62015CC0177
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MICHALA BOBKA
přednesené dne 22. června 2016 (
1
)
Věc C‑177/15
Nelsons GmbH
proti
Ayonnax Nutripharm GmbH
Bachblütentreff Ltd.
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce předložená Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo)]
„Veřejné zdraví — Zdravotní tvrzení uvedená na potravinách — Pojem ‚nápoje s obsahem alkoholu vyšším než 1,2 % objemových‘ — Zahrnutí tekutiny ve formě spreje nebo kapek s obsahem alkoholu více než 27 % objemových — Požadavek na doložení vědeckých poznatků — Přechodný režim pro stávající ochranné známky“
I – Úvod
1.
Společnost Nelsons GmbH (dále jen „Nelsons“ nebo navrhovatelka) uvádí v Německu na trh Bachovy květové esence. Mezi tyto produkty patří i výrobky „RESCUE“ prodávané v lahvičkách s pipetou s objemem 10 nebo 20 ml nebo ve spreji (dále jen „výrobky RESCUE“). Výrobky RESCUE mají obsah alkoholu 27 % objemových.
2.
Nařízení (ES) č. 1924/2006 (
2
) stanoví určitá pravidla pro výživová a zdravotní tvrzení při označování potravin. Mezi ně patří i obecný zákaz uvádět zdravotní tvrzení na „nápojích“ s obsahem alkoholu vyšším než 1,2 % objemových.
3.
Jsou výrobky RESCUE společnosti Nelsons „nápoji“ ve smyslu nařízení č. 1924/2006? Pokud tomu tak je, pak vysoký obsah alkoholu v těchto výrobcích v zásadě vylučuje možnost uvádět jakákoli zdravotní tvrzení ve vztahu k nim. Pokud nikoli, jakými poznatky je případně třeba podložit taková zdravotní tvrzení? Konečně, vztahuje se na výrobky RESCUE výjimka z obvyklých pravidel použitelných podle nařízení č. 1924/2006, protože jsou v Německu uváděny na trh již dlouhou dobu? Toto jsou otázky, které klade vnitrostátní soud v projednávané věci.
II – Právní rámec
A – Unijní právo
1. Nařízení č. 1924/2006
4.
Nařízení č. 1924/2006 stanoví podmínky, za kterých je možné u „potravin“ (
3
) prodávaných v Evropské unii uvádět výživová a zdravotní tvrzení.
5.
Nařízení č. 1924/2006 stanoví, že zdravotní tvrzení by obecně měla být schválena až po provedení vědeckého hodnocení (bod 23 odůvodnění).
6.
Článek 1 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 stanoví:
„Ochranná známka, obchodní značka nebo reklamní název, které lze považovat za výživová a zdravotní tvrzení, mohou být při označování a obchodní úpravě potravin nebo v reklamách na potraviny použity, aniž by prošly schvalovacími řízeními podle tohoto nařízení, pokud je takové označení, obchodní úprava nebo reklama doplněna o odpovídající výživové a zdravotní tvrzení, které je v souladu s tímto nařízením.“
7.
Článek 2 odst. 2 nařízení č. 1924/2006 vymezuje pojmy „tvrzení“ a „zdravotní tvrzení“ takto:
„1)   ‚tvrzením‘ se rozumí jakékoli sdělení nebo znázornění, které není podle právních předpisů Společenství nebo vnitrostátních právních předpisů povinné, včetně obrázkového, grafického nebo symbolického znázornění v jakékoli podobě, které uvádí, naznačuje nebo zprostředkovaně vyjadřuje, že potravina má určité vlastnosti;
[…]
5)   ‚zdravotním tvrzením‘ se rozumí každé tvrzení, které uvádí, naznačuje nebo ze kterého vyplývá, že existuje souvislost mezi kategorií potravin, potravinou nebo některou z jejích složek a zdravím.“
8.
Článek 4 odst. 3 uvedeného nařízení stanoví:
„Na nápojích s obsahem alkoholu vyšším než 1,2 % objemových nesmějí být uváděna zdravotní tvrzení.“
9.
Nařízení č. 1924/2006 neobsahuje žádné vymezení pojmu „nápoj“. V bodě 13 odůvodnění je však uvedeno, že „doplňky stravy“, jak jsou definovány ve směrnici 2002/46/ES (
4
) se nepovažují za nápoje, pokud jsou v kapalné formě a mají obsah alkoholu vyšší než 1,2 % objemových.
10.
Článek 5 odst. 1 písm. a) stanoví, že zdravotní tvrzení jsou přípustná jen tehdy, pokud:
„na základě všeobecně uznávaných vědeckých poznatků bylo prokázáno, že přítomnost, nepřítomnost nebo snížený obsah živiny nebo jiné látky, k níž se tvrzení vztahuje, v potravině nebo kategorii potravin má příznivý výživový nebo fyziologický účinek“.
11.
Článek 5 odst. 1 písm. b) až d) rovněž stanoví, že relevantní „živina nebo jiná látka“, k níž se tvrzení vztahuje, je v potravině skutečně obsažena v dostatečném množství a ve formě, kterou lidský organismus může využít.
12.
Článek 6 odst. 1 dále stanoví:
„Výživová a zdravotní tvrzení musí být založena na všeobecně uznávaných vědeckých poznatcích a jsou [a být jejich] jejich prostřednictvím zdůvodněna.“
13.
Článek 10 stanoví následujícím způsobem zvláštní podmínky, jež musí zdravotní tvrzení rovněž splňovat:
„1.   Zdravotní tvrzení jsou zakázána, pokud neodpovídají obecným požadavkům v kapitole II a zvláštním požadavkům v této kapitole a pokud nejsou schválena v souladu s tímto nařízením a obsažena v seznamu schválených tvrzení stanovených v článcích 13 a 14.
[…]
3.   Odkaz na obecné, nespecifické příznivé účinky živiny nebo potraviny na celkové dobré zdraví a duševní a tělesnou pohodu je přípustný pouze tehdy, pokud je doplněn zvláštním zdravotním tvrzením, které je uvedeno v seznamech podle článku 13 nebo 14.“
14.
Článek 13 stanoví, že Komise přijme seznam schválených zdravotních tvrzení (
5
). Seznam schválených tvrzení podle článku 13 byl poprvé přijat jako příloha k nařízení č. 432/2012/EU (
6
) a poté byl několikrát aktualizován.
15.
Článek 14 se týká některých zvláštních druhů tvrzení (
7
). Stanoví, že na základě žádostí podaných podle článků 15 až 17 a 19 bude sestaven seznam tvrzení. Seznam schválených tvrzení podle článku 14 byl poprvé přijat jako příloha k nařízení (ES) č. 983/2009 (
8
) a poté byl několikrát aktualizován.
16.
Článek 28 odst. 2 obsahuje následující přechodná ustanovení:
„Produkty označené ochrannou známkou nebo obchodní značkou existující před 1. lednem 2005, které nejsou v souladu s tímto nařízením, smějí být nadále uváděny na trh do 19. ledna 2022 a po tomto dni se použije toto nařízení.“
2. Nařízení (ES) č. 110/2008 (
9
)
17.
Článek 2 odst. 1 nařízení č. 110/2008 vymezuje „lihovinu“ jako „alkoholický nápoj“ s určitými vlastnostmi. Článek 9 stanoví, že lihoviny bez konkrétního označení (brandy, whisky apod.) musí být označeny jako „lihoviny“.
III – Skutkový stav, původní řízení a předběžné otázky
A – Výrobky RESCUE navrhovatelky
18.
