62022TJ0484
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (desmitā palāta)
2023. gada 22. novembrī (
*1
)
Civildienests – Pagaidu darbinieki – Pārklasificēšana – 2021. pārklasificēšanas gads – Lēmums neveikt pārklasificēšanu – Standarta reizināšanas likmes – PDNK 54. panta vispārīgie īstenošanas noteikumi – Iebilde par prettiesiskumu – Vienlīdzīga attieksme – Atbildība
Lietā T‑484/22
QN, ko pārstāv H. Tagaras, advokāts,
prasītājs,
pret
Eiropas Savienības Aģentūru lielapjoma IT sistēmu darbības pārvaldībai brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (eu‑LISA), ko pārstāv M. Chiodi, pārstāvis, kuram palīdz A. Duron un D. Waelbroeck, advokāti,
atbildētāja,
VISPĀRĒJĀ TIESA (desmitā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja O. Porkija [O. Porchia], tiesneši L. Madise [L. Madise] un P. Niuls [P. Nihoul] (referents),
sekretāre: H. Ēriksone [H. Eriksson], administratore,
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
pēc 2023. gada 14. jūnija tiesas sēdes
pasludina šo spriedumu.
Spriedums (
1
)
1
Ar šo prasību atbilstoši LESD 270. pantam prasītājs QN lūdz, pirmkārt, atcelt Eiropas Savienības Aģentūras lielapjoma IT sistēmu darbības pārvaldībai brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (eu‑LISA) 2021. gada 22. decembra lēmumu neveikt viņa pārklasificēšanu 2021. pārklasificēšanas gada beigās (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kas viņam esot radīts viņa nepārklasificēšanas dēļ.
Tiesvedības priekšvēsture
2
2019. gada 1. martāeu‑LISA pieņēma prasītāju darbā kā pagaidu darbinieku saskaņā ar Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (turpmāk tekstā – “PDNK”) 2. panta f) punktu un klasificēja viņu AD 9 pakāpē, lai viņš pildītu šīs aģentūras “Vispārējo pakalpojumu” nodaļas vadītāja amata pienākumus.
3
2021. gada 28. februārī prasītājs kļuva tiesīgs uz pārklasificēšanu.
4
2021. gada 29. oktobrīeu‑LISA publicēja administratīvu informāciju (turpmāk tekstā – “administratīvā informācija”) par pagaidu darbinieku pārklasificēšanas uzsākšanu 2021. gadam (turpmāk tekstā – “2021. pārklasificēšanas gads”).
5
Prasītāja vārds nebija iekļauts pārklasificēšanai ieteikto darbinieku sarakstā, kas publicēts 2021. gada 3. decembrī.
6
2021. gada 14. decembrī prasītājs Apvienotajā pārklasificēšanas komitejā (turpmāk tekstā – “apvienotā komiteja”) apstrīdēja to, ka viņš nav ieteikts pārklasificēšanai. 2021. gada 22. decembrī apvienotā komiteja informēja viņu, ka tā neiesaka viņa pārklasificēšanu.
7
Tajā pašā dienā eu‑LISA izpilddirektors (turpmāk tekstā – “izpilddirektors”) kā institūcija, kas pilnvarota noslēgt darba līgumus (turpmāk tekstā – “IPNL”), publicēja 2021. pārklasificēšanas gadā pārklasificēto darbinieku sarakstu, kurā prasītāja vārds nebija iekļauts.
8
2022. gada 1. martā prasītājs iesniedza sūdzību par apstrīdēto lēmumu saskaņā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 90. panta 2. punktu, kas pēc analoģijas piemērojams pagaidu darbiniekiem saskaņā ar PDNK 46. pantu. Šī sūdzība tika noraidīta ar eu‑LISA valdes priekšsēdētāja 2022. gada 25. jūnija lēmumu (turpmāk tekstā – “noraidošais lēmums”).
Lietas dalībnieku prasījumi
9
Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt apstrīdēto lēmumu un noraidošo lēmumu;
–
piespriest eu‑LISA izmaksāt zaudējumu atlīdzību 3000 EUR apmērā;
–
piespriest eu‑LISA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
10
Eu‑LISA prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt prasību kā nepamatotu;
–
piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
[..]
Par prasījumiem atcelt tiesību aktu
[..]
Par pirmo pamatu, kas balstīts uz tiesību kļūdu, interpretējot un piemērojot VĪN 5. panta 8. punktā minēto noteikumu par reizināšanas likmēm
[..]
– Par Civildienesta noteikumu I pielikuma B punkta un VĪN II pielikuma ņemšanu vērā
28
Ar šo iebildumu prasītājs apgalvo, ka, neraugoties uz VĪN II pielikuma formulējumu, noteikumu par reizināšanas likmēm nevarot interpretēt kā mehānismu, ar ko nosaka darbinieku pārklasificēšanai pieejamo amata vietu skaitu.
