62015CC0650
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
ELEANOR SHARPSTON,
predstavljeni 6. julija 2017 (
1
)
Zadeva C‑650/15 P
Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG)
SNF SAS
proti
Evropski agenciji za kemikalije
„Pritožba – Uredba (ES) št. 1907/2006 (Uredba REACH) – Snovi, ki vzbujajo veliko zaskrbljenost – Določitev seznama snovi, opredeljenih za morebitno vključitev v Prilogo XIV (seznam snovi, ki so predmet avtorizacije) – Odločba, s katero je bil akrilamid opredeljen kot snov, ki izpolnjuje merila za vključitev na seznam – Člen 2(8)(b) – Izvzetje – Pojem „intermediat“ – Obveznost obrazložitve – Načelo sorazmernosti“
1.
Ta pritožba je bila vložena zoper sodbo Splošnega sodišča z dne 25. septembra 2015, PPG in SNF/ECHA (
2
) (v nadaljevanju: izpodbijana sodba). Splošno sodišče je z navedeno sodbo zavrnilo tožbo združenja Polyelectrolyte Producers Group GEIE (v nadaljevanju: PPG) in družbe SNF SAS (v nadaljevanju: SNF) za razglasitev ničnosti odločbe Evropske agencije za kemikalije (v nadaljevanju: ECHA ali Agencija) (ED/68/2009), s katero je bil akrilamid (EC št. 201‑173‑7) opredeljen kot snov, ki vzbuja veliko zaskrbljenost (v nadaljevanju: SVHC) in izpolnjuje merila iz člena 57 Uredbe REACH (
3
), s katero je bil vključen na seznam kandidatnih snovi za morebitno vključitev v Prilogo XIV k navedeni uredbi (v nadaljevanju: sporna odločba).
2.
Navedena pritožba daje Sodišču priložnost za razlago člena 2(8)(b) Uredbe REACH, v skladu s katerim se na mestu izolirani intermediati ali transportirani izolirani intermediati izvzamejo iz naslova VII navedene uredbe. Ta naslov se nanaša na SVHC ter določa pravila in postopke, ki se uporabljajo, prvič, za njihovo opredelitev in morebitno vključitev na seznam snovi, ki so predmet avtorizacije, in drugič, za njihovo avtorizacijo po vključitvi na ta seznam. Sodišče bo moralo pri tej analizi opredeliti pojem „intermediat“ in ugotoviti, ali bi bilo treba pri opredelitvi SVHC upoštevati vmesno uporabo snovi.
Uredba REACH
3.
Namen Uredbe REACH je zagotoviti visoko raven varovanja zdravja ljudi in okolja. To vključuje prispevanje k razvoju alternativnih metod za oceno nevarnosti snovi in njihov prosti pretok na notranjem trgu ter hkrati pospeševanje konkurenčnosti in inovacij. (
4
)
4.
V uvodni izjavi 12 je navedeno, da je namen Uredbe REACH „spodbuditi in v nekaterih primerih zagotoviti, da se [SVHC], končno nadomesti z manj nevarnimi snovmi ali tehnologijami, če so na voljo druge ustrezne ekonomsko in tehnično izvedljive možnosti“.
5.
V uvodni izjavi 22 je navedeno, da bi morale določbe o avtorizaciji „zagotoviti dobro delovanje notranjega trga in hkrati jamčiti, da se tveganja zaradi [SVHC] ustrezno nadzorujejo“.
6.
V uvodni izjavi 41 je navedeno: „Za intermediate bi bilo treba zaradi izvedljivosti in njihove posebne narave določiti posebne registracijske zahteve.“
7.
Člen 2 določa izvzetja iz področja uporabe Uredbe REACH. Člen 2(1)(c) določa, da se navedena uredba ne uporablja za neizolirane intermediate. Člen 2(8) določa, da se „[n]a mestu izolirani intermediati ali transportirani izolirani intermediati […] izvzamejo iz:
(a)
poglavja 1 naslova II, razen členov 8 in 9, in
(b)
naslova VII.“
8.
Člen 3 vsebuje naslednje opredelitve:
„1.
Snov: pomeni kemijski element in njegove spojine v naravnem stanju ali pridobljene s kakršnim koli proizvodnim procesom, vključno z vsemi dodatki, potrebnimi za ohranitev njene obstojnosti, in vsemi nečistotami, ki nastanejo pri uporabljenem procesu, ne vključuje pa topil, ki se lahko izločijo, ne da bi to vplivalo na obstojnost snovi ali spremenilo njeno sestavo.
[…]
15.
Intermediat: pomeni snov, ki se proizvede in porabi ali uporabi pri kemijskem procesu za pretvorbo v drugo snov (v nadaljevanju: sinteza):
(a)
neizoliran intermediat: pomeni intermediat, ki se med sintezo ne odstrani namerno (razen za vzorčenje) iz opreme, v kateri poteka sinteza. Takšna oprema vključuje reakcijsko posodo, njeno pomožno opremo in vso opremo, skozi katero gre(do) snov(i) med neprekinjenim ali saržnim procesom, ter cevi za prenos iz ene posode v drugo za naslednjo reakcijsko fazo, ne vključuje pa cistern ali drugih posod, v katerih se snov(i) hrani(jo) po proizvodnji;
(b)
na mestu izoliran intermediat: pomeni intermediat, ki ne izpolnjuje kriterijev za neizolirani intermediat, pri čemer proizvodnja intermediata in sinteza druge(ih) snovi iz tega intermediata potekata na istem mestu, izvaja pa jo ena ali več pravnih subjektov;
(c)
transportiran izoliran intermediat: pomeni intermediat, ki ne izpolnjuje kriterijev za neizoliran intermediat in se prepelje v drug kraj oziroma pripelje iz drugega kraja.
16.
Mesto: pomeni določeno lokacijo, kjer si, če je proizvajalcev snovi več, ti delijo določeno infrastrukturo in naprave.
[…]“
9.
Naslov VII se nanaša na postopek avtorizacije. V skladu s členom 55 je namen tega naslova, „da se zagotovi dobro delovanje notranjega trga ter hkrati, da se tveganja, izhajajoča iz [SVHC], ustrezno nadzirajo in da se te snovi postopno zamenjajo z ustreznimi alternativnimi snovmi ali tehnologijami, kjer so te ekonomsko in tehnično izvedljive“. Člen 56(1)(a) določa splošno načelo, da proizvajalci, uvozniki ali nadaljnji uporabniki snovi ne smejo dati v promet za uporabo niti je ne smejo sami uporabljati, če je ta snov vključena v Prilogo XIV (naslovljeno „Seznam snovi, ki so predmet avtorizacije“), razen če je bilo za uporabo te snovi izdano dovoljenje.
10.
V skladu s členom 57 se lahko v Prilogo XIV vključijo naslednje snovi:
„(a)
snovi, ki izpolnjujejo kriterije za razvrstitev kot rakotvorne iz skupine 1 ali 2 v skladu z Direktivo 67/548/EGS[ (
5
)];
(b)
snovi, ki izpolnjujejo kriterije za razvrstitev kot mutagene iz skupine 1 ali 2 v skladu z Direktivo 67/548/EGS;
(c)
snovi, ki izpolnjujejo kriterije za razvrstitev kot strupene za razmnoževanje iz skupine 1 ali 2 v skladu z Direktivo 67/548/EGS;
(d)
snovi, ki so v skladu s kriteriji iz Priloge XIII te uredbe obstojne, strupene in se lahko kopičijo v organizmih;
(e)
snovi, ki so v skladu s kriteriji iz Priloge XIII te uredbe zelo obstojne in se zelo lahko kopičijo v organizmih;
(f)
snovi – kot so snovi, ki so po svojih lastnostih endokrini motilci, ali snovi, ki so po svojih lastnostih obstojne, se kopičijo v organizmih in so strupene ali zelo obstojne in se zelo lahko kopičijo v organizmih, ne izpolnjujejo kriterijev iz točk (d) ali (e) – in za katere je za vsak primer posebej v skladu s postopkom iz člena 59 znanstveno dokazano, da imajo lahko resne učinke na zdravje ljudi ali okolje, ki so enakovredni učinkom snovi iz točk od (a) do (e).“
11.
Člen 59, od (2) do (10), določa postopek za opredelitev snovi, ki izpolnjujejo merila iz člena 57, in za določitev seznama kandidatnih snovi za njihovo morebitno vključitev v Prilogo XIV:
„2.   [Evropska] [k]omisija lahko Agencijo zaprosi, da pripravi dokumentacijo v skladu z ustreznimi oddelki Priloge XV za snovi, ki po njenem mnenju izpolnjujejo kriterije iz člena 57. Dokumentacija je lahko omejena na sklicevanje na vnos v delu 3 Priloge VI k Uredbi (ES) št. 1272/2008, če je primerno. Agencija da to dokumentacijo na razpolago državam članicam.
3.   Vsaka država članica lahko pripravi dokumentacijo v skladu s Prilogo XV za snovi, ki po njenem mnenju izpolnjujejo kriterije iz člena 57, in jo pošlje Agenciji. Dokumentacija je lahko omejena na sklicevanje na vnos v delu 3 Priloge VI k Uredbi (ES) št. 1272/2008, če je primerno. Agencija to dokumentacijo v 30 dneh po prejemu da na razpolago drugim državam članicam.
4.   Agencija na svoji spletni strani objavi obvestilo, da je bila za snov pripravljena dokumentacija iz Priloge XV. Agencija vse zainteresirane strani povabi, naj ji v določenem roku predložijo pripombe.
