62023CJ0294
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (четвърти състав)
23 октомври 2025 година (
*1
)
„Обжалване — Обща селскостопанска политика (ОСП) — Европейски фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и Европейски земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) — Решение за изпълнение (ЕС) 2021/261 — Разходи, изключени от финансиране от Европейския съюз — Разходи, направени от Република България — Регламент (ЕС) № 1306/2013 — Член 52 — Процедура за уравняване по съответствие — Член 54 — Неправомерни плащания, възникнали в резултат на нередност или небрежност — Невъзстановяване от съответната държава членка — Доклад от проучване на Европейската служба за борба с измамите (OLAF)“
По дело C‑294/23 P
с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 8 май 2023 г.,
Република България, представлявана от Ц. Митова и С. Русева,
жалбоподател,
като другата страна в производството е:
Европейска комисия, представлявана от J. Aquilina, Г. Колева и И. Залогин,
ответник в първоинстанционното производство,
СЪДЪТ (четвърти състав),
състоящ се от: I. Jarukaitis (докладчик), председател на състава, M. Condinanzi и N. Jääskinen, съдии,
генерален адвокат: A. Biondi,
секретар: Р. Стефанова-Камишева, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 4 декември 2024 г.,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 6 март 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си до Съда Република България иска отмяна на решението на Общия съд на Европейския съюз от 8 март 2023 г., България/Комисия (T‑235/21, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“, EU:T:2023:105), с което Общият съд отхвърля жалбата ѝ срещу Решение за изпълнение (ЕС) 2021/261 на Комисията от 17 февруари 2021 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки по линия на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 59, 2021 г., стр. 10, наричано по-нататък „спорното решение“), в частта на последното решение, с която от посоченото финансиране се изключва сумата от 7656848,97 евро, декларирана от Република България.
Правна уредба
Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95
2
Съгласно член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности (ОВ L 312, 1995 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 166):
„Нередност“ означава всяко нарушение на разпоредба на правото на Общността, в резултат на действие или бездействие от икономически оператор, което е имало или би имало за резултат нарушаването на общия бюджет на Общностите или на бюджетите, управлявани от тях, или посредством намаляването или загубата на приходи, произтичащи от собствени ресурси, които се събират направо от името на Общностите или посредством извършването на неоправдан разход“.
Регламент (ЕО) № 1306/2013
3
Съображения 36, 37, 39 и 94 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно финансирането, управлението и мониторинга на общата селскостопанска политика и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 352/78, (ЕО) № 165/94, (ЕО) № 2799/98, (ЕО) № 814/2000, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 485/2008 на Съвета (OB L 347, 2013 г., стр. 549 и поправка в ОВ L 130, 2016 г., стр. 7) гласят:
„(36)
[Европейската комисия] отговаря за изпълнението на бюджета на Европейския съюз в сътрудничество с държавите членки съгласно член 317 от ДФЕС. Комисията е оправомощена да решава посредством актове за изпълнение дали извършените от държавите членки разходи са в съответствие с правото на Съюза. Държавите членки следва да имат правото да обосновават решенията си за извършване на плащания и да имат достъп до помирителните процедури в случаите, когато не може да се достигне до взаимно съгласие между тях и Комисията. […]
(37)
По отношение на [Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ)], възстановените суми следва да бъдат върнати на Фонда в случаите, когато разходите са извършени в противоречие с правото на Съюза и не е съществувало правно основание за тяхното извършване. За да се осигури достатъчно време за извършване на всички необходими административни процедури, включително на вътрешни проверки, държавите членки следва да изискват бенефициерът да възстанови сумите в срок от 18 месеца след одобряването на доклад за проверка или подобен документ, удостоверяващ наличието на нередност, и където е приложимо, получаването му от разплащателната агенция или органа, отговарящ за възстановяването на разходите. Следва да бъде предвидена разпоредба за система за финансова отговорност в случаите на допуснати нередности и в случаите, когато пълната сума не е била възстановена. Във връзка с това следва да се установи процедура, даваща възможност на Комисията да защитава интересите на бюджета на Съюза, като взема решения сумите, изгубени в резултат на нередности и невъзстановени в разумни срокове, да бъдат частично начислени на съответната държава членка. […]
[…]
(39)
С оглед на защитата на финансовите интереси на бюджета на Съюза, държавите членки следва да предприемат мерки с цел да се уверят, че финансираните от Фондовете трансакции са действителни и са правилно извършени. Също така държавите членки следва да предотвратяват, откриват и да се справят ефективно с всякакви нередности или неспазване на задълженията от страна на бенефициерите. За тази цел следва да се прилага Регламент [№ 2988/95]. […]
[…]
(94)
Освен това, изпълнителните правомощия на Комисията следва да обхващат: процедурите, свързани със специфичните задължения, които държавите членки трябва да изпълняват във връзка с проверките; процедурите, свързани със задълженията за сътрудничество, които държавите членки трябва да спазват по отношение на проверките на място, извършвани от Комисията и достъпа до информация; процедурите и другите практически условия във връзка със задължението за докладване на нередностите и измамите, условията, при които да се съхраняват документите, доказващи извършените плащания и за изпълнението на административните и физическите проверки, изисквани от правото на Съюза; уравняването на сметките и уравняването по съответствие, изключването от финансиране от Съюза на суми, за които се плаща от бюджета на Съюза, процедурите за възстановяване на неправомерните плащания и лихвите по тях и формите, които държавите членки трябва да използват, за да уведомяват Комисията и да ѝ изпращат съобщения във връзка с нередности“.
4
Съгласно член 1 („Обхват“) от Регламент № 1306/2013:
С настоящия регламент се установяват правилата относно:
а)
финансирането на разходи в рамките на Общата селскостопанска политика (ОСП), включително разходи за развитие на селските райони;
б)
системата за съвети в селското стопанство;
в)
системите за управление и контрол, които да бъдат установени от държавите членки;
г)
системата за кръстосано съответствие;
д)
уравняването на сметки“.
5
Член 2, параграф 1 от този регламент гласи:
„За целите на настоящия регламент:
[…]
ж)
„нередност“ означава нередност по смисъла на член 1, параграф 2 от Регламент [№ 2988/95]“.
6
Регламент № 1306/2013 съдържа дял IV („Финансово управление на фондовете“), който включва глава IV („Уравняване на сметки“). В раздел I („Общи разпоредби“) от тази глава се намира член 47 („Проверки на място от Комисията“), който предвижда:
„1.   Без да се засягат проверките, извършвани от държавите членки съгласно националните им законови, подзаконови и административни разпоредби или по силата на член 287 от ДФЕС, както и всеки вид проверка, организирана по силата на член 322 от ДФЕС или въз основа на Регламент (Евратом, ЕО) № 2185/96 [на Съвета от 11 ноември 1996 година относно контрола и проверките на място, извършвани от Комисията за защита на финансовите интереси на Европейските общности срещу измами и други нередности (ОВ L 292, 1996 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 24)], Комисията може да организира проверки на място в държавите членки с оглед да се провери по-специално следното:
а)
съответствието на административните практики с правилата на Съюза;
б)
наличието на изискваните удостоверителни документи и тяхното съответствие с операциите, финансирани от ЕФГЗ или [Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР)];
в)
условията, при които са извършени и проверени операциите, финансирани от ЕФГЗ или ЕЗФРСР;
г)
дали дадена разплащателна агенция отговаря на критериите за акредитация, предвидени в член 7, параграф 2, и дали държавата членка прилага правилно разпоредбите на член 7, параграф 5.
