62015CC0661
ĢENERĀLADVOKĀTA HENRIKA SAUGMANDSGORA ĒES [HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE]
SECINĀJUMI,
sniegti 2017. gada 30. martā (
1
)
Lieta C‑661/15
X BV
pret
Staatssecretaris van Financiën
(Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopienas muitas kodekss – Automašīnu ievešana – 29. pants – Muitas vērtības noteikšana – 78. pants – Deklarācijas pārskatīšana – 236. panta 2. punkts – Ievedmuitas nodokļa atmaksa – Trīs gadu termiņš – Regula (EEK) Nr. 2454/93 – 145. panta 2. un 3. punkts – Pārdevēja saskaņā ar līgumisko galvojuma pienākumu pircējam izmaksātās atlīdzības ņemšana vērā, lai noteiktu muitas vērtību – Preces ar defektiem – Divpadsmit mēnešu termiņš – Spēkā esamība
I. Ievads
1.
Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) izskata strīdu starp sabiedrību X BV un Staatssecretaris van Financiën (valsts sekretārs finanšu lietās, Nīderlande) par to, ka pēdējais minētais noraidīja prasību atmaksāt muitas nodokļus, kurus šī sabiedrība ir samaksājusi par automašīnu ievešanu Eiropas Savienības muitas teritorijā.
2.
Šajos apstākļos minētā tiesa, pirmkārt, lūdz Tiesai Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (
2
) (turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”) 29. un 78. panta, kā arī Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (
3
) (turpmāk tekstā – “īstenošanas regula”), 145. panta 2. punkta interpretāciju. Otrkārt, iesniedzējtiesa lūdz Tiesai paust viedokli par īstenošanas regulas 145. panta 3. punkta spēkā esamību.
II. Atbilstošās tiesību normas
3.
Muitas kodeksa 29. pantā ir paredzēts:
“1.   Ievestu preču muitas vērtība līdzinās darījuma vērtībai, tas ir, cenai, kas ir faktiski samaksāta vai maksājama par precēm, pārdodot tās izvešanai uz Kopienas muitas teritoriju, kas vajadzības gadījumā ir precizēta saskaņā ar 32. un 33. pantu [..]:
a)
Cena, kas faktiski samaksāta vai maksājama, ir pircēja samaksātā vai maksājamā kopējā summa pārdevēja labā par ievestajām precēm, un tajā ietilpst visi pircēja samaksātie vai maksājamie maksājumi pārdevējam saskaņā ar ievesto preču pārdošanas nosacījumiem vai trešai pusei, lai izpildītu saistības pret pārdevēju. [..]”
4.
Atbilstoši šā kodeksa 78. pantam:
“1.   Pēc preču atlaišanas muitas dienesti var pēc sava ieskata vai pēc deklarētāja lūguma izdarīt deklarācijā labojumus.
[..]
3.   Ja deklarācijas pārskatīšanas rezultātā vai pēcmuitas pārbaudē atklājas, ka attiecīgās muitas procedūras noteikumi ir piemēroti, pamatojoties uz nepatiesu vai nepilnīgu informāciju, muitas dienesti saskaņā ar pastāvošajiem noteikumiem veic pasākumus, kas nepieciešami, lai stāvokli izlabotu, ņemot vērā tiem pieejamo jauno informāciju.”
5.
Minētā kodeksa 236. pants ir formulēts šādi:
“1.   Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļi ir jāatmaksā, ja tiek konstatēts, ka to maksāšanas brīdī šāda muitas nodokļu summa pēc likuma nav bijusi maksājama [..].
Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus atlaiž, ja tiek konstatēts, ka to iegrāmatošanas brīdī šāda muitas nodokļu summa pēc likuma nav bijusi maksājama [..].”
2.   Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus atmaksā vai atlaiž, pamatojoties uz iesniegumu, kas attiecīgajai muitas iestādei iesniegts triju gadu laikā no dienas, kad šo muitas nodokļu summa darīta zināma parādniekam.
[..]”
6.
Īstenošanas regulas 145. panta 2. un 3. punktā ir paredzēts:
“2.   Par precēm faktiski samaksātās vai maksājamās cenas grozījumu, ko par labu pircējam izdara pārdevējs pēc preču laišanas brīvā apgrozībā, var ņemt vērā muitas vērtības noteikšanai saskaņā ar Kodeksa 29. pantu, ja, lai pārliecinātu muitas dienestus, pierāda, ka:
a)
precēm bija trūkumi brīdī, kas minēts Kodeksa 67. pantā;
b)
pārdevējs grozījumu izdarīja, izpildot līgumisku galvojuma pienākumu, ko paredz pirkuma līgums, kas noslēgts pirms preču laišanas brīvā apgrozībā;
c)
fakts, ka precēm ir trūkumi, vēl nav ņemts vērā attiecīgajā pirkuma līgumā.
3.   Par precēm faktiski samaksāto vai maksājamo cenu, kas grozīta saskaņā ar 2. punktu, var ņemt vērā vienīgi tad, ja grozījumu izdarīja 12 mēnešu laikā pēc tam, kad tika pieņemta deklarācija par preču laišanu brīvā apgrozībā.”
III. Tiesvedība pamatlietā, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
7.
X iegādājās trīs dažāda tipa vieglās automašīnas – lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu un turpmāk tekstā tās ir apzīmētas ar burtiem A, C un D – no Japānā reģistrēta ražotāja un laida tās brīvā apgrozībā Savienības muitas teritorijā. Šajā nolūkā X samaksāja Inspecteur van de Belastingdienst (nodokļu inspektors, Nīderlande, turpmāk tekstā – “Inspektors”) uzliktos ievedmuitas nodokļus. Lai aprēķinātu šo nodokļu summu, minēto automašīnu muitas vērtība tika noteikta, balstoties uz Muitas kodeksa 29. pantu, par pamatu ņemot X ražotājam pārdevējam samaksāto pirkuma maksu. Pēc tam X pārdeva minētās automašīnas izplatītājiem, kuri tās savukārt pārdeva gala patērētājiem.
8.
Pēc tam ražotājs pārdevējs lūdza X uzaicināt visus A tipa automašīnu īpašniekus vienoties ar kādu no izplatītājiem, lai bez maksas nomainītu stūres pārvada savienojumu. Šis atgādinājums bija pamatots ar varbūtību, ka stūrēm nav pienācīgi pievilktas pārvada savienojuma skrūves. Šādos apstākļos ražotājs pārdevējs uzskatīja, ka pastāv risks, ka stūres pārvada savienojuma vieta var atdalīties no stūres statņa, un tas padarītu automašīnu nevadāmu.
