Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
José
MARTÍN y PÉREZ
DE
NANCLARES
prednesené
13. mája
2026(1)
Vec T‑366/25 [Szytelbiecka](i)
D. B.
proti
Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší
správny
súd,
Poľsko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Dane – Spoločný
systém
DPH – Článok 19
prvý
odsek
smernice
2006/112/ES – Pojem ‚prevod všetkých aktív alebo ich časti‘ – Darovanie
podniku v dvoch
rovnakých
podieloch
dvom
fyzickým
osobám,
ktoré
ich
majú v úmysle
vložiť
ako
nepeňažný
vklad
do
verejnej
obchodnej
spoločnosti – Viacerí
príjemcovia – Analýza
série
transakcií – Pojem ‚hospodárska realita‘ “
I.      Úvod
1.        „Právo
je
praktická
myšlienka,
teda
má
určitý
účel, a každá
tendenčná
myšlienka
je v podstate
dvojitá,
lebo
obsahuje
antitézu,
účel a prostriedky…
Neexistuje
titul…,
ktorého
definícia
by
nebola
nutne
dvojitá;
je v nej
obsiahnutý
navrhovaný
účel a prostriedky
na
jeho
dosiahnutie.
Nech
sú
však
prostriedky
akokoľvek
rôznorodé,
vždy
sa
obmedzujú
na
boj
proti
nespravodlivosti.“
Takto
sa
začína slávna
esej
Rudolfa
von
Jheringa,
kde
opierajúc
sa o svoj
rozlúčkový
prejav
na
Viedenskej
univerzite,
ktorý
predniesol
11. marca 1872,
rozvinul
zvodnú
myšlienku
neustáleho
boja
za
právo.(2) Ide o osobitný
boj, v ktorom
teleologický
výklad
noriem
musí
zaručiť,
že
právo
bude
schopné
plniť
svoju
skutočnú
spoločenskú
funkciu,
aby,
ako
rozvádza
vo
svojej
neskoršej
(a rozsiahlej)
práci
L’évolution du droit (Vývoj
práva)(3), právo
nebolo
samoúčelné,
ale
bolo
nástrojom
na
dosiahnutie
spoločenského
cieľa,
ktorý
zabráni
tomu,
aby
formalistický
výklad,
obmedzený
na
znenie
normy,
viedol k nespravodlivému
uplatňovaniu. A v skutočnosti
sa
odvtedy v najuznávanejšej
právnej
doktríne
vedie
diskusia o tom,
či
právo
formuje
spoločenskú
realitu
alebo
je
to
naopak.
2.        Podobná
dilema
sa
rieši v prejednávanej veci,
keďže
Všeobecný
súd
má
určiť,
či
účel
(t. j. vykonávanie
hospodárskej
činnosti)
má
prednosť
pred
použitými
prostriedkami
(teda
sériou
po
sebe
idúcich
transakcií
zahŕňajúcich
viacerých
príjemcov)
pri
výklade článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112/ES.(4)
3.        Svojím
návrhom
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
totiž
Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší
správny
súd,
Poľsko)
pýta
na
pôsobnosť článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112 v rámci
sporu
medzi
fyzickou
osobou
vykonávajúcou
hospodársku
činnosť a Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (riaditeľ
Štátneho
úradu
pre
daňové
informácie,
Poľsko)
(ďalej
len
„daňový
orgán“),
ktorého
predmetom
je
skutočnosť,
že
daňový
orgán
odmietol
považovať
prevod
podniku
tejto
osoby
na
jej
potomkov,
konkrétne
dve
dcéry,
za
nepodliehajúci
dani z pridanej
hodnoty
(DPH).
4.        Špecifikum
tejto
veci
spočíva v tom,
že
dve
dcéry, z ktorých
každá
dostane z podniku
svojej
matky
podiel
50 %,
plánujú
tieto
podiely
vložiť
do
verejnej
obchodnej
spoločnosti,
ktorú
budú
spoločne
riadiť a ktorá
bude
pokračovať v hospodárskej
činnosti
prevedeného
podniku.
5.        Predkladajúci
vnútroštátny
súd
má v podstate
pochybnosti o tom,
či k tejto
sérii
prevodových
transakcií
treba
pristupovať
ako k samostatným a nezávislým
transakciám
alebo
naopak,
ako k nedeliteľnému
celku.
Odpoveď
na
túto
otázku
určí,
či
prevod
podniku z matky
na
dcéry
patrí
do
pôsobnosti článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112.
II.    Právny rámec
A.      Právo Únie
6.        Podľa článku 1 ods. 2
smernice
2006/112
„na
každú
transakciu
sa
uplatní
DPH
vypočítaná z ceny
tovaru
alebo
služieb
podľa
sadzby
platnej
pre
tento
tovar
alebo
služby
po
odpočítaní
sumy
DPH,
ktorou
boli
priamo
zaťažené
rôzne
nákladové
prvky“.
7.        Podľa článku 2 ods. 1 písm. a)
tejto
smernice
DPH
podlieha
„dodanie
tovaru
za
protihodnotu
na
území
členského
štátu
zdaniteľnou
osobou,
ktorá
koná
ako
taká“.
8.        Článok 16
prvý
odsek
tejto
smernice
stanovuje:
„Použitie
tovaru,
ktorý
je
súčasťou
majetku
podniku
zdaniteľnej
osoby,
na
osobnú
spotrebu
tejto
zdaniteľnej
osoby
alebo
na
osobnú
spotrebu
jej
zamestnancov,
alebo
bezodplatné
poskytnutie
tohto
tovaru,
alebo
všeobecnejšie
jeho
využitie
na
iné
ako
ekonomické
účely,
sa
považuje
za
dodanie
tovaru
za
protihodnotu,
ak
DPH
za
príslušný
tovar
alebo
za
jeho
súčasti
bola
úplne
alebo
čiastočne
odpočítateľná.“
9.        Článok 19
prvý
odsek
tejto
smernice
stanovuje:
„Členské
štáty
môžu v prípade
prevodu
všetkých
aktív
alebo
ich
časti
za
úhradu
alebo
bezodplatne,
alebo
vo
forme
vkladu
do
spoločnosti
usúdiť,
že
nedošlo k dodaniu
tovaru a že
sa
príjemca
považuje
za
právneho
nástupcu
prevodcu.“
B.      Poľské právo
10.      Ustawa o podatku od
towarów i usług (zákon o dani z tovarov a služieb) z 11. marca 2004
(Dz. U. z roku 2024,
položka
361, v znení
zmien a doplnení;
ďalej
len
„zákon o DPH“) v článku 2 bode 27e
stanovuje:
„Vždy,
keď
sa v nasledujúcich
ustanoveniach
odkazuje
na
organizačnú
zložku
podniku,
rozumie
sa
tým
organizačne a finančne
oddelený
súbor
hmotného a nehmotného
majetku
existujúceho
podniku,
vrátane
jeho
záväzkov,
určený
na
vykonávanie
konkrétnych
hospodárskych
úloh,
ktorý
by
zároveň
mohol
predstavovať
samostatný
podnik
vykonávajúci
tieto
úlohy
nezávisle.“
11.      Článok 6 bod 1 zákona o DPH
stanovuje,
že
ustanovenia
tohto
zákona
sa
nevzťahujú
„na
predaj
podniku
alebo
jeho
organizačnej
zložky“.
12.      Článok 7 ods. 2 bod 1 zákona o DPH
stanovuje:
„Za dodanie
tovaru v zmysle článku 5 ods. 1 bodu 1 sa považuje aj
bezodplatný
prevod
tovaru,
ktorý
je
súčasťou
majetku
podniku
zdaniteľnej
osoby,
vykonaný
touto
zdaniteľnou
osobou,
najmä:
1.      prevod
alebo
spotreba
tovaru
určeného
na
osobnú
spotrebu
zdaniteľnej
osoby
alebo
jej
zamestnancov
vrátane
bývalých
zamestnancov,
partnerov,
spoločníkov,
akcionárov,
členov
družstiev a členov
ich
domácnosti,
členov
subjektov
tvoriacich
právnické
osoby,
členov
združení[.]“
III. Skutkový stav a prejudiciálna otázka
13.      D. B. podniká
pod
obchodným
menom
„Przedsiębiorstwo B.“
(ďalej
len
„podnik D. B.“) a je
platiteľkou
DPH.