29
Viņš būtībā balstoties uz minētā noteikuma kontekstuālu interpretāciju un tādējādi ņemot vērā arī tā mērķus.
30
Eu‑LISA apstrīd prasītāja argumentus.
31
Šajā ziņā saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Savienības tiesību normas interpretācijā ir jāņem vērā ne tikai tās saturs, bet arī konteksts, kādā tā iekļaujas, kā arī mērķi, kādi ir tiesību aktam, kurā tā ietilpst (spriedums, 2022. gada 15. marts, Autorité des marchés financiers, C‑302/20, EU:C:2022:190, 63. punkts; skat. arī spriedumus, 2023. gada 9. marts, Les Mousquetaires un ITM Entreprises/Komisija, C‑682/20 P, EU:C:2023:170, 86. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2023. gada 16. marts, Towercast, C‑449/21, EU:C:2023:207, 31. punkts).
32
Pirmām kārtām, no VĪN 5. panta 8. punkta formulējuma izriet, ka lēmums par pārklasificēšanu ir atkarīgs, pirmkārt, no nopelnu salīdzinājuma un, otrkārt, no tā, ka administrācija ņem vērā gan attiecīgajā pārklasificēšanas gadā pieejamos budžeta līdzekļus, gan ievēro “standarta reizināšanas likmes vidējās karjeras atbilstības noteikšanai, kas paredzētas [VĪN] II pielikumā”.
33
Pēc analoģijas saskaņā ar VĪN 5. panta 5. un 7. punktu arī pārklasificēšanai ieteikto darbinieku sarakstā un apvienotās komitejas ieteikumā nedrīkst pārsniegt VĪN II pielikumā noteiktās likmes.
34
Pirmkārt, VĪN II pielikumā ir noteikts, ka nedrīkst pārsniegt Civildienesta noteikumu I pielikuma B punktā norādītās standarta reizināšanas likmes vidējās karjeras atbilstības noteikšanai, un atgādināts, ka šīs likmes piemēro uz pieciem gadiem periodiski no 2014. gada 1. janvāra. Otrkārt, pirms pārklasificēšanas augstākā pakāpē šīs likmes tiek pārrēķinātas vidējā darba stāžā katrā pakāpē. AD 9 pakāpei, kuras likme ir 25 %, šis vidējais darba stāžs ir četri gadi.
35
Tādējādi VĪN II pielikumā, uz kuru ir atsauce VĪN 5. pantā, nepārprotami ir paredzēts, kādā veidā jāpiemēro Civildienesta noteikumu I pielikuma B punktā noteiktās reizināšanas likmes, veicot pārklasificēšanu.
36
Tātad II pielikuma skaidrais formulējums ir pretrunā prasītāja apgalvojumam.
37
Runājot, otrām kārtām, par kontekstu, kādā iekļaujas noteikums par reizināšanas likmēm, prasītājs uzskata, ka šis noteikums esot jāinterpretē, ņemot vērā tikai vairākas Civildienesta noteikumu normas. Šajā ziņā viņš norāda, ka:
–
VĪN II pielikumā ir atsauce uz Civildienesta noteikumu I pielikuma B punktu, kurā katrai pakāpei ir noteiktas reizināšanas likmes;
–
tā kā ar I pielikuma B punktu tiek īstenots Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punkts, šīs likmes varot izmantot tikai ar mērķi aprēķināt vakanto amata vietu skaitu katrā pakāpē;
–
tādējādi šādi esot jāinterpretē VĪN 5. panta 8. punkts un II pielikums, it īpaši tāpēc, ka arī Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 54. pantā, kas ir hierarhiski augstāka ranga tiesību norma nekā VĪN, ir atsauce uz Civildienesta noteikumu I pielikuma B punktā noteiktajām reizināšanas likmēm; līdz ar to minēto likmju interpretācija saskaņā ar Civildienesta noteikumiem esot pārāka par interpretāciju, kas var tikt sniegta, ņemot vērā VĪN II pielikumu.
38
Šajā ziņā noteikumu par reizināšanas likmēm kontekstuālai interpretācijai jāprecizē saikne starp VĪN, PDNK 54. pantu un atbilstošajām Civildienesta noteikumu normām, proti, I pielikuma B punktu un Civildienesta noteikumu 6. pantu.
39
Pirmkārt, noteikums par reizināšanas likmēm ir ietverts VĪN, un tajos ir precizēts veids, kādā jāīsteno Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 54. pants eu‑LISA [iekšienē].