5.   V 60 dneh po tem, ko je bila dokumentacija razposlana, lahko druge države članice ali Agencija v dokumentaciji predložijo pripombe v zvezi z dokumentacijo snovi glede na kriterije iz člena 57.
6.   Če Agencija ne prejme ali ne da nobenih pripomb, to snov vključi na seznam iz odstavka 1. Agencija lahko to snov vključi v svoja priporočila v skladu s členom 58(3).
7.   Po tem, ko so pripombe podane ali prejete, Agencija predloži dokumentacijo Odboru držav članic v 15 dneh po poteku 60‑dnevnega roka iz odstavka 5.
8.   Če Odbor držav članic v 30 dneh po prejemu dokumentacije doseže soglasje o identifikaciji, vključi Agencija to snov na seznam iz odstavka 1. Agencija lahko to snov vključi v svoja priporočila v skladu s členom 58(3).
9.   Če Odbor držav članic soglasja ne doseže, Komisija v 3 mesecih po prejemu mnenja Odbora držav članic pripravi osnutek predloga o identifikaciji snovi. Končna odločitev o identifikaciji snovi se sprejme v skladu s postopkom iz člena 133(3).
10.   Agencija objavi in posodobi seznam iz odstavka 1 na svoji spletni strani takoj, ko je odločitev o vključitvi snovi sprejeta.“
Ozadje spora
Sporna odločba
12.
PPG je evropsko gospodarsko interesno združenje, ki zastopa interese družb, ki so proizvajalke ali uvoznice polielektrolitov, poliakrilamidov ali drugih polimerov, ki vsebujejo akrilamid. Družba SNF je ena od njegovih članic.
13.
Akrilamid je monomerna snov, ki se uporablja za pridobivanje poliakrilamida s polimerizacijo. (
6
) Poliakrilamid se najpogosteje uporablja pri obdelavi voda, v papirni industriji, rudarstvu, naftni industriji, kmetijstvu, kot aditiv za tekstil ter na področju kozmetičnih izdelkov in izdelkov za osebno nego.
14.
Kraljevina Nizozemska je 25. avgusta 2009 agenciji ECHA posredovala dokumentacijo o opredelitvi akrilamida kot rakotvorne in mutagene snovi, ki izpolnjuje merila iz člena 57(a) in (b) Uredbe REACH, da bi se ta snov uvrstila na seznam kandidatnih snovi za vključitev v Prilogo XIV k navedeni uredbi (v nadaljevanju: seznam kandidatnih snovi). ECHA je 31. avgusta 2009 na svoji spletni strani objavila obvestilo in zainteresirane stranke pozvala, naj predložijo pripombe v zvezi z navedeno dokumentacijo. Poleg tega je pozvala pristojne organe drugih držav članic, naj v zvezi s tem predložijo pripombe.
15.
Odbor držav članic, ki mu je bila dokumentacija predložena v skladu s členom 59(7) Uredbe REACH, je 27. novembra 2009 soglasno sprejel opredelitev akrilamida kot SVHC, ker naj bi izpolnjeval merila iz člena 57(a) in (b) navedene uredbe.
16.
Izvršni direktor ECHA je 22. decembra 2009 sprejel sporno odločbo. ECHA je 30. marca 2010 objavila seznam kandidatnih snovi, ki je vključeval akrilamid.
Postopek pred Splošnim sodiščem in Sodiščem
17.
Združenje PPG in družba SNF sta 10. junija 2010 vložila tožbo za razglasitev ničnosti sporne odločbe.
18.
Splošno sodišče je s sklepom z dne 21. septembra 2011, PPG in SNF/ECHA, (
7
) tožbo zavrglo kot nedopustno.
19.
Sodišče je s sodbo z dne 26. septembra 2013, PPG in SNF/ECHA, (
8
) navedeni sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo v razsojanje Splošnemu sodišču ter pridržalo odločitev o stroških.
Izpodbijana sodba
20.
Splošno sodišče je po sodbi Sodišča zavrnilo ugovor nedopustnosti, ki ga je vložila ECHA, in zadevo vsebinsko obravnavalo. (
9
)
21.
Združenje PPG in družba SNF sta v prvem tožbenem razlogu navedla, da sta bila s sporno odločbo kršena člena 2(8)(b) in 59 Uredbe REACH. Trdila sta, da je akrilamid intermediat, izvzet iz opredelitve kot SVHC v skladu s členom 59. Splošno sodišče je to trditev zavrnilo. Ugotovilo je, da je v skladu z opredelitvijo intermediata, navedeno v členu 3(15), razvrstitev snovi kot intermediata odvisna od predvidenega namena njene proizvodnje in uporabe. To, da ima snov v posameznem primeru vlogo intermediata, naj ne bi pomenilo, da je treba to snov izvzeti iz postopka opredelitve iz člena 59.
22.
Združenje PPG in družba SNF sta v drugem tožbenem razlogu navedla, da je ECHA s tem, da se je strinjala, da ni vsaka uporaba akrilamida vmesna, storila očitno napako pri presoji. Splošno sodišče je ugotovilo, da ima ECHA široko polje proste presoje pri zelo kompleksnih znanstvenih in tehničnih dejstvih. V dokumentaciji, ki jo je pripravila Kraljevina Nizozemska v skladu s Prilogo XV k Uredbi REACH, je navedeno, da je bilo 99 % akrilamida v Evropski uniji uporabljenega kot intermediat pri proizvodnji poliakrilamidov za številne načine uporabe, da se je akrilamid uporabljal tudi kot sestavina tesnilnih sredstev in za pripravo gelov na podlagi poliakrilamida na kraju samem ter da ni bilo mogoče ugotoviti, da so bili vsi načini uporabe akrilamida, na katere se je sklicevala Kraljevina Nizozemska v svoji dokumentaciji, po svoji naravi vmesni.
23.
V zvezi s tretjim tožbenim razlogom (zatrjevana kršitev načela sorazmernosti) je Splošno sodišče ugotovilo, da (i) neukrepanja, (ii) sprejetja omejitev v skladu z naslovom VIII Uredbe REACH in (iii) zakonodaje o varstvu delavcev ni bilo mogoče šteti za ustrezne in/ali milejše ukrepe v primerjavi z opredelitvijo akrilamida kot SVHC.
24.
Združenje PPG in družba SNF sta navedla, da je ECHA s tem, da naj bi akrilamid v enakih okoliščinah obravnavala manj ugodno od drugih vrst snovi, ki niso bile opredeljene kot SVHC, kršila načelo enakega obravnavanja. Splošno sodišče je ugotovilo, da so morale v skladu s členom 59(2) in (3) snovi za vključitev v Prilogo XIV izbrati Komisija in države članice. ECHA naj ne bi mogla brez prekoračitve svojih pristojnosti opredeliti snovi brez dokumentacije, ki jo je pripravila država članica ali zahtevala Komisija. Zato naj ECHA z opredelitvijo akrilamida kot SVHC in ne kot druge domnevno primerljive snovi ne bi kršila načela enakega obravnavanja. V zvezi s tem ni bila potrebna nadaljnja obravnava.
25.
Splošno sodišče je zato s sodbo z dne 25. septembra 2015 tožbo v celoti zavrnilo.
Pritožba pred Sodiščem in predlogi strank
26.
Združenje PPG in družba SNF s pritožbo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča 4. decembra 2015, predlagata Sodišču, naj razveljavi izpodbijano sodbo, dokončno odloči o zadevi in razglasi ničnost sporne odločbe ali pa vrne zadevo Splošnemu sodišču v ponovno odločanje. Poleg tega Sodišču predlagata, naj agenciji ECHA naloži plačilo stroškov tega postopka, vključno s stroški postopka pred Splošnim sodiščem.
27.
Združenje PPG in družba SNF navajata šest pritožbenih razlogov, ki jih je mogoče povzeti tako. Prvi pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava pri razlagi opredelitve „intermediata“ v členu 3(15) Uredbe REACH. Drugi pritožbeni razlog se nanaša na neizpolnitev obveznosti obrazložitve s strani Splošnega sodišča, ker naj ne bi obravnavalo trditve, da so v skladu s členom 2(8)(b) na mestu izolirani intermediati ali transportirani izolirani intermediati v celoti izvzeti iz naslova VII. S tretjim pritožbenim razlogom očitata, da je Splošno sodišče s tem, da je ugotovilo, da intermediati niso izvzeti iz člena 59 Uredbe REACH, napačno uporabilo pravo. S četrtim pritožbenim razlogom navajata, da je Splošno sodišče s tem, da je ugotovilo, da ECHA s tem, da ni upoštevala informacije v Prilogi XV, ni storila očitne napake pri presoji, napačno uporabilo pravo. S petim pritožbenim razlogom očitata napako pri presoji sorazmernosti sporne odločbe. Šesti pritožbeni razlog se nanaša na neizpolnitev obveznosti obrazložitve, saj naj Splošno sodišče ne bi obravnavalo milejših ukrepov, na katere sta se sklicevala združenje PPG in družba SNF.
28.
ECHA Sodišču predlaga, naj pritožbo zavrne kot neutemeljeno, potrdi izpodbijano sodbo ter združenju PPG in družbi SNF naloži plačilo stroškov postopka, vključno s stroški postopka pred Splošnim sodiščem. Evropska komisija predlaga Sodišču, naj pritožbene razloge zavrne. Nizozemska v okviru pritožbe podpira agencijo ECHA.
29.
Združenje PPG in družba SNF, ECHA in Evropska komisija so predstavili ustna stališča na obravnavi, ki je potekala 11. januarja 2017.
Uvodne ugotovitve
30.