Má v úmysle
darovať
celý
podnik
svojim
dvom
dcéram A. K. a P. K., z ktorých
každá
získa
podiel
na
podniku
vo
výške
50 %.(5)
14.      A. K. a P. K. riadia
vlastný
podnik P. v podobe
verejnej
obchodnej
spoločnosti
(ďalej
len
„spoločnosť A. K. a P. K.“),
ktorá
podlieha
DPH.
Plánujú
začleniť
podnik D. B. do
svojej
spoločnosti a pokračovať v jeho
činnosti v podstate v nezmenenej
podobe.
15.      D. B. požiadala
daňový
orgán o záväzné
stanovisko
týkajúce
sa
ustanovení
zákona o DPH
vo
veci
oslobodenia
darovania
majetku
od
DPH.
16.      V stanovisku z 26. júna
2020
daňový
orgán
uviedol,
že
každá z dcér D. B. dostane
len
časť
podniku D. B.,
takže
predmetom
bezodplatného
prevodu
nebude
podnik,
ale
podiel
na
jednotlivých
jeho
aktívach.
Držba
takého
podielu
neumožňuje
samostatné
vykonávanie
hospodárskej
činnosti.
Okrem
toho
aktíva
podniku D. B. nebudú
použité
na
plnenie
špecifických
hospodárskych
úloh,
lebo
hospodársku
činnosť, v rámci
ktorej
budú
použité,
bude
vykonávať
tretia
osoba, a to
spoločnosť A. K. a P. K.,
do
ktorej
chcú A. K. a P. K. vložiť
získané
podiely.
17.      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu
(Vojvodský
správny
súd
Poznaň,
Poľsko)
rozsudkom z 30. marca 2021
zamietol
žalobu,
ktorú D. B. podala
proti
záväznému
stanovisku,
keďže
sa
stotožnil s názorom
daňového
orgánu.
18.      D. B. podala
kasačný
opravný
prostriedok
na
Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší
správny
súd),
ktorý
podal
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
19.      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
zdôrazňuje,
že
Súdny
dvor v súvislosti s článkom 19
prvým
odsekom
smernice
2006/112,
ktorý
bol
do
poľského
práva
prebratý článkom 6 bodom 1 zákona o DPH,
neanalyzoval
prípad
prevodu
celého
majetku
na
dve
fyzické
osoby,
ktoré
nie
sú
podnikateľmi a ktoré
následnými
úkonmi
vložia
svoje
spoluvlastnícke
podiely
na
podniku
do
spoločnosti
vykonávajúcej
hospodársku
činnosť.
20.      Podľa
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
možno článok 19
prvý
odsek
smernice
2006/112
vykladať
dvoma
rôznymi
spôsobmi.
Podľa
prvého
výkladu,
ktorý
je
založený
na
samostatnom
preskúmaní
každej
transakcie,
darovanie
podielu v podniku
vo
výške
50 % nemožno
považovať
za
prevod v zmysle
tohto
ustanovenia,
lebo
neumožňuje
samostatné
vykonávanie
hospodárskej
činnosti.
Okrem
toho
nemožno
vychádzať z toho,
že A. K. a P. K. majú v úmysle
pokračovať v takej
činnosti,
keďže
chcú
následným
úkonom
vložiť
svoje
podiely
do
tretej
osoby,
konkrétne
do
spoločnosti,
ktorej
sú
spoluvlastníkmi.
21.      Podľa
druhého
výkladu,
ktorý
je
funkčný,
treba
sériu
transakcií
chápať
tak,
že
ich
cieľom
je
prevod
celého
podniku a pokračovanie v jeho
hospodárskej
činnosti, v dôsledku
čoho
sa článok 19
prvý
odsek
tejto
smernice
uplatní.
22.      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
navyše
uvádza,
že
momentálne
prejednáva samostatný
spor,
ktorého
cieľom
je
určiť,
či
prevod
podielov
podniku D. B. zo
strany A. K. a P. K. na
spoločnosť,
ktorej
sú
spoluvlastníkmi,
bude
oslobodený
od
DPH
podľa článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112.
23.      Za
týchto
podmienok
sa
Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší
správny
súd)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru v rámci
konania
upraveného v článku 267 ZFEÚ túto
prejudiciálnu
otázku:
„Má sa článok 19 smernice [2006/112]
vykladať v tom zmysle, že o prevod všetkých aktív v zmysle tohto ustanovenia ide aj vtedy, keď zdaniteľná osoba bezodplatne prevedie po [50 %]
podielu na všetkých aktívach na dve fyzické osoby, ktoré nie sú zdaniteľnými osobami a ktoré majú v úmysle bezodkladne vložiť tieto podiely ako nepeňažný vklad do spoločnosti vykonávajúcej hospodársku činnosť, ktorej sú spoločníkmi?“
IV.    Konanie na Súdnom dvore a na Všeobecnom súde
24.      Tento
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
bol
do
kancelárie
Súdneho
dvora
doručený
19. mája
2025.
Podľa článku 50b
Štatútu
Súdneho
dvora
Európskej
únie
bol
tento
návrh
postúpený
Všeobecnému
súdu.
25.      Daňový
orgán,
poľská
vláda a Európska
komisia
predložili
písomné
pripomienky. D. B.,
daňový
orgán,
poľská
vláda a Komisia
sa
zúčastnili
na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
25. marca 2026.
V.      Právne posúdenie
26.      Svojou
jedinou
prejudiciálnou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
pýta
na
pôsobnosť článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112.
Kladie
teda
otázku,
či
sa
výnimka
upravená v tomto
ustanovení
môže
uplatniť,
ak
zdaniteľná
osoba
bezodplatne
prevedie
celý
majetok v podobe
dvoch
podielov
po
50 % na
dve
fyzické
osoby,
ktoré
nie
sú
zdaniteľnými
osobami a ktoré
majú v úmysle
bezodkladne vložiť tieto podiely ako nepeňažný vklad do spoločnosti vykonávajúcej hospodársku činnosť, ktorej sú jedinými spoločníkmi.
27.      Ako
som
uviedol v úvode a v pripomenutí
skutkového
stavu,(6) ako
možné
sa
javia
dva
výklady článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112.
28.      Na to, aby
som
Všeobecnému
súdu
poskytol
čo
najlepšie
usmernenie k výkladu
tohto
ustanovenia,
začnem
po
prvé
niekoľkými
úvodnými
poznámkami,
ktoré
umožnia
jasne
definovať
obrysy
otázky
(A).
Po
druhé
sa
budem
zaoberať
možnosťou
samostatnej
analýzy
každej
transakcie
zo
série
transakcií,
ktoré
sú
predmetom
sporu
vo
veci
samej
(B), a po
tretie
preskúmam
možnosť
spoločného
posúdenia
transakcií,
ktoré
tvoria
túto
sériu
transakcií
(C).
To
mi
umožní v štvrtom a poslednom
kroku
poskytnúť
Všeobecnému
súdu
odpoveď,
pokiaľ
ide o výklad
pôsobnosti článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112,
ktorý
by
podľa
môjho
názoru
mal
prijať
(D).
A.      Úvodné poznámky
29.      Na lepšie pochopenie
dvoch
možností
výkladu
pôsobnosti článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112,
ktoré
má
Všeobecný
súd k dispozícii,
sa mi zdá
nevyhnutné
uviesť
niekoľko
vysvetlení
skutkového
rámca
(1),
rámca
judikatúry
(2),
ale
aj
pojmu
„príjemca“
uvedeného v tomto
ustanovení
(3).