Лицата, упълномощени от Комисията да извършат проверките на място от нейно име, или служителите на Комисията, действащи в обхвата на възложените им правомощия, получават достъп до счетоводните книги и всички други документи, включително документи и метаданни, съставени или получени и записани на електронен носител, които се отнасят до финансираните от ЕФГЗ или ЕЗФРСР разходи.
Правомощията за провеждане на проверки на място не засягат прилагането на национални разпоредби, които възлагат някои действия на служители, специално определени от националното право. Без да се засягат специфичните разпоредби на Регламент (ЕС, Евратом) № 883/2013 [на Европейския парламент и на Съвета от 11 септември 2013 година относно разследванията, провеждани от Европейската служба за борба с измамите (OLAF), и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1073/1999 на Европейския парламент и на Съвета и Регламент (Евратом) № 1074/1999 на Съвета (ОВ L 248, 2013 г., стр. 1)] и Регламент [№ 2185/96] лицата, упълномощени от Комисията да действат от нейно име, не участват, inter alia, в посещения по домовете или официални разпити на лица въз основа на правото на съответната държава членка. Те обаче имат достъп до информацията, получена чрез посочените мерки.
2.   Комисията дава предизвестие в разумен срок за извършването на проверка на място на съответната държава членка или на държавата членка, на чиято територия ще се извърши проверката, като се вземат предвид административната тежест върху разплащателните агенции при организирането на проверките. В тези проверки може да вземат участие и служители от съответната държава членка.
По искане на Комисията и със съгласието на държавата членка, компетентните органи на тази държава членка извършват допълнителни проверки или проучвания на извършените операции, обхванати от настоящия регламент. Служители на Комисията или лица, упълномощени от нея да действат от нейно име, могат да участват в подобни проверки.
За да подобри проверките, Комисията може да поиска съдействие от органите на държавите членки за определени проверки или запитвания със съгласието на съответните държави членки“.
7
Съгласно член 48, параграф 3 от Регламент № 1306/2013:
„Държавите членки предоставят на Комисията информация за нередности и подозрения за измама, установени от тях, както и информация за стъпките, предприети съгласно раздел III от настоящата глава с цел възстановяване на неправомерни плащания във връзка с тези нередности и измами“.
8
Дял IV, глава IV от този регламент съдържа раздел II („Уравняване)“, който включва член 52, предмет на който е уравняването по съответствие и който предвижда в параграфи 1—4:
„1.   Когато установи, че разходите, посочени в член 4, параграф 1 и член 5, не са били направени в съответствие с правото на Съюза и, за ЕЗФРСР, с приложимите право на Съюза и национално право, посочени в член 85 от Регламент (ЕС) № 1303/2013 [на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за определяне на общоприложими разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд, Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони и Европейския фонд за морско дело и рибарство и за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд и Европейския фонд за морско дело и рибарство, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1083/2006 на Съвета (ОВ L 347, 2013 г., стр. 320)], Комисията приема актове за изпълнение, с които определя сумите, подлежащи на изключване от финансирането на Съюза. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 116, параграф 2.
2.   Комисията оценява подлежащите на изключване суми въз основа на сериозността на отчетеното несъответствие. При оценката надлежно се вземат предвид естеството на нарушението и причинената на Съюза финансова вреда. Изключването се базира на установените неправомерно изразходвани суми и когато това установяване би изисквало непропорционално усилие, могат да се прилагат екстраполирани или фиксирани корекции. Фиксирани корекции се прилагат само когато поради естеството на случая или поради това, че държавата членка не е предоставила необходимата информация на Комисията, би се изисквало непропорционално усилие, за да се установи по-точно финансовата вреда, причинена на Съюза.
3.   Преди взимането на решение за отказване на финансиране резултатите от проверката на Комисията, както и отговорите на съответната държава членка, се съобщават писмено, след което двете страни се опитват да се споразумеят за необходимите действия. На този етап от процедурата на държавата членка се предоставя възможност да докаже, че реалният размер на неспазването е по-малък от оцененото от Комисията.
Ако не се постигне споразумение, държавата членка може да отправи искане за откриване на процедура за сближаване на позициите на страните в срок от четири месеца. На Комисията се представя доклад за резултата от процедурата. Комисията взема предвид препоръките в доклада преди да вземе решение за отказване на финансиране и посочва мотиви, ако реши да не се придържа към тези препоръки.
4.   Не може да бъде отказано финансиране за:
а)
разходи по член 4, параграф 1, направени повече от 24 месеца преди Комисията да е нотифицирала писмено държавата членка за заключенията от извършената от нея проверка;
[…]“.
9
Член 53 („Правомощия на Комисията“) от Регламент № 1306/2013 предвижда в параграф 1:
„Комисията приема актове за изпълнение, с които определя правила относно:
[…]
б)
уравняването по съответствие, предвидено в член 52, по отношение на мерките, които трябва да се вземат във връзка с приемането и изпълнението на решението, включително обмена на информация между Комисията и държавите членки и сроковете, които трябва да се спазват, както и помирителната процедура, предвидена в посочения член, включително учредяването, задачите, състава и правилника за дейността на помирителния орган“.
10
Дял IV, глава IV от този регламент съдържа раздел III („Нередности“), който включва член 54 („Общи разпоредби“) и който предвижда в параграфи 1, 2, 4 и 5:
„1.   За всяко неправомерно плащане, възникнало в резултат на нередност или небрежност, държавите членки изискват възстановяване от бенефициера в срок от 18 месеца след одобрението и където е приложимо — получаването от страна на разплащателната агенция или органа, отговарящ за възстановяването, на контролен доклад или подобен документ, който посочва извършването на нередност. Съответните суми се вписват едновременно с искането за възстановяване в регистъра на длъжниците на разплащателната агенция.
2.   Ако сумата не е възстановена в рамките на четири години след датата на искането за възстановяване, или в рамките на осем години, ако възстановяването е поискано чрез националните съдилища, 50 % от финансовите последици от невъзстановяването се поемат от съответната държава членка и 50 % се поемат от бюджета на Съюза, без да се засяга изискването съответната държава членка да прилага процедури за възстановяване съгласно член 58.
[…]
4.   В годишните счетоводни отчети, които трябва да бъдат изпратени на Комисията съгласно член 102, параграф 1, буква в), подточка iv), държавите членки вписват сумите, които трябва да бъдат поети от тях по силата на параграф 2 от настоящия член. Комисията проверява дали това е направено и внася всички необходими корекции в акта за изпълнение, посочен в член 51, параграф 1.
5.   При условие че е следвана процедурата, предвидена в член 52, параграф 3, Комисията може да приема актове за изпълнение за изключване от финансиране от Съюза суми, включени в бюджета на Съюза, в следните случаи:
а)
ако държавата членка не е спазила сроковете, посочени в параграф 1;
[…]
в)
ако смята, че нередност или невъзстановени средства са последица от нередности или небрежност от страна на административните органи или на друг официален орган на държавата членка.
[…]“.
11
Регламент № 1306/2013 съдържа дял V („Системи за контрол и санкции“), който включва глава I („Общи правила“), в която се намира член 58 („Защита на финансовите интереси на Съюза“) и параграф 1 от него предвижда:
„В рамките на ОСП държавите членки приемат всички необходими законови, подзаконови и административни разпоредби и вземат всички необходими мерки с оглед осигуряването на ефективна защита на финансовите интереси на Съюза, по-специално:
[…]
д)
възстановяват неправомерните плащания с лихви и завеждат съдебни дела за целта, според случая“.
