tik ilgu laiku, kamēr tai:
a)
ir pastāvīgas tiesības vienīgi uz pabalstu, kas paredzēts šo noteikumu ievaddaļā, un ja šī pabalsta ikmēneša summa ir vismaz vienāda ar 70 % no summas, kas minēta Likuma par minimālo algu un minimālo atvaļinājuma pabalstu [Wet minimumloon en minimumvakantiebijslag] 8. panta 1. punkta a) apakšpunktā.
[..]”
III – Pamatlieta
9.
Nīderlandes valstspiederīgā T. H. Bouman ir bijusi precējusies ar Beļģijas valstspiederīgo un laikā no 1957. līdz 1974. gadam ir dzīvojusi Beļģijā.
10.
Viņas vīrs nomira 1968. gadā, un kopš 1969. gada 1. septembra viņa saņem Beļģijas apgādnieka zaudējuma pensiju.
11.
Pēc atgriešanās Nīderlandē 1974. gadā T. H. Bouman ir veikusi iemaksas Nīderlandes vecuma pensijas shēmā saskaņā ar AOW.
12.
Saskaņā ar Nīderlandes dekrēta 22. pantu T. H. Bouman lūdza viņu atbrīvot no AOW shēmas apdrošināšanas pēdējos četrus gadus pirms pensijas vecuma iestāšanās, proti, no 2003. gada 1. augusta, un atbrīvojumu saņēma. Viņa pārtrauca veikt iemaksas Nīderlandes sociālās apdrošināšanas shēmā, tādēļ viņas pensijas saskaņā ar AOW veidošana netika pabeigta.
13.
Kopš 2007. gada 1. jūnija, kad viņa sasniedza pensijas vecumu, viņa saņem nepilnu pensiju saskaņā ar AOW.
14.
Beļģijas valsts pensiju birojs ar savu 2009. gada 4. februāra lēmumu pārskatīja T. H. Bouman piešķirto apgādnieka zaudējuma pensiju un, ņemot vērā pensijas saskaņā ar AOW apmēru, nolēma to samazināt ar atpakaļejošu spēku, sākot no 2007. gada 1. jūnija, un atgūt pārmaksāto summu.
15.
T. H. Bouman2009. gada 4. maijā ar prasību pret šo lēmumu vērsās Arbeidsrechtbank te Antwerpen (Antverpenes Darba lietu tiesa).
16.
Sociale Verzekeringsbank (Nīderlandes Valsts pensiju birojs, turpmāk tekstā – “SVB”) bija jānosaka, vai pabalsts, kuru saņem T. H. Bouman, ir piešķirts, pamatojoties uz brīvprātīgu apdrošināšanu vai brīvprātīgu tālākapdrošināšanu.
17.
Kā izriet no iesniedzējtiesas nolēmuma, 2009. gada 31. jūlija un 2010. gada 15. jūnija vēstulēs SVB ir norādījis, ka apdrošināšana atbilstoši AOW pēc būtības ir obligātā apdrošināšana un ka runa par brīvprātīgu apdrošināšanu vai brīvprātīgu tālākapdrošināšanu var būt tikai divos gadījumos, proti, pirmkārt, kad gada laikā pēc pirmās obligātās apdrošināšanas uzsākšanas tiek lūgts nosegt agrākos neapdrošinātos laikposmus vai, otrkārt, kad, beidzoties obligātajai apdrošināšanai, ar nākamo gadu tiek lūgts turpināt apdrošināšanu brīvprātīgi. Abos gadījumos obligāti ir jāiesniedz SVB adresēts pieprasījums, un, kā uzskata SVB, neesot nekādu šaubu, ka T. H. Bouman nekad nav izmantojusi šo brīvprātīgās apdrošināšanas vai brīvprātīgās tālākapdrošināšanas iespēju.
18.
Tāpēc SVB secina, ka ieinteresētās personas pensija saskaņā ar AOW“nekādi neattiecas uz kādu brīvprātīgas apdrošināšanas laikposmu, bet gan to pilnībā veido obligātās apdrošināšanas laikposmi.”
19.
Tā kā Arbeidsrechtbank te Antwerpen ar 2010. gada 6. maija spriedumu prasību noraidīja pēc būtības, T. H. Bouman šo spriedumu pārsūdzēja Arbeidshof te Antwerpen.
20.
