62002CJ0366_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑366/02
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
ko Verwaltungsgericht Halle [Halles Administratīvā tiesa] (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 30. septembrī un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 14. oktobrī, tiesvedībā
Gerd Gschoßmann
pret
Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd .
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: trešās palātas priekšsēdētāja pienākumu izpildītājs A. Ross [ A. Rosas ], tiesneši R. Šintgens [ R. Schintgen ] (referents) un N. Kolnerika [ N. Colneric ],
ģenerāladvokāts F. Ležē [ P. Léger ],
sekretārs R. Grass [ R. Grass ],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā mutvārdu apsvērumus, ko sniedza:
– G. Gšosmana [ G. Gschoßmann ] vārdā – R. Cimmermans [ R. Zimmermann ], Rechtsanwalt,
– Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd
vārdā – E. Štībners [ E. Stübner ], pārstāvis,
– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – M. Nījārs [ M. Niejahr ], pārstāvis,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2004. gada 27. maijā,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 9. pantu Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1765/92, ar kuru izveido atbalsta sistēmu dažu laukaugu audzētājiem (OV L 181, 12. lpp.), un 7. pantu Padomes 1999. gada 17. maija Regulā (EK) Nr. 1251/1999, ar kuru izveido atbalsta sistēmu dažu laukaugu audzētājiem (OV L 160, 1. lpp.).
2. Šis lūgums tika iesniegts prāvas ietvaros starp lauksaimnieku G. Gšosmanu un Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd
(Lauksaimniecības un zemju paplašināšanas birojs, turpmāk tekstā – "birojs") par pieteikumu atmaksāt kompensācijas maksājumus.
Atbilstošās tiesību normas
3. No Regulas Nr. 1765/92 otrā apsvēruma izriet, ka laukaugu audzētāju atbalsta sistēma, kuru izveido ar šo regulu, ir paredzēta, lai nodrošinātu labāku tirgus līdzsvaru, tādējādi izlīdzinot Kopienas cenas ar pasaules tirgus cenām, un kompensētu ienākumu zudumu, ko audzētājiem rada šāda maksājumu kompensācija.
4. Regula Nr. 1765/92 paredz piešķirt kompensācijas maksājumus par platībām, kurās audzē laukaugus vai kas ir atstātas papuvē. Šīs regulas 9. pants tomēr izslēdz noteiktas zemes no minēto maksājumu saņemšanas:
"Pieteikumus kompensācijas maksājumiem un par [zemes] atstāšanu papuvē nevar iesniegt par zemēm, kurās audzēja pastāvīgas ganības, pastāvīgas kultūras, kokus vai kas tika izmantotas ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem līdz 1991. gada 31. decembrim."
5. Šī pati regula tika ieviesta ar Komisijas 1992. gada 24. septembra Regulu (EEK) Nr. 2780/92 par nosacījumiem kompensācijas maksājumu piešķiršanai noteiktu laukaugu audzētāju atbalsta sistēmas ietvaros (OV L 281, 5. lpp.).
6. Regulas Nr. 2780/92 I pielikuma II punkts ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 1994. gada 27. jūlija Regulu (EK) Nr. 2780/92 (OV L 198, 93. lpp.), pastāvīgu kultūru jēdzienu definē šādi:
"Nemainīgi laukaugu sējumi, izņemot pastāvīgās ganības, kas aug šajā zemē piecus gadus vai ilgāku laiku un kurā atkārtoti tiek iegūtas ražas, izņemot daudzgadīgos laukaugus, kas noteikti II pielikumā."
7. Regula Nr. 2780/92 tika aizstāta ar Komisijas 1996. gada 9. aprīļa Regulu (EK) Nr. 658/96 (OV L 91, 46. lpp.). Jēdziena "pastāvīgas kultūras" definīcija, kā tas noteikts minētās regulas I pielikuma 2. punktā, pēc būtības tomēr saglabājas, proti:
"Nemainīgi laukaugu sējumi, izņemot pastāvīgās ganības, kas aug šajā zemē piecus gadus vai ilgāku laiku un kurā atkārtoti tiek iegūtas ražas, izņemot daudzgadīgos laukaugu sējumus."
8. Regula Nr. 1765/92 tika aizstāta ar Regulu Nr. 1251/1999, kuras 7. panta pirmajā daļā ir paredzēts:
"Maksājumu pieteikumus nevar iesniegt par zemi, uz kuras 1991. gada 31. decembrī bija pastāvīgas ganības, pastāvīgi tika audzēti graudaugi vai koki, vai kas tika izmantota ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem."