Регламент за изпълнение (ЕС) № 908/2014
12
Съображения 25 и 27 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 908/2014 на Комисията от 6 август 2014 година за определяне на правила за прилагането на Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на разплащателните агенции и други органи, финансовото управление, уравняването на сметките, правилата за проверките, обезпеченията и прозрачността (OB L 255, 2014 г., стр. 59, и поправка в ОВ L 114, 2015 г., стр. 25).
„(25)
Следва да се установят правилата […] за процедурата за уравняване по съответствие, предвидена в член 52 от [Регламент № 1306/2013] […].
[…]
(27)
С цел да се гарантира, че в нормални случаи процедурата за уравняване по съответствие приключва в рамките на разумен период от време, е целесъобразно да се определят специфични срокове за различните етапи от процедурата, които да се спазват от Комисията и от държавите членки. Същевременно обаче за Комисията следва да е възможно да удължава тези срокове, когато е необходимо, с оглед сложността на разследвания случай. Процедурата за уравняване по съответствие следва да дава на държавите членки правото на състезателно производство и правилно да оценява информацията, необходима за оценката на риска от фондовете“.
13
Съгласно член 34 („Уравняване по съответствие“) от този регламент за изпълнение:
„1.   За да се определи какви суми да се изключат от финансирането от Съюза, когато финансирането на тези разходи не е извършено в съответствие с правилата на Съюза, Комисията използва собствените си констатации и взема предвид информацията, предоставена от държавите членки, при условие че последната е предоставена в срока, определен от Комисията в рамките на процедурата на уравняване по съответствие, извършена съгласно член 52 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, и е в съответствие с настоящия член.
2.   Когато в резултат на дадено проучване Комисията счита, че разходите не са направени в съответствие с правилата на Съюза, тя съобщава констатациите си на съответната държава членка, като посочва необходимите корективни мерки за гарантиране на бъдещото спазване на тези правила и определената към момента степен на финансова корекция, която счита, че отговаря на нейните констатации на този етап от процедурата. В съобщението също така се предвижда насрочване на двустранна среща в срок от четири месеца след изтичането на срока за отговор от държавата членка. Съобщението се позовава на настоящия член.
Държавата членка отговаря в срок от два месеца от получаването на съобщението. В своя отговор държавата членка има възможност, по-специално:
а)
да демонстрира пред Комисията, че действителната степен на несъответствие или рискът за фондовете са по-незначителни, отколкото е посочила Комисията;
б)
да уведоми Комисията за корективните мерки, които е предприела, за да гарантира спазване на правилата на Съюза и за датата на тяхното действително прилагане.
В обосновани случаи Комисията може, при аргументирано искане от страна на държавата членка, да разреши удължаване на двумесечния срок с максимум два месеца. Искането се отправя към Комисията преди изтичането на този срок.
Ако държавата членка счита, че не е необходима двустранна среща, тя уведомява Комисията за това в отговора си на гореупоменатото съобщение.
3.   На двустранната среща двете страни се стараят да постигнат съгласие относно мерките, които трябва да се предприемат, и относно оценката на сериозността на нарушението и финансовите вреди за бюджета на Съюза.
В срок от 30 работни дни от двустранната среща Комисията изготвя протокол и го изпраща на държавата членка. Държавата членка може да изпрати забележки на Комисията в срок от 15 работни дни след получаването на протокола от срещата.
В срок от шест месеца след изпращането на протокола от двустранната среща Комисията официално съобщава заключенията си на държавата членка въз основа на информацията, получена в рамките на процедурата за уравняване по съответствие. В това съобщение се оценяват разходите, които се изключват от финансирането от Съюза, съгласно член 52 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 и член 12 от Делегиран регламент (ЕС) № 907/2014 [на Комисията от 11 март 2014 година за допълнение на Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с разплащателните агенции и други органи, финансовото управление, уравняването на сметки, обезпеченията и използването на еврото (ОВ L 255, 2014 г., стр. 18)]. Съобщението се позовава на член 40, параграф 1 от настоящия регламент.
[…]
5.   За да приложи параграфи 3 и 4 в съответните срокове, Комисията има на разположение цялата информация, необходима на този конкретен етап от процедурата. Когато Комисията прецени, че липсва информация, тя може по всяко време в рамките на срока, установен в параграфи 3 и 4:
а)
да поиска допълнителна информация от държавата членка, като последната отговаря в срок от два месеца от получаването на това искане; и/или
б)
да уведоми държавата членка за намерението си да проведе допълнителна одитна мисия, за да извърши необходимите проверки.
В такъв случай сроковете, посочени в параграфи 3 и 4, започват да текат отново или при получаването от Комисията на поисканата допълнителна информация, или от последния ден на допълнителна одитна мисия.
[…]
7.   След като съобщи заключенията си на държавите членки в съответствие с член 34, параграф 3 или 4 от настоящия регламент, Комисията приема, когато е целесъобразно, едно или повече решения по член 52 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, за да изключи от финансирането от Съюза разходите, направени при неспазване на правилата на Съюза. Комисията може да предприеме процедури за уравняване по съответствие до действителното прилагане на корективни мерки от страна на държавата членка.
[…]“.
14
Член 40 („Помирителна процедура“) от Регламент за изпълнение № 908/2014 предвижда в параграф 1:
„Държавите членки могат да отнесат въпрос към помирителния орган в срок от 30 работни дни след получаването на официалното съобщение от Комисията, посочено в член 34, параграф 3, трета алинея, като изпратят обосновано искане за помирение до секретариата на помирителния орган.
[…]“.
Обстоятелствата по спора и спорното решение
15
Обстоятелствата по спора са изложени от Общия съд в точки 2—12 от обжалваното съдебно решение и за целите на настоящото производство могат да бъдат обобщени по следния начин.
16
С писмо от 4 януари 2017 г. Комисията отправя искане до Република България да ѝ изпрати коментарите си относно информацията, предоставена от Европейската служба за борба с измамите (OLAF) в рамките на проучване INT/2016/101/BG (наричано по-нататък „съобщението за констатациите“), от което по същество става ясно, че дейности, представляващи измама, са довели до неправомерно изплащане на средства от фондове на Съюза. Освен това Комисията уведомява Република България, че е поставена под въпрос допустимостта за финансиране от ЕФГЗ на всички разходи, свързани с изпълнявани от [поверително] (
1
) програми, и че поради това в съответствие с член 52 от Регламент № 1306/2013 тя разглежда възможността тези разходи да бъдат изключени от финансиране на Съюза. Комисията също така препоръчва на българските власти — в случаите, в които те считат, че имат достатъчно основания — да преустановят плащанията по всички програми и трансакции, в които участва [поверително] (
2
).
17
С писмо от 2 май 2017 г. Комисията поканва българските власти да участват в двустранна среща съгласно член 34, параграф 2, първа алинея от Регламент за изпълнение № 908/2014, като същевременно ги уведомява, че поддържа становището си, че — видно от констатациите на OLAF — са налице сериозни нередности относно упоменатите в предходната точка разходи. Комисията уточнява, че пак с писмо и след изпращането на окончателния доклад на OLAF ще предостави допълнителна информация за различните етапи на започналата процедура за уравняване. В заключение Комисията подчертава, че до излизането на този доклад поддържа становището си, че всички разходи, свързани с изпълняваните от [поверително] (
3
) програми, са изложени на риск.
