62023TJ0201_RES
Дело T‑201/23
Communications Regulatory Authority (CRA)
срещу
Съвет на Европейския съюз
Решение на Общия съд (шести състав) от 16 октомври 2024 година
„Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, взети с оглед на положението в Иран — Замразяване на средства — Списък на лицата, образуванията и органите, чиито финансови средства и икономически ресурси се замразяват — Включване на наименованието на жалбоподателя в списъка — Задължение за мотивиране — Право на защита — Право на ефективна съдебна защита — Пропорционалност — Злоупотреба с власт“
Актове на институциите — Мотивиране — Задължение — Обхват — Ограничителни мерки срещу Иран — Замразяване на средства на определени лица и образувания с оглед на положението в Иран — Задължение за посочване в мотивите на специфичните и конкретни обстоятелства, обосноваващи въпросната мярка — Решение, което се вписва в известен на заинтересованото лице контекст, позволяващ му да разбере обхвата на приетата спрямо него мярка — Допустимост на кратки мотиви
(член 296 ДФЕС; Регламенти № 359/2011 и 2023/152 на Съвета)
(вж. т. 25—28 и 30—34)
Право на Европейския съюз — Принципи — Право на защита — Ограничителни мерки срещу Иран — Замразяване на средства на лица, които са отговорни за сериозни нарушения на правата на човека, и на свързаните с тях лица, образувания или органи — Право на достъп до документите — Право, обусловено от искане в този смисъл до Съвета
(Регламенти № 359/2011 и 2023/152 на Съвета)
(вж. т. 38)
Европейски съюз — Съдебен контрол за законосъобразност на актовете на институциите — Ограничителни мерки срещу Иран — Обхват на контрола — Доказване на основателността на мярката — Задължение на компетентния орган на Съюза да докаже при оспорване основателността на съображенията срещу засегнатите лица или образувания — Доказателства, посочващи документи, които не са били приложени към преписката по делото — Нарушение на правото на защита — Липса
(член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз; Регламенти № 359/2011 и 2023/152 на Съвета)
(вж. т. 55 и 61—64)
Право на Европейския съюз — Принципи — Основни права — Презумпция за невиновност — Решение за замразяване на средства на определени лица и образувания с оглед на положението в Иран — Съвместимост с посочения принцип — Условия
(член 48, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз; Регламенти № 359/2011 и 2023/152 на Съвета)
(вж. т. 66—69)
Европейски съюз — Съдебен контрол за законосъобразност на актовете на институциите — Ограничителни мерки срещу Иран — Обхват на контрола — Вписване на жалбоподателя в списъка, приложен към обжалвания регламент, поради участието му в действия, представляващи сериозни нарушения на правата на човека — Обществено достъпни документи — Доказателствена стойност
(Регламенти № 359/2011 и 2023/152 на Съвета)
(вж. т. 75—79, 86 и 88—90)
Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Иран — Замразяване на средства на лица, които са отговорни за сериозни нарушения на правата на човека, и на свързаните с тях лица, образувания или органи — Съдебен контрол за законосъобразност — Обхват — Преценка на фактите и проверка на доказателствата — Грешка в преценката на Съвета, що се отнася до приемането на ограничителни мерки — Липса
(Регламенти № 359/2011 и 2023/152 на Съвета)
(вж. т. 92, 93, 98, 107, 109—112 и 117)
Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Иран — Замразяване на средства на лица, които са отговорни за сериозни нарушения на правата на човека, и на свързаните с тях лица, образувания или органи — Съдебен контрол за законосъобразност — Подходящ характер на ограничителните мерки — Ограничителни мерки, с които се преследва легитимна цел на общата външна политика и политика на сигурност
(Регламенти № 359/2011 и 2023/152 на Съвета)
(вж. т. 127—130)
Резюме
С решението си Общият съд отхвърля жалбата за отмяна, подадена от Communications Regulatory Authority (CRA) срещу Регламент 2023/152 (
1
), с който тази институция е включена от Съвета на Европейския съюз през 2023 г. в списъка на лицата и образуванията, спрямо които се прилагат ограничителни мерки с оглед на положението в Иран. Общият съд констатира, че Съветът не е допуснал грешка в преценката с оглед на представените доказателства, що се отнася до използването от жалбоподателя на шпионски софтуер срещу иранското население.
Жалбоподателят е правителствена институция към Министерството на информационните и комуникационните технологии на Иран. Финансовите му средства са замразени, тъй като той се счита за отговорен за сериозни нарушения на правата на човека в Иран, защото е приложил изискванията на иранското правителство за филтриране на интернет съдържанието чрез шпионски софтуер, наречен SIAM, и е използвал по време на протестите през 2022 г., последвали смъртта на Махса Амини, контрола, който упражнява върху достъпа до интернет и върху мобилните телефони, за да проследява протестиращите и дейностите на дисидентите. Според Съвета по този начин жалбоподателят е подпомогнал репресиите, упражнени от тези власти срещу демонстрантите, които надигнали глас в защита на законните си права.
Съображения на Общия съд
На първо място, Общият съд отхвърля оплакванията на жалбоподателя, изведени от нарушаване на членове 47 и 48 от Хартата на основните права на Европейския съюз. В това отношение Общият съд припомня, че в случай на оспорване компетентният орган на Европейския съюз следва да установи основателността на мотивите, приети срещу засегнатото лице или образувание. При все това не следва, че твърдяната неспособност на Съвета да докаже основателността на съображенията, въз основа на които жалбоподателят е включен в приложение I към Регламент № 359/2011 (
2
), ако бъде доказана, накърнява правото на защита на жалбоподателя. Всъщност, напротив, тъй като запазването на ефективността на член 47 от Хартата на основните права изисква това, в рамките на контрола за законосъобразност на ограничителните мерки, съдът на Съюза е длъжен да провери дали съображенията, на които почиват тези мерки, са основателни, а следователно и доказателствената стойност на представените от Съвета документи.
