62017CC0052
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené 13. marca 2018 (
1
)
Vec C‑52/17
VTB Bank (Austria) AG
za účasti:
Österreichische Finanzmarktaufsicht
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd, Rakúsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Aproximácia právnych predpisov – Dohľad nad úverovými inštitúciami – Smernica 2013/36/EÚ – Nariadenie (EÚ) č. 575/2013 – Nariadenie (EÚ) č. 468/14 – Právomoci v oblasti dohľadu a právomoc ukladať sankcie – Limity veľkej majetkovej angažovanosti – Právna úprava členského štátu, ktorá pre prípad prekročenia limitov veľkej majetkovej angažovanosti stanovuje predpísanie úrokov“
1.
V tomto návrhu na začatie prejudiciálneho konania má Súdny dvor (pokiaľ sa nemýlim) po prvýkrát príležitosť vyjadriť sa k niektorým aspektom postupu vo veci dohľadu, ktoré sa týkajú dodržiavania prudenciálnych požiadaviek, ktoré podľa normotvorcu Únie musia úverové inštitúcie a investičné spoločnosti spĺňať.
2.
V tejto veci sú relevantné smernica 2013/36/EÚ (
2
) a nariadenie (EÚ) č. 575/2013 (
3
). V tomto kontexte sa spor pred rakúskymi súdmi týka v podstate dvoch otázok:
–
po prvé ide o to, akú právnu povahu má predpísanie úrokov voči inštitúciám, ktoré porušili limity prevzatia expozícií stanovené v CRR. Konkrétne bude treba objasniť, či ide o sankciu alebo o správne opatrenie a aký priestor majú vnútroštátne orgány pri ukladaní týchto úrokov v prípadoch, o aký ide v prejednávanej veci;
–
po druhé treba objasniť, za akých podmienok možno vychádzať z toho, že už v okamihu zmeny príslušnosti medzi Európskou centrálnou bankou (ECB) a vnútroštátnym orgánom dohľadu ide o prebiehajúci postup vo veci dohľadu, ktorý vedie k uplatneniu prechodnej právnej úpravy stanovenej v nariadení (EÚ) č. 468/14 (
4
).
I. Právny rámec
A.
Právo Únie
1. Smernica 2013/36
3.
Odôvodnenie 2 znie:
„Táto smernica by mala okrem iného obsahovať ustanovenia upravujúce udeľovanie povolení na výkon činnosti, nadobúdanie kvalifikovaných účastí, uplatňovanie slobody usadiť sa a slobody poskytovať služby, právomoci orgánov dohľadu domovského a hostiteľského členského štátu v tejto súvislosti a ustanovenia upravujúce počiatočný kapitál a preskúmanie úverových inštitúcií a investičných spoločností orgánmi dohľadu. Hlavným cieľom a predmetom tejto smernice je koordinovať vnútroštátne ustanovenia týkajúce sa prístupu k činnosti úverových inštitúcií a investičných spoločností, spôsobov ich riadenia a ich rámca dohľadu. Ustanovenia smerníc 2006/48/ES[ (
5
)] a 2006/49/ES[ (
6
)] sa vzťahujú tiež na prudenciálne požiadavky úverových inštitúcií a investičných spoločností. Tieto požiadavky by sa mali ustanoviť v nariadení (EÚ) č. 575/2013, ktorým sa pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti zriaďujú jednotné a priamo uplatniteľné prudenciálne požiadavky, pretože takéto požiadavky sú úzko spojené s fungovaním finančných trhov so zreteľom na množstvo aktív, ktoré držia úverové inštitúcie a investičné spoločnosti. Táto smernica by sa preto mala vykladať spolu s nariadením (EÚ) č. 575/2013 a mala by spolu s uvedeným nariadením tvoriť právny rámec, ktorým sa riadia bankové činnosti, rámec dohľadu a prudenciálne pravidlá pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti.“
4.
Odôvodnenie 35 znie:
„S cieľom zaistiť, aby inštitúcie, osoby účinne kontrolujúce činnosť inštitúcie a členovia riadiacich orgánov inštitúcie dodržiavali povinnosti vyplývajúce z tejto smernice a z nariadenia (EÚ) č. 575/2013 a s cieľom zaistiť podobné zaobchádzanie v rámci Únie, by sa od členských štátov malo vyžadovať, aby stanovili správne sankcie a iné správne opatrenia, ktoré sú účinné, primerané a odradzujúce. Z toho dôvodu by správne sankcie a iné správne opatrenia stanovené členskými štátmi mali spĺňať určité základné požiadavky, čo sa týka postihovaných subjektov, kritérií, ktoré sa majú zohľadniť pri ich uplatňovaní, ich uverejňovaní, kľúčových právomocí ukladať sankcie a úrovní správnych peňažných sankcií.“
5.
Odôvodnenie 41 spresňuje:
„Táto smernica by mala ustanoviť správne sankcie a iné správne opatrenia, aby zabezpečila čo najširší rozsah na akciu po spáchaní porušenia a aby sa zabránilo ďalším porušeniam bez ohľadu na to, či sú podľa vnútroštátneho práva klasifikované ako správna sankcia alebo iné správne opatrenie. Členské štáty by mali mať možnosť ustanoviť okrem sankcií uvedených v tejto smernici ďalšie sankcie a ustanoviť vyššie úrovne správnych peňažných sankcií, ako sú úrovne stanovené v tejto smernici.“
6.
Článok 64 s názvom „Právomoci v oblasti dohľadu a právomoc ukladať sankcie“ stanovuje:
„1.   Príslušné orgány musia mať všetky právomoci v oblasti dohľadu na zasahovanie do činnosti inštitúcií, ktoré sú potrebné na vykonávanie ich funkcií, a to najmä právo na odňatie povolenia v súlade s článkom 18, právomoci požadované v súlade s článkom 102 a právomoci ustanovené v článku 104 a 105.
2.   Príslušné orgány vykonávajú svoje právomoci v oblasti dohľadu a svoje právomoci ukladať sankcie v súlade s touto smernicou a vnútroštátnym právom jedným z týchto spôsobov:
a)
priamo;
b)
v spolupráci s inými orgánmi;
c)
pod ich zodpovednosťou delegovaním takýmto orgánom;
d)
obrátením sa na príslušné súdne orgány.“
7.
Článok 65, nazvaný „Správne sankcie a iné opatrenia“, vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Bez toho, aby boli dotknuté právomoci príslušných orgánov v oblasti dohľadu uvedených v článku 64 a aby bolo dotknuté právo členských štátov ustanovovať a ukladať trestnoprávne sankcie, členské štáty stanovia pravidlá týkajúce sa správnych sankcií a iných správnych opatrení pri porušení vnútroštátnych ustanovení, ktoré transponujú túto smernicu a pri porušení nariadenia (EÚ) č. 575/2013, a prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie ich vykonávania. Ak sa členské štáty rozhodnú, že nestanovia pravidlá pre správne sankcie za porušenia, ktoré podliehajú vnútroštátnemu trestnému právu; oznámia Komisii príslušné ustanovenia trestného práva. Správne sankcie a iné správne opatrenia musia byť účinné, primerané a odradzujúce.“
8.