18
С писмо от 11 септември 2017 г. Комисията изпраща на Република България протокола от двустранната среща, проведена на 12 юли 2017 г., и ѝ отправя допълнителни въпроси. Тя я уведомява също, че е необходимо да се изчака окончателният доклад на OLAF, за да се премине към следващите етапи на процедурата по уравняване, по-специално що се отнася до количественото определяне на свързания с констатираните недостатъци риск за съответния фонд. В съответствие с член 34, параграф 9 от Регламент за изпълнение № 908/2014 Комисията решава да удължи с три месеца шестмесечния срок, предвиден в член 34, параграф 3 от този регламент за изпълнение, за да съобщи на Република България своите заключения.
19
С писмо от 19 януари 2018 г. Комисията изпраща на Република България окончателния доклад на OLAF с референтен номер OF/2012/0565/B (наричан по-нататък „първият доклад на OLAF“). Тя уведомява българските власти, че ще организира втора двустранна среща с тях, за да обсъди този доклад.
20
С писмо от 7 май 2018 г. Комисията поканва Република България на втора двустранна среща, проведена на 29 май 2018 г., за обсъждане на първия доклад на OLAF (наричана по-нататък „втората покана за двустранна среща“). Тя посочва също, че поддържа становището си, че всички разходи, свързани с програмите за насърчаване, в които участва [поверително] (
4
), са изложени на риск. Съответно Комисията препоръчва на българските власти да не възобновяват плащанията по никоя от програмите, в които участва [поверително] (
5
), и в съответствие с член 54 от Регламент № 1306/2013 да пристъпят към възстановяване на неправомерните плащания от бенефициерите.
21
С писмо от 29 юни 2018 г. Комисията изпраща на Република България протокола от втората двустранна среща, в което писмо припомня, че на тази среща е поискала допълнителна информация.
22
С писмо от 3 септември 2018 г. Комисията изпраща на българските власти доклада на OLAF с референтен номер OF/2016/0390/B5 (наричан по-нататък „вторият доклад на OLAF“) относно нередностите, допуснати от [поверително] (
6
) в рамките на финансирани от ЕФГЗ програми за насърчаване.
23
С писмо от 1 март 2019 г. Комисията отправя искане в съответствие с член 34, параграф 5, буква а) от Регламент за изпълнение № 908/2014 до българските власти да ѝ предоставят допълнителна информация относно възстановяването на сумите, свързани с направените от ЕФГЗ разходи в рамките на деветте програми за насърчаване, идентифицирани като рискови за този фонд, както и вписването на съответните суми в регистъра на длъжниците на основание член 54 от Регламент № 1306/2013. Тя посочва също, че по силата на този член искането за възстановяване на сумите във връзка с изпълняваните от [поверително] (
7
) програми следва да бъде представено не по-късно от 18 месеца след 19 януари 2018 г., а искането за възстановяване на сумите във връзка с изпълняваната от [поверително] (
8
) програма — не по-късно от 18 месеца след 3 септември 2018 г., т.е. датите, на които първият и вторият доклад на OLAF (наричани по-нататък заедно „окончателните доклади на OLAF“) са били съответно предадени на българската разплащателна агенция.
24
С писмо от 19 ноември 2019 г. Комисията изпраща на Република България съобщение съгласно член 34, параграф 3, трета алинея от Регламент за изпълнение № 908/2014, в което се анализира информацията, предоставена от българските власти в три писма, съответно от 20 юли 2018 г., 21 септември 2018 г. и 24 април 2019 г. По същество от него следва, че след двустранната дискусия на 29 май 2018 г. и въз основа на допълнителната информация, изпратена ѝ впоследствие от Република България, както и на окончателните доклади на OLAF Комисията счита, че финансирането за девет промоционални програми, изпълнявани от [поверително] (
9
) и [поверително] (
10
), не отговаря на приложимите правила. Освен това тя счита, че след като Република България не е започнала процедура нито за събиране на вземанията, нито за вписване в регистъра на длъжниците на разплащателната агенция, системата за управление и контрол на тази държава не отговаря на изискванията, предвидени от правото на Съюза, и че следователно съществува риск за този фонд. Ето защо Комисията предлага сумата от 7656848,97 евро да бъде изключена от финансирането от ЕФГЗ.
25
С писмо от 18 декември 2019 г. Република България сезира помирителния орган в съответствие с член 40, параграф 1 от Регламент за изпълнение № 908/2014, който представя становище на 25 февруари 2020 г.
26
С писмо от 12 август 2020 г. Комисията изпраща окончателната си позиция на Република България, с която я уведомява, че поддържа становището си, изразено в писмото ѝ от 19 ноември 2019 г., и съответно предлага сумата от 7656848,97 евро да бъде изключена от финансирането от ЕФГЗ.
27
На 17 февруари 2021 г. Комисията приема спорното решение, с което на основание член 52 от Регламент № 1306/2013 прилага еднократна корекция, като изключва от финансиране от страна на Съюза някои разходи, направени от Република България по линия на оперативните програми, съфинансирани от ЕФГЗ и ЕЗФРСР. Така обжалваното решение изключва сумата от 7656848,97 евро от финансиране от страна на Съюза.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
28
На 28 април 2021 г. Република България подава в секретариата на Общия съд жалба за отмяна на спорното решение в частта, в която ѝ е наложена финансова корекция в размер на 7656848,97 евро.
29
Република България излага пет основания в подкрепа на жалбата си, а именно по същество, първото — нарушаване на процесуалните ѝ права при провеждането на административното производство, довело до приемането на спорното решение, второто — непълнота на мотивите, третото — неправилно тълкуване на член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013, що се отнася до определянето на началния момент на 18‑месечния срок, от който съответната държава членка трябва да изиска възстановяването на всяко неправомерно плащане от съответния бенефициер, четвъртото — допусната от Комисията грешка в преценката, доколкото последната е приела, че разплащателната агенция не е действала с необходимата грижа, за да възстанови сумите, съответстващи на изложените на риск разходи, и е проявила небрежност, като не е предприела административна процедура по възстановяване в сроковете, посочени в член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013, и петото — размерът на разходите, изключени със спорното решение от финансиране от Съюза, не е в съответствие нито с член 54 от Регламент № 1306/2013, нито с принципа на пропорционалност.
30
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля жалбата.
Искания на страните пред Съда
31
Република България иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение,
–
да се произнесе окончателно по спора или, при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд, и
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
32
Комисията иска жалбата до Съда да бъде отхвърлена и Република България да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
По жалбата до Съда
33
В подкрепа на жалбата си Република България излага две основания.
34
С първото основание се твърдят грешка при прилагане на правото при тълкуването на член 52, параграф 3 от Регламент № 1306/2013 и член 34 от Регламент за изпълнение № 908/2014 във връзка с член 52, параграф 1 и член 54, параграф 5 от Регламент № 1306/2013, както и нарушения на задължението за мотивиране по член 296 ДФЕС, на принципа на добра администрация и на принципа на лоялно сътрудничество.
35
С второто основание се твърди грешка при прилагане на правото, която Общият съд допуснал при тълкуването на член 54, параграф 5, букви а) и в) във връзка с член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013.