Arbeidshof te Antwerpen radās šaubas par SVB nostājas atbilstību Regulas Nr. 1408/71 46.a panta 3. punkta c) apakšpunktam, un tā uzskatīja, ka ir kompetenta izskatīt šo jautājumu pamatlietā.
IV – Prejudiciālais jautājums un tiesvedība Tiesā
21.
Šādos apstākļos Arbeidshof te Antwerpen nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai pabalsta [saskaņā ar AOW] daļa, kas tiek piešķirta Nīderlandes pilsonim un kas ir pamatota ar apdrošināšanas laikposmu, kad šis Nīderlandes pilsonis pēc vienkārša lūguma var atkāpties no dalības Nīderlandes sistēmā un tādējādi no iemaksu veikšanas un ierobežotu laikposmu to ir darījis, ir pielīdzināma pabalstam, kas piešķirts uz brīvprātīgas tālākapdrošināšanas pamata Regulas Nr. 1408/71 46.a panta 3. punkta c) apakšpunkta nozīmē, tādēļ to var neņemt vērā, piemērojot tādu noteikumu par nepārklāšanos, kāds ir Beļģijas 1967. gada 21. decembra Karaļa dekrēts par darba ņēmēju vecuma un apgādnieka zaudējuma pensiju shēmu vispārīgo regulējumu 52. panta 1. punkta pirmā daļa?”
22.
2013. gada 4. marta lēmums par prejudiciāla jautājuma uzdošanu Tiesas kancelejā tika saņemts 2013. gada 11. martā. T. H. Bouman, Beļģijas Karaliste un Eiropas Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus. Tā kā šādas prasības nebija, tiesas sēde nav notikusi.
V – Analīze
A – Ievada apsvērumi
23.
Šī lieta ir īpaša ar to, ka Savienības tiesību interpretāciju ir lūgusi Beļģijas iesniedzējtiesa, kura izsaka šaubas par Nīderlandes pensiju biroja SVB nostājas, kas pausta tā izdotajā dokumentā, atbilstību Savienības tiesību normām.
24.
SVB sagatavotajā dokumentā ir apstiprināts, ka visi T. H. Bouman apdrošināšanas laikposmi ir bijuši obligāti, tādējādi noraidot pieņēmumu, ka viņas Nīderlandes pensiju pilnībā vai daļēji varētu veidot brīvprātīgas apdrošināšanas vai brīvprātīgas tālākapdrošināšanas laikposmi.
25.
Es atgādinu, ka saskaņā ar Regulas Nr. 574/72 47. pantu kompetentā valsts iestāde aprēķina attiecīgo summu, kas atbilst brīvprātīgās apdrošināšanas vai brīvprātīgās tālākapdrošināšanas laikposmiem, piemērojot otras dalībvalsts noteikumus par nepārklāšanos.
26.
Lai iesniedzējtiesai šajos apstākļos sniegtu pamatotu atbildi, es uzskatu, ka vispirms ir jānoskaidro, vai atzinums, kas sagatavots saskaņā ar Regulas Nr. 574/72 47. pantu, ir saistošs citas dalībvalsts iestādēm.
27.
Administratīvo dokumentu sociālā nodrošinājuma jomā atzīšanas problemātiku ietver dalībvalstu kompetento iestāžu uzdevums labticīgi sadarboties, lai pilnībā īstenotu Savienības tiesību noteikumus un nodrošinātu LESD 45.–48. pantā izvirzītos mērķus. Šis vispārējais uzdevums izriet no lojālas sadarbības principa, kas paredzēts LES 4. panta 3. punkta pirmajā daļā (
4
).
28.
Judikatūrā, kas izriet no sprieduma lietā FTS (
5
), uz kuru šajā gadījumā norāda Komisija, lai pamatotu, ka SVB nostāja Beļģijas iesniedzējtiesai ir saistoša, Tiesa ir konstatējusi, ka atzinums par piemērojamajiem tiesību aktiem, kas sagatavots saskaņā ar Regulas Nr. 574/72 III sadaļas noteikumiem (apliecinājums E 101) (
6
), ir saistošs citu dalībvalstu sociālās nodrošināšanas iestādēm, ciktāl tas apliecina norīkoto darba ņēmēju piesaisti tās dalībvalsts sociālās nodrošināšanas shēmai, kurā uzņēmums darbojas.
29.
