62008CC0439_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Uvod
1. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 2, 5, 15(3) in 35 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe(2) .
2. Predložitveno sodišče želi v bistvu izvedeti, ali so nacionalni organi, pristojni za konkurenco, na podlagi zgoraj navedenih določb upravičeni ali celo dolžni predložiti pisna stališča ali odgovor na pritožbo v okviru postopka za razglasitev ničnosti, uvedenega zoper odločbo, ki jo je sprejel eden od teh organov.
II – Pravni okvir
A – Pravo Unije
3. Člen 2 Uredbe št. 1/2003 z naslovom „Dokazno breme“ določa:
„V vseh nacionalnih postopkih ali postopkih Skupnosti za uporabo členov 81 in 82 Pogodbe kršitve iz člena 81(1) ali člena 82 Pogodbe dokazuje stranka ali organ, ki kršitev domneva. Podjetje ali podjetniško združenje, ki uveljavlja ugodnost iz člena 81(3) Pogodbe, nosi dokazno breme, da so pogoji iz navedenega odstavka izpolnjeni.“
4. Člen 5 Uredbe št. 1/2003 določa:
„Organi, pristojni za konkurenco v državah članicah, so pristojni za uporabo členov 81 in 82 Pogodbe v posameznih primerih. Za ta namen lahko po uradni dolžnosti ali na podlagi pritožbe izdajo naslednje odločbe, ki:
– zahtevajo odpravo kršitve,
– odredijo začasne ukrepe,
– sprejmejo zaveze,
– naložijo globe, periodične denarne kazni ali druge sankcije, predvidene po nacionalnem pravu.
Kadar na podlagi razpoložljivih informacij pogoji za prepoved niso izpolnjeni, se lahko odločijo, da ni nobenega vzroka za njihovo ukrepanje.“
5. Člen 15 iste uredbe z naslovom „Sodelovanje z nacionalnimi sodišči“ določa:
„1. V postopkih za uporabo člena 81 in člena 82 Pogodbe lahko sodišča držav članic zaprosijo Komisijo, da jim pošlje informacije, s katerimi razpolaga, ali svoje mnenje o vprašanjih glede uporabe pravil konkurence Skupnosti.
2. Države članice Komisiji posredujejo kopije vseh pisnih sodb nacionalnih sodišč o uporabi člena 81 ali člena 82 Pogodbe. Posredujejo jih takoj, ko je celotna pisna sodba vročena strankam.
3. Organi, pristojni za konkurenco v državah članicah, lahko nacionalnim sodiščem svoje države članice po uradni dolžnosti pisno predložijo pripombe o vprašanjih glede uporabe člena 81 ali člena 82 Pogodbe. Sodiščem svoje države članice lahko dajo svoja mnenja tudi ustno z dovoljenjem zadevnega sodišča. Kadar skladna uporaba člena 81 ali člena 82 Pogodbe tako zahteva, lahko Komisija na lastno pobudo pisno predloži svoje opombe sodiščem držav članic. Svoje pripombe z dovoljenjem zadevnega sodišča lahko da tudi ustno.
Zgolj za pripravo svojih pripomb lahko organi, pristojni za konkurenco v državah članicah, in Komisija zahtevajo od zadevnega sodišča države članice, da jim pošlje ali zagotovi pošiljanje vseh dokumentov, ki so potrebni za oceno primera.
4. Ta člen ne posega v pooblastila za dajanje pripomb pred sodišči, ki so dodeljena organom, pristojnim za konkurenco v državah članicah, v skladu s pravom države članice.“
6. Nazadnje, člen 35 Uredbe št. 1/2003 določa:
„1. Države članice določijo organ ali organe, pristojne za konkurenco, ki so odgovorni za uporabo členov 81 in 82 Pogodbe tako, da učinkovito izpolnjujejo določbe te uredbe. Ukrepi, ki so potrebni za pooblastilo teh organov za uporabo teh členov, se sprejmejo pred 1. majem 2004. Imenovani organi so lahko tudi sodišča.
2. Kadar je izvajanje zakonodaje Skupnosti o konkurenci zaupano nacionalnim upravnim ali pravosodnim organom, lahko države članice dodelijo različna pooblastila in naloge tem različnim nacionalnim upravnim ali pravosodnim organom.
3. Učinki člena 11(6) se uporabljajo za organe, ki jih določijo države članice, vključno s sodišči, ki izvajajo naloge v zvezi s pripravo in sprejemanjem odločb, kakršne so predvidene v členu 5. Učinki člena 11(6) se ne razširijo na sodišča, če ta delujejo kot pritožbena sodišča v zvezi z vrstami odločb, ki jih predvideva člen 5.
4. Ne glede na odstavek 3 v državah članicah, kjer za sprejemanje nekaterih vrst odločb iz člena 5 organi sprožijo postopek pred pravosodnim organom, ki je ločen in ne spada k organom kazenskega pregona, in če so pogoji iz tega odstavka izpolnjeni, so učinki člena 11(6) omejeni na organ, ki primer obravnava in ta svoj zahtevek pred pravosodnim organom umakne, če Komisija začne postopke, in ta umik pomeni dokončen zaključek nacionalnih postopkov.“
B – Nacionalna zakonodaja
7. V členu 1 zakona o varstvu gospodarske konkurence(3) (v nadaljevanju: LPCE), ki je začel veljati 1. oktobra 2006, je belgijski organ, pristojen za konkurenco, opredeljen tako:
„4. Belgijski organ, pristojen za konkurenco: svet za konkurenco in služba za konkurenco pri zvezni javni službi za gospodarstvo, majhna in srednje velika podjetja, obrtna in trgovska podjetja ter energijo, pri čemer vsak deluje v skladu s svojimi pristojnostmi, opredeljenimi v tem zakonu.
Belgijski organ za konkurenco je organ za konkurenco, pristojen za uporabo členov 81 in 82 Pogodbe, iz člena 35 Uredbe [št. 1/2003].“
8. Člen 2(1) LPCE določa:
„Ne da bi bila potrebna predhodna odločitev v zvezi s tem, so prepovedani vsi sporazumi med podjetji, sklepi podjetniških združenj in usklajena ravnanja, katerih cilj ali posledica je preprečevanje, omejevanje ali znatno izkrivljanje konkurence na zadevnem belgijskem trgu ali njegovem znatnem delu, zlasti tisti, s katerimi:
1. se neposredno ali posredno določajo nakupne ali prodajne cene ali drugi transakcijski pogoji;
[…]“
9. Člen 11 LPCE določa:
„1. Ustanovi se svet za konkurenco. Ta svet je upravno sodišče, ki ima pristojnost odločanja in druga pooblastila, ki so mu podeljena s tem zakonom.
2. Svet za konkurenco sestavljajo:
(1) generalna skupščina sveta;
(2) avditorat;
(3) sodno tajništvo.
[…]“
10. Člen 12 LPCE določa:
„1. Generalno skupščino sveta sestavlja dvanajst svetnikov. […]“
11. Člen 20 navedenega zakona določa:
„Vsak senat sveta in predsednik ali svetnik, ki ga ta pooblasti v primeru začasnih ukrepov, odločita z obrazloženo odločbo o vseh zadevah, ki so jima predložene, potem ko sta slišala razloge zainteresiranih oseb in – na njihovo zahtevo – morebitnih pritožnikov ali svetovalca po njihovi izbiri.“
12. S členom 25 LPCE je pri svetu za konkurenco ustanovljen avditorat, ki je sestavljen iz najmanj šestih in največ desetih članov ter vključuje generalnega avditorja in avditorje ali namestnike avditorjev.
