62025TJ0296
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (peti senat, ki zaseda v sestavi petih sodnikov)
z dne 25. marca 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Carinska unija – Carinski zakonik Unije – Uvozni in izvozni postopki – Uvoz blaga iz Kanade – Metoda določitve cerinske vrednosti – Deklarirana izvozna cena blaga, ki so jo sporočili kanadski organi v okviru mednarodnega sporazuma o carinskem sodelovanju – Pojem ‚podatki, razpoložljivi na carinskem območju Unije‘ – Ustrezne metode – Člen 74(3) Uredbe (EU) št. 952/2013 – Rezervna metoda – Člen 144 Izvedbene uredbe (EU) 2015/2447“
V zadevi T‑296/25,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Varhoven administrativen sad (vrhovno upravno sodišče, Bolgarija) z odločbo z dne 15. aprila 2025, ki je na Sodišče prispela 16. aprila 2025, v postopku
Direktor na TD Mitnitsa Burgas
proti
Lidikar OOD,
SPLOŠNO SODIŠČE (peti senat, ki zaseda v sestavi petih sodnikov),
v sestavi M. Sampol Pucurull, predsednik, T. Pynnä, sodnica, J. Laitenberger (poročevalec), sodnik, M. Stancu, sodnica, in W. Valasidis, sodnik,
generalni pravobranilec: J. Martín y Pérez de Nanclares,
sodni tajnik: V. Di Bucci,
na podlagi tega, da je Sodišče 13. maja 2025 na podlagi člena 50b, tretji odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije predlog za sprejetje predhodne odločbe preneslo na Splošno sodišče,
ob upoštevanju področja iz člena 50b, prvi odstavek, točka (c), Statuta Sodišča Evropske unije in neobstoja samostojnega vprašanja glede razlage v smislu člena 50b, drugi odstavek, navedenega statuta,
na podlagi pisnega dela postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Direktor na TD Mitnitsa Burgas L. Dimitrov, R. Dimitrova Todorova in P. Kalchev, agenti,
–
za Lidikar R. Vasileva, advokat,
–
za bolgarsko vlado T. Mitova in R. Stoyanov, agenta,
–
za češko vlado M. Smolek, A. Edelmannová in J. Vláčil, agenti,
–
za Evropsko komisijo D. Drambozova in F. Moro, agentki,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 74(3) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (UL 2013, L 269, str. 1, v nadaljevanju: carinski zakonik Unije).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Lidikar OOD, gospodarsko družbo bolgarskega prava, in Direktor na TD Mitnitsa Bourgas (direktor območne direkcije carinskega urada v Burgasu, Bolgarija) v zvezi z odločbo, s katero je bolgarska carinska uprava carinsko vrednost vozila, ki ga je družba Lidikar uvozila iz Kanade, določila na podlagi deklarirane izvozne cene, kot so jo kanadski carinski organi sporočili bolgarski carinski upravi v okviru mednarodnega sporazuma na področju carinskega sodelovanja.
Pravni okvir
Mednarodno pravo
GATT 1994
3
Člen VII Splošnega sporazuma o carinah in trgovini 1994 (v nadaljevanju: GATT 1994) določa:
„1. Pogodbenice v zvezi z določanjem carinske vrednosti priznavajo veljavnost splošnih načel iz naslednjih odstavkov tega člena in se zavezujejo, da jih bodo uporabljale za vse izdelke, za katere veljajo carine ali druge uvozne in izvozne dajatve ali omejitve, ki temeljijo na vrednosti ali so na nek način odvisne od vrednosti. Poleg tega bodo na zahtevo druge pogodbenice ob upoštevanju teh načel preučile uporabo katerega koli zakona ali predpisa v zvezi s carinsko vrednostjo. POGODBENICE lahko od drugih pogodbenic zahtevajo, da jim predložijo poročila o ukrepih, ki so jih sprejele v skladu z določbami tega člena.
2.
(a)
Carinska vrednost uvoženega blaga se določi glede na resnično vrednost uvoženega blaga, za katerega se odmeri carinska dajatev, ali podobnega blaga, vendar pa ne glede na vrednost blaga domačega porekla ali na podlagi arbitrarnih ali fiktivnih vrednosti.