Šāds risinājums atbrīvo minēto apliecinājumu no uzņēmējas dalībvalsts tiesu īstenotas kontroles, pakļaujot iespējamo tiesvedību risināšanu izlīguma procedūrai, kas noteikta Savienības regulējumā (
7
), neizslēdzot tiesību aizsardzības iespējas izdevējas iestādes dalībvalstī, kā arī to, ka uzņēmēja dalībvalsts pret izdevējas iestādes dalībvalsti var uzsākt procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi (
8
).
30.
Ja arī šāda tiesas kontroles ierobežošana ir attaisnojama ar juridisko noteiktību, kas attiecināma uz administratīvajiem dokumentiem, kuri apliecina ieinteresētās personas piesaisti dalībvalsts sociālā nodrošinājuma shēmai, tā, manuprāt, tomēr nebūtu tādā pašā mērā automātiski attiecināma uz citiem atzinumiem, kas sniegti Regulas Nr. 1408/71 reglamentētajā jomā.
31.
Manuprāt, šo nostāju apstiprina arī pieeja, kuru Tiesa ir izmantojusi savā spriedumā lietā Adanez-Vega, jautājumā par tādu apdrošināšanas laikposmu apstiprināšanu, kuri īstenoti citā dalībvalstī, kas izmantota, lai konstatētu tiesību uz bezdarbnieka pabalstu esamību. Atsaucoties uz iepriekš minēto spriedumu lietā FTS, Tiesa ir lēmusi, ka Spānijas kompetentās iestādes izdotais atzinums, kurā minēti apdrošināšanas laikposmi vai nodarbinātības laikposmi, kuri īstenoti algota darbinieka statusā, nav uzskatāms par neatsaucamu pierādījumu ne Vācijas kompetentajai iestādei, ne Vācijas tiesām, kas nozīmē, ka pēdējām minētajām ir pilnīgi brīvas tiesības pārbaudīt šī atzinuma saturu (
9
) .
32.
Tādējādi, manuprāt, ir iespējams nošķirt, pirmkārt, administratīvos dokumentus, kas apliecina ieinteresētās personas piesaisti, un, otrkārt, dokumentus, kas paredzēti, lai precizētu notikumus vai laikposmus, kas īstenoti saskaņā ar izcelsmes dalībvalsts tiesību aktiem, lai noteiktu tiesības, kuras izriet no uzņēmējas dalībvalsts tiesību aktiem.
33.
Otrajā gadījumā uzņēmējai dalībvalstij, kurai ir jānosaka ieinteresētās personas tiesības, ir pilnīga brīvība kontrolēt visus saistītos elementus, tostarp tos, kurus ir apstiprinājusi atzinuma izdevēja iestāde.
34.
Tieši tā ir šajā gadījumā, jo Beļģijas iestādēm ir jāņem vērā apdrošināšanas laikposmi, kas īstenoti saskaņā ar Nīderlandes tiesību aktiem, lai varētu noteikt T. H. Bouman tiesību apmēru, kāds tas izriet, piemērojot Beļģijas noteikumus par nepārklāšanos. Šādos apstākļos Beļģijas tiesa var pārbaudīt Nīderlandes iestāžu sagatavotu atzinumu, piemērojot Regulas Nr. 574/72 47. pantu, it īpaši saistībā ar tā atbilstību Savienības tiesībām.
35.
Tādējādi iesniedzējtiesa var pamatoti Tiesai uzdot prejudiciālu jautājumu, kas rodas, veicot šādu pārbaudi.
B – Par jēdzienu
“brīvprātīga apdrošināšana vai brīvprātīga tālākapdrošināšana
” Regulas Nr. 1408/71 46.a panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē
36.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un noteikumu, kuru daļa tā ir, mērķi (
10
). Savienības tiesību normas izcelsme var nodrošināt arī elementus, kas nepieciešami tās interpretēšanai (
11
).
37.
Es vispirms precizēšu, ka jēdzienam “brīvprātīga apdrošināšana vai brīvprātīga tālākapdrošināšana” Regulā Nr. 1408/71 nav sniegta juridiska definīcija.
38.
Attiecībā uz Regulas Nr. 1408/71 46.a panta 3. punkta c) apakšpunkta formulējumu ir jānorāda, ka regulas dažādu valodu redakcijās “brīvprātīgas apdrošināšanas vai brīvprātīgas tālākapdrošināšanas” apzīmēšanai tiek izmantoti nedaudz atšķirīgi vārdi, kuri tomēr ir vienoti, akcentējot, ka pievienošanās apdrošināšanai ir brīvprātīga (
12
).