Společnost Nelsons prodává v německých lékárnách Bachovy květové esence. Tyto zahrnují výrobky RESCUE v lahvičkách s pipetou nebo ve spreji s objemem 10 nebo 20 ml. Uvedené výrobky jsou označeny jako „Spirituose“ („lihovina“) a mají obsah alkoholu 27 % objemových. Podle pokynů k dávkování se doporučuje užívat denně čtyři kapky nebo dvě stříknutí ze spreje.
19.
Společnost Nelsons prodává výrobky RESCUE v Německu již od doby předcházející dni 1. ledna 2005 (
10
). Během tohoto období se složení výrobků nijak nezměnilo a již od doby před 1. lednem 2005 jsou prodávány pod ochrannou známkou Společenství „RESCUE“.
20.
Výrobky RESCUE společnosti Nelsons byly původně prodávány jako léčivé přípravky a ochranná známka RESCUE byla zapsána pro léčivé přípravky (nikoli pro potraviny). V roce 2007 si společnost Nelsons nechala zapsat označení „RESCUE“ také jako ochrannou známku Společenství pro potraviny. V únoru 2008 rozhodl Oberlandesgericht Hamburg (Vyšší krajský soud, Hamburk) v rámci řízení, jehož se společnost Nelson nezúčastnila, že obdobné Bachovy květové esence prodávané konkurenty společnosti Nelsons nejsou léčivé přípravky, nýbrž potraviny (
11
). Na základě zmíněného rozhodnutí Oberlandesgericht Hamburg začala společnost Nelsons uvádět výrobky RESCUE na německý trh jako potraviny.
B – Věc, v níž byla předložena projednávaná žádost o rozhodnutí o předběžné otázce
21.
Odpůrkyně v původním řízení – společnosti Ayonnax Nutripharma GmbH a Bachblütentreff Ltd (dále jen „odpůrkyně“) – prodávají v Německu vlastní Bachovy květové esence, jež konkurují výrobkům RESCUE společnosti Nelsons.
22.
Uvedené společnosti podaly v této souvislosti proti společnosti Nelsons žalobu u německého soudu. V projednávané věci je relevantní žalobní důvod, podle něhož se společnost Nelsons dopouští nekalé soutěže, a to v zásadě tím, že prodává alkoholické nápoje označené zdravotním tvrzením. Takovým zdravotním tvrzením je podle jejich názoru slovo „RESCUE“, které údajně naznačuje, že uživatel výrobků společnosti Nelsons bude nějakým způsobem „zachráněn“ („rescued“) před zdravotními problémy.
23.
Odpůrkyně soudu navrhly, aby společnosti Nelsons uložil povinnost zdržet se prodeje svých výrobků pod názvem „RESCUE“.
24.
Soud prvního stupně žalobu odpůrkyň z větší části zamítl. Odvolací soud však následně návrhu odpůrkyň na uložení povinnosti zdržet se uvedeného prodeje vyhověl, a to s odůvodněním, že výrobky RESCUE jsou „nápoji“ ve smyslu čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1924/2006. Pro takové výrobky tedy není přípustné uvádět jakákoli zdravotní tvrzení.
25.
Rozhodnutí odvolacího soudu uložit povinnost zdržet se uvedeného prodeje bylo následně napadeno opravným prostředkem k Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr). Bundesgerichtshof vycházel z předpokladu, že výraz „RESCUE“ používaný pro výrobky RESCUE je zdravotním tvrzením. Vyjádřil však pochybnosti o tom, zda lze výrobky RESCUE kvalifikovat jako „nápoje“. Pokud není na místě považovat uvedené výrobky za „nápoje“, položil si Bundesgerichtshof rovněž otázku, jak se mají v projednávané věci uplatnit různé požadavky na vědecký základ zdravotních nároků stanovené v článcích 5 a 6 nařízení č. 1924/2006. Bundesgerichthof konečně vyjádřil pochybnosti o přechodných ustanoveních článku 28 nařízení č. 1924/2006 a jejich použití na ochrannou známku zapsanou přede dnem 1. ledna 2005, v situaci, kdy byl relevantní výrobek v dané době prodáván jako léčivý přípravek.
26.
Ve světle výše uvedeného přerušil vnitrostátní soud řízení a položil Soudnímu dvoru následující otázky:
„1.
Jsou tekutiny s obsahem alkoholu 27 % objemových, označené jako lihoviny a prodávané lékárnami v lahvičkách s pipetou s objemem 10 nebo 20 ml nebo jako sprej, nápoji s obsahem alkoholu vyšším než 1,2 % objemových ve smyslu čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1924/2006, když podle pokynů k dávkování uvedených na obalu
a)
mají být čtyři kapky tekutiny přidány do sklenice vody a vypity v intervalech během dne nebo v případě potřeby mají být užity čtyři nezředěné kapky,
b)
má být tekutina prodávaná ve formě spreje dvakrát stříknuta na jazyk?
2.
V případě záporné odpovědi na první otázku písm. a) a b):
Musí i v případě odkazu na obecné, nespecifické příznivé účinky ve smyslu čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 1924/2006 být k dispozici poznatky ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. a) a čl. 6 odst. 1 tohoto nařízení?
3.
Použije se ustanovení čl. 28 odst. 2 první části věty nařízení (ES) č. 1924/2006, pokud byl před 1. lednem 2005 předmětný produkt na trhu prodáván pod svou obchodní značkou nikoliv jako potravina, nýbrž jako léčivý přípravek?“
27.
Písemná vyjádření předložili účastníci původního řízení a rovněž Řecko a Komise. Všechny uvedené strany kromě Řecka přednesly ústní vyjádření na jednání konaném dne 6. dubna 2016.
IV – Posouzení
A – Jsou výrobky RESCUE
„nápoji
“?
28.
Předmětem první otázky vnitrostátního soudu je, zda produkty s vlastnostmi obdobnými výrobkům RESCUE spadají pod vymezení pojmu „nápoj“ podle nařízení č. 1924/2006.
29.
Mám za to, že nikoli.
30.
Nařízení č. 1924/2006 neobsahuje žádné pozitivní vymezení pojmu „nápoj“. Bod 13 odůvodnění uvedeného nařízení však objasňuje, že se za „nápoje“nepovažují doplňky stravy v kapalné formě a o obsahu alkoholu vyšším než 1,2 % objemových (
12
).
31.
Podle judikatury Soudního dvora (
13
) musí být význam a dosah výrazu, který není v unijním právu definován (
14
), určeny v souladu s jeho obvyklým smyslem v běžném jazyce, s přihlédnutím ke kontextu, ve kterém je použit, a cílům, které sleduje právní úprava, jejíž je součástí.
32.
Slovníkové definice pojmu „nápoj“ jsou zpravidla velmi široké a zahrnují vše, co lze teoreticky požít a není z technického hlediska pevnou či plynnou látkou (
15
). V běžné mluvě však pojem „nápoj“ zjevně není používán takto široce: například ocet je sice tekutina, která je požívána, nebude však zřejmě obvykle označována za „nápoj“. Obdobně může jemný sprej do krku kondenzovat na jazyku nebo na patře do kapek a následně být požit, ale opět by tento proces nikdo v běžné konverzaci neoznačil za „pití“.
33.
Z kontextu a účelu nařízení navíc vyplývají různé aspekty, které spíše potvrzují, že výrazem „nápoj“ uvedeným v čl. 4 odst. 3 se nerozumí všechny tekutiny, ale jen tekutiny určené k požití v podstatném množství (tedy více než několik kapek nebo stříknutí).
34.