9.
X atlīdzināja izplatītājiem šī remonta izmaksas. Ražotājs pārdevējs atlīdzināja X šīs izmaksas, pildot garantijas pienākumu, kas bija noteikts ar X noslēgtajā pirkuma līgumā. Šī pēdējā minētā atmaksa tika veikta divpadsmit mēnešu laikā no brīža, kad tika iesniegta deklarācija par attiecīgo automašīnu laišanu brīvā apgrozībā.
10.
C un D tipa automašīnām savukārt tika konstatēts durvju eņģes defekts un vienas blīvgumijas defekts. Attiecīgie izplatītāji novērsa šos defektus gala patērētājiem sniegto garantijas saistību ietvaros. X izplatītājiem atlīdzināja šīs remonta izmaksas. Ražotājs pārdevējs atkal atlīdzināja X šīs izmaksas saskaņā ar savu līgumisko garantijas pienākumu. Šī pēdējā minētā atmaksa tika veikta vēlāk nekā divpadsmit mēnešus pēc tam, kad tika iesniegta deklarācija par attiecīgo automašīnu laišanu brīvā apgrozībā.
11.
Šādos apstākļos X, pamatojoties uz Muitas kodeksa 236. pantu, ražotāja pārdevēja sniegtās atlaides apmērā lūdza tam daļēji atmaksāt samaksātos ievedmuitas nodokļus, balstoties uz to, ka A, C un D tipa automašīnu muitas vērtība vēlāk esot izrādījusies mazāka par to sākotnēji norādīto muitas vērtību.
12.
Inspektors uzskatīja, ka uz šo lūgumu par faktiski samaksātās automašīnas cenas grozīšanu, ko ražotājs pārdevējs izdarījis par labu X, attiecas īstenošanas regulas 145. panta 2. punkts. Tomēr viņš to noraidīja attiecībā uz A tipa automašīnām ar pamatojumu, ka tām neesot bijuši defekti šī noteikuma izpratnē, un attiecībā uz C un D tipa automašīnām – ar pamatojumu, ka ražotāja pārdevēja maksājums X nav veikts šīs regulas 145. panta 3. punktā paredzētajā termiņā – divpadsmit mēnešu laikā.
13.
X par Inspektora lēmumu iesniedza apelācijas sūdzību Rechtbank Noord-Holland (Ziemeļholandes reģionālā tiesa, Nīderlande). Pēc tam, kad tā tika noraidīta, minētā sabiedrība iesniedza kasācijas sūdzību iesniedzējtiesā.
14.
Šī tiesa, pirmkārt, ciktāl lūgums par atmaksu attiecas uz A tipa automašīnām, vēlas noskaidrot minētās regulas 145. panta 2. punkta darbības jomu. Tā norāda, ka šo automašīnu pirkuma cenas grozīšana, kas izriet no atlīdzības X par remonta izmaksām, notika pēc tam, kad tika konstatēts, ka to ražošanas procesā pietiekamā apmērā nebija nodrošināts, lai ekspluatācijas laikā tai nevarētu rasties stūres pārvada savienojuma defekts. Tādējādi ražotājs pārdevējs vēlējās to nomainīt piesardzības nolūkā.
15.
Šajā kontekstā minētā tiesa jautā, vai šī tiesību norma ir piemērojama tikai tad, ja tiek konstatēts, ka tad, kad tika pieņemta deklarācija par preču laišanu brīvā apgrozībā, ievestā prece tiešām bija ar defektiem, vai arī, ja tiek konstatēts, ka šajā datumā minētajai precei, saistībā ar tās ražošanas procesu pastāvēja risks, ka defekts varētu rasties tās ekspluatācijas laikā. Tā šajā sakarā norāda uz Muitas kodeksa komitejas piezīmi (
4
), kurā komiteja būtībā norāda, ka īstenošanas regulas 145. panta 2. punkts ir piemērojams tikai tām precēm, kuras muitas deklarācijas pieņemšanas brīdī faktiski ir ar defektiem. Minētā komiteja uzskata, ka šis noteikums nav piemērojams, ja automašīna pirkšanas brīdī tiek atsaukta, lai to pārbaudītu un, iespējams, pielāgotu piesardzības nolūkā.
16.
Pieņemot, ka minētais noteikums nav piemērojams šajā gadījumā, iesniedzējtiesa jautā, vai, ņemot vērā spriedumu Mitsui & Co. Deutschland (
5
), Muitas kodeksa 29. panta 1. un 3. punktā jau nav pieprasīts noteikt A tipa automašīnu muitas vērtības samazinājumu. Ja automašīnu ievešanas brīdī pastāvētu risks, ka defekts tiek atklāts pirms garantijas termiņa beigām un tādēļ tās nav izmantojamas, tas samazinātu to ekonomisko vērtību.
17.
Otrkārt, ciktāl lūgums par nodokļu atmaksu attiecas uz C un D tipa automašīnām, iesniedzējtiesai ir šaubas par divpadsmit mēnešu termiņa, kas noteikts īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā, saderīgumu ar noteiktām Muitas kodeksa normām. Tā it īpaši norāda, ka šis termiņš atšķiras no trīs gadu termiņa, kas noteikts minētā kodeksa 236. panta 2. punktā attiecībā uz lūgumu atmaksāt muitas nodokļus iesniegšanu. Šī tiesa turklāt uzsver, ka minētā kodeksa 29. pantā, lasot to kopā ar tā paša kodeksa 78. pantu, muitas vērtības pielāgojumiem nav uzlikti ierobežojumi laikā.
18.
Šādos apstākļos Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
a)
Vai īstenošanas regulas 145. panta 2. punkts, to skatot kopā ar Muitas kodeksa 29. panta 1. un 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka šo normu regulējums attiecas arī uz gadījumu, kurā tiek konstatēts, ka kādas preces muitas deklarācijas pieņemšanas brīdī pastāv ar šīs preces ražošanu saistīts risks, proti, ka vienai preces daļai ekspluatācijas laikā var rasties defekts, un pārdevējs līgumisku garantijas saistību pret pircēju kontekstā pircējam dod pirkuma cenas atlaidi to izmaksu apmērā, kas pircējam radušās, pielāgojot preci tā, lai šis risks neiestātos?
b)
Ja īstenošanas regulas 145. panta 2. punkta regulējums neattiecas uz a) apakšpunktā minēto gadījumu, vai Muitas kodeksa 29. panta 1. un 3. punkta, to skatot kopā ar [šī] kodeksa 78. pantu, normas per se ir pietiekamas, lai, piešķirot a) apakšpunktā minēto cenas atlaidi, varētu tikt samazināta deklarācijā norādītā muitas vērtība?