40
Šajā ziņā VĪN ir eu‑LISA plašās novērtējuma brīvības pagaidu darbinieku pārklasificēšanas jomā izpausme (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2020. gada 12. februāris, WD/EFSA, T‑320/18, nav publicēts, EU:T:2020:45, 38. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2021. gada 28. aprīlis, Correia/EESK, T‑843/19, EU:T:2021:221, 54. punkts).
41
Tomēr saskaņā ar judikatūru, ja šāda aģentūra ar iekšējo direktīvu ir pieņēmusi īpašu kārtību, kuras mērķis ir garantēt pārklasificēšanas procesa pārskatāmību, paredzot tā noteikumus un procedūru, šī kārtība ir uzskatāma par tās novērtējuma brīvības pašierobežošanu, no kuras tā var atkāpties, nepārkāpjot vienlīdzīgas attieksmes principu, tikai precizējot iemeslus, kas var pamatot šīs izmaiņas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 12. februāris, WD/EFSA, T‑320/18, nav publicēts, EU:T:2020:45, 38. punkts un tajā minētā judikatūra; pēc analoģijas skat. arī spriedumu, 2022. gada 9. novembris, QM/Europol, T‑164/21, EU:T:2022:695, 87. punkts un tajā minētā judikatūra).
42
Turklāt šāda iekšējā direktīva nekādā gadījumā nedrīkst sašaurināt Civildienesta noteikumu vai PDNK piemērošanas jomu, kā arī tajā nedrīkst paredzēt noteikumus, ar ko nosaka atkāpes no tādām hierarhiski augstāka spēka tiesību normām kā Civildienesta noteikumu un PDNK normas vai no vispārējiem tiesību principiem (skat. spriedumus, 2018. gada 20. marts, Argyraki/Komisija, T‑734/16, nav publicēts, EU:T:2018:160, 66. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2023. gada 15. februāris, Freixas Montplet u.c./Reģionu komiteja, T‑260/22, nav publicēts, EU:T:2023:71, 39. punkts un tajā minētā judikatūra).
43
Tomēr ar PDNK 54. panta pirmo daļu pagaidu darbinieku pārklasificēšanas nosacījumi tiek ierobežota līdz nopelnu salīdzināšanai un reizināšanas likmju ievērošanai, attiecībā uz pēdējo minēto nosacījumu tikai precizējot, ka “reizināšanas likmes [..], kas ierēdņiem noteiktas Civildienesta noteikumu I pielikuma B punktā, nedrīkst būt pārsniegtas”.
44
Tādējādi šajā tiesību normā, kas ir vienīgā PDNK norma, kurā ir atsauce uz reizināšanas likmēm un Civildienesta noteikumu I pielikuma B punktu, nav precizēts šo likmju piemērošanas veids.
45
Savukārt PDNK 54. panta otrajā daļā ir atsauce uz šī panta vispārīgiem īstenošanas noteikumiem, kas ir jāpieņem katrai aģentūrai saskaņā ar Civildienesta noteikumu 110. pantu.
46
Šajā ziņā Civildienesta noteikumu 110. panta 2. punktā ir paredzēti noteikumi par vispārīgo īstenošanas noteikumu pieņemšanu, kas ir piemērojami aģentūrām, uzticot šo noteikumu pieņemšanu Eiropas Komisijai un paredzot tos pēc analoģijas piemērot minētajām aģentūrām.
47
Turklāt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/1726 (2018. gada 14. novembris) par Eiropas Savienības Aģentūru lielapjoma IT sistēmu darbības pārvaldībai brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (eu‑LISA) un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1987/2006 un Padomes Lēmumu 2007/533/TI un atceļ Regulu (ES) Nr. 1077/2011 (OV 2018, L 295, 99. lpp.) 28. panta 1. punktā ir noteikts, ka eu‑LISA personālam piemēro Civildienesta noteikumus, kā arī pēc Savienības iestāžu vienošanās pieņemtos noteikumus.
48
Taču VĪN tieši tika pieņemti, piemērojot Civildienesta noteikumu 110. panta 2. punktu un PDNK 54. pantu, kā arī 20. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1077/2011 (2011. gada 25. oktobris), ar ko izveido Eiropas Aģentūru lielapjoma IT sistēmu darbības pārvaldībai brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (OV 2011, L 286, 1. lpp.), kurš no 2018. gada 11. decembra tika atcelts un aizstāts ar šā sprieduma 47. punktā minētās Regulas 2018/1726 28. pantu, un ar Komisijas 2015. gada 16. decembra iepriekšēju piekrišanu, kas aģentūrām tiek sniegta saskaņā ar Civildienesta noteikumu 110. panta 2. punktu attiecībā uz PNDK 54. panta īstenošanas noteikumiem.
49
Tādējādi šā sprieduma 46. un 47. punktā atgādinātie noteikumi ierobežo eu‑LISA novērtējuma brīvību noteikt noteikumus par savu darbinieku pārklasificēšanu.
