62005CC0313_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu Wojewódzki Sąd Administracyny w Warszawie (Varšavas vojevodistes Administratīvā tiesa) pēc būtības vaicā, vai dalībvalsts nepārkāpj EKL 25., 28. un 90. pantu un Padomes Direktīvas 92/12/EEK (2) 3. panta 3. punktu, uzliekot vieglajām automašīnām akcīzes nodokli,
– ko piemēro par jebkādas automašīnas iegādi neatkarīgi no tās izcelsmes pirms tās pirmās reģistrācijas dalībvalstī;
– ko piemēro saskaņā ar likmi, kuru nosaka pēc vecuma un dzinēja tilpuma, par lietotām automašīnām no citām dalībvalstīm, bet ne par tām, kas jau reģistrētas attiecīgajā dalībvalstī, par kurām šis nodoklis jau iekasēts pirms pirmās reģistrācijas un kurām tas tādējādi ietekmē tālākpārdošanas cenu;
– atbilstoši kuram personām, kas iegādājas vieglās automašīnas citā dalībvalstī, piecu dienu laikā no iegādes brīža ir jāiesniedz muitas birojā vienkāršota deklarācija.
Ja pastāv neatbilstība šīm normām, iesniedzējtiesa lūdz [Eiropas Kopienu] Tiesu izlemt, vai uz spriedumu attiecināt kādu ierobežojumu laikā.
Attiecīgās Kopienu tiesības
Līguma normas un tiesību akti
2. EKL 23. pantā (3) ir noteikts:
“1.	Kopienas pamats ir muitas savienība, kas aptver visu preču tirdzniecību un paredz dalībvalstīm aizliegt savstarpējus ievedmuitas un izvedmuitas nodokļus un visus maksājumus ar līdzvērtīgu iedarbību, kā arī ieviest kopējus muitas tarifus attiecībās ar trešām valstīm.
2.	[..] 25. pants [..] attiecas uz dalībvalstu izcelsmes ražojumiem un no trešām valstīm ievestajiem ražojumiem, kas dalībvalstīs ir brīvā apgrozībā.”
3. EKL 25. pantā ir noteikts:
“Ievedmuitas un izvedmuitas nodokļi, kā arī citi maksājumi ar līdzīgu iedarbību dalībvalstu starpā ir aizliegti. Šis aizliegums attiecas arī uz fiskāliem muitas nodokļiem.”
4. EKL 28. pantā ir noteikts:
“Dalībvalstu starpā ir aizliegti importa kvantitatīvie ierobežojumi un citi pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību.”
5. EKL 90. pantā ir noteikts:
“Dalībvalstis citu dalībvalstu ražojumiem tieši vai netieši neuzliek iekšējos nodokļus, kas lielāki par tiem, kas tieši vai netieši uzlikti līdzīgiem vietējiem ražojumiem.
Dalībvalstis turklāt neuzliek citu dalībvalstu ražojumiem tādus iekšējos nodokļus, kas netieši aizsargā citus ražojumus.”
6. Direktīvas 92/12 3. panta 1. punktā ir noteikts, ka šo direktīvu Kopienas līmenī piemēro attiecībā uz minerāleļļām, alkoholu, alkoholiskajiem dzērieniem un tabakas izstrādājumiem. Ciktāl tā attiecas uz citiem ražojumiem, 3. panta 3. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis patur tiesības ieviest vai paturēt spēkā nodokļus, kurus uzliek tādām precēm, kas nav minētas 1. punktā, tomēr ar nosacījumu, ka šie nodokļi tirdzniecībā starp dalībvalstīm nerada robežšķērsošanas formalitātes.
[..]”
Judikatūra
7. Tiesa vairākkārt ir aplūkojusi minētās Līguma normas, it īpaši attiecībā uz nodokļiem, kurus valsts uzliek no citām dalībvalstīm importētiem transportlīdzekļiem.
8. Pirmkārt, Tiesa ir nospriedusi, ka EKL 28. pantā paredzētie kvantitatīvie ierobežojumi neattiecas uz tirdzniecības šķēršļiem, kurus reglamentē citas specifiskas Līguma normas, piemēram, šķēršļiem, kuriem ir muitas nodokļiem līdzvērtīga iedarbība, vai arī fiskāliem šķēršļiem, kurus reglamentē attiecīgi EKL 25. un 90. pants (4) . Tāpat pēdējo divu pantu noteikumus nevar piemērot kopā – maksājums vienlaikus nevar ietilpt abās kategorijās (5) .
9. Šajā sakarā nodoklis par transportlīdzekļu reģistrāciju, kuru iekasē nevis tāpēc, ka transportlīdzeklis ir šķērsojis dalībvalsts robežu, bet transportlīdzekļa pirmās reģistrācijas dēļ šīs valsts teritorijā, ir uzskatāms par vispārējās preču nodevu sistēmas daļu un tādēļ tas jāaplūko, ņemot vērā EKL 90. pantu (6) .
10. Attiecībā uz nodokļu uzlikšanu par lietotiem transportlīdzekļiem EKL 90. panta nozīmē svarīgākos Tiesas spriedumus (7), uz kuriem es atsaucos, esmu apkopojusi savos nesenajos secinājumos lietā Nádasdi (8), 4.–22. punktā.
11. No šīs judikatūras var secināt, ka, lai valsts nodoklis, kas katram transportlīdzeklim piemērojams tikai vienreiz, to pirmo reizi reģistrējot dalībvalstī, būtu saderīgs ar EKL 90. panta pirmo daļu, tas ir jāaprēķina tādā veidā, lai tiktāl, ciktāl tas skar lietotus transportlīdzekļus, novērstu jebkādu diskrimināciju attiecībā uz šādiem transportlīdzekļiem no citām dalībvalstīm. Tādēļ šādu nodokli nevar uzlikt par importētiem lietotiem transportlīdzekļiem, radot tiem nastu, kas pārsniegtu atlikušo nodokli, kurš ietverts tāda līdzvērtīga transportlīdzekļa cenā, kas tajā pašā dalībvalstī pirmo reizi ir reģistrēts agrāk.
12. Šajos spriedumos Tiesa cita starpā ir norādījusi, ka, novērtējot atbilstību EKL 90. pantam, ir jāņem vērā nodokļa iekasēšanas noteikumi; ka centieni sasniegt vides aizsardzības mērķi neatbrīvo dalībvalsti no nepieciešamības novērst diskrimināciju; ka vērtības samazinājums nav jānovērtē individuāli katrā gadījumā, bet var pamatoties uz tarifiem vai tabulām, kuros izmantoti attiecīgi kritēriji, lai sniegtu labu samazinātās vērtības novērtējumu; un ka īpašniekam jābūt iespējai apstrīdēt šādu tarifu vai tabulu piemērošanu gadījumos, kad tajos nav ņemtas vērā konkrētā transportlīdzekļa patiesās īpašības.
13. Pats par sevi saprotams, ka uz nodokļu uzlikšanu par jauniem transportlīdzekļiem EKL 90. pants var attiekties vienīgi tad, ja pastāv vietējā ražošana. (Un saistībā ar šo lietu var piebilst, ka Polijā šāda ražošana ir.) Ja nodokļu uzlikšana acīmredzami nediskriminē no citām dalībvalstīm importētus transportlīdzekļus, kas skaidri būtu pretrunā šai normai, tad tomēr var rasties jautājums, vai nodokļu uzlikšana notiek tādā veidā, ka tai ir netieši diskriminējoša vai aizsargājoša iedarbība.