13. Člen 29 istega zakona določa:
„1. Avditorji so zadolženi:
(1) za sprejemanje pritožb in zahtev za začasne ukrepe v zvezi s praksami, ki omejujejo konkurenco, ter priglasitev koncentracij;
(2) za vodenje in organiziranje preiskave ter za nadzor nad izvrševanjem odločb, ki jih sprejme svet za konkurenco;
(3) za izdajanje delovnih nalogov za uradnike službe za konkurenco […];
(4) za izdelavo in predložitev obrazloženega poročila svetu za konkurenco;
(5) za zavrnitev nadaljnjega obravnavanja pritožb in zahtev za začasne ukrepe;
[…]
2. […] Brez vpliva na člen 27 avditorji ne smejo zahtevati niti sprejeti nobenega navodila v zvezi z obdelavo spisov, predloženih na podlagi člena 44(1), ali njihovim stališčem na sestankih avditorata, katerih cilj je določiti prednostne naloge politike izvajanja zakona in vrstni red obravnave spisov.
3. Kadar se avditorat odloči, da bo začel preiskavo na podlagi člena 44(1), uradnik, ki vodi službo za konkurenco, v posvetovanju z generalnim avditorjem določi uradnike te službe, ki sestavljajo ekipo, zadolženo za preiskavo.
Uradniki, ki so dodeljeni v preiskovalno ekipo, lahko navodila sprejemajo samo od avditorja, ki vodi to preiskavo.
[…]“
14. V skladu s členom 34 LPCE je služba za konkurenco med drugim zadolžena za raziskavo in preučevanje praks iz poglavja II pod vodstvom avditorata.
15. Člen 45(4), prvi pododstavek, LPCE določa, da kadar avditorat meni, da je pritožba ali zahteva ali po potrebi preiskava po uradni dolžnosti utemeljena, avditor v imenu avditorata senatu sveta za konkurenco predloži obrazloženo poročilo. To poročilo vsebuje poročilo o preiskavi, očitke in predlog odločitve. Priložena sta mu preiskovalni spis in seznam dokumentov, ki ga sestavljajo. Na seznamu je določena zaupnost dokumentov za vsako stranko, ki ima dostop do spisa.
16. Člen 75 LPCE določa:
„Zoper odločbe sveta za konkurenco in njegovega predsednika […] se lahko vloži pritožba na pritožbenem sodišču v Bruslju, razen kadar svet za konkurenco odloči na podlagi člena 79(4) .
Pritožbeno sodišče odloča z neomejeno sodno pristojnostjo o domnevnih omejevalnih praksah in po potrebi o naloženih kaznih […] Pritožbeno sodišče lahko upošteva razvoj dogodkov od izpodbijane odločbe sveta.
Pritožbeno sodišče lahko naloži globe in periodične denarne kazni v skladu z določbami iz razdelka 8 poglavja IV.“
17. Člen 76 LPCE določa:
„1. Zoper odločbe, s katerimi svet za konkurenco zadevo vrne avditorju, ni mogoče vložiti ločene pritožbe.
2. Pritožbe iz člena 75 lahko vložijo zadevne stranke pred svetom [za konkurenco], pritožnik in katera koli oseba, ki ima utemeljen interes v skladu s členom 48(2) ali členom 57(2) in je pri svetu [za konkurenco] zaprosila za zaslišanje. Pritožbo lahko vloži tudi minister, na da bi moral utemeljiti interes in ne da bi bil zastopan pred svetom za konkurenco.
[…]
Pritožnica mora v petih dneh od vložitve pritožbe, sicer ta postane nična, s priporočeno pošto s povratnico poslati kopijo pritožbe strankam, ki jim je bila izpodbijana odločba vročena, kot izhaja iz dopisa o vročitvi, določenega v členu 67, svetu za konkurenco in ministru, če ta ni pritožnik.
Vloži se lahko nasprotna pritožba. Dopustna je samo, če je vložena v mesecu prejetja dopisa iz predhodnega odstavka.
[…]
[Pritožbeno] sodišče [v Bruslju] lahko zaprosi avditorat pri svetu za konkurenco, naj opravi preiskavo in mu pošlje poročilo. V tem primeru ima avditorat preiskovalna pooblastila, določena v razdelku 1 poglavja IV.
[…]
Minister lahko predloži pisna stališča sodnemu tajništvu pritožbenega sodišča v Bruslju in dobi vpogled v spis v sodnem tajništvu na kraju samem. Pritožbeno sodišče v Bruslju določi roke za predložitev teh stališč. Sodno tajništvo o njih obvesti stranke.
[…]“
III – Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
18. Minister van Economie (minister za gospodarstvo) je po liberalizaciji cene kruha v Belgiji 1. julija 2004 svetu za konkurenco poslal dopis, v katerem ga je zaprosil, naj prednostno preišče obstoj morebitnih dogovorov o cenah med združenji pekov in peki.
19. Služba za konkurenco je 20. aprila 2005 poslala zahteve za informacije, med drugim Vlaamse federatie van verenigingen van Brood- en Banketbakkers, Ijsbereiders en Chocoladebewerkers VZW (v nadaljevanju: VEBIC), nepridobitnemu združenju, ki je bilo ustanovljeno za zastopanje interesov zlasti podeželskih združenj pekov in slaščičarjev obrtnikov flamske regije. Združenje VEBIC je poslalo zahtevane informacije.
20. Generalni avditor pri svetu za konkurenco je po več drugih preiskovalnih ukrepih 8. junija 2007 predsedniku tega sveta predložil svoje poročilo, ki je vsebovalo očitke in preiskovalni spis ter je bilo poslano združenju VEBIC. V tem poročilu je bilo navedeno, da odločitve združenj pekov nimajo morebitnega vpliva na trgovino med državami članicami in da se zato pravila konkurence Skupnosti ne uporabljajo za obravnavane prakse. Vendar pa je avditorat ugotovil, da je združenje VEBIC kršilo člen 2(1) LPCE, ko je za svoje člane razširilo in objavilo indeks cene kruha in strukturo stroškov.
21. Generalni avditor je senatu sveta za konkurenco tudi predlagal, po eni strani, naj združenju VEBIC naloži globo ob upoštevanju oteževalnih okoliščin, ker je to združenje vedelo za nezakonitost dogovorov o cenah in ni uporabilo možnosti, da bi organu, pristojnemu za konkurenco, predložilo metodo izračuna cene, ter, po drugi strani, naj sporno prakso prepove, sicer naj naloži periodično denarno kazen.
22. Združenje VEBIC je 13. avgusta 2007 predložilo pisna stališča o p oročilu avditorata.
23. Svet za konkurenco je z odločbo z dne 25. januarja 2008 ugotovil, da je združenje VEBIC med 1. julijem 2004 in 8. junijem 2007 kršilo člen 2 LPCE, prepovedal navedeno prakso in združenju VEBIC naložil globo v višini 29.121 EUR.
24. Združenje VEBIC je 22. februarja 2008 na Hof van beroep te Brussel (pritožbeno sodišče v Bruslju, Belgija) vložilo ničnostno tožbo zoper navedeno odločbo.
25. Po mnenju tega sodišča določbe LPCE, zlasti njegova člena 75 in 76, ne dovoljujejo niti avditoratu niti svetu za konkurenco sodelovati v postopku pred Hof van beroep. Taka izključitev naj bi bila, kar zadeva avditorat, implicitna, ker ga lahko Hof van beroep zadolži za preiskavo. Samo zvezni minister za gospodarstvo naj bi lahko zahteval spremembo odločbe sveta za konkurenco in postal stranka v sporu pred Hof van beroep.
26. Vendar pa v zadevi v glavni stvari predložitveno sodišče poudarja, da je stranka pritožbenega postopka samo združenje VEBIC, ker minister ni izkoristil možnosti, ki mu je dodeljena, da predloži pisna stališča.
27. Glede na težavo, ki izhaja iz okoliščine, da pritožnica v postopku v glavni stvari na podlagi LPCE nima nasprotne stranke, se predložitveno sodišče sprašuje o združljivosti takega postopka z določbami Uredbe št. 1/2003, zlasti ker naj se učinkovitost pravil konkurence Skupnosti ne bi zdela zagotovljena in ker naj zadevni zakon ne bi omogočal obrambe splošnega gospodarskega interesa.