50
Turklāt eu‑LISA norāda un prasītājs to neapstrīd, ka Komisija ir apstiprinājusi VĪN un ka tie ir balstīti uz tiesību normām, kuras paredzētas Komisijas pieņemtajā lēmuma paraugā decentralizētajām aģentūrām un kopuzņēmumiem, ar ko nosaka PDNK 54. panta vispārīgos īstenošanas noteikumus (turpmāk tekstā – “lēmuma paraugs”), kurš ietverts Lēmuma C(2015) 9563 final (2015. gada 16. decembris), ar ko decentralizētajām aģentūrām un kopuzņēmumiem dota iepriekšēja piekrišana attiecībā uz Civildienesta noteikumu 45. panta vispārīgiem īstenošanas noteikumiem, I pielikumā.
51
Šajā ziņā jānorāda, ka VĪN normās būtībā ir pārņemti lēmuma parauga noteikumi. It īpaši VĪN 5. pantā un II pielikumā ir pārņemti atbilstošie minētā lēmuma noteikumi un tajos paredzēts nosacījums AD 9 pakāpes darbinieku pārklasificēšanai – četru gadu vidējais minimālais darba stāžs šajā pakāpē.
52
No iepriekš minētā izriet, ka VĪN II pielikumā attiecībā uz tādu reizināšanas likmju pārrēķināšanu minimālajā vidējā darba stāžā pakāpē, kas paredzētas Civildienesta noteikumu I pielikuma B punktā, ir pārņemtas Komisijas pieņemtās tiesību normas, kuras saskaņā ar Civildienesta noteikumu 110. pantu un Regulas 2018/1726 28. panta 1. punktu principā ir piemērojamas visām aģentūrām.
53
Otrkārt, runājot par Civildienesta noteikumu normām, jāatgādina, ka Civildienesta noteikumu I pielikuma B punktā ir paredzētas “reizināšanas likmes vidējās karjeras atbilstības noteikšanai” trijās funkciju grupās (AD, AST un AST/SC), nosakot īpašu likmi katrai šo grupu pakāpei. Likme AD 9 pakāpei ir 25 %.
54
Savukārt Civildienesta noteikumu I pielikuma B punktā nav precizētas atbilstošās tiesību normas, saskaņā ar kurām ir piemērojamas šīs likmes, ne arī paredzēts veids, kā tās jāizmanto.
55
Vienīgā Civildienesta noteikumu norma, kas attiecas uz šajā pielikumā noteiktajām likmēm, ir Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punkts. Šajā ziņā atbilstoši minēto noteikumu 6. panta 1. punktam ar katru iestādi saistītā budžeta iedaļai pievienotajā štatu sarakstā norāda amatu skaitu katrā pakāpē un funkciju grupā. Saskaņā ar Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punktu, neskarot principu par paaugstināšanu amatā, balstoties uz nopelniem, kā noteikts Civildienesta noteikumu 45. pantā, ar minēto sarakstu tiek nodrošināts, ka katrai iestādei vakanto amatu skaits katrā štatu saraksta pakāpē katra gada 1. janvārī atbilst ierēdņu skaitam zemākajā pakāpē, kas ir faktiski nodarbināti iepriekšējā gada 1. janvārī, reizinot to ar I pielikuma B punktā minētajai pakāpei paredzētajām likmēm; minētās likmes piemēro piecus gadus ilgā laikposmā no 2014. gada 1. janvāra.
56
Tādējādi Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punktā ir paredzēts, ka reizināšanas likmes izmanto, lai aprēķinātu vakanto amata vietu skaitu katrā pakāpē katram gadam, kas norādīts ar katru attiecīgo iestādi saistītā budžeta iedaļai pievienotajā štatu sarakstā, un ka šis skaits tiek ņemts vērā, veicot ierēdņu paaugstināšanu amatā.
57
Šajā ziņā, lai gan Civildienesta noteikumu 45. panta 1. punkta pirmais teikums attiecas uz minēto noteikumu 6. panta 2. punktu, kurā paredzēts paaugstināt amatā ierēdņus ar iecēlējinstitūcijas lēmumu saskaņā ar šo pēdējo minēto tiesību normu, tas savukārt nav attiecināms ne uz PDNK 54. pantu, kas reglamentē darbinieku pārklasificēšanu, ne uz kādu no VĪN normām.