Zaprvé účelem zákazu stanoveného v čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 je zajistit ochranu proti nepříznivým účinkům alkoholu na zdraví (
16
). Takové účinky se však mohou projevit jen tehdy, je-li alkohol konzumován v nikoli zanedbatelném množství. V projednávané věci mám s ohledem na velmi malá množství požívané tekutiny a způsob jejího podávání (kapání do úst, mísení s jinými tekutinami nebo stříknutí ze spreje) za to, že u výrobků RESCUE společnosti Nelsons by zpravidla nevyvstaly zdravotní obavy řešené v čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 (
17
).
35.
Zadruhé s ohledem na znění bodu 13 odůvodnění nařízení č. 1924/2006 je zřejmé, že doplňky stravy v kapalné formě o obsahu alkoholu vyšším než 1,2 % objemových se nepovažují za „nápoje“. Ve sdělení Komise, jímž reagovala na společný postoj Rady a potvrdila v něm vysvětlení uvedené v bodě 13 odůvodnění, je výslovně uvedeno, že důvodem existence bodu 13 odůvodnění je skutečnost, že „množství alkoholu požívané při spotřebě takových potravin je zanedbatelné“ (
18
). Z toho lze dovozovat, že zdravotní obavy spojené se spotřebou alkoholu, které jsou řešeny v čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1924/2006, nevyvstávají u tekutin požívaných ve velmi malých množstvích, a v takových případech lze tedy tolerovat uvádění zdravotních tvrzení.
36.
Zatřetí z přílohy XIII nařízení (EU) č. 1169/2011 (
19
) (obecné nařízení o označování potravin) vyplývá, že v nápojích jsou přípustné nižší koncentrace vitaminů a minerálních látek než v jiných potravinách. Jak uvádí Komise ve svém písemném vyjádření, z této skutečnosti lze dovozovat, že „nápoje“ jsou obecně požívány ve větším množství než jiné potraviny (
20
).
37.
Z výše uvedených důvodů mám za to, že pojem „nápoj“ se nevztahuje na produkty s vlastnostmi popsanými vnitrostátním soudem v jeho otázce. S ohledem na účel čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 a jeho pojetí z hlediska kontextu a systematiky, je tedy nutné teleologicky omezit široký slovníkový význam pojmu „nápoj“. Uvedený pojem by měl správně zahrnovat jen tekutiny s obsahem alkoholu vyšším než 1,2 % objemových, které mohou při běžném a standardním použití způsobit nepříznivé dopady na lidské zdraví.
38.
Je přitom důležité, jak ostatně vyplývá z předchozí argumentace, že stejná odpověď platí pro obě části první otázky vnitrostátního soudu uvedené pod písmeny a) a b), jež se týkají stejné tekutiny prodávané ve formě kapek nebo ve spreji. Již z formulace otázky položené vnitrostátním soudem vyplývá, že podstata daného produktu zůstává v obou případech stejná (tekutina): mění se pouze forma jejího podávání.
39.
K významu pojmu „nápoj“ konečně doplňuji, že – jak poukazují některé ze zúčastněných stran – výrobky RESCUE jsou označeny jako „lihoviny“.
40.
Je možné, že účelem tohoto označení bylo splnit požadavky nařízení č. 110/2008 (které vyžaduje označování „alkoholických nápojů“ jako „lihoviny“).
41.
Tím se však nijak nemění můj závěr. I pokud by výrobky RESCUE byly z technického hlediska skutečně považovány za „alkoholický nápoj“ ve smyslu nařízení č. 110/2008, nebyla by tato skutečnost sama o sobě důvodem pro jejich kvalifikaci jako „nápoje“ podle nařízení č. 1924/2006. Neexistují totiž žádná konkrétní pravidla pro koordinaci či použití společných definic ve vzájemném vztahu obou uvedených nařízení (
21
).
42.
Ve světle výše uvedeného doporučuji, aby Soudní dvůr odpověděl na první otázku vnitrostátního soudu v tom smyslu, že tekutiny s vlastnostmi obdobnými produktům dotčeným v původním řízení, které mají obsah alkoholu 27 % objemových a jsou označeny jako lihoviny a prodávány v lékárnách v lahvičkách s pipetou o objemu 10 nebo 20 ml nebo ve spreji, a které mají být podle přiložených pokynů podávány ve velmi malých dávkách ve formě kapek nebo stříknutí, nejsou „nápoji“ ve smyslu čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1924/2006.
B – Musí být odkazy na obecné, nespecifikované příznivé účinky založeny na vědeckých poznatcích?
1. Úvod
43.
Podstatou druhé otázky vnitrostátního soudu je, zda odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky ve smyslu čl. 10 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 musí být založeny na vědeckých poznatcích ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. a) a čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení.
44.
Z níže uvedených důvodů mám za to, že takové odkazy nemusí být přímo založeny na vědeckých poznatcích. S ohledem na jednoznačné znění čl. 10 odst. 3 však takové odkazy musí být doplněny „zvláštními“ zdravotními tvrzeními. Taková zvláštní zdravotní tvrzení musí být sama založena na vědeckých poznatcích podle čl. 5 odst. 1 písm. a) a čl. 6 odst. 1. Odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky musí tedy být vždy založeny, přinejmenším nepřímo, na vědeckých poznatcích.
2. Oblast působnosti čl. 10 odst. 3 nařízení č. 1924/2006
45.
Článek 10 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 zmiňuje dva druhy sdělení: a) „odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky“ a b) „zvláštní zdravotní tvrzení“. Předtím, než odpovím na otázku vnitrostátního soudu týkající se nutnosti prokázání, zaměřím se nejprve na význam a dosah těchto dvou pojmů, které nejsou nařízením č. 1924/2006 vymezeny.
46.
Vzhledem k upřesňujícímu výrazu „zvláštní“ je přirozený význam pojmu „zvláštní zdravotní tvrzení“ užší než význam výrazu „zdravotní tvrzení“ (vymezený v nařízení). Odkazuje na konkrétnější tvrzení o účincích určitého produktu na lidské zdraví. Jinými slovy jsou „zvláštní zdravotní tvrzení“ podmnožinou“ „zdravotních tvrzení“.
47.
Naproti tomu „odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky […]“ jsou méně specifická sdělení o pozitivních účincích produktu na „zdraví“ nebo „duševní a tělesnou pohodu“. Nelze přitom mít bez dalšího za to, že takové „odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky […]“ představují druh „zdravotních tvrzení“, jak je tento pojem vymezen v čl. 2 odst. 2 bodě 5 nařízení.
48.
Jeden z možných výkladů čl. 10 odst. 3 by nicméně mohl znít tak, že dotčené ustanovení stanoví pravidla týkající se „zdravotních tvrzení“ a má stejný rozsah jako čl. 2 odst. 2 bod 5 nařízení č. 1924/2006. Na rozdíl od čl. 2 odst. 2 bodu 5 však čl. 10 odst. 3 rozlišuje mezi dvěma různými druhy „zdravotních tvrzení“, a to „obecnými zdravotními tvrzeními“ (jež jsou v nařízení označována jako „odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky […]“) a „zvláštními zdravotními tvrzeními“.
49.
Přesný význam pojmů použitých v čl. 10 odst. 3 tedy zůstává nejednoznačný. Je tedy nezbytné se zabývat kontextem a účelem daného ustanovení.
50.
Poučná je v tomto směru legislativní historie nařízení č. 1924/2006. Článek 10 původního návrhu Komise (
22
) stanovil zvláštní podmínky, za kterých je přípustné uvádět zdravotní tvrzení. Naproti tomu článek 11 obsahoval výčet zdravotních tvrzení, jež měla být zakázána. Článek 11 odst. 1 písm. a) stanovil, že „nejsou přípustná následující implicitní zdravotní tvrzení: a) tvrzení, která odkazují na obecné, nespecifické příznivé účinky živiny nebo potraviny na celkové dobré zdraví a pohodu […]“.