Článok 67 stanovuje:
„1.   Tento článok sa uplatňuje aspoň za jednej z týchto okolností:
…
k)
inštitúcii vznikla expozícia prekračujúca limity v rozpore s článkom 395 nariadenia (EÚ) č. 575/2013;
…
2.   Členské štáty zabezpečia, aby v prípadoch uvedených v odseku 1, uplatňované správne sankcie a iné správne opatrenia, ktoré sa môžu použiť, zahŕňali aspoň:
…
g)
správne peňažné sankcie do výšky dvojnásobku sumy ziskov vyplývajúcich z porušenia alebo strát, ktorým sa porušením zabránilo, v prípade, že ich možno určiť.
…“
2. Nariadenie č. 575/2013
9.
Odôvodnenie 5 stanovuje:
„Toto nariadenie a smernica 2013/36/EÚ by mali spoločne tvoriť právny rámec upravujúci prístup k činnosti, rámec dohľadu a prudenciálne pravidlá pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti…. Preto by sa toto nariadenie malo vykladať spoločne s uvedenou smernicou.“
10.
Odôvodnenie 9 stanovuje:
„Z dôvodu právnej istoty a vzhľadom na potrebu rovnakých podmienok v rámci Únie je jednotný súbor právnych predpisov pre všetkých účastníkov trhu kľúčovým prvkom fungovania vnútorného trhu. S cieľom zabrániť narušeniam trhu a regulačnej arbitráži by preto mali minimálne prudenciálne požiadavky zabezpečiť maximálnu harmonizáciu.“
11.
Článok 2 znie:
„Na účely dodržiavania súladu s týmto nariadením príslušné orgány majú právomoci a dodržiavajú postupy stanovené v smernici 2013/36/EÚ.“
12.
Článok 395 stanovuje:
„1.   Inštitúcii nesmie po zohľadnení účinku zmierňovania kreditného rizika v zmysle článkov 399 až 403 vzniknúť voči klientovi alebo skupine prepojených klientov expozícia, ktorej hodnota presahuje 25 % jej prípustného kapitálu. Ak je takýto klient inštitúciou, alebo ak skupina prepojených klientov zahŕňa jednu alebo viaceré inštitúcie, táto hodnota nesmie presiahnuť 25 % prípustného kapitálu inštitúcie alebo 150 miliónov EUR, podľa toho, ktorá hodnota je vyššia, pod podmienkou, že súčet hodnôt expozícií po zohľadnení účinku zmierňovania kreditného rizika v zmysle článkov 399 až 403 voči všetkým prepojeným klientom, ktorí nie sú inštitúciami, nepresahuje 25 % prípustného kapitálu inštitúcie.
Ak je suma 150 miliónov EUR vyššia ako 25 % prípustného kapitálu inštitúcie, hodnota expozície po zohľadnení účinku zmierňovania kreditného rizika v súlade s článkami 399 až 403 nesmie presiahnuť primeraný limit z hľadiska prípustného kapitálu inštitúcie. Tento limit si s cieľom riešiť a kontrolovať riziko koncentrácie stanoví inštitúcia v súlade s politikami a postupmi uvedenými v článku 81 smernice 2013/36/EÚ. Tento limit nesmie byť vyšší než 100 % prípustného kapitálu inštitúcie.
Príslušné orgány môžu stanoviť nižší limit než 150 miliónov EUR a informujú o tom orgán EBA [Európsky orgán pre bankovníctvo] a Komisiu.
…
5.   Limity stanovené v tomto článku sa môžu prekročiť v prípade expozícií v obchodnej knihe inštitúcie, ak sú splnené tieto podmienky:
a)
expozícia v neobchodnej knihe voči klientovi alebo príslušnej skupine prepojených klientov neprevyšuje limit stanovený v odseku 1, pričom tento limit sa vypočítava so zreteľom na prípustný kapitál tak, že prekročenie vzniká výlučne v obchodnej knihe;
b)
inštitúcia spĺňa dodatočnú požiadavku na vlastné zdroje na sumy prevyšujúce limit stanovený v odseku 1, ktorá sa vypočíta v súlade s článkami 397 a 398;
c)
keď uplynulo 10 dní alebo menej od vtedy, keď došlo k prekročeniu, expozícia v obchodnej knihe voči klientovi alebo skupine prepojených klientov nesmie presiahnuť 500 % prípustného kapitálu inštitúcie;
d)
ktorékoľvek z prekročení, ktoré trvali viac než 10 dní, nesmie v celkovej hodnote presiahnuť 600 % prípustného kapitálu inštitúcie.
V každom prípade, v ktorom bol prekročený limit, inštitúcia bez odkladu oznámi príslušným orgánom sumu prekročenia prípadne meno príslušnej skupiny prepojených klientov.
…“
13.
Článok 396 ods. 1 znie:
„Ak expozície vo výnimočných prípadoch presiahnu limit stanovený v článku 395 ods. 1, inštitúcia musí hodnotu expozície bezodkladne ohlásiť príslušným orgánom, ktoré v prípade, keď to okolnosti umožňujú, môžu inštitúcii povoliť obmedzenú lehotu na splnenie požadovaného limitu.
…“
3. Nariadenie (EÚ) č. 1024/2013 (
7
)
14.
Článok 33 ods. 2 stanovuje:
„ECB prevezme úlohy, ktorými sa poveruje týmto nariadením, 4. novembra 2014 s výhradou vykonávacích dojednaní a opatrení uvedených v tomto odseku.
…“
4. Nariadenie č. 468/14
15.
Článok 2 obsahuje tieto vymedzenia pojmov:
„…
24)
‚postupom ECB vo veci dohľadu‘ sa rozumie každá činnosť ECB, ktorá smeruje k vypracovaniu podkladov pre rozhodnutie ECB týkajúce sa dohľadu vrátane spoločných postupov a ukladania administratívnych peňažných sankcií. …
25)
‚postupom PVO vo veci dohľadu‘ sa rozumie každá činnosť PVO, ktorá smeruje k vypracovaniu podkladov pre rozhodnutie PVO týkajúce sa dohľadu určené jednému alebo viacerým dohliadaným subjektom alebo dohliadaným skupinám alebo jednej alebo viacerým iným osobám vrátane ukladania administratívnych sankcií;
…“
16.
Článok 48 s názvom „Prebiehajúce postupy“ stanovuje:
„1.   Ak sa má uskutočniť zmena príslušnosti medzi ECB a PVO, orgán, ktorý stráca príslušnosť (ďalej len ‚orgán strácajúci príslušnosť‘) informuje orgán, ktorý má príslušnosť nadobudnúť (ďalej len ‚orgán nadobúdajúci príslušnosť‘) o všetkých formálne začatých postupoch vo veci dohľadu, ktoré si vyžadujú rozhodnutie. Orgán strácajúci príslušnosť poskytne túto informáciu okamžite, ako sa dozvie o neodvratnosti zmeny príslušnosti. Orgán strácajúci príslušnosť aktualizuje túto informáciu priebežne a v princípe mesačne, keď je potrebné vykázať novú informáciu o postupoch vo veci dohľadu. Orgán nadobúdajúci príslušnosť môže v náležite odôvodnených prípadoch povoliť vykazovanie v dlhších intervaloch. Na účel článkov 48 a 49 sa postupom vo veci dohľadu rozumie postup ECB vo veci dohľadu alebo postup PVO vo veci dohľadu.