1.      Skutkový rámec
30.      Vzhľadom
na
otázky,
ktoré
vzniesla
Komisia
vo
svojich
písomných
pripomienkach a ktoré
položili
sudcovia
Všeobecného
súdu,
ako
aj
ja
na
pojednávaní,
sa
mi
zdá
dôležité
vysvetliť
nasledujúce
skutkové
okolnosti.
31.      Keďže
chce D. B. darovať
podiel
vo
výške
50 % svojho
podniku
každej
zo
svojich
dcér A. K. a P. K.,
prevedie
na
ne majetok
svojho
podniku,
inými
slovami
jeho
aktíva.
32.      V dôsledku
toho,
ako
uviedol
daňový
úrad,
nadobudnutím
podielu
vo
výške
50 % na
podniku D. B. získajú A. K. a P. K. len
podiel
na
vlastníckom
práve k jednotlivým
aktívam,
ktoré
vlastní
ich
matka.
33.      Preto
prevod
podielov v podniku D. B. na A. K. a P. K. treba
klasifikovať
ako
transakciu,
pri
ktorej
zdaniteľná
osoba
bezodplatne
prevádza
majetok
svojho
podniku
na
nezdaniteľné
osoby.
Pokiaľ ide o prevod
podielov A. K. a P. K. na
ich
spoločnosť,
ide o transakciu,
pri
ktorej
dve
nezdaniteľné
osoby
uskutočnia
nepeňažný
vklad
do
spoločnosti.
34.      Po
vymedzení
sporných
transakcií
je
možné
reagovať
na
pochybnosti,
ktoré
vyjadrila
Komisia,
pokiaľ
ide o možnú
hypotetickú
povahu
položenej
otázky.
Jej
pochybnosti
vychádzajú z toho,
že
predkladajúci
vnútroštátny
súd
neuviedol,
na
akom
právnom
základe
by
bezodplatný
prevod
aktív
podniku D. B. na A. K. a P. K.,
pričom
každá z nich
získa
podiel
50 %,
mohol v zásade
podliehať
DPH.
Podľa
môjho
názoru
by
takýto
prevod
mohol
podliehať
DPH
na
základe § 7 ods. 2 bodu 1 zákona o DPH,
ktorý
preberá článok 16
prvý
odsek
smernice
2006/112,
čo
však
musí
určiť
predkladajúci
vnútroštátny
súd.(7)
35.      V každom
prípade
pripomínam,
že
podľa
ustálenej
judikatúry
sa
na
otázky
položené
vnútroštátnym
súdom v legislatívnom a skutkovom
kontexte,
ktorého
vymedzenie
je
zodpovednosťou
tohto
súdu a Súdnemu
dvoru
neprináleží
skúmať
jeho
presnosť,
vzťahuje
domnienka
relevantnosti.(8)
36.      Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
však
vyplýva,
že
predkladajúci
vnútroštátny
súd
sa
domnieva,
že
prevod
podielov
podniku D. B. na
jej
dcéry
podlieha
DPH,
ak
nepatrí
do
pôsobnosti článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112.
2.      Rámec judikatúry
37.      Treba
pripomenúť,
že
prvý
odsek článku 19
smernice
2006/112
má
rovnaké
znenie
ako článok 5 ods. 8
šiestej
smernice
77/388/EHS(9) a že
ho
treba
vykladať z hľadiska
judikatúry
Súdneho
dvora
týkajúcej
sa
tohto
ustanovenia.(10)
38.      Pokiaľ
ide o existujúcu
judikatúru
týkajúcu
sa článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112,
podľa
môjho
názoru
poskytuje
pomerne
komplexný
výklad
pôsobnosti
tohto
ustanovenia.
Rád
by
som
pripomenul
nasledujúce
informácie
na
účely
týchto
návrhov.
39.      Po
prvé
podľa
mňa z judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
na
uplatnenie
prvého
odseku článku 19
smernice
2006/112
musia
byť
splnené
dve
kumulatívne
podmienky:
po
prvé
je
nevyhnutné,
aby
vykonaný
prevod
všetkých
aktív
alebo
ich
časti
umožnil
pokračovanie
samostatnej
hospodárskej
činnosti, a po
druhé
nadobúdateľ
musí
mať v úmysle
takúto
činnosť
vykonávať.(11)
40.      Pokiaľ ide o prvú
podmienku,
pojem
„prevod
všetkých
aktív
alebo
ich
časti“
sa
musí
vykladať v tom
zmysle,
že
sa
vzťahuje
na
prevod
obchodného
majetku
alebo
samostatnej
časti
podniku
zahŕňajúcej
hmotné a prípadne
nehmotné
zložky,
ktoré v súhrne
predstavujú
podnik
alebo
časť
podniku
spôsobilú
vykonávať
samostatnú
hospodársku
činnosť,
ale
že
sa
nevzťahuje
len
na
prevod
majetku,
akým
je
prevod
skladových
zásob
výrobkov.(12)
41.      Navyše
na
to,
aby
išlo o prevod
obchodného
majetku
alebo
samostatnej
časti
podniku,
musí
byť
súhrn
prevedených
zložiek
postačujúci
na
to,
aby
umožnil
vykonávanie
samostatnej
hospodárskej
činnosti.(13)
42.      Pokiaľ
ide o druhú
podmienku,
nadobúdateľ
musí
mať v úmysle
prevádzkovať
prevedený
podnik
alebo
časť
podniku, a nielen
okamžite
ukončiť
dotknutú
činnosť a prípadne
predať
skladové
zásoby.(14)
43.      Po
druhé
treba
zdôrazniť,
že
znenie článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112
používa
pojem
„prevodca“ v jednotnom
čísle,
čo
znamená,
že
uvedené
ustanovenie
nepočíta s uplatnením
na
prípad,
keď
viacero
prevodcov
predá
svoje
podiely
rovnakému
nadobúdateľovi.(15)
44.      Po
tretie článok 19
prvý
odsek
smernice
2006/112
stanovuje,
že
„sa
príjemca
považuje
za
právneho
nástupcu
prevodcu“. Z jasného
znenia
tohto
ustanovenia
vyplýva,
že
kontinuita, z ktorej
vychádza,
je
dôsledkom
toho,
že
nedošlo k dodaniu
tovaru.(16)
45.      Tento
výklad článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112
je
podporený
cieľom
tohto
ustanovenia,
ktorým
je
uľahčiť
členským
štátom
prevody
podnikov
alebo
ich
časti
tým,
že
tieto
prevody
zjednoduší a nezaťaží
rozpočet
príjemcu
neprimeranou
daňovou
záťažou,
ktorá
sa v každom
prípade
vyberie
neskôr
odpočítaním
DPH
na
vstupe.(17)
3.      Pojem „príjemca“
46.      Keďže v prejednávanej veci
je
podnik D. B. prevedený
na
viaceré
osoby,
je
potrebné
preskúmať
pojem
„príjemca“
uvedený v prvom
odseku článku 19
smernice
2006/112 a otázku,
či
podľa
tohto
ustanovenia
môžu
byť
všetky
aktíva
prevedené
na
viacerých
príjemcov.
47.      S touto
otázkou
je
spojené
pochopenie
pôsobnosti
výrazu
„sa
príjemca
považuje
za
právneho
nástupcu
prevodcu“.
48.      V tomto
ohľade
pripomínam,
že v súlade s ustálenou
judikatúrou
je
na
účely
výkladu
ustanovenia
práva
Únie
potrebné
zohľadniť
nielen
jeho
znenie,
ale
aj
jeho
kontext a ciele
sledované
právnou
úpravou,
ktorej
je
súčasťou.(18)
49.      Podľa
mňa z judikatúry
jasne
vyplýva,
že
výraz
príjemca
označuje
osobu,
na
ktorú
sú
prevedené
všetky
aktíva
alebo
ich
časť
umožňujúca
vykonávanie
samostatnej
hospodárskej
činnosti a ktorá
má v úmysle
takúto
činnosť
vykonávať.