51.
Evropský parlament po prvním čtení takový úplný zákaz stanovený v čl. 11 odst. 1 písm. a) odmítl a ustanovení vypustil (
23
). Rada následně schválila vypuštění tohoto ustanovení v rámci svého společného postoje (
24
). Poté byl do textu vložen nový čl. 10 odst. 3 ve znění, které se objevuje v konečné verzi nařízení. Rada v důvodové zprávě (
25
) uvedla, že souhlasí se zákazem některých tvrzení navrhovaným Komisí, ale rozhodla se za určitých podmínek připustit jiná tvrzení, přičemž v tomto ohledu výslovně odkázala na to, co je nyní obsaženo v čl. 10 odst. 3.
52.
Komise tento pozměňovací návrh přijala (
26
) a stejně učinil i Evropský parlament po druhém čtení (
27
).
53.
Mám za to, že tyto aspekty legislativní historie podporují výše naznačený výklad. Článek 10 odst. 3 patrně odkazuje, ačkoli to v něm není uvedeno výslovně, na zdravotní tvrzení ve smyslu čl. 2 odst. 2 bodu 5 nařízení č. 1924/2006. Článek 10 odst. 3 je tedy třeba vykládat v tom smyslu, že rozlišuje mezi a) „obecnými zdravotními tvrzeními“ (jež jsou v nařízení označována za „odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky […]“) a b) „zvláštními zdravotními tvrzeními“.
54.
Tento závěr podporuje – nebo mu přinejmenším neodporuje – i výklad čl. 10 odst. 3, který více zohledňuje kontext a systematiku.
55.
V tomto ohledu existuje zjevná paralela mezi čl. 10 odst. 3 a čl. 1 odst. 3 nařízení. Článek 1 odst. 3 stanoví, že ochranná známka, kterou lze považovat za zdravotní tvrzení (které nepodléhá schválení), musí být doplněna o odpovídající zdravotní tvrzení (které musí být v souladu s nařízením č. 1924/2006).
56.
Článek 10 odst. 3 i čl. 1 odst. 3 patrně řeší situaci, kdy jsou některé druhy zdravotních tvrzení uváděny ve formě, která znesnadňuje dosažení úplného souladu s nařízením č. 1924/2006, což odůvodňuje výjimku z (některých) požadavků nařízení. Mám za to, že účelem čl. 10 odst. 3 a čl. 1 odst. 3 není vymezit novou odlišnou kategorii sdělení uváděných na produktech, nýbrž spíše zohlednit dva konkrétní druhy zdravotních tvrzení – obecná a zvláštní – jež vyžadují rozdílné zacházení.
57.
Článku 10 odst. 3 rozumím tedy v tom smyslu, že „odkazem/odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky […]“ se rozumí „obecná zdravotní tvrzení“, jež jsou odlišná od „zvláštních zdravotních tvrzení“. V následné analýze zaměřené na povinnosti prokazování budu proto používat tyto pojmy namísto méně obratného výrazu „odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky […]“.
3. Povinnosti k prokazování související s odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky podle čl. 10 odst. 3
58.
Článek 10 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 stanoví požadavek, aby obecná zdravotní tvrzení byla doplněna zvláštním zdravotním tvrzením uvedeným v seznamech podle článku 13 nebo 14 uvedeného nařízení.
59.
Z toho jasně vyplývá, že na obecná zdravotní tvrzení se požadavek na uvedení v seznamech podle článku 13 nebo 14 nevztahuje. To však bez dalšího neznamená, že by byla obecná zdravotní tvrzení vyňata i ze všech ostatních požadavků stanovených nařízením [včetně požadavků podle čl. 5 odst. 1 písm. a) nebo podle čl. 6 odst. 1)]. Ze samotného článku 10 lze totiž odvodit přesvědčivé argumenty, které hovoří pro opačný závěr.
60.
Článek 10 odst. 1 nařízení č. 1924/2006 stanoví, že zdravotní tvrzení musí odpovídat obecným požadavkům v kapitole II (jejíž součástí jsou i články 5 a 6). Článek 10 odst. 3 stanoví výjimku z pravidla stanoveného v čl. 10 odst. 1, a je tedy třeba jej vykládat úzce. Rozšíření působnosti čl. 10 odst. 3 nad rámec výjimky z požadavků na uvedení v seznamech stanovených v článcích 13 nebo 14 by vyžadovalo přesvědčivé odůvodnění (
28
).
61.
K pochopení přesného dosahu požadavků na prokazování stanovených v čl. 5 odst. 1 písm. a) a čl. 6 odst. 1 je třeba provést podrobnější rozbor daných ustanovení.
62.
Co vyplývá z přirozeného významu čl. 5 odst. 1 písm. a) a čl. 6 odst. 1, pokud jde o jejich použitelnost na obecná zdravotní tvrzení?
63.
Článek 5 odst. 1 písm. a) ani čl. 6 odst. 1 výslovně nerozlišují mezi vědeckými poznatky, které jsou nezbytné pro obecná zdravotní tvrzení na straně jedné a pro zvláštní zdravotní tvrzení na straně druhé.
64.
Článek 5 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1924/2006 vyžaduje doložení obecně uznávaných vědeckých poznatků o příznivých účincích „živiny nebo jiné látky, k níž se tvrzení vztahuje“ (
29
). Mám za to, že přirozený význam uvedených slov je takový, že doložení vědeckých poznatků je nezbytné přinejmenším tehdy, jde-li o tvrzení týkající se „živin nebo jiných látek“. Není však zřejmé, zda se takový požadavek použije (nebo může použít) přesně stejným způsobem na zdravotní tvrzení, která se týkají daného produktu obecně a nelze je vztáhnout zpět ke konkrétním „živinám nebo jiným látkám“.
65.
Článek 6 odst. 1 nařízení vyžaduje obecně, aby zdravotní tvrzení byla „založena na“ všeobecně uznávaných vědeckých poznatcích a byla „jejich prostřednictvím zdůvodněna“. Přirozený význam uvedeného ustanovení je takový, že se použije na obecná i zvláštní zdravotní tvrzení. Není však zcela jasné, zda dotyčný požadavek na prokázání musí (nebo dokonce může) být splněn přesně stejným způsobem pro obecná i zvláštní zdravotní tvrzení.
66.
Ve světle výše uvedeného nelze na základě přirozeného výkladu znění čl. 5 odst. 1 písm. a), čl. 6 odst. 1 a čl. 10 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 učinit pevný závěr o dosahu požadavku na prokazování obecných zdravotních tvrzení. Mám však za to, že uvedená ustanovení nezakládají úplnou a obecně použitelnou výjimku z povinnosti prokázat obecná zdravotní tvrzení nějakou formou vědeckých poznatků.
67.
Vyjasnit tuto otázku může napomoci analýza z hlediska systematiky a účelu. Zaprvé z více ustanovení nařízení č. 1924/2006 jasně vyplývá, že zdravotní tvrzení mohou vést ke klamání spotřebitelů, a musí být tedy podložena vědeckými poznatky (například viz body 9, 14, 16, 17 a 23 odůvodnění). Opět se zde nerozlišuje mezi obecnými a zvláštními zdravotními tvrzeními. Tato zásada však nebrání tomu, aby byl požadavek na doložení vědeckými poznatky splněn jinými způsoby pro obecná a pro zvláštní zdravotní tvrzení.
68.