39.
Runājot par interpretējamās tiesību normas kontekstu, es atgādinu, ka Regulas Nr. 1408/71 II sadaļas noteikumi veido pilnīgu un vienveidīgu tiesību kolīziju sistēmu, kuras pamatā ir princips, ka ir piemērojami tikai vienas valsts tiesību akti (
13
).
40.
Principā šī koordinēšanas sistēma neattiecas uz brīvprātīgo apdrošināšanu vai brīvprātīgo tālākapdrošināšanu, jo saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 15. panta 1. punktu tām nav piemērojams šīs regulas 13. un 14. pants, izņemot gadījumus, kad attiecīgajā nozarē dalībvalstī pastāv vienīgi brīvprātīgā shēma (
14
).
41.
Regulas Nr. 1408/71 46.a panta 3. punkta c) apakšpunktā nav paredzēta brīvprātīgās apdrošināšanas vai brīvprātīgās tālākapdrošināšanas nepārklāšanās noteikumu piemērošana gadījumos, kad tie ir paredzēti dalībvalsts tiesību aktos.
42.
Šī noteikuma loģiskās sekas ir brīvprātīgās apdrošināšanas vai brīvprātīgās tālākapdrošināšanas izslēgšana no koordinēšanas sistēmas, kuras pamatā ir princips, ka ir piemērojami tikai vienas valsts tiesību akti. Tas ļauj personai, kura pārvietojas Eiropas Savienībā un kura ir izvēlējusies citā dalībvalstī brīvprātīgi veidot vecuma, invaliditātes vai apgādnieka zaudējuma pensiju, saglabāt papildu sociālo nodrošinājumu atbilstoši šai izvēlei.
43.
Šo apsvērumu apstiprina aplūkotā noteikuma izcelsme, jo tas Regulā Nr. 1408/71 ir iekļauts saskaņā ar Regulu Nr. 1248/92.
44.
Kā izriet no Komisijas tajā laikā piedāvātā priekšlikuma (
15
), ierobežojums, kas paredzēts, ieviešot Regulas Nr. 1408/71 46.a panta 3. punkta c) apakšpunktu, bija paredzēts, reaģējot uz tendenci, kura izrietēja no sprieduma lietā Schaap (
16
), par Regulas Nr. 574/72 46. panta 2. punkta interpretāciju (
17
). Šis pēdējais noteikums, kas atcelts saskaņā ar Regulu Nr. 1248/92, paredzēja izņēmumu attiecībā uz pabalstiem, kas atbilst brīvprātīgās apdrošināšanas vai brīvprātīgās tālākapdrošināšanas laikposmiem, lai varētu piemērot valstu nepārklāšanās noteikumus saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 46. panta 3. punktu.
45.
Atgādināšu, ka Nīderlandes valstspiederīgais M. Schaap apgalvoja, ka minētais Regulas Nr. 574/72 46. panta 2. punkts, kura virsrakstā esot nepārprotama atsauce uz gadījumiem, kad pārklājas brīvprātīgās un obligātās apdrošināšanas laikposmi, neļaujot Nīderlandes iestādēm atskaitīt no viņa pensijas to pensijas daļu, kas iegūta Vācijā, pamatojoties uz brīvprātīgās apdrošināšanas laikposmiem, lai gan viņa gadījumā apdrošināšanas laikposmi nepārklājās.
46.
Tiesa norādīja, ka Regula Nr. 1408/71 “ļauj darba ņēmējiem iegūt pabalstus, kas atbilst visam brīvprātīgās vai neobligātās apdrošināšanas laikposmam”, arī neņemot vērā pieņēmumu par laikposmiem, kas pārklājas, un tādēļ paplašināja minētā Regulas Nr. 574/72 46. panta 2. punkta piemērošanu visiem pensijas pārklāšanās gadījumiem, uz kuriem attiecas Regulas Nr. 1408/71 46. panta 3. punkts (
18
).
47.
Ņemot vērā interpretējamās tiesību normas izcelsmi, kā arī mērķus, kādi tie bija, to ieviešot Regulas Nr. 1408/71 sistēmā, jēdzienam “brīvprātīga apdrošināšana vai brīvprātīga tālākapdrošināšana”, manuprāt, ir jāparedz pietiekami plaša interpretācija, lai ieinteresētajai personai neatņemtu iespēju gūt labumu no visa brīvprātīgās apdrošināšanas vai brīvprātīgās tālākapdrošināšanas laikposma, kas īstenots saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem.