Keďže
prevod
majetku
môže
byť
čiastočný,
celý
majetok
môže
byť
predmetom
viacerých
samostatných
prevodov
(v takom
prípade
sú
všetky
prevody
čiastočné),
čo
zas
znamená
existenciu
viacerých
príjemcov.
50.      Keďže
však
vo
výraze
„sa
príjemca
považuje
za
právneho
nástupcu
prevodcu“
je
pojem
„príjemca“
použitý v jednotnom
čísle,(19) podľa
môjho
názoru
to
treba
chápať
tak,
že
prevod
všetkých
aktív
alebo
ich
časti
môže
byť v každom
prípade
vykonaný
len v prospech
jedného
príjemcu.
51.      Tento
doslovný
výklad
sa
mi
zdá
byť
nielen v súlade s judikatúrou
pripomenutou v bode 43
vyššie,
ktorá
sa
týka
pojmu
„prevodca“ v tomto
výraze,
ale
potvrdzuje
ho
aj
kontextový a teleologický
výklad článku 19
smernice
2006/112.
52.      Pokiaľ ide o kontext, v ktorom
bol
prijatý článok 19
smernice
2006/112,
rovnako
ako
generálny
advokát
Jacobs v návrhoch
prednesených
vo
veci
Abbey National(20) chcem
poukázať
na
to,
že
preambula
šiestej
smernice
alebo
smernice
2006/112
ani
návrhy
smernice z dielne
Komisie(21) neobsahujú
informácie,
pomocou
ktorých
by
bolo
možné
vysvetliť
voľbu
normotvorcu,
pokiaľ
ide o slová
použité v článku 19
prvom
odseku
smernice
2006/112 a v článku 5 ods. 8
šiestej
smernice.
53.      Treba
však
poukázať
na
to,
že
už
ustanovenie
predchádzajúce článku 5 ods. 8
šiestej
smernice,
ktorým
bola
poznámka k článku 5 ods. 1 v prílohe A k druhej
smernici
67/228/EHS,(22) stanovovalo,
že
„členské
štáty
môžu
vychádzať z toho,
že v prípade
vkladu
všetkých
aktív
alebo
ich
časti
do
spoločnosti
sa
prijímajúca
spoločnosť
považuje
za
právneho
nástupcu
vkladateľa“.
54.      Inými
slovami,
ustanovenia
práva
Únie
od
začiatku
odkazovali
na
jediného
príjemcu a jediného
prevodcu.
55.      Teleologický
výklad článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112
potvrdzuje,
že
ide o úmyselnú
voľbu
normotvorcu.
Ako
som
pripomenul v bode 44
vyššie,
toto
ustanovenie
stanovuje,
že
„sa
príjemca
považuje
za
právneho
nástupcu
prevodcu“, s cieľom,
aby
príjemca
prevzal
práva a povinnosti
prevodcu v oblasti
DPH.
Príjemca
bude
teda v prípade
potreby
musieť
vykonať
úpravy
dane,
ktorú
prevodca
odpočítal,
ako
keby
prevodca
naďalej
používal
majetok.(23)
56.      Prvý
odsek článku 19
smernice
2006/112
je
teda
založený
na
zásade,
že
správne
fungovanie
spoločného
systému
DPH
nebude
ohrozené
samotnou
zmenou
majiteľa
podniku
(alebo
časti
podniku),
akoby v konečnom
dôsledku
išlo o jednu a tú
istú
zdaniteľnú
osobu.(24)
57.      Preto
je
podľa
môjho
názoru
pojem
„príjemca“
rovnako
ako
pojem
„prevodca“
uvedený v jednotnom
čísle.
58.      Z vyššie
uvedeného
vyplýva,
že
podľa
môjho
názoru
je
možné
prevod
všetkých
aktív
alebo
ich
časti
vykonať
iba
vo
vzťahu k jednému
príjemcovi.
B.      Možnosť samostatného posúdenia sporných transakcií
59.      Samostatné
posúdenie
sporných
transakcií
je
odôvodnené
zásadou,
podľa
ktorej
na
účely
DPH
sa
musí
každá
transakcia
zvyčajne
považovať
za
samostatnú a nezávislú,
ako
vyplýva z článku 1 ods. 2
druhého
pododseku smernice
2006/112,(25) ale
aj
skutočnosťou,
že
uplatnenie článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112
predpokladá,
že
prevod
celého
majetku
prebehne
medzi
jedným
prevodcom a jedným
príjemcom.(26)
60.      Keďže A. K. a P. K. sú
dve
samostatné
fyzické
osoby,
nemajú
spoločný
majetok. V prejednávanej veci teda
prebehnú
štyri
transakcie:
prvá
medzi D. B. a A. K.,
druhá
medzi D. B. a P. K.,
tretia
medzi A. K. a spoločnosťou A. K. a P. K. a štvrtá
medzi P. K. a uvedenou
spoločnosťou.
61.      Z tohto
hľadiska
je
potrebné
určiť,
či
sa
prvý
odsek článku 19
smernice
2006/112
môže
vzťahovať
na
transakciu
medzi D. B. a A. K. a rovnako
na
transakciu
medzi D. B. a P. K.(27)
62.      Vzhľadom
na
podmienky článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112(28) prvá
otázka
spočíva v tom,
či
sú A. K. a P. K. oddelene
schopné
viesť
samostatnú
hospodársku
činnosť,
ak
každá z nich
vlastní
polovičný
podiel v podniku
ich
matky.
63.      Podľa
môjho
názoru
by
odpoveď
na
túto
otázku
mala
byť
záporná.
64.      Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
totiž
vyplýva,
že
rozdelenie
medzi
dve
dcéry D. B. spočíva v tom,
že
každá z nich
dostane
podiel
na
podniku
vo
výške
50 %, a nie v špecifickom
rozdelení
majetku
podniku
medzi
dve
dcéry
tak,
aby
mohla
„každá
nezávisle“
vykonávať
samostatnú
hospodársku
činnosť.
65.      Skutočnosť,
že
dve
dcéry D. B. budú
mať
dokopy v držbe
100 % podniku D. B., a teda
budú
dokopy
vlastniť
všetky
aktíva,
ktoré
im
umožnia
vykonávať
samostatnú
hospodársku
činnosť,
nemôže
tento
záver
spochybniť,
keďže
nemajú
spoločný
majetok,
takže
každá
transakcia
definovaná v bode 60
vyššie
musí
byť
posudzovaná
samostatne.
Preto
je
potrebné
overiť
podmienku
možnosti
samostatnej
hospodárskej
činnosti
vo
vzťahu
ku
každej
dcére.
66.      Keďže
jedna z dvoch
podmienok
uvedených v prvom
odseku článku 19
smernice
2006/112
nie
je
splnená,
treba
konštatovať,
že
toto
ustanovenie
sa
neuplatní,
pričom
nie
je
ani
potrebné
posudzovať
úmysel
nadobúdateľov,
lebo
podmienky
pripomenuté v bode 39
vyššie
sú
kumulatívne.
67.      Dá
sa
však
pochybovať
aj o tom,
či v prejednávanej veci
môže
byť
splnená
druhá
podmienka článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112, t. j. úmysel A. K. a P. K. pokračovať v hospodárskej
činnosti
podniku D. B. Je
pravda,
že
majú v úmysle
spoločne
vykonávať
hospodársku
činnosť
svojej
matky,
ale
túto
činnosť
budú
vykonávať
prostredníctvom
svojej
spoločnosti.
Predpokladom
teda
je,
že
vložia
svoje
podiely
do
spoločnosti.
Inými
slovami,
pokiaľ
ide o podiely,
ktoré
získajú,
majú v úmysle
previesť
ich
na
svoju
spoločnosť.