На второ място, Общият съд припомня, че статии в печата може да се използват, за да се потвърди съществуването на някои факти, когато те произхождат от няколко различни източника и са достатъчно конкретни, точни и непротиворечиви по отношение на описаните в тях факти.
В случая Съветът е обосновал приемането на разглежданите ограничителни мерки срещу жалбоподателя на различни документи от такова естество. Що се отнася до статия, публикувана на сайта на The Intercept (
3
), Общият съд счита, че тя подкрепя твърденията на Съвета чрез предоставянето на разположение на ръководството за използване на софтуера SIAM на английски език и на второ ръководство, съставено на фарси, на което било изобразено логото на жалбоподателя. Тези твърдения се подкрепят от други доказателства. Така статия на медията Commrisk (
4
) описва срещата с представител на технологично дружество, който се опитал да продаде на Иран софтуер със „странно сходни“ функции на тези на софтуера SIAM и който доброволно предоставил информация на автора на тази статия във връзка с тази продажба.
Накрая, от статия на асоциацията ARTICLE 19 (
5
) се установява, че от много години тя наблюдава обхвата на проверките, осъществявани върху интернет в Иран. Тази асоциацията по-специално открила, че жалбоподателят, под контрола на иранското Министерство на информационните и комуникационните технологии, което в действителност се контролирало от иранските разузнавателни служби, разработвал апаратура за наблюдение и налагане на цензура на равнището на доставчиците на интернет услуги и разпореждал прекъсване на достъпа до интернет и предизвикване на други смущения от името на Върховния национален съвет за сигурност на Иран.
Следователно, като се имат предвид съвпадането на различните доказателства и обстоятелствата, при които те са били изготвени, Общият съд счита, че тези твърдения с основание са можели да бъдат взети предвид от Съвета.
На последно място Общият съд счита, че Съветът е представил пред Общия съд съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, които дават възможност да се установи наличието на достатъчна връзка между жалбоподателя и ситуацията, срещу която в случая се води борба, а именно репресиите, извършени от иранските власти срещу мирни демонстранти, журналисти, защитници на човешките права, студенти и други лица, които издигат глас в защита на законните си права.
От една страна, Общият съд отхвърля довода на жалбоподателя, че той няма правоспособност да извърши деянията, в които е упрекнат. Всъщност Общият съд констатира, че макар по принцип прехващането на съобщения да е забранено от иранското право, то все пак остава възможно по силата на закона в някои хипотези, които са определени много широко.
От друга страна, Общият съд отхвърля довода на жалбоподателя, изведен от техническата му невъзможност да провежда операциите по наблюдение и контрол на ползвателите на иранските мобилни мрежи. Всъщност той констатира, че командите на софтуера SIAM са предназначени за всички ирански мобилни оператори и че последните са длъжни да им отговарят във всеки момент.
Освен това, най-напред, противно на твърденията на жалбоподателя, използването на тези команди поражда описания от Съвета ефект и не преследва легитимна цел. Така командата LocationCustomerList позволява да се идентифицират всички ползватели на мобилна мрежа, намиращи се в определена географска зона, дори тя да е приблизителна. По-нататък, командата Force2GNumber, чиято цел е мобилен телефон принудително да използва 2G мрежа вместо по-новите 3G и 4G мрежи, води до невъзможност за гледане и споделяне на видео от този телефон. Общият съд отбелязва също, че жалбоподателят не представя никакво доказателство, от което да може да се установи, че командите GetCDR и GetIPDR, които служат, първата — за проверка на историята на проведените от даден телефон разговори, а втората — за получаване на IP адреса на апаратите, в които е активирана определена SIM карта, са можели да бъдат използвани само в отговор на законните искания, отправени от иранските съдилища и полицейски органи.
Накрая, Общият съд подчертава, че положението в Иран се отличава с редовни протести на цивилното население срещу режима, системно потискани от властите на тази страна, по-специално с помощта на средства за наблюдение на интернет. При тези условия не е изключено команди, първоначално предвидени за „законни“ цели, като ApplySusp и ApplySuspIP, които позволяват да се деактивират SIM картите, обявени от ползвателите за загубени или откраднати, или принадлежащи на лица, за които е обявено, че са починали, да бъдат изкривени и използвани от иранските власти за репресии.
(
1
)	Регламент за изпълнение (ЕС) 2023/152 на Съвета от 23 януари 2023 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 359/2011 относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи предвид ситуацията в Иран (ОВ L 20 I, 2023 г., стр. 1).
(
2
)	Регламент (ЕС) № 359/2011 на Съвета от 12 април 2011 година относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи предвид ситуацията в Иран (ОВ L 100, 2011 г., стр. 1).
(
3
)	Статия, озаглавена „Hacked documents: How Iran track and control protesters phone“, публикувана на 28 октомври 2022 г.
(
4
)	Статия, озаглавена „Hacker Leaks Manuals showing How Iran Uses Mobile Networks to Track Protesters“, публикувана на 31 октомври 2022 г.
(
5
)	Статия, озаглавена „Iran: New tactics for digital repression as as protests continue“, публикувана на 17 ноември 2022 г.