По първото основание
Доводи на страните
36
С първото си основание Република България упреква Общия съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото при тълкуването на член 52, параграф 3 от Регламент № 1306/2013 и член 34 от Регламент за изпълнение № 908/2014 във връзка с член 52, параграф 1 и член 54, параграф 5 от Регламент № 1306/2013, както и че е нарушил задължението за мотивиране по член 296 ДФЕС, принципа на добра администрация и принципа на лоялно сътрудничество, поради което Общият съд неправилно приел, че правото на защита на Република България и процесуалните гаранции, приложими в процедурата за уравняване по съответствие, задължението за мотивиране на корективните мерки, принципите на добра администрация и лоялно сътрудничество са били спазени. Тази държава членка добавя, че мотивите на обжалваното съдебно решения са недостатъчни и неподходящи, като Общият съд не е оценил всички относими към спора факти и представените от посочената държава членка съображения.
37
На първо място, същата държава членка поддържа, че като в точки 47—49 от обжалваното съдебно решение е приел, че с оглед на изпращането на втората покана за двустранна среща и провеждането на тази среща са санирани процесуалните недостатъци във връзка със смяната от Комисията на правното основание за финансовата корекция, свързана с изложените на риск разходи, Общият съд е смесил състезателната процедура по член 52, параграф 3 от Регламент № 1306/2013 във връзка с член 34 от Регламент за изпълнение № 908/2014 с различните материалноправни основания за налагане на финансова корекция, посочени съответно в член 52, параграф 1 и член 54, параграф 5 от Регламент № 1306/2013.
38
В тази насока според Република България финансовите корекции, наложени, от една страна, на основание член 52, параграф 1 от Регламент № 1306/2013, и от друга, на основание член 54, параграф 5 от този регламент, почиват на различни правни основания. Ето защо, макар за приемането на решения на всяко от тези основания да се прилага еднаква състезателна процедура, уредена в член 52, параграф 3 от посочения регламент във връзка с член 34 от Регламент за изпълнение № 908/2014, спорното решение трябвало да следва основанието, въз основа на което е стартирана самата процедура, довела до приемането на това решение.
39
Така в случая Комисията трябвало да прекрати процедурата, започната на основание член 52, параграф 1 от Регламент № 1306/2013, и да стартира нова процедура на основание член 54, параграф 5 от този регламент, като в съответствие с член 34, параграф 2 от Регламент за изпълнение № 908/2014 съобщи на Република България констатациите си, установени при проверките по член 54, параграф 4 от Регламент № 1306/2013.
40
Следователно Общият съд неправилно приел в точка 42 от обжалваното съдебно решение, че втората покана за двустранна среща е можела да адаптира съобщението за констатациите с новото посочено правно основание.
41
На второ място, според Република България Общият съд неправилно е приел в точки 61 и 62 от обжалваното съдебно решение, че задължението за мотивиране е спазено поради участието ѝ в състезателната процедура, предвидена в член 52, параграф 3 от Регламент № 1306/2013.
42
В тази насока посочената държава членка твърди, че член 54, параграф 5 от Регламент № 1306/2013 дава право на Комисията да приема актове за изпълнение за изключване от финансиране от Съюза на суми, при условие че спазва процедурата, предвидена в член 52, параграф 3 от този регламент, който давал право на Комисията да приема такива актове дори без предварителна проверка на място по смисъла на член 47 от Регламент № 1306/2013, стига да са спазени правото на защита и принципът на състезателност.
43
От това Република България заключава, че в случая Комисията е трябвало да прекрати проверката, стартирала с препращането на окончателните доклади на OLAF, и след проверка на документите по член 54, параграф 4 от Регламент № 1306/2013 да стартира процедурата по член 54, параграф 5, като изпрати съобщение съгласно член 34, параграф 2 от Регламент за изпълнение № 908/2014, което да информира държавата членка във връзка с констатациите си по член 54, параграф 5 от Регламент № 1306/2013, установени при проверките по параграф 4 пак от член 54.
44
Комисията стартирала проучване на основание член 52, параграф 1 от Регламент № 1306/2013, но след това в крайна сметка стигнала до извода, че поради небрежност на разплащателната агенция във връзка с искането за възстановяване от бенефициера и за вписване на съответните суми в регистъра на длъжниците в срока, определен в член 54, параграф 1 от този регламент, основанието за изключване е член 54, параграф 5, букви а) и в) от същия регламент, въпреки че в мотивите на спорното решение изобщо не е направено позоваване на тази разпоредба.
45
На трето място, Република България счита, че Общият съд е пропуснал да провери дали Комисията е спазила предвиденото в член 4, параграф 3 ДЕС задължение за полагане на грижа.
46
В тази насока Република България твърди, че Комисията е действала прибързано, като след получаване на окончателните доклади на OLAF е следвало единствено да ѝ препрати същите, придружени с препоръка за предприемане на коригиращи действия, и впоследствие да провери дали член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013 е бил спазен, преди да приеме решение за изпълнение на основание член 54, параграф 5, букви а) и в) от този регламент.
47
На четвърто място, Република България поддържа, че Общият съд не е оценил и коментирал представените от нея преди съдебното заседание доказателства относно спазването на принципите на лоялно сътрудничество и на добра администрация. Тези доказателства показвали, че в други случаи, в които разплащателната агенция е получила редица окончателни доклади по извършени от OLAF проверки, също препратени от Комисията до българските органи, последната не е образувала процедура по член 52 от Регламент № 1306/2013. В това отношение Общият съд пропуснал да оцени и коментира факта, че Комисията явно е променила подхода си.
48
Според Република България спорното решение е можело да бъде основателно прието само в случай че окончателните доклади на OLAF сочат, че разплащателната агенция не спазва разпоредбите на член 54, параграф 5, букви а) и в) от Регламент № 1306/2013, докато в настоящия случай фактите се отнасяли до нередности, допуснати от бенефициерите на земеделските фондове на Съюза.
49
Комисията счита тези доводи за необосновани.
Съображения на Съда
50
На първо място, досежно оплакването, обобщено в точки 37—40 от настоящото решение, че с втората покана за двустранна среща Комисията не може да адаптира съобщението за констатациите по смисъла на член 34, параграф 2 от Регламент за изпълнение № 908/2014, защото налагането на финансова корекция по член 52, параграф 1 от Регламент № 1306/2013 или по член 54, параграф 5 от същия регламент възниква на различно правно основание, следва да се припомни, че в точки 41, 42 и 46 от обжалваното съдебно решение Общият съд е приел следното:
„41
[…] налага [се] изводът, че […] мотивите за спорната финансова корекция, изложени в обобщения доклад и в [спорното] решение, само частично съвпадат с мотивите, които са обосновали започването на спорната процедура по уравняване и са упоменати от Комисията в съобщението за констатациите.
42
[…] Комисията [обаче] е поканила Република България на втора двустранна среща. Във втората покана се отбелязва по-специално че някои плащания могат да бъдат счетени за недопустими за финансиране от Съюза, и се препоръчва, от една страна, да не се възобновяват плащанията, за които се счита, че представляват риск за съответния фонд, и от друга, в съответствие с член 54 от Регламент № 1306/2013 да се възстановят неправомерните плащания от съответните им бенефициери. Освен това във втората покана за двустранна среща, първо, е цитиран член 34 от Регламент [за изпълнение] № 908/2014, второ, конкретно са идентифицирани нередностите, които на този етап биха могли да обосноват финансова корекция, и трето, има насока за корективните мерки, които е целесъобразно да се предвидят. При това положение може да се счита, че тази покана по същество е адаптирала съобщението за констатациите, изпратено на Република България на 4 януари 2017 г.