Ta pritožba se v bistvu nanaša na področje uporabe izvzetja izoliranih intermediatov iz postopka avtorizacije za SVHC, ki je določen v naslovu VII Uredbe REACH.
31.
Z Uredbo REACH je bil uveden celovit sistem za nadzor nad kemikalijami, ki vključuje registracijo, evalvacijo in avtorizacijo. (
10
) V skladu s Predlogom Komisije za Uredbo (i) mora za registracijo „industrijski sektor pridobiti ustrezne informacije o snoveh, ki jih proizvaja, in te informacije uporabiti za zagotovitev varnega ravnanja s temi snovmi“; (ii) evalvacija „omogoča preverjanje, ali industrija izpolnjuje svoje obveznosti […]“; (iii) avtorizacija zadeva SVHC, katerih „tveganja, povezana z uporabo […], se preverjajo, in če se ustrezno obvladujejo, če so njihove socialno-ekonomske koristi večje od tveganj in če ni drugih primernih alternativnih snovi ali tehnologij, bodo zanje izdana dovoljenja“; in (iv) omejitve zagotavljajo „varnostno mrežo za obvladovanje tveganj, ki niso ustrezno zajeta z drugimi določbami sistema REACH“. (
11
)
32.
Uredba REACH temelji na previdnostnem načelu, kakor je opredeljeno v členu 191 PDEU. (
12
) V skladu s tem načelom ter za zagotovitev zadostne ravni varstva zdravja ljudi in okolja je treba SVHC nameniti posebno pozornost. (
13
)
33.
Naslov VII Uredbe REACH določa postopek avtorizacije za snovi, ki vzbujajo veliko zaskrbljenost.
34.
Prva faza je opredelitev SVHC v skladu s členom 57. SVHC so snovi, ki so naštete bodisi v členu 57, od (a) do (e), zaradi svoje rakotvornosti, mutagenosti in strupenosti za razmnoževanje ali ker so po svojih lastnostih obstojne, se kopičijo v organizmih in so strupene ali zelo obstojne in se zelo lahko kopičijo v organizmih, bodisi v členu 57(f), ki zajema vse druge snovi, „za katere je znanstveno dokazano, da imajo lahko resne učinke na zdravje ljudi ali okolje, ki so enakovredni učinkom snovi iz točk od (a) do (e)“. (
14
)
35.
Člen 59 določa postopek za opredelitev teh snovi.
36.
Prvič, dokumentacijo iz Priloge XV pripravi država članica ali ECHA (v drugem primeru po zahtevi Komisije). Ta dokumentacija mora vključevati opis zadevne snovi, utemeljitev predlagane opredelitve zadevne snovi in razpoložljive informacije o izpostavljenosti ter informacije o alternativnih snoveh in tehnologijah. ECHA da to dokumentacijo na voljo državam članicam. (
15
) Drugič, ECHA na svoji spletni strani objavi obvestilo, da je bila za snov pripravljena dokumentacija iz Priloge XV, in zainteresirane strani povabi k predložitvi pripomb v roku, ki ga določi. (
16
) Če te ne predložijo pripomb, je tretji korak vključitev snovi na seznam kandidatnih snovi v skladu s členom 59(6). Če ECHA prejme pripombe, mora dokumentacijo predložiti Odboru držav članic. ECHA bo nato snov vključila na seznam kandidatnih snovi šele potem, ko je navedeni odbor dosegel soglasni dogovor ali je Komisija pripravila osnutek predloga in je bila sprejeta dokončna odločitev v skladu s postopkom komitologije, navedenem v členu 133(3). (
17
)
37.
Iz člena 59(1) Uredbe REACH je jasno, da je cilj prve faze opredeliti SVHC in določiti seznam kandidatnih snovi za morebitno vključitev v Prilogo XIV.
38.
Druga faza postopka je vključitev nekaterih kandidatnih snovi v Prilogo XIV, naslovljeno „Seznam snovi, ki so predmet avtorizacije“. Prvič, ECHA izda priporočila glede prednostnih SVHC za vključitev v Prilogo XIV. (
18
) Nato se lahko Komisija na podlagi priporočila agencije ECHA odloči, da snov s seznama kandidatnih snovi vključi na seznam snovi iz Priloge XIV, za katere je potrebna odobritev. Ta odločitev se sprejme v skladu s postopkom, določenim v členih 5a, od (1) do (4), in 7 Sklepa 1999/468/ES (
19
). Za vsako snov mora navesti njen opis, intrinzično lastnost ali intrinzične lastnosti snovi, na podlagi katerih je bilo mogoče utemeljiti njeno opredelitev v skladu s členom 57, kakršno koli morebiti veljavno prehodno ureditev, obdobja pregleda za nekatere načine uporabe (če je primerno) ter kakršne koli načine uporabe ali kategorije, ki so izvzeti iz zahteve po avtorizaciji, skupaj z morebitnimi pogoji za uporabo takih izvzetij. (
20
)
39.
Tretja faza postopka avtorizacije zajema izdajo dovoljenj za snovi, vključene v Prilogo XIV. Vloge za avtorizacijo morajo pri agenciji ECHA vložiti proizvajalec(-ci), uvoznik(-i) ali nadaljnji uporabnik(-i) snovi. (
21
) Odločitve o avtorizaciji sprejme Komisija na podlagi postopka iz člena 64.
40.
SVHC, ki so bile vključene v Prilogo XIV, se ne smejo dajati na trg za uporabo oziroma jih ne smejo uporabiti proizvajalci, uvozniki ali nadaljnji uporabniki, razen če ni bilo zanje izdano dovoljenje ali če ne spadajo v nekatere omejene kategorije, določene v navedeni uredbi. (
22
) Toda zdravila, hrana ali krma in na mestu izolirani intermediati ali transportirani izolirani intermediati se v skladu s členom 2(5) in (8) Uredbe REACH izvzamejo iz naslova VII.
41.
Osrednje vprašanje v okviru obravnavane pritožbe je interakcija med prvo fazo postopka opredelitve, opisanega v točkah od 35 do 37 zgoraj, in izvzetjem izoliranih intermediatov iz avtorizacije, določenim v členu 2(8)(b) Uredbe REACH.
42.
Glede na navedeno bom zdaj preučila obravnavano pritožbo. Menim, da je treba od šestih pritožbenih razlogov najprej preučiti prvega in tretjega, saj se nanašata na obseg izvzetja intermediatov iz naslova VII Uredbe REACH.
Prvi pritožbeni razlog: napačna uporaba prava pri razlagi opredelitve „intermediatov“
Povzetek upoštevnih odlomkov iz izpodbijane sodbe
43.
Splošno sodišče je razsodilo, da na podlagi dejstva, da ima lahko snov vlogo intermediata, ni mogoče sklepati, da je izvzeta iz opredelitve kot snov, ki vzbuja veliko zaskrbljenost, v skladu s postopkom iz člena 59 Uredbe REACH. (
23
)
44.
Splošno sodišče je preučilo načine uporabe akrilamida kot sestavine tesnilnega sredstva s polimerizacijo in za pripravo elektroforeznih gelov na podlagi poliakrilamida. Kar zadeva uporabo akrilamida kot tesnilnega sredstva, je ugotovilo, da pri tem ne gre za vmesno, temveč prej za končno uporabo snovi. (
24
) Ta ugotovitev je potrjena v oddelkih 2 in 4 „Opredelitve intermediatov, dogovorjene s Komisijo, državami članicami in agencijo ECHA 4. maja 2010“ (
25
). (
26
) Kar zadeva pripravo elektroforeznih gelov na podlagi poliakrilamida, osrednji namen priprave odlitka, ki je ena od faz postopka elektroforeze, ni pridobitev poliakrilamida, ampak analitična ločitev molekul z elektroforezo. (
27
) Nikakor pa na podlagi dejstva, da je bila v vseh treh registracijskih dokumentacijah akrilamida, navedenih v podatkovni zbirki ECHA, ta snov opredeljena kot intermediat, ni mogoče sklepati, da je bila ta snov uporabljena izključno kot intermediat. (
28
)
45.
Splošno sodišče je opozorilo, da se v skladu z Uredbo REACH snov opredeli glede na svoje intrinzične lastnosti, medtem ko naj bi se pojem intermediata opredelil glede na predvideni namen proizvodnje in uporabe snovi. (
29
) Na podlagi dejstva, da ima lahko snov vlogo intermediata, torej ni mogoče sklepati, da je izvzeta iz opredelitve kot snov, ki vzbuja veliko zaskrbljenost, v skladu s postopkom iz člena 59 Uredbe REACH. (
30
)
Trditve strank
46.
Združenje PPG in družba SNF s prvim pritožbenim razlogom navajata, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri svoji razlagi opredelitve „intermediata“, kakršna je navedena v členu 3(15) Uredbe REACH. Ta pritožbeni razlog je razdeljen na tri dele.
47.
Prvič, združenje PPG in družba SNF trdita, da je razlaga intermediatov, kakršno je podalo Splošno sodišče, v nasprotju z jasnim besedilom določb o intermediatih iz Uredbe REACH. Akrilamid naj bi bil v skladu z opredelitvijo intermediatov, saj naj bi se proizvajal za kemijsko reakcijo in porabil pri njej za pretvorbo v poliakrilamid. Zato naj njegova uporaba za pridobivanje poliakrilamida, pozneje uporabljenega kot sestavine tesnilnega sredstva ali za pripravo elektroforeznih gelov, ne bi smela biti izvzeta iz te opredelitve. Končna uporaba sintetizirane snovi ali kemijski proces po sintezi naj ne bi bila upoštevna za opredelitev intermediatov.