48.
Šo nostāju apstiprina Regulas Nr. 1408/71 mērķis, jo tā ir paredzēta, lai atvieglotu personu pārvietošanos Savienībā, ievērojot valstu sociālā nodrošinājuma tiesību aktu īpašos noteikumus, un lai neradītu nelabvēlīgus apstākļus personām, kuras izmanto savas tiesības uz brīvu pārvietošanos (
19
).
49.
Tāpēc Regulas Nr. 1408/71 noteikumi ir jāinterpretē, ņemot vērā LESD 48. pantu, kurā ir noteikts, ka migrējošie darba ņēmēji nedrīkst ne zaudēt tiesības uz sociālā nodrošinājuma pabalstiem, ne ciest no to apmēra samazinājuma tādēļ, ka tie ir izmantojuši savas LESD paredzētas tiesības uz brīvu pārvietošanos (
20
).
50.
Kā to savos apsvērumos šajā lietā norāda arī Komisija, lai varētu saskaņoti īstenot šo mērķi, kas ir Regulas Nr. 1408/71 pamatā, attiecīgais noteikums ir jāinterpretē tā, lai tiktu izslēgta iespēja, ka darba ņēmējs vai viņa ģimenes loceklis, kuram ir tiesības uz pabalstiem, arī tad, ja uz tiem attiecas valstu noteikumi par nepārklāšanos (
21
), zaudē ieguvumu no apdrošināšanas laikposmiem, kas brīvprātīgi ir īstenoti citā dalībvalstī.
51.
Visbeidzot, jēdziena “brīvprātīga apdrošināšana vai brīvprātīga tālākapdrošināšana” plašo interpretāciju apstiprina nostāja, kuru Tiesa ir atzinusi saistībā ar Regulas Nr. 1408/71 9. panta 2. punkta interpretāciju.
52.
Minētā noteikuma, kas paredz atvieglot piekļuvi brīvprātīgai apdrošināšanai vai brīvprātīgai tālākapdrošināšanai, nosakot, ka ir jāatzīst apdrošināšanas laikposmi, kas īstenoti citā dalībvalstī, kontekstā Tiesa ir sniegusi plašu minētā jēdziena interpretāciju, lemjot, ka “tas attiecas uz visiem apdrošināšanas veidiem, kuriem ir brīvprātīgs raksturs,” neatkarīgi no tā, vai runa ir vai nav par iepriekš īstenotu apdrošināšanas attiecību turpināšanu (
22
).
53.
Manuprāt, šis apsvērumu kopums skaidri atbalsta jēdziena “brīvprātīga apdrošināšana vai brīvprātīga tālākapdrošināšana” plašo interpretāciju.
54.
Attiecībā uz šo gadījumu, kā tas izriet no iesniedzējtiesas nolēmuma, pensija saskaņā ar AOW principā izriet no obligātās apdrošināšanas shēmas, kurai T. H. Bouman bija automātiski piesaistīta kopš viņas atgriešanās Nīderlandē 1974. gadā.
55.
Tāpat no minētā nolēmuma izriet, ka noteiktā piesaistes laikposmā T. H. Bouman situācija izrietēja no hipotēzes, kura paredzēta Nīderlandes dekrēta 22. pantā, kas ļauj pēc ieinteresētās personas lūguma saņemt atbrīvojumu. T. H. Bouman pieprasīja un saņēma šo atbrīvojumu tikai uz četriem gadiem pirms pensijas vecuma iestāšanās.
56.
Šādos apstākļos būtībā ir jānoskaidro, vai uz apdrošināšanu, kas tiek piemērota automātiski, bet kura paredz iespēju pēc ieinteresētās personas lūguma piešķirt atbrīvojumu, ir attiecināms jēdziens “brīvprātīga apdrošināšana vai brīvprātīga tālākapdrošināšana” interpretējamās tiesību normas izpratnē.
57.
Pretēji nostājai, kas pausta Beļģijas Karalistes apsvērumos, es neuzskatu, ka ar vispārējās shēmas, pievienošanās kurai ir automātiska, bet no kuras var tikt lūgts atbrīvojums, neobligātā rakstura atzīšanu, kā tas ir šajā gadījumā, tiktu noliegts pats neobligātās apdrošināšanas princips.
58.