2)
Vai īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā ietvertais muitas vērtības grozījuma nosacījums, ka par precēm faktiski samaksātās vai maksājamās cenas grozījumam ir jābūt izdarītam 12 mēnešu laikā pēc tam, kad tikusi pieņemta deklarācija par preču laišanu brīvā apgrozībā, ir pretrunā Muitas kodeksa 78. un 236. pantam, to skatot kopā ar [šī] kodeksa 29. pantu?”
19.
X, Nīderlandes valdība, kā arī Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus un tika pārstāvētas 2016. gada 30. novembra tiesas sēdē.
IV. Vērtējums
A. Ievada apsvērumi
20.
Iesniedzējtiesas uzdotie jautājumi ir vērsti uz to, lai noteiktu ievesto automašīnu muitas vērtību, kas ir pamats to ievedmuitas nodokļu aprēķinam, kas jāmaksā par šīm automašīnām, laižot tās brīvā apgrozībā Savienības muitas teritorijā (
6
).
21.
Saskaņā ar Muitas kodeksa 29. panta 1. punktu preces muitas vērtība principā līdzinās tās darījuma vērtībai (
7
). Tās aprēķina pamatā ir par šo preci faktiski samaksātā vai maksājamā cena, kas noteikta šī panta 3. punktā, kad tā ir pārdota, lai to eksportētu uz Savienības muitas teritoriju.
22.
Kā tas ir uzsvērts judikatūrā (
8
), darījuma vērtība tomēr tikai aizstāj preces reālo ekonomisko vērtību tās ievešanas brīdī – atsauces datums šajā ziņā ir tas, kad par to ir pieņemta muitas deklarācija (
9
). Muitas kodeksa 29. panta mērķis ir izveidot taisnīgu, vienotu un neitrālu sistēmu, kas izslēdz patvaļīgu vai fiktīvu muitas vērtību izmantošanu. Tādējādi muitas vērtībai ir jāatspoguļo visi preces elementi, kam ir ekonomiskā vērtība (
10
). Tādējādi par to faktiski samaksāta vai maksājama cena, kas norādīta muitas deklarācijā, ir lielums, kurš, iespējams, jāgroza, ja tas nepieciešams, lai izvairītos no tā, ka muitas vērtība tiek noteikta patvaļīgi vai fiktīvi (
11
).
23.
Šādā kontekstā īstenošanas regulas 145. panta 2. punkts, uz kuru attiecas pirmais prejudiciālais jautājums, ļauj muitas iestādēm apsvērt šīs cenas samazinājumu, ja preces tirgus cena pēc tās laišanas brīvā apgrozībā izrādās zemāka par minēto cenu (
12
). Šāds samazinājums var notikt tikai tad, ja preces tirgus cenas samazinājuma pamatā ir defekts, kas ir pastāvējis jau pirms tās laišanas brīvā apgrozībā, bet nav ticis iekļauts pirkuma līgumā un kā rezultātā pārdevējs saskaņā ar līgumisku galvojuma pienākumu ir veicis atlīdzības maksājumus pircējam. Lai noteiktu preces muitas vērtību, cena, kas faktiski samaksāta vai maksājama, tiek samazināta par šādu atlīdzību maksājumu apjomu, kam jāatspoguļo tās tirgus cenas samazinājums.
24.
Kā tas izriet no sprieduma Mitsui & Co. Deutschland (
13
) 28. punkta, šīs regulas 145. panta 2. punkts ir piemērojams, ja, tāpat kā pamatlietā, pārdevējs saskaņā ar līgumisku garantijas pienākumu atmaksā pircējam remonta izmaksas, ko tas iekasējis no saviem pircējiem. Minētā sprieduma 27. punktā Tiesa uzskatīja, ka šajā normā “ir paredzēts risinājums, kas jau norādīts paša Muitas kodeksa 29. pantā” (
14
).
25.
Minētās regulas 145. panta 3. punktā, uz kuru attiecas otrais jautājums, šī panta 2. punkta piemērošana ir pakārtota nosacījumam, saskaņā ar kuru cena ir jāgroza divpadsmit mēnešu laikā no muitas deklarācijas pieņemšanas brīža.
B. Par jēdzienu
“prece ar defektiem
” īstenošanas regulas 145. panta 2. punkta izpratnē (pirmais jautājums)
26.
Ar sava pirmā jautājuma pirmo daļu Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) jautā Tiesai par jēdziena “prece ar defektiem” nozīmi īstenošanas regulas 145. panta 2. punkta izpratnē, lasot to kopā ar Muitas kodeksa 29. panta 1. un 3. punktu. Iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai šis jēdziens ietver preci, attiecībā uz kuru pastāv risks, saistīts ar tās ražošanu, ka tā varētu kļūt nepiemērota lietošanai.
27.
Nav ticis apstrīdēts, ka īstenošanas regulas 145. panta 2. punkts ir piemērojams tikai ar nosacījumu, ka precei defekts ir konstatēts muitas deklarācijas pieņemšanas brīdī. Tomēr, vai jēdziens “defekts” ietver tikai tādus defektus, kas jau šajā datumā izpaužas kā reāls darbības traucējums, kā to apgalvo Nīderlandes valdība? Vai arī tas ietver tāda riska esamību, kas saistīts ar preces ražošanu (atšķirībā no parasta nolietojuma), ka tā kļūs nelietojama ekspluatācijas gaitā, pat ja šis risks (vēl) nav materializējies, kā to apgalvo X un Komisija?
28.
Tūlīt ir jānorāda, ka no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka pastāv risks, ka ražošanas procesa dēļ A tipa automašīnām var rasties stūres pārvada savienojuma defekts (
15
). Tātad ir skaidrs, ka šis risks ir radies nevis parastas ekspluatācijas, bet šo automašīnu ražošanas procesa rezultātā.
29.
Tādējādi, kā to norādīja Komisija, īstenošanas regulā nav definēts jēdziens “prece ar defektu”. Šajā regulā nav arī atsauces uz dalībvalstu tiesībām, lai noteiktu tās jēgu un darbības jomu. Šajos apstākļos, lai nodrošinātu vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošanu, kā arī Savienības tiesību vienveidīgu piemērošanu, šis jēdziens visā Savienībā ir jāinterpretē autonomi un vienveidīgi (
16
). Šai nozīmei ir jāņem vērā minētā jēdziena ierastā nozīme ikdienas valodā, kā arī tā konteksts un mērķi, kam kalpo tiesiskais regulējums, kurā tas ietilpst (
17
).