48.
Drugič, razlaga intermediatov, kakršno je podalo Splošno sodišče, naj bi bila v nasprotju z namenom določb o intermediatih iz Uredbe REACH. Intermediati naj bi bili posebna kategorija snovi, ki naj bi spadali med izvzetja iz člena 2(8) Uredbe REACH, ker naj ne bi pomenili enake stopnje tveganja kot snovi, glede katerih obstaja velika izpostavljenost.
49.
Tretjič, združenje PPG in družba SNF zatrjujeta, da je Splošno sodišče s tem, da se je v podkrepitev svoje razlage „intermediata“ sklicevalo na Dodatek 4 k Smernicam ECHA za intermediate, napačno uporabilo pravo.
50.
ECHA odgovarja, da je treba opredelitev „intermediata“ razlagati ozko, saj naj bi to bilo izhodišče za izvzetje teh snovi s področja uporabe nekaterih določb Uredbe REACH. Da bi bila snov opredeljena kot intermediat v smislu člena 3(15), bi moral biti glavni namen pretvorbe te snovi prispevati k sestavi druge snovi, ki se namerava proizvesti. Poleg tega naj bi za intermediate veljale milejše zahteve glede registracije, kadar se uporabljajo pod strogo nadzorovanimi pogoji na „mestu“, kakor določa člen 3(16). Zato naj uporaba snovi za posamezno končno uporabo na mestu, kjer naj bi se ta uporaba izvedla (npr. uporaba akrilamida kot sestavine tesnilnih sredstev), ne bi bila vmesna. Poleg tega naj bi Splošno sodišče uporabilo Smernice ECHA za intermediate le za podprtje svojih ugotovitev.
51.
Po mnenju Komisije zgolj dejstvo, da se ena snov pretvori v drugo, še ne pomeni, da jo je mogoče opredeliti kot intermediat. Komisija brez namigovanja na obstoj subjektivnega merila trdi, da bi bilo treba pri presoji, ali je mogoče to snov opredeliti kot intermediat, upoštevati namen pridobitve in uporabe snovi ter cilj kemijskega procesa. Dodaja, da je uporaba snovi kot intermediata neupoštevna z vidika njene opredelitve kot SVHC v skladu s členom 59 Uredbe REACH. Poleg tega naj trditve združenja PPG in družbe SNF glede uporabe Smernic agencije ECHA s strani Splošnega sodišča ne bi bile pravilne.
Presoja
52.
V bistvu se s prvim pritožbenim razlogom postavlja vprašanje opredelitve „intermediatov“ v okviru Uredbe REACH in razmerja tega izraza do „snovi“.
53.
„Snov“ je glavni pojem, uporabljen za opredelitev področja uporabe Uredbe REACH. V uvodni izjavi 1 je navedeno, da je namen navedene uredbe „zagotoviti visoko raven zaščite zdravja ljudi in okolja […] kot tudi prosti pretok snovi […] ob pospeševanju konkurenčnosti in inovacij“. S prilagajanjem zakonodaje o snoveh je treba doseči oboje: visoko raven varovanja zdravja ljudi in učinkovito delovanje notranjega trga s snovmi. (
31
) Jedro opredelitve „snovi“ v skladu s členom 3(1) („kemijski element in njegove spojine v naravnem stanju ali pridobljene s kakršnim koli proizvodnim procesom“) je ostalo nespremenjeno od prejšnjih besedil, ki so bila spremenjena ali razveljavljena z navedeno uredbo, (
32
) in prve direktive o nevarnih snoveh. (
33
) Ta opredelitev je „temelj Uredbe REACH, saj so snovi glavni predmet določb Uredbe REACH“. (
34
) Poleg tega opredelitve večine izrazov iz Uredbe REACH, kot so „polimer“, „monomer“ in „intermediat“, neposredno temeljijo na pojmu „snovi“.
54.
Kadar se šteje, da snov vzbuja veliko zaskrbljenost, kar pomeni, da je zaradi svojih intrinzičnih lastnosti posebno nevarna, se lahko vključi v Prilogo XIV k Uredbi REACH, naslovljeno „Seznam snovi, ki so predmet avtorizacije“, v skladu s postopkom, opisanim v točkah od 33 do 38 zgoraj. Opredelitev SVHC v skladu s členom 57 se ne nanaša na nameravane načine uporabe snovi, temveč le na njihove intrinzične lastnosti.
55.
„Intermediat“ je opredeljen v členu 3(15). Iz besedila te določbe je jasno, da je intermediat (i) snov; (ii) ki se proizvede za kemijski proces; (iii) da se porabi ali uporabi pri tem kemijskem procesu; (iv) za pretvorbo v drugo snov. Kar zadeva izolirane intermediate, kakršen je v obravnavanem primeru akrilamid, je treba izpolniti dodatni pogoj, preden se snov opredeli kot intermediat v okviru Uredbe REACH: postopek mora potekati na „mestu“, kakor je opredeljeno s členom 3(16), ali mora biti snov transportirana ali dobavljena na druga „mesta“. Ratio legis je tu preprečevanje tveganj za zdravje ljudi in okolje z zagotovitvijo, da se intermediati uporabljajo le pod nadzorovanimi pogoji.
56.
Razlika med pojmom snovi in pojmom intermediata je ta, da se slednji proizvajajo za kemijski proces in se uporabljajo za pridobitev druge snovi. Slednja opredelitev tako zajema oboje: (i) cilj proizvodnje intermediatnih snovi ter njihove porabe ali uporabe, ki je kemijski proces, in (ii) namen kemijskega procesa, ki je pridobitev druge snovi. Pri izoliranih intermediatih opredelitev vključuje tudi pojem „mesta“.
57.
Tu je treba preučiti dva vidika: (i) ali gre pri tem za snov ali ne ter (ii) ali so namen in pogoji proizvodnje, uporabe in kemijskega procesa pri tej snovi v skladu s tistimi, ki so zajeti v opredelitvi intermediata v okviru Uredbe REACH. Kot sta se združenje PPG in družba SNF strinjala na obravnavi, mora biti izhodišče analize pojem „snovi“; prvič, snov bi bilo treba opredeliti in nato bi bilo treba ugotoviti načine njene uporabe, da se preveri, ali je ta v skladu z opredelitvijo „intermediata“. Tu bom uporabila silogizem: vsi intermediati so načini uporabe snovi, vendar so le nekateri načini uporabe snovi vmesni; zato ima lahko snov vmesne in nevmesne načine uporabe.
58.
Iz zgoraj navedenega izhaja, da opredelitev intermediatov, sprejeta z Uredbo REACH, temelji na namenu proizvodnje in uporabe zadevne snovi. To je razvidno iz besedila navedene uredbe in tudi njenega namena.
59.
Tako sta v besedilu člena 3(15) pri opredelitvi „intermediata“ uporabljena izraza „proizvede“ in „za“. Namen določb o intermediatih v okviru postopka avtorizacije je izvzeti nekatere načine uporabe snovi iz zahteve po avtorizaciji, da bi se bilo mogoče osredotočiti na načine uporabe, ki povzročajo največje tveganje. (
35
) Ta namen bi bilo treba razlagati v skladu z vsesplošnim ciljem Uredbe REACH in postopka avtorizacije, to je nadzor nad tveganji zaradi SVHC pri zagotavljanju visoke ravni varovanja zdravja ljudi in okolja. (
36
)
60.
Zato menim, da je Splošno sodišče v točki 67 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da je intermediat v Uredbi REACH opredeljen „glede na cilje izdelave in uporabe snovi“. Ta pristop je v skladu z besedilom in namenom navedene uredbe.
61.
Združenje PPG in družba SNF poleg tega zatrjujeta, da je Splošno sodišče s tem, da je uporabo akrilamida za tesnilna sredstva in za pripravo elektroforeznih gelov uvrstilo v končno in ne vmesno uporabo akrilamida, napačno uporabilo pravo.
62.
Splošno sodišče pri svojem razlogovanju glede tesnilnih sredstev in priprave elektroforeznih gelov (točke od 54 do 58 izpodbijane sodbe) zavrača vmesno naravo teh načinov uporabe. To razlogovanje temelji na trditvi, da glavni namen kemijskega procesa ni pridobiti poliakrilamid, temveč ustvariti lastnosti neprepustnosti ali analitična ločitev molekul z elektroforezo.
63.
Kakor si sama razlagam izpodbijano sodbo, Splošno sodišče ni razširilo obsega opredelitve v členu 3(15) niti ni pri opredelitvi intermediatov kot dodatno merilo uvedlo nekončne uporabe sintetizirane snovi, kakor zatrjujeta združenje PPG in družba SNF. Nasprotno, Splošno sodišče je pri uporabi opredelitve intermediatov dosledno upoštevalo predvideni namen proizvodnje in uporabe snovi. Kot je namreč Splošno sodišče pravilno opozorilo, namen uporabe akrilamida v teh dveh primerih ni proizvodnja poliakrilamida, temveč naj bi se uporabil kot tesnilno sredstvo ali za elektroforezo. Splošno sodišče je torej kot dejstvo ugotovilo, da pri obeh navedenih načinih uporabe ni šlo za vmesno, temveč za končno uporabo.
64.
Res je, da bi lahko nekatere terminološke različice v izpodbijani sodbi, kot so uporaba izrazov „namen“, „predvideni namen“ ali „predvideni cilj“ napeljale k misli, da je želelo Splošno sodišče uvesti subjektivni element ocene namena v opredelitvi „intermediatov“. Vendar menim, da je iz skupnega branja spornih delov razvidno, da to ni tako. Občasna navedba teh izrazov torej ne izpodbije razlogovanja Sodišča.