Pred zmenou príslušnosti poskytne orgán strácajúci príslušnosť súčinnosť orgánu nadobúdajúcemu príslušnosť bezodkladne po formálnom začatí každého postupu vo veci dohľadu, ktoré si vyžaduje rozhodnutie.
…
3.   Ak formálne začatý postup vo veci dohľadu, ktorý si vyžaduje rozhodnutie, nemožno ukončiť pred dátumom, ku ktorému má dôjsť k zmene príslušnosti pri výkone dohľadu, orgán strácajúci príslušnosť zostane naďalej príslušným na dokončenie takéhoto prebiehajúceho postupu vo veci dohľadu. Na tento účel si orgán strácajúci príslušnosť tiež ponechá všetky príslušné právomoci až do skončenia prebiehajúceho postupu vo veci dohľadu. Orgán strácajúci príslušnosť dokončí dotknutý prebiehajúci postup vo veci dohľadu v súlade s právom uplatniteľným podľa jeho zachovaných právomocí. Orgán strácajúci príslušnosť informuje orgán nadobúdajúci príslušnosť pred prijatím každého rozhodnutia v postupe vo veci dohľadu, ktorý prebiehal pred zmenou príslušnosti. Orgánu nadobúdajúcemu právomoc poskytne kópiu rozhodnutia a všetky príslušné dokumenty vzťahujúce sa na toto rozhodnutie.
…“
17.
Článok 149, nazvaný „Kontinuita prebiehajúcich postupov“, stanovuje:
„1.   Pokiaľ ECB nerozhodne inak, ak PVO začal postupy dohľadu, pre ktoré sa ECB stáva príslušnou na základe nariadenia o JMD a táto skutočnosť nastane pred 4. novembrom 2014, potom sa uplatňujú postupy ustanovené v článku 48.
2.   Odchylne od článku 48 sa tento článok uplatňuje na spoločné postupy.“
B.
Vnútroštátne právo – Bankwesengesetz (zákon o bankách) (
8
)
18.
§ 97 ods. 1 znie:
„Finanzmarktaufsichtsbehörde (Úrad pre dohľad nad finančným trhom ďalej len ‚FMA‘) je povinný požadovať od úverových inštitúcií… úroky za nasledujúce sumy:
…
4.
2 % z prekročenia limitu veľkej majetkovej angažovanosti podľa článku 395 ods. 1 nariadenia (EÚ) č. 575/2013, počítané ročne, za 30 dní, výnimkou sú opatrenia v oblasti dohľadu podľa § 70 ods. 2 alebo v prípade nadmerného zadlženia finančnej inštitúcie.“
19.
§ 98 ods. 5 stanovoval:
„Kto koná ako zodpovedná osoba… úverovej inštitúcie a
…
(2)
vystaví túto inštitúciu pohľadávkam prevyšujúcim limity stanovené v článku 395 nariadenia (EÚ) č. 575/2013;
…
dopustí sa, pokiaľ skutok nenapĺňa skutkovú podstatu trestného činu spadajúceho do právomoci súdov, priestupku a FMA mu uloží peňažnú sankciu do 5 miliónov eur alebo do výšky dvojnásobku sumy prínosu vyplývajúcej z porušenia v prípade, že túto sumu je možné určiť.“
II. Skutkový stav a prejudiciálne otázky
20.
FMA vydal 30. októbra 2014 a 11. mája 2015 podľa § 97 ods. 1 bodu 4 BWG dve rozhodnutia, ktorými uložil spoločnosti VTB Bank (Austria) (ďalej len „VTB Bank“) zaplatenie určitých úrokov, keďže voči skupine prepojených klientov mala vyššie expozície, než aké povoľuje článok 395 ods. 1 CRR.
21.
V prvom rozhodnutí bola výška úrokov spolu 94951,41 eura, a to primerane prekročeniu, ktoré nastalo od mája do septembra 2014; v druhom bola výška úrokov spolu 28278,57 eura za prekročenie v priebehu októbra 2014.
22.
VTB Bank podala proti druhému rozhodnutiu FMA žalobu na Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd, Rakúsko), pričom uviedla, že mal byť uplatnený článok 395 ods. 5 CRR, čo vylučuje možnosť uložiť jej sankciu podľa vnútroštátnej normy.
23.
V tejto súvislosti súd rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania o týchto otázkach:
„1.
Uplatnia sa ustanovenia sekundárneho práva Únie (predovšetkým článok 64 alebo článok 65 ods. 1 smernice 2013/36) na úradné predpísanie úrokov podľa zákonnej úpravy členského štátu, podľa ktorej treba úverovej inštitúcii v prípade prekročenia limitov veľkej majetkovej angažovanosti podľa článku 395 ods. 1 CRR predpísať úroky vo výške 2 % prekročenia limitu, počítané ročne, za 30 dní?
2.
Bráni právo Únie (predovšetkým článok 395 ods. 1 a 5 CRR) takej vnútroštátnej úprave, aká bola obsahom § 97 ods. 1 bodu 4 BWG, keď sa napriek splneniu skutkových požiadaviek výnimky upravenej v článku 395 ods. 5 za porušenie článku 395 ods. 1 predpíšu (zrážkové) úroky (tzv. Abschöpfungszinsen)?
3.
Treba článok 48 ods. 3 nariadenia č. 468/2014 (ďalej len ‚nariadenie o rámci JMD‘) vykladať v tom zmysle, že za formálne začatý postup vo veci dohľadu možno považovať už to, keď subjekt podá orgánu dohľadu oznámenie, alebo za tento postup možno považovať to, keď v paralelnom konaní už bolo za podobné porušenia v predchádzajúcich obdobiach vydané rozhodnutie orgánu dohľadu?“
III. Konanie pred Súdnym dvorom
24.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania bol kancelárii Súdneho dvora doručený 1. februára 2017.
25.
V konaní podali svoje písomné pripomienky VTB Bank, FMA, ECB a Komisia. Súdny dvor nepovažoval za potrebné uskutočniť pojednávanie.
IV. Analýza
26.
Na prvé dve otázky, ktoré položil Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd), možno podľa môjho názoru, ako aj podľa názoru Komisie, odpovedať spoločne.
27.
Ich podstatou je skrátka objasniť,
–
či predpísanie úrokov, ktoré ukladá vnútroštátny zákon pre prípad, keď úverová inštitúcia prekročí limity expozícií stanovené v článku 395 ods. 1 CRR, predstavuje „správnu sankciu“ alebo „iné správne opatrenie“ v zmysle článkov 65 a 67 smernice 2013/36,
–
či je zlučiteľné s právom Únie, že tieto úroky sú predpísané podľa vnútroštátnej právnej úpravy aj vtedy, keď sú splnené skutkové požiadavky výnimky upravenej v článku 395 ods. 5 CRR.
28.
Prostredníctvom svojej tretej (a poslednej) otázky chce vnútroštátny súd zistiť, v ktorom okamihu sa má postup vo veci dohľadu považovať za formálne začatý. Od odpovede na túto otázku bude závisieť, ktorý orgán má právomoc konať, ak dôjde k zmene príslušnosti medzi ECB a PVO a tá má vplyv na ďalšie prejednávané veci.
A.
„Správne sankcie a iné správne opatrenia“ v prípade prekročenia limitu expozície kreditnému riziku (prvá a druhá prejudiciálna otázka)
1. Zhrnutie pripomienok účastníkov konania
29.