(b)
‚Resnična vrednost‘ blaga je cena, po kateri se uvoženo blago ali podobno blago prodaja ali ponuja v običajnem trgovskem prometu pod pogoji proste konkurence v času in kraju, ki ju določajo predpisi države uvoza. Če je cena takega blaga ali podobnega blaga odvisna od količine, na katero se nanaša določena transakcija, bi se morala cena, ki jo je treba upoštevati, v skladu z izbiro, ki jo enkrat za vse transakcije opravi država uvoza, nanašati na (i) primerljive količine ali (ii) količine, določene na način, ki je vsaj tako ugoden za uvoznika, kot če bi se porabila največja količina tega blaga, ki je dejansko privedla do trgovinskih transakcij med državo izvoza in državo uvoza.
(c)
Če resnične vrednosti ni mogoče določiti v skladu s pododstavkom (b) tega odstavka, bi morala carinska vrednost temeljiti na preverljivi enakovrednosti, ki je čim bližje tej vrednosti.
[…]“
Sporazum o carinskem vrednotenju
4
Člen 7 Sporazuma o izvajanju člena VII GATT 1994 (UL 1994, L 336, str. 119, v nadaljevanju: Sporazum o carinskem vrednotenju) določa:
„1.   Če carinska vrednost uvoženega blaga ni določljiva v skladu z določbami členov 1 do 6, se carinska vrednost ugotavlja z uporabo ustreznih metod, ki so skladne z načeli in splošnimi določbami tega sporazuma in člena VII GATT 1994 in na podlagi podatkov, razpoložljivih v državi uvoza.
2.   Nobena carinska vrednost se ne sme ugotavljati v smislu določb tega člena na podlagi:
[…]
(b)
sistema, po katerem se za carinsko vrednotenje uporablja višja od dveh možnih vrednosti;
[…]
(e)
cene blaga, prodanega za izvoz v državo, ki ni država uvoza;
[…]
(g)
arbitrarnih ali fiktivnih vrednosti.
[…]“
Sporazum Kanada-EU o carinskem sodelovanju
5
Člen 1 Sporazuma med Evropsko skupnostjo in Kanado o carinskem sodelovanju in medsebojni pomoči v carinskih zadevah (UL 1998, L 7, str. 38, v nadaljevanju: Sporazum Kanada-EU o carinskem sodelovanju) določa:
„V tem sporazumu:
[…]
(4)
‚informacije‘ pomenijo vse podatke, dokumente, poročila, overjene ali potrjene izvode le-teh ali druga sporočila, vključno s podatki, ki so bili obdelani ali analizirani zaradi ugotavljanja znakov, ki kažejo na kršitev carinske zakonodaje;
[…]“
6
Člen 7 Sporazuma Kanada-EU o carinskem sodelovanju določa:
„1.   Carinski organi si bodisi po zaprosilu bodisi na lastno pobudo medsebojno pomagajo, tako da si izmenjujejo ustrezne informacije, ki prispevajo k pravilni uporabi carinske zakonodaje in k preprečevanju in preiskovanju vseh kršitev carinske zakonodaje ter boju proti takšnim kršitvam.
[…]“
7
Člen 11(1) Sporazuma Kanada-EU o carinskem sodelovanju določa:
„Zaprošeni organ sporoči ustrezne informacije organu prosilcu v obliki dokumentov, overjenih izvodov dokumentov, poročil ali njihovih elektronskih različicah. Hkrati se predložijo vse druge informacije, pomembne za razlago ali uporabo teh informacij.“
8
Člen 16(3) Sporazuma Kanada-EU o carinskem sodelovanju določa:
„Odstavek 2 ne preprečuje uporabe informacij v morebitnih kasnejših sodnih ali upravnih postopkih, ki se sprožijo zaradi neupoštevanja carinske zakonodaje.“
Sporazum CETA Kanada-EU
9
Člen 6.1 Celovitega gospodarskega in trgovinskega sporazuma (CETA) med Kanado na eni strani ter Evropsko unijo in njenimi državami članicami na drugi strani (UL 2017, L 11, str. 23, v nadaljevanju: CETA Kanada-EU), naslovljen „Cilji in načela“, določa:
„[…]
2.   Pogodbenici, kolikor je mogoče, sodelujeta in si izmenjujeta informacije, vključno z informacijami o dobrih praksah, da bi spodbujali uporabo ukrepov za olajševanje trgovine iz tega sporazuma in skladnost z njimi.