9. Īpaši noteikumi Regulas Nr. 1251/1999 piemērošanai ir ietverti Komisijas 1999. gada 22. oktobra Regulā (EK) Nr. 2316/1999 (OV L 280, 43. lpp.), kura aizstāja Regulu Nr. 658/96. Jēdziena "pastāvīgas kultūras" definīcija, kā tas noteikts Regulas Nr. 2316/1999 I pielikuma 2. punktā, atbilst Regulas Nr. 658/96 I pielikuma 2. punktā noteiktajai, proti:
"Nemainīgi laukaugu sējumi, izņemot pastāvīgās ganības, kas aug šajā zemē piecus gadus vai ilgāku laiku un kurā atkārtoti tiek iegūtas ražas, izņemot daudzgadīgos laukaugu sējumus."
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
10. G. Gšosmans no biroja saņēma kompensācijas maksājumus par zemēm, kurās viņš bija iekopis ābeļdārza stādījumus.
11. Saskaņā ar rīkojumu par prejudiciālā jautājuma uzdošanu augšminētās zemes bija iedalītas trīs kategorijās:
– pirmajai kategorijai atbilstošajās zemēs 1991. gada 31. decembrī atradās ābeles, kas vairs netika miglotas. Kopš 1991. gada ābolu raža vairs netika ievākta. Lēmums par attiecīgās zemes plēsumu jau bija pieņemts, un tas vēlāk tika arī īstenots;
– otrajai kategorijai atbilstošajās zemēs atskaites datumā augļu koki jau bija nocirsti, bet vēl nebija novākti; tas nozīmē, ka zeme [apstrādei] nebija izmantojama. Šie augļu koki tika novākti vēlāk;
– trešajai kategorijai atbilstošajās zemēs augļu koki jau bija nocirsti un novākti, bet zeme vēl netika izmantota citam nolūkam.
12. Ar 2001. gada 15. jūnija lēmumu birojs prasīja kompensācijas maksājumu daļēju atmaksu, jo attiecīgā zeme atbilda Regulas Nr. 1765/92 9. pantā un Regulas Nr. 1251/1999 7. pantā noteiktajiem izņēmumiem, jo 1991. gada 31. decembrī tajā "tika audzēti [..] pastāvīgi graudaugi [..], vai [tā] tika izmantota ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem".
13. Tā kā pastāvēja šaubas par attiecīgo Kopienas noteikumu piemērojamību, iesniedzējtiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
"1) Vai zemes ar pastāvīgo kultūru stādījumiem Regulas [..] Nr. 1765/92 9. panta vai Regulas [..] Nr. 1251/1999 7. panta [..] nozīmē prasa uz zemes esošo stādījumu, šajā gadījumā – ābeļu, iekopšanu?
2) Vai zeme joprojām uzskatāma par apstādītu ar pastāvīgām kultūrām, ja īpašnieks vai nomnieks vairs [tās] neapmiglo ar insekticīdiem audzēšanas sezonas laikā un vairs neievāc ražas?
3) Gadījumā, ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša, vai pastāvīgo kultūru stādījumi zemēs uzskatāmi par izbeigtiem, ja īpašnieks vai nomnieks nolemj drīzumā ābeļdārzu izcirst, bet šo lēmumu neīsteno līdz atskaites datumam? Vai atbilde būtu citāda, ja izciršanas darbu veikšanai pirms atskaites datuma tiek nolīgts cits uzņēmums?
4) Gadījumā, ja atbilde arī uz trešo jautājumu ir noliedzoša, vai pastāvīgo kultūru stādījumi zemēs uzskatāmi par izbeigtiem, ja īpašnieks vai nomnieks ir izcirtis ābeļdārzu bez nolūka stādīt jaunus augļu kokus; citiem vārdiem, vai šādā gadījumā izciršanas termiņš, 1991. gada 31. decembris, atbilst termiņam, ko ņem vērā atbalsta sistēmas nolūkam?
5) Gadījumā, ja atbilde arī uz ceturto jautājumu ir noliedzoša, vai pastāvīgo kultūru stādījumi zemēs uzskatāmi par izbeigtiem, ja nocirstie augļu koki tiek novākti no zemes pirms atskaites datuma aramzemes iekopšanai?
