Domstolens dom (Femte Afdeling) af 29. marts 2012 – Kommissionen mod Italien
(Sag C-243/10)
»Traktatbrud – statsstøtte – støtteordning til fordel for hotelindustrien på Sardinien – tilbagesøgning«
1.                     Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – forpligtelse – pligt til omgående og effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutning (art. 108, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 35 og 36)
2.                     Traktatbrudssøgsmål – manglende overholdelse af forpligtelsen til at tilbagesøge ulovlig støtte – forsvarsanbringender – gennemførelse absolut umulig (art. 4, stk. 3, TEU; art. 108, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 40, 41, 45 og 55)
3.                     Traktatbrudssøgsmål – manglende overholdelse af forpligtelsen til at tilbagesøge ulovlig støtte – forsvarsanbringender – berettiget forventning hos modtagerne – ikke omfattet (art. 107 TEUF og art. 108 TEUF) (jf. præmis 47)
4.                     Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – anvendelse af national ret – den nationale rets vedtagelse af midlertidige udsættelsesforanstaltninger – lovlig – betingelser – ingen opsættende virkning af et annullationssøgsmål for Retten til prøvelse af en afgørelse, der anordner tilbagesøgning af en støtte (Rådets forordning nr. 659/1999, art. 14, stk. 3) (jf. præmis 48-50)
Angående
Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme artikel 2, 3 og 4 i Kommissionens beslutning 2008/854/EF af 2. juli 2008 om støtteordningen »Regionallov nr. 9 af 1998 – misbrug af støtte N 272/98« Statsstøttesag C 1/04 (ex NN 158/03 og CP 15/2003) (meddelt under nr. K(2008) 2997) (EUT L 302, s. 9).
Konklusion
1)
Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 og 3 i Kommissionens beslutning 2008/854/EF af 2. juli 2008 om støtteordningen »Regionallov nr. 9 af 1998 – misbrug af støtte N 272/98« Statsstøttesag C 1/04 (ex NN 158/03 og CP 15/2003), idet den ikke inden for de fastsatte frister har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige med henblik på tilbagesøgning hos støttemodtagerne af den støtte, som i henhold til beslutningen blev fundet ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet.
2)
Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.