30.
Kā to norādīja Komisija – savā ierastajā nozīmē jēdziens “prece ar defektu” apzīmē visas preces, kam nav tādu īpašību, kādas personai ir tiesības gaidīt, ņemot vērā tās raksturu un visus attiecīgos apstākļus. Tādējādi apzīmētājs “ar defektu” ir piesaistīts priekšmetam, “kam nav attiecīgo īpašību” (
18
).
31.
Šī definīcija, kas ņemta no sarunvalodas, atbilst produkta ar trūkumiem definīcijai, kas minēta 6. panta 1. punktā Padomes 1985. gada 25. jūlija Direktīvā 85/374/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz atbildību par produktiem ar trūkumiem (
19
). Saskaņā ar minēto normu produktam ir trūkumi, “ja tā drošums nav tāds, kādu personai ir tiesības gaidīt, ņemot vērā visus apstākļus”, tostarp “produkta noformējumu”, “lietojumu, kādā, kā varētu gaidīt, lietos produktu”, kā arī “laiku, kad produkts laists apritē”.
32.
Šajā gadījumā, ņemot vērā attiecīgo preču (vieglās automašīnas labā tehniskā stāvoklī) un rezerves daļu (stūres pārvada savienojums) veidu, ir likumīgi un saprātīgi no tām gaidīt paaugstinātu drošības līmeni, kas attiecas uz būtiskiem riskiem vadītāju, pasažieru un trešo personu, kas arī tās izmanto, fiziskajai veselībai un dzīvībai. Šī drošības prasība, protams, netiek izpildīta, ja pastāv ar ražošanu saistīts risks, ka stūres pārvada savienojums atteiksies darboties. Šī riska esamība nozīmē, ka šīm precēm nav to īpašību, ko personai ir tiesības gaidīt.
33.
Citiem vārdiem, šādā gadījumā darbības traucējumu risks jau ir defekts pats par sevi (
20
). Tā kā šo defektu ir izraisījis preču ražošanas process, tās ir uzskatāmas par precēm ar defektu atbilstoši īstenošanas regulas 145. panta 2. punktam jau no to izgatavošanas brīža un tātad, a fortiori, to ievešanas laikā.
34.
Šādu interpretāciju apstiprina ar šo tiesību normu nospraustie mērķi. Šajā sakarā ir jāatgādina, ka ar to ir precizēta Muitas kodeksa 29. panta darbības joma (
21
), kura mērķis ir nodrošināt, lai preces muitas vērtība atbilstu tās reālajai ekonomiskajai vērtībai (
22
). Taču riska, kas saistīts ar ražošanu, iespējamība, ka, preci ekspluatējot, parādīsies darbības traucējumi, pati par sevi un neatkarīgi no šī riska īstenošanās samazina šīs preces vērtību. Nav šaubu, ka automašīnai, kas neatbilst drošības prasībām, ko personai ir tiesības gaidīt, būs grūtāk atrast pircēju, vismaz par tādu pašu cenu, nekā automašīnai, kas atbilst šīm prasībām.
35.
Ar Muitas kodeksa komitejas piezīmi, uz kuru atsaucas iesniedzējtiesa un Nīderlandes valdība, nevar tikt apšaubīta šāda interpretācija (
23
). Šajā ziņā pietiek atzīmēt, ka minētās komitejas piezīmes, ja tās var būt noderīgas Savienības muitas tiesību interpretācijā (
24
), nav juridiski saistošas. To mērķis ir vienīgi atvieglot dalībvalstīm definēt kopēju pieeju līdzīgos gadījumos, lai nodrošinātu noteikumu par muitas vērtības noteikšanu pareizu un vienveidīgu piemērošanu (
25
).
36.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, es uzskatu, ka īstenošanas regulas 145. panta 2. punkts ir jāpiemēro, ja, tāpat kā pamatlietā, automašīnas pārdevējs saskaņā ar līgumisku garantijas pienākumu, kas noteikts pirkuma līgumā, piešķir pircējam cenas atlaidi kā atlaidi par izmaksām, kas pircējam radušās, lai novērstu ar ražošanu saistītu risku, ka šai automašīnai ekspluatācijas laikā varētu rasties darbības traucējumi un tādējādi tā neatbilstu drošības prasībām, ko personai ir tiesības gaidīt.
37.
Tādējādi nav jāatbild uz šī jautājuma Tiesai pakārtoti uzdoto otro daļu, kuru uzdodama, iesniedzējtiesa jautā, vai, pieņemot, ka šis noteikums nav piemērojams šādā situācijā, Muitas kodeksa 29. panta, lasot to kopā ar šī kodeksa 78. pantu, normas per se ļauj pielāgot muitas vērtību, lai ņemtu vērā šādu cenas atlaidi. Tomēr, lai sniegtu pilnīgu informāciju, jāpiebilst, ka, ņemot vērā sprieduma Mitsui & Co. Deutschland (
26
) 27. punktu, manuprāt, uz pirmā jautājuma otro daļu būtu jāatbild apstiprinoši.
C. Par divpadsmit mēnešu termiņa, kas noteikts īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā, spēkā esamību (otrais jautājums)
38.
Otrais prejudiciālais jautājums attiecas uz īstenošanas regulas 145. panta 3. punkta, ciktāl tajā paredzēts divpadsmit mēnešu termiņš no muitas deklarācijas pieņemšanas brīža, kura laikā ir jānotiek cenas grozījumam, lai pamatotu muitas vērtības pielāgošanu šī panta 2. punktā paredzētajā gadījumā, saderību ar Muitas kodeksa 29. un 78. pantu un 236. panta 2. punktu. Šim jautājumam, iespējams, ir praktiska nozīme visos gadījumos, kad pirkuma līgumā par preci, kas paredzēta izvešanai uz Savienības muitas teritoriju, ir noteikts garantijas termiņš, kas ir ilgāks par divpadsmit mēnešiem (
27
).
39.
Iesākumā jāuzsver, ka īstenošanas regulas juridiskais pamats ir Muitas kodeksa 249. panta vecā redakcija (
28
), kurā Komisijai ir ļauts pieņemt visus minētā kodeksa piemērošanas noteikumus (
29
). No judikatūras arī izriet, ka Komisija ir tiesīga veikt jebkādus piemērošanas pasākumus, kas ir vajadzīgi vai lietderīgi minētā kodeksa īstenošanai, ar nosacījumu, ka tie nav pretrunā šim kodeksam (
30
).