28. Predložitveno sodišče glede upoštevnosti svojih vprašanj v zvezi s pravom Unije, katerega razlago zahteva, pojasnjuje, po eni strani, da je treba zadevna postopkovna pravila uporabljati enotno, ne glede na to, da postopek, ki ga je uvedel svet za konkurenco, temelji na nacionalnih pravilih konkurence ali na členih 81 ES in 82 ES. Po drugi strani meni, da bi lahko na podlagi elementov v spisu spremenil odločbo sveta za konkurenco, tako da bi menil, da obravnavana praksa dejansko vpliva na trgovino med državami članicami in zato spada na področje uporabe člena 81(1) ES.
29. Na podlagi teh okoliščin je Hof van beroep te Brussel prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta štiri vprašanja:
„1. Ali je treba [člene 2, 15(3) in 35(1) Uredbe št. 1/2003] razlagati tako, da so nacionalni organi, pristojni za konkurenco, neposredno na podlagi teh določb pooblaščeni, da predložijo pisna stališča o pritožbenih razlogih, ki jih vsebuje pritožba zoper njihovo odločitev, in celo sami navajajo pravne in dejanske argumente, pri čemer jim država članica ne more odvzeti tega pooblastila?
2. Ali je treba te določbe razlagati tako, da učinkovito izvajanje konkurenčnih pravil za varstvo splošnega interesa zahteva, da javni organi nadzora, opredeljeni kot organi, pristojni za konkurenco, niso le pooblaščeni, temveč dolžni sodelovati v pritožbenem postopku zoper svoje odločitve, s tem da izrazijo svoje stališče o pritožbenih razlogih v zvezi z dejanskim in s pravnim stanjem?
3. Če je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti pritrdilno, ali je treba te določbe razlagati tako, da če ni notranjih določb o sodelovanju organa, pristojnega za konkurenco, v postopku pred pritožbenim organom in če je pristojnih več različnih organov, v pritožbenem postopku zoper odločitev organa, ki je pristojen za sprejemanje odločitev, navedenih v členu 5 Uredbe [št. 1/2003], sodeluje ta organ?
4. Ali je treba na zgornja vprašanja odgovoriti drugače, če ima organ, pristojen za konkurenco, v skladu z notranjo ureditvijo status sodišča in/ali če se končna odločitev sprejme po preiskavi, ki jo opravi organ, ki pripada temu sodišču in katerega naloga je, da povzame očitke in izdela osnutek odločitve?“
IV – Postopek pred Sodiščem
30. Hof van beroep te Brussel je s predložitveno odločbo Sodišče zaprosilo, naj na podlagi člena 104a, prvi odstavek, Poslovnika Sodišča za predložitveno odločbo uporabi hitri postopek.
31. Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 3. decembra 2008 ta predlog zavrnil.
32. Pisna stališča so predložili združenje VEBIC, svet za konkurenco, belgijska in poljska vlada ter Komisija. Te stranke so na obravnavi 20. januarja 2010 podale tudi ustne navedbe.
V – Pravna analiza
A – Dopustnost in upoštevnost zahtevane razlage prava Unije
33. Združenje VEBIC se je na obravnavi pred Sodiščem sklicevalo na nedopustnost predložitvene odločbe, ker naj bi bila zahtevana razlaga določb Uredbe št. 1/2003 ali splošneje prava Unije neupoštevna za rešitev spora o glavni stvari. Po mnenju združenja VEBIC bi bilo v bistvu treba ugotoviti bodisi, da so vsi elementi spora o glavni stvari omejeni na eno samo državo članico, bodisi, da bi moralo Sodišče odgovoriti na neupoštevna ali hipotetična vprašanja.
34. Ta utemeljitev me ne prepriča.
35. Kar zadeva prvi ugovor, se strinjam, da, kot je bilo sicer poudarjeno v zgornjem povzetku spora o glavni stvari, je predložitvenemu sodišču predložena ničnostna tožba zoper odločbo belgijskega sveta za konkurenco, ki temelji izključno na nacionalnem pravu konkurence, ker ni nobenega vpliva na trgovino med državami članicami.
36. Vendar pa neodvisno od nekoliko kontroverznega vprašanja, katere posledice mora Sodišče izpeljati, ko ugotovi, da predlog za sprejetje predhodne odločbe temelji na dejanskih in pravnih elementih, ki niso povezani s pravom Unije,(5) iz predloga za sprejetje predhodne odločbe tudi izhaja, da bi moralo predložitveno sodišče na podlagi številnih elementov v spisu, ki mu je bil predložen, izkoristiti svojo pristojnost za spremembo odločb sveta za konkurenco, ki mu je dodeljena s členom 75 LPCE, tako da bi v zadevi v glavni stvari izhajalo iz uporabe člena 81 ES.
37. V skladu z ustaljeno sodno prakso pa je v okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, kot je določeno v členu 234 ES, le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za poznejšo sodno odločitev, pristojno, da glede na posebnosti zadeve presodi potrebo po predhodni odločbi, ki mu bo omogočila izreči sodbo, in tudi ustreznost vprašanj, ki jih postavi Sodišču.(6)
38. Če se vprašanja, ki jih postavijo nacionalna sodišča, nanašajo na razlago določbe prava Skupnosti, je torej Sodišče načeloma dolžno odločati, razen če je očitno, da predlog za sprejetje predhodne odločbe v resnici stremi k izzvanju odločitve Sodišča s konstruiranim sporom ali k oblikovanju posvetovalnih mnenj o splošnih ali hipotetičnih vprašanjih ali da zaprošena razlaga prava Skupnosti ni v nikakršni povezavi z resničnostjo ali s predmetom spora.(7)
39. V zvezi s tem se mi zdi, da tudi drugi ugovor združenja VEBIC, da bi moralo Sodišče, ker predložitveno sodišče ni dokončno odločilo o uporabi člena 81 ES, preden je poslalo predložitveno odločbo, odgovoriti na neupoštevna ali hipotetična vprašanja, ne more uspeti.
40. Na splošno namreč menim, da je treba na ravni dopustnosti preučiti, ali se zdi, da ne glede na odgovor Sodišča na vprašanje za predhodno odločanje
ta odgovor očitno ne bi vplival na rešitev spora o glavni stvari, ker v tem primeru zahtevana razlaga prava Skupnosti ne bi ustrezala objektivni potrebi za odločbo, ki bi jo moralo sprejeti nacionalno sodišče.(8)
41. To zagotovo ne drži v tej zadevi, saj, kot sta priznala svet za konkurenco in belgijska vlada, bi lahko nacionalni organ, pristojen za konkurenco, z zahtevano razlago Uredbe št. 1/2003 po potrebi pridobil status stranke v sporu o glavni stvari pred predložitvenim sodiščem, česar pa LPCE za zdaj ne dovoljuje. Poleg tega je dejstvo, da se predložitveno sodišče ni odločilo dokončno odločiti o uporabi člena 81 ES, ki jo namerava preizkusiti po uradni dolžnosti, mogoče zelo umestno pojasniti s predmetom njegovega predloga, ki se nanaša na procesne pravice, ki jih je treba podeliti nacionalnemu organu, pristojnemu za konkurenco, pri njegovi nalogi, da zagotovi polno učinkovitost členov 81 ES in 82 ES.
42. Zato bi bilo, v nasprotju s tem, kar trdi združenje VEBIC, po mojem mnenju najmanj nedosledno, če bi moralo predložitveno sodišče o vprašanju, ki ga namerava preizkusiti po uradni dolžnosti, dokončno odločiti brez prisotnosti nacionalnega organa, pristojnega za konkurenco, medtem ko se v bistvu njegova vprašanja nanašajo prav na možnost tega organa, da pridobi status stranke v sporu, ki poteka pred predložitvenim sodiščem, in da torej lahko predloži odgovor na pritožbo v tem sporu, pri čemer naj bi po mnenju Hof van beroep te Brussel ta možnost lahko izhajala samo iz razlage določb Uredbe št. 1/2003.