14. Šajā sakarā Tiesa ir nospriedusi, ka nodokļu sistēmu nevar uzskatīt par diskriminējošu tikai tāpēc, ka vienīgi importēti ražojumi, it īpaši no citām dalībvalstīm importēti ražojumi, ietilpst to ražojumu kategorijā, kuriem visvairāk uzliek nodokļus, ar nosacījumu, ka likmes atšķirību dēļ transportlīdzekļi, kuri ražoti uz vietas, nenonāk labvēlīgākā stāvoklī nekā no citām dalībvalstīm importēti transportlīdzekļi (9) .
15. EKL 90. panta otrā daļa aizliedz uzlikt tādus iekšējos nodokļus, kas pieļautu “netiešu fiskālo aizsardzību, kas ietekmē importētos ražojumus, kuri, lai arī nav vietējiem ražojumiem līdzīgi ražojumi [EKL 90.] panta pirmās daļas nozīmē, tomēr ar dažiem no tiem, kaut vai tikai daļēji, netieši vai iespējami, atrodas konkurences attiecībās” (10) . Transportlīdzekļi ir “līdzīgi”, ja to īpašības un vajadzības, kuriem tie paredzēti, rada tiem šādas attiecības. Divu modeļu savstarpējā konkurence ir atkarīga no tā, cik lielā mērā tie atbilst tām pašām cenas, izmēra, komforta, darbības efektivitātes, degvielas patēriņa, izturības, uzticamības un līdzīgām prasībām (11) . Tomēr šķiet, ka nav lietu, kurās būtu nospriests vai arī kaut vai apgalvots, ka nodokļu uzlikšana par importētiem transportlīdzekļiem netieši aizsargātu ražojumus, kas nav transportlīdzekļi.
Atbilstošās valsts tiesības
16. Saskaņā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu ar Polijas Likumu par akcīzes nodokli (12) akcīzes nodokli piemēro par vieglajām automašīnām, kas nav reģistrētas Polijā saskaņā ar ceļu satiksmes noteikumiem. Personām, kuras pārdod šādu automašīnu pirms tās pirmās reģistrācijas Polijā, kopā ar importētājiem un personām, kuras veic šādas automašīnas “iegādi Kopienas teritorijā”, ir pienākums samaksāt nodokli. Ar jēdzienu “iegāde Kopienas teritorijā” ir jāsaprot automašīnas pirkums citā dalībvalstī un tās ievešana Polijā, un tai – kā apsvērumos ir norādījušas Polijas valdība un Komisija – saskaņā ar Likuma 2. pantu ir jānotiek dienā, kad automašīna ir faktiski ievesta Polijā, nevis pirkuma dienā. Tāpat tiesas sēdē izrādījās, ka Polijas vieglo automašīnu ražotājam ir pienākums samaksāt nodokli, ja tam pirms automašīnas pārdošanas ir jāreģistrē automašīna uz sava vārda, un šajā gadījumā praktiski nodokli vēlāk nevajadzētu maksāt.
17. Saskaņā ar šī paša likuma 81. pantu personām, kas veic automašīnas iegādi Kopienas teritorijā, ir pienākums iesniegt vienkāršotu deklarāciju kompetentajā muitas birojā piecu dienu laikā no iegādes dienas, un samaksāt akcīzes nodokli, vēlākais, dienā, kad šo automašīnu reģistrē Polijā.
18. Saskaņā ar Likuma par akcīzes nodokli 75. pantu nodokļa likme ir 65 % no nodokļa bāzes, ja vien nav noteikts citādi, kas pēc būtības saskaņā ar 10. pantu ir maksājamā vai samaksātā summa. Tomēr šo procentuālo likmi ministrs ar lēmumu var mainīt.
19. Šāds lēmums tika pieņemts 2004. gadā (13) . Saskaņā ar šī lēmuma 7. pantu kopā ar 1. un 2. pielikumu nodokļa procentuālā likme attiecībā uz vieglajām automašīnām ir 13,6 % no nodokļa bāzes par dzinēja tilpumu, kas pārsniedz 2000 cm 3, vai 3,1 % no nodokļa bāzes citos gadījumos.
20. Pārdodot, importējot vai iegādājoties Kopienas teritorijā vieglo automašīnu vēlāk nekā divus kalendāros gadus pēc automašīnas ražošanas gada (ko uzskata par pirmo kalendāro gadu), šo procentuālo likmi palielina par skaitli, ko izsaka kā (12 x (W‑2)) %, kur “W” ir automašīnas vecums gados no ražošanas gada līdz darījumam, par ko piemēro nodokli, ieskaitot. Tomēr kopējā procentuālā daļa nekad nevar pārsniegt Likuma par akcīzes nodokli 75. pantā noteiktos 65 %.
21. Pamatojoties uz to, es saprotu, ka akcīzes nodoklis visām vieglajām automašīnām – vai tās būtu importētas vai ražotas Polijā – ir 13,6 % vai 3,1 % no jaunās vai tālākpārdošanas cenas atkarībā no dzinēja jaudas ražošanas gadā vai nākamajā gadā.
22. Pēc tam procentuālā likme katru gadu palielinās par 12 %. Tādējādi piektajā gadā tā būs 36 % – tas ir, 12 reiz (5 mīnus 2 = 3) – plus vai nu 3,1 %, vai 13,6 % atkarībā no dzinēja jaudas, kas kopā atbilst 39,1 % vai 49,6 % no tālākpārdošanas cenas attiecīgajā laikā. Sestajā gadā pēc līdzīga aprēķina tā būs 51,1 % vai 61,6 % no attiecīgās cenas, un maksimālie 65 % tiks sasniegti septītajā vai astotajā gadā, atkarībā no gadījuma.
23. Un atkal, cik saprotu, reģistrācija vienādi attiecas uz visām automašīnām, vai tās būtu importētas vai ražotas Polijā. Tomēr liekas pamatoti uzskatīt, ka praksē visas pēdējās minētās kategorijas automašīnas (izņemot tās, kas nav pārdotas iekšējā tirgū, bet ir eksportētas; tādā gadījumā Polijas akcīzes nodoklis uz tām neattiecas) būs reģistrētas pirms tā gada beigām, kurš ir pēc ražošanas gada – vai nu tādēļ, ka automašīnas līdz tam brīdim būs pārdotas, kas ir visvairāk ticams, vai arī izņēmuma gadījumos tādēļ, ka ražotājs būs reģistrējis tās uz sava vārda, lai izvairītos no papildu nodokļa.
Pamata prāva un lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
24. 2004. gada jūnijā Brzežiņskis [ Brzeziński ], prasītājs pamata prāvā, deklarēja 1989. gadā ražotas vieglās automašīnas Volkswagen Golf II iegādi Kopienas teritorijā un, lai Polijā reģistrētu šo transportlīdzekli, samaksāja attiecīgo akcīzes nodokli PLN 855,00 apmērā (14) .
25. Tomēr tad viņš lūdza atmaksāt šo akcīzes nodokli. Viņš uzskatīja, ka pienākums to maksāt ir pretrunā EKL 23., 25. un 90. pantam. Muitas iestāde atteicās atlīdzināt šo nodokli, pamatojoties uz to, ka “[..] nodokļu politika ir valsts suverenitātes simbols un valsts ekonomikas politikas sastāvdaļa”. Brzežiņskis iebilda pret šo atteikumu, bet viņa iebildumi tika noraidīti, būtībā pamatojoties uz to, ka atbilstošās Polijas tiesību normas ir saistošas un atbilst attiecīgajai Kopienu pamata normai, proti, Direktīvas 92/12 3. panta 3. punktam.
26. Tagad Brzežiņskis ir vērsies tiesā, lai panāktu, ka tiek atcelts muitas iestādes lēmums un tiek noteikta samaksātā nodokļa atmaksa.