Pievienošanās apdrošināšanas shēmai neobligātais raksturs, manuprāt, izriet gan no fakta, ka ieinteresētajai personai ir jāpieprasa pievienošanās apdrošināšanas shēmai vai apdrošināšanas turpināšana, gan no fakta, ka tai ir tiesības saņemt atbrīvojumu no apdrošināšanas shēmas. Būtībā abas situācijas ir saistītas ar apdrošinātā izvēli un pierāda, ka piesaisti, ja tā turpinās, ir iespējams uzskatīt arī par neobligātu.
59.
Šajā ziņā es vēlos uzsvērt, ka no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka iemaksas, kuras T. H. Bouman veica laikposmā, kad viņai bija tiesības pieprasīt atbrīvojumu, ir ietekmējušas viņas pensijas saskaņā ar AOW apmēru, tādējādi piešķirot viņai papildu sociālo aizsardzību.
60.
Tādēļ es uzskatu, ka jēdziens “pabalsts, ko piešķir, pamatojoties uz brīvprātīgu apdrošināšanu vai brīvprātīgu tālākapdrošināšanu” Regulas Nr. 1408/71 46.a panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē, ietver to pabalsta daļu, kas radusies laikposmā, kurā ieinteresētajai personai ir bijusi iespēja pieprasīt atbrīvojumu no apdrošināšanas shēmas, bet tā to nav darījusi, ja piesaistes apdrošināšanas shēmas turpināšanai attiecīgajā laikposmā ir ietekme uz nākotnes pabalsta apmēru.
61.
Tādējādi es nepiekrītu Beļģijas Karalistes piedāvātajai ierobežotākai pieejai, saskaņā ar kuru frāze “brīvprātīga tālākapdrošināšana” apzīmē vienīgi mehānismus, kuri apdrošinātajam ļauj kompensēt laikposmus, kad tas nav bijis piesaistīts apdrošināšanas shēmai, lai novērstu pārrāvumus savas pensijas veidošanā.
62.
Es uzskatu, ka ne no terminiem, ne no Regulas Nr. 1408/71 46.a panta 3. punkta c) apakšpunkta noteikuma redakcijas neizriet, ka pārrāvumu novēršana šā noteikuma izpratnē būtu vienīgi “brīvprātīgai apdrošināšanai vai brīvprātīgai tālākapdrošināšanai” piemītošs raksturlielums.
63.
Ņemot vērā mērķi, ar kādu ir pieņemts attiecīgais noteikums, proti, neliegt ieinteresētajām personām gūt labumu no visa brīvprātīgās apdrošināšanas vai brīvprātīgās tālākapdrošināšanas laikposma, kas īstenots saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem (
23
), šai frāzei, manuprāt, ir piemērojama daudz atvērtāka interpretācija, nodalot dažādos mērķus, kādi varētu būt paredzēti attiecīgajos valsts tiesību aktos.
64.
Tāpat tā var attiekties arī uz ieinteresētajai personai doto iespēju saņemt vai nesaņemt atbrīvojumu no apdrošināšanas shēmas uz noteiktu laikposmu, ciktāl šis brīvprātīgais lēmums varētu ietekmēt personas nākotnes sociālā nodrošinājuma pabalsta apmēru.
65.
Tā tas ir šajā gadījumā, jo T. H. Bouman bija izvēle turpināt piesaisti apdrošināšanas shēmai saskaņā ar AOW vai lūgt no tās atbrīvojumu, kas, kā tas izriet no iesniedzējtiesas nolēmuma, ietekmēja viņas piesaistes apdrošināšanas shēmai laikposmus, kā arī viņas vecuma pensijas apmēru.
66.
Ņemot vērā šo apsvērumu kopumu, es uzskatu, ka Regulas Nr. 1408/71 46.a panta 3. punkta c) apakšpunkts attiecas uz to pabalsta daļu, kas izriet no apdrošināšanas laikposma, kad ieinteresētajai personai ir bijušas tiesības iegūt atbrīvojumu no obligātās apdrošināšanas shēmas, pieņemot, ka piesaiste attiecīgajā laikposmā ietekmē sociālā nodrošinājuma pabalsta apmēru.