[…]
46
[…] следва да се отбележи, че именно предвид отказа на Република България да се съобрази с част от планираните корективни мерки, т.е. възстановяването на спорните плащания в най-кратък срок, в изпратеното на 1 март 2019 г. искане за допълнителна информация Комисията припомня на Република България изискванията, произтичащи от член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013. По този повод Комисията подчертава по-специално, че Република България трябва да изиска възстановяването от бенефициерите на неправомерните плащания в срок от 18 месеца от предаването на окончателните доклади на OLAF по двете проучвания, проведени от тази служба. Освен това позоваването на член 54 от Регламент № 1306/2013 изобщо не оставя място за съмнение относно възможността за финансови корекции, ако посоченият срок не бъде спазен“.
51
Съгласно член 54, параграф 5, букви а) и в) от Регламент № 1306/2013, при условие че е следвана процедурата, предвидена в член 52, параграф 3 от този регламент, Комисията може да приема актове за изпълнение за изключване от финансиране от Съюза на суми, включени в бюджета на Съюза, ако съответната държава членка не е спазила 18‑месечния срок, посочен в член 54, параграф 1 от същия регламент, или ако смята, че невъзстановени средства са последица от нередности или небрежност от страна на тази държава членка.
52
Съгласно член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013 държавите членки изискват възстановяване от бенефициера на всяко неправомерно плащане, възникнало в резултат на нередност или небрежност, в срок от 18 месеца след одобрението, и където е приложимо — получаването от страна на разплащателната агенция или органа, отговарящ за възстановяването, на контролен доклад или подобен документ, който посочва извършването на нередност. Съответните суми трябва да се впишат едновременно с това искане за възстановяване в регистъра на длъжниците на разплащателната агенция.
53
Както по същество отбелязва генералният адвокат в точка 40 от заключението си, от текста на тази разпоредба следва, че задължението на държавите членки по силата на същата разпоредба да изискат възстановяване от бенефициера на неправомерните плащания, възникнали в резултат на нередност или небрежност, се поражда от момента на одобрението или получаването от страна на разплащателната агенция или органа, отговарящ за възстановяването, на „контролен доклад или подобен документ, който посочва извършването на нередност“.
54
Освен това, тъй като член 54, параграф 5 от Регламент № 1306/2013 обвързва приемането на решение за изпълнение от Комисията на основание посочената разпоредба единствено със спазването на процедурата, предвидена в член 52, параграф 3 от този регламент, следва да се приеме — подобно на генералния адвокат в точка 41 от заключението му — че процедурата, която води до приемането на акт за изпълнение на основание член 54, параграф 5 от посочения регламент, може да се приложи независимо от процедурата по член 52, параграф 1 от същия регламент.
55
Ето защо в съответствие с целта за запазване на финансовите интереси на бюджета на Съюза, посочена в съображения 37 и 39 от Регламент № 1306/2013, Комисията може, щом е било установено неизпълнението на задължението да се изиска възстановяването, да приеме акт за изпълнение на основание член 54, параграф 5 от посочения регламент, при условие че е спазена процедурата, предвидена в член 52, параграф 3 от същия регламент.
56
Видно от последната разпоредба, където се определя процедурата, която трябва да се следва преди взимането на решение за отказване на финансиране, приемането на такова решение зависи от наличието на размяна на писмени съобщения между Комисията и съответната държава членка относно резултата от извършените от Комисията проверки с цел постигане на споразумение за мерките, които следва да се приемат. Ако не се постигне споразумение, съответната държава членка може да поиска откриване на помирителна процедура, след която на Комисията се представя доклад с препоръки и тя ги взема предвид, преди да вземе решение за отказване на финансиране.
57
В съответствие с член 53, параграф 1, буква б) от Регламент № 1306/2013 Комисията е приела Регламент за изпълнение № 908/2014, в член 34 от който се определят правилата за провеждане на процедурата за уравняване по съответствие, предвидена в член 52 от Регламент № 1306/2013.
58
Както следва от член 34 от Регламент за изпълнение № 908/2014, разглеждан в светлината на съображение 27 от същия регламент, става дума за състезателна процедура, за различните етапи на която, изложени от Общия съд в точка 36 от обжалваното съдебно решение, трябва да се спазват конкретни срокове, за да се гарантира, че тя ще приключи в разумен срок.
59
В рамките на първия етап Комисията съобщава констатациите си на съответната държава членка, като посочва необходимите корективни мерки, които според нея трябва да бъдат приети, и определената към момента степен на финансова корекция, която счита за подходяща. Съгласно съдебната практика, припомнена от Общия съд в точка 37 от обжалваното съдебно решение, това съобщение трябва да посочва достатъчно точно всички нередности, в които се упреква съответната държава членка, които в крайна сметка са обосновали извършената финансова корекция. Само такова съобщение може да гарантира пълната информираност за резервите на Комисията (вж. по аналогия решение от 3 май 2012 г., Испания/Комисия, C‑24/11 P, EU:C:2012:266, т. 31). Освен това в съответствие с член 34, параграф 2, първа алинея от Регламент за изпълнение № 908/2014 посоченото съобщение трябва да се позовава на член 34 и да предвижда провеждането на двустранна среща в срок от четири месеца след изтичането на срока за отговор, с който разполага съответната държава членка.
60
В настоящия случай Общият съд изтъква в точка 42 от обжалваното съдебно решение, че във втората покана за двустранна среща, която е отправила до Република България, Комисията е отбелязала, че някои плащания могат да бъдат счетени за недопустими за финансиране от Съюза. В тази покана Комисията препоръчва, от една страна, да не се възобновяват плащанията, за които се счита, че представляват риск за съответния фонд, и от друга, в съответствие с член 54 от Регламент № 1306/2013 да се възстановят неправомерните плащания от съответните им бенефициери. Също така Общият съд установява, че в тази покана, първо, е цитиран член 34 от Регламент за изпълнение № 908/2014, второ, конкретно са идентифицирани нередностите, които на този етап биха могли да обосноват финансова корекция, и трето, има насока за корективните мерки, които е целесъобразно да се предвидят.
61
Ето защо Общият съд е имал основание — без да допусне грешка при прилагане на правото — да заключи от това, че втората покана за двустранна среща отговаря на изискванията по член 34, параграф 2, първа алинея от Регламент за изпълнение № 908/2014 и оттам да приеме, че тя по същество е адаптирала съобщението за констатациите, изпратено на Република България на 4 януари 2017 г.
62
В допълнение, доколкото с това оплакване Република България поддържа, че в случая Комисията е действала прибързано, когато е започнала процедурата по член 54, параграф 5, букви а) и в) от Регламент № 1306/2013, защото тя следвало първоначално да изпрати на тази държава членка окончателните доклади на OLAF, придружени просто с препоръка за предприемане на корективни мерки, а след това да провери дали е изпълнила задълженията си по член 54, параграф 1 от този регламент, преди впоследствие да ѝ съобщи констатациите си по член 34, параграф 2 от Регламент за изпълнение № 908/2014, следва да се отбележи, че това тълкуване изобщо не се потвърждава от текста на тези разпоредби.
63
Освен това посоченото тълкуване би било трудно съвместимо с целта за запазване на финансовите интереси на бюджета на Съюза, припомнена в точка 55 от настоящото решение.