43. Z drugimi besedami, če bi predložitveno sodišče dokončno odločilo o uporabi člena 81 ES, ki jo namerava preizkusiti po uradni dolžnosti, bi zatajilo eno od mogočih posledic uporabe določb prava Unije, za razlago katerih je zaprosilo Sodišče, to je upoštevanje pravic do obrambe ene od strank v sporu. Zato dejstvo, da predložitveno sodišče ni dokončno odločilo o uporabi člena 81 ES, nikakor ne sme biti ovira za dopustnost njegove predložitvene odločbe.
44. Sodišču torej predlagam, naj predlog za sprejetje predhodne odločbe razglasi za dopusten.
B – Temelj
1. Prvi dve vprašanji za predhodno odločanje
45. Predložitveno sodišče s prvima dvema vprašanjema, ki ju je treba po mojem mnenju preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, ali je nacionalni organ, pristojen za konkurenco, na podlagi členov 2, 15(3) in 35(1) Uredbe št. 1/2003 neposredno upravičen ali dolžan predložiti pisna stališča, tako da pred nacionalnim sodiščem, ki mu je predložena pritožba zoper eno od njegovih odločitev, navaja dejanske in/ali pravne argumente.
46. Za odgovor na to vprašanje je treba določiti obseg posredovanja nacionalnih organov, pristojnih za konkurenco, pred nacionalnimi sodišči, kadar ta uporabljajo konkurenčno pravo Unije.
47. Kot sem že imel priložnost navesti v točki 41 svojih sklepnih predlogov, predstavljenih v zadevi X BV(9), prehod s posebno centralizirane uporabe členov 81 ES in 82 ES, kot je obstajala v skladu z Uredbo Sveta št. 17(10), na sistem decentraliziranega izvajanja pravil Skupnosti o konkurenci, kot je bil uveden z Uredbo št. 1/2003, zahteva uvedbo svojih mehanizmov za zagotavljanje „dejanske“, „učinkovite“, „enotne“ in/ali „skladne“ uporabe določb členov 81 ES in 82 ES, v skladu z različnimi izrazi, uporabljenimi v Uredbi št. 1/2003(11) .
48. Medtem ko je v uvodni izjavi 34 Uredbe št. 1/2003 navedeno, da je njen cilj „[omogočiti] učinkovito uporabo pravil konkurence Skupnosti“, je v njeni uvodni izjavi 6 pojasnjeno, da morajo biti za uresničitev takega cilja „organi, pristojni za konkurenco v državah članicah, tesneje povezani“, ti pa so odslej pooblaščeni za uporabo vseh določb členov 81 ES in 82 ES „v javnem interesu“(12) in v tesnem sodelovanju s Komisijo v skladu s členoma 5 in 11 te uredbe. Ti organi skupaj s Komisijo oblikujejo mrežo javnih organov, ki ob tesnem sodelovanju uporabljajo pravila konkurence Skupnosti.(13)
49. Kot je Sodišče razsodilo v zgoraj navedeni sodbi X BV, mehanizmi sodelovanja med Komisijo, nacionalnimi organi, pristojnimi za konkurenco, in sodišči držav članic, uvedeni s poglavjem IV Uredbe št. 1/2003, spadajo v okvir uporabe splošnega načela lojalnega sodelovanja, navedenega v členu 10 ES, ki ureja odnose med državami članicami in institucijami Evropske unije.(14)
50. Člen 15(3), prvi pododstavek, prvi in drugi stavek, ki spada v poglavje IV Uredbe št. 1/2003, dovoljuje organom držav članic, pristojnim za konkurenco, da nacionalnim sodiščem svoje države članice po uradni dolžnosti predložijo pisna stališča in z dovoljenjem zadevnega nacionalnega sodišča tudi ustna stališča glede uporabe člena 81 ES in/ali člena 82 ES.
51. Glede na besedilo te določbe se zdi, da je ta možnost nacionalnim organom, pristojnim za konkurenco, na voljo v vseh primerih, ko nacionalno sodišče uporablja člen 81 ES in/ali člen 82 ES. Za tak primer lahko gre, kadar sodišče države članice odloča o sporu med posamezniki ali kadar je temu sodišču predložena pritožba zoper odločitev organa, pristojnega za konkurenco, ki je uporabil člen 81 ES in/ali člen 82 ES, ali kot v zadevi v glavni stvari, kadar to sodišče namerava spremeniti tako odločbo, tako da uporabi enega od teh členov.
52. Res je, da, kot je v bistvu navedla Komisija na obravnavi pred Sodiščem, zadnja dva primera nista značilna primera sprožitve mehanizma iz člena 15(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 1/2003.
53. Zdi se namreč, da drugi pododstavek navedenega člena 15(3), v katerem je navedeno, da „zgolj za pripravo svojih pripomb lahko organi, pristojni za konkurenco v državah članicah, […] zahtevajo od zadevnega sodišča države članice, da jim pošlje ali zagotovi pošiljanje vseh dokumentov, ki so potrebni za oceno primera“, predpostavlja, da se mehanizem, določen v prvem pododstavku v korist nacionalnih organov, pristojnih za konkurenco, na splošno uveljavlja v primerih, ko ti organi na podlagi druge pravice
nimajo niti delnega dostopa do spisa zadeve, ki je bila predložena nacionalnemu sodišču. Zdi se, da to presojo a contrario
potrjuje uvodna izjava 21 iste uredbe, v kateri je navedeno, da je treba te pripombe predložiti v skladu z nacionalnimi postopkovnimi pravili, namenjenimi varovanju pravic strank .
54. Tako bi bilo mogoče v primeru, ko je pristojnemu nacionalnemu sodišču predložena pritožba zoper odločbo nacionalnega organa, pristojnega za konkurenco, možnost, predvideno s členom 15(3), prvi pododstavek, prvi stavek, Uredbe št. 1/2003, na splošno šteti za odvečno, kajti ta organ je lahko načeloma stranka v sporu pred navedenim sodiščem, kar mu omogoča vpogled v vse listine v spisu (ki poleg tega prihajajo predvsem od tega organa) in s tem ustrezno izpolnjevanje svoje naloge javnega organa, zadolženega za zagotavljanje učinkovite uporabe pravil konkurence Unije v javnem interesu, kot to zahteva Uredba št. 1/2003.
55. To bi pojasnilo, zakaj z Uredbo št. 1/2003 ni bilo izrecno urejeno vprašanje posredovanja nacionalnega organa, pristojnega za konkurenco, kajti zakonodajalec Skupnosti je ob sprejetju te uredbe izhajal iz predpostavke, da ima vsak organ držav članic, pristojen za konkurenco, pravico braniti svoje odločitve pred sodišči države članice, na ozemlju katere ima sedež. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je belgijski organ, pristojen za konkurenco, ob sprejetju Uredbe št. 1/2003 in začetku njene veljavnosti imel tako pravico pred nacionalnimi sodišči in da je bila ta pravica ukinjena šele leta 2006, ko je bil z LPCE svetu za konkurenco podeljen status sodišča v smislu belgijskega prava.
56. Vseeno, prvič, menim, da mora v primeru, kot je ta v zadevi v glavni stvari, v katerem nacionalni organ, pristojen za konkurenco, nima možnosti, da bi bil stranka v sporu zaradi pritožbe, ki je bila vložena zoper eno od njegovih odločitev, čeprav namerava nacionalno sodišče, ki mu je bila zadeva predložena, uporabiti člen 81 ES, navedeni organ jasno imeti pravico, da temu sodišču predloži stališča v skladu z mehanizmom, določenim v členu 15(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 1/2003.
57. V skladu z načelom lojalnega sodelovanja, na katero je Sodišče opozorilo v zgoraj navedeni sodbi X BV, in s ciljem učinkovite uporabe pravil konkurence Unije je treba omogočiti učinkovito izvajanje te možnosti predložitve pisnih stališč ob upoštevanju postopkovnih posebnosti držav članic.