Podľa spoločnosti VTB Bank predmetné vnútroštátne opatrenie patrí do pôsobnosti smernice 2013/36 a je obsiahnuté v pojmoch „správne sankcie“ a „iné správne opatrenia“ článku 65 tejto smernice. Členské štáty majú v prípade porušenia CRR povinnosť uplatniť buď správne sankcie, alebo iné správne opatrenia.
30.
Hoci smernica 2013/36 tieto dva pojmy bližšie nedefinuje, z článku 66 ods. 2 tejto smernice možno odvodiť, že tieto sankcie a opatrenia musia spĺňať určité požiadavky, aby boli spôsobilé znížiť akékoľvek porušovania CRR alebo im zabrániť. Úroky, ktoré požaduje FMA, musia byť z hľadiska ich druhu, podstaty a charakteru porovnateľné so sankciami alebo opatreniami stanovenými v smernici 2013/36.
31.
VTB Bank okrem toho poukazuje na to, že podľa článku 395 ods. 5 CRR za určitých podmienok možno prekročiť limity stanovené v odseku 1 tohto článku. Vnútroštátny zákonodarca preto nemôže prijať také ustanovenia, ktoré by toto ustanovenie normotvorcu Únie zbavili praktického účinku.
32.
Podľa FMA sa články 64 a 65 smernice 2013/36 nevzťahujú na sporné úroky. Podľa FMA v súlade s judikatúrou ústavného súdu ide o riadiace opatrenie nesankčnej povahy uložené správnym orgánom, ktorého účelom je paušálna zrážka zo zisku, ktorý bol dosiahnutý alebo ho možno dosiahnuť z porušenia poriadkovej normy.
33.
FMA tvrdí, že nariadenie č. 1024/2013 poskytuje členským štátom priestor na prijatie vlastnej právnej úpravy. Úlohy dohľadu, ktoré nepatria do oblasti pôsobnosti ECB, zostávajú v pôsobnosti vnútroštátnych orgánov; takže aj predmetné opatrenie je osobitnou rakúskou normou, ktorej cieľom nie je prebratie smernice 2013/36.
34.
FMA sa napokon domnieva, že medzi uplatneným vnútroštátnym právnym predpisom a CRR neexistuje priama súvislosť. § 97 ods. 1 bod 4 BWG odkazuje na účely stanovenia hmotnoprávnych podmienok zrážky úrokov iba na odsek 1 článku 395 CRR (a nie na jeho odsek 5). Požadovanie úrokov je vzhľadom na ich účel automatické v prípade prekročenia limitov stanovených v článku 395 ods. 1 CRR, t. j. aj vtedy, keď sú splnené podmienky odseku 5 tohto ustanovenia.
35.
Podľa Komisie bolo vnútroštátne ustanovenie prijaté na vykonanie článkov 64, 65 a 67 smernice 2013/36. Nie je však zlučiteľné s touto smernicou, keďže automaticky spája negatívne právne následky s porušením článku 395 ods. 1 CRR bez toho, aby zohľadnilo, či sú splnené podmienky podľa článku 395 ods. 5.
36.
Komisia v tejto súvislosti poukazuje na to, že články 387 až 403 CRR sa majú považovať za opatrenie konečnej maximálnej harmonizácie prudenciálnych požiadaviek; členské štáty preto nemajú priestor na prijímanie vlastných, odchýlnych vnútroštátnych opatrení vo vzťahu k požiadavkám týkajúcim sa veľkej majetkovej angažovanosti.
37.
Členské štáty sú povinné stanoviť sankcie a iné správne opatrenia, na základe ktorých možno sankcionovať porušenia limitov stanovených v článku 395 ods. 1. Podľa článku 67 ods. 2 písm. g) smernice na sankcionovanie takéhoto porušenia treba uložiť aspoň správne peňažné sankcie.
38.
Podľa Komisie však nedochádza k porušeniu limitov podľa článku 395 ods. 1 CRR, ak sú splnené skutkové požiadavky výnimky upravenej v článku 395 ods. 5 CRR. Vnútroštátne pravidlo stanovujúce predpísanie úrokov preto bez toho, aby sa bral do úvahy celý článok 395 CRR, vedie napokon k správnej sankcii alebo inému správnemu opatreniu postihujúcemu správanie, ktoré je podľa platného práva Únie prípustné.
2. Posúdenie
39.
Smernica 2013/36 a CRR tvoria spoločne právny rámec, ktorým sa riadia bankové činnosti, rámec dohľadu a prudenciálne pravidlá pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti. (
9
)
40.
CRR obsahuje konkrétne prudenciálne pravidlá pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti. V tejto súvislosti ide o minimálne požiadavky, ktoré by mali „zabezpečiť maximálnu harmonizáciu“, a to „s cieľom zabrániť narušeniam trhu a regulačnej arbitráži“.
41.
Základná myšlienka spočíva v tom, že „z dôvodu právnej istoty a vzhľadom na potrebu rovnakých podmienok v rámci Únie je jednotný súbor právnych predpisov pre všetkých účastníkov trhu kľúčovým prvkom fungovania vnútorného trhu“ (
10
).
42.
Smernica 2013/36 tvorí nevyhnutný právny rámec pre uplatnenie a zabezpečenie prudenciálnych pravidiel pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti, ktoré stanovilo CRR.
43.
V súvislosti s prejednávanou vecou patrí medzi prudenciálne požiadavky podľa CRR článok 395 ods. 1 tohto nariadenia, ktorý má zabezpečiť, že inštitúcii „nesmie po zohľadnení účinku zmierňovania kreditného rizika v zmysle článkov 399 až 403 vzniknúť voči klientovi alebo skupine prepojených klientov expozícia, ktorej hodnota presahuje 25 % jej prípustného kapitálu (
11
)“.
44.
Podľa vnútroštátneho súdu bol v prejednávanej veci tento limit expozície prekročený. Podľa neho preto nastal prípad upravený v článku 67 ods. 1 písm. k) smernice 2013/36, takže podľa odseku 2 tohto ustanovenia treba uplatniť okrem iného „aspoň… správne peňažné sankcie do výšky dvojnásobku sumy ziskov vyplývajúcich z porušenia alebo strát, ktorým sa porušením zabránilo, v prípade, že ich možno určiť“. Táto sankcia skutočne patrí medzi „správne sankcie alebo iné správne opatrenia“, ktoré sú členské štáty povinné stanoviť pre prípad, že nastane okrem iného práve toto konkrétne porušenie.
45.
Stanovisko vnútroštátneho súdu nie je v tejto súvislosti jasné, FMA však zdôrazňuje, že úradné predpísanie úrokov voči spoločnosti VTB Bank (Austria) nemá charakter „správnej sankcie“ alebo „donucujúceho opatrenia“ za porušenie CRR. Ide iba o „zrážkové úroky“ (Abschöpfungszinsen), ktoré v rakúskom práve nemajú sankčnú povahu, ale sú vytvorené ako riadiace opatrenie uložené správnym orgánom, ktorého účelom je „paušálna zrážka zo zisku, ktorý bol dosiahnutý alebo ho možno dosiahnuť z rozporu so zákonom“, to znamená, že má „kompenzovať hospodárske výhody podniku, ktoré boli dosiahnuté prekročením limitu veľkej majetkovej angažovanosti“ (
12
).
46.