27. Valsts tiesai ir zināmas šaubas par dažu Kopienu tiesību normu pareizu piemērošanu šādos apstākļos, un tāpēc tā lūdz sniegt prejudiciālu nolēmumu par šādiem jautājumiem:
“1) Vai [EKL] 25. pants, kas aizliedz ievedmuitas un izvedmuitas nodokļus, kā arī citus maksājumus ar līdzīgu iedarbību dalībvalstu starpā, aizliedz dalībvalstij piemērot [Polijas likuma par akcīzes nodokli] 80. pantu gadījumā, kad akcīzes nodokli iekasē par jebkāda transportlīdzekļa iegādi neatkarīgi no tā izcelsmes pirms tā pirmās reģistrācijas valsts teritorijā?
2) Vai [EKL] 90. panta pirmā daļa, saskaņā ar kuru dalībvalstis citu ražojumiem tieši vai netieši neuzliek iekšējos nodokļus, kas lielāki par tiem, kas tieši vai netieši uzlikti līdzīgiem vietējiem ražojumiem, ļauj dalībvalstij uzlikt akcīzes nodokli no citām dalībvalstīm ievestiem lietotiem transportlīdzekļiem, neuzliekot šo nodokli Polijā jau reģistrētiem transportlīdzekļiem to pārdošanas gadījumā, ja saskaņā ar [Polijas Likuma par akcīzes nodokli] 80. pantu akcīzes nodokli uzliek visiem Polijā nereģistrētajiem transportlīdzekļiem?
3) Vai [EKL] 90. panta otrā daļa, saskaņā ar kuru dalībvalstis turklāt neuzliek citu dalībvalstu ražojumiem tādus iekšējos nodokļus, kas netieši aizsargā citus ražojumus, ļauj dalībvalstij no citām dalībvalstīm ievestiem lietotiem transportlīdzekļiem uzlikt akcīzes nodokli, kura procentuālās likmes ir dažādas atkarībā no [2004. gada lēmumā] norādītā transportlīdzekļa vecuma un dzinēja tilpuma, ja saskaņā ar līdzīgu formulu aprēķina akcīzes nodokli, ar ko apliek lietotus transportlīdzekļus, tos pārdodot Polijā pirms to pirmās reģistrācijas Polijas teritorijā, un šis nodoklis turpmāk ietekmē šī transportlīdzekļa cenu, to vēlāk pārdodot?
4) Vai atbilstoši [EKL] 28. pantam, saskaņā ar kuru dalībvalstu starpā ir aizliegti importa kvantitatīvie ierobežojumi un citi pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību, kopā ar [Direktīvas 92/12] 3. panta 3. punktu dalībvalstis nedrīkst pieņemt tādus noteikumus, kādi ietverti Polijas likuma par akcīzes nodokli 81. pantā, saskaņā ar kuru personām, kas Kopienas teritorijā iegādājas Polijā nereģistrētas vieglās automašīnas, ievedot tās Polijā, atbilstoši ceļu satiksmes noteikumiem piecu dienu laikā no [automašīnas] iegādes Kopienas teritorijā dienas, ir jāiesniedz kompetentam muitas birojam vienkāršota deklarācija?”
28. Iesniedzējtiesa arī lūdz Tiesu gadījumā, ja nolēmums varētu ietekmēt valsts budžetu, precizēt tā iedarbību laikā.
29. Polijas valdība un Komisija ir iesniegusi rakstveida apsvērumus; tās abas kopā ar Brzežiņski bija pārstāvētas tiesas sēdē.
Vērtējums
Iepriekšēja piezīme
30. Izņemot Direktīvas 92/12 3. panta 3. punktu, valsts tiesas uzdotie jautājumi attiecas uz trim Līguma normām: EKL 25., 28. un 90. pantu.
31. Tomēr, kā jau norādīju (15), no Tiesas judikatūras skaidri izriet, ka valsts pasākumu, par kuru tiek apgalvots, ka tas ierobežo tirdzniecību starp dalībvalstīm, vienlaicīgi nevar vērtēt saskaņā ar vairāk nekā vienu no šīm trim tiesību normām. EKL 28. pants ir piemērojams, ja pasākums nav saistīts ar nodokļiem, EKL 25. pants – ja tas ir muitas vai cits nodokļu pasākums, kas saistīts ar Kopienas iekšējās robežas šķērsošanu, bet EKL 90. pants – ja tas ir iekšējs nodokļu pasākums.
32. Tāpēc, aplūkojot uzdotos jautājumus, jāpatur prātā katras šīs Līguma normas savstarpēji ekskluzīvā piemērošanas joma.
1. jautājums
33. Valsts tiesas pirmais jautājums pēc būtības ir par to, vai akcīzes nodoklis, ko piemēro par visu transportlīdzekļu iegādi, neatkarīgi no to izcelsmes valsts, pirms pirmās reģistrācijas attiecīgajā dalībvalstī, ir uzskatāms par ievedmuitas nodokli vai maksājumu ar līdzīgu iedarbību EKL 25. panta nozīmē, kas aizliedz šādus nodokļus vai maksājumus tirdzniecībā starp dalībvalstīm.
34. Attiecīgā nodokļa nosaukums nav “muitas nodoklis”, bet gan “akcīzes nodoklis”.
35. No Tiesas judikatūras (16) skaidri izriet, ka tāda vienpusēji uzlikta finanšu nodeva neatkarīgi no tās nosaukuma un piemērošanas veida, kas skar preces sakarā ar robežas šķērsošanu un kas nav muitas nodoklis parastā nozīmē, ir uzskatāma par maksājumu ar līdzīgu iedarbību EKL 25. panta nozīmē. Tomēr maksājums, kas ir tādas iekšējo nodokļu vispārējās sistēmas sastāvdaļa, kas sistemātiski attiecas uz visām preču kategorijām saskaņā ar objektīviem kritērijiem, kuri piemērojami neatkarīgi no preču izcelsmes, ietilpst EKL 90. panta piemērošanas jomā.
36. Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu aprakstīto akcīzes nodokli precēm nepiemēro tāda iemesla dēļ, ka tās šķērso robežu, jo to iekasē arī par tādām pašām uz vietas ražotām precēm. Tādējādi tā ir iekšēja nodeva, kas sistemātiski attiecas uz preču kategorijām saskaņā ar objektīviem kritērijiem, kurus piemēro neatkarīgi no preču izcelsmes.
37. Tādējādi uz šādu nodokli neattiecas EKL 25. pants. Otrais un trešais jautājums ir par to, vai šis nodoklis kā iekšējais nodoklis ir saderīgs ar EKL 90. pantu.
2. jautājums
38. Otrais jautājums pēc būtības ir par to, vai akcīzes nodoklis, ko piemēro par lietotu automašīnu iegādi citā dalībvalstī, bet nepiemēro par šādu attiecīgajā dalībvalstī jau reģistrētu automašīnu iegādi (par kuru tas jau ir piemērots pirms automašīnu pirmās reģistrācijas), EKL 90. panta pirmās daļas nozīmē ir tieša vai netieša tādu nodokļu uzlikšana citu dalībvalstu ražojumiem, kas lielāki par tiem nodokļiem, kas tieši vai netieši uzlikti līdzīgiem vietējiem ražojumiem.
39. Šis jautājums ir jāaplūko, ņemot vērā noteikumus par attiecīgā nodokļa piemērošanu (17) . Minētos noteikumus esmu izklāstījusi šo secinājumu 16.–21. punktā.