58. V zvezi s tem se sprašujem, ali ima nacionalni organ, pristojen za konkurenco, v zadevi, kot je ta v postopku v glavni stvari, na razpolago vsa učinkovita sredstva za dejansko uveljavljanje svoje pravice, da v skladu s členom 15(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 1/2003 po uradni dolžnosti predloži pisna stališča glede uporabe člena 81 ES in/ali člena 82 ES, glede na to, da, kot sta to na obravnavi potrdila svet za konkurenco in belgijska vlada, nobena določba nacionalnega prava Hof van beroep te Brussel ne obvezuje, da, kadar namerava po uradni dolžnosti preizkusiti uporabo pravil konkurence Unije, o svojem namenu obvesti nacionalni organ, pristojen za konkurenco.
59. Brez takih predhodnih informacij in ker nacionalni organ, pristojen za konkurenco, v skladu z LPCE in informacijami iz predloga za sprejetje predhodne odločbe ne more več biti stranka v sporu, ki poteka pred predložitvenim sodiščem, bo temu organu po mojem mnenju konkretno odvzeta pravica uveljavljanja možnosti, določene v členu 15(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 1/2003.(15)
60. Tako pomanjkljivost bi bilo mogoče odpraviti, če bi, drugič
in kot v bistvu sprašuje predložitveno sodišče, določbe Uredbe št. 1/2003 zahtevale, da mora nacionalni organ, pristojen za konkurenco, imeti pravico biti stranka v sporu pred pritožbenim sodiščem, pristojnim za odločanje o pritožbah, vloženih zoper odločitve takega organa ali enega od njegovih delov.
61. Zadevne stranke, ki so Sodišču predložile stališča, se glede teh vprašanj razhajajo. Po mnenju poljske vlade in Komisije naj bi učinkovita uporaba členov 81 ES in 82 ES, zastavljena z določbami Uredbe št. 1/2003, zahtevala, da imajo nacionalni organi, pristojni za konkurenco, pravico, da so kot tožene stranke polno udeleženi v postopku zoper eno od njihovih odločitev, kadar nacionalno sodišče uporablja navedena člena, vendar ne da bi bilo to obvezno. Nasprotno, belgijska vlada, svet za konkurenco in združenje VEBIC v bistvu menijo, da lahko države članice na podlagi procesne avtonomije in načela subsidiarnosti prosto urejajo to vprašanje, ker ni obravnavano v nobeni določbi Uredbe št. 1/2003. V zvezi s tem te stranke menijo, da je mogoče okoliščino, da nacionalni organ, pristojen za konkurenco, nima pravice pred predložitvenim sodiščem braniti odločitve, ki se izpodbija v postopku v glavni stvari, pojasniti z dejstvom, da je bil z LPCE svetu za konkurenco podeljen status sodišča. V teh okoliščinah združenje VEBIC dodaja, da če bi bilo lahko prvostopenjsko sodišče, kot je svet za konkurenco, stranka v sporu pred pritožbenim sodiščem, bi bile s tem kršene njegove pravice do obrambe.
62. Iz razlogov, ki bodo predstavljeni v nadaljevanju, se nagibam k mnenju, da mora upoštevanje polne učinkovitosti členov 81 ES in 82 ES privesti do tega, da se organu države članice, pristojnemu za konkurenco, ob upoštevanju odgovornosti, ki jo ima na podlagi Uredbe št. 1/2003, prizna status stranke v sporu, ki se nanaša na zakonitost odločbe, ki jo je sprejel eden od delov navedenega organa, in ki zadeva uporabo pravil konkurence Unije.
63. Najprej je treba opozoriti, da je v skladu s sodno prakso Sodišča procesna avtonomija, ki jo imajo države članice za določitev pristojnih sodišč in ureditev postopkovnih pravil pravnih sredstev, katerih namen je zagotoviti varstvo pravic, ki za upravičene subjekte izhajajo iz prava Unije, tudi če predpisi Skupnosti ne obstajajo, omejena z upoštevanjem načel enakovrednosti in učinkovitosti.(16)
64. Prav tako v skladu s sodno prakso upoštevanje načela učinkovitosti, ki je edino upoštevno v tej zahtevi in ki se zahteva od držav članic, pomeni, da postopkovna pravila, ki jih te določijo, ne smejo onemogočati ali pretirano oteževati uveljavljanja pravic, podeljenih s pravnim redom Skupnosti.(17)
65. Poleg tega je Sodišče razsodilo, da je treba vsak primer, v katerem se postavlja vprašanje, ali nacionalna procesna določba onemogoča ali pretirano otežuje uveljavljanje pravic, ki so posameznikom podeljene s pravnim redom Skupnosti, analizirati ob upoštevanju položaja te določbe v celotnem postopku ter poteka postopka in njegovih posebnosti pred različnimi nacionalnimi organi. V zvezi s tem Sodišče meni, da je treba po potrebi upoštevati načela, ki so podlaga nacionalnega pravnega sistema, kot so načelo varstva pravic do obrambe, načelo pravne varnosti in učinkovit potek postopka.(18)
66. Prvi ugovor, ki ga navaja svet za konkurenco v zvezi z upoštevnostjo te sodne prakse v zadevi, kot je ta v postopku v glavni stvari, in ki ga je po mojem mnenju treba zavrniti, je, da naj bi načelo učinkovitosti ščitilo samo pravice, ki za posameznike izhajajo iz prava Unije.
67. Res je, da v sodni praksi ni precedenčnega primera, v okviru katerega bi Sodišče preverilo uporabo načela učinkovitosti v korist nacionalnih organov, da bi zavrnilo uporabo nacionalnih postopkovnih pravil.
68. Vendar pa to tudi ni vprašanje, ki se postavlja v tej zadevi. Tu gre namreč bolj za vprašanje, ali načelo učinkovitosti prava Unije nasprotuje uporabi nacionalnih postopkovnih pravil, ki pretirano otežujejo ali onemogočajo izvajanje posebnih obveznosti, ki jih imajo nacionalni organi, pristojni za konkurenco, na podlagi določb prava Unije, v tem primeru obveznosti iz Uredbe št. 1/2003.
69. Kot je že bilo navedeno, je z Uredbo št. 1/2003 v okviru decentralizacije pravil konkurence Unije nacionalnim organom, pristojnim za konkurenco, ki so jih določile posamezne države članice, dodeljena naloga, da zagotovijo učinkovito uporabo členov 81 ES in 82 ES v javnem interesu. Tem organom je torej skupaj s Komisijo dana naloga, da zagotovijo učinkovito uporabo temeljnih določb, nepogrešljivih za delovanje notranjega trga.(19)
70. Ta obveznost izrecno vsebuje zlasti pravico, da se v skladu s členom 15(3) navedene uredbe sodiščem zadevne države članice po uradni dolžnosti predložijo pisna stališča glede uporabe členov 81 ES in 82 ES ter z dovoljenjem navedenih sodišč tudi ustna stališča.
71. Po mojem mnenju zahteva tudi, da so ti organi lahko zaslišani v vsakem sodnem postopku, ki se nanaša na zakonitost njihovih odločitev in v katerem ti organi in/ali nacionalno sodišče menijo, da je treba uporabiti člen 81 ES in/ali člen 82 ES.
72. Če to ne bi držalo, bi bil učinek navedenih členov znatno manjši, ker nacionalni organ, pristojen za konkurenco, pred nacionalnim sodiščem, ki obravnava zadevo, nikakor ne bi mogel braniti stališča, ki ga je sprejel v splošnem interesu, niti ga ne bi to sodišče moglo zaslišati glede katerega koli vprašanja, za katero bi menilo, da ga mora preizkusiti po uradni dolžnosti.
73. V obravnavanem primeru je treba poudariti, da je s členom 75 LPCE Hof van beroep te Brussel dodeljena neomejena sodna pristojnost, ki se lahko uveljavlja tako pri presoji obstoja kršitve členov 81 ES in 82 ES kot pri višini morebitne globe, naložene podjetjem, zoper katere poteka postopek, in ki vključuje možnost, ki je poleg tega izrecno navedena v istem členu LPCE, da se upošteva razvoj dogodkov po odločitvi sveta za konkurenco, ki se izpodbija pred navedenim Hof van beroep.
