62009CO0507_BG
Страни по делото
Основания за решението
Диспозитив
Страни по делото
По дело C‑507/09 P
с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 7 декември 2009 г.,
Goldman Management Inc., установено в Wilmington (Съединени американски щати), за което се явява адв. И. Лилкова,
жалбоподател,
като другите страни в производството са:
Европейска комисия,
Република България,
ответници в първоинстанционното производство,
СЪДЪТ (седми състав),
състоящ се от: г‑жа R. Silva de Lapuerta, председател на състав, г‑н E. Juhász (докладчик) и г‑н G. Arestis, съдии,
генерален адвокат: г‑н P. Cruz Villalón,
секретар: г‑н R. Grass,
след изслушване на генералния адвокат
постанови настоящото
Определение
Основания за решението
1. С жалбата си Goldman Management Inc. иска отмяната на Определение на Първоинстанционния съд на Европейските общности [понастящем Общият съд] от 16 ноември 2009 г. по дело Goldman Management/Комисия и България (T‑354/09, наричано по-нататък „обжалваното определение“), отхвърлящо искането на дружеството, от една страна, да се установи, че Комисията на Европейските общности неправомерно не е започнала производство срещу Република България за установяване на неизпълнение на задължения и че самата държава членка неправомерно не е предприела действия вследствие на исканията, отправени от жалбоподателя в рамките на вътрешен съдебен спор, и от друга страна, да получи обезщетение за вредите, които твърди, че е претърпяло в резултат на тези бездействия.
Производство пред Първоинстанционния съд и обжалваното определение
2. Жалбоподателят подава иска си в секретариата на Първоинстанционния съд на 14 септември 2009 г.
3. Жалбоподателят иска Първоинстанционният съд:
– да установи, че Комисията неправомерно не е предприела необходимите мерки срещу Република България за това, че в нарушение на общностното право последната не е прехвърлила на жалбоподателя 90 % от акциите на публичното предприятие „Български пощи“,
– да осъди Комисията да заплати на жалбоподателя сума в размер на 50 000 000 000 EUR като обезщетение за претърпените вреди,
– да установи, че Република България неправомерно не е прехвърлила на жалбоподателя 90 % от акциите на публичното предприятие „Български пощи“,
– да осъди Република България да заплати на жалбоподателя сума в размер на 50 000 000 000 EUR като обезщетение за претърпените вреди,
– при условията на евентуалност да разпореди прехвърлянето на 90 % от акциите на публичното предприятие „Български пощи“ на жалбоподателя.
4. По първото правно основание Първоинстанционният съд приема, че по същество жалбоподателят иска от него да установи, че Комисията неправомерно не е започнала производство срещу Република България за установяване на неизпълнение на задължения. В това отношение той напомня, че съгласно постоянната практика на Съда, не е допустим иск за установяване на неправомерно бездействие, предявен от физическо или юридическо лице и чиято цел е да се установи, че като не е започнала срещу държава членка производство за установяване на неизпълнение на задължения, Комисията е бездействала в нарушение на Договора за ЕО. По този въпрос той се позовава на Решение от 14 февруари 1989 г. по дело Star Fruit/Комисия (C‑247/87, Recueil, стp. 291) и следователно отхвърля това правно основание като явно недопустимо.
5. По второто правно основание Първоинстанционният съд приема, че доколкото Комисията не е длъжна да започва производство за установяване на неизпълнение на задължения, решението ѝ да не започне такова производство не е незаконосъобразно, поради което такова решение не може да ангажира извъндоговорната отговорност на Общността, като в това отношение Първоинстанционният съд се позовава на Определение от 23 май 1990 г. по дело Asia Motor France/Комисия (C‑72/90, Recueil, стp. 1‑2181, точка 13). Ето защо той отхвърля това правно основание като явно необосновано.
6. Що се отнася до третото и четвъртото правни основания, Първоинстанционният съд напомня, че нито член