[…]“
10
Člen 6.13 CETA Kanada-EU, naslovljen „Sodelovanje“, določa:
„[…]
3.   Pogodbenici sodelujeta v skladu s [Sporazumom Kanada-EU o carinskem sodelovanju], sklenjenim v Ottawi 4. decembra 1997 […].
4.   Pogodbenici si zagotavljata medsebojno pomoč pri carinskih zadevah v skladu s sporazumom o carinskem sodelovanju med Kanado in EU, vključno z zadevami v zvezi z domnevnimi kršitvami carinske zakonodaje ene od pogodbenic, kot so opredeljene v navedenem sporazumu, in izvajanjem tega sporazuma.“
Pravo Unije
Carinski zakonik Unije
11
Člen 70 carinskega zakonika Unije določa:
„1.   Primarna osnova za carinsko vrednost blaga je transakcijska vrednost, tj. cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Unije dejansko plačana ali jo je treba plačati in je po potrebi usklajena.
2.   Dejansko plačana ali plačljiva cena je celoten znesek, ki ga kupec plača ali mora plačati prodajalcu ali tretji osebi v prodajalčevo korist za uvoženo blago in zajema vsa plačila, ki se jih kot pogoj za prodajo uvoženega blaga plača ali jih je treba plačati.
[…]“
12
Člen 74 carinskega zakonika Unije določa:
„1.   Kadar carinske vrednosti blaga ni mogoče določiti z uporabo člena 70, je treba po vrstnem redu uporabiti točke (a) do (d) odstavka 2 vse do prve točke, po kateri se lahko določi carinska vrednost blaga.
Vrstni red uporabe točk (c) in (d) odstavka 2 se na zahtevo deklaranta zamenja.
2.   Carinska vrednost v skladu z odstavkom 1 je:
(a)
transakcijska vrednost enakega blaga, ki je bilo prodano za izvoz na carinsko območje Unije in izvoženo ob istem ali približno istem času kot vrednoteno blago;
(b)
transakcijska vrednost podobnega blaga, ki je bilo prodano za izvoz na carinsko območje Unije in izvoženo ob istem ali približno istem času kot vrednoteno blago;
(c)
vrednost na podlagi cene na enoto, po kateri se uvoženo blago ali uvoženo enako ali podobno blago v največji skupni količini proda na carinskem območju Unije osebam, ki niso povezane s prodajalci; ali
(d)
izračunana vrednost, ki je enaka vsoti:
(i)
stroškov ali vrednosti materiala in izdelave ali drugih operacij, uporabljenih pri proizvodnji uvoženega blaga;
(ii)
zneska dobička in splošnih stroškov, ki ustreza znesku, ki ga proizvajalci v državi izvoza običajno dosežejo pri prodaji blaga enake vrste ali narave, kot je vrednoteno blago, za izvoz v Unijo;
(iii)
stroškov ali vrednosti elementov iz točke (e) člena 71(1).
3.   Kadar carinske vrednosti ni mogoče določiti z uporabo odstavka 1, se ta določi na podlagi podatkov, razpoložljivih na carinskem območju Unije, in z uporabo ustreznih metod, ki so skladne z načeli in splošnimi določbami:
(a)
sporazuma o izvajanju člena VII Splošnega sporazuma o tarifah in trgovini;
(b)
člena VII Splošnega sporazuma o tarifah in trgovini; in
(c)
tega poglavja.“
Izvedbena uredba (EU) 2015/2447
13
Člen 140 Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2015/2447 z dne 24. novembra 2015 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje nekaterih določb carinskega zakonika Unije (UL 2015, L 343, str. 558), naslovljen „Zavrnitev deklarirane transakcijske vrednosti“, določa:
„1.   Če carinski organi utemeljeno dvomijo, da deklarirana transakcijska vrednost predstavlja celoten plačan ali plačljiv znesek iz člena 70(1) [carinskega] zakonika [Unije], lahko od deklaranta zahtevajo predložitev dodatnih informacij.