74. V takih okoliščinah dejstvo, da se nacionalnemu organu, pristojnemu za konkurenco, ne prizna status stranke v sporu in se mu tako prepreči, da bi branil odločitev, ki jo je sprejel v splošnem interesu, vsebuje tveganje, da bo pritožbeno sodišče popolnoma „ujeto“ v pritožbene razloge in trditve podjetja ali podjetij, ki so vložila pritožbo zoper odločitev sveta za konkurenco.
75. Na področju, kot je ugotavljanje kršitev pravil konkurence, ki obsega zapletene pravne in gospodarske presoje ter nalaganje glob, ki so pogosto predmet sporov pred nacionalnimi sodišči ali sodišči Unije, lahko že sam obstoj takega tveganja ogrozi izvajanje posebne obveznosti, ki jo imajo nacionalni organi, pristojni za konkurenco, na podlagi Uredbe št. 1/2003, in sicer, da zagotavljajo učinkovito uporabo členov 81 ES in 82 ES.
76. Poleg tega to, da se nacionalnemu organu, pristojnemu za konkurenco, zanika status stranke v sporu, v položaju, kot je ta v zadevi v glavni stvari, pomeni tudi, da ta organ ne more uveljavljati drugih pravnih sredstev, med katerimi je vložitev kasacijske pritožbe zoper odločbo pritožbenega sodišča, s katero se razveljavlja in/ali spreminja odločba, ki jo je sprejel svet za konkurenco, kot sta poleg tega na obravnavi pred Sodiščem priznala belgijska vlada in svet za konkurenco.
77. V takih okoliščinah ne bo noben javni organ, katerega naloga na podlagi Uredbe št. 1/20003 je zagotavljati polno učinkovitost pravil konkurence Unije, mogel izpodbijati morebitne napačne razlage navedenih pravil s strani Hof van beroep te Brussel.
78. Res si je mogoče predstavljati, da se nacionalni organ, pristojen za konkurenco, lahko sklicuje na pravico, da v skladu s členom 15(3) Uredbe št. 1/2003 predloži stališča Hof van Cassatie (kasacijskemu sodišču). Vendar pa obstoj te možnosti ne bi odpravil pomanjkljivosti, navedenih v prejšnjih točkah teh sklepnih predlogov, ker bi bilo uveljavljanje mehanizma, določenega v členu 15(3) Uredbe št. 1/2003, vsekakor pogojeno s tem, da je ena od strank v sporu pred Hof van beroep te Brussel pred tem vložila kasacijsko pritožbo. Očitno pa je, da lahko te stranke iz različnih subjektivnih razlogov menijo, da vložitev take pritožbe ni v njihovem interesu.
79. Zato se bo po mojem mnenju nacionalni organ, pristojen za konkurenco, znašel v položaju, v katerem bo izvajanje njegovih obveznosti na podlagi Uredbe št. 1/2003 pretirano oteženo zaradi nacionalnih postopkovnih pravil, ki mu ne dovoljujejo, da posreduje kot stranka v sodnem postopku, v katerega je vključena ena od njegovih odločitev in v katerem se obravnava uporaba člena 81 ES in/ali 82 ES.
80. Poleg tega v nasprotju s trditvami belgijske vlade in sveta za konkurenco dejstva, da nacionalni organ, pristojen za konkurenco, ne more biti stranka v sporu pred Hof van beroep te Brussel, v tej zadevi ni mogoče nadomestiti z možnostjo, ki je dodeljena zveznemu ministru za gospodarstvo, da postane taka stranka. Nesporno je namreč, da Kraljevina Belgija zadnjega ni imenovala kot „nacionalnega organa, pristojnega za konkurenco,“ v smislu Uredbe št. 1/2003 in torej na podlagi te uredbe nima naloge zagotavljati učinkovite uporabe členov 81 ES in 82 ES v splošnem interesu.
81. Tega dejstva tudi ni mogoče popraviti z možnostjo za Hof van beroep te Brussel, da od avditorata zahteva dodatno preiskavo, ker je tak ukrep po naravi omejenega obsega, njegovo izvajanje pa je odvisno od stanja postopka pred tem sodiščem in volje tega sodišča.
82. Nazadnje, prav tako ni prepričljiva trditev združenja VEBIC in belgijske vlade, da nacionalni organ, pristojen za konkurenco, ne more biti stranka v sporu pred Hof van beroep te Brussel zaradi statusa sodišča, ki je svetu za konkurenco podeljen z LPCE. Kot namreč izhaja iz člena 1 LPCE, je svet za konkurenco samo eden od delov nacionalnega organa, pristojnega za konkurenco, ki ga je Kraljevina Belgija določila v skladu z Uredbo št. 1/2003 in ki je, kot je belgijska vlada priznala na obravnavi pred Sodiščem, mešane narave, to je pol sodišče, pol upravni organ. Iz istega razloga je treba zavrniti trditev združenja VEBIC, navedeno na obravnavi pred Sodiščem, da bi bile kršene njegove pravice do obrambe, če bi nacionalnemu prvostopenjskemu sodišču priznali status stranke v sporu o glavni stvari. To namreč ni zahteva, ki izhaja iz Uredbe št. 1/2003.
83. Če torej učinkovita uporaba členov 81 ES in 82 ES po mojem mnenju zahteva, da je lahko nacionalni organ, ki je zadolžen za njuno izvajanje v splošnem interesu na nacionalnem ozemlju, stranka v sporu pred predložitvenim sodiščem, ki mora odločiti o teh določbah, pravo Unije zahteva tudi, da lahko ta organ uveljavlja pravice, ki mu jih podeljuje ta status, v prvi vrsti pravico v zvezi z upoštevanjem načela kontradiktornosti.
84. V zvezi s tem opozarjam, da je Sodišče razsodilo, da bi bilo kršeno temeljno pravno načelo, če bi sodna odločba temeljila na dejstvih in dokumentih, s katerimi se stranke, ali ena izmed njih, niso mogle seznaniti in glede katerih torej niso mogle sprejeti stališča,(20) in da načelo kontradiktornosti na splošno vključuje tudi pravico strank, da se seznanijo s pravnimi razlogi, ki jih sodišče preizkusi po uradni dolžnosti in na katere namerava opreti svojo odločitev, ter da o njih razpravljajo,(21) pri čemer te ugotovitve izhajajo tudi iz upoštevanja člena 6(1) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu.(22)
85. S tega vidika tudi popolnoma razumem razloge, zaradi katerih je predložitveno sodišče, ki je svojo odločitev nameravalo opreti na člen 81 ES, ne da bi ga k temu predhodno pozvala pritožnica, prekinilo odločanje in Sodišče vprašalo, ali je treba na podlagi določb Uredbe št. 1/2003 zagotoviti zastopanje nacionalnega organa, pristojnega za konkurenco, pred navedenim sodiščem in njegovo polno uveljavljanje pravic do obrambe.
86. Skrb, ki jo je izrazilo predložitveno sodišče, se mi zdi še toliko bolj razumljiva, ker ima to na podlagi LPCE neomejeno sodno pristojnost in ker je torej pooblaščeno, da upošteva elemente, ki so se pojavili po odločitvi, ki jo je sprejel svet za konkurenco, ter da njegovo odločitev nadomesti s svojo. Zato predložitveno sodišče nedvomno upravičeno meni, da take pristojnosti ni mogoče izvajati brez upoštevanja postopkovnih pravil, ki izhajajo iz načela kontradiktornosti.(23)
87. Na podlagi vseh teh ugotovitev menim, da je treba glede na obveznost nacionalnih organov, pristojnih za konkurenco, da na podlagi Uredbe št. 1/2003 zagotavljajo učinkovito uporabo členov 81 ES in 82 ES, to uredbo razlagati tako, da morajo imeti nacionalni organi, pristojni za konkurenco, možnost pridobiti status stranke v sodnem postopku, ki se nanaša na zakonitost ene od njihovih odločitev in uporabo člena 81 ES in/ali 82 ES.
88. Nasprotno pa je treba kot odgovor na drugo vprašanje predložitvenega sodišča in kot so trdile vse zadevne stranke, ugotoviti, da učinkovita uporaba členov 81 ES in 82 ES ne sme seči tako daleč, da bi bil nacionalni organ, pristojen za konkurenco, v vseh primerih brez izjeme prisiljen braniti zakonitost svojih odločitev.