58
Turklāt VĪN 5. pantā ir atsauce vienīgi uz veidu, kādā piemērojamas VĪN II pielikumā noteiktās reizināšanas likmes, proti, uz vidējo darba stāžu pakāpē pirms pārklasificēšanas, ko aprēķina, pamatojoties uz šīm likmēm, neatsaucoties ne uz Civildienesta noteikumu 6. pantu, ne uz štatu sarakstā norādīto amata vietu skaitu katrā pakāpē. Šajā ziņā nevar secināt, ka VĪN 5. pants ir atkāpe no atbilstošajām hierarhiski augstāka spēka tiesību normām, kas paredzētas Civildienesta noteikumos vai PNDK.
59
No iepriekš veiktās kontekstuālās analīzes izriet, ka reizināšanas likmes, kas Civildienesta noteikumu I pielikuma B punktā ir izteiktas procentos, izmanto diviem dažādiem mērķiem. No vienas puses, saskaņā ar Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punktu tās izmanto, lai aprēķinātu ikgadējo vakanto amata vietu skaitu katrā pakāpē un tādējādi arī noteiktu paaugstināšanas amatā iespējas. No otras puses, saskaņā ar VĪN 5. panta 8. punktu un II pielikumu tās izmanto, lai noteiktu vidējo minimālo darba stāžu katrā pakāpē, no kura ir atkarīga darbinieku pārklasificēšana.
60
Tomēr saistībā ar ierēdņu paaugstināšanu amatā Vispārējā tiesa apstiprināja šo reizināšanas likmju divkāršo mērķi, nospriežot, ka neatkarīgi no Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punkta tās arī var izmantot, lai noteiktu vidējo karjeras ilgumu attiecīgajā pakāpē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 14. februāris, Schönberger/Revīzijas palāta, T‑688/15 P, nav publicēts, EU:T:2017:76, 121., 122. un 124. punkts).
61
No vienas puses, Vispārējā tiesa šajā ziņā precizēja, ka saskaņā ar Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punktu šīs likmes ļauj aprēķināt paaugstināšanai amatā pieejamo vakanto amata vietu skaitu un šajā kontekstā tās piemēro piecus gadus ilgā laikposmā (spriedums, 2017. gada 14. februāris, Schönberger/Revīzijas palāta (T‑688/15 P, nav publicēts, EU:T:2017:76, 121. punkts).
62
No otras puses, Vispārējā tiesa uzskata, ka, pārrēķinot minētās likmes gados, ir iespējams noteikt vidējo karjeras ilgumu pakāpē (spriedums, 2017. gada 14. februāris, Schönberger/Revīzijas palāta (T‑688/15 P, nav publicēts, EU:T:2017:76, 121., 122. un 124. punkts). Šajā jautājumā ir jāņem vērā reizināšanas likmes, kas bija piemērojamas gados, kad darbiniekam bija attiecīgā pakāpe, un tādējādi Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punktā paredzētais piecus gadus ilga laikposma ierobežojums nav piemērojams (spriedums, 2017. gada 14. februāris, Schönberger/Revīzijas palāta, T‑688/15 P, nav publicēts, EU:T:2017:76, 121. punkts).
63
No iepriekš izklāstītā izriet: no Civildienesta noteikumu un PDNK normām par reizināšanas likmēm nevar secināt, ka, veicot darbinieku pārklasificēšanu, šīs likmes jāizmanto vienīgi, lai aprēķinātu pārklasificēšanai pieejamo amata vietu skaitu, un ka tās nevar izmantot, lai pirms pārklasificēšanas noteiktu vidējo minimālo darba stāžu katrā pakāpē.
64
Tādējādi prasītāja apgalvojumu neapstiprina konteksts, kādā iekļaujas noteikums par reizināšanas likmēm.
65
Runājot par, trešām kārtām, noteikuma par reizināšanas likmēm mērķi – prasītājs uzskata, ka tas esot paredzēts, lai ierobežotu pārklasificēšanai pieejamo amata vietu skaitu un tādējādi nodrošinātu zināmu paralēlismu ar ierēdņiem attiecībā uz karjeras attīstību. Viņš uzskata, ka šo interpretāciju neatspēko tas, ka pieejamo budžeta līdzekļu, kas tostarp ir noteikti VĪN un štatu sarakstā, ievērošanai ir viena un tā pati funkcija, ar nosacījumu, ka ierobežojums, kas izriet no minētajiem līdzekļiem un štatu saraksta, kalpo cita veida interesēm.
66
Šajā ziņā, pirmkārt, no Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punkta izriet, ka reizināšanas likmes ir rādītājs vidējās karjeras atbilstības noteikšanai un tās neskar uz nopelniem balstītas paaugstināšanas amatā principu (spriedums, 2013. gada 13. marts, AK/Komisija, F‑91/10, EU:F:2013:34, 71. punkts).
67
Tomēr šo likmju pārrēķināšana minimālajā vidējā darba stāžā attiecīgajā pakāpē ir vēl viens veids, kā regulēt vidējo ātrumu, ar kādu darbiniekus var pārklasificēt (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 14. februāris, Schönberger/Revīzijas palāta, T‑688/15 P, nav publicēts, EU:T:2017:76 122. un 124. punkts), un tādējādi tai ir tāds pats mērķis kā Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punktam.