Navyše
(a to
je
možno
najdôležitejšie)
nemajú v úmysle
stať
sa
samy
platiteľkami
DPH, a teda
stať
sa
právnym
nástupcom D. B. Ani
jedna z nich
teda
neprevezme
práva
ani
povinnosti D. B. v oblasti
DPH.
Vzhľadom
na
judikatúru
pripomenutú v bode 42
vyššie
teda
treba
konštatovať,
že
ani
druhá
podmienka
stanovená v článku 19
prvom
odseku
smernice
2006/112
nie
je
splnená.
68.      V každom
prípade,
aj
keby
sa
prevod
podniku D. B. na
jej
dve
dcéry
považoval
za
jednu
transakciu
na
základe
toho,
že
ony
dve
môžu
pokračovať v hospodárskej
činnosti
tohto
podniku a majú
to v úmysle,
prvý
odsek článku 19
smernice
2006/112
by
sa
aj
tak
neuplatnil,
lebo
ako
som
preukázal v bode 58
vyššie,
prevod
celého
majetku
sa
môže
uskutočniť
len
vo
vzťahu k jedinému
príjemcovi.
69.      Preto
treba
prvý
odsek článku 19
smernice
2006/112
vykladať v tom
zmysle,
že z jeho
pôsobnosti
je
vylúčený
prevod
celého
majetku
zdaniteľnou
osobou v rovnakých
podieloch
na
dve
nezdaniteľné
osoby.
C.      Možnosť spoločného posúdenia sporných transakcií
70.      Samostatné
posúdenie
sporných
transakcií
sa
síce
javí
ako
zlučiteľné
so
zásadou
pripomenutou v bode 59
vyššie,
treba
však
odpovedať
na
otázku,
či
by
spoločné
posúdenie
týchto
transakcií
nebolo
„prirodzenejšie“ v tom
zmysle,
že
by
sa
zdalo
byť
viac v súlade s hospodárskou
realitou
transakcií.
71.      Hoci
Súdny
dvor
pravidelne
používa
pojem
„hospodárska
realita“,
nedefinoval
ho.(29) Jeho
cieľom
je
podľa
môjho
názoru
vyhnúť
sa
výlučne
formalistickému
prístupu k transakciám a považovať
ich
za
to,
čím
naozaj
sú,
aké
účinky
vyvolávajú, a to
všetko
pri
zohľadnení
logiky
podnikateľského
sveta.(30)
72.      Takýto
pojem
teda
môže
slúžiť
ako
kritérium
na
konštatovanie
existencie
zneužitia
práva,
ale
aj
na
výklad a správne
uplatňovanie
ustanovení
smernice
2006/112.(31)
73.      Treba
teda
nájsť
odpoveď
na
otázku,
či
pojem
„hospodárska
realita“
môže
spochybniť
záver,
ku
ktorému
som
dospel v bode 69
vyššie.
Zohľadnenie
hospodárskej
reality
totiž
predstavuje
základné
kritérium
pre
uplatnenie
spoločného
systému
DPH.(32)
74.      Z tohto
pohľadu
by
sa
na
účely
výkladu
pôsobnosti článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112
mohol
uprednostniť
cieľ
sledovaný
sériou
sporných
transakcií,
ako
ho
uvádza D. B.,
teda
vykonávanie
hospodárskej
činnosti
podniku D. B. spoločnosťou A. K. a P. K. Takýto
prístup
je
dôvodom
na
to,
aby
sa
séria
sporných
transakcií
považovala
za
jeden
celok, v dôsledku
čoho
by
sa
prispôsobilo
uplatnenie
tohto
ustanovenia
na
túto
(nanovo)
vymedzenú
situáciu.
75.      Zameranie
sa
na
konečný
cieľ
tejto
série
transakcií
znamená
menej
formalistický
prístup,(33) čím
sa
viac
uplatní
cieľ
sledovaný článkom 19
smernice
2006/112,
ktorým
je,
pripomínam,
uľahčiť
prevody
podnikov.
76.      Predpokladom
takého
prístupu
je
určiť,
ako
treba
kvalifikovať
sériu
transakcií a ako k nej
pristupovať.
77.      V tomto
ohľade
je
potrebné
po
prvé
preskúmať,
či
by
sa
sporná
séria
transakcií
dala
považovať
za
„jedinú
transakciu“.
Zásadné
pravidlo
pripomenuté v bode 59
vyššie
má
totiž
dve
výnimky
spojené s pojmom
„jediná
transakcia“.(34)
78.      Po
prvé o jedinú
transakciu
ide
vtedy,
ak
dve
alebo
viaceré
zložky
či
úkony
poskytnuté
zdaniteľnou
osobou
sú
tak
úzko
spojené,
že
objektívne
tvoria
jedno
nerozlučné
hospodárske
plnenie,
ktorého
rozčlenenie
by
bolo
neprirodzené.(35)
79.      Po
druhé
treba
existenciu
jedinej
transakcie
konštatovať
aj
vtedy,
ak
jedno
plnenie
predstavuje
hlavné
plnenie a iné
plnenie
alebo
plnenia
sú
vedľajšie,
ktoré
preto
podliehajú
rovnakému
daňovému
režimu
ako
hlavné
plnenie.
Konkrétne
sa
plnenie
musí
považovať
za
vedľajšie
plnenie k hlavnému
plneniu,
ak
pre
zákazníkov
nepredstavuje
cieľ
sám
osebe,
ale
je
prostriedkom
lepšieho
využitia
hlavnej
služby
poskytovateľa.(36)
80.      Z tejto
judikatúry
podľa
mňa
vyplýva,
že
jedinou
transakciou
je,
schematicky
vyjadrené,
hospodárske
plnenie
poskytnuté
jedinou
zdaniteľnou
osobou a tvorené
viacerými
zložkami,
ktoré
zákazník
považuje
za
nerozlučne
spojené.(37)
81.      V prejednávanej veci
však
podľa
môjho
názoru
nejde o prvý
ani o druhý
prípad
uvedený v bodoch 78 a 79
vyššie.
Na
jednej
strane
sú
totiž
osoby
zapojené
do
jednotlivých
transakcií
odlišné.
Na
druhej
strane
jednotlivé
transakcie
sa
môžu
uskutočniť
nezávisle
od
seba a majú
odlišné
účely.
Jediným
prepojením
medzi
týmito
transakciami
je
teda
úmysel D. B., A. K. a P. K. Deklarovaný
úmysel
strán
týkajúci
sa
toho,
či
bude
transakcia
podliehať
DPH,
môže
byť
zohľadnený
pod
podmienkou,
že
je
podložený
objektívnymi
skutočnosťami.(38) Nemyslím
si
však,
že
tento
úmysel
je
naozaj
podložený
objektívnymi
skutočnosťami,
lebo z čisto
ekonomického
hľadiska
by
každá z týchto
transakcií
mohla
existovať
bez
ostatných a zachovala
by
si
svoj
hospodársky
význam
aj
oddelene
od
ostatných
transakcií.(39) Navyše
sa
zdá,
že D. B. má v úmysle
odovzdať
svoj
podnik
svojim
dcéram
ako
dar.
82.      Po
druhé,
ak
nepoužijem
výraz
„jediná
transakcia“,
vzhľadom
na
sled
udalostí
by
sa
transakcie
dali
chápať
tak,
že
nadobudnutie
podniku
zo
strany A. K. a P. K. bolo v skutočnosti
len
„dočasným“
alebo
„prechodným“
nadobudnutím.
Za
takýchto
okolností
by
bolo
podľa
môjho
názoru
potrebné
zistiť,
či
koncový
nadobúdateľ,
ktorým
je v prejednávanej veci
spoločnosť A. K. a P. K.,
spĺňa
podmienky
na
uplatnenie článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112.
Pokiaľ
táto
spoločnosť
získa
všetky
aktíva
podniku D. B. a má v úmysle
pokračovať v jeho
hospodárskej
činnosti,
toto
ustanovenie
sa
uplatní.