65.
Ali so tesnilna sredstva in priprava elektroforeznih gelov načini uporabe akrilamida ali ne, in če je tako, kakšni načini uporabe, je vprašanje dejanskega stanja. Po eni strani pritožnika tu Sodišču predlagata, naj pride do drugačnih ugotovitev glede dejanskega stanja. Vendar, če ne gre za izkrivljanje dejanskega stanja (ki se ne zatrjuje), ugotovitev Splošnega sodišča glede dejanskega stanja v pritožbi ni mogoče izpodbijati. Tudi če se sprejme – za pritožnika ugodnejše – stališče, da prej želita izpodbijati pravno opredelitev tega dejanskega stanja, kakršno je podalo Splošno sodišče, in pravne ugotovitve, ki jih je izpeljalo iz njega, iz analize, ki sem jo pravkar izvedla, izhaja, da je po mojem mnenju Splošno sodišče pravilno uporabilo pravo. (
37
)
66.
Zato zavračam trditve združenja PPG in družbe SNF.
67.
Kar zadeva napotovanje v točki 55 izpodbijane sodbe na Dodatek 4 k Smernicam ECHA za intermediate, združenje PPG in družba SNF trdita, da bi moralo Splošno sodišče neodvisno presojati pravno ustreznost tega dokumenta in da se je sklicevalo na oddelke, ki naj ne bi bili upoštevni za obravnavani primer.
68.
Po mojem mnenju bi bilo treba to trditev zavrniti. Po mojem mnenju je razlaga Splošnega sodišča glede intermediatov pravilna in to, da se v podkrepitev svojih ugotovitev o uporabi akrilamida kot tesnilnega sredstva sklicuje na izvleček iz Smernic ECHA o intermediatih, nima posledic za izrek izpodbijane sodbe. Na podlagi te trditve torej ni mogoče razveljaviti sodbe. (
38
)
69.
Zato zavračam to trditev in prvi pritožbeni razlog.
Tretji pritožbeni razlog: napačna uporaba prava pri razlagi izvzetja intermediatov iz člena 59 Uredbe REACH
Povzetek upoštevnih odlomkov iz izpodbijane sodbe
70.
Splošno sodišče je razsodilo, da je lahko akrilamid kot „snov“ v smislu člena 3(1) Uredbe REACH predmet postopka opredelitve iz člena 59. (
39
) Čeprav so v skladu s členom 2(8)(b) navedene uredbe na mestu izolirani intermediati in transportirani izolirani intermediati izvzeti iz naslova VII, na podlagi dejstva, da ima lahko snov vlogo intermediata, ni mogoče sklepati, da je izvzeta iz postopka opredelitve. (
40
) Dejstvo, da se dokumentacija, ki jo je predložila Nizozemska v zvezi z opredelitvijo akrilamida kot rakotvorne in mutagene snovi, nanaša le na primere, v katerih se ta snov uporablja kot intermediat, ni upoštevno za opredelitev te snovi kot SVHC, ki izpolnjuje merila iz člena 57. Vendar lahko to dejstvo postane upoštevno pozneje, v postopku avtorizacije. (
41
)
Trditve strank
71.
Združenje PPG in družba SNF s tretjim pritožbenim razlogom navajata, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri razlagi izvzetja intermediatov iz naslova VII Uredbe REACH o avtorizaciji. Ta pritožbeni razlog je sestavljen iz treh delov.
72.
Prvič, združenje PPG in družba SNF navajata, da je ugotovitev Splošnega sodišča, da intermediati niso izvzeti iz člena 59, v nasprotju z jasnim namenom zakonodajalca in izrecnim besedilom člena 2(8)(b), ki naj bi intermediate v celoti izključevalo iz naslova VII.
73.
Drugič, zatrjujeta, da je Splošno sodišče napačno razlagalo člen 59, ker naj splošno nanašanje na „snovi“ v tem členu ne bi moglo preprečiti uporabe posameznih izvzetij za intermediate. Ker je Splošno sodišče priznalo, da intermediati niso predmet avtorizacije, naj bi napačno uporabilo pravo s tem, da naj nato ne bi ugotovilo, da člen 59 ne velja niti za vmesne načine uporabe. Poleg tega naj bi bilo treba to, ali je mogoče snov izvzeti iz nekaterih določb, preveriti, preden se te določbe uporabijo zanjo, in ne po tem. Pritožnika še trdita, da namen postopka iz člena 59 ni le opredelitev snovi z lastnostmi, naštetimi v členu 57, temveč naj bi se z njim določil tudi seznam snovi, ki bodo morebiti vključene v Prilogo XIV.
74.
Tretjič, združenje PPG in družba SNF zatrjujeta, da je Splošno sodišče s tem, da je razsodilo, da intermediati niso izvzeti iz člena 57, napačno uporabilo pravo. Dejstvo, da ima snov intrinzične lastnosti, ki vzbujajo zaskrbljenost in so naštete v členu 57, naj ne bi pomenilo, da je mogoče prezreti izrecno izvzetje iz člena 2(8)(b). Poleg tega naj namen opredelitve snovi z intrinzičnimi lastnostmi, naštetimi v členu 57, ne bi bil opredeliti vse take snovi, temveč le tiste, ki jih je treba vključiti na seznam v Prilogi XIV.
75.
ECHA trdi, da je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da ji člen 2(8)(b) Uredbe REACH ne more preprečiti, da akrilamid opredeli kot SVHC. Zakonodajno ozadje, pomen in dejanska uporaba tega člena naj bi podpirali to stališče. Poleg tega naj bi bil člen 2(8)(b) izjema od zahteve, da se zaprosi za avtorizacijo, in bi ga bilo zato treba razlagati ozko.
76.
ECHA v zvezi s členoma 57 in 59 navaja, da je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da je akrilamid snov, ki je lahko predmet postopka opredelitve, ne glede na to, ali se uporabi le kot intermediat. Poleg tega naj bi bilo iz besedila navedenih členov razvidno, da posledica opredelitve snovi in njene vključitve na seznam kandidatnih snovi ni nujno ta, da se vključi v Prilogo XIV.
77.
Komisija navaja, da je treba izvzetje iz člena 2(8)(b) Uredbe REACH razumeti kot izvzetje iz vseh določb v naslovu VII, ki se nanašajo na uporabo snovi kot intermediata. Dodaja, da so drugi načini uporabe, kot je uporaba v zdravilih, hrani in krmi, izvzeti iz naslova VII na podlagi člena 2(5), vendar naj ne bi preprečevali, da se snov opredeli in vključi na seznam kandidatnih snovi. Po mnenju Komisije združenje PPG in družba SNF nista pojasnila, kako bi bilo treba snov, ki se uporablja kot intermediat, pa tudi kot neintermediat, obravnavati, če bi bilo treba sprejeti njuno razlago člena 2(8)(b).
Presoja
78.
Tretji pritožbeni razlog se nanaša na obseg in učinek izvzetja, določenega v členu 2(8)(b) Uredbe REACH. Vsi trije deli tretjega pritožbenega razloga se v bistvu nanašajo na to vprašanje, zato jih bom obravnavala skupaj.
79.
Prvič, treba je upoštevati, da je treba izjeme od načela v skladu z ustaljeno sodno prakso razlagati ozko. (
42
) Ta ugotovitev je veljavna a fortiori, kadar ima načelo varovalno vlogo. V obravnavanem primeru je namen postopka avtorizacije obvladovati tveganja SVHC za zdravje ljudi in okolje. V teh okoliščinah je previdnostno načelo, na katerem temelji Uredba REACH, še zlasti pomembno.
80.
Drugič, izvzetje iz člena 2(8) je delno izvzetje. V skladu z njim so izvzeti le na mestu izolirani intermediati in transportirani izolirani intermediati iz poglavja 1 naslova II (razen členov 8 in 9) in naslova VII Uredbe REACH. Zato se razlikuje od splošnih izvzetij iz področja uporabe navedene uredbe za radioaktivne in druge snovi, zmesi in izdelke pod carinskim nadzorom, neizolirane intermediate, prevoz nevarnih snovi in odpadkov iz člena 2(1) in (2).
81.
Tretjič, po mojem mnenju se izvzetje iz člena 2(8)(a) in (b) nanaša na posebne načine uporabe snovi, in sicer iz naslednjih razlogov.
82.
Kakor sem že pojasnila, pri razlagi opredelitve intermediatov, sprejeti z Uredbo REACH, je treba upoštevati namen proizvodnje in uporabo zadevne snovi. (
43
) Iz navedenega izhaja, da je treba izvzetje (na mestu izoliranih in transportiranih izoliranih) intermediatov iz naslova VII razlagati enako. To izvzetje je povezano z uporabo in bi ga bilo treba razumeti tako, da se nanaša na vmesno uporabo snovi.
83.
Na to nakazuje zakonodajna zgodovina tega izvzetja. Tako je v oddelku 2.3 Bele knjige, ki je bila pripravljena pred postopkom razglasitve Uredbe REACH, naslovljenem „Ključni elementi predlagane strategije“, navedeno, da so lahko načini uporabe snovi, ki ne vzbujajo zaskrbljenosti, predmet splošnih izvzetij iz postopka avtorizacije za SVHC. (
44
) V Predlogu Komisije za Uredbo je to načelo ponovljeno in navedeno je, da „se lahko nekateri načini uporabe izvzamejo iz zahteve po avtorizaciji“, da bi se „bilo mogoče pri postopku avtorizacije osredotočiti na načine uporabe, ki lahko povzročijo največje tveganje“. (
45
) V obeh dokumentih je jasno navedeno, da se izvzetja iz avtorizacije nanašajo na načine uporabe snovi.