40.
Turklāt saskaņā ar judikatūru izpildes jēdziens ir interpretējams plaši (
31
). Katrā ziņā Tiesai jau ir bijusi iespēja uzsvērt Komisijai piešķirto rīcības brīvību Muitas kodeksa noteikumu piemērošanā (
32
).
41.
Ņemot vērā šos principus, ir jāpārbauda, pirmkārt, vai īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā paredzētais termiņš ir vajadzīgs vai lietderīgs šī kodeksa īstenošanai un, otrkārt, vai šis termiņš ir saderīgs ar minētā kodeksa noteikumiem. Turpmāk izklāstīto iemeslu dēļ es uzskatu, ka šie nosacījumi nav izpildīti.
1.
Par īstenošanas regulas 145. panta 3. punkta vajadzīgo vai lietderīgo raksturu
42.
Komisija uzskata, ka īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā paredzētais termiņš ir lietderīgs, pat vajadzīgs, lai īstenotu Muitas kodeksa 29. pantu, jo tas ļauj samazināt kļūdu vai krāpšanas risku, piemērojot šīs regulas 145. panta 2. punktu. Tas faktiski novestu pie patvaļīgu vai fiktīvu muitas vērtību noteikšanas, pārkāpjot šī kodeksa 29. pantu. Komisija šajā sakarā norāda uz grūtībām praksē noteikt, vai defekts precei bijis jau tās ievešanas laikā vai tas ir radies vēlāk tās parastās ekspluatācijas laikā. Tiktāl, ciktāl šīs grūtības un attiecīgi kļūdu vai krāpšanas risks laika gaitā pieaug, būtu jānosaka saprātīgs termiņš, kura laikā tiek ņemti vērā cenu grozījumi, kas veikti pēc preču laišanas brīvā apgrozībā atbilstoši minētās regulas 145. panta 2. punktam (
33
).
43.
Nīderlandes valdība un Komisija turklāt apgalvo, ka šāds termiņš ir nepieciešams, lai nodrošinātu tiesisko noteiktību un šīs normas vienveidīgu piemērošanu. Tās arī norāda, ka divpadsmit mēnešu termiņš, kas noteikts īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā, ir saderīgs ar salīdzināmu termiņu, kas noteikts Muitas kodeksa 238. panta 4. punktā.
44.
Nākas apšaubīt, ka šīs regulas 145. panta 3. punkts būtu lietderīgs vai vajadzīgs, lai īstenotu šos mērķus, un līdz ar to – lai īstenotu minētā kodeksa 29. pantu.
45.
Pirmkārt, attiecībā uz mērķi novērst patvaļīgu vai fiktīvu muitas vērtību noteikšanu, kas rastos minētā kodeksa 145. panta 2. punkta piemērošanas kļūdu vai krāpšanas rezultātā, ņemot vērā grūtības noteikt, kurā brīdī defekts ir radies, es uzskatu, ka šajos noteikumos izklāstītajos materiālajos nosacījumos jau ir paredzēts sniegt pierādījumus muitas iestādēm, ka defekts jau pastāvēja attiecīgo preču ievešanas brīdī (
34
). Pierādīšanas pienākums šajā gadījumā gulstas uz importētāju (
35
). Šajos apstākļos vairs nav nepieciešams, nedz arī lietderīgi, lai sasniegtu šo mērķi, pakārtot muitas vērtības pielāgošanu papildu prasībai, kas nosaka, ka cenas grozījumam jānotiek divpadsmit mēnešu laikā no muitas deklarācijas pieņemšanas brīža.
46.
Šajā gadījumā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir precizēts, ka A tipa automašīnām konstatētais defekts bija saistīts ar to ražošanu un tātad pastāvēja jau to ievešanas brīdī. Tādējādi, kā to tiesas sēdē norādīja X, šī prasība šajā gadījumā nav lietderīga.
47.
Nīderlandes valdība turklāt apgalvo, ka termiņš, kas noteikts īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā, ir balstīts uz pieņēmumu, ka, ja defekts, uz kuru attiecas garantijas saistības, tiek konstatēts divpadsmit mēnešu laikā no muitas deklarācijas pieņemšanas datuma, muitas iestādes var pieņemt, ka šis defekts jau pastāvēja šajā datumā. Šis arguments būtībā nozīmē, ka šis termiņš atbilst laikposmam, kura laikā var tikt uzskatīts, ka defekts šajā datumā jau bija konstatēts.
48.
Tomēr minētais termiņš nekādi nav izsecināms no šāda pieņēmuma. Tas nozīmētu, ka muitas vērtību ir iespējams pielāgot jebkuram cenas grozījumam, kas noticis pirms tā paša termiņa beigām saskaņā ar līgumisku garantijas pienākumu, nepastāvot vajadzībai pierādīt, ka defekts jau pastāvēja ievešanas brīdī. Tomēr šīs regulas 145. panta 3. punktā, gluži otrādi, ir izslēgta šāda pielāgošana attiecībā uz jebkādu cenas grozījumu pēc tajā noteiktā termiņa beigām – arī tad, ja parādnieks pierāda, ka defekts tobrīd jau pastāvēja.
49.
Otrkārt, attiecībā uz vajadzību nodrošināt tiesisko noteiktību un minētās regulas 145. panta 2. punkta vienveidīgu piemērošanu, es, tāpat kā X, uzskatu, ka Muitas kodeksa 236. panta 2. punktā noteiktais termiņš jau pietiekami aizsargā šīs intereses.
50.
Šajā tiesību normā principā ir noteikts, ka visi lūgumi par ievedmuitas nodokļu atmaksu vai atbrīvojumu no tiem, lai kāds arī nebūtu iemesls, ir jāiesniedz trīs gadu laikā pēc šo nodokļu paziņošanas parādniekam. Tādējādi, ja personai pēc preces muitas vērtības pielāgošanas saskaņā ar īstenošanas regulas 145. panta 2. punktu ir tiesības uz atmaksu, tā tiks veikta tikai tad, ja tā lūgumu iesniegs trīs gadu laikā, kā noteikts Muitas kodeksa 236. panta 2. punktā.
51.
Neredzu nevienu iemeslu, kādēļ šis termiņš šajā īpašajā gadījumā salīdzinājumā ar citām lietām, kurās parādniekam ir tiesības uz muitas nodokļu atmaksu, nenodrošinātu pienācīgu tiesiskās noteiktības un vienveidīguma līmeni par labu muitas pārvaldei un Savienības budžetam (
36
).