Zadruhé podle předkládajícího soudu i podle písemných vyjádření společnosti Nelsons a Komise existují obecná zdravotní tvrzení, která jsou v praxi příliš obecné povahy pro účely jejich hodnocení, a nemohou tedy být z podstaty věci doložena vědeckými poznatky (
30
). Lze tedy argumentovat tím, že uložení požadavku na prokázání obecných zdravotních tvrzení obecně uznávanými vědeckými poznatky by bylo ve skutečnosti zákazem takových tvrzení. To by bylo v rozporu s výslovným odmítnutím úplného zákazu obecných zdravotní tvrzení ze strany Evropského parlamentu a Rady (viz bod 51 výše).
69.
Nicméně je zároveň problematická i úplná a obecně použitelná výjimka z povinnosti doložit obecná zdravotní tvrzení vědeckými poznatky. To by bylo nejen v rozporu s přirozeným významem textu, ale rovněž s cílem nařízení, kterým je ochrana spotřebitele, konkrétně zamezit klamavým tvrzením včetně těch, která nemají oporu ve vědeckých poznatcích.
70.
Ve světle výše uvedeného mám za to, že čl. 10 odst. 3 jednoduše nelze vykládat v tom smyslu, že stanoví obecnou výjimku z požadavků na prokazování stanovených v čl. 5 odst. 1 písm. a) a čl. 6 odst. 1 nařízení.
71.
Souhlasím však s Komisí, že obecná zdravotní tvrzení není nutné přímo prokázat vědeckými poznatky. Taková tvrzení musí být namísto toho doplněna zvláštními zdravotními tvrzeními, která jsou takovými poznatky doložena. Dané obecné tvrzení je tak doloženo nepřímo.
72.
Tento výklad je v souladu se systematickým výkladem nařízení a zároveň respektuje jasný legislativní záměr nestanovit úplný zákaz obecných zdravotních tvrzení, ale vyžadovat nicméně jejich vědecké odůvodnění, i když nepřímo.
73.
Mám konečně za to, že výše uvedený výklad čl. 10 odst. 3 vyžaduje vzájemný vztah mezi obecným tvrzením a doplňujícím zvláštním tvrzením. Podrobný rozbor přesné povahy takového vztahu jde nad rámec otázek položených vnitrostátním soudem a nebudu se jím zde zabývat. Ve světle výše uvedeného odůvodnění však vztah mezi obecnými a zvláštními tvrzeními musí být takový, aby poznatky dokládající zvláštní tvrzení byly relevantní pro tvrzení obecné a dokládaly je nepřímo (
31
).
4. Závěr
74.
Ve světle výše uvedeného navrhuji odpovědět na druhou otázku vnitrostátního soudu v tom smyslu, že odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky ve smyslu čl. 10 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 nemusí být přímo založeny na vědeckých poznatcích ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. a) a čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení. Musí však být nepřímo doloženy obecně uznávanými vědeckými poznatky, na nichž je založeno zvláštní tvrzení, které musí doplňovat odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky.
75.
Dodávám konečně, že ačkoli to vnitrostátní soud v předběžných otázkách výslovně nezmiňuje, mám za to, že z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce v projednávané věci vyplývá, že požadavek na doplnění obecných zdravotních tvrzení zvláštními zdravotními tvrzeními se použije až poté, co budou sestaveny seznamy podle článku 13 nebo 14.
76.
To podle mého názoru není správný výklad čl. 10 odst. 3. Žádné takové časové omezení použití dotčeného ustanovení není nikde stanoveno. Nelze jej ani dovodit z výkladu víc zaměřeného na systematiku a účel. Některá přechodná ustanovení jsou obsažena v článku 28 nařízení č. 1924/2006 (
32
). V daných ustanoveních není upraven žádný odklad použitelnosti požadavků stanovených v čl. 10 odst. 3. Obecně řečeno, seznamy podle článku 13 a 14 budou s ohledem na svou povahu průběžně aktualizovány a nikdy nebudou definitivní (
33
). Mám tedy za to, že požadavky stanovené v čl. 10 odst. 3 jsou již v plném rozsahu použitelné.
C – Je výjimka podle čl. 28 odst. 2 relevantní v případě, kdy byl daný produkt dříve uváděn na trh jako léčivý přípravek?
1. Úvod
77.
Třetí otázkou se vnitrostátní soud v podstatě táže, zda se výjimka podle čl. 28 odst. 2 použije jen tehdy, když byl relevantní produkt uváděn přede dnem 1. ledna 2005 na trh jako potravina.
78.
Úvodem k této otázce považuji za užitečné připomenout některé velmi zvláštní aspekty projednávané věci.
79.
Výrobky RESCUE existují v přesně stejné fyzické podobě a se stejnou ochrannou známkou již od doby předcházející dni 1. ledna 2005. Co se změnilo, je způsob, kterým jsou výrobky RESCUE uváděny na trh, a kategorie výrobku, pro něž je daná ochranná známka zapsána.
80.
Do roku 2007 byly výrobky RESCUE uváděny na trh jako léčivé přípravky a předmětná ochranná známka byla zapsána pro léčivé přípravky (mimo jiné). Od roku 2007/2008 jsou výrobky RESCUE uváděny na trh jako potraviny a ochranná známka je zapsána pro potraviny. Změna způsobu uvádění na trh však nebyla výsledkem jednostranného rozhodnutí navrhovatelky. Namísto toho vycházela z rozsudku Oberlandersgericht Hamburg, podle něhož nebyl předchozí způsob, kterým navrhovatelka uváděla daný produkt na trh, správný. Relevantní produkty neměly být uváděny na trh jako léčivé přípravky, nýbrž jako potraviny.
81.
Tyto skutkové okolnosti dále podtrhují nejasnost spojenou s třetí otázkou vnitrostátního soudu, a to konkrétně jaké faktory existující před rokem 2005 jsou relevantní pro použití výjimky podle čl. 28 odst. 2 [fyzické vlastnosti produktu, právní kvalifikace (ze strany prodávajícího nebo příslušných orgánů, uvádění na trh apod.]
2. Analýza
82.
Článek 28 odst. 2 se podle svého znění vztahuje na „produkty“ označené ochrannou známkou (nebo obchodní značkou) (
34
)„existující“ před 1. lednem 2005, které nejsou v souladu s nařízením č. 1924/2006.
83.
Ze znění čl. 28 odst. 2 nevyplývá zcela přesně, co muselo „existovat“ před 1. lednem 2005 (produkt, relevantní ochranná známka nebo produkty opatřené relevantní ochrannou známkou). Také slovo „existující“ je samo o sobě neurčité. Nevyplývá z něj patrně žádná konkrétní forma obchodního využití produktu (nebo vůbec jeho obchodní využití).
84.
Je však jasné, že při čistě jazykovém výkladu se výraz „produkty označené ochrannou známkou nebo obchodní značkou existující před 1. lednem 2005“ zcela jistě vztahuje na léčivé přípravky uváděné před rokem 2005 na trh pod ochrannou známkou, která rovněž pochází z období před rokem 2005.
85.
Článek 28 odst. 2 dále stanoví podmínku, že produkty označené ochrannou známkou „nejsou v souladu s tímto nařízením“. Výraz „nejsou v souladu“ je uveden v přítomném čase. S ohledem na znění daného ustanovení tedy není podmínkou, že „produkty označené ochrannou známkou“byly v rozporu s nařízením dne 1. ledna 2005, nýbrž že jsou v rozporu s ním v okamžiku uplatnění předmětného přechodného ustanovení. Z tohoto důvodu lze čl. 28 odst. 2 použít na takovou situaci, jaká je popsána v otázce vnitrostátního soudu, která se týká produktů, jež byly uváděny na trh jako léčivé přípravky, ale nyní jsou prodávány a právně kvalifikovány jako potraviny.
86.