40. Tāpat minētais jautājums ir jāaplūko saistībā ar šo secinājumu 10.–14. punktā norādīto Tiesas judikatūru par vērtējumu, ņemot vērā EKL 90. panta pirmo daļu attiecībā uz valsts vienpakāpes nodokļiem, kas piemērojami kā jauniem, tā lietotiem transportlīdzekļiem, vai tie būtu ražoti attiecīgajā dalībvalstī, vai arī importēti no citām dalībvalstīm. Saskaņā ar minēto judikatūru šāds nodoklis ir jāaprēķina tādā veidā, lai izvairītos no jebkādas no citām dalībvalstīm importētu šādu transportlīdzekļu diskriminācijas. Tādēļ dalībvalsts to nedrīkst piemērot importētiem lietotiem transportlīdzekļiem, radot tiem nastu, kas pārsniedz atlikušo nodokli, kurš ietverts tāda līdzvērtīga transportlīdzekļa cenā, kas pirmo reizi tajā pašā dalībvalstī ir reģistrēts agrākā posmā, skaitot no ražošanas brīža.
41. Šajā sakarā jāpatur prātā, ka laika gaitā mehānisko transportlīdzekļu tirgus vērtība krītas. Tiesas judikatūra vienmēr ir pamatojusies uz to, ka, ja jaunam transportlīdzeklim nodoklis veido zināmu proporcionālu daļu no tā cenas, tad atlikušais nodoklis, transportlīdzekli pēc tā vērtības samazināšanās pārdodot tālāk, veidos tādu pašu cenas proporcionālu daļu. Šāds nodoklis kļūst par transportlīdzekļa galvenās cenas sastāvdaļu. Pēc tam tas saglabājas nemainīgs kā šīs vērtības proporcionāla daļa pēc vērtības samazināšanās.
42. Tādējādi, ja jauna transportlīdzekļa pārdošanas cena veidojas no, piemēram, 50 % atlīdzības (izmaksas plus peļņa) pārdevējam un 50 % nodokļu, tad pēc kāda laika tā atlikusī vērtība – piemēram, 60 % no jauna transportlīdzekļa vērtības – līdzīgi veidosies no vienādām daļām no atlīdzības pārdevējam un atlikušā nodokļa. Neatkarīgi no attiecīgās pārdevēja cenas un nodokļa proporcionālās daļas šis princips paliks spēkā. Jebkādas grūtības, kas saistītas ar aprēķināšanu, rodas, nevis nosakot šīs proporcionālās daļas (kuru attiecības vienai pret otru saglabājas nemainīgas), bet drīzāk nosakot procentuālo daļu, par kādu pēc atbilstošā laika posma ir samazinājusies attiecīgā transportlīdzekļa vērtība. Šī procentuālā daļa būs atkarīgs no faktoriem, kas var būt atšķirīgi, – citu starpā no markas, modeļa un konkrētā transportlīdzekļa.
43. Tiesa ir noteikusi, ka vērtības samazinājumu var ņemt vērā ne tikai atzinumā vai eksperta pārbaudes novērtējumā par katru transportlīdzekli, bet arī, piemēram, izmantojot fiksētu tabulu, kas balstīta uz tādiem kritērijiem kā vecums, nobraukums, vispārējais stāvoklis, dzinēja veids un marka vai modelis. Iespējams, ka šādā fiksētā tabulā var būt atsauce uz cenrādi jeb sarakstu, kurā norādītas lietotu transportlīdzekļu pašreizējās vidējās cenas valsts tirgū (18) .
44. Man šķiet, ka šie apgalvojumi nav galīgs un izsmeļošs kopsavilkums. Arī ar citām metodēm var sasniegt atbilstošu rezultātu. Šajā sakarā ir skaidrs, ka Polijas akcīzes nodokļa aprēķinā par vieglajām automašīnām ņem vērā vērtības samazinājumu tiktāl, ciktāl tas balstīts uz patieso deklarēto cenu attiecīgajā darījumā.
45. Tomēr saskaņā ar noteikumiem, kuri reglamentē šo aprēķinu (19), maksājamais nodoklis ir 3,1 % vai 13,6 % no automašīnas cenas, atkarībā no dzinēja tilpuma, automašīnas ražošanas gadā un nākamajā gadā, katrā gadījumā palielinoties par 12 % katrā nākamajā kalendārajā gadā līdz maksimālajiem 65 %, kas tiks sasniegti septītajā gadā automašīnām ar dzinēja tilpumu, kas pārsniedz 2000 cm 3, un astotajā gadā pārējām automašīnām. Procentuālā daļa vienmēr ir no pārdošanas cenas attiecīgajā laikā.
46. Tādējādi pret automašīnām, kas pārdotas jaunas (tas ir, pirmajam pircējam) ražošanas gadā vai nākamajā gadā pēc tā, ir vienlīdzīga attieksme neatkarīgi no tā, vai tās ir ražotas Polijā vai citā dalībvalstī.
47. Papildus tam nodokļa likme (3,1 % vai 13,6 % no pārdošanas cenas) lietotām automašīnām, kas importētas Polijā ražošanas gadā vai nākamajā gadā, ir tāda pati kā atlikušā nodokļa proporcionālā daļa (3,1 % vai 13,6 % no atlīdzības pārdevējam) līdzīgas automašīnas vērtībā, par kuru akcīzes nodoklis bija piemērots Polijā, kad tā bija jauna, un kura pēc tam ir Polijā pārdota kā lietota.
48. Šķiet, ka šīs abas situācijas pilnībā atbilst EKL 90. panta pirmajai daļai tiktāl, ciktāl nodokļu piemērošana par jaunām vai lietotām automašīnām no citām dalībvalstīm nepārsniedz tos nodokļus, kas ir piemēroti par jaunām vai lietotām automašīnām no Polijas.
49. Par automašīnām, kuras kā lietotas pārdotas pēc tā gada beigām, kurš ir pēc ražošanas gada, atlikušā nodokļa proporcionālā daļa no automašīnas vērtības, par kuru, kad tās bijušas jaunas, nodoklis ir piemērots Polijā, saglabājas nemainīga 3,1 % vai 13,6 % apmērā (atkarībā no dzinēja tilpuma) no samazinātās vērtības no atlīdzības pārdevējam. Turpretim likme, ko piemēro lietotām automašīnām no citām dalībvalstīm, katru gadu palielinās, līdz sasniedz 65 %.
50. Tādējādi tiktāl, ciktāl minētā likme pārsniedz atlikušā nodokļa proporcionālo daļu no lietotas automašīnas vērtības, par kuru nodoklis ir piemērots Polijā, kad tā bijusi jauna, iekšējais nodoklis lietotām automašīnām no citām dalībvalstīm pārsniedz nodokli, kas uzlikts līdzīgiem vietējiem ražojumiem. Tādējādi šis nodoklis ir pretrunā ar EKL 90. panta pirmo daļu (20) .
51. Polijas valdība ir izvirzījusi trīs apsvērumus, kas saskaņā ar tās viedokli attaisno izmantoto aprēķina metodi. Īsumā aplūkošu šos apsvērumus, lai arī nedz Līgumā, nedz Tiesas judikatūrā nav nekā tāda, kas pretēji EKL 90. pantam ļautu attaisnot diskriminējošus nodokļus (21) .
52. Pirmkārt, Polijas valdība uzsver vides aizsardzības apsvērumus, kuri ir EKL 2. pantā nostiprināto Eiropas Kopienas galveno mērķu sastāvdaļa. Parasti vecākas automašīnas rada lielāku piesārņojumu, un tāpēc ir pieļaujams ar atšķirīgiem nodokļiem neveicināt to pirkšanu.