52.
Treškārt, nav atbalstāms arguments, kas pamatots ar termiņa, kas noteikts īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā, pielāgošanu tāda paša ilguma termiņam, kas noteikts Muitas kodeksa 238. panta 4. punktā.
53.
Tā tas ir, jo šis noteikums attiecas uz situāciju, kas atšķiras no īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā minētās situācijas. Muitas kodeksa 238. panta 4. punkts attiecas uz pieņēmumu, kad nevis slēpta defekta dēļ, bet gan tāpēc, ka defekts ticis konstatēts ievešanas laikā, pircējs atsakās no preces vai pieprasa tai samazināt cenu. Tomēr, atšķirībā no šāda pircēja, pircējs, uz kuru attiecas šīs regulas 145. panta 3. punkts, teorētiski ievešanas laikā nav informēts par defekta esamību. Līdz ar to, atšķirībā no pircēja, kas norādīts minētā kodeksa 238. panta 4. punktā, viņš nevar lūgt ievedmuitas nodokļu atmaksu vai atcelšanu divpadsmit mēnešu laikā pēc muitas deklarācijas pieņemšanas vai ievedmuitas nodokļu paziņošanas brīža (
37
).
54.
Līdz ar to es uzskatu, ka īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā paredzētais termiņš nav nepieciešams, nedz arī lietderīgs Muitas kodeksa īstenošanai. Kaut arī šis apsvērums ir pietiekams, lai atzītu šī noteikuma spēkā neesamību, es neskaidrību novēršanai turpinājumā paskaidrošu iemeslus, kuru dēļ tas ir pretrunā šī kodeksa 29. pantam, lasot to kopā ar minētā kodeksa 78. pantu un 236. panta 2. punktu.
2.
Par īstenošanas regulas 145. panta 3. punkta atbilstību Muitas kodeksa normām
55.
Iesniedzējtiesai ir šaubas par termiņa, kas paredzēts īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā, saderību ar Muitas kodeksa 29. pantu, lasot to kopā ar šī kodeksa 78. pantu, ciktāl šīs abas pēdējās minētās normas attiecībā uz muitas vērtības pielāgošanu neuzliek nekādus laika ierobežojumus. Šī tiesa arī apšauba šī termiņa atbilstību minētā kodeksa 236. panta 2. punktam, kurā ir noteikts atšķirīgs termiņš lūgumu par muitas nodokļu atmaksu iesniegšanai.
56.
Manuprāt, spriedums Mitsui & Co. Deutschland (
38
) jau sniedz dažas norādes, lai atbildētu uz šiem jautājumiem.
57.
Šis spriedums attiecās uz situāciju, kurā muitas deklarācija tika pieņemta, vēl pirms bija stājusies spēkā regula, ar kuru īstenošanas regulas 145. pantā tika paredzēta iespēja muitas iestādēm pielāgot preces ar defektu muitas vērtību, ja tās cena grozīta pēc laišanas brīvā apgrozībā (
39
).
58.
Tiesa uzskatīja, ka, lai gan īstenošanas regulas 145. panta 2. un 3. punkts nav piemērojami šādai situācijai (
40
), muitas iestādes varēja veikt šādus pielāgojumus, tieši balstoties uz Muitas kodeksa 29. pantu, ievērojot trīs nosacījumus, kas noteikti šīs regulas 145. panta 2. punktā. Tiesa uzskata, ka šajā tiesību normā “ir paredzēts risinājums, kas jau norādīts paša Muitas kodeksa 29. pantā” (
41
).
59.
Savukārt Tiesa neuzskatīja, ka šī pielāgošanas iespēja bija ierobežota arī ar laika nosacījumu, proti, tādu, kas paredzēts īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā (
42
). Manuprāt, tas, atšķirībā no nosacījumiem, kas uzskaitīti šī panta 2. punktā, tieši neizriet no Muitas kodeksa 29. panta.
60.
Ja nav noteikts īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā paredzētais termiņš, dalībvalsts muitas iestādes varētu, pamatojoties uz paša Muitas kodeksa 29. pantu, attiecīgi pielāgot preces muitas vērtību, ja ir izpildīti šīs regulas 145. panta 2. punkta nosacījumi, pat tad, ja pēc muitas deklarācijas pieņemšanas būtu pagājuši vairāk nekā divpadsmit mēneši. Pēc šā termiņa beigām šī panta 3. punkta piemērošana savukārt izslēgtu šādu pielāgošanu. Arī tas, pārkāpjot šī kodeksa 29. pantu, novestu pie tādas muitas vērtības noteikšanas, kas neatbilst preces darījuma vērtībai, kura grozīta pēc tās ievešanas.
61.
Jāpiebilst, ka muitas vērtības samazināšana apstākļos, kas paredzēti īstenošanas regulas 145. panta 2. punktā, var tikt īstenota, pārskatot muitas deklarāciju saskaņā ar Muitas kodeksa 78. panta 1. punktu (
43
). Ja samaksātie ievedmuitas nodokļi tādējādi proporcionāli šim samazinājumam pārsniedz muitas vērtību, kas būtu jāmaksā pēc likuma, muitas iestādēm atbilstoši šī panta 3. punktam parādniekam ir jāatmaksā pārmaksātā summa. Šī atmaksa tiek veikta, piemērojot šī kodeksa 236. pantu, ja ir izpildīti tajā uzskaitītie nosacījumi. Tostarp ir spēkā atmaksas lūguma iesniegšanai paredzētā trīs gadu termiņa, skaitot no ievedmuitas nodokļu paziņošanas parādniekam brīža, ievērošana (
44
).
62.
Tādējādi, pamatojoties uz Muitas kodeksa 29. pantu, lasot to kopā ar šī kodeksa 78. pantu un 236. panta 2. punktu, parādnieks varēja saņemt ievedmuitas nodokļu atmaksu proporcionāli muitas vērtības pielāgojumam, kas veikts saskaņā ar īstenošanas regulas 145. panta 2. punktā izklāstītajiem nosacījumiem, trīs gadu laikā, skaitot no šo nodokļu paziņošanas brīža (
45
). Ar minētās regulas 145. panta 3. punktu praksē šī iespēja ir ierobežota līdz divpadsmit mēnešiem no muitas deklarācijas pieņemšanas brīža. Šis parādniekam nelabvēlīgais noteikums tādējādi ietekmē juridisko režīmu, kas tam ir piemērojams atbilstoši Muitas kodeksam.