68
VĪN un lēmuma parauga otrajā apsvērumā ir atsauce uz nepieciešamību paredzēt īpašus un saskaņotus noteikumus par pagaidu darbinieku pārklasificēšanu, lai it īpaši veicinātu mobilitāti starp aģentūrām.
69
Turklāt pagaidu darbinieku pārklasificēšanai piemērojamie noteikumi nevar būt identiski tiem, kas attiecas uz ierēdņiem, jo pagaidu darbiniekiem nav tādu pašu tiesību uz karjeru savā iestādē kā ierēdņiem (spriedumi, 2021. gada 28. aprīlis, Correia/EESK, T‑843/19, EU:T:2021:221, 55. punkts, un 2022. gada 27. aprīlis, Correia/EESK, T‑750/20, nav publicēts, EU:T:2022:246, 80. punkts).
70
Proti, atšķirībā no ierēdņiem, kuru nodarbinātības stabilitāte ir garantēta Civildienesta noteikumos, pagaidu darbiniekiem ir piemērojama īpaša kārtība, pamatojoties uz kuru ir noslēgts darba līgums ar attiecīgo iestādi (spriedums, 1992. gada 28. janvāris, Speybrouck/ParlamentsT‑45/90, EU:T:1992:7, 90. punkts).
71
Turpinājumā – lai gan Civildienesta noteikumos ir atzītas ierēdņu tiesības veidot karjeru, tās nepiešķir viņiem subjektīvas tiesības uz paaugstināšanu amatā, pat ja tie atbilst visiem nepieciešamajiem nosacījumiem, jo lēmums par paaugstināšanu amatā ir atkarīgs ne tikai no kandidāta kvalifikācijas un spējām, bet arī no to novērtējuma salīdzinājumā ar citu kandidātu, kuri var tikt paaugstināti amatā, kvalifikāciju un spējām (skat. spriedumu, 2022. gada 27. aprīlis, Correia/EESK, T‑750/20, nav publicēts, EU:T:2022:246, 85. punkts un tajā minētā judikatūra).
72
Tas pats noteikti ir attiecināms arī uz pagaidu darbiniekiem šā sprieduma 69. un 70. punktā minētajā judikatūrā izklāstīto iemeslu dēļ.
73
Šajā ziņā nav nekādas pretrunas, ja attiecībā uz darbinieku pārklasificēšanu tiek paredzēts nosacījums nostrādāt savā pakāpē vidēji noteiktu gadu skaitu, it īpaši tāpēc, ka pat saistībā ar ierēdņu, kam ir tiesības veidot karjeru savā iestādē, paaugstināšanu amatā tam pieejamo amata vietu skaita ņemšana vērā neizslēdz vienlaicīgu nosacījuma par minimālo darba stāžu pakāpē piemērošanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 14. februāris, Schönberger/Revīzijas palāta, T‑688/15 P, nav publicēts, EU:T:2017:76, 121., 122. un 124. punkts).
74
Otrkārt, paredzot, ka reizināšanas likmes ir domātas, lai aprēķinātu to vakanto amata vietu skaitu katrai pakāpei, kas norādīts attiecīgās iestādes budžeta iedaļai pievienotajā štatu sarakstā, Civildienesta noteikumu 6. panta 1. un 2. punktā ir noteikta tieša saikne starp reizināšanas likmēm un attiecīgās iestādes budžetu. Tomēr tas, ka no šī teksta skaidri izriet, ka šīs likmes ir mehānisms, kas kalpo, lai regulētu karjeras attīstības ātrumu un budžeta līdzekļu piešķiršanu, neļauj secināt, ka, veicot darbinieku pārklasificēšanu, šo ātrumu var kontrolēt, tikai piemērojot pārklasificēšanas kvotas, – pat orientējošas – bez iespējas noteikt vidējo minimālo darba stāžu pakāpē.
75
No iepriekš minētā izriet, ka prasītāja apgalvojumu neapstiprina noteikuma par reizināšanas likmēm mērķis, proti, regulēt vidējo ātrumu, ar kādu darbinieki var tikt pārklasificēti, kuru var sasniegt, piemērojot vidējo minimālo darba stāžu pakāpē.
76
Tādējādi pirmais iebildums ir jānoraida.
[..]
Par otro pamatu, kas pakārtoti attiecas uz iebildi par noteikuma par reizināšanas likmēm prettiesiskumu
91
Prasītājs pakārtoti izvirza iebildi par to VĪN normu prettiesiskumu, ar ko paredz piemērot nosacījumu par vidējo minimālo darba stāžu pakāpē. Šajā pamatā ir divi iebildumi.
