62024CJ0282_RES
Lieta C‑282/24
Polismyndigheten
pret
Konkurrensverket
(Högsta förvaltningsdomstolen lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (trešā palāta) 2025. gada 16. oktobra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiski līgumi – Direktīva 2014/24/ES – 72. pants – Grozījumi pamatnolīgumā tā īstenošanas gaitā – Grozījumu vērtība, kas ir zemāka par 72. panta 2. punktā paredzētajām vērtībām – Grozījumi pamatnolīguma atlīdzības modelī – Pamatnolīguma būtiskas izmaiņas – Izmaiņas pamatnolīguma vispārējā raksturā
Tiesību aktu tuvināšana – Pakalpojumu, piegādes un būvdarbu publiskā iepirkuma procedūras – Direktīva 2014/24 – Līguma izpilde – Līgumu izmaiņas to darbības laikā bez jaunas iepirkuma procedūras – Grozījumu vērtība, kas ir zemāka par 72. panta 2. punktā paredzētajām vērtībām – Izmaiņas pamatnolīguma vispārējā raksturā – Jēdziens – Pamatnolīguma atlīdzības modeļa grozījumi, kas izraisa tikai nelielus grozījumus šī pamatnolīguma kopējā vērtībā – Izslēgšana – Izņēmums – Šī pamatnolīguma līdzsvara būtiskas izmaiņas
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24 72. panta 2. punkts)
(skat. 21.–23., 26.–30., 34.–37., 41. un 46.–49. punktu un rezolutīvo daļu)
Kopsavilkums
Strīdā par naudas sodu, kas līgumslēdzējai iestādei ir uzlikts par to, ka tā veica nelielas vērtības grozījumus pamatnolīgumos to īstenošanas gaitā, neuzsākot jaunu iepirkuma procedūru, Tiesa interpretē Direktīvas 2014/24 (
1
) 72. panta 2. punktā ietverto jēdzienu “līguma vispārējā rakstura maiņa”, kura nozīmē, ka ir jāuzsāk jauna iepirkuma procedūra.
Polismyndigheten (Policijas iestāde, Zviedrija) izsludināja iepirkumu par transportlīdzekļu vilkšanas pakalpojumu līgumu, un pēc tam, 2001. gadā, noslēdza pamatnolīgumu ar Lidköpings Biltjänst Hyr AB. Iepirkumā bija paredzēta fiksēta cena par transportlīdzekļu savākšanas pakalpojumiem 10 kilometru rādiusā no vietas, kur tas ir nogādājams, un papildu cena par katru atlikušā brauciena kilometru.
Tajā pašā gadā Policijas iestāde vienojās ar Lidköpings Biltjänst Hyr AB grozīt pamatnolīgumā paredzētos atlīdzības nosacījumus, lai līdzsvarotu izmaksu sadalījumu starp dažādām policijas zonām. Veikto grozījumu rezultātā tika mainīts fiksēto tarifu un mainīgo tarifu relatīvais nozīmīgums, vienlaikus pielāgojot cenu līmeņus tādējādi, lai iepirkuma kopējā vērtībā tiktu grozīta tikai nelielā mērā.
Konkurrensverket (Konkurences iestāde, Zviedrija) vērsās Förvaltningsrätten i Stockholm (Administratīvā tiesa Stokholmā, Zviedrija) ar lūgumu piemērot Policijas iestādei naudas sodu par to, ka tā grozīja šo pamatnolīgumu, neuzsākot jaunu iepirkuma procedūru. Šī tiesa apmierināja šo lūgumu, uzskatīdama, ka attiecīgie grozījumi ir jāuzskata par būtiskiem un tie maina ar Lidköpings Biltjänst Hyr noslēgtā pamatnolīguma vispārējo raksturu.
Tā kā Policijas iestādes iesniegtā apelācijas sūdzība tika noraidīta, tā iesniedza kasācijas sūdzību Högsta förvaltningsdomstolen (Augstākā administratīvā tiesa, Zviedrija), kas ir iesniedzējtiesa. Augstākā administratīvā tiesa konstatē, ka saskaņā ar Policijas iestādes veikto aprēķinu šajā pamatnolīgumā veikto grozījumu vērtība ir mazāka par Direktīvas 2014/24 72. panta 2. punktā paredzētajām vērtībām. Līdz ar to esot jānosaka, vai šos grozījumus var uzskatīt par tādiem, kas ir mainījuši pamatnolīguma vispārējo raksturu.