Odpůrkyně a Komise mají ve svém vyjádření za to, že čl. 28 odst. 2 nelze použít. Argumentují v podstatě hlavně tím, že se čl. 28 odst. 2 týká potravin. Pouze pro potraviny lze uvádět zdravotní tvrzení a pouze potraviny tedy mohou nesplňovat požadavky nařízení. Článek 28 odst. 2 tedy nelze použít na léčivé přípravky.
87.
Problém s touto argumentací spočívá v tom, že neřeší konkrétní problém v projednávané věci, kterým je změna právní kvalifikace relevantních produktů. Pokud by byly výrobky RESCUE nadále uváděny na trh a právně kvalifikovány jako léčivé přípravky, nebylo by skutečně možné výjimku podle čl. 28 odst. 2 použít. V takovém případě by však nařízení jako celek v zásadě také postrádalo relevanci.
88.
Z výše uvedených důvodů mám za to, že znění čl. 28 odst. 2 zjevně lze na tuto (velmi zvláštní) situaci vztáhnout. Výraz „produkty“ v čl. 28 odst. 2 byl nicméně v rozsudku Soudního dvora ve věci Green-Swan (
35
), jehož se dovolávají všechny zúčastněné strany, nahlížen z jiného hlediska.
a) Rozsudek ve věci Green-Swan a význam pojmu „produkty“ v čl. 28 odst. 2
89.
Soudní dvůr v rozsudku ve věci Green-Swan uvedl, že čl. 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006 „musí být vykládán v tom smyslu, že se vztahuje pouze na potraviny, které byly opatřeny ochrannou známkou nebo obchodní značkou, jež musí být považovány za výživové nebo zdravotní tvrzení ve smyslu tohoto nařízení, a jako takové existovaly před 1. lednem 2005“ (
36
)
90.
Lze tedy mít za to, že Soudní dvůr v rozsudku ve věci Green-Swan vykládal pojem „produkty“ v čl. 28 odst. 2 jako „potraviny“. Odpůrkyně a Komise se dovolávají uvedeného rozsudku a argumentují v zásadě tím, že produkt, který byl dříve uváděn na trh jako léčivý přípravek, nemůže nikdy spadat do působnosti výjimky podle čl. 28 odst. 2.
91.
S tím nesouhlasím. Závěr, že pojem „produkty“ je třeba vykládat jako „potraviny“, není tak jasný a mám za to, že Soudní dvůr takto výslovně ani v rozsudku ve věci Green-Swan nerozhodl.
92.
Jednotlivé výroky Soudního dvora v odpovědi na žádost o rozhodnutí o předběžnou otázku je třeba vykládat v kontextu a na základě skutkových okolností dané věci. Závěr uvedený v rozsudku ve věci Green-Swan, jehož se odpůrkyně a Komise dovolávají, obsahuje pouze významově vedlejší odkaz na potraviny, jenž je formulován specificky tak, aby byla poskytnuta konkrétní odpověď na otázku položenou vnitrostátním soudem. Reprodukuje přesné znění otázky vnitrostátního soudu, která odkazuje na potraviny, a nikoli na produkty. Otázka, zda má být pojem „produkty“ vykládán jako „potraviny“, však nebyla ve věci Green-Swan rozhodující. Nebyla zde ani nijak podrobně rozebírána.
93.
Z těchto důvodů lze z rozsudku ve věci Green-Swan dovozovat jen omezená vodítka pro rozhodnutí v projednávané věci.
94.
Obecně je přirozený význam pojmu „produkty“ zjevně odlišný a širší než pojem „potraviny“. Ze systematického hlediska lze uvést, že pojem „potraviny“ je v nařízení použit více než 70krát, a to včetně samotného článku 28. Pojem „produkty“ se zde objevuje jen dvakrát – v prvním bodě odůvodnění a v článku 28 odst. 2. Lze tedy mít za to, že normotvůrce si byl vědom terminologického odlišení, které používá v daném ustanovení, jež patrně zní stejně ve všech úředních jazycích. Za těchto okolností by tedy záměna pojmů „produkty“ a „potraviny“ vyžadovala podstatně podrobnější a cílenější soudní odůvodnění.
95.
Mám však navíc za to, že i pokud by byl výraz „produkty“ v čl. 28 odst. 2 vykládán jako „potraviny“, nevylučovalo by to použití daného ustanovení na takové věci, jako je projednávaná věc.
96.
V tomto ohledu opakuji, že se projednávaná věc týká velmi zvláštní situace. Relevantní produkty jsou ve skutečnosti potravinami, ale do té doby, než byla rozsudkem vnitrostátního soudu vyjasněna jejich správná právní kvalifikace, byly uváděny na trh jako léčivé přípravky. K této změně došlo nedlouho po 1. lednu 2005 jako datu rozhodném pro účely výjimky v čl. 28 odst. 2.
97.
Tyto skutkové okolnosti dokládají zvláštní povahu použitelného režimu regulace. Podle unijního práva má kvalifikace určitého produktu jako léčivého přípravku či jako potraviny velmi významné regulatorní dopady. V praxi však nemusí být hranice mezi léčivými přípravky a potravinami vždy zcela jasná a může se lišit v čase i mezi členskými státy (
37
). Pokud bychom tedy učinili v projednávané věci závěr, že pojem „produkty“ v čl. 28 odst. 2 je třeba vykládat jako „potraviny“, neposkytoval by takový závěr úplné řešení. Nabízí se totiž otázka: v jakém okamžiku se jedná o potraviny a z čího hlediska?
98.
Tento rébus však vzniká pouze z důvodu existence velmi zvláštních okolností. Produkty se mohou přesouvat mezi právními kategoriemi léčivých přípravků a potravin, ale mělo by se vždy jednat spíše o výjimku než o pravidlo. Jinými slovy, otázka „v jakém okamžiku se jedná o potraviny a z čího hlediska“ by měla vyvstávat jen ve velmi okrajových případech.
99.
K této otázce se vrátím později. V závěru této části postačí uvést, že i pokud by byl pojem „produkty“ vykládán jako „potraviny“, nevylučuje to ipso facto použití čl. 28 odst. 2 na produkty, které byly před rokem 2005 uváděny na trh jako léčivé přípravky, ale nyní jsou kvalifikovány a uváděny na trh jako potraviny (a mají přitom stále stejnou fyzickou podobu a jsou označeny stejnou ochrannou známkou jako dříve).
b) Širší výklad z hlediska kontextu, systematiky a účelu
100.
Bod 4 odůvodnění nařízení č. 1924/2006 potvrzuje, že se nařízení vztahuje na ochranné známky, které je možné chápat jako zdravotní tvrzení (
38
). Nařízení obsahuje dvě další ustanovení týkající se ochranných známek. Zaprvé jde o čl. 1 odst. 3, který v zásadě vyjímá z požadavku na schválení stanoveného nařízením jakoukoli ochrannou známku, kterou lze považovat za zdravotní tvrzení, pokud je doplněna o odpovídající schválené zdravotní tvrzení. Zadruhé se jedná o výjimku podle čl. 28 odst. 2.
101.
Článek 1 odst. 3 ve spojení s čl. 28 odst. 2 vyjasňují způsob použití nařízení č. 1924/2006 na ochranné známky. Tato ustanovení nebyla součástí původního návrhu Komise, který nepředpokládal žádný zvláštní režim pro ochranné známky (
39
). Evropský parlament v prvním a druhém čtení navrhl, aby byly ochranné známky z nařízení zcela vypuštěny. Měl za to, že použití nařízení na ochranné známky by vedlo ke vzniku právní nejistoty a „znevýhodnění majitelů existujících obchodních značek, kteří jsou zčásti vysoce závislí na povědomí o takové značce“ (
40
). Takové úplné vypuštění bylo následně odmítnuto a dosažený kompromis je nakonec vyjádřen ve formě čl. 1 odst. 3 a čl. 28 odst. 2.