53. Tomēr, kā esmu atgādinājusi secinājumos lietā Nádasdi (22), EKL 90. panta mērķis ir aizliegt jebkādus iekšējus nodokļus, kuri, ja visādi citādi tās ir vienādas, ražojumus no citām dalībvalstīm apgrūtina vairāk nekā līdzīgus vietējos ražojumus. Nav iespējams, ka uz nodokli šis aizliegums neattiektos vienkārši tādēļ, ka papildus tā pamatuzdevumam palielināt ieņēmumus ar to cenšas radīt priekšrocības videi labvēlīgām precēm vai paradumiem. Gluži otrādi, ja nodoklim ir šāds mērķis, tas jāparedz tādā veidā, kas vietējos ražojumus neapgrūtina mazāk par ražojumiem, kas importēti no citām dalībvalstīm.
54. Otrkārt, Polijas valdība atsaucas arī uz faktoru, kas tāpat ir pieminēts lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu: pārliecība vai aizdomas, ka, ja ne visos, tad daudzos gadījumos iestādēm deklarētā pirkuma cena ir ievērojami mazāka nekā patiesībā samaksātā cena. Tā norāda, ka samazināto vērtību, ko pieņem kā pamatu aprēķiniem, nenosaka pēc formulas, par kuru varētu paust kritiku, ka tajā nav ievērots īstais vērtības samazinājums. Objektīvi to pieņem par darījuma deklarēto vērtību. Tomēr ir attaisnojums augstākas likmes nodokļa piemērošanai, lai kompensētu par prezumēto deklarāciju, kas attiecas uz mākslīgi noteiktu zemu cenu.
55. Šajos apstākļos minētais apsvērums man nešķiet pamatots. Lai šāda pieeja būtu saderīga ar Tiesas judikatūru par EKL 90. pantu, būtu jāpieņem, ka citā dalībvalstī iegādātas automašīnas pirkuma cena tiek sistemātiski precīzi deklarēta ražošanas gadā un nākamajā gadā, bet vēlāk sistemātiski katru gadu tiek deklarēta arvien zemāka, attiecīgajai procentuālajai daļai pieaugot, līdz pēc apmēram septiņiem gadiem tā sasniedz maksimālo starpību. Nedomāju, ka var pamatoti izdarīt šādu pieņēmumu. Protams, ir visai iespējams, ka pastāv nepilnīgas deklarēšanas problēma, jo nav nekādu līdzekļu, kā pārbaudīt patiesi samaksāto cenu. Tomēr, lai atrisinātu šo problēmu, ir jāatrod objektīvi līdzekļi, lai noteiktu transportlīdzekļu patieso vērtību, vai vismaz tai ļoti tuvu vērtību, kuru attiecīgā gadījumā varētu apstrīdēt.
56. Treškārt, Polijas valdība ir iesniegusi datus, kuri liecina, ka 2004. gada maijā vienlaikus ar akcīzes nodokļa ieviešanu par citās dalībvalstīs pirktām lietotām automašīnām nekavējoties ļoti būtiski pieauga šādu pirkumu skaits. Tādējādi – tā apgalvo – acīmredzami nav jautājuma par diskrimināciju attiecībā uz šādiem pirkumiem, kura ir aizliegta ar EKL 90. pantu.
57. Tomēr šajā pantā noteiktais aizliegums nav atkarīgs no praktiskās ietekmes; tas nav paredzēts arī līdz zināmai pakāpei. EKL 90. pantā ir diezgan skaidri noteikts, ka neviena dalībvalsts nedrīkst “citu dalībvalstu ražojumiem tieši vai netieši [uzlikt] iekšējos nodokļus, kas lielāki par tiem, kas tieši vai netieši uzlikti līdzīgiem vietējiem ražojumiem”. Atšķirībā no EKL 28. panta [EKL 90. pantā] nav minēta iedarbība, kas šādiem nodokļiem varētu būt uz tirdzniecību Kopienas teritorijā. Un saskaņā ar pastāvīgo judikatūru “nodokļu sistēmu var atzīt par saderīgu ar [EKL 90.] pantu vienīgi tad, ja ir pierādīts, ka tā ir strukturēta tādējādi, ka nav iespējas, ka par importētiem ražojumiem tiktu piemēroti lielāki nodokļi nekā par vietējiem ražojumiem, tādējādi tai jebkurā gadījumā nevar būt diskriminējoša iedarbība” (23) .
58. Tādējādi neviens no Polijas valdības izvirzītajiem apsvērumiem neietekmē manu viedokli, ka attiecīgais akcīzes nodoklis nav saderīgs ar EKL 90. panta pirmo daļu, jo likme, saskaņā ar kuru to piemēro par lietotām automašīnām no citām dalībvalstīm, pārsniedz atlikušā nodokļa proporcionālo daļu par līdzīgām lietotām automašīnām, par kurām nodoklis Polijā ir piemērots, kad tās bijušas jaunas.
3. jautājums
59. Trešais uzdotais jautājums pēc būtības ir par to, vai EKL 90. panta otrā daļa aizliedz akcīzes nodokli, ko piemēro par lietotām automašīnām no citām dalībvalstīm, ar likmi, kura ir dažāda atkarībā no vecuma un dzinēja tilpuma, bet ko nepiemēro par lietotu automašīnu pārdošanu attiecīgajā dalībvalstī (par ko tas jau ir piemērots pēc līdzīgas formulas pirms to pirmās reģistrācijas šajā valstī un kuras tālākpārdošanas cenu tas tādējādi vēlāk ietekmē).
60. Ar EKL 90. panta otro daļu ir aizliegti tāda veida iekšējie nodokļi, ar ko ir pieļauta netieša vietējo ražojumu aizsardzība, kas, lai arī nav līdzīgi importētajiem ražojumiem pirmās daļas nozīmē, tomēr ar tiem atrodas konkurences attiecībās (24) .
61. Tomēr vērtējums, kuru iesniedzējtiesa vēlas saņemt, attiecas uz valsts tirgū jau esošo lietoto automašīnu salīdzinājumu ar lietotām automašīnām, kuras iegādātas citā dalībvalstī. Šīs divas kategorijas ir acīmredzami līdzīgi ražojumi EKL 90. panta pirmās daļas nozīmē, saskaņā ar kuru tādējādi attiecīgais nodoklis ir novērtējams.
62. Tā kā ne lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, ne arī Tiesai iesniegtajos apsvērumos nav nekā tāda, kas liktu domāt, ka šis nodoklis pieļauj netiešu aizsardzību jebkādiem citiem vietējiem ražojumiem, kas atrodas konkurences attiecībās ar vieglajām automašīnām, es uzskatu, ka vērtējums saskaņā ar EKL 90. panta pirmo daļu saistībā ar valsts tiesas otro jautājumu ir pietiekams (25) .
4. jautājums
63. Valsts tiesas ceturtais jautājums pēc būtības ir par to, vai prasība personai, kura iegādājas vieglo automašīnu citā dalībvalstī, iesniegt deklarāciju piecu dienu laikā pēc “iegādes Kopienas teritorijā” ir saderīga ar EKL 28. pantu un/vai Direktīvas 92/12 3. panta 3. punktu.
64. Iesākumam var norādīt, ka šķiet – šis jautājums zināmā mērā ir balstīts uz to, ka Brzežiņskis ir pārpratis to, no kura brīža sākas attiecīgais piecu dienu laika posms.
65. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka viņš valsts tiesā ir norādījis, ka ir bijis spiests pārtraukt īslaicīgo uzturēšanos ārvalstīs un atgriezties Polijā, lai piecu dienu laikā pēc attiecīgās automašīnas pirkuma Vācijā iesniegtu deklarāciju; tādēļ viņš tur nevarēja pabeigt pārējos plānotos darījumus.
66. Tomēr gan Polijas valdība, gan Komisija rakstveida apsvērumos piekrīt, ka “iegādes Kopienas teritorijā” diena Likuma par akcīzes nodokli nozīmē ir diena, kad automašīna faktiski ir ievesta Polijā. Tiesas sēdē Brzežiņskis šo viedokli neapstrīdēja un arī neiesniedza nekādus citus apsvērumus šajā jautājumā.