Navyše
tento
výklad
je v súlade s požiadavkou,
že
príjemca
môže
byť
len
jeden,
ako
som
vysvetlil v bode 58
vyššie,
lebo v prejednávanej veci
je
koncovým
nadobúdateľom
skutočne
jediný
subjekt:
spoločnosť A. K. a P. K.
83.      Ak
by
bol
Všeobecný
súd v pokušení
vydať
sa
touto
cestou,
na
obmedzenie
rizika
zneužitia
by
som
mu
odporúčal,
aby
kládol
dôraz
na
načasovanie
dotknutých
transakcií. V tejto
súvislosti
chcem
poukázať
na
to,
že
predkladajúci
vnútroštátny
súd v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ako
aj v otázke,
ktorú
položil,
skutočne
zdôraznil,
že A. K. a P. K. bezodkladne
vložia
svoje
podiely
do
svojej
spoločnosti
ako
nepeňažný
vklad.(40)
84.      Domnievam
sa
totiž,
že
„funkčný“
výklad článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112
by
mohol
fungovať,
ak
sa
preukáže,
že
dočasné
(alebo
prechodné)
nadobudnutie
sa
nijako
nemohlo
transformovať
na
konečné
nadobudnutie.
To
by
zabránilo
osobám,
ktoré
nemôžu
odpočítať
DPH
na
vstupe,
vyhnúť
sa
plateniu
DPH, a tým
získať
aktíva
za
nižšiu
cenu
pod
zámienkou
úmyslu
následného
prevodu
podniku,
čo
by
bolo v rozpore s článkom 16
prvým
odsekom
smernice
2006/112 a zásadou
daňovej
neutrality,
chápanou
ako
vyjadrenie
všeobecnej
zásady
rovnosti
zaobchádzania v otázkach
DPH.(41)
85.      Preto
ak
sa
zohľadní
hospodárska
realita,
transakcie
spojené
spoločným
cieľom a bezprostredne
nasledujúce v čase
by
sa
mali
považovať
za
jeden
celok,
pričom
treba
preskúmať,
či
koncový
nadobúdateľ
splnil
podmienky článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112.
D.      Navrhovaná možnosť
86.      Z vyššie
uvedeného
vyplýva,
že
voľba
medzi
dvoma
možnými
výkladmi
pôsobnosti článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112
závisí
od
spôsobu,
akým
sa
pristupuje k sérii
transakcií,
ktoré
sa
majú
vykonať.
87.      Buď
sa
uprednostní
klasická
cesta v súlade
so
základnou
zásadou
pripomenutou v bode 59
vyššie,
alebo
je
možné
ísť
bočnou
uličkou
vydláždenou
pojmom
„hospodárska
realita“.
88.      Hoci
druhá
možnosť
má
istú
príťažlivosť a na
prvý
pohľad
sa
mi
zdala
byť
najlogickejšia,
nedokáže
prekonať
určité
výhrady, a teda
úplne
ma
presvedčiť,
aj
keď
je
podmienená
časovou
postupnosťou
transakcií.
89.      Po
prvé,
ak
by
uplatnenie článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112
na
sériu
transakcií
bolo
podmienené
tým,
že
konečné
nadobudnutie
musí
nasledovať
bezodkladne
po
dočasnom
nadobudnutí,
nevyhnutne
by
vznikla
otázka,
čo
znamená
„bezodkladne“.
Ide o hodiny
alebo
dni?
Dalo
by
sa
pripustiť,
že
konečné
nadobudnutie
nastane
niekoľko
týždňov,
či
dokonca
mesiacov
po
dočasnom
nadobudnutí?
90.      Po
druhé
jednotlivé
transakcie
tvoriace
sériu
transakcií
majú
odlišný
charakter a ani
jedna z nich
nemôže
byť
kvalifikovaná
ako
prevod
všetkých
aktív.
Inými
slovami,
takto
možno
kvalifikovať
celok,
zatiaľ
čo
transakcie,
ktoré
ho
tvoria,
sú
dve
darovania
polovice
majetku
podniku v prospech
odlišných
osôb a dva
nepeňažné
vklady
vykonané
týmito
osobami.
Takže
na
jednej
strane
existuje
nesúlad
medzi
kvalifikáciou
prvkov
tvoriacich
celok a kvalifikáciou
tohto
celku.
Na
druhej
strane,
ak
by
sa z nejakého
dôvodu
nakoniec
neuskutočnila
tretia a štvrtá
transakcia,
ako
sú
definované v bode 60
vyššie,
určite
by
vznikli
ťažkosti
týkajúce
sa
úprav
DPH.
91.      Po
tretie
pripomínam,
že
Súdny
dvor
už
rozhodol,
že
uloženie
povinnosti
daňovému
orgánu
uskutočniť
vyšetrovanie s cieľom
zistenia
úmyslu
zdaniteľnej
osoby
by
bolo v rozpore s cieľmi
spoločného
systému
DPH
spočívajúcimi v zabezpečení
právnej
istoty a v uľahčení
prijímania
aktov
spojených s uplatnením
DPH
tým,
že
sa
bude,
až
na
mimoriadne
prípady,
zohľadňovať
objektívna
povaha
dotknutej
transakcie.(42)
92.      V prejednávanej veci
však
typ
transakcií,
ktoré
plánuje
uskutočniť D. B. a jej
dcéry,
ako
aj
ich
poradie
sú
úplne
jasné,
takže
ak
sa
posudzujú
jednotlivo,
nie
je
ťažké
ich
klasifikovať.(43) Navyše,
ako D. B. uznala
na
pojednávaní,
nič
jej
nebránilo
previesť
celý
majetok
svojho
podniku
na
spoločnosť A. K. a P. K. Preto
je
skutočnosť,
že
sa
rozhodla
darovať
svoj
podnik
svojim
dcéram,
ktoré
ho
následne
vložia
do
imania
svojej
spoločnosti,
vecou
voľby
zúčastnených
osôb.
Toto
rozhodnutie
má
pre D. B.,
jej
dcéry a ich
spoločnosť
daňové
dôsledky,
ktorým
sa
nemôžu
vyhnúť
tým,
že
sa
budú
usilovať
vydávať
dokonale
vymedzené
transakcie
za
iný
typ
transakcií,
ktoré
sa
rozhodli
nevykonať z dôvodov,
ktoré
sú
im
napokon
vlastné.(44) Bolo
by
to
navyše v rozpore
so
zásadou
daňovej
neutrality,
lebo
by
to
znamenalo
zaobchádzať s rozdielnymi
situáciami
rovnakým
spôsobom.(45)
93.      Okrem
toho
hoci
sa
pojem
„hospodárska
realita“
zameriava
na
účinky
transakcií,
nie
na
ich
formu,
nemožno
ho
uplatniť
tak,
aby
sa
uprednostnil
úmysel
strán
na
úkor
dôsledkov
spojených s konkrétnymi
rozhodnutiami,
ktoré
urobili, v rozpore s judikatúrou
pripomenutou v bodoch 81 a 91
vyššie.
94.      Zo
všetkých
týchto
dôvodov
napriek
príťažlivosti
možnosti
spoločného
posúdenia
sporných
transakcií
musím
prijať
výklad
založený
na
samostatnom
posúdení
týchto
transakcií.
Zdá
sa
mi
to
navyše
nielen v súlade
so
zásadou v oblasti
DPH
pripomenutou v bode 59
vyššie,
ale
aj s cieľom
sledovaným článkom 19
smernice
2006/112,
ktorým
je
uľahčiť
prevod
podnikov,
nie
daňové
štruktúry.