102.
Na základě výše uvedených úvah dovozuji následující obecné závěry o výkladu čl. 28 odst. 2.
103.
Zaprvé v nařízení č. 1924/2006 se výslovně uznává, že ochranné známky, které lze považovat za zdravotní tvrzení, představují specifickou problematiku a nelze pro ně bez dalšího použít běžný režim.
104.
Zadruhé mám s ohledem na výše uvedené úvahy za to, že podle čl. 28 odst. 2 musely před 1. lednem 2005 existovat dotčený produkt i dotčená ochranná známka (na rozdíl od situace, kdy před tímto datem existoval buď jen daný produkt, nebo daná ochranná známka).
105.
Z legislativní historie vyplývá, že účelem čl. 28 odst. 2 bylo poskytnout přechodnou ochranu zavedeným ochranným známkám. Společnosti, které průběžně investují do své značky a spoléhají se na tyto investice a výsledné povědomí o dané značce při prodeji svých produktů, by čelily nepřiměřeným dopadům, pokud by byl nařízením zaveden okamžitý zákaz dané ochranné známky.
106.
To podle mého názoru silně naznačuje, že čl. 28 odst. 2 nelze vykládat v tom smyslu, že stanoví obecnou výjimku pro ochranné známky, které lze považovat za zdravotní tvrzení a které existovaly přede dnem 1. ledna 2005, nezávisle na produktech, pro něž jsou používány. Namísto toho poskytuje čl. 28 odst. 2 ochranu v případech, kdy před 1. lednem 2005 existoval konkrétní produkt ve spojení s relevantní ochrannou známkou (dále jen „relevantní spojení produktu a ochranné známky“). Jinak by bylo možné ochranné známky existující před 1. lednem 2005 používat po tomto datu pro zcela nové produkty a i nadále by pro ně platila daná výjimka, ačkoli v takových případech by nedocházelo k žádnému zjevnému nepřiměřenému a nespravedlivému znevýhodnění.
107.
Tento přístup je rovněž v souladu s rozsudkem ve věci Green-Swan, kde je uvedeno, že potraviny označené relevantními ochrannými známkami musely existovat „jako takové“ dne 1. ledna 2005. Z otázky položené vnitrostátním soudem ve věci Green-Swan a z odpovědi Soudního dvora vyplývá, že výraz „jako takové“ se vztahuje na potraviny označené relevantními ochrannými známkami (a nikoli pouze na potravinu (
41
) nebo pouze na ochrannou známku).
108.
Zatřetí čl. 28 odst. 2 vyžaduje, aby relevantní spojení produktu a ochranné známky „existovalo“ před 1. lednem 2005. Mám za to, že přirozený význam slova „existovat“ v tomto kontextu znamená, že k danému datu existovalo relevantní spojení produktu a ochranné známky ve stejné fyzické podobě. V kontextu, systematice ani účelu nařízení č. 1924/2006 nevidím nic, co by odůvodňovalo odlišný výklad.
109.
Zejména nevidím žádné odůvodnění pro změnu způsobu použití čl. 28 odst. 2 v závislosti na způsobu uvádění produktu na trh v minulosti nebo na základě zjevně nesprávné právní kvalifikace ze strany prodávajícího.
110.
Začtvrté čl. 28 odst. 2 stanoví podmínku, že relevantní spojení produktu a ochranné známky „[není] v souladu“ s nařízením. S ohledem na účel uvedeného ustanovení se tím má znovu předejít nepřiměřenému dopadu na majitele ochranné známky, který by způsobilo okamžité zrušení jeho práva používat takovou ochrannou známku z důvodu jejího rozporu s nařízením. V projednávané věci se skutečně jedná o situaci, kdy je tvrzen nesoulad s nařízením (mám za to, že jde o základ argumentace navrhovatelky). Zda byl tento nesoulad způsoben změnou způsobu uvádění na trh nebo změnou právní kvalifikace produktu, je podle mého názoru bez významu. Nejedná se o případ, kdy je na trh uváděno v rozporu s nařízením nové spojení produktu a ochranné známky. Relevantní spojení produktu a ochranné známky již bylo na trhu mnoho let před 1. lednem 2005, a to ve stejné fyzické podobě. Mám za to, že se jedná přesně o typ produktu, na nějž míří přechodná výjimka podle čl. 28 odst. 2.
111.
Při obecném výkladu působnosti přechodné výjimky stanovené v čl. 28 odst. 2 je konečně třeba přihlížet nejen k tomu, že výjimky je třeba vykládat striktně, ale také k tomu, že ochranné známky jsou druhem majetku (
42
). Jak je zjevné již z legislativního procesu popsaného v bodě 101 výše, pokud by nebyla přijata přiměřená přechodná ustanovení, bylo by to v extrémních případech možné považovat za formu vyvlastnění.
3. Závěr
112.
Ve světle výše uvedeného navrhuji odpovědět na třetí otázku vnitrostátního soudu v tom smyslu, že ustanovení čl. 28 odst. 2 první části věty nařízení č. 1924/2006 lze použít v případě, že dotčený produkt nebyl pod svou obchodní značkou před 1. lednem 2005 prodáván na trhu jako potravina, nýbrž jako léčivý přípravek. V takových případech čl. 28 odst. 2 vyžaduje, aby relevantní produkt existoval k danému datu a) ve stejné fyzické podobě a b) ve spojení se stejnou ochrannou známkou.
V – Závěry
113.
Doporučuji, aby Soudní dvůr odpověděl na otázky položené Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr) takto:
První otázka
Tekutiny s vlastnostmi obdobnými produktům dotčeným v původním řízení, které mají obsah alkoholu 27 % objemových a jsou označeny jako lihoviny a prodávány v lékárnách v lahvičkách s pipetou o objemu 10 nebo 20 ml nebo ve spreji, a mají být podle přiložených pokynů podávány ve velmi malých dávkách ve formě kapek nebo stříknutí, nejsou „nápoji“ ve smyslu čl. 4 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin.
Druhá otázka
Odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky ve smyslu čl. 10 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 nemusí být přímo doloženy vědeckými poznatky ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. a) a čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení. Musí však být nepřímo doloženy obecně uznávanými vědeckými poznatky, na nichž je založeno zvláštní tvrzení, které musí doplňovat odkazy na obecné, nespecifické příznivé účinky.
Třetí otázka
Ustanovení čl. 28 odst. 2 první části věty nařízení č. 1924/2006 lze použít v případě, že dotčený produkt nebyl pod svou obchodní značkou před 1. lednem 2005 prodáván na trhu jako potravina, nýbrž jako léčivý přípravek. V takových případech čl. 28 odst. 2 vyžaduje, aby relevantní produkt existoval k danému datu a) ve stejné fyzické podobě a b) ve spojení se stejnou ochrannou známkou.
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (Úř. věst. 2006, L 404, s. 9).
(
3
) – Dle vymezení v článku 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (Úř. věst. 2002, L 31, s. 1; Zvl. vyd. 15/06, s. 463).
(
4
) – Článek 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/46 ze dne 10. června 2002 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňků stravy (Úř. věst. 2002, L 183, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 490).
(
5
) – Článek 13 se vztahuje na zdravotní tvrzení jiná než tvrzení o snížení rizika onemocnění a o vývoji a zdraví dětí. Ta jsou upravena v článku 14.
(
6
) – Nařízení Komise (EU) č. 432/2012 ze dne 16. května 2012, kterým se zřizuje seznam schválených zdravotních tvrzení při označování potravin jiných než tvrzení o snížení rizika onemocnění a o vývoji a zdraví dětí (Úř. věst. 2012, L 136, s. 1).