6) Ja jebkurš no augšminētajiem apstākļiem nozīmē to, ka pastāvīgo kultūru stādījumi zemēs ir uzskatāmi par izbeigtiem, jautājums ir šāds: tā kā atbilstoši katras no abu iepriekš minēto regulu nozīmēm pastāvīgo kultūru stādījumi zemēs uzskatāmi par izbeigtiem, vai atskaites datumā zemes var kvalificēt par tādām, ko izmanto ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem, un, apstiprinošas atbildes gadījumā, vai kāds no minētajiem apstākļiem atceļ šādu kvalifikāciju?"
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
14. Ar pirmajiem diviem jautājumiem, kas ir izskatāmi kopā, iesniedzējtiesa jautā, vai Regulas Nr. 1765/92 9. pants un Regulas Nr. 1251/1999 7. pants ir interpretējami tā, ka zemju, kurās audzē pastāvīgas kultūras, izslēgšanai no kompensācijas maksājumiem nepieciešams, lai attiecīgās zemes tiktu apstrādātas un, jo īpaši, lai audzēšanas sezonas laikā tiktu migloti insekticīdi un ievāktas ražas.
15. Kā to jau norādījuši Komisija un ģenerāladvokāts savu secinājumu 16. un turpmākajos punktos, Regulas Nr. 1765/92 9. pantā un Regulas Nr. 1251/1999 7. pantā norādīts vienīgi uz zemēm, kurās ir pastāvīgas ganības, pastāvīgi graudaugi, koki, vai arī uz zemēm, kas tiek izmantotas ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem, vienlaicīgi neprasot zemju apstrādi.
16. Faktiski pastāvīgas ganības un kokus var izmantot kā tādus, neveicot nekādu zemes apstrādi. Šādos apstākļos, attiecīgajos Kopienu noteikumos nepastāvot norādēm par pretējo, nebūtu pamatoti prasīt zemes apstrādi gadījumos, ja tajā audzē pastāvīgas kultūras, bet to neprasīt tad, ja zemēs ir ierīkotas pastāvīgas ganības vai tiek audzēti koki.
17. Turklāt zemes apstrādes prasību būtu grūti saskaņot ar Kopienas likumdevēja rūpēm, uz kurām norādīts Regulas Nr. 1765/92 17) apsvērumā un Regulas Nr. 1251/1999 26) apsvērumā, kas izslēdz no kompensācijas maksājumiem tādas zemes, kas nav kultivētas tieši pirms laika, kad stājās spēkā attiecīgā atbalsta shēma. Faktiskās sekas zemes apstrādes prasībai, lai to izslēgtu no kompensācijas maksājumu saņemšanas, ir tādas, ka piemērotās zemes būtu tās, kas nav apsētas pirms 1991. gada 31. decembra, bet iekoptas kā aramzeme vienīgi ar mērķi saņemt minētos maksājumus.
18. Tā kā izslēgšanai no kompensācijas maksājumu saņemšanas pietiek ar to, ka attiecīgajās zemēs audzē pastāvīgas kultūras, nepastāvot vajadzībai tās kultivēt, šajā gadījumā netiek prasīts izmantot insekticīdus un ievākt ražas.
19. Tādēļ uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild: Regulas Nr. 1765/92 9. pants un Regulas Nr. 1251/1999 7. pants ir interpretējami tā, ka zemju, kurās audzē pastāvīgas kultūras, izslēgšanai no kompensācijas maksājumiem nav nepieciešams, lai tās tiktu apstrādātas, nedz arī, jo īpaši, lai tiktu izmantoti insekticīdi vai ievāktas ražas.
Par trešo, ceturto un piekto jautājumu
20. Ar trešo, ceturto un piekto jautājumu, kas ir cieši saistīti, iesniedzējtiesa pēc būtības jautā, vai Regulas Nr. 1765/92 9. pants un Regulas Nr. 1251/1999 7. pants ir interpretējami tādējādi, ka pastāvīgo kultūru stādījumi zemēs ir uzskatāmi par izbeigtiem, kad attiecībā uz ābolu ražošanu audzētājs nolemj izcirst ābeļdārzu vai šī uzdevuma izpildei nolīgst uzņēmēju – tātad ābeļu faktiskas nociršanas laikā, – vai arī pēc nocirsto koku novākšanas.