67. Tiktāl, ciktāl šis jautājums, iespējams, ir balstīts uz šādu pārpratumu, ir iespējams, ka iesniedzējtiesai uz to vairs nav vajadzīga atbilde. Tomēr es domāju, ka būtu lietderīgi aplūkot jautājumu, kuram valsts tiesvedībā joprojām var būt nozīme citos aspektos.
68. EKL 28. pantā ir aizliegti importa kvantitatīvie ierobežojumi un citi pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību – izņemot nodokļu pasākumus – tirdzniecībā starp dalībvalstīm. Direktīvas 92/12 3. panta 3. punktā ir ierobežotas tiesības piemērot nodokļus (par visām precēm, izņemot minerāleļļas, alkoholu, alkoholiskos dzērienus vai tabakas izstrādājumus), atļaujot to darīt ar nosacījumu, ka šie nodokļi tirdzniecībā starp dalībvalstīm nerada robežšķērsošanas formalitātes.
69. Tādējādi pareizs pamats, lai novērtētu deklarēšanas prasību, ir atkarīgs no tā, vai to klasificē kā ar nodokļiem nesaistītu pasākumu, kas tādējādi ir neatkarīgs no akcīzes nodokļa, par kuru ir pamata prāva (un šajā gadījumā būtu piemērojams EKL 28. pants), vai arī kā formalitāti, kas dod pamatu piemērot akcīzes nodokli (un šajā gadījumā būtu piemērojams Direktīvas 92/12 3. panta 3. punkts).
70. Komisija apgalvo, ka deklarēšanas mērķis ir sniegt informāciju par importēto automašīnu skaitu un par summu, kas maksājama kā akcīzes nodoklis, – šo apgalvojumu var secināt no veidlapas, ko Polijas valdība iesniegusi tiesvedības laikā. Komisija secina – manuprāt, pareizi balstoties uz šo pamatu –, ka deklarācijas prasība ir obligāta formalitāte, kas nedalāmi saistīta ar faktisko nodokļa samaksu. Ja tā, tad EKL 28. pantu nevar piemērot.
71. Tomēr Direktīvas 92/12 3. panta 3. punktu varētu piemērot tikai tad, ja deklarēšanas pienākums būtu uzskatāms par “robežšķērsošanas formalitāti”, par kuru uzliek akcīzes nodokli.
72. Iesniedzējtiesa norāda, ka, ja nodokļu maksātājs neiesniedz deklarāciju piecu dienu laikā, tam nerodas nelabvēlīgas sekas. Būtiska ir vienīgi prasība samaksāt nodokli pirms automašīnas pirmās reģistrācijas.
73. Gan Komisija, gan Polijas valdība norāda, ka deklarācija nav jāaizpilda tieši brīdī, kad automašīna šķērso Polijas robežu. Tomēr, ja deklarācija patiešām ir prasīta, tad, nosakot prasības statusu kā robežas šķērsošanas formalitāti, precīzais brīdis man nešķiet būtisks. Svarīgāk ir tas, ka [minētā prasība] ir saistīta ar robežas šķērsošanas brīdi, nevis ar pirkuma laiku, kā, šķiet, ir domājis Brzežiņskis.
74. Rakstveida apsvērumos Komisija arī norāda, ka akcīzes nodokli, ar kuru deklarācija ir nedalāmi saistīta, piemēro nevis tādēļ, ka automašīna ir šķērsojusi robežu, bet pamatojoties uz objektīvu kritēriju par tās pirmo reģistrāciju Polijā.
75. Tomēr tiesas sēdē Polijas valdības pārstāvis izskaidroja, ka akcīzes nodoklis un tādējādi deklarācijas prasība attiecās uz visām vieglajām automašīnām, kas ievestas valstī, pat ja tās nebija reģistrētas lietošanai uz ceļiem – piemēram, tās, kas paredzētas izvietošanai izstādē, lietošanai privātā īpašumā ārpus ceļiem, izjaukšanai, lai iegūtu rezerves daļas, utt.
76. No veidlapām, ko Polijas valdība iesniegusi pēc Tiesas lūguma, ir redzams, ka līdzīga (lai arī ne identiska) deklarācija ir jāiesniedz attiecībā uz Polijā ražotām automašīnām saistībā ar akcīzes nodokļa samaksu.
77. Tāpēc no Tiesas rīcībā esošās informācijas šķiet, ka akcīzes nodoklis ir maksājams par visām Polijā ražotajām vai importētajām vieglajām automašīnām, ka abos gadījumos jāiesniedz deklarācija attiecīgajām iestādēm un ka deklarācijas iesniegšanas termiņš pirmajā gadījumā ir saistīts ar transportlīdzekļa pirmo pārdošanu Polijā, bet otrajā gadījumā – ar transportlīdzekļa ievešanu Polijas teritorijā.
78. Šādos apstākļos es neuzskatu, ka pēdējā minētajā gadījumā deklarācijas prasību var uzskatīt par robežas šķērsošanas formalitāti Direktīvas 92/12 3. panta 3. punkta nozīmē. Ja pats nodoklis ir likumīgs – un šajā lietā, manuprāt, būtībā nav jautājuma par Polijas akcīzes nodokļa likumību, bet tikai par tā aprēķina metodes likumību attiecībā uz vecākiem transportlīdzekļiem –, dalībvalstīm nevar aizliegt prasīt, lai nodokļu maksātāji iesniegtu informāciju, pamatojoties uz kuru tiem tiks piemēroti nodokļi. Manu uzskatu apstiprina valsts tiesas izteikums šajā sakarā, ka par piecu dienu termiņa neievērošanu netiek piemērotas sankcijas.
Par šī nolēmuma iedarbības iespējamo ierobežošanu laikā
79. No iepriekš izklāstītās analīzes izriet, ka tāds nodoklis kā Polijas akcīzes nodoklis tiek piemērots pretēji EKL 90. panta pirmajai daļai tiktāl, ciktāl likme, saskaņā ar kuru tas tiek piemērots par lietotām automašīnām no citām dalībvalstīm, pārsniedz atlikušā nodokļa proporcionālo daļu no līdzīgas lietotas automašīnas vērtības, par kuru Polijā ir piemērots nodoklis, kad automašīna ir bijusi jauna. Tiesa ir pastāvīgi lēmusi, ka personām ir tiesības saņemt valsts nodokļu atmaksu, ja tie ir piemēroti pretrunā ar Kopienu tiesībām (26) .
80. Ņemot vērā šo iespēju, iesniedzējtiesa ir lūgusi Tiesai noteikt iespējamo šī sprieduma iedarbības ierobežojumu laikā. Gan rakstveida apsvērumos, gan tiesas sēdē Polijas valdība ir sniegusi argumentus par labu šādam ierobežojumam.
81. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesas sniegtā Kopienu tiesību normas interpretācija vajadzības gadījumā izskaidro un precizē šīs normas nozīmi un apjomu, kādā tā ir vai būtu jāsaprot un jāpiemēro no tās spēkā stāšanās brīža. Šādi interpretētu normu tiesas var piemērot un tām tā ir jāpiemēro tiesiskām attiecībām, kas ir radušās un nodibinātas pirms sprieduma, kurā izskatīts lūgums sniegt interpretāciju (27) .
82. Pavisam nesen Tiesa ir noteikusi, ka tās prakse, ierobežojot šādu spriedumu iedarbību laikā, ir šāda:
“Tikai izņēmuma gadījumos, piemērojot vispārējo tiesiskās drošības principu, kas ir Kopienu tiesību sistēmas neatņemama sastāvdaļa, Tiesa var nolemt ierobežot attiecīgās personas iespējas atsaukties uz interpretēto noteikumu, lai apšaubītu labticīgi izveidotas tiesiskās attiecības [..].