(
7
) – Tvrzení o snížení rizika onemocnění a o vývoji a zdraví dětí
(
8
) – Nařízení Komise (ES) č. 983/2009 ze dne 21. října 2009 o schválení a zamítnutí schválení určitých zdravotních tvrzení při označování potravin, která se týkají snížení rizika onemocnění a vývoje a zdraví dětí (Úř. věst. 2009, L 277, s. 3).
(
9
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 110/2008 ze dne 15. ledna 2008 o definici, popisu, obchodní úpravě, označování a ochraně zeměpisných označení lihovin a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 (Úř. věst. 2008, L 39, s. 16).
(
10
) – Může se jednat o relevantní datum ve světle čl. 28 odst. 2 nařízení č. 1924/2006 (viz bod 16 výše).
(
11
) – Rozsudek Oberlandesgericht Hamburg (Vyšší krajský soud, Hamburk) (21. února 2008 – 3 U 235/06).
(
12
) – Podle předkládajícího soudu nejsou Bachovy květové esence doplňky stravy dle vymezení v čl. 2 písm. a) směrnice 2002/46.
(
13
) – Například viz rozsudek ze dne 3. září 2014, Deckmyn a Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, bod 19.
(
14
) – Rozsudky ze dne 3. dubna 2008, Endendijk, C‑187/07, EU:C:2008:197, bod 15; ze dne 27. ledna 2000, DIR International Film a další v. Komise, C‑164/98 P, EU:C:2000:48, bod 26, a ze dne 27. ledna 1988, Dánsko v. Komise, 349/85, EU:C:1988:34, bod 9.
(
15
) – V angličtině „a drink of any type“ (Cambridge dictionary); v němčině „zum Trinken zubereitete Flüssigkeit“ (Duden); ve francouzštině: „tout liquid qui peut être bu“ (Académie française); v češtině: „tekutina určená k pití, k ukojení žízně“ (Slovník spisovného jazyka českého).
(
16
) – V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 6. září 2012, Deutsches Weintor, C‑544/10, EU:C:2012:526, bod 48 a následující.
(
17
) – Tento závěr potvrzuje i skutečnost, že jsou prodávány v lékárnách.
(
18
) – COM (2006) 2 final.
(
19
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1169/2011 ze dne 25. října 2011 o poskytování informací o potravinách spotřebitelům, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 a (ES) č. 1925/2006 a o zrušení směrnice Komise 87/250/EHS, směrnice Rady 90/496/EHS, směrnice Komise 1999/10/ES, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES, směrnic Komise 2002/67/ES a 2008/5/ES a nařízení Komise (ES) č. 608/2004 (Úř. věst. 2011, L 304, s. 18).
(
20
) – Příloha XIII navíc výslovně odkazuje na produkty jiné, než jsou nápoje, které jsou měřeny v mililitrech, a jasně uvádí, že ne všechny tekutiny jsou nápoje.
(
21
) – Srovnej směrnici 2002/46: Nařízení č. 1924/2006 se použije „aniž by byla dotčena“ uvedená směrnice (čl. 1 odst. 5 písm. d) nařízení č. 1924/2006); srovnej také nařízení č. 178/2002, z něhož je do nařízení č. 1924/2006 převzata zejména definice pojmu „potravina“ [čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1924/2006].
(
22
) – Návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin, COM (2003) 424 final (Úř. věst. 2004, C 96, s. 8), pozměňovací návrh 42.
(
23
) – Zpráva o návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin, A6-0128/2005.
(
24
) – Společný postoj (ES) 3/2006 přijatý Radou k uvedenému návrhu dne 8. prosince 2005 (Úř. věst. 2006, C 80 E/43), viz zejména s. 3 a 7.
(
25
) – Exposé des motifs du Conseil, 8. prosince 2005, 2003/0165 (COD), s. 7.
(
26
) – Sdělení Komise Evropskému parlamentu, COM (2006) 2 final, s. 4.
(
27
) – Doporučení pro druhé čtení společného postoje Rady k přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin, A6-0122/2006.
(
28
) – To je obzvláště zřejmé, pokud uvážíme dosti zásadní povahu některých dalších požadavků v kapitole II, z nichž je žádána výjimka (například, že tvrzení nesmí být nepravdivá, dvojsmyslná nebo klamavá nebo nabádat k nadměrné konzumaci určité potraviny). Viz čl. 3 písm. a) a c) nařízení č. 1924/2006.
(
29
) – Kurziva provedena autorem stanoviska. Tato formulace se objevuje i v čl. 5 odst. 1 písm. b), c) a d).
(
30
) – Rovněž viz prováděcí rozhodnutí Komise 2013/63/EU ze dne 24. ledna 2013, kterým se přijímají pokyny pro provádění zvláštních podmínek pro zdravotní tvrzení stanovených v článku 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 (Úř. věst. 2013, L 22, s. 25), poslední bod na straně 28.
(
31
) – Rovněž viz prováděcí rozhodnutí Komise 2013/63, které stanoví, že zvláštní zdravotní tvrzení „by měla být pro [dané obecné tvrzení] relevantní“; čl. 1 odst. 3 nařízení č. 1924/2006, který je obdobný čl. 10 odst. 3 (viz bod 55 výše), stanoví, že schválené zdravotní tvrzení musí být „odpovídající“ tvrzení obsaženému v ochranné známce.
(
32
) – To zahrnuje i čl. 28 odst. 5, který předvídá přechodná opatření v době před přijetím seznamu podle čl. 13 odst. 3.
(
33
) – Viz rovněž stanovisko generálního advokáta M. Watheleta ve věci Ehrmann, C‑609/12, EU:C:2013:746, bod 97.
(
34
) – Pro zjednodušení budu dále v tomto smyslu odkazovat jen na ochranné známky.
(
35
) – Rozsudek ze dne 18. července 2013, Green – Swan Pharmaceuticals CR, C‑299/12, EU:C:2013:501.
(
36
) – Bod 37.
(
37
) – Projednávaná věc je příkladem takové situace. Například viz rozsudky ze dne 21. března 1991, Delattre, C‑369/88, EU:C:1991:137, body 27 a 29; ze dne 9. června 2005, HLH Warenvertrieb a Orthica, spojené věci C‑211/03, C‑299/03 a C‑316/03 až C‑318/03, EU:C:2005:370, bod 56, a ze dne 5. března 2009, Komise v. Španělsko, C‑88/07, EU:C:2009:123, bod 69.
(
38
) – Bod 4 odůvodnění: „Toto nařízení by se mělo vztahovat i na ochranné známky a další obchodní značky, které je možné chápat jako výživová nebo zdravotní tvrzení.“
(
39
) – COM(2003) 424 final (Úř. věst. 2004, C 96, s. 8).
(
40
) – Zpráva o návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin, A6-0128/2005, pozměňovací návrh 19.
(
41
) – Vnitrostátní soud se ve věci Green-Swan v zásadě tázal, zda se výjimka podle čl. 28 odst. 2 použije a) na potraviny „jako takové“ nebo b) na potraviny označené ochrannou známkou „jako takovou“.
(
42
) – Článek 17 odst. 2 Listiny základních práv; obecně viz rozsudek ze dne 16. července 2015, Coty Germany, C‑580/13, EU:C:2015:485, bod 29; rovněž viz rozsudek velkého senátu Evropského soudu pro lidská práva ze dne 11. ledna 2007, Anheuser-Busch Inc. v. Portugalsko, (ECLI:CE:ECHR:2007:0111JUD007304901), body 66 až 78 (kterým se rozšiřuje ochrana podle článku 1 dodatkového protokolu i na pouhé přihlášky ochranné známky).