84.
Poleg tega je v prvotnem osnutku Uredbe REACH izvzetje intermediatov iz avtorizacije vključeno v naslov VII. Člen 53(5)(g) predlagane uredbe je določal, da se (le) prva dva odstavka tega člena v zvezi z avtorizacijo nista uporabljala za „načine uporabe kot na mestu izolirani intermediat ali kot transportirani izolirani intermediat“. (
46
) Šele Evropski parlament je v skladu z navedenim namenom, da se zaradi jasnosti združijo vsa izvzetja, ki vplivajo na področje uporabe Uredbe REACH, v enem členu na začetku dokumenta, izvzetje, povezano z intermediati, prestavil k drugim izvzetjem s področja uporabe navedene uredbe v členu 2. (
47
) Po drugi strani sta člena 57 in 59 ostala nespremenjena od prvotnega osnutka predlagane uredbe. (
48
) Nanašata se na snovi, kakor so opredeljene v členu 3(1).
85.
Glede na navedeno povezano branje členov 2(8)(b), 3(1), 3(15)(b) in (c) ter naslova VII Uredbe REACH pripelje do ugotovitve, da je izvzetje na mestu izoliranih in transportiranih izoliranih intermediatov iz naslova VII izvzetje, povezano z uporabo, s katerim je zajeta posebna nameravana uporaba snovi.
86.
Kar zadeva uporabo izvzetja iz člena 2(8)(b), bi torej moralo biti razlogovanje tako: (i) postopek avtorizacije se nanaša na snovi; (ii) uporaba tega postopka predpostavlja, da so bila merila za opredelitev kot SVHC, določena v členu 57, že izpolnjena; (
49
) (iii) ta opredelitev je odvisna le od intrinzičnih lastnosti snovi in ne od njihove nameravane uporabe; (iv) ko je bila snov opredeljena kot SVHC, spada na področje uporabe postopka avtorizacije, čeprav se lahko njena formalna vključitev na seznam snovi, ki so predmet avtorizacije, odloži glede na stopnjo prednosti, ki jo določi ECHA; (
50
) vendar (v) kadar se SVHC uporabljajo kot intermediati, se ti načini uporabe izvzamejo iz področja uporabe naslova VII navedene uredbe; in nazadnje (vi) če se snov uporablja za več namenov, med katerimi je izvzet le en, bo izvzetje veljalo le za količino, namenjeno za izvzeti način uporabe. (
51
)
87.
Glede na vse zgoraj navedene preudarke se člena 57 in 59 Uredbe REACH nanašata na snovi z nekaterimi intrinzičnimi lastnostmi in ne na načine uporabe teh snovi. Nasprotno so v skladu s členom 2(8)(b) iz naslova VII izvzeti le posamezni načini uporabe snovi (kot izoliranih intermediatov). Učinek tega izvzetja ne more presegati njegovega obsega. V skladu s členom 2(8)(b) je torej mogoče intermediate izvzeti le iz tistih členov navedenega naslova, ki se nanašajo na načine uporabe snovi, in ne iz členov, ki se nanašajo na intrinzične lastnosti snovi.
88.
Ugotavljam torej, da Splošno sodišče s tem, da je trdilo, da na podlagi dejstva, da ima lahko snov vlogo intermediata za nekatere načine uporabe, ni mogoče sklepati, da je izvzeta iz opredelitve kot SVHC v skladu s postopkom iz člena 59, ni napačno uporabilo prava. (
52
)
89.
Zato menim, da bi bilo treba tretji pritožbeni razlog zavrniti.
Drugi pritožbeni razlog: neizpolnitev obveznosti obrazložitve
Povzetek upoštevnih odlomkov iz izpodbijane sodbe
90.
V točki 64 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče opozorilo, da se v skladu s členom 2(8)(b) Uredbe REACH na mestu izolirani intermediati in transportirani izolirani intermediati izvzamejo iz naslova VII. Zato je v nadaljevanju preučilo, ali je bila zaradi tega izvzetja sporna odločba zakonita v delu, v katerem je bil akrilamid opredeljen kot SVHC. (
53
)
91.
Splošno sodišče je menilo, da snovi na podlagi dejstva, da ima v posameznem primeru vlogo intermediata, ni mogoče izvzeti iz postopka opredelitve iz člena 59. (
54
)
Trditve strank
92.
Združenje PPG in družba SNF v utemeljitev drugega pritožbenega razloga navajata, da Splošno sodišče ni izpolnilo obveznosti obrazložitve, saj naj ne bi obravnavalo njunih trditev v zvezi s členom 2(8)(b) Uredbe REACH. Zatrjujeta, da v izpodbijani sodbi ni bilo navedeno, zakaj z jasnim in nedvoumnim izvzetjem na mestu izoliranih intermediatov in transportiranih izoliranih intermediatov iz naslova VII ni bila torej izključena tudi uporaba člena 59.
93.
ECHA navaja, da je razlogovanje Splošnega sodišča jasno in pritožnikoma omogoča seznanitev z razlogi za zavrnitev njunih trditev. V zvezi s tem se sklicuje na točke od 65 do 70 izpodbijane sodbe.
94.
Komisija meni, da je Splošno sodišče zadostno pojasnilo, zakaj je mogoče snov, uporabljeno kot intermediat, vseeno opredeliti v skladu s členom 59 Uredbe REACH.
Presoja
95.
Obveznost obrazložitve, na kateri temelji sodba, izhaja iz člena 36 Statuta Sodišča, ki se uporablja za Splošno sodišče na podlagi prvega odstavka njegovega člena 53. Dosledno je bilo navedeno, da mora biti iz obrazložitve, na kateri temelji sodba Splošnega sodišča, jasno in nedvoumno razvidno razlogovanje tega sodišča tako, da zadevnim osebam omogoča seznanitev z razlogi za sprejeto odločitev in Sodišču izvajanje sodnega nadzora. (
55
)
96.
Kakor si sama razlagam izpodbijano sodbo, je Splošno sodišče neposredno obravnavalo obseg izvzetja iz člena 2(8)(b) Uredbe REACH.
97.
Splošno sodišče je nazorno pojasnilo svoje razlogovanje v točkah od 65 do 70 izpodbijane sodbe. Ugotovilo je, da je akrilamid snov iz člena 3(1) Uredbe REACH in da ga na podlagi dejstva, da ima v posameznem primeru vlogo intermediata, ni mogoče izvzeti iz postopka opredelitve.
98.
Menim, da je razlogovanje Splošnega sodišča jasno in navedeno dovolj podrobno, da združenju PPG in družbi SNF omogoča vložitev pritožbe ter Sodišču odločitev o pritožbi.
99.
Zato ugotavljam, da je Splošno sodišče zadostno obrazložilo svojo odločitev in da drugi pritožbeni razlog ni utemeljen.
Četrti pritožbeni razlog: napačna uporaba prava pri presoji obveznosti ECHA, da upošteva informacije v dokumentaciji iz Priloge XV
Povzetek upoštevnih odlomkov iz izpodbijane sodbe
100.
Četrti pritožbeni razlog se nanaša na to, da je Splošno sodišče zavrnilo predlog pritožnikov, da bi v skladu s členom 59 opredelitev akrilamida morala temeljiti na vseh informacijah, zajetih v dokumentaciji iz Priloge XV, ki jo je pripravila Nizozemska, vključno z informacijo o načinih uporabe in izpostavljenosti. Splošno sodišče je menilo, da tudi če bi se ta dokumentacija nanašala samo na primere uporabe akrilamida kot intermediata, to ne bi bilo upoštevno za opredelitev akrilamida kot SVHC, saj naj ta informacija ne bi zadevala intrinzičnih lastnosti akrilamida. Informacija o načinih uporabe akrilamida naj bi lahko postala upoštevna v poznejših fazah postopka, in sicer v postopku za izdajo dovoljenj za posamezne načine uporabe. Kakor koli, ne bi naj bilo mogoče ugotoviti, da gre pri vseh načinih uporabe akrilamida, na katere se nanaša navedena dokumentacija, za vmesno uporabo.
Trditve strank
101.
Združenje PPG in družba SNF trdita, da ugotovitev Splošnega sodišča temelji na napačni uporabi prava. Ta informacija o načinih uporabe snovi naj bi bila zakonodajna zahteva v zvezi z dokumentacijo iz Priloge XV in ECHA naj bi morala to informacijo upoštevati. Pri akrilamidu naj bi bilo iz te informacije razvidno, da je bila navedena snov uporabljena le kot intermediat, kar naj bi bilo dejstvo, upoštevno za uporabo izvzetja iz člena 2(8)(b) Uredbe REACH.
102.
ECHA navaja, da je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da v prvi fazi postopka avtorizacije, ki se nanaša na opredelitev snovi, ni treba upoštevati informacije o uporabi snovi. Kakor koli, v dokumentaciji iz Priloge XV naj bi bilo navedeno, da obstajata dva načina uporabe akrilamida, ki naj ne bi bila vmesna.
Presoja
103.
Priprava dokumentacije iz Priloge XV je formalna zahteva v okviru postopka iz člena 59 Uredbe REACH. Namen tega postopka je opredeliti snovi, ki imajo intrinzične lastnosti iz člena 57 in so zato lahko predmet avtorizacije.
104.