89. Vendar pa je treba dodati, da če se, kot je upravičeno trdila Komisija, nacionalni organ, pristojen za konkurenco, skoraj sistematično ne bi udeleževal obravnav pred sodiščem, bi to ogrozilo upoštevanje splošnega načela lojalnega sodelovanja in polni učinek členov 81 ES in 82 ES.
2. Tretje in četrto vprašanje za predhodno odločanje
90. Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem, ki ga je postavilo samo za primer, če bi bil odgovor na prvi dve vprašanji pritrdilen, v bistvu prosi Sodišče, naj pojasni, ali v pritožbenem postopku sodeluje nacionalni organ za konkurenco, ki je pristojen za sprejemanje odločitev iz člena 5 Uredbe št. 1/2003. S četrtim vprašanjem pa se sprašuje, ali bi bili odgovori na prva tri vprašanja drugačni, če ima eden od delov nacionalnega organa, pristojnega za konkurenco, status sodišča ali če eden od organov tega organa opravi preiskavo, ki po potrebi privede do končne odločitve dela navedenega organa, ki ima status sodišča.
91. Čeprav sem predlagal, naj se pritrdilno odgovori samo na prvo vprašanje, sta tretje in četrto vprašanje tudi v takem primeru popolnoma upoštevni. Zato je treba nanju odgovoriti.
92. Kar zadeva besedilo vprašanj, naj opozorim, da je v skladu z LPCE Kraljevina Belgija določila en sam organ, pristojen za konkurenco, v smislu Uredbe št. 1/2003, ki ga v skladu s členom 1 LPCE sestavljata dva ločena organa. Tretje in četrto vprašanje se torej lahko nanašata samo na razdelitev pristojnosti med različnimi deli navedenega organa.
93. Zato se mi zdi, da odgovor na ti vprašanji izhaja iz procesne avtonomije držav članic.
94. Če morajo namreč države članice, kot sem pojasnil zgoraj, nacionalnemu organu, pristojnemu za konkurenco, ki je zadolžen za zagotavljanje učinkovite uporabe členov 81 ES in 82 ES v splošnem interesu, dodeliti pravico, da je stranka v sporu v zvezi z eno od njegovih odločitev, nasprotno, te iste države članice ostanejo pristojne, da, kadar predpisi Skupnosti ne obstajajo, določijo organ ali organe tega organa, ki bodo pristojni za uveljavljanje take pravice. Učinkovita uporaba členov 81 ES in 82 ES po mojem mnenju ne zahteva omejitve svobode držav članic v zvezi s tem.
95. Vsebina tega odgovora in vsebina odgovorov na prvi dve vprašanji za predhodno odločanje, predloženi Sodišču, po mojem mnenju nista nič drugačni, če ima eden od delov nacionalnega organa, pristojnega za konkurenco, status sodišča v smislu notranjega prava.(24)
96. Če bi se Sodišče strinjalo z mojimi predlogi odgovora na štiri vprašanja za predhodno odločanje, bi moral nacionalni zakonodajalec verjetno spremeniti LPCE, tako da bi enemu od delov organa, pristojnega za konkurenco, priznal status stranke v sporu pred Hof van beroep te Brussel.
97. Vendar pa predložitveno sodišče v zadevi v glavni stvari najverjetneje ne more čakati na posredovanje nacionalnega zakonodajalca za rešitev teh težav.
98. Razen če bo predložitveno sodišče menilo, da mora postopek odložiti do začetka veljavnosti spremembe LPCE, bo moralo v skladu z obveznostjo, ki jo imajo organi držav članic na podlagi člena 10 ES, da sprejmejo vse splošne ali posebne ukrepe za zagotavljanje izpolnjevanja obveznosti, ki izhajajo iz prava Skupnosti, notranje pravo, ki ga mora uporabiti, razlagati čim bolj v skladu z zahtevami prava Skupnosti.(25)
99. Obveznost nacionalnega sodišča velja „v mejah mogočega“, torej samo, kadar besedilo zadevne nacionalne zakonodaje dopušča prostor za različne razlage. Obseg take obveznosti torej ni tak, da bi se lahko zahtevala razlaga notranje zakonodaje contra legem .(26)
100. Čeprav je za tako presojo pristojno predložitveno sodišče, se mi razlaga LPCE v skladu z zahtevo, ki izhaja iz upoštevanja polne učinkovitosti členov 81 ES in 82 ES, ne zdi nemogoča ob upoštevanju, po eni strani, dejstva, da ima nacionalni organ, pristojen za konkurenco, ki ga je v skladu z Uredbo št. 1/2003 določila Kraljevina Belgija, dvojno strukturo, in sicer kot upravni organ in sodišče, ter, po drugi strani, okoliščine, ki je bila navedena v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, da je bil edini jasni namen nacionalnega zakonodajalca izključiti možnost, da bi del navedenega organa, ki ima funkcijo sodišča, uveljavljal status stranke v sporu pred Hof van beroep te Brussel v okviru pritožbe, vložene zoper odločitev, ki jo je sprejel svet za konkurenco.
101. Zato predlagam, naj se na tretje in četrto vprašanje predložitvenega sodišča odgovori, da države članice, kadar ni predpisov Skupnosti, ostanejo pristojne za določitev organa, ki bo v okviru nacionalnega organa, pristojnega za konkurenco, določenega na podlagi določb Uredbe št. 1/2003, pristojen uveljavljati pravico biti stranka v sporu v zvezi z eno od odločitev navedenega organa za konkurenco, ki se nanaša na uporabo člena 81 ES in/ali 82 ES, ne glede na vprašanje, ali ima eden od delov tega organa za konkurenco status sodišča v smislu notranjega prava.
VI – Predlog
102. Na podlagi vseh zgornjih ugotovitev Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Hof van beroep te Brussel, odgovori:
1) Glede na obveznost nacionalnih organov, pristojnih za konkurenco, da na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe zagotavljajo učinkovito uporabo členov 81 ES in 82 ES, je treba to uredbo razlagati tako, da morajo imeti nacionalni organi, pristojni za konkurenco, možnost pridobiti status stranke v sodnem postopku, ki se nanaša na zakonitost ene od njihovih odločitev in uporabo člena 81 ES in/ali 82 ES. Vendar pa učinkovita uporaba členov 81 ES in 82 ES ne sme seči tako daleč, da bi bil nacionalni organ, pristojen za konkurenco, v vseh primerih brez izjeme prisiljen braniti zakonitost svojih odločitev.
2) Države članice, kadar ni predpisov Skupnosti, ostanejo pristojne za določitev organa, ki bo v okviru nacionalnega organa, pristojnega za konkurenco, določenega na podlagi določb Uredbe št. 1/2003, pristojen uveljavljati pravico biti stranka v sporu v zvezi z eno od odločitev navedenega organa za konkurenco, ki se nanaša na uporabo člena 81 ES in/ali 82 ES, ne glede na vprašanje, ali ima eden od delov tega organa za konkurenco status sodišča v smislu notranjega prava.
(1) .
(2)  –	UL 2003, L 1, str. 1.
(3)  –	Moniteur belge
z dne 29. septembra 2006, str. 50613.
(4)  – V skladu s členom 79 LPCE (ki v zadevi v glavni stvari ni upošteven) svet za konkurenco odloča o pritožbah, vloženih zoper odločbe sektorskih regulativnih organov. Na podlagi člena 81 LPCE se lahko zoper odločbe, ki jih je na podlagi člena 79 LPCE izdal svet za konkurenco, vloži kasacijska pritožba na kasacijskem sodišču.