95.      Preto
navrhujem,
aby
Všeobecný
súd
odpovedal
na
položenú
otázku
tak,
že článok 19
smernice
2006/112
sa
má
vykladať v tom zmysle, že o prevod všetkých aktív nejde vtedy, keď zdaniteľná osoba bezodplatne prevedie po 50 %
podielu na všetkých aktívach na dve fyzické osoby, ktoré nie sú zdaniteľnými osobami a ktoré majú v úmysle bezodkladne vložiť tieto podiely ako nepeňažný vklad do spoločnosti vykonávajúcej hospodársku činnosť, ktorej sú spoločníkmi.
VI.    Návrh
96.      Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Všeobecný
súd
odpovedal
na
otázku,
ktorú
položil
Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší
správny
súd,
Poľsko),
takto:
Článok 19
smernice
2006/112/ES z 28. novembra
2006 o spoločnom
systéme
dane z pridanej
hodnoty
sa
má
vykladať v tom zmysle, že o prevod všetkých aktív nejde vtedy, keď zdaniteľná osoba bezodplatne prevedie po 50 %
podielu na všetkých aktívach na dve fyzické osoby, ktoré nie sú zdaniteľnými osobami a ktoré majú v úmysle bezodkladne vložiť tieto podiely ako nepeňažný vklad do spoločnosti vykonávajúcej hospodársku činnosť, ktorej sú spoločníkmi.
José
Martín y Pérez de
Nanclares
Prednesené
na
verejnom
pojednávaní v Luxemburgu
13. mája
2026.
Podpisy
1      Jazyk prednesu: francúzština.
i      Názov
tejto
veci
je
fiktívny.
Nezodpovedá
skutočnému
menu
ani
názvu
žiadneho z účastníkov
konania.
2      JHERING von,
R.:
Der
Kampf um’s Recht.
Wien: G. J. Manz,
1872,
s. 7,
do
francúzštiny
preložil
MEYDIEU, A. F.:
Le combat pour le droit.
Paris: A. Durand et
Pedone‑Lauriel,
1875,
s. 1.
Toto
dielo
bolo
následne
obohatené a vylepšené,
čo
viedlo k jedenástim
rôznym
vydaniam
počas
autorovho
života.
3      JHERING von,
R.:
Zweckim Recht.
Leipzig:
Druck und Verlag von
Breitkopf & Härtel,
1877,
do
francúzštiny
preložil v 3.
nemeckom
vydaní
DE
MEULENAERE,
O.,
Paris:
Chevalier‑Marescq et
Cie,
1901.
4      Smernica
Rady z 28. novembra
2006 o spoločnom
systéme
dane z pridanej
hodnoty
(Ú. v. EÚ L 347,
2006,
s. 1).
5      Chcem
poukázať
na
to,
že v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
je
uvedené,
že D. B. spolu
so
svojím
manželom,
otcom A. K. a P. K.,
plánujú
darovať
celý
podnik
svojim
dvom
dcéram.
Manžel D. B. je
však
spomenutý
len
raz a nie
je
špecifikované
ani
jeho
postavenie,
ani
úloha v sérii
transakcií,
ktoré
sú
predmetom
sporu
vo
veci
samej,
takže z dostupných
faktov
podľa
všetkého
vyplýva,
že
iba D. B. musí
byť
považovaná
za
prevodcu v zmysle článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112.
Navyše
na
pojednávaní
bolo
potvrdené,
že
transakcie,
ktoré
sú
predmetom
sporu
vo
veci
samej,
sa
naozaj
uskutočnili.
6      Pozri body 5,
20 a 21
vyššie.
7      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 13. júla
2017,
Túrkevei Tejtermelő Kft.
(C‑129/16,
EU:C:2017:547, bod 43 a citovaná
judikatúra).
8      Pozri
rozsudok z 15. mája
2003,
Salzmann (C‑300/01,
EU:C:2003:283, bod 31 a citovaná
judikatúra).
9      Šiesta
smernica
Rady
zo
17. mája
1977 o zosúladení
právnych
predpisov
členských
štátov
týkajúcich
sa
daní z obratu – spoločný
systém
dane z pridanej
hodnoty:
jednotný
základ
jej
stanovenia
(Ú. v. ES L 145,
1977,
s. 1;
Mim.
vyd.
09/001,
s. 23)
(ďalej
len
„šiesta
smernica“).
10      Pozri
uznesenie
zo
16. januára
2023,
Dyrektor Izby
Administracji Skarbowej w Łodzi (C‑729/21,
neuverejnené,
EU:C:2023:74, bod 33 a citovaná
judikatúra).
11      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 30. mája
2013,
X
(C‑651/11,
EU:C:2013:346, bod 32 a citovaná
judikatúra).
Je
to
aj
názor
daňového
orgánu,
poľskej
vlády a Komisie,
ako
vyplýva z ich
písomných
pripomienok.
Chcem
však
poukázať
na
to,
že
podľa
druhého
odseku článku 19
smernice
2006/112
„členské
štáty
môžu
prijať
opatrenia
potrebné
na
predchádzanie
narušeniu
hospodárskej
súťaže v prípadoch,
ak
príjemca
nie
je v plnom
rozsahu
povinný
platiť
daň.
Môžu
tiež
prijať
akékoľvek
opatrenia
potrebné
na
zabránenie
tomu,
aby
uplatňovaním
tohto
článku
mohlo
dochádzať k daňovým
únikom
alebo
vyhýbaniu
sa
dani.“
Pokiaľ
ide o prehľad
ďalších
požiadaviek
podľa
vnútroštátnych
právnych
poriadkov
členských
štátov:
ANNACONDIA,
F.:
EU VAT Compass2021/2022.
Amsterdam:
IBFD,
2021,
s. 803
až
805.
12      Pozri
rozsudky z 27. novembra
2003,
Zita
Modes (C‑497/01,
EU:C:2003:644, bod 40), z 10. novembra
2011,
Schriever (C‑444/10,
EU:C:2011:724, bod 24 a citovaná
judikatúra), a uznesenie
zo
16. januára
2023,
Dyrektor Izby
Administracji Skarbowej w Łodzi (C‑729/21,
neuverejnené,
EU:C:2023:74, bod 30).
Pokiaľ
ide o konkrétny
vplyv
definície
pojmu
„prevod
všetkých
aktív
alebo
ich
časti“,
ktorú
poskytol
Súdny
dvor v rozsudku z 27. novembra
2003,
Zita
Modes (C‑497/01,
EU:C:2003:644), v určitých
vnútroštátnych
právnych
systémoch:
CULOT,
A.,
THILMANY,
J.:
Manuel des droitsd’enregistrementet de la TVA applicablesauxactesde société.
Bruxelles:
Larcier‑Intersentia,
2025,
s. 145 a 146;
CALDERÓN
CARRERO, J. M.,
QUINTAS
SEARA,
A.:
El
IVA
en la
transmisión del
patrimonio empresarial:
la
progresiva flexibilización comunitaria de
la
regla de
no
sujeción.
In:
Revistatécnicatributaria, č. 102,
2013,
s. 95 – 117
(s. 108).
Tento
rozsudok
tiež
umožnil
vyriešiť
problémy
týkajúce
sa
klasifikácie
čiastočného
predaja
podniku,
ktoré
dovtedy
existovali:
WÄGER,
C.:
Nicht steuerbare Veräußerung eines Geschäftsbetriebs im
ganzen bei Absicht der
Fortführung des
übertragenen Geschäftsbetriebs oder
Unternehmensteils durch den Erwerber.
In:
Umsatzsteuer‑Rundschau,
2004,
s. 24 – 27
(s. 26).
13      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 10. novembra
2011,
Schriever (C‑444/10,
EU:C:2011:724, bod 25).
14      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 27. novembra
2003,
Zita
Modes (C‑497/01,
EU:C:2003:644, bod 44).
15      Rozsudok z 30. mája
2013,
X
(C‑651/11,
EU:C:2013:346, bod 46).
16      Pozri v tomto
zmysle
uznesenie
zo
16. januára
2023,
Dyrektor Izby
Administracji Skarbowej w Łodzi (C‑729/21,
neuverejnené,
EU:C:2023:74, bod 36 a citovaná
judikatúra), a návrhy,
ktoré
predniesla
generálna
advokátka
Brkan vo
veci
A&P
Deco (T‑397/25,
EU:T:2026:263, body 41 a 45).