Tātad iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai pamatnolīgumā, kurš piešķirts, pamatojoties uz zemākās cenas kritēriju, paredzētās atlīdzības metodes grozījums, ar kuru tiek mainīts fiksēto tarifu un mainīgo tarifu relatīvais nozīmīgums, vienlaikus pielāgojot cenu līmeņus tādējādi, lai šī pamatnolīguma kopējā vērtībā tiktu grozīta tikai nelielā mērā, jāuzskata par tādu, kas maina minētā pamatnolīguma vispārējo raksturu Direktīvas 2014/24 72. panta 2. punkta izpratnē.
Tiesa secina, ka šāds grozījums nav jāuzskata par tādu, kas maina minētā pamatnolīguma vispārējo raksturu, ja vien tas neizraisa tā līdzsvara fundamentālas izmaiņas.
Tiesas vērtējums
Lai noteiktu Direktīvas 2014/24 72. panta 2. punktā ietvertā jēdziena “pamatnolīguma vispārējā rakstura izmaiņas” tvērumu, Tiesa ņem vērā šīs tiesību normas formulējumu, tās kontekstu un ar šo direktīvu sasniedzamos mērķus.
Pirmām kārtām, ņemot vērā šajā jēdzienā ietvertos vārdus, aplūkojot tos to ierastajā nozīmē, šis jēdziens attiecas tikai uz tāda apjoma pamatnolīgumu grozījumiem, kuru rezultātā līgums vai pamatnolīgums tiek pārveidots kopumā. Turklāt Direktīvas 2014/24 72. panta 2. punktā ir noteikts, ka šī tiesību norma ir piemērojama, “nepārbaudot, vai ir izpildīti 4. panta a)–d) apakšpunktā minētie nosacījumi”. Izmaiņa, kas atbilst vienam no šiem nosacījumiem, saskaņā ar šīs direktīvas 72. panta 4. punktu ir jāuzskata par būtisku. Līdz ar to jautājumu par to, vai pamatnolīguma izmaiņas ir vai nav būtiskas, Savienības likumdevējs nav uzskatījis par izšķirošu, lai noteiktu, vai šis grozījums maina šī pamatnolīguma “vispārējo raksturu” Direktīvas 2014/24 72. panta 2. punkta izpratnē.
Otrām kārtām, attiecībā uz pēdējās minētās tiesību normas kontekstu Tiesa norāda, ka no Direktīvas 2014/24 72. panta 5. punkta izriet, ka tā ir atkāpe no principa, saskaņā ar kuru pamatnolīgumu nedrīkst grozīt bez jaunas iepirkuma procedūras, līdz ar to 72. panta 2. punktā paredzētā grozījumu iespēja ir jāinterpretē šauri. Šajā ziņā, protams, Direktīvas 2014/24 107. apsvēruma pirmajā daļā ir paredzēta netieša atsauce uz Tiesas judikatūru attiecībā uz situācijām pirms Direktīvas 2014/24 piemērošanas, no kuras izriet, ka jauna iepirkuma procedūra ir jāuzsāk, ja sākotnējā līgumā tiek veiktas būtiskas izmaiņas, piemēram, izmaiņas, kas varētu likt apšaubīt līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.
Tomēr, šī apsvēruma otrajā daļā paredzēdams, ka “līdz noteiktai vērtībai vienmēr vajadzētu būt iespējai – bez nepieciešamības īstenot jaunu iepirkuma procedūru – veikt izmaiņas līgumā, kuru rezultātā nedaudz tiek mainīta līguma vērtība”, Savienības likumdevējs ir vēlējies niansēt šo judikatūru. Tādējādi tas paredz plašu iespēju vienkāršoti veikt grozījumus, kas parasti prasītu jaunas iepirkuma procedūras izmantošanu, ja vien šie grozījumi nepārsniedz noteiktus vērtības sliekšņus, pat tad, ja šāda iespēja neizriet no Tiesas judikatūras, kura attiecas uz situācijām pirms Direktīvas 2014/24 piemērošanas.