64
Всъщност в резултат от подобно тълкуване Комисията би била принудена да изчака края на 18‑месечния срок, предвиден в член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013, преди да може да започне състезателната процедура по член 34 от Регламент за изпълнение № 908/2014, и по-специално да съобщи на съответната държава членка корективните мерки, които според нея трябва да бъдат приложени, като по този начин потенциално намали вероятността за ефективно възстановяване на неправомерните плащания, възникнали в резултат на нередност или небрежност.
65
Уместно е да се добави, че поддържаното от Република България тълкуване не е оправдано от изискването за гарантиране на правото на защита, понеже, както впрочем Общият съд се е постарал да провери в точка 49 от обжалваното съдебно решение, възприетото от него тълкуване не лишава съответната държава членка от възможността надлежно да изложи гледната си точка относно възстановяването на изложените на риск разходи и относно прилагането на член 54 от Регламент № 1306/2013.
66
От изложеното дотук следва, че настоящото оплакване се основава на неправилно тълкуване на член 52, параграф 1 и на член 54, параграф 5 от Регламент № 1306/2013, поради което трябва да се отхвърли като неоснователно.
67
На второ място, що се отнася до доводите, изложени в точки 41—44 от настоящото решение, с които Република България по същество поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като в точки 61 и 62 от обжалваното съдебно решение е приел, че Комисията е изпълнила задължението си за мотивиране, при положение че в спорното решение изобщо не се цитирал член 54, параграф 5 от Регламент № 1306/2013, който бил действителното правно основание на това решение, следва да се отбележи, че Общият съд правилно най-напред в точка 57 от обжалваното съдебно решение е припомнил постоянната съдебна практика по член 296 ДФЕС, съгласно която мотивите на правните актове трябва да са съобразени с естеството на съответния акт и по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на институцията, която издава акта, така че да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол.
68
Също така правилно в точка 60 от обжалваното съдебно решение Общият съд е припомнил по-нататък съдебната практика, съгласно която в особения контекст на изготвянето на решения относно уравняването на сметките в областта на земеделските фондове на Съюза трябва да се счита, че мотивите на решение, с което се отказва част от декларираните разходи да бъдат оставени в тежест на такъв фонд, са достатъчни, щом държавата членка адресат е участвала непосредствено в процедурата, довела до приемането на това решение, и е била запозната с причините, поради които Комисията смята, че не е длъжна да остави тези разходи в тежест на съответния фонд.
69
Всъщност в случая Република България не оспорва констатациите на Общия съд в точка 61 от обжалваното съдебно решение, че тази държава членка е участвала в процеса на изготвяне на спорното решение и че въпросът за събирането на спорните вземания във връзка с член 54 от Регламент № 1306/2013 е бил многократно обсъждан между страните.
70
Следователно Република България неправилно упреква Общия съд, че от това в точка 62 от обжалваното съдебно решение е стигнал до извода, че тя не може да поддържа, че не е била уведомена защо Комисията възнамерява да ѝ наложи финансовата корекция във връзка с изложените на риск разходи, нито че не е можела да разбере мотивите на спорното решение по този въпрос.
71
Поради това, с оглед на припомнената от Общия съд съдебна практика, същият е имал основание — без да допусне грешка при прилагане на правото — да приеме, че Комисията не е нарушила задължението си за мотивиране.
72
Ето защо второто оплакване трябва да се отхвърли като неоснователно.
73
На трето място, доколкото с доводите, обобщени в точки 45 и 46 от настоящото решение, Република България счита, че Общият съд е пропуснал да провери дали Комисията е спазила предвиденото в член 4, параграф 3 ДЕС задължение за полагане на грижа, достатъчно е да се отбележи, подобно на генералния адвокат в точки 82—85 от заключението му, от една страна, че доводите в това отношение, развити от Република България пред Общия съд, не са самостоятелни, а изглеждат като последица от твърдяното нарушение на процедурата, която според тази държава членка е трябвало да доведе до приемането на спорното решение, и от друга страна, че тези доводи са особено кратки и че противно на твърдяното от тази държава членка, от точка 49 от обжалваното съдебно решение е видно, че Общият съд е разгледал и отговорил също така накратко на посочените доводи.
74
Ето защо третото оплакване трябва да се отхвърли като неоснователно.
75
На четвърто място, що се отнася до оплакването, обобщено в точки 47 и 48 от настоящото решение, че Общият съд не е разгледал някои доказателства, които разкривали, че Комисията не е спазила принципите на лоялно сътрудничество и на добра администрация, като е започнала предвидената в член 52 от Регламент № 1306/2013 процедура, докато в други подобни по-късни случаи тази процедура не е била започната, следва да се припомни, че контролът на Съда при обжалване има за предмет по-конкретно да провери дали Общият съд е отговорил в достатъчна степен на съвкупността от доводи, на които се позовава жалбоподателят, и че основанието, изведено от липса на отговор от страна на Общия съд на доводи, на които е направено позоваване в първоинстанционното производство, означава по същество да се твърди нарушение на задължението за излагане на мотиви, което произтича от член 36 от Статута на Съда на Европейския съюз, приложимо за Общия съд по силата на член 53, първа алинея от този статут, и от член 117 от Процедурния правилник на Общия съд (вж. в този смисъл решение от 27 февруари 2025 г., OA/Парламент, C‑32/24 P, EU:C:2025:118, т. 24 и цитираната съдебна практика).
76
Това задължение за мотивиране на съдебните решения не налага на Общия съд да направи изложение, което да следва изчерпателно и едно по едно всички разсъждения на страните по спора. Следователно мотивите могат да бъдат имплицитни, при условие че позволяват на заинтересованите лица да се запознаят със съображенията, на които се основава обжалваното съдебно решение, а на Съда — да разполага с достатъчно данни, за да упражни своя контрол при обжалването пред него (решение от 27 февруари 2025 г., OA/Парламент, C‑32/24 P, EU:C:2025:118, т. 25 и цитираната съдебна практика).
77
В настоящия случай по отношение, от една страна, на писмото на Комисията, получено от Република България на 12 май 2022 г., следва да се отбележи, че в точка 22 от обжалваното съдебно решение Общият съд е приел за допустимо това доказателство, представено от посочената държава членка в деня преди заседанието пред Общия съд. След това Общият съд го разглежда в точка 53 от това решение, в която приема, че посочената държава членка не е обяснила как това писмо може да подкрепи доводите ѝ, поради което твърдението, че Общият съд не е взел предвид посоченото доказателство, е неоснователно.
78
От друга страна, доколкото с това оплакване Република България счита, че Общият съд не е коментирал съображенията ѝ, основани на съображение 29 и член 2 от Регламент (ЕС, Евратом) 2020/2223 на Европейския парламент и на Съвета от 23 декември 2020 година за изменение на Регламент (ЕС, Евратом) № 883/2013 по отношение на сътрудничеството с Европейската прокуратура и ефективността на разследванията на Европейската служба за борба с измамите (ОВ L 437, 2020 г., стр. 49), уместно е да се припомни постоянната практика на Съда, в съответствие с която по силата на член 256 ДФЕС, член 58, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз и член 168, параграф 1, буква г) от Процедурния правилник на Съда жалбата трябва точно да посочва оспорваните части от съдебното решение, чиято отмяна се иска, както и правните доводи, с които конкретно се подкрепя това искане (решение от 22 май 2025 г., Trasta Komercbanka/ЕЦБ, C‑90/23 P, EU:C:2025:369, т. 53 и цитираната съдебна практика).
79
В настоящия случай следва да се отбележи, че изложените в точка 48 от жалбата до Съда доводи на Република България, които са основани на посочените съображение 29 и член 2, се характеризират с пълна липса на яснота и връзка с мотивите на обжалваното съдебно решение, и поради това са явно недопустими.