2.   Če njihovi dvomi niso odpravljeni, se lahko carinski organi odločijo, da vrednosti blaga ni mogoče določiti v skladu s členom 70(1) [navedenega] zakonika.“
14
Člen 144 Izvedbene uredbe 2015/2447, naslovljen „Rezervna metoda“, določa:
„1.   Pri določanju carinske vrednosti na podlagi člena 74(3) [carinskega] zakonika [Unije] se lahko uporabi prožnost glede uporabe metod, določenih v členih 70 in 74(2) zakonika. Tako določena vrednost v največji možni meri temelji na prej določenih carinskih vrednostih.
2.   Če carinske vrednosti ni mogoče določiti na podlagi odstavka 1, se uporabijo druge ustrezne metode. V tem primeru se carinska vrednost ne določi na podlagi naslednjega:
[…]
(b)
sistema, po katerem se za carinsko vrednotenje uporablja višja od dveh možnih vrednosti;
[…]
(e)
cen za izvoz v tretjo državo;
[…]
(g)
arbitrarnih ali fiktivnih vrednosti.“
Postopek v glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
15
Družba Lidikar je kot posredna zastopnica uvoznice 18. januarja 2021 pri carinskem uradu pristanišča Burgas (Bolgarija) vložila carinsko deklaracijo za sprostitev motornega vozila, ki je bilo poškodovano v prometni nesreči, v prosti promet. V tej deklaraciji je bila carinska vrednost uvoženega vozila v skladu s členom 70(1) carinskega zakonika Unije določena na podlagi njegove transakcijske vrednosti, to je po ceni 3310 kanadskih dolarjev (CAD) (približno 2100 EUR).
16
Bolgarski carinski organi so zadevno carinsko deklaracijo naknadno preverili na podlagi informacij, ki jih je kanadska carinska uprava predložila v okviru Sporazuma Kanada-EU o carinskem sodelovanju v zvezi z vozili, deklariranimi za izvoz iz Kanade v Evropsko unijo. Natančneje, kanadska carinska uprava je z elektronskim sporočilom z dne 16. decembra 2022 bolgarskim carinskim organom predložila datoteko s podrobnim seznamom vozil, vključno z zadevnim vozilom, v katerem je bila navedena vrednost, deklarirana ob njihovem izvozu iz Kanade. Potem ko so bolgarski carinski organi predložene podatke analizirali, so ugotovili, da cena 3310 CAD za blago, deklarirana v Bolgariji, ni ustrezala ceni 15.889 CAD (približno 10.100 EUR), ki jo je za zadevno vozilo sporočila kanadska carinska uprava in je navedena v ustrezni izvozni deklaraciji.
17
V teh okoliščinah so bolgarski carinski organi od družbe Lidikar zahtevali dokaze za potrditev cene, deklarirane ob carinjenju. Predloženi so bili račun z dne 18. novembra 2020, dobavnica, nakladnica in račun z dne 13. januarja 2021. Bolgarski carinski organi so ne glede na te dokumente menili, da obstajajo utemeljeni dvomi glede carinske vrednosti zadevnega blaga, določene v skladu s členom 70(1) carinskega zakonika Unije. Družba Lidikar je predložila pisna pojasnila, v katerih je navedla, da ni hranila niti poslovnega spisa v zvezi z zadevno transakcijo, niti ponudbe, niti cenikov, niti dokumentov v zvezi s plačili, niti druge korespondence pred navedeno transakcijo.
18
Bolgarski carinski organi so po preverjanju dokumentov, priloženih carinski deklaraciji, menili, da ni nobenega dokaza o pravilnosti deklarirane cene na podlagi računa z dne 18. novembra 2020. Poleg tega so ugotovili, da iz predloženega izpiska bančnega računa ni jasno razvidno, da bi bilo plačilo cene dokončno. Zato so menili, da je treba ob upoštevanju legitimnih dvomov in neobstoja dokazov v zvezi z deklarirano ceno carinsko vrednost, deklarirano na podlagi člena 70(1) carinskega zakonika Unije in določeno na podlagi računa z dne 18. novembra 2020, zavrniti.