Turklāt no Direktīvas 2014/24 72. panta 1., 2. un 4. punkta salīdzinājuma izriet, ka Savienības likumdevējs ir izvēlējies lietot atšķirīgas frāzes, lai aptvertu, no vienas puses, izmaiņas, kas maina pamatnolīguma vispārējo raksturu, un, no otras puses, būtiskas tā izmaiņas.
Turklāt, ņemot vērā Direktīvas 2014/24 72. panta struktūru, tāda šīs tiesību normas interpretācija, ar kuru tiktu pielīdzināti būtisku izmaiņu un izmaiņu, kas maina līguma vai pamatnolīguma vispārējo raksturu, jēdzieni, atņemtu jebkādu lietderīgo iedarbību šīs direktīvas 72. panta 1. punkta a) un c) apakšpunktam, kā arī 2. punktam. Proti, tā kā šīs tiesību normas nav piemērojamas izmaiņām, kas maina attiecīgā līguma vai pamatnolīguma vispārējo raksturu, šāda pielīdzināšana nozīmētu, ka šīs tiesību normas ļauj veikt tikai nebūtiskas izmaiņas, kuras katrā ziņā var tikt veiktas saskaņā ar Direktīvas 2014/24 72. panta 1. punkta e) apakšpunktu, neveicot jaunu iepirkuma procedūru.
Visbeidzot, attiecībā uz Direktīvas 2014/24 mērķiem Tiesa norāda, ka šīs direktīvas 72. pants ir vērsts uz to, lai nodrošinātu vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principu ievērošanu, vienlaikus ļaujot līgumslēdzējām iestādēm pragmatiski reaģēt uz neparedzētiem apstākļiem, kuros publiskais līgums ir jāpielāgo tā darbības laikā.
Pamatojoties uz visiem šiem elementiem, Tiesa uzskata, ka pamatnolīguma vispārējā rakstura izmaiņas jēdziens atšķiras no tā būtiskas izmaiņas jēdziena. Pirmais minētais jēdziens attiecas tikai uz vissvarīgākajām būtiskajām izmaiņām, kuras nozīmē pamatnolīguma priekšmeta vai attiecīgā pamatnolīguma veidā fundamentālus grozījumus vai arī tā līdzsvara fundamentālas izmaiņas, un no tā izriet, ka tās var uzskatīt par tik apjomīgām, ka to rezultātā pamatnolīgums tiek pārveidots kopumā.
No tā izriet, ka tikai ar to apstākli, ka grozījums būtu varējis ietekmēt attiecīgā pamatnolīguma slēgšanas tiesību sākotnējās procedūras iznākumu, kurš ir minēts Direktīvas 2014/24 72. panta 4. punkta a) apakšpunktā, pašu par sevi nepietiek, lai pierādītu, ka šis grozījums maina šī pamatnolīguma vispārējo raksturu.
Šajā kontekstā Tiesa uzsver, ka pamatnolīguma atlīdzības metodes grozīšana, kura izraisa nenozīmīgas izmaiņas šī pamatnolīguma kopējā vērtībā, katrā ziņā nevar izraisīt fundamentālas izmaiņas minētā pamatnolīguma priekšmetā vai attiecīgā pamatnolīguma veidā.
Savukārt nevar pilnībā izslēgt, ka izņēmuma apstākļos šādas izmaiņas var izraisīt fundamentālu grozījumu šī pamatnolīguma līdzsvarā un tādējādi mainīt tā vispārējo raksturu. Tā tas būtu gadījumā, ja attiecīgajā pamatnolīgumā paredzētās atlīdzības metodes pārskatīšana nozīmētu tā sistēmas traucējumu, kura dēļ šī pamatnolīguma izraudzītais pretendents vai pretendenti tiktu nostādīti ievērojami labvēlīgākā situācijā nekā tā, kas būtu radusies, piemērojot sākotnēji nolīgto atlīdzības metodi.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.). Būtībā šīs direktīvas 72. panta 2. punktā ir paredzēta iespēja veikt ierobežotas vērtības izmaiņas publiskā iepirkuma līgumā vai pamatnolīgumā bez nepieciešamības veikt jaunu iepirkuma procedūru, ja vien ar šīm izmaiņām netiek mainīts līguma vai pamatnolīguma vispārējais raksturs.