17      Pozri
rozsudok z 10. novembra
2011,
Schriever (C‑444/10,
EU:C:2011:724, bod 23 a citovaná
judikatúra).
18      Rozsudky
zo
17. novembra
1983,
Merck
(292/82,
EU:C:1983:335, bod 12); z 9. marca 2023,
ACER/Aquind (C‑46/21 P,
EU:C:2023:182, bod 54), a z 18. decembra
2025, E. (Započítanie
pohľadávok)
(C‑481/24,
EU:C:2025:996, bod 29).
19      Pojem
„príjemca“
sa
používa v jednotnom
čísle
vo
všetkých
jazykových
verziách článku 19
prvého
odseku
smernice
2006/112.
20      C‑408/98,
EU:C:2000:207, bod 23.
21      Pozri
návrh
šiestej
smernice
Rady o zosúladení
právnych
predpisov
členských
štátov
týkajúcich
sa
daní z obratu – spoločný
systém
dane z pridanej
hodnoty:
jednotný
základ
jej
stanovenia,
KOM(73)
950 v konečnom
znení,
20. jún 1973, a pokiaľ
ide o smernicu
2006/112,
návrh
smernice
Rady o spoločnom
systéme
dane z pridanej
hodnoty,
KOM(2004)
246 v konečnom
znení,
15. apríl 2004.
22      Druhá
smernica
Rady z 11. apríla
1967 o zosúladení
právnych
predpisov
členských
štátov
týkajúcich
sa
daní z obratu – štruktúra a podmienky
uplatnenia
spoločného
systému
dane z pridanej
hodnoty
[neoficiálny
preklad]
(Ú. v. ES L 71,
1967,
s. 1303).
23      SÁNCHEZ
GALLARDO, F. J.:
IVA
para
expertos.
Madrid:
Francis Lefebvre,
2024,
4. vyd.,
s. 1790
až
1798
(bod 20547), a SERLOOTEN,
S.,
DEBAT,
O.:
Droit fiscal des
affaires.
Paris:
Dalloz,
2022/2023,
21.
vyd.,
s. 344.
24      Preto
sa
úprava
pravidiel
zameraných
na
zdanenie
dodávok
tovarov s cieľom
podporiť
hospodársku
činnosť
javí
ako
pragmatické a zároveň
rozumné
riešenie.
25      Pozri
rozsudok z 1. augusta
2025,
Határ Diszkont (C‑427/23,
EU:C:2025:596, bod 37 a citovaná
judikatúra).
26      Pozri bod 58
vyššie a v tomto
zmysle
rozsudok z 30. mája
2013,
X
(C‑651/11,
EU:C:2013:346, body 46 a 47).
27      Otázka,
či
sa článok 19
prvý
odsek
smernice
2006/112
uplatní
na
tretiu a štvrtú
transakciu, v tomto
kontexte
nevzniká,
keďže
transakcie
sa
skúmajú
samostatne a sú
predmetom
samostatného
sporu
vo
veci
samej,
ako
uvádza
predkladajúci
vnútroštátny
súd.
28      Pozri bod 39
vyššie.
29      Neexistenciu
definície
kritizovali
niektorí
autori:
NELLEN,
F.,
VAN
DOESUM,
A.:
Economic Reality
in
EU
VAT.
In:
EC
tax review.
2020,
vol.
29, č. 5,
s. 213 – 226;
VAN
ABSWOUDE,
K.:
The Principle of
Fiscal Neutrality
and
Economic Reality
in
EU
VAT:
Two Peas in a Pod?.
In:
International  VAT  Monitor.
2022,
vol.
33, č. 5.
30      Pokiaľ
ide o potrebu
prihliadať
skôr
na
účinky
než
na
formu
transakcií:
BEISSE,
H.:
Die paradigmatischen Gob.
In:
HOMMELHOFF,
S.,
ZÄTZSCH,
R.,
ERLE, B. MÜLLER,
W.:
Gesellschaftsrecht, Rechnungslegung, Steuerrecht: FestschriftfürWelfMüller zum65. Geburtstag.
München:
Beck,
2001,
s. 731 – 753
(s. 739).
31      Pokiaľ
ide o uplatnenie
pojmu
„hospodárska
realita“ v judikatúre
Súdneho
dvora:
NELLEN,
F.,
VAN
DOESUM,
A., c. d. (poznámka
pod
čiarou
29
vyššie), a NELLEN,
F.,
VAN
DOESUM,
A.:
Economic Reality
in
EU
VAT
and
the Reductionist Approach.
In:
EC taxreview.
2025,
vol.
34, č. 6,
s. 222 – 230.
32      Rozsudok z 28. júna
2007,
Planzer Luxembourg (C‑73/06,
EU:C:2007:397, bod 43).
33      V návrhoch
prednesených
vo
veci
Kopalnia Odkrywkowa Polski Trawertyn P. Granatowicz, M. Wąsiewicz (C‑280/10,
EU:C:2011:592, body 1,
31,
36 a 38),
generálny
advokát
Cruz
Villalón varoval
práve
pred
rizikami
príliš
formalistického
výkladu
smernice
2006/112.
34      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
4. septembra
2019,
KPC
Herning (C‑71/18,
EU:C:2019:660, bod 38);
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Mengozzi vo
veci
Solar Electric
Martinique (C‑303/16,
EU:C:2017:507, bod 57), a návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Pitruzzella vo
veci
Finanzamt X
(Trvalo
inštalované
zariadenia a stroje)
(C‑516/21,
EU:C:2022:976, bod 27).
35      Pozri
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Mengozzi vo
veci
Solar Electric
Martinique (C‑303/16,
EU:C:2017:507, bod 58 a citovaná
judikatúra).
36      Pozri
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Mengozzi vo
veci
Solar Electric
Martinique (C‑303/16,
EU:C:2017:507, bod 59 a citovaná
judikatúra).
37      Pozri v tomto
zmysle
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Mengozzi vo
veci
BLV
Wohn‑ und Gewerbebau (C‑395/11,
EU:C:2012:564, body 46 a 47).
38      Pozri
rozsudok
zo
4. septembra
2019,
KPC
Herning (C‑71/18,
EU:C:2019:660, bod 40 a citovaná
judikatúra).
39      Ak
by
sa
napríklad A. K. rozhodla
svoj
podiel
predať, a nie
vložiť
ho
do
spoločnosti,
ktorú
riadi
spolu s P. K., P. K. by
to
nijako
nebránilo
vložiť
do
spoločnosti
svoj
vklad. A. K. by
tak
mohla
získať
peniaze
za
predaj
svojho
podielu a P. K. by
mohla
získať
podiel v spoločnosti.
40      Okrem
toho
chcem
poukázať
na
to,
že
na
pojednávaní D. B. uviedla,
že
vklad
podielov A. K. a P. K. do
ich
spoločnosti
sa
naozaj
uskutočnil
len
niekoľko
dní
po
prevode
týchto
podielov z D. B. na
jej
dcéry.
41      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky
zo
16. septembra
2020,
Mitteldeutsche Hartstein‑Industrie (C‑528/19,
EU:C:2020:712, bod 59 a citovaná
judikatúra), a zo
17. decembra
2020,
WEG
Tevesstraße (C‑449/19,
EU:C:2020:1038, bod 48).
42      Rozsudok z 27. septembra
2007,
Teleos a i. (C‑409/04,
EU:C:2007:548, bod 39).
43      Pozri v tomto
ohľade bod 81
vyššie.
44      Pozri
analogicky
rozsudok z 13. marca 2014,
Malburg (C‑204/13,
EU:C:2014:147, body 46 a 47).
45      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 10. apríla
2008,
Marks & Spencer (C‑309/06,
EU:C:2008:211, bod 49).