Považujem za možné, aby sa predpísanie úrokov v § 97 ods. 1 bode 4 BWG nepovažovalo za jednu zo „správnych peňažných sankcií“, ktoré musia členské štáty „aspoň“ uložiť podľa článku 67 ods. 1 písm. k) a článku 67 ods. 2 písm. g) smernice 2013/36 inštitúciám, ktoré sa vystavujú expozícii presahujúcej limity stanovené v článku 395 ods. 1 CRR.
47.
Zdá sa mi, že v prípade „správnej peňažnej sankcie“, na ktorú odkazuje článok 67 ods. 2 písm. g) smernice 2013/36, ide skôr o – ako zdôrazňuje aj Komisia (
13
) – peňažnú sankciu upravenú v § 98 ods. 5 bode 2 BWG. Podľa tohto ustanovenia, kto koná ako zodpovedná osoba úverovej inštitúcie a vystaví túto inštitúciu pohľadávkam prevyšujúcim limity stanovené v článku 395 CRR, uloží sa mu peňažná sankcia do 5 miliónov eur alebo do výšky dvojnásobku sumy prínosu vyplývajúcej z porušenia v prípade, že túto sumu je možné určiť, pokiaľ skutok nie je trestným činom.
48.
Vymáhanie týchto úrokov (bez predchádzajúceho hlavného dlhu) na základe úradného predpísania možno kvalifikovať skôr ako správne opatrenie. V tejto súvislosti je podľa mňa irelevantné, či článku 67 ods. 2 písm. g) smernice 2013/36 zodpovedá vo vnútroštátnom práve § 97 alebo § 98 BWG. Odhliadnuc od toho, že odpovedať na túto otázku je úlohou vnútroštátneho súdu, § 97 BWG (a teda aj predpísanie sporných úrokov) nie je vylúčený z pôsobnosti smernice 2013/36.
49.
Sankcie a opatrenia, na ktoré sa odvoláva článok 67 ods. 2 smernice 2013/36, však nevyčerpávajú všetky možnosti opatrení, ktorými môžu úrady reagovať na porušenia CRR. Smernica 2013/36 povoľuje, dokonca očakáva, aby členské štáty stanovili ďalšie sankcie a opatrenia, t. j. aby „[prijali] potrebné opatrenia“ na uplatnenie tejto smernice, ako aj CRR (článok 65 ods. 1 smernice 2013/36). (
14
)
50.
Medzi sankcie a opatrenia, ktorými členské štáty môžu doplniť minimálne požiadavky stanovené normotvorcom Únie, by malo v každom prípade patriť aj predpísanie takých úrokov, akými sú úroky podľa článku 97 ods. 1 bodu 4 BWG. Z tohto hľadiska ďalej už nie je relevantné, či sa má sankcia, ktorú uložila FMA, považovať za „správnu sankciu“ alebo za „iné správne opatrenie“ v zmysle článkov 65 a 67 smernice 2013/36, keďže z hľadiska normotvorcu Únie by v každom prípade bola prípustná. (
15
)
51.
Hoci členské štáty môžu prijímať ďalšie sankcie alebo správne opatrenia, nič to nemení na tom, že sankcie a opatrenia, ktoré sa rozhodnú zaviesť, musia byť v súlade s právnym rámcom nastaveným smernicou 2013/36 a CRR.
52.
Chcem tým povedať, že normotvorca Únie, tým, že sa v oblasti dohľadu a prudenciálnych pravidiel pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti rozhodol pre „maximálnu harmonizáciu“ (
16
), zaviedol jednotný súbor právnych predpisov, ktorý sa skladá zo smernice 2013/36 a z CRR. Existencia tohto jednotného súboru právnych predpisov pre všetkých účastníkov trhu je „kľúčovým prvkom fungovania vnútorného trhu“ (
17
).
53.
Tým možno vysvetliť skutočnosť, že samotná smernica 2013/36, aj keď členským štátom poskytuje možnosť prijať ďalšie správne sankcie a správne opatrenia, snaží sa zabezpečiť, aby vnútroštátni zákonodarcovia dodržiavali spoločné právne predpisy tým, že vymedzuje rámec a stanovuje výšky správnych peňažných sankcií. (
18
) Smernica 2013/36 určuje v tejto súvislosti nielen minimálne požiadavky na správne sankcie a správne opatrenia (a dáva členským štátom priestor na ich rozšírenie), ale stanovuje aj zoznam porušení, za ktoré musia byť uložené sankcie alebo iné správne opatrenia.
54.
Myslím si preto, že existujú dve kategórie protiprávneho konania, konkrétne a) konania taxatívne vymenované v článku 67 ods. 1 smernice 2013/36 a b) iné konania, (
19
) ktoré môžu členské štáty upraviť ako skutkovú podstatu porušenia CRR a ktoré sa odchyľujú od konaní upravených v smernici 2013/36. V prípade naposledy uvedených konaní môžu členské štáty okrem toho uložiť ďalšie sankcie alebo iné opatrenia ako tie, ktoré normotvorca Únie stanovil ako „minimálne“.
55.
Otázka je, či členské štáty tým, že môžu dopĺňať nové skutkové podstaty porušení, môžu nanovo upraviť aj tie porušenia, ktoré sú stanovené v smernici 2013/36. Vychádzam z toho, že nejde o takýto prípad, ak by sa pritom zmenili alebo odstránili niektoré zo skutkových podstát, ktoré možno označiť za „nevyhnutné“, t. j. tie, ktoré treba podľa smernice „aspoň“ prijať do vnútroštátneho právneho predpisu.
56.
V prejednávanom prípade možno na základe dostupných informácií predpokladať, že článok 67 ods. 1 písm. k) a článok 67 ods. 2 písm. g) smernice 2013/36 boli do rakúskeho práva prebraté prostredníctvom § 98 ods. 5 bodu 2 BWG.
57.
Keby to tak bolo, čo musí zistiť vnútroštátny súd, vnútroštátny zákonodarca by splnil povinnosť upraviť „aspoň“ jednu zo skutkových podstát porušenia, uvedených normotvorcom Únie. K tejto skutkovej podstate by okrem toho priradil aj právny následok stanovený smernicou 2013/36 (tiež ako „minimum“).
58.
§ 98 ods. 5 bodu 2 BWG smeruje konkrétne na zodpovednú osobu úverovej inštitúcie, ktorá „vystaví túto inštitúciu pohľadávkam prevyšujúcim limity stanovené v článku 395 [CRR]“. Odkaz na celý článok 395 CRR, teda bez vylúčenia niektorého z jeho odsekov, však znamená, že skutkový stav upravený v § 98 ods. 5 bode 2 BWG patrí pod skutkovú podstatu podľa článku 395 CRR.
59.
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že skutkovou podstatou podľa článku 395 CRR nie je len tá, ktorá je opísaná v odseku 1, ale aj skutková podstata vyplývajúca zo spojenia tohto odseku s odsekom 5 toho istého článku.
60.
Podľa článku 395 ods. 1 CRR inštitúcie nesmú byť vystavené expozícii, ktorej hodnota presahuje 25 % jej prípustného kapitálu. (
20
) Prekročenie tohto limitu samo osebe však netvorí skutkovú podstatu článku 67 ods. 1 písm. k) smernice 2013/36: tým, že tento článok odkazuje na celý článok 395 CRR, zahŕňa aj odkaz na odsek 5 tohto ustanovenia, ktorý povoľuje prekročenie tohto limitu, pokiaľ sú splnené určité podmienky.