19
Poleg tega so bolgarski carinski organi ugotovili, da pogoji, ki se zahtevajo za uporabo sekundarnih metod vrednotenja zadevnega blaga na podlagi člena 74(2), od (a) do (d), carinskega zakonika Unije, niso izpolnjeni, ker gre za vozilo, ki je bilo poškodovano in katerega specifično tehnično stanje je težko primerjati s stanjem drugih vozil iste znamke in istega modela, uvoženih v Bolgarijo. Vendar so bolgarski carinski organi carinsko vrednost v skladu s členom 74(3) carinskega zakonika Unije določili na podlagi elektronskih različic dokumentov, ki so jih kanadski carinski organi predložili na podlagi Sporazuma Kanada-EU o carinskem sodelovanju.
20
Zato je bolgarska carinska uprava določila carinsko vrednost zadevnega vozila na 19.830,43 bolgarskih levov (BGN) (približno 9500 EUR), skupni znesek uvoznih dajatev in davka na dodano vrednost (DDV), ki jih je treba izterjati, pa na 5023 BGN (približno 2150 EUR).
21
Administrativen sad Bourgas (upravno sodišče v Burgasu, Bolgarija) je odločbo bolgarske carinske uprave sodno preizkusilo na prvi stopnji in jo razglasilo za nično zaradi nezakonitosti. To sodišče je menilo, da v obravnavani zadevi bolgarski carinski organi niso izpolnili svoje obveznosti, da izkažejo obstoj „utemeljenih dvomov“ v smislu člena 140 Izvedbene uredbe 2015/2447, in da odgovor, ki so ga predložili kanadski carinski organi, ni uradni dokazni dokument, ki bi bil zavezujoč za sodišče.
22
Direktor na TD Mitnitsa Bourgas (direktor območne direkcije carinskega urada v Burgasu, Bolgarija) je pri Varhoven administrativen sad (vrhovno upravno sodišče, Bolgarija), ki je predložitveno sodišče, vložil kasacijsko pritožbo zoper sodbo, ki jo je izdalo Administrativen sad Bourgas (upravno sodišče v Burgasu), pri čemer se je skliceval na napačnost ugotovitev tega sodišča in trdil, da je mogoče uporabiti ustrezne metode na podlagi člena 74(3) carinskega zakonika Unije. Trdil je, da je odgovor kanadskih carinskih organov uradni dokument v zvezi s kontrolo, opravljeno v okviru mednarodnega sodelovanja med Kanado in Unijo, in da je bila zadevna carinska vrednost določena ob upoštevanju cene, navedene v elektronskih različicah dokumentov, ki so jih predložili kanadski carinski organi.
23
V teh okoliščinah je Varhoven administrativen sad (vrhovno upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je člen 74(3) [carinskega zakonika Unije] dopustno razlagati tako, da je mogoče prijavljeno vrednost blaga pri njegovem izvozu iz tretje države šteti za ‚podatk[e], razpoložljiv[e] na carinskem območju Unije‘?
2.
Ali je člen 74(3) [carinskega zakonika Unije] dopustno razlagati tako, da lahko carinsko vrednotenje blaga na podlagi prijavljene vrednosti tega blaga pri njegovem izvozu iz tretje države pomeni ustrezno metodo za carinsko vrednotenje v smislu člena 74(3) [navedenega zakonika]?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
24
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 74(3) carinskega zakonika Unije razlagati tako, da je mogoče ceno, deklarirano za izvoz blaga na carinsko območje Unije, kot so jo carinski organi države izvoznice sporočili carinskim organom države članice v okviru mednarodnega sporazuma o carinskem sodelovanju, opredeliti kot podatek, razpoložljiv na carinskem območju Unije, v smislu te določbe za določitev carinske vrednosti tega blaga.
25
Najprej je treba opozoriti, da je rezervna metoda, določena v členu 74(3) carinskega zakonika Unije, sredstvo v skrajni sili za izpolnitev potrebe po določitvi carinske vrednosti zadevnega blaga, če carinski deklarant ne bi predložil dovolj natančnih ali zanesljivih informacij, ki bi omogočale določitev te vrednosti na podlagi glavne metode iz člena 70(1) navedenega zakonika ali sekundarnih metod iz člena 74(2) tega zakonika (glej v tem smislu sodbi z dne 9. junija 2022, Baltic Master, C‑599/20, EU:C:2022:457, točka 54, in z dne 29. januarja 2026, Keladis I in Keladis II, C‑72/24 in C‑73/24, EU:C:2026:51, točka 75).