VI – Secinājums
67.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Arbeidshof te Antwerpen uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, kāda tā ir grozīta un atjaunināta saskaņā ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, 46.a panta 3. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē kā tāds, kurš attiecas uz to pabalsta daļu, kas izriet no apdrošināšanas laikposma, kurā ieinteresētajai personai ir bijušas tiesības iegūt atbrīvojumu no obligātās apdrošināšanas shēmas, pieņemot, ka piesaiste attiecīgajā laikposmā ietekmē sociālā nodrošinājuma pabalsta apmēru.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu [darba ņēmējiem, pašnodarbinātām personām] un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, tās redakcijā, kas grozīta un atjaunināta saskaņā ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97 (OV 1997, L 28, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1408/71”).
Regula Nr. 1408/71, sākot no 2010. gada 1. maija, ir atcelta un aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV L 166, 1. lpp.). Tomēr tā joprojām ir piemērojama pamatlietā, jo runa ir par administratīvo aktu, kurš pieņemts laikā, kad spēkā bija iepriekšējais regulējums. Regulas Nr. 883/2004 53. panta 3. punkta c) apakšpunktā ir iekļauts noteikums, kas būtībā ir identisks šajā lietā interpretētajam.
(
3
)	Padomes 1972. gada 21. marta Regula, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai [..] Nr. 1408/71 (OV L 74, 1. lpp.), ar grozījumiem, kas veikti saskaņā ar Padomes 1992. gada 30. aprīļa Regulu (EEK) Nr. 1248/92 (OV L 136, 7. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 574/72”). Tāds pats noteikums ir paredzēts arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Regulas (EK) Nr. 987/2009, ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai [..] Nr. 883/2004 (OV L 284, 1. lpp.), ar kuru, sākot no 2010. gada 1. maija, tiek atcelta Regula Nr. 574/72, 43. panta 3. punkta pirmajā daļā.
(
4
)	Skat. ģenerāladvokāta F. Dž. Džeikobsa [J. G. Jacobs] secinājumus lietā FTS (2000. gada 10. februāra spriedums lietā C-202/97, Recueil, I-883. lpp., 56. punkts).
(
5
)	Iepriekš minētais spriedums (59. punkts), kā arī 2000. gada 30. marta spriedums lietā C-178/97 Banks u.c. (Recueil, I-2005. lpp., 46. punkts) un 2006. gada 26. janvāra spriedums lietā C-2/05 Herbosch Kiere (Krājums, I-1079. lpp., 30. un 31. punkts).
(
6
)	Kopš tā laika aizstāta ar veidlapu A1, kas sagatavota saskaņā ar Regulas Nr. 987/2009 19. panta 2. punktu.
(
7
)	Izlīguma procedūru šobrīd pārvalda Regulas Nr. 987/2009 5. pants, kā arī Sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinācijas administratīvās komisijas 2009. gada 12. jūnija Lēmums A1 par dialoga un saskaņošanas procedūras izveidošanu jautājumos par dokumentu derīgumu, piemērojamo tiesību aktu noteikšanu un par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā [..] Nr. 883/2004 paredzēto pabalstu sniegšanu (OV 2010, C 106, 1. lpp.).
(
8
)	Spriedumi lietās FTS (minēts iepriekš, 57. un 58. punkts), kā arī Herbosch Kiere (minēts iepriekš, 28. un 29. punkts).
(
9
)	2004. gada 11. novembra spriedums lietā C-372/02 Adanez-Vega (Krājums, I-10761. lpp., 36. un 48. punkts). Skat. arī 1992. gada 8. jūlija spriedumu lietā C-102/91 Knoch (Recueil, I-4341. lpp., 53. un 54. punkts).
(
10
)	Skat. it īpaši 1983. gada 17. novembra spriedumu lietā 292/82 Merck (Recueil, 3781. lpp., 12. punkts) un 2013. gada 19. decembra spriedumu lietā C‑84/12 Koushkaki (34. punkts).
(
11
)	2013. gada 3. oktobra spriedums lietā C‑583/11 P Inuit Tapiriit Kanatami u.c./Parlaments un Padome (50. punkts).
(
12
)	Pastāv atšķirība starp, pirmkārt, valodu redakcijām, kurās ir uzsvērta atšķirība starp “brīvprātīgo” un “neobligāto (papildu)” apdrošināšanu (it īpaši spāņu, angļu, franču, itāliešu, lietuviešu vai poļu valodā), un, otrkārt, tām, kurās izmantots viens un tas pats vārds, lai apzīmētu “brīvprātīgu” apdrošināšanu un “brīvprātīgu tālākapdrošināšanu” jeb “papildu apdrošināšanu, kura ir brīvprātīga” (it īpaši dāņu, vācu, holandiešu vai zviedru valodā).
