Žaloba podaná dne 3. června 2022 – Stöttingfjällets Miljöskyddsförening v. Komise
(Věc T-345/22)
Jednací jazyk: angličtina
Účastnice řízení
Žalobkyně: Stöttingfjällets Miljöskyddsförening (Lycksele, Švédsko) (zástupce: G. Byrne, Barrister-at-Law)
Žalovaná: Evropská komise
Návrhová žádání
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
zrušil rozhodnutí, kterým Komise odmítla jako nepřípustnou žádost žalobkyně ze dne 15. prosince 2021 o vnitřní přezkum a které bylo žalobkyni oznámeno dopisem ze dne 1. dubna 2022, jelikož toto rozhodnutí odporuje Smlouvám;
mimoto nebo podpůrně prohlásil, že Komise podle článku 265 SFEU protiprávně nekonala, i když ji k tomu žalobkyně vyzvala v dopise ze dne 15. prosince 2021, nebo že opomenula uvést své stanovisko ke stížnosti žalobkyně obsažené v tomto dopise;
prohlásil, že za okolností, kdy Švédský integrovaný národní plán v oblasti energetiky a klimatu z ledna 2020 (dále jen „švédský NPEK“) není v souladu s Aarhuskou úmluvou, byl Komisí posouzen nebo přijat či zveřejněn protiprávně, a je tedy v rozporu s unijním a mezinárodním právem nebo je protiprávní;
prohlásil, že za okolností, kdy přetrvávají a pokračují závažná porušení práva životního prostředí, Komise nesplnila své pozitivní povinnosti vyplývající z unijního a mezinárodního práva, pokud jde o přijetí nezbytných a vhodných opatření k řešení nebo nápravě nesouladu švédského NPEK s Aarhuskou úmluvou;
prohlásil, že nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/19991 neprovádí ustanovení Aarhuské úmluvy, včetně jejího článku 7, a jako takové není v souladu s unijním a mezinárodním právem životního prostředí, a je tudíž protiprávní;
vzhledem k tomu, že NPEK a konkrétně švédský NPEK nejsou v souladu s Aarhuskou úmluvou, prohlásil, že nesplnění povinností, které Komise má na základě nařízení (EU) 2018/1999, představuje porušení uvedeného nařízení, porušení úmluvy a navíc představuje porušení pozitivních povinností, které Komisi vyplývají ze Smluv;
uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.
Žalobní důvody a hlavní argumenty
Žalobkyně se na podporu žaloby dovolává čtyř žalobních důvodů.
První žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise sdělené žalobkyni dopisem ze dne 1. dubna 2022 by mělo být zrušeno. Žalobkyně předložila Komisi žádost dopisem ze dne 15. prosince 2021. V odpovědi na žádost žalobkyně Komise výše uvedeným dopisem prohlásila odpověď žalobkyně za nepřípustnou. Žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí Komise je v tomto ohledu zásadně nesprávné, představuje porušení unijního a mezinárodního práva životního prostředí a porušení Smluv. Žalobkyně tvrdí, že Komise porušila své pozitivní povinnosti vyplývající ze Smluv a mezinárodního práva, včetně článků 3, 6 a 7 Úmluvy Evropské hospodářské komise OSN o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí (Aarhuská úmluva). Žalobkyně dále tvrdí, že napadené rozhodnutí Komise porušilo sekundární unijní právní předpisy, včetně článků 9 a 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/20061 . Žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí Komise porušuje její právo na přístup k právní ochraně podle Aarhuské úmluvy a nařízení č. 1367/2006. Žalobkyně dále tvrdí, že správní akt Komise, jak je definován v nařízení č. 1367/2006, představuje porušení Smluv.
Druhý žalobní důvod vychází – vedle nebo podpůrně k prvnímu žalobnímu důvodu – z toho, že Komise nejednala ve smyslu článku 265 SFEU ve vztahu k NPEK, které posoudila, přijala a zveřejnila, a to včetně sporného švédského NPEK. Tím, že Komise nejednala na základě žádosti žalobkyně o vnitřní přezkum podané podle článku 265 SFEU, porušila své pozitivní povinnosti, které pro ni vyplývají ze Smluv, a to zejména z článku 3 SEU a článku 191 SFEU. Toto protiprávní jednání je rovněž projevem hrubého porušení mezinárodního a evropského obyčejového a smluvního práva, včetně článků 3, 6 a 7 Aarhuské úmluvy, článků 9 a 10 nařízení č. 1367/2006 a rozhodnutí VII/8f ze zasedání smluvních stran Aarhuské úmluvy týkajícího se dodržování povinností, které má Evropská unie podle této úmluvy (ve znění změn a doplňků), přijatého dne 21. října 2021.
Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Komise nezajistila plný soulad švédského NPEK s Aarhuskou úmluvou, což znamená, že uvedený NPEK je a během celého rozhodného období byl posuzován, přijat a zveřejněn ve zjevném rozporu s unijním a mezinárodním právem, a je tedy protiprávní. Žalobkyně v tomto směru uplatňuje námitku protiprávnosti uvedeného NPEK podle článku 277 SFEU.
Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že nařízení (EU) 2018/1999 neprovádí ustanovení Aarhuské úmluvy, včetně jejího článku 7, a jako takové není v souladu s unijním a mezinárodním právem životního prostředí. Žalobkyně tedy tvrdí, že nařízení (EU) 2018/1999 porušuje Smlouvy a mělo by být prohlášeno za protiprávní.
____________
1     Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1999 ze dne 11. prosince 2018 o správě energetické unie a opatření v oblasti klimatu, kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 663/2009 a (ES) č. 715/2009, směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES, 98/70/ES, 2009/31/ES, 2009/73/ES, 2010/31/EU, 2012/27/EU a 2013/30/EU, směrnice Rady 2009/119/ES a (EU) 2015/652 a zrušuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 525/2013 (Úř. věst. 2018, L 328, s. 1).
1     Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. 2006, L 264, s. 13).