61.
Inými slovami, integrálne posúdenie skutkovej podstaty článku 67 ods. 1 písm. k) smernice 2013/36 vedie k tomuto zneniu daného ustanovenia: „Tento článok sa uplatňuje…, keď sa inštitúcia vystaví expozícii, ktorej hodnota presahuje limity stanovené v článku 395 ods. 1 CRR, a ak nie sú splnené podmienky stanovené v odseku 5 toho istého ustanovenia“.
62.
§ 98 ods. 5 bod 2 BWG by tak bol presným odrazom článku 67 ods. 1 písm. k) smernice 2013/36, čím by došlo k prebratiu jedného z porušení, ktoré má vnútroštátny zákonodarca „aspoň“ upraviť, do rakúskeho práva.
63.
Ak je takýto výklad správny, o čom som presvedčený, v tom prípade § 97 ods. 1 bod 4 BWG nevytvára novú, inú skutkovú podstatu, ale skôr zmenil článok 67 ods. 1 písm. k) smernice 2013/36.
64.
Vnútroštátne ustanovenie skutočne odkazuje iba na skutkovú podstatu opísanú v článku 395 ods. 1 CRR a opomína skutkovú podstatu odseku 5 tohto ustanovenia. Dalo by sa preto povedať, že zakladá novú skutkovú podstatu, ktorá sa vzťahuje iba na prekročenie limitu stanoveného v článku 395 ods. 1 CRR, bez ohľadu na to, či sú splnené podmienky podľa odseku 5 alebo nie.
65.
Z článku 395 CRR však vzhľadom na to, že povoľuje prekročenie limitov expozície (stanovených v odseku 1) za určitých okolností (opísaných v odseku 5), vyplýva, že rozhodujúce sú v skutočnosti tie limity, ktoré vyplývajú zo spojeného výkladu oboch odsekov tohto ustanovenia. Spoločne tvoria neoddeliteľný celok, a tak vedú k určeniu úrovne rizika, ktorému sa inštitúcie môžu vystaviť.
66.
Inými slovami, zo skutkovej podstaty podľa článku 395 ods. 1 a 5 CRR vyplýva, že úverové inštitúcie sa môžu legálne vystaviť riziku v medziach limitov stanovených v týchto dvoch odsekoch.
67.
Keby sa členským štátom umožnilo postupovať voči inštitúciám, ktoré sa práve preto, že u nich nastali podmienky stanovené v článku 395 ods. 5 CRR, vystavili rizikám, ktoré sú v ňom pripustené, došlo by tým k celkovej zmene článku 395 s tým fatálnym dôsledkom, že by bola narušená dôvera inštitúcií v to, že riziká, ktorým sa môžu vystaviť, celkovo vyplývajú z uplatnenia článku 395 ods. 1 a 5.
68.
Vnútroštátny zákonodarca môže na základe možnosti, ktorú normotvorca Únie poskytol členským štátom, aby stanovili aj iné porušenia a ďalšie správne sankcie alebo správne opatrenia popri tých, ktoré „aspoň“ požaduje smernica 2013/36, vytvoriť nové skutkové podstaty, ale nemôže zmeniť tie, ktoré už upravil normotvorca Únie.
69.
Posudzovaná vnútroštátna právna úprava preto podľa mňa nie je zlučiteľná s právnym rámcom tvoreným smernicou 2013/36 a CRR.
B.
O existencii „formálne začatého postupu vo veci dohľadu“ vzhľadom na zmenu príslušnosti medzi orgánmi dohľadu (tretia prejudiciálna otázka)
1. Zhrnutie pripomienok účastníkov konania
70.
VTB Bank sa domnieva, že FMA má podľa článku 48 ods. 3 v spojení s článkom 149 ods. 1 nariadenia o rámci JMD právomoc iba na postupy vo veci dohľadu, ktoré sa začali pred 4. novembrom 2014.
71.
Keďže rozhodnutie FMA, ktorým boli predpísané úroky (z dôvodu prekročenia limitu rizika v októbri 2014), je datované dňom 11. máj 2015 a zakladá sa na oznámení, ktoré podala sama VTB Bank 3. novembra 2014, táto inštitúcia zastáva názor, že toto oznámenie nemožno považovať za začatie formálneho postupu vo veci dohľadu v zmysle článku 2 bodu 25 a článku 48 ods. 3 nariadenia o rámci JMD.
72.
FMA preto nemal právomoc prijať rozhodnutie z 11. mája 2015, keďže pred 4. novembrom 2014 ešte nezačal žiadny formálny postup vo veci dohľadu.
73.
FMA naproti tomu zakladá svoju právomoc na tvrdení, že právo Únie neupravuje žiadne úroky, ktoré by zodpovedali zrážkovým úrokom, a namiesto toho poskytuje určitý priestor pre vnútroštátne osobitosti tohto druhu. Keďže nariadenie o rámci JMD nezakladá právomoc ECB, bližšie preskúmanie ustanovení o prebiehajúcom postupe podľa článku 48 ods. 3 tohto nariadenia je zbytočné.
74.
FMA ešte dodáva, že z dôvodov hospodárnosti konania sa na oznámenie VTB Bank z 3. novembra 2014 už prihliadlo v rámci šetrenia týkajúceho sa predchádzajúcich prekročení limitov veľkej majetkovej angažovanosti, keďže išlo o rovnakých klientov a rovnakú skutkovú podstatu.
75.
ECB, ktorá sa vyjadrila iba k tejto tretej otázke, zastáva názor, že pojem „formálne začatý postup vo veci dohľadu“ bol do článku 48 ods. 3 nariadenia o rámci JMD zavedený pre prípad zmeny príslušnosti medzi ECB a PVO počas prebiehajúceho postupu vo veci dohľadu. Tento pojem sa vzťahuje na úlohy a právomoci ECB, takže článok 48 nariadenia sa týka iba konaní patriacich do oblasti jej právomocí.
76.
Uplatnenie článku 48 ods. 3 nariadenia o rámci JMD preto závisí od kvalifikácie sporných úrokov. Uplatní sa v prípade, ak ide o opatrenie dohľadu v zmysle článku 64 alebo 65 smernice 2013/13, a neuplatní sa, ak predstavuje opatrenie hospodárskeho práva, ktorého účelom je paušálna zrážka zo zisku, ktorý bol dosiahnutý alebo ho možno dosiahnuť z protiprávneho správania.
77.
Podľa Komisie, ktorá sa k tejto otázke vyjadruje iba subsidiárne, postup vo veci dohľadu podľa článku 48 ods. 3 nariadenia o rámci JMD sa nezačína oznámením úverovej inštitúcie podľa článku 396 CRR. Na druhej strane skoršie, už ukončené súbežné konania, nemôžu v prípade podobných porušení viesť k začatiu takéhoto konania.
2. Posúdenie
78.
Tretia otázka má objasniť, či v niektorom z týchto dvoch prípadov ide o „formálne začatý postup vo veci dohľadu“ podľa článku 48 ods. 3 nariadenia č. 468/14,
–
keď úverová inštitúcia oznámi príslušným orgánom prekročenie limitov expozície stanovené v článku 395 CRR,
–
keď orgán dohľadu prijal rozhodnutie v súbežnom konaní o skorších, podobných porušeniach.