80
С оглед на изложеното дотук твърдението за наличието на първото основание трябва да се отхвърли като частично недопустимо и частично неоснователно.
По второто основание
Доводи на страните
81
С второто основание за обжалване се твърди грешка при прилагане на правото, която Общият съд допуснал, като тълкувал член 54, параграф 5, букви а) и в) от Регламент № 1306/2013 във връзка с член 54, параграф 1 от същия регламент в смисъл, че в настоящия случай предвиденият в член 54, параграф 1 18‑месечен срок е започнал да тече от получаването от страна на разплащателната агенция на окончателните доклади на OLAF.
82
Всъщност според Република България приетото от Общия съд в точки 76—78 от обжалваното съдебно решение е в противоречие с постоянната му практика, съгласно която предвиденият в член 52 от Регламент № 1306/2013 процес на вземане на решение има състезателен характер и различните документи, които се обменят в рамките на административното производство, са документи, подготвящи приемането на решение.
83
В частност Република България твърди, че в точка 76 от обжалваното съдебно решение Общият съд е приел, че ако законодателят на Съюза е имал намерението 18‑месечният срок, който е предвиден, за да изискат държавите членки от съответните бенефициери да възстановят неправомерните плащания, да започва да тече от момента на формалното приключване на процедурата по уравняване, залегнала в член 52 от Регламент № 1306/2013, той щял изрично да се позове на „актовете за изпълнение“.
84
В това отношение тази държава членка изтъква, че ако в член 54, параграф 1 от Регламент № 1306/2013 законодателят на Съюза определя по общ начин документите, след получаването на които започва да тече 18‑месечният срок, това се дължи на разнородния характер на проверките, заключенията и докладите, които могат да бъдат приети във връзка с процедурата по уравняване и процедурата по установяване на нередности.
85
Освен това Република България посочва, че противно на посоченото в точка 77 от обжалваното съдебно решение, тя не оспорва, че Комисията има принципно право да вземе решение за започване на процедура за уравняване по съответствие и да изключи разходи въз основа на информацията, съдържаща се в окончателните доклади на OLAF.
86
В настоящия случай обаче започналата вече процедура по член 52 от Регламент № 1306/2013 изисквала Комисията да приеме решение за отказване на финансиране след преминаване на всички етапи, разписани в член 34 от Регламент за изпълнение № 908/2014.
87
Всъщност започването на процедурата по член 52, параграф 3 от Регламент № 1306/2013 на основание член 52, параграф 1 от този регламент задължавало Комисията да я приключи с решение за изпълнение, прието на същото основание, за да може съответната държава членка да е сигурна какви мерки следва да предприеме.
88
Като не действала по този начин, Комисията поставила Република България в положение на несигурност срещу какви упреци точно да се защитава.
89
Тази държава членка поддържа, че в точки 73—81 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно интерпретира фактите по делото във връзка с членове 52 и 54 от Регламент № 1306/2013, които следвало да се тълкуват заедно, доколкото член 54 от този регламент препраща към член 52, параграф 3 от посочения регламент във връзка с правото на защита и информираност в рамките на решение, което следва да се приеме на основание член 54, параграф 5 от същия регламент.
90
Общият съд неправилно тълкувал разпоредбите на член 52, параграф 1 във връзка с член 52, параграф 3 от Регламент № 1306/2013, като приел, че тези норми позволяват на Комисията да приеме решение по член 54, параграф 5 от този регламент, докато всъщност последната разпоредба единствено я задължавала да спазва процедурата по състезателност, предвидена в член 52, параграф 3 от посочения регламент, за да изключи разходите на основание член 54, параграф 5 в случаите на неспазване на срока по член 54, параграф 1 от същия регламент или при небрежност от страна на съответната държава членка.
91
Комисията счита тези доводи за необосновани.
Съображения на Съда
92
С второто основание Република България твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото при тълкуването, което е направил на член 54, параграф 5, букви а) и в) от Регламент № 1306/2013 във връзка с член 54, параграф 1 от същия регламент, доколкото по същество е приел, че в настоящия случай предвиденият в член 54, параграф 1 18‑месечен срок е започнал да тече от получаването на окончателните доклади на OLAF от разплащателната агенция, докато според тази държава членка, щом е започната процедура по член 52 от посочения регламент, тя трябва да доведе до приемането на решение за отказване на финансиране, след като бъдат преминати различните етапи, предвидени в член 34 от Регламент за изпълнение № 908/2014, което в настоящия случай не е било така, когато OLAF изпраща окончателните си доклади.
93
По този начин Общият съд не се съобразил със състезателния характер на процеса на вземане на решения, предвиден в член 52 от Регламент № 1306/2013, както и с факта, че документите, изпратени в рамките на това административно производство, са документи, подготвящи приемането на решение за отказване на финансиране.
94
В тази насока следва да се отбележи, че второто основание изхожда от неправилната постановка, че след като е започнала процедурата за уравняване по съответствие на основание член 52, параграф 1 от Регламент № 1306/2013, Комисията е длъжна да приеме акт за изпълнение съгласно тази разпоредба, преди евентуално да може да започне процедура на основание член 54, параграф 5, букви а) и в) от този регламент.
95
Както следва от анализа на първото основание, и по-конкретно от точки 53—55 от настоящото решение, всъщност задължението да се изиска възстановяване на неправомерните плащания, възникнали в резултат на нередност или небрежност, се поражда по-специално от момента на получаването от страна на разплащателната агенция или органа, отговарящ за възстановяването, на „контролен доклад или подобен документ, който посочва извършването на нередност“, а процедурата, която води до приемането на акт за изпълнение на основание член 54, параграф 5 от Регламент № 1306/2013, може да се приложи независимо от процедурата по член 52, параграф 1 от този регламент.
96
Ето защо, щом е установено неизпълнението на задължението да се изиска възстановяването и без да е длъжна най-напред да приключи процедурата, започната на основание последната разпоредба, Комисията може да приеме акт за изпълнение на основание член 54, параграф 5 от посочения регламент, при условие че е спазена процедурата, предвидена в член 52, параграф 3 от същия регламент.
97
При това положение настоящото основание не може да бъде прието.
98
Тъй като не е уважено нито едно от основанията, изложени в подкрепа на настоящата жалба, същата следва да бъде изцяло отхвърлена.
По съдебните разноски
99
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски.
100
Съгласно член 138, параграф 1 от този правилник, който се прилага по отношение на производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
101
След като Комисията е поискала Република България да бъде осъдена да заплати съдебните разноски и последната е загубила делото, Република България следва да бъде осъдена да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, и тези на Комисията.
По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Република България понася, наред с направените от нея съдебни разноски, и тези на Европейската комисия.
Jarukaitis
Condinanzi
Jääskinen
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 23 октомври 2025 година.
Секретар
A. Calot Escobar
Председател на състава
I. Jarukaitis
(
*1
)	Език на производството: български.
(
1
)	Заличени поверителни данни.
(
2
)	Заличени поверителни данни.
(
3
)	Заличени поверителни данни.
(
4
)	Заличени поверителни данни.
(
5
)	Заличени поверителни данни.
(
6
)	Заличени поверителни данни.
(
7
)	Заличени поверителни данни.
(
8
)	Заличени поверителни данни.
(
9
)	Заличени поверителни данни.
(
10
)	Заличени поверителни данни.