(5)  –	V zvezi s tem je mogoče našteti najmanj štiri soobstoječe smeri sodne prakse. Kar zadeva prvo in najstarejšo med njimi, Sodišča navaja, da se pravila Pogodbe ES ne uporabljajo za položaj, pri katerem so vsi elementi omejeni na eno samo državo članico (glej zlasti sodbo z dne 21. oktobra 1999 v zadevi Jägerskiöld, C‑97/98, Recueil, str. I‑7319, točka 45, in sklep z dne 19. junija 2008 v zadevi Kurt, C‑104/08, točka 20). V okviru druge smeri Sodišče zagotovi odgovor z odločitvijo, da upoštevno pravo Unije ne nasprotuje zadevni nacionalni ureditvi (glej zlasti izrek sklepa z dne 5. aprila 2004 v zadevi Mosconi in Ordine degli Ingegneri di Verona e Provincia, C‑3/02, ter sklepa z dne 21. januarja 2008 v zadevi Mayeur, C‑229/07, točka 20, in z dne 17. marca 2009 v zadevi Mariano, C‑217/08, točki 30 in 31). Glede na tretjo smer sodne prakse Sodišče meni, da ni pristojno za odgovarjanje na postavljena vprašanja (glej zlasti sodbo z dne 29. maja 1997 v zadevi Kremzow, C‑299/95, Recueil, str. I‑2629, točka 15, ter sklepe z dne 6. oktobra 2005 v zadevi Vajnai, C‑328/04, ZOdl., str. I‑8577, točka 13; z dne 25. januarja 2007 v zadevi Koval’ský, C‑302/06, točki 20 in 23, in z dne 16. januarja 2008 v zadevi Polier, C‑361/07, točki 11 in 16). Glede na četrto smer sodne prakse Sodišče priznava dopustnost vprašanj za predhodno odločanje, ki temeljijo na dejanskih elementih, omejenih na ozemlje ene same države članice, zlasti če bi nacionalno pravo nacionalnemu sodišču nalagalo, naj državljanu države članice, od katere je odvisen, prizna enake pravice, kot bi jih v enakem položaju imel državljan druge države članice na podlagi prava Unije (glej med drugim sodbe z dne 5. decembra 2000 v zadevi Guimont, C‑448/98, Recueil, str. I-10663, točka 23; z dne 15. maja 2003 v zadevi Salzmann, C‑300/01, Recueil, str. I‑4899, točke od 33 do 35, in z dne 31. januarja 2008 v zadevi Centro Europa 7, C‑380/05, ZOdl., str. I‑349, točka 69).
(6)  –	Glej zlasti sodbi z dne 14. decembra 2006 v zadevi Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (C‑217/05, ZOdl., str. I‑11987, točka 16) in z dne 2. aprila 2009 v zadevi Pedro IV Servicios (C‑260/07, še neobjavljena v ZOdl., točka 28).
(7)  –	Glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (točka 17 in navedena sodna praksa).
(8)  –	Glej sodbo z dne 21. junija 2001 v zadevi SONAE (C‑206/99, Recueil, str. I‑4679, točki 45 in 46) in točko 40 mojih sklepnih predlogov, predstavljenih v zadevi, v kateri je bila izrečena zgoraj navedena sodba Pedro IV Servicios.
(9)  –	Sodba z dne 11. junija 2009 (C‑429/07, še neobjavljena v ZOdl.).
(10)  –	Uredba z dne 6. februarja 1962, Prva uredba o izvajanju členov [81] in [82] Pogodbe (UL 1962, 13, str. 204), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1216/1999 z dne 10. junija 1999 (UL L 148, str. 5).
(11)  –	V francoski različici Uredbe št. 1/2003 je izraz „effectif(ve)“ uporabljen v uvodnih izjavah 5 in 8 ter kot prislov v členu 35(1) navedene uredbe; izraz „efficace“ je uporabljen v uvodnih izjavah 6 in 34; izraz „uniforme“ je uporabljen v uvodni izjavi 22 in v naslovu člena 16 Uredbe št. 1/2003; izraz „cohérent(e)“ je uporabljen v uvodnih izjavah 14, 17, 19 in 21 ter v členu 15(3) Uredbe št. 1/2003. Kot sem poudaril v točki 33 sklepnih predlogov, predstavljenih v zadevi, v kateri je bila izrečena zgoraj navedena sodba X BV, te razlike niso nujno prisotne v vseh jezikovnih različicah Uredbe št. 1/2003.
(12)  –	Glej zlasti uvodno izjavo 35 Uredbe št. 1/2003.
(13)  –	Uvodna izjava 15 Uredbe št. 1/2003.
(14)  –	Točki 20 in 21.
(15)  –	Iz previdnosti dodajam, da dejstvo, da je bil nacionalni organ, pristojen za konkurenco, v skladu z uvodno izjavo 21 Uredbe št. 1/2003 in s členom 76 LPCE obveščen o pritožbi zoper njegovo odločitev, ne spremeni ničesar, kajti v obravnavanem primeru združenje VEBIC svetu za konkurenco ne očita, da ni uporabil člena 81 ES.
(16)  –	Glej v tem smislu sodbe z dne 14. decembra 1995 v združenih zadevah van Schijndel in van Veen (C‑430/93 in C‑431/93, Recueil, str. I‑4705, točka 17); z dne 9. decembra 2003 v zadevi Komisija proti Italiji (C‑129/00, Recueil, str. I‑14637, točka 25); z dne 13. julija 2006 v združenih zadevah Manfredi in drugi (od C‑295/04 do C‑298/04, ZOdl., str. I‑6619, točki 62 in 71); z dne 7. junija 2007 v združenih zadevah van der Weerd in drugi (od C‑222/05 do C‑225/05, ZOdl., str. I‑4233, točka 28) in z dne 15. aprila 2008 v zadevi Impact (C‑268/06, ZOdl., str. I‑2483, točke od 44 do 46).
(17)  –	Glej v tem smislu zgoraj navedene sodbe van Schijndel in van Veen (točka 17); van der Weerd in drugi (točka 28) in Impact (točka 46).
(18)  –	Glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo van der Weerd in drugi (točka 33 in navedena sodna praksa).
(19)  –	Glej v tem smislu sodbo z dne 1. junija 1999 v zadevi Eco Swiss (C‑126/97, Recueil, str. I‑3055, točka 36).
(20)  –	Sodbe z dne 22. marca 1961 v združenih zadevah Snupat proti Visoki oblasti (42/59 in 49/59, Recueil, str. 101, 156); z dne 10. januarja 2002 v zadevi Plant in drugi proti Komisiji in South Wales Small Mines (C‑480/99 P, Recueil, str. I‑265, točka 24); z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Corus UK proti Komisiji (C‑199/99 P, Recueil, str. I‑11177, točka 19) in z dne 2. decembra 2009 v zadevi Komisija proti Irski in drugim (C‑89/08 P, še neobjavljena v ZOdl., točka 52).
(21)  –	Zgoraj navedena sodba Komisija proti Irski in drugim (točka 55). Glej tudi sodbo z dne 17. decembra 2009 v zadevi Réexamen M proti EMEA (C‑197/09 RX-II, še neobjavljena v ZOdl., točka 57).
(22)  –	Glej v zvezi s tem sodbo z dne 14. februarja 2008 v zadevi Varec (C‑450/06, ZOdl., str. I‑581, točki 46 in 47) in zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Irski in drugim (točke od 54 do 58).
(23)  –	Glej v zvezi s tem, kar zadeva upoštevanje takega načela s strani sodišč Unije, zgoraj navedeno sodbo Réexamen M proti EMEA (točka 58).
(24)  –	V zvezi s tem je treba opozoriti, da tak status ne vpliva na pojem nacionalnega sodišča v smislu člena 234 ES. V zvezi z grškim nacionalnim organom, pristojnim za konkurenco, ki nima narave sodišča v smislu člena 234 ES, glej sodbo z dne 31. maja 2005 v zadevi Syfait in drugi (C‑53/03, ZOdl., str. I‑4609, točke od 30 do 37).
(25)  –	Glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 27. oktobra 2009 v zadevi ČEZ (C‑115/08, še neobjavljena v ZOdl., točka 138).
(26)  –	Glej v tem smislu med drugim sodbo z dne 17. septembra 1997 v zadevi Dorsch Consult (C‑54/96, Recueil, str. I‑4961, točka 45).