Turklāt no pastāvīgās judikatūras izriet, ka finansiālās sekas, kas dalībvalstij var rasties sakarā ar prejudiciālu nolēmumu, nav pietiekams pamats ierobežot minētā sprieduma iedarbību laikā [..].
Tiesa ir izmantojusi šādu risinājumu tikai ļoti konkrētos apstākļos, kad, no vienas puses, pastāvēja risks, ka varētu iestāties smagas ekonomiskas sekas, it īpaši saistībā ar tādu tiesisko attiecību lielo skaitu, kas nodibinātas labā ticībā, pamatojoties uz regulējumu, kurš tika uzskatīts par spēkā esošu, un, no otras puses, izrādījās, ka privātpersonas un valsts iestādes bija iesaistītas rīcībā, kas neatbilda Kopienu tiesiskajam regulējumam sakarā ar objektīvu un būtisku nenoteiktību attiecībā uz Kopienu tiesību normu piemērojamību; šo nenoteiktību varēja veicināt tāda pati rīcība no citu dalībvalstu vai Eiropas Kopienu Komisijas puses [..].” (28)
83. Tāpēc, pirmkārt, ir jāapsver, vai no citām dalībvalstīm importēto lietoto automašīnu akcīzes nodokļa aprēķināšanas metode tika ieviesta un piemērota labā ticībā, objektīvas, būtiskas nenoteiktības apstākļos (29), kuru varbūt ir veicinājušas citas dalībvalstis vai Komisija attiecībā uz EKL 90. panta nozīmi, un, otrkārt, vai šai tiesību normai pretēji piemērota nodokļa atmaksa Polijai radītu smagas ekonomiskas sekas.
84. Par pirmo aspektu Polijas valdība norāda, ka Tiesas judikatūra šajā jomā nav tik pilnīga un viennozīmīga, lai izslēgtu iespējamību, ka tas, ko dalībvalsts var uzskatīt par objektīvu kritēriju, dažādiem ražojumiem piemērojot atšķirīgas nodokļu likmes (30), netiks par tādu uzskatīts Tiesā. Tā arī uzsver, ka Komisija tika pilnībā sīki informēta par akcīzes nodokli 2004. gada 1. maijā, kad tas stājās spēkā, bet Komisija nav informējusi Polijas valdību par savu uzskatu, ka šis nodoklis nav saderīgs [ar Kopienu tiesībām] līdz pat 2005. gada 13. jūlijam, pēc valsts tiesas lēmuma šajā lietā lūgt prejudiciālu nolēmumu.
85. Man grūti piekrist, ka Tiesas judikatūra šajā jautājumā būtu neskaidra. No to spriedumu teksta, kurus esmu minējusi secinājumu lietā Nádasdi 4.–22. punktā un apkopojusi šo secinājumu 11. un 12. punktā, ir diezgan skaidrs, kāda ir Tiesas pieeja saistībā ar attiecībām starp likmi vienreizējam nodoklim par importētām lietotām automašīnām un atlikušā nodokļa proporcionālo daļu no vietējo lietoto transportlīdzekļu vērtības. Ir ievērojams skaits nolēmumu, no kuriem var secināt saskanīgus principus, un tas, kā tiek aprēķināts Polijas akcīzes nodoklis par lietotām automašīnām, kas importētas no citām dalībvalstīm, neatbilst šiem saskanīgajiem principiem.
86. Tāpat neuzskatu, ka varētu sacīt, ka Komisijas rīcība jebkādā veidā būtu sekmējusi šo neskaidrību, kā varētu likties Polijas valdībai. Protams, nevar cerēt, ka Komisija tūlīt atbildēs uz katru paziņojumu par jaunu pasākumu, kura sīkiem noteikumiem varbūt ir nepieciešama rūpīga pārbaude. Vēl jo vairāk tā ir, Kopienai paplašinoties no 15 līdz 25 dalībvalstīm, kad 10 jaunās dalībvalstis neilgā laikā droši vien ir iesniegušas ievērojamu skaitu īstenošanas pasākumu. Šādos apstākļos nevar sacīt, ka tas, ka Komisija neatbildēja 14 mēnešus – lai arī, iespējams, ideālā pasaulē tas būtu nožēlojami, – veicināja kādu neskaidrību – atšķirībā no situācijas, kad tā varētu, piemēram, pagaidām norādīt, ka pasākums atbilst [Kopienu tiesībām]. Jebkurā gadījumā tas vien, ka Komisija necēla prasību sakarā ar pārkāpumu līdz konkrētai dienai, nevar pamatot sprieduma iedarbības ierobežošanu laikā (31) .
87. Attiecībā uz otro aspektu Polijas valdība ir iesniegusi datus, kas liecina, ka kopējais akcīzes nodoklis par vieglajām automašīnām, kurš piemērots laikā no 2004. gada 1. maija līdz 2006. gada 30. aprīlim, ir 1,16 % no 2006. gada plānotajiem ieņēmumiem (32) .
88. Tomēr tā nav iesniegusi nevienu šo datu izklāstu, no kura būtu iespējams novērtēt, kāda šī kopējā apmēra daļa, iespējams, ir jāatlīdzina. It īpaši jāatceras, ka visām automašīnām (ieskaitot visas importētās automašīnas) piemērotais nodoklis līdz tā gada beigām, kurš ir pēc ražošanas gada, pilnībā atbilst Kopienu tiesībām. Nekas no šī nodokļa nav jāatlīdzina. Turklāt tikai par daļu no nodokļa, kas piemērots par automašīnām, kuras ievestas pēc šīs dienas, var saņemt atlīdzību. Un praksē var pieņemt, ka ne visi, kuriem ir tiesības uz atlīdzību, faktiski iesniegs pieteikumu. Turklāt Polijas valsts iestādēm ir iespējas pielāgot akcīzes nodokļa aprēķina metodi par vieglajām automašīnām tādējādi, lai zināmu laika posmu kompensētu jebkādus zaudējumus.
89. Šajos apstākļos neuzskatu, ka Tiesai būtu iesniegti pierādījumi par smagām ekonomiskām sekām tās judikatūras nozīmē, kas attaisnotu sprieduma iedarbības ierobežošanu laikā. Nav norādīts, ka, izmantojot sprieduma lietā EKW formulējumu (33), neierobežota iedarbība laikā “ar atpakaļejošu spēku radītu sajukumu Polijas valsts finansējuma sistēmā”.