– Par Civildienesta noteikumu 45. panta, PDNK 54. panta, VĪN 4. panta un uz nopelniem balstītas pārklasificēšanas principa pārkāpumu
92
Ar šo iebildumu prasītājs apgalvo, ka nosacījums par vidējo minimālo darba stāžu pakāpē ir pretrunā uz nopelniem balstītas pārklasificēšanas principam, kas paredzēts Civildienesta noteikumu 45. pantā, PDNK 54. pantā un VĪN 4. pantā. Viņš uzskata, ka, no vienas puses, nopelni esot pakārtoti šim nosacījumam un šī nosacījuma izpilde neesot atkarīga tikai no attiecīgās personas un, no otras puses, tādējādi ar minēto nosacījumu no pārklasificēšanas esot izslēgtas veselas pakāpes neatkarīgi no pārklasificējamo darbinieku nopelniem.
93
Eu‑LISA apstrīd prasītāja argumentāciju.
94
Šajā ziņā saskaņā ar PDNK 54. pantu pārklasificēšanai ir piemērojams uz nopelniem balstītas paaugstināšanas amatā princips, kas noteikts Civildienesta noteikumu 45. pantā, vienlaikus administrācijai ir arī uzlikts pienākumu nepārsniegt reizināšanas likmes. Šī divkāršā prasība ir pārņemta attiecīgi VĪN 4. un 5. pantā, kuros burtiski pārņemti atbilstošie lēmuma parauga noteikumi.
95
Abi pārklasificēšanas parametri, proti, nopelnu salīdzināšana un vidējais minimālais darba stāžs pakāpē, nav tīri individuāli kritēriji, jo tie ir atkarīgi attiecīgi no citu šīs pakāpes kandidātu, kuriem ir tiesības uz pārklasificēšanu, nopelniem un darba stāža.
96
Turklāt no noraidošā lēmuma izriet, ka kandidātu nopelni nosaka, pirmkārt, vidējā darba stāža pakāpē aprēķinu, jo šajā aprēķinā tiek ņemti vērā tikai visaugstāk klasificētie kandidāti, nepārsniedzot štatu sarakstā pieejamo amata vietu skaitu (turpmāk tekstā –“kandidāti, kuriem ir visvairāk nopelnu”), un, otrkārt, iespēju pārklasificēt tos, kuriem ir visvairāk nopelnu un kuriem attiecīgā gadījumā individuālais darba stāžs pakāpē ir lielāks par piemērojamo vidējo darba stāžu.
97
Šajā ziņā eu‑LISA noraidošajā lēmumā ar piemēra palīdzību izklāstīja 2021. pārklasificēšanas gadā izmantoto metodi. Saskaņā ar šo metodi nopelnu salīdzināšanas mērķis sākumā ir klasificēt kandidātus, un eu‑LISA ņem vērā tikai tos kandidātus, kuriem ir visvairāk nopelnu. Pēc tam tā aprēķina to kandidātu vidējo darba stāžu pakāpē, kuriem ir visvairāk nopelnu. Ja šis vidējais darba stāžs ir nepietiekams, bet kādam no kandidātiem, kam ir visvairāk nopelnu, individuālais darba stāžs pakāpē ir lielāks nekā piemērojamais vidējais darba stāžs, viņu nevar pārklasificēt, ja augstāk klasificētajam kandidātam ir mazāks individuālais darba stāžs nekā šis vidējais darba stāžs. Šajā gadījumā neviens no kandidātiem, kam ir visvairāk nopelnu, netiek pārklasificēts.
98
Tādējādi saskaņā ar šo metodi, piemērojot nosacījumu par vidējo darba stāžu pakāpē, no pārklasificēšanas var tikt izslēgta vesela to kandidātu grupa, kuriem ir viena un tā pati pakāpe, ja, pirmkārt, kandidātu, kuriem ir visvairāk nopelnu, kopējais vidējais darba stāžs viņu pakāpē ir mazāks par piemērojamo darba stāžu un ja, otrkārt, šo augstāk klasificēto kandidātu individuālais darba stāžs attiecīgajā pakāpē ir mazāks par šo vidējo darba stāžu. Šajā gadījumā zemāk klasificētie kandidāti, kuru individuālais darba stāžs pārsniedza piemērojamo vidējo minimālo darba stāžu, nevarēja tikt pārklasificēti.