63.
No tā izriet, ka īstenošanas regulas 145. panta 3. punkts ir pretrunā Muitas kodeksa 29. pantam, lasot to kopā ar šī kodeksa 78. pantu un 236. panta 2. punktu.
64.
Ņemot vērā visus šos apsvērumus, Komisija, neraugoties uz rīcības brīvību, kas tai ir piešķirta attiecībā uz Muitas kodeksa īstenošanu (
46
), nebija pilnvarota pieņemt īstenošanas regulas 145. panta 3. punktu, tāpēc šī tiesību norma ir jāatzīst par spēkā neesošu.
V. Secinājumi
65.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, es ierosinu uz Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)
Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, 145. panta 2. punkts, lasot to kopā ar Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 29. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams, ja automašīnas pārdevējs saskaņā ar līgumisku garantijas pienākumu, kas noteikts pirkuma līgumā, piešķir pircējam cenas atlaidi kā atlīdzību par izmaksām, kas radušās pircējam, lai mazinātu ar ražošanu saistītu risku, ka šai automašīnai ekspluatācijas laikā varētu rasties darbības traucējumi un tādējādi tā neatbilstu drošības prasībām, ko personai ir tiesības gaidīt;
2)
Regulas Nr. 2454/93 145. panta 3. punkts ir spēkā neesošs.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	OV 1992, L 302, 1. lpp. Šī regula no 2016. gada 1. jūnija ir atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 9. oktobra Regulu (ES) Nr. 952/2013 par Savienības Muitas kodeksa izveidi (pārstrādāta redakcija) (OV 2013, L 269, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “jaunais Muitas kodekss”). Tomēr uz faktiem pamatlietā attiecas Regula Nr. 2913/92.
(
3
)	OV 1993, L 253, 1. lpp.
(
4
)	Commentary no 2 of the customs code committee (customs valuation section) on the application of Article 145, paragraph 2, of the customs code implementing provisions (Compendium of customs valuation texts (TAXUD/800/2002‑NL), 2008. gada septembrī atjauninātā redakcija, 18. lpp.).
(
5
)	Spriedums, 2009. gada 19. marts, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167). Šī tiesa, iespējams, vēlējās atsaukties uz minētā sprieduma 27. punktu.
(
6
)	Skat. Muitas kodeksa 79. panta otro daļu.
(
7
)	Muitas kodeksa 30. un 31. pantā ir izklāstīti piemērojamie pakārtotie kritēriji, ja preces muitas vērtība nevar tikt noteikta, balstoties uz tās darījuma vērtību.
(
8
)	Skat. šo secinājumu 10. un 11. zemsvītras piezīmi.
(
9
)	Muitas kodeksa 67. pants.
(
10
)	Spriedumi, 2006. gada 16. novembris, Compaq Computer International Corporation (C‑306/04, EU:C:2006:716, 30. punkts), un 2009. gada 19. marts, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 20. punkts).
(
11
)	Spriedumi, 1986. gada 12. jūnijs, Repenning (183/85, EU:C:1986:247, 16. punkts), 2009. gada 19. marts, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 24. punkts), kā arī 2013. gada 12. decembris, Christodoulou u.c. (C‑116/12, EU:C:2013:825, 39. punkts). It īpaši Muitas kodeksa 29. panta 1. punktā ir precizēts, ka par šādu preci samaksātā vai maksājamā cena, ja vajadzīgs, ir jāpielāgo atbilstoši šā kodeksa 32. un 33. pantam, kuros uzskaitīti dažādi elementi, kas pievienojami šai cenai vai atņemami no tās.
(
12
)	Skat. spriedumu, 2009. gada 19. marts, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 26. punkts).
(
13
)	Spriedums, 2009. gada 19. marts, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167).
(
14
)	Šī judikatūra uzreiz jau ļauj noraidīt X argumentus, saskaņā ar kuriem ar šīs regulas 145. panta 2. punktu tiek pārkāpts minētā kodeksa 29. pants.
(
15
)	Skat. šo secinājumu 14. punktu.
(
16
)	Skat. šajā ziņā spriedumu, 2016. gada 28. jūlijs, JZ (C‑294/16 PPU, EU:C:2016:610, 35. punkts).
(
17
)	Skat. it īpaši spriedumu, 2017. gada 25. janvāris, Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
18
)	Skat. definīciju vārdnīcā Larousse (www.larousse.fr).
(
19
)	OV 1985, L 210, 29. lpp.
(
20
)	Jēdzienam “defekts” (“gebrek” holandiešu valodā) īstenošanas regulas 145. panta 2. punkta izpratnē ir plašāks tvērums nekā jēdzienam “darbības traucējumi vai atteikšanās darboties (“defect” holandiešu valodā). Kamēr pirmais minētais ietver visas atkāpes no attiecīgās preces saprātīgi paredzamajām kvalitātes īpašībām, otrais minētais apzīmē tikai faktiskos preces darbības traucējumus.
(
21
)	Skat. spriedumu, 2009. gada 19. marts, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 27. punkts).
(
22
)	Skat. šo secinājumu 22. punktu.
(
23
)	Skat. šo secinājumu 15. punktu.
(
24
)	Skat. šajā ziņā ģenerāladvokāta J. Mazaka [J. Mazák] secinājumus lietā Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2008:580, 38. punkts).
(
25
)	Par lēmumu par muitas vērtības novērtēšanu juridiski nesaistošā rakstura seku novērtējumu skat. Revīzijas palātas Īpašo ziņojumu Nr. 23/2000 par ievesto preču muitas vērtību (novērtējums muitā), kam pievienotas Komisijas atbildes (OV 2001, C 84, 8. lpp.).
(
26
)	Spriedums, 2009. gada 19. marts, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167). Skat. šo secinājumu 24. punktu.
(
27
)	Iesniedzējtiesa šajā ziņā uzsver, ka nav neierasti tas, ka jaunas automašīnas pārdevējam ir saistoši garantijas pienākumi laikposmā, kas ir (reizēm ievērojami) ilgāks par divpadsmit mēnešiem.
(
28
)	Ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 16. novembra Regulas (EK) Nr. 2700/2000 par grozījumiem Regulā [..] Nr. 2913/92 (OV 2000, L 311, 17. lpp.) 19. panta 1. punktu Muitas kodeksa 249. pants tika aizvietots ar būtībā līdzvērtīgu tiesību normu, kas pēc šī grozījuma ir iekļauta minētā kodeksa 247. pantā. Ar jaunā Muitas kodeksa 76. pantu šobrīd īpaši Komisijai, izmantojot īstenošanas aktus, ir piešķirtas pilnvaras precizēt procesuālos noteikumus muitas vērtības noteikšanai.