Obvezna vsebina dokumentacije iz Priloge XV je določena s samo Uredbo REACH. Zajema tri dele: (i) predlog; (ii) utemeljitev ter (iii) informacije o uporabi, izpostavljenosti, alternativnih snoveh in tveganjih. Predlog je bistveni del dokumentacije, saj vključuje opis zadevne snovi in njeno predlagano opredelitev v skladu z merili iz člena 57. Temeljna je tudi utemeljitev, saj vsebuje razloge za opredelitev snovi.
105.
Informacija o uporabi, izpostavljenosti, alternativnih snoveh in tveganjih je prav tako obvezna, vendar se mi zdi, da je njena vloga dopolnilna. Prvič, zahtevajo se le „razpoložljive“ informacije o uporabi in izpostavljenosti. (
56
) Za pripravo dokumentacije iz Priloge XV ni treba opraviti raziskave za pridobitev več informacij od razpoložljivih. Drugič, izraz „kategorija uporabe in izpostavljenosti“, opredeljen v členu 3(38), (
57
) je v navedeni uredbi večkrat uporabljen. Ta je na primer upošteven za naslov II v zvezi z registracijo snovi, kadar se informacije predložijo za splošno registracijo (člen 10; glej tudi Prilogo VI), in za Prilogo I, ki zajema splošne določbe za presojo snovi in pripravo poročil o kemijski varnosti. Po mojem mnenju iz dopolnilne narave te informacije in dejstva, da naj ta ne bi bila izčrpna, izhaja, da se njena vloga v Prilogi XV upošteva šele v fazi, ko se obravnavajo izvzetja nekaterih načinov uporabe. Nima vloge v (predhodni) presoji tega, ali je treba posamezno snov opredeliti kot SVHC.
106.
Zato menim, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, ko je ugotovilo, da tudi ob predpostavki, da so v dokumentaciji iz Priloge XV „navedeni zgolj primeri uporabe akrilamida kot intermediata, to ne bi bilo upoštevno za opredelitev akrilamida kot [SVHC] […], ker se te informacije ne nanašajo na intrinzične lastnosti akrilamida“. (
58
) V členu 57 in tudi Prilogi XV je namreč v zvezi s tem jasno navedeno: snovi so opredeljene kot snovi, ki vzbujajo veliko zaskrbljenost, kadar imajo lastnosti, naštete v členu 57. (
59
) V tej določbi za namene opredelitve niso navedeni načini uporabe snovi. Nasprotno pa so načini uporabe snovi obravnavani drugje, in sicer v členu 56, ki določa splošno načelo, da snovi, vključene v Prilogo XIV, ni mogoče dati na trg ali jih uporabiti, in izjeme od tega načela. V tej fazi se snovi vključijo v Prilogo XIV (člen 58) ali v poglavje 2 naslova VII, ki se nanaša na izdajo dovoljenj.
107.
Zato menim, da bi bilo treba četrti pritožbeni razlog zavrniti.
Peti in šesti pritožbeni razlog: napačna uporaba prava in neizpolnitev obveznosti obrazložitve pri presoji sorazmernosti sporne odločbe
Povzetek upoštevnih odlomkov iz izpodbijane sodbe
108.
Splošno sodišče je zavrnilo trditve združenja PPG in družbe SNF, da je bilo s sporno odločbo kršeno načelo sorazmernosti. Prvič, ugotovilo je, da opredelitev akrilamida kot SVHC ni bila očitno neustrezna glede na cilj varovanja zdravja ljudi in okolja. Drugič, ugotovilo je, da sporna odločba ni presegla tega, kar je bilo potrebno za dosego teh ciljev. Natančneje, izvzetje vmesnih načinov uporabe iz opredelitve ni milejši ukrep, primeren za dosego istih ciljev. Prej bi bilo mogoče trditi, da je zakonodajalec o intermediatih v členu 2(1)(c) in členu 2(8)(b) Uredbe REACH uvedel posebna pravila.
Trditve strank
109.
Združenje PPG in družba SNF v utemeljitev petega pritožbenega razloga, navedenega podredno, trdita, da je Splošno sodišče pri presoji načela sorazmernosti napačno uporabilo pravo. Milejši ukrep naj bi bil, da bi bilo v izpodbijanem aktu izrecno navedeno, da „opredelitev in vključitev na seznam kandidatnih snovi nima nobenega vpliva na uporabo intermediatov“, saj naj bi ta rešitev imela to prednost, da bi uskladila izvzetje intermediatov v skladu s členom 2(8)(b) s postopkom opredelitve v skladu s členom 59.
110.
Združenje PPG in družba SNF poleg tega s šestim pritožbenim razlogom navajata, da iz presoje Splošnega sodišča, navedene v drugi povedi točke 93, ne moreta razumeti, zakaj ta ukrep ni milejši ukrep, ki bi ga morala sprejeti ECHA.
111.
ECHA navaja, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava pri uporabi načela sorazmernosti. Agenciji je treba omogočiti široko polje proste presoje na področjih, na katerih sprejema politične, gospodarske in socialne odločitve ter v okviru katerih se zahtevajo kompleksne presoje. Splošno sodišče je poleg tega v zvezi s tem izpolnilo svojo obveznost obrazložitve. Napotovanje na posebna pravila o intermediatih, ki jih je uvedel zakonodajalec Unije, zajeto v točki 93 izpodbijane sodbe, in sicer na člena 2(1)(c) in 2(8)(b), ter navzkrižno napotovanje na točko 48 sta zadostovali.
112.
Komisija trdi, da je Splošno sodišče v celoti obravnavalo domnevno kršitev načela sorazmernosti s strani agencije ECHA. Poleg tega naj bi bila alternativna navedba združenja PPG in družbe SNF odvečna, saj naj bi posledica, na katero se nanaša, izhajala neposredno iz člena 2(8)(b) same Uredbe REACH. Besedno preoblikovana navedba tega, kar je že določeno v zakonodaji, naj ne bi bila „ukrep“ niti naj ta ne bi bil „milejši“, saj naj predlagani dodatek ne bi imel pravnih ali dejanskih posledic.
Presoja
113.
V točkah od 81 do 94 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče preučilo razlog, ki sta ga navajala združenje PPG in družba SNF ter se je nanašal na to, da je bilo kršeno načelo sorazmernosti.
114.
Prvič, Splošno sodišče je pravilno opredelilo to načelo in omejitve sodnega nadzora, ki izhajajo iz širokega polja proste presoje, ki ga ima ECHA na tem področju. (
60
) Splošno sodišče je nato obravnavalo trditve, da sporna odločba ni bila ustrezna za dosego ciljev Uredbe REACH. (
61
) Nazadnje je ugotavljalo, ali je sporna odločba presegla to, kar je bilo potrebno za dosego zastavljenih ciljev, ter preučilo milejše alternativne ukrepe, ki sta jih predstavila združenje PPG in družba SNF. (
62
) Ugotovilo je, da s sporno odločbo ni bilo kršeno načelo sorazmernosti.
115.
Peti pritožbeni razlog združenja PPG in družbe SNF se nanaša na presojo Splošnega sodišča glede enega od domnevno milejših ukrepov, ki bi po njunih trditvah vseeno omogočal dosego ciljev iz Uredbe REACH.
116.
Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi to trditev zavrnilo, ker je izvzetje intermediatov izrecno zajeto v členu 2(8)(b) Uredbe REACH. S Splošnim sodiščem in Komisijo se strinjam, da – ker gre res za tak pravni položaj – domnevno „alternativni ukrep“ ne bi imel dejanskega ali pravnega učinka. Zato bi bil brezpredmeten z vidika preverjanja sorazmernosti. Bil bi, skratka, popolnoma nesmiseln.
117.
Zato peti pritožbeni razlog ni utemeljen.
118.
Združenje PPG in družba SNF s šestim pritožbenim razlogom zatrjujeta, da Splošno sodišče ni izpolnilo obveznosti obrazložitve. Navajata zlasti, da iz druge povedi točke 93 izpodbijane sodbe ne moreta razumeti, zakaj ukrep, ki ga predlagata, ni milejši ukrep, ki bi ga morala uporabiti ECHA.
119.
S to trditvijo se ne strinjam.
120.
Kot sem že navedla, je Splošno sodišče obrazložilo, zakaj je zavrnilo tožbeni razlog združenja PPG in družbe SNF. To razlogovanje je sicer res omejeno le na eno poved. Vendar ugotavljam, da je bila trditev, na katero je Splošno sodišče odgovorilo, prav tako navedena v eni povedi v točki 92 predloga za razglasitev ničnosti. V skladu z ustaljeno sodno prakso „zahteve, da [Splošno sodišče] obrazloži svoje odločitve, ni mogoče razlagati tako, da mora podrobno odgovoriti na čisto vsako trditev, ki jo je navedel pritožnik“. (
63
) Pristop Splošnega sodišča je zadevnima osebama omogočil seznanitev z razlogi za sprejeto odločbo in s tem Sodišču izvajanje nadzora, kot določa sodna praksa Sodišča. (
64
)
121.
Zato bi bilo treba šesti pritožbeni razlog zavrniti.
122.
Ugotavljam torej, da bi bilo treba pritožbo v celoti zavrniti.
Stroški
123.
V skladu s členom 137 v povezavi s členi 138, 140 in 184 Poslovnika Sodišča bi bilo treba združenju PPG in družbi SNF kot strankama, ki nista uspeli z nobenim od pritožbenih razlogov, naložiti plačilo stroškov postopka.
Predlog
124.
Na podlagi vsega navedenega menim, da bi moralo Sodišče:
–
pritožbo zavrniti;
–
združenju Polyelectrolyte Producers Group GEIE in družbi SNF SAS naložiti plačilo lastnih stroškov in stroškov, ki jih je priglasila Evropska agencija za kemikalije;
–
Kraljevini Nizozemski in Evropski komisiji naložiti plačilo lastnih stroškov.