99
Tomēr minētā metode parāda, ka nopelnu salīdzināšana joprojām ir galvenais pārklasificēšanas kritērijs. Proti, tā tiek izmantota, lai klasificētu kandidātus pēc viņu nopelniem, un turpinājumā klasifikācijas secība nosaka, vai vidējais darba stāžs pakāpē neļauj pārklasificēt visu grupu vai daļu no tās. Citiem vārdiem, ja darbinieks ir viens no tiem, kuriem ir visvairāk nopelnu, bet viņš nav augstāk klasificēts, un ja viņa individuālais darba stāžs pakāpē ir lielāks par vidējo darba stāžu, viņu nevar pārklasificēt, ja, pirmkārt, tiem, kuriem ir visvairāk nopelnu, visiem kopā nav šī vidējā darba stāža un ja, otrkārt, šajā grupā augstāk klasificēto darbinieku darba stāžs ir mazāks par vidējo darba stāžu. Šajā gadījumā šķērslis pakāpē pieredzējušākā darbinieka pārklasificēšanai ir tieši nopelni un nevis darba stāžs.
100
Tādējādi eu‑LISA noraidošajā lēmumā pamatoti norādīja, ka piemērojamais vidējais darba stāžs pakāpē nekādā veidā neapdraud to kandidātu pārklasificēšanu, kuriem ir visvairāk nopelnu.
101
Attiecībā uz prasītāja pakāpi tā paziņoja sekojošo:
–
tā veica darbinieku, kuriem ir tiesības uz pārklasificēšanu katrā pakāpē, salīdzinošu nopelnu izvērtējumu, pēc šīs pārbaudes tā izskatīja nosacījumu par vidējo darba stāžu pakāpē;
–
šis nosacījums AD 9 pakāpē nebija izpildīts, jo nevienam no septiņiem darbiniekiem, kuriem bija tiesības [uz pārklasificēšanu], tostarp prasītājam, vidējais darba stāžs šajā pakāpē nepārsniedza divus gadus, lai arī vidējam darba stāžam bija jāsasniedz četri gadi;
–
saskaņā ar VĪN 5. panta 5. punktu šī nosacījuma neizpilde neļāva tai pārklasificēt šīs pakāpes darbiniekus;
–
tāpēc tā nolēma neieteikt pārklasificēšanai nevienu AD 9 pakāpes darbinieku.
102
No tā izriet, ka pirmajā pārklasificēšanas posmā tika izvērtēti to AD 9 pakāpes darbinieku nopelni, kuri bija tiesīgi uz pārklasificēšanu, un pēc tam tika sastādīts ieteikto darbinieku saraksts. Tomēr nopelni nav nepārklasificēšanas iemesls. Tas ir saistīts ar to, ka visiem šīs pakāpes darbiniekiem, kuriem bija tiesības uz pārklasificēšanu, tostarp prasītājam, bija nepietiekams vidējais darba stāžs, jo katra darbinieka darba stāžs bija aptuveni divreiz mazāks par piemērojamo vidējo minimālo darba stāžu.
103
Tomēr jāatgādina, pirmkārt, ka VĪN paredzētais nosacījums par vidējo minimālo darba stāžu pakāpē atbilst lēmuma paraugā iekļautajam nosacījumam un tā mērķis ir saglabāt vidējo karjeru līdzvērtību, paredzot noteikumus par to, cik ātri aģentūra var pārklasificēt savus darbiniekus, kuriem ir visvairāk nopelnu. Otrkārt, saskaņā ar Civildienesta noteikumu 6. panta 2. punktu tas, ka ierēdņu paaugstināšanas amatā ātrumu nosaka nosacījums par vidējo darba stāžu pakāpē, pamatojoties uz reizināšanas likmēm, neskar uz nopelniem balstītas paaugstināšanas amatā principu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 13. marts, AK/Komisija, F‑91/10, EU:F:2013:34, 71. punkts), un a fortiori tas ir attiecināms uz darbiniekiem, kuriem nav tādu pašu tiesību veidot karjeru kā ierēdņiem. Treškārt, nosacījums par vidējo minimālo darba stāžu pakāpē arī ir paredzēts, lai veicinātu mobilitāti starp aģentūrām (skat. šā sprieduma 68. punktu), un tas ir to darbinieku interesēs, kuriem ir visvairāk nopelnu.
104
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, prasītājs nevar apgalvot, ka ar nosacījumu par vidējo darba stāžu pakāpē nav ievērots uz nopelniem balstītas pārklasificēšanas princips.
[..]
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (desmitā palāta)
nospriež:
1)
Atcelt Eiropas Savienības Aģentūras lielapjoma IT sistēmu darbības pārvaldībai brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (eu‑LISA) 2021. gada 22. decembra lēmumu neveikt QN pārklasificēšanu 2021. pārklasificēšanas gada beigās.
2)
Pārējā daļā prasību noraidīt.
3)
Eu‑LISA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Porchia
Madise
Nihoul
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2023. gada 22. novembrī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.
(
1
)	Ietverti tikai tie šā sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.