(
29
)	Skat. šajā ziņā spriedumus, 1999. gada 11. novembris, Söhl & Söhlke (C‑48/98, EU:C:1999:548, 35. punkts), un 2007. gada 13. decembris, Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, 33. punkts).
(
30
)	Spriedumi, 1999. gada 11. novembris, Söhl & Söhlke (C‑48/98, EU:C:1999:548, 36. punkts); 2007. gada 8. marts, Thomson un Vestel France (C‑447/05 un C‑448/05, EU:C:2007:151, 24. punkts), un 2007. gada 13. decembris, Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, 34. punkts).
(
31
)	Skat it īpaši spriedumus, 1975. gada 30. oktobris, Rey Soda u.c. (23/75, EU:C:1975:142, 10. punkts), kā arī 2005. gada 30. jūnijs, Alessandrini u.c./Komisija (C‑295/03 P, EU:C:2005:413, 74. punkts).
(
32
)	Spriedumi, 1983. gada 23. marts, Cousin u.c. (162/82, EU:C:1983:93, 17. punkts); 2007. gada 8. marts, Thomson un Vestel France (C‑447/05 un C‑448/05, EU:C:2007:151, 25. un 36. punkts), kā arī 2007. gada 13. decembris, Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, 35. punkts).
(
33
)	Skat. Komisijas 2002. gada 11. marta Regulas (EK) Nr. 444/2002 par grozījumiem Regulā Nr. 2454/93 un Regulās (EK) Nr. 2787/2000 un (EK) Nr. 993/2001 (OV 2002, L 68, 11. lpp.) preambulas 5. un 6. apsvērumu.
(
34
)	Īstenošanas regulas 145. panta 2. punkta a) apakšpunkts.
(
35
)	Skat. šajā ziņā Commentary no 2 of the customs code committee (customs valuation section) on the application of Article 145, paragraph 2, of the customs code implementing provisions (Compendium of customs valuation texts (TAXUD/800/2002‑NL), 2008. gada septembrī atjauninātā redakcija, 13. lpp.).
(
36
)	No 2015. gada 10. decembra sprieduma Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, 25., 32. un 33. punkts) izriet, ka, lai gan Muitas kodeksa 78. pantā nav iekļauts ierobežojums nedz attiecībā uz muitas dienestu iespēju veikt atkārtotu muitas deklarāciju pārskatīšanu vai pēcmuitošanas pārbaudi un veikt vajadzīgos kontroles pasākumus, dalībvalstis, ņemot vērā tiesiskās noteiktības principu, ir pilnvarotas noteikt šai procedūrai saprātīgu noilguma termiņu. Tas tā ir tāpēc, ka šāds termiņš – vai tas izriet no valsts tiesībām, vai Savienības tiesībām – vienlaikus aizsargā attiecīgo personu un attiecīgo administrāciju. Manuprāt, šī judikatūra attiecas tikai uz termiņiem, kas ierobežo iespēju veikt pārskatīšanu vai pārbaudi a posteriori. Tā nevar tikt attiecināta uz termiņu, kas noteikts īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā un kas ierobežo pašu iespēju pielāgot šī panta 2. punktā noteikto muitas vērtību. It īpaši, ciktāl šī iespēja ir labvēlīga attiecīgajai personai, šis termiņš to neaizsargās.
(
37
)	Turklāt šajās normās paredzētie termiņi atšķiras gan pēc sava priekšmeta, gan to atskaites punkta. Muitas kodeksa 238. panta 4. punktā paredzētais termiņš attiecas uz lūguma atmaksāt ievedmuitas nodokļus iesniegšanu un tiek skaitīts no muitas nodokļa parāda paziņošanas brīža – līdzīgi kā termiņš, kas paredzēts šī kodeksa 236. panta 2. punktā, no kura tas atšķiras. Īstenošanas regulas 145. panta 3. punktā paredzētais termiņš attiecas uz tiesību uz atmaksu rašanās brīdi – proti, motīva esamību, kas ir pamatā muitas vērtības pielāgošanai un turpmākai ievedmuitas nodokļu atmaksai. Šis termiņš sākas no muitas deklarācijas pieņemšanas brīža.
(
38
)	Spriedums, 2009. gada 19. marts (C‑256/07, EU:C:2009:167).
(
39
)	Runa ir par Regulu Nr. 444/2002.
(
40
)	Spriedums, 2009. gada 19. marts, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 37. punkts). Ņemot vērā šo apsvērumu, Tiesa, lai gan tai tika uzdots jautājums par īstenošanas regulas 145. panta 2. un 3. punkta spēkā esamību, kā tas izriet no minētā sprieduma 39. punkta, atturējās uz to atbildēt.
(
41
)	Spriedums, 2009. gada 19. marts, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 27. punkts).
(
42
)	Spriedums, 2009. gada 19. marts, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 36. punkts). Tiesa tajā nosprieda, ka īstenošanas regulas 145. panta 3. punkts, kas iekļauts šajā regulā ar Regulu Nr. 444/2002, nav piemērojams situācijām, kas radušās, pirms stājās spēkā šī pēdējā minētā regula, pamatojoties uz to, ka tās piemērošana varētu apdraudēt attiecīgo saimnieciskās darbības subjektu tiesisko paļāvību. Tā tas ir, jo kompetentās muitas iestādes pirms īstenošanas regulas stāšanās spēkā piemēroja vispārēju trīs gadu termiņu, kas noteikts Muitas kodeksa 236. panta 2. punktā, ja pēc preču ievešanas, ņemot vērā to defektus, tika mainīta to darījuma vērtība.
(
43
)	Tādējādi, kā tas izriet no 2005. gada 20. oktobra sprieduma Overland Footwear (C‑468/03, EU:C:2005:624, 64. punkts), Muitas kodeksa 78. panta 1. punkts ļauj ņemt vērā visus “labojumus, kurus iespējams izdarīt attiecībā uz informāciju, kas tiek ņemta vērā muitas vērtības un tādējādi ievedmuitas nodokļa noteikšanai”.
(
44
)	Skat. spriedumu, 2005. gada 20. oktobris, Overland Footwear (C‑468/03, EU:C:2005:624, 52.–54. punkts).
(
45
)	Skat. šajā ziņā spriedumu, 2009. gada 19. marts, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 36. punkts) un šo secinājumu 41. zemsvītras piezīmi.
(
46
)	Skat. šo secinājumu 40. punktu.