79.
V prejednávanej veci sa predpísanie úrokov, o ktorom FMA rozhodol 11. mája 2015, zakladalo na prekročení limitu expozície v októbri 2014, ktoré VTB Bank oznámila tomuto orgánu 3. novembra 2014 (t. j. deň predtým, než ECB prevzala jeho právomoci podľa nariadenia o rámci JMD).
80.
V oblasti spolupráce medzi ECB a vnútroštátnymi orgánmi dohľadu článok 48 nariadenia o rámci JMD upravuje postupy vo veci dohľadu, ktoré už prebiehali v čase, keď došlo k zmene príslušnosti medzi ECB a jedným z týchto orgánov.
81.
Podľa článku 149 ods. 1 nariadenia o rámci JMD v takom prípade treba uplatniť prechodné postupy upravené v jeho článku 48, „pokiaľ ECB nerozhodne inak_… ak PVO začal postupy dohľadu, pre ktoré sa ECB stáva príslušnou na základe nariadenia o rámci JMD a táto skutočnosť nastane pred 4. novembrom 2014“.
82.
Podľa vnútroštátneho súdu je relevantné, či už pred 4. novembrom 2014 existoval formálne začatý postup vo veci dohľadu, ktorý mal viesť FMA. Myslím si však, že existuje ešte jeden predpoklad, na ktorý poukazuje ECB vo svojich pripomienkach a ktorého splnenie FMA spochybňuje. Týmto predpokladom sa treba zaoberať v rámci tohto preskúmania.
83.
FMA uvádza, že ECB v žiadnom prípade nemá právomoc predpísať zrážkové úroky, t. j. ani po 4. novembri 2014. Ak by to tak bolo, nebolo by možné uplatniť prechodnú právnu úpravu v článku 48 nariadenia o rámci JMD.
84.
Podľa článku 4 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 1024/2013 „má ECB… výhradnú právomoc vykonávať na účely prudenciálneho dohľadu v súvislosti so všetkými úverovými inštitúciami usadenými v zúčastnených členských štátoch“ okrem iného „zabezpečovať dodržiavanie súladu s aktmi uvedenými v článku 4 ods. 3 prvom pododseku, ktorými sa voči úverovým inštitúciám stanovujú prudenciálne požiadavky v oblastiach… obmedzení veľkých expozícií…“.
85.
Práve článok 4 ods. 3 prvý pododsek nariadenia č. 1024/2013 stanovuje, že ECB na účely vykonávania úloh, ktorými bola poverená „a s cieľom zabezpečiť vysokú úroveň dohľadu uplatňuje celé príslušné právo Únie a v prípade, keď sa toto právo Únie skladá zo smerníc, vnútroštátne právne predpisy, ktorými sa tieto smernice transponujú. Keď sú príslušným právom Únie nariadenia a keď tieto nariadenia v súčasnosti explicitne ponúkajú členským štátom rôzne možnosti“, znie ďalej nariadenie, „ECB uplatňuje aj vnútroštátne právne predpisy, ktorými sa tieto možnosti vykonávajú“ (
21
).
86.
Bez ohľadu na to, či v prípade predpísania úrokov ide o zákonné vnútroštátne opatrenie, ktoré prijal členský štát v rámci využitia možnosti, ktorú mu priznáva právny rámec smernice 2013/36 a CRR, alebo o opatrenie uložené v rámci priameho uplatňovania tohto právneho rámca (tento názor zastávam ja), z hľadiska článku 4 nariadenia č. 1024/2013 ani jedna z týchto dvoch hypotéz sa nevymyká z pôsobnosti ECB.
87.
Keďže je splnená prvá podmienka článku 48 nariadenia o rámci JMD (prechod príslušnosti na ECB), treba objasniť, či je splnená aj podmienka, na ktorú sa vnútroštátny súd výslovne pýta, t. j. či v deň, keď ECB prevzala príslušnosť pri výkone dohľadu, už existovalo prebiehajúce konanie pred FMA.
88.
Článok 48 ods. 3 nariadenia o rámci JMD sa výslovne vzťahuje na „formálne začatý postup vo veci dohľadu“. Použitá príslovka nepoukazuje na dôvody, ktoré viedli k začatiu postupu a medzi ktoré možno zahrnúť oznámenie, ktoré musí inštitúcia podľa článku 395 ods. 5 CRR podať príslušnému orgánu, keď dôjde k prekročeniu limitu expozície.
89.
Domnievam sa, že normotvorca Únie chcel osobitne zdôrazniť okamih, v ktorom bol postup formálne alebo oficiálne začatý, t. j. keď príslušný orgán prijal výslovné rozhodnutie o začatí postupu. Bez ohľadu na hmotné dôvody (ako je oznámenie úverovej inštitúcie), ktoré viedli k formálnemu prijatiu tohto rozhodnutia, rozhodujúce je toto prijatie a nie hmotné dôvody.
90.
Vychádzam preto z toho, že oznámením vydaným spoločnosti VTB Bank 3. novembra 2014 ešte postup vo veci dohľadu podľa článku 48 ods. 3 nariadenia o rámci JMD nemožno považovať za začatý.
91.
Nezdá sa mi ani to, že by predpísanie úrokov, o ktorom sa rozhodlo po oznámení vydanom spoločnosti VTB Bank 3. novembra 2014, mohlo spadať pod konanie, ktorého výsledkom bolo rozhodnutie z 30. októbra 2014, ktorým boli predpísané úroky za predchádzajúce prekročenia.
92.
S výhradou skutočnosti, že ide o otázku, na ktorú musí napokon odpovedať vnútroštátny súd, sa možno domnievať, že postup, ktorý viedol k prijatiu rozhodnutia z 30. októbra 2014, bol v čase, keď VTB Bank oznámila druhé prekročenie expozície (3. novembra 2014), už skončený. Rozhodnutie prijaté v súvislosti s týmto druhým prekročením bolo možné prijať iba preto, lebo išlo o nový „formálne začatý postup“, a teda o iný postup ako bol ten prvý.
93.
FMA sa v záujme vytvoriť súvislosť medzi druhým rozhodnutím a postupom, ktorý sa skončil 30. októbra 2014, odvoláva na dôvody hospodárnosti konania. V tejto súvislosti uvádza, že v rámci tohto postupu sa prihliadlo na oznámenie vydané 3. novembra 2014 o novom prekročení. Bez toho, aby som zasahoval do otázky, na ktorú má, ako som už uviedol, odpovedať vnútroštátny súd, zastávam názor, že odkaz v článku 48 ods. 3 nariadenia o rámci JMD na formálnu povahu začatia postupu vo veci dohľadu vylučuje argumenty FMA týkajúce sa materiálnych dôvodov, ako aj hospodárnosti konania.
94.
Na tretiu otázku sa má preto podľa mňa odpovedať v tom zmysle, že ani v jednom z dvoch prípadov uvedených vnútroštátnym súdom neexistuje „formálne začatý postup vo veci dohľadu“.
V. Návrh
95.
Na základe vyššie uvedeného navrhujem, aby Súdny dvor na otázky Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd, Rakúsko) odpovedal takto:
1.
Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2013/36/EÚ z 26. júna 2013 o prístupe k činnosti úverových inštitúcií a prudenciálnom dohľade nad úverovými inštitúciami a investičnými spoločnosťami, o zmene smernice 2002/87/ES a o zrušení smerníc 2006/48/ES a 2006/49/ES, najmä jej články 64, 65 a 67, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide vo veci samej, ktorá stanovuje úradné predpísanie úrokov v prípade prekročenia limitov veľkej majetkovej angažovanosti podľa článku 395 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 575/2013 z 26. júna 2013 o prudenciálnych požiadavkách na úverové inštitúcie a investičné spoločnosti a o zmene nariadenia (EÚ) č. 648/2012 aj vtedy, keď sú splnené podmienky pre výnimku upravenú v článku 395 ods. 5 nariadenia č. 575/2013.
2.
Článok 48 nariadenia Európskej centrálnej banky (EÚ) č. 468/2014 zo 16. apríla 2014 o rámci pre spoluprácu v rámci jednotného mechanizmu dohľadu medzi Európskou centrálnou bankou, príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a určenými vnútroštátnymi orgánmi (nariadenie o rámci JMD) sa má vykladať v tom zmysle, že „postup vo veci dohľadu“ sa považuje za „formálne začatý“ až vtedy, keď príslušný orgán dohľadu prijal výslovné rozhodnutie o začatí tohto postupu. Oznámenie, ktoré mu podala finančná inštitúcia, však nepredstavuje takéto rozhodnutie.
(
1
)	Jazyk prednesu: španielčina.
(
2
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. júna 2013 o prístupe k činnosti úverových inštitúcií a prudenciálnom dohľade nad úverovými inštitúciami a investičnými spoločnosťami, o zmene smernice 2002/87/ES a o zrušení smerníc 2006/48/ES a 2006/49/ES (Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 338).
(
3
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) z 26. júna 2013 o prudenciálnych požiadavkách na úverové inštitúcie a investičné spoločnosti a o zmene nariadenia (EÚ) č. 648/2012 (Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 1, ďalej len „CRR“, čo je skratka anglického názvu tohto nariadenia [Capital Requirement Regulation].
(
4
)	Nariadenie Európskej centrálnej banky (EÚ) zo 16. apríla 2014 o rámci pre spoluprácu v rámci jednotného mechanizmu dohľadu medzi Európskou centrálnou bankou, príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a určenými vnútroštátnymi orgánmi (nariadenie o rámci JMD) (ECB/2014/17) (Ú. v. EÚ L 141, 2014, s. 1).
(
5
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady zo 14. júna 2006 o začatí a vykonávaní činností úverových inštitúcií (Ú. v. EÚ L 177, 2006, s. 1).
(
6
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady zo 14. júna 2006 o kapitálovej primeranosti investičných spoločností a úverových inštitúcií (Ú. v. EÚ L 177, 2006, s. 201).
(
7
)	Nariadenie Rady (EÚ) z 15. októbra 2013, ktorým sa Európska centrálna banka poveruje osobitnými úlohami, pokiaľ ide o politiky týkajúce sa prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami (Ú. v. EÚ L 287, 2013, s. 63).
(
8
)	V znení zverejnenom v BGBl. I č. 532/2014, ktoré bolo účinné v období od 1. marca 2014 do 14. augusta 2015 a ktoré [v článku 97 ods. 1] odkazovalo na článok 395 ods. 1 CRR (ďalej len „BWG“).
(
9
)	Odôvodnenie 2 smernice 2013/36, ako aj odôvodnenie 5 CRR.
(
10
)	Odôvodnenie 9 CRR. V tom istom zmysle odôvodnenie 2 smernice 2013/36 zdôrazňuje, že na základe CRR „sa pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti zriaďujú jednotné a priamo uplatniteľné prudenciálne požiadavky, pretože takéto požiadavky sú úzko spojené s fungovaním finančných trhov“.
(
11
)	Pojem „prípustný kapitál“ by mohol v užšom zmysle znamenať „vlastný kapitál“. Pozri správu Komisie Európskemu parlamentu a Rade o preskúmaní vhodnosti vymedzenia pojmu „prípustný kapitál“ podľa článku 517 nariadenia (EÚ) č. 575/2013, COM(2016) 21 final.
(
12
)	Bod 6 návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
(
13
)	Bod 28 jej pripomienok.
(
14
)	Odôvodnenie 41 smernice 2013/36 je v tejto súvislosti celkom jednoznačné: „Členské štáty by mali mať možnosť ustanoviť okrem sankcií uvedených v tejto smernici ďalšie sankcie a ustanoviť vyššie úrovne správnych peňažných sankcií, ako sú úrovne stanovené v tejto smernici.“ Priestor, ktorý majú k dispozícii členské štáty, nie je obmedzený na oblasť sankcií v užšom slova zmysle, keďže to isté odôvodnenie sa vzťahuje tak na „správne sankcie“, ako aj na „iné správne opatrenia“, a zdôrazňuje, že podstatné je, aby [sa zabezpečil] čo najširší rozsah na akciu po spáchaní porušenia a aby sa zabránilo ďalším porušeniam bez ohľadu na to, či sú [právne následky stanovené členskými štátmi] podľa vnútroštátneho práva klasifikované ako správna sankcia alebo iné správne opatrenie“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
(
15
)	Pozri predchádzajúcu poznámku pod čiarou. To všetko platí s výhradou skutočnosti, že – ako rozhodol Súdny dvor v súvislosti s opatreniami členských štátov na ochranu finančných záujmov Únie – „povinnosť vrátiť výhodu neoprávnene získanú v dôsledku nezrovnalosti nie je sankciou, ale len jednoduchým dôsledkom zistenia, že podmienky požadované na získanie výhody vyplývajúcej z právnej úpravy Únie neboli splnené, čím sa poskytnutá výhoda stala neoprávnenou“ (rozsudok z 26. mája 2016, Judeţul Neamţ, C‑260/14 a C‑261/14, EU:C:2016:360, bod 50).
(
16
)	Odôvodnenie 9 CRR.
(
17
)	Tamže.
(
18
)	Článok 70 smernice 2013/36 preto poukazuje na to, že „príslušné orgány pri určovaní druhu správnych sankcií alebo iných správnych opatrení a výšky správnych peňažných pokút [musia vziať] do úvahy všetky relevantné okolnosti“. Do úvahy vezmú okrem iného „a) závažnosť a trvanie porušenia; b) mieru zodpovednosti fyzickej alebo právnickej osoby, ktorá je zodpovedná za porušenie, c) finančnú silu fyzickej alebo právnickej osoby, ktorá je zodpovedná za porušenie… d) význam dosiahnutých ziskov alebo strát, ktorým sa zabránilo fyzickou alebo právnickou osobou, ktorá je zodpovedná za porušenie, pokiaľ je možné ich určiť… [alebo] f) úroveň spolupráce fyzickej alebo právnickej osoby, ktorá je zodpovedná za porušenie, s príslušným orgánom“.
(
19
)	Poukazujem na to, že podľa toho istého článku 67 „[tento] článok sa uplatňuje aspoň za…“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát). Článok 66 tej istej smernice vymenováva prípady, v ktorých „aspoň“ treba uložiť sankcie a iné správne opatrenia.
(
20
)	Odsek 1 stanovuje pre určité prípady aj inú ako percentuálnu hranicu, ale v prejednávanom prípade to nie je relevantné.
(
21
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.