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	T‑268/10 RENV, EU:T:2015:698.
(
3
)	Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL 2006, L 396, str. 1). Za dejansko stanje postopka v glavni stvari je upoštevna različica Uredbe REACH, ki je bila nazadnje spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 552/2009 z dne 22. junija 2009 (UL 2009, L 164, str. 7) in ki jo bom uporabila v nadaljevanju.
(
4
)	Uvodna izjava 1 in člen 1.
(
5
)	Direktiva Sveta z dne 27. junija 1967 o približevanju zakonov in drugih predpisov v zvezi z razvrščanjem, pakiranjem in označevanjem nevarnih snovi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 1, str. 27). Ta direktiva je bila nato razveljavljena z Uredbo (ES) št. 1272/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o razvrščanju, označevanju in pakiranju snovi ter zmesi, o spremembi in razveljavitvi direktiv 67/548/EGS in 1999/45/ES ter spremembi Uredbe (ES) št. 1907/2006 (UL 2008, L 353, str. 1).
(
6
)	V skladu z večjezično terminološko zbirko ECHA za kemijske izraze je polimerizacija nastanek polimerov iz enostavnejših (monomernih) molekul z adicijo.
(
7
)	T‑268/10, EU:T:2011:508.
(
8
)	C‑625/11 P, EU:C:2013:594.
(
9
)	Analiza Splošnega sodišča glede vprašanja dopustnosti je zajeta v točkah od 29 do 61 izpodbijane sodbe.
(
10
)	Sodba z dne 10. septembra 2015, FCD in FMB (C‑106/14, EU:C:2015:576, točka 32).
(
11
)	Predlog za Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES [o obstojnih organskih onesnaževalih], COM(2003) 644 final, str. 12 (v nadaljevanju: Predlog Komisije za Uredbo).
(
12
)	Člen 1(3) Uredbe REACH.
(
13
)	Uvodna izjava 69 Uredbe REACH.
(
14
)	Sodba z dne 10. septembra 2015, FCD in FMB (C‑106/14, EU:C:2015:576, točka 35).
(
15
)	Člen 59(2) in (3) ter Priloga XV k Uredbi REACH. V 60 dneh po tem, ko je bila dokumentacija razposlana, lahko druge države članice ali ECHA predložijo pripombe v zvezi z opredelitvijo snovi (člen 59(5)).
(
16
)	Člen 59(4) Uredbe REACH.
(
17
)	Člen 59, od (7) do (9), Uredbe REACH.
(
18
)	Člen 58(3) Uredbe REACH.
(
19
)	Sklep Sveta z dne 28. junija 1999 o določitvi postopkov za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 124). Glej člena 58(1) in 133(4) Uredbe REACH. Člen 5a Sklepa 1999/468/ES je bil dodan s Sklepom Sveta 2006/512/ES z dne 17. julija 2006 o spremembah Sklepa 1999/468/ES o določitvi postopkov za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil (UL 2006, L 200, str. 11).
(
20
)	Člen 58(1) in (2) Uredbe REACH.
(
21
)	Člen 62 Uredbe REACH.
(
22
)	Glej člen 56(1), od (b) do (e), in člen 56, od (2) do (5), Uredbe REACH.
(
23
)	Točka 66 izpodbijane sodbe.
(
24
)	Točka 54 izpodbijane sodbe.
(
25
)	Dodatek 4 k Smernicam ECHA za intermediate, 2010, ECHA-2010-G-17-SL (v nadaljevanju: Smernice ECHA za intermediate).
(
26
)	Točka 55 izpodbijane sodbe.
(
27
)	Točka 58 izpodbijane sodbe.
(
28
)	Točka 59 izpodbijane sodbe.
(
29
)	Točki 66 in 67 izpodbijane sodbe.
(
30
)	Točka 66 izpodbijane sodbe.
(
31
)	Uvodni izjavi 2 in 3.
(
32
)	Člen 1(3)(a) Direktive Sveta 76/769/EGS z dne 27. julija 1976 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z omejitvami pri trženju in uporabi nekaterih nevarnih snovi in pripravkov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 3, str. 317); člen 2(a) Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 z dne 23. marca 1993 o oceni in nadzoru tveganja, ki ga predstavljajo obstoječe snovi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 212); člen 2(1)(a) Direktive 1999/45/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. maja 1999 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z razvrščanjem, pakiranjem in označevanjem nevarnih pripravkov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 24, str. 109).
(
33
)	Člen 2(1)(a) Direktive 67/548/EGS.
(
34
)	Delovni dokument služb Komisije, Splošno poročilo o Uredbi REACH, SWD(2013) 25 final, str. 17.
(
35
)	Glej v zvezi s tem Predlog Komisije za Uredbo, str. 33.
(
36
)	Člena 1 in 55 Uredbe REACH.
(
37
)	Splošno sodišče je izključno pristojno, prvič, za ugotavljanje dejanskega stanja, razen kadar je iz njemu predloženih dokumentov razvidna vsebinska nepravilnost, in drugič, za presojo teh dejstev. Kadar je Splošno sodišče ugotovilo ali presodilo dejansko stanje, je Sodišče v skladu s členom 256 PDEU pristojno, da opravi nadzor nad pravno opredelitvijo tega dejanskega stanja, ki jo je podalo Splošno sodišče, in pravnimi ugotovitvami, ki jih je iz njega izpeljalo (glej sodbi z dne 1. junija 1994, Komisija/Brazzelli Lualdi in drugi, C‑136/92 P, EU:C:1994:211, točki 48 in 49, ter z dne 19. julija 2012, Alliance One International in Standard Commercial Tobacco/Komisija ter Komisija/Alliance One International in drugi, C‑628/10 P in C‑14/11 P, EU:C:2012:479, točka 84).
(
38
)	Glej v zvezi s tem sodbo z dne 29. aprila 2004, Komisija/CAS Succhi di Frutta (C‑496/99 P, EU:C:2004:236, točka 68 in navedena sodna praksa).
(
39
)	Točka 65 izpodbijane sodbe.
(
40
)	Točki 66 in 67 izpodbijane sodbe.
(
41
)	Točka 69 izpodbijane sodbe.
(
42
)	Sodbi z dne 10. novembra 2016, Baštová (C‑432/15, EU:C:2016:855, točka 59 in navedena sodna praksa), in z dne 29. marca 2012, Komisija/Poljska (C‑185/10, EU:C:2012:181, točka 31 in navedena sodna praksa).
(
43
)	Glej točki 55 in 58 zgoraj.
(
44
)	Komisija Evropskih skupnosti, Strategija za prihodnjo politiko o kemikalijah, COM(2001) 88 final, str. 8 in 19.
(
45
)	Glej Predlog Komisije za Uredbo, str. 33.
(
46
)	Glej Predlog Komisije za Uredbo, str. 108.
(
47
)	Glej Predlog Uredbe Evropskega Parlamenta in Sveta o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES in Uredbe (ES) o obstojnih organskih onesnaževalih (2003/0256(COD)), A6‑0315/2005, str. 523 in 524.
(
48
)	Glej člena 54 in 56 Predloga Komisije za Uredbo.
(
49
)	Sodba z dne 15. marca 2017, Hitachi Chemical Europe in Polynt/ECHA (C‑324/15 P, EU:C:2017:208, točka 35).
(
50
)	Sodba z dne 15. marca 2017, Hitachi Chemical Europe in Polynt/ECHA (C‑324/15 P, EU:C:2017:208, točka 35).
(
51
)	Glej Bergkamp, L., „Key concepts and scope“, The European Union REACH Regulation for chemicals, Oxford University Press, 2013, str. 59. Združenje PPG in družba SNF sta se na obravnavi dejansko strinjala, da kadar se snov uporablja kot intermediat in neintermediat, „na primer v 50 % kot intermediat in 50 % za druge namene“, je v skladu s členom 2(8)(b) izvzeta le uporaba kot intermediat.
(
52
)	Točka 66 izpodbijane sodbe.
(
53
)	Točka 64 izpodbijane sodbe.
(
54
)	Točka 66 izpodbijane sodbe.
(
55
)	Glej med drugim sodbo z dne 11. aprila 2013, Mindo/Komisija (C‑652/11 P, EU:C:2013:229, točka 29).
(
56
)	Glej v zvezi s tem sklep z dne 4. septembra 2014, Cindu Chemicals in drugi/ECHA (C‑289/13 P, neobjavljen, EU:C:2014:2175, točka 51).
(
57
)	Člen 3(24) vsebuje ločeno opredelitev izraza „uporaba“ in člen 3(37) izraza „scenarij izpostavljenosti“.
(
58
)	Točka 69 izpodbijane sodbe.
(
59
)	Glej točko 34 zgoraj.
(
60
)	Točki 81 in 82 izpodbijane sodbe. Glej tudi sodbo z dne 21. julija 2011, Etimine (C‑15/10, EU:C:2011:504, točke 60, 124 in 125).
(
61
)	Točke od 84 do 87 izpodbijane sodbe.
(
62
)	Točke od 88 do 93 izpodbijane sodbe.
(
63
)	Sodba z dne 9. septembra 2008, FIAMM in drugi/Svet in Komisija (C‑120/06 P in C‑121/06 P, EU:C:2008:476, točka 91 in navedena sodna praksa).
(
64
)	Glej med drugim sodbo z dne 11. aprila 2013, Mindo/Komisija (C‑652/11 P, EU:C:2013:229, točka 29).