21. Kā tas izriet no atbildes uz pirmo jautājumu, izslēgšanai no kompensācijas maksājumu saņemšanas pietiek ar to, ka attiecīgās zemēs audzē pastāvīgas kultūras, nepastāvot nepieciešamībai tās kultivēt; tātad šis nosacījums attiecībā uz augļu koku plantācijām acīmredzami nav sasniegts, jo augļu koki ir nocirsti, bet nav novākti.
22. Turpretī vienkārši lēmums izcirst kokus bez tā faktiskas īstenošanas nenozīmē, ka pastāvīgo kultūru stādījumi zemēs ir uzskatāmi par izbeigtiem.
23. Tādēļ uz trešo, ceturto un piekto jautājumu ir jāatbild: Regulas Nr. 1765/92 9. pants un Regulas Nr. 1251/1999 7. pants ir interpretējami tādējādi, ka pastāvīgo kultūru stādījumi zemēs ir uzskatāmi par izbeigtiem, kad attiecībā uz ābolu ražošanu augļu koki tiek faktiski izcirsti, neraugoties uz to, vai koki tiek novākti. Tomēr vienkārši lēmums izcirst augļu kokus bez tā faktiskas īstenošanas nenozīmē, ka pastāvīgo kultūru stādījumi zemēs ir uzskatāmi par izbeigtiem.
Par sesto jautājumu
24. Ar sesto jautājumu iesniedzējtiesa jautā, vai Regulas Nr. 1765/92 9. pants un Regulas Nr. 1251/1999 7. pants ir interpretējami tādējādi, ka gadījumos, kad pastāvīgo kultūru stādījumi zemēs ir uzskatāmi par izbeigtiem, zemes ir jākvalificē kā tādas, ko izmanto ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem.
25. Kā to jau norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 25. punktā, tiek pieņemts, ka zemi izmanto ar lauksaimniecību saistītiem mērķiem tad, ja to izmanto augu vai dzīvnieku audzēšanai.
26. Tātad zemes, kurās pastāvīgo kultūru stādījumi uzskatāmi par izbeigtiem, var uzskatīt par tādām, ko izmanto ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem, vienīgi tad, ja konstatē, ka tās neizmanto citu augu vai dzīvnieku audzēšanai. Tādēļ iesniedzējtiesai piekrīt izvērtēt, vai attiecīgajā lietā šis nosacījums ir izpildīts.
27. Tādēļ uz sesto jautājumu ir jāatbild: Regulas Nr. 1765/92 9. pants un Regulas Nr. 1251/1999 7. pants ir interpretējami tādējādi, ka zemes, kurās pastāvīgo kultūru stādījumi uzskatāmi par izbeigtiem, var uzskatīt par tādām, ko izmanto ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem, vienīgi tad, ja konstatē, ka tās nav paredzētas citu augu vai dzīvnieku audzēšanai.
Par tiesāšanās izdevumiem
28. Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1) Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1765/92, ar kuru izveido atbalsta sistēmu dažu laukaugu audzētājiem, 9. pants un Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1251/1999, ar kuru izveido atbalsta sistēmu dažu laukaugu audzētājiem, 7. pants ir interpretējami tādējādi, ka zemju, kurās audzē pastāvīgas kultūras, izslēgšanai no kompensācijas maksājumiem nav nepieciešams, lai tās tiktu apstrādātas, nedz arī, jo īpaši, lai tajās tiktu izmantoti insekticīdi vai ievāktas ražas;
2) Regulas Nr. 1765/92 9. pants un Regulas Nr. 1251/1999 7. pants ir interpretējami tādējādi, ka pastāvīgo kultūru stādījumi zemēs ir uzskatāmi par izbeigtiem, kad attiecībā uz ābolu ražošanu augļu koki tiek faktiski izcirsti, neraugoties uz to, vai koki tiek novākti. Tomēr vienkārši lēmums izcirst augļu kokus bez tā faktiskas īstenošanas nenozīmē, ka pastāvīgo kultūru stādījumi zemēs ir uzskatāmi par izbeigtiem;
3) Regulas Nr. 1765/92 9. pants un Regulas Nr. 1251/1999 7. pants ir interpretējami tādējādi, ka zemes, kurās pastāvīgo kultūru stādījumi uzskatāmi par izbeigtiem, var uzskatīt par tādām, ko izmanto ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem, vienīgi tad, ja konstatē, ka tās nav paredzētas citu augu vai dzīvnieku audzēšanai.