(
13
)	Šajā ziņā skat. 1977. gada 5. maija spriedumu lietā 102/76 Perenboom (Recueil, 815. lpp.) un 2012. gada 4. oktobra spriedumu lietā C‑115/11 Format Urządzenia i Montaże Przemysłowe (29. punkts).
(
14
)	Regulas Nr. 883/2004 14. panta 1. punktam analoga noteikuma komentāru skat. Ślebzak, K., Koordynacja systemów zabezpieczenia społecznego, LEX Wolters Kluwer, Varšava, 2012, 256. lpp., un Steinmeyer, H.‑D., Europäisches Sozialrecht, M. Fuchs (izdevējs), 6. izdevums, Nomos, Bādenbādene, 2013, 209. lpp.
(
15
)	Priekšlikums Padomes Regulai (EEK), ar ko groza Regulu Nr. 1408/71 un Regulu Nr. 574/72 (COM(89) 370, galīgā redakcija, 23. lpp.).
(
16
)	1979. gada 5. aprīļa spriedums lietā 176/78 Schaap, saukts “Schaap II” (Recueil, 1673. lpp.), ar piezīmi no Wyatt, D., European Law Review, 1981, 54. un 55. lpp.
(
17
)	Regulas Nr. 574/72 46. panta, kāds tas ir grozīts saskaņā ar Padomes 1974. gada 4. jūnija Regulu (EEK) Nr. 1392/74 (OV L 152, 1. lpp.), 2. punktā ir noteikts, ka, “piemērojot Regulas [Nr. 1408/71, tās sākotnējā versijā] 46. panta 3. punktu, pabalstu summas, kas atbilst brīvprātīgās apdrošināšanas vai brīvprātīgās tālākapdrošināšanas laikposmiem, netiek ņemtas vērā”.
(
18
)	Spriedums lietā Schaap II (10. un 11. punkts).
(
19
)	2006. gada 18. jūlija spriedums lietā C-50/05 Nikula (Krājums, I-7029. lpp., 20. punkts) un 2011. gada 3. marta spriedums lietā C-440/09 Tomaszewska (Krājums, I-1033. lpp., 28. punkts).
(
20
)	1994. gada 9. augusta spriedums lietā C-406/93 Reichling (Recueil, I-4061. lpp., 24. punkts), 2006. gada 9. novembra spriedums lietā C-205/05 Nemec (Krājums, I-10745. lpp., 37. un 38. punkts), 2008. gada 28. maija spriedums lietā C-352/06 Bosmann (Krājums, I-3827. lpp., 29. punkts), kā arī 2012. gada 12. jūnija spriedums apvienotajās lietās C‑611/10 un C‑612/10 Hudzinski un Wawrzyniak (46. punkts).
(
21
)	Jāprecizē, ka Tiesai nesen ir bijusi iespēja apstiprināt, ka Regula Nr. 1408/71 nav pretrunā valsts noteikumu par nepārklāšanos piemērošanai, kāda tā ir paredzēta šajā gadījumā, ja vien tiek ievēroti noteikumi, kas paredzēti minētajā regulā, un netiek kaitēts risinājumam, kurš var izrietēt no iespējamās primāro tiesību noteikumu piemērošanas (2013. gada 7. marta spriedums lietā C‑127/11 van den Booren, 34. un 38. punkts).
(
22
)	1977. gada 16. marta spriedums lietā 93/76 Liégeois (Recueil, 543. lpp., 14. un 17. punkts), kā arī 1989. gada 18. maija spriedums lietā 368/87 Hartmann Troiani (Recueil, 1333. lpp., 12. punkts). Tiesa jēdzienam “brīvprātīga tālākapdrošināšana” ir piešķīrusi interpretāciju, kas zināmā mērā ir attālināta no jēdziena parastās jēgas, lemjot, ka šis jēdziens ietver studiju laikposmu pielīdzināšanu nodarbinātības laikposmiem neatkarīgi no tā, vai pastāv iepriekš izveidotas apdrošināšanas attiecības, kā arī ietver pensijas tiesību izpirkšanu ar atpakaļejošu spēku. Analītisku komentāru skat. Mavridis, P., La sécurité sociale à l’épreuve de l’intégration européenne, Sakkoulas-Bruylant, Atēnas – Brisele, 2003, 515.–518. lpp.
(
23
)	Skat. šo secinājumu 47. punktu.