26
Glede na namen člena 74(3) carinskega zakonika Unije in njegovo besedilo je torej treba pojem „podatki, razpoložljivi na carinskem območju Unije“ razlagati široko, tako da se nanaša na dejansko razpoložljivost podatkov v smislu, da lahko carinski organi Unije z njimi razpolagajo za določitev carinske vrednosti blaga.
27
Iz tega po eni strani izhaja, da pojma „podatki, razpoložljivi na carinskem območju Unije“ ni mogoče omejiti na podatke, zbrane v Uniji. Tako dejstvo, da podatki izvirajo iz tretje države, ne izključuje, da so ti lahko „podatki, razpoložljivi na carinskem območju Unije“.
28
To velja zlasti za podatke v zvezi s ceno blaga, deklarirano za izvoz, ki so jih predložili carinski organi države izvoznice na podlagi mednarodnega sporazuma, ki ureja sodelovanje v carinskih zadevah med Unijo in to tretjo državo, kot sta Sporazum Kanada-EU o carinskem sodelovanju in CETA Kanada-EU, ki določata medsebojno pomoč v carinskih zadevah.
29
Iz tega po drugi strani izhaja, da opredelitev „podatkov, razpoložljivih na carinskem območju Unije“, v nasprotju s tem, kar trdi družba Lidikar v stališčih glede predloga za sprejetje predhodne odločbe, ne more biti odvisna niti od možnosti dostopa carinskih deklarantov do podatkovne zbirke tretje države, iz katere izvirajo podatki, posredovani carinskim organom Unije, niti od obstoja zaprosila teh organov, ki bi se nanašalo posebej na posredovanje teh podatkov, ob tem, da so jim bili dani na voljo.
30
V teh okoliščinah je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 74(3) carinskega zakonika Unije razlagati tako, da je ceno, deklarirano za izvoz blaga na carinsko območje Unije, kot so jo carinski organi države izvoznice sporočili carinskim organom države članice v okviru mednarodnega sporazuma o carinskem sodelovanju, mogoče opredeliti kot podatek, razpoložljiv na carinskem območju Unije, v smislu te določbe za določitev carinske vrednosti tega blaga.
Drugo vprašanje
31
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 74(3) carinskega zakonika Unije razlagati tako, da uporaba cene, deklarirane za izvoz blaga na carinsko območje Unije, kot so jo carinski organi države izvoznice sporočili carinskim organom države članice v okviru mednarodnega sporazuma o carinskem sodelovanju, lahko pomeni ustrezno metodo v smislu te določbe za določitev carinske vrednosti tega blaga.
32
Najprej je treba poudariti, da je treba člen 74(3) carinskega zakonika Unije razlagati v povezavi s členom 144(1) Izvedbene uredbe 2015/2447, ki določa, da se lahko pri določanju carinske vrednosti na podlagi člena 74(3) navedenega zakonika uporabi „prožnost“ glede uporabe metod, določenih v členih 70 in 74(2) carinskega zakonika Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 29. januarja 2026, Keladis I in Keladis II, C 72/24 in C 73/24, EU:C:2026:51, točka 104). Zato je treba priznati, da imajo organi diskrecijsko pravico pri uporabi rezervne metode, ki jo je treba izvajati skladno načeli in določbami iz člena 74(3) navedenega zakonika. Člen 74(3) carinskega zakonika Unije namreč določa, da se carinska vrednost določi z uporabo ustreznih metod, ki morajo biti skladne, prvič, s Sporazumom o carinskem vrednotenju, drugič, s členom VII GATT 1994 in, tretjič, s poglavjem 3 naslova II navedenega carinskega zakonika o carinski vrednosti blaga.
33
V zvezi s tem je treba poudariti, da člen 7(2)(e) Sporazuma o carinskem vrednotenju prepoveduje, da bi se carinska vrednost lahko določila na podlagi cene blaga, prodanega za izvoz v državo, ki ni država uvoza. Ta določba je bila v pravo Unije prevzeta v členu 144(2)(e) Izvedbene uredbe 2015/2447, ki določa, da se „carinska vrednost ne določi na podlagi […] cen za izvoz v tretjo državo“. Tako v nasprotju s tem, kar družba Lidikar trdi v stališčih glede predloga za sprejetje predhodne odločbe, niti Sporazum o carinskem vrednotenju niti pravo Unije ne izključujeta, da carinski organi države članice Unije carinsko vrednost blaga določijo z uporabo rezervne metode na podlagi cene, deklarirane v tretji državi za izvoz tega blaga na carinsko območje Unije.