Secinājumi
90. Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uzskatu, ka Tiesai vajadzētu sniegt šādas atbildes uz Wojewódzki Sąd Administracyny w Waszawie lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu:
1) akcīzes nodoklis, ko piemēro gan par precēm, kas importētas no citām dalībvalstīm, gan par tādām pašām vietēja ražojuma precēm, nav muitas nodoklis vai maksājums ar līdzīgu iedarbību, kas aizliegts ar EKL 25. pantu;
2) akcīzes nodoklis, ko dalībvalstī piemēro par visām vieglajām automašīnām, neatkarīgi no tā, vai tās ir jaunas vai lietotas, un neatkarīgi no to izcelsmes, atbilst EKL 90. panta pirmajai daļai, jo nodokļa likme vietējām un no citām dalībvalstīm importētām automašīnām ir vienāda. Tomēr tas neatbilst šai tiesību normai, ja, un tiktāl, ciktāl nodokļa likme attiecībā uz lietotām automašīnām, kas importētas no citām dalībvalstīm, pārsniedz atlikušā nodokļa likmi no līdzīgas lietotas automašīnas vērtības, par kuru attiecīgajā dalībvalstī ir piemērots tāds pats nodoklis pirms tās pirmās reģistrācijas šajā valstī;
3) šāds nodoklis jānovērtē vienīgi saskaņā ar EKL 90. panta pirmo, nevis otro daļu, ja nav citu vietējo ražojumu, kas atrastos konkurences attiecībās ar vieglajām automašīnām;
4) prasība, ka par ražojumiem, par kuriem dalībvalstī ir piemērojams akcīzes nodoklis, ir jādeklarē valsts iestādēm piecu dienu laikā pēc to ievešanas šīs valsts teritorijā, lai ļautu šīm iestādēm piemērot nodokli, nav importa kvantitatīvais ierobežojums vai pasākums ar līdzvērtīgu iedarbību EKL 28. panta nozīmē. Ja pastāv tāda pati prasība attiecībā uz līdzīgām vietēja ražojuma precēm, tad tā nav arī robežšķērsošanas formalitāte Padomes Direktīvas 92/12/EEK 3. panta 3. punkta nozīmē.
(1) .
(2)  –	1992. gada 25. februāra Direktīva par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.).
(3)  –	Aizliegumi, kas tagad ir paredzēti EKL 23., 25., 28. un 90. pantā, kādreiz bija ietverti, attiecīgi, EK līguma 9., 12., 30. un 95. pantā, uz kuriem ir norādes vecākā judikatūrā. Konsekvences dēļ turpmākajā tekstā es tomēr lietošu pašreizējo numerāciju.
(4)  –	Skat. 1992. gada 11. marta spriedumu apvienotajās lietās no C‑78/90 līdz C‑83/90 Compagnie commerciale de l’Ouest  u.c. ( Recueil, I‑1847. lpp., 20. punkts), 2003. gada 17. jūnija spriedumu lietā C‑383/01 De Danske Bilimportører
( Recueil, I‑6065. lpp., 32. punkts).
(5)  –	Skat., piemēram, 2004. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C‑387/01 Weigel
( Recueil, I‑4981. lpp., 63. punkts un tajā minētā judikatūra).
(6)  –	Skat. 4. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā De Danske Bilimportører, 34. punkts, un 5. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lieta Weigel, 65. punkts.
(7)  –	1990. gada 11. decembra spriedums lietā C‑47/88 Komisija/Dānija ( Recueil, I‑4509. lpp.), 1995. gada 9. marta spriedums lietā C‑345/93 Nunes Tadeu
( Recueil, I‑479. lpp.), 1997. gada 23. oktobra spriedums lietā C‑375/95 Komisija/Grieķija ( Recueil, I‑5981. lpp.), 2001. gada 22. februāra spriedums lietā C‑393/98 Gomes Valente
( Recueil, I‑1327. lpp.), 2002. gada 19. septembra spriedums lietā C‑101/00 Tulliasiamies
un Siilin
( Recueil, I‑7487. lpp.) un 5. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Weigel .
(8)  –	Lieta C‑290/05, 2006. gada 13. jūlija secinājumi.
(9)  –	Skat., piemēram, 1995. gada 30. novembra spriedumu lietā C‑113/94 Casarin
( Recueil, I‑4203. lpp., 17. un turpmākie punkti un tajos minētā judikatūra).
(10)  –	1995. gada 11. augusta spriedums apvienotajās lietās no C‑367/93 līdz C‑377/93 Roders
( Recueil, I‑2229. lpp., 38. punkts).
(11)  –	1999. gada 15. jūnija spriedums lietā C‑421/97 Tarantik
( Recueil, I‑3633. lpp., 28. punkts).
(12)  –	Ustawa o Podatku Akcyzowym, 2004. gada 23. janvāris ( Dziennik Ustaw
Nr. 29, 257. pozīcija).
(13)  –	2004. gada 22. aprīļa Rozporządzenie Ministra Finansów w Sprawie Obniżenia Stawek Podatku Akcyzowego
(Finanšu ministra lēmums par akcīzes nodokļa likmju samazināšanu) ( Dziennik Ustaw
Nr. 87, 825. pozīcija), turpmāk tekstā – “2004. gada lēmums”.
(14)  –	Aptuveni EUR 200 pēc attiecīgā maiņas kursa. Tā kā automašīna bija 15 gadus veca, bija jāpiemēro lielākā nodokļa likme (65 %), tādējādi var aprēķināt, ka automašīnas (deklarētā) cena bija PLN 1315 jeb aptuveni EUR 300.
(15)  –	Skat. šo secinājumu 8. punktu.
(16)  –	Skat., piemēram, 5. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Weigel, 64. punkts un tajā minētā judikatūra.
(17)  –	7. zemsvītras piezīmē minētie spriedumi lietā Komisija/Dānija, 18. punkts, un lietā Komisija/Grieķija, 19. punkts.
(18)  –	7. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Gomes Valente, 24. un 25. punkts.
(19)  –	Skat. šo secinājumu 18. un turpmākos punktus.
(20)  –	Var piebilst, ka nevienlīdzība saasināsies, ja importētas automašīnas vērtība un tādējādi cena, par kuru tā nopirkta, ietvers līdzīga atlikušā nodokļa daļu, kas piemērota citā dalībvalstī.
(21)  –	Pretēji, piemēram, situācijai, uz kuru attiecas EKL 28. pants, kad attaisnojums ir iespējams saskaņā ar EKL 30. pantu vai saskaņā ar judikatūru lietā Cassis de Dijon
(1979. gada 20. februāra spriedums lietā 120/78 Rewe‑Zentral, Recueil, 649. lpp.).
(22)  –	Minēts 8. zemsvītras piezīmē, 66. punkts.
(23)  –	7. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Komisija/Grieķija, 29. punkts un tajā minētā judikatūra. Ir visai iespējams, piemēram, ka tad, ja apstrīdētā akcīzes nodokļa nebūtu, lietoto automašīnu no citām dalībvalstīm pirkumu skaits būtu pieaudzis vēl iespaidīgāk.
(24)  –	Skat. šo secinājumu 15. punktu.
(25)  –	Skat. arī šo secinājumu 15. punktu.
(26)  –	Skat., piemēram, 2002. gada 11. jūlija spriedumu lietā C‑62/00 Marks and Spencer
( Recueil, I‑6325. lpp., 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
(27)  –	Skat., piemēram, 2006. gada 10. janvāra spriedumu lietā C‑402/03 Skov
un Bilka
(Krājums, I‑199. lpp., 50. punkts).
(28)  – 2006. gada 27. aprīļa spriedums lietā C‑423/04 Richards
(Krājums, I‑3585. lpp., 40.–42. punkts).
(29)  –	Skat. manus 2006. gada 22. jūnija secinājumus lietā C‑228/05 Stradasfalti
(2006. gada 14. septembra spriedums, Krājums, I‑8391. lpp.), 87.–89. punktu, kuros ir paustas zināmas šaubas par piemērotāko šī kritērija formulējumu.
(30)  –	Skat., piemēram, 1998. gada 2. aprīļa spriedumu lietā C‑213/96 Outokumpo
( Recueil, I‑1777. lpp., 30. punkts).
(31)  –	Skat. arī 93. punktu manos secinājumos lietā Stradasfalti, minēti šo secinājumu 29. zemsvītras piezīmē.
(32)  –	Saskaņā ar iesniegtajiem datiem un maniem aprēķiniem, kopējā summa faktiski atbilst aptuveni 0,69 % no ieņēmumiem visā divu gadu laika posmā.
(33)  –	2000. gada 9. marta spriedums lietā C‑437/97 EKW
( Recueil, I‑1157. lpp., 59. punkts).