34
Iz tega sledi, da je lahko uporaba cene, deklarirane v tretji državi za izvoz blaga v Unijo, razumna metoda za določitev carinske vrednosti tega blaga na podlagi člena 74(3) carinskega zakonika Unije.
35
V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da je Sodišče v okviru člena 31(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307), ki je predhodnik člena 74(3) carinskega zakonika Unije, razsodilo, da je lahko sklicevanje na ceno, ki je bila za isto blago določena v okviru prodaje pred prodajo, za katero je bila vložena carinska deklaracija, ustrezna metoda v smislu te določbe (glej v tem smislu sodbo z dne 28. februarja 2008, Carboni e derivati, C‑263/06, EU:C:2008:128, točka 61). Iz tega sledi, da sodna praksa Sodišča za določitev carinske vrednosti na podlagi rezervne metode načeloma ne izključuje uporabe prej določene cene za isto blago.
36
Poleg tega uporaba cene, deklarirane v tretji državi za izvoz istega blaga, kot je blago, ki je predmet določitve carinske vrednosti na podlagi člena 74(3) carinskega zakonika Unije, v primeru, kot je ta v zadevi v glavni stvari, ni v nasprotju s prepovedjo iz člena 7(2)(b) Sporazuma o carinskem vrednotenju. Namreč, čeprav ta določba, ki je v pravu Unije povzeta v členu 144(2)(b) Izvedbene uredbe 2015/2447, prepoveduje določitev carinske vrednosti na podlagi „sistema, po katerem se za carinsko vrednotenje uporablja višja od dveh možnih vrednosti“, nikakor ne prepoveduje uporabe deklarirane izvozne cene za isto blago, če je to edina vrednost, ki je na voljo carinskim organom, zlasti glede na obstoj legitimnih dvomov o resničnosti prvotno deklarirane vrednosti na podlagi člena 70 carinskega zakonika Unije.
37
Nazadnje je treba tudi poudariti, da ker deklarirana izvozna cena, sporočena v okviru mednarodnega sporazuma o carinskem sodelovanju, načeloma ustreza resnični vrednosti blaga, uporaba te cene prav tako ni v nasprotju s prepovedjo določitve carinske vrednosti na arbitrarnih ali fiktivnih vrednostih iz člena 7(2)(g) Sporazuma o carinskem vrednotenju in člena 144(2)(g) Izvedbene uredbe 2015/2447, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
38
Ob upoštevanju prej navedenega je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 74(3) carinskega zakonika Unije razlagati tako, da uporaba cene, deklarirane za izvoz blaga na carinsko območje Unije, kot so jo carinski organi države izvoznice sporočili carinskim organom države članice v okviru mednarodnega sporazuma o carinskem sodelovanju, lahko pomeni ustrezno metodo v smislu te določbe za določitev carinske vrednosti tega blaga.
Stroški
39
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (peti senat, ki zaseda v sestavi petih sodnikov)
razsodilo:
1.
Člen 74(3) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije
je treba razlagati tako, da
je ceno, deklarirano za izvoz blaga na carinsko območje Unije, kot so jo carinski organi države izvoznice sporočili carinskim organom države članice v okviru mednarodnega sporazuma o carinskem sodelovanju, mogoče opredeliti kot podatek, razpoložljiv na carinskem območju Unije, v smislu te določbe za določitev carinske vrednosti tega blaga.
2.
Člen 74(3) Uredbe št. 952/2013
je treba razlagati tako, da
uporaba cene, deklarirane za izvoz blaga na carinsko območje Unije, kot so jo carinski organi države izvoznice sporočili carinskim organom države članice v okviru mednarodnega sporazuma o carinskem sodelovanju, lahko pomeni ustrezno metodo v smislu te določbe za določitev carinske vrednosti tega blaga.
Sampol Pucurull
Pynnä
Laitenberger
Stancu
Valasidis
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 25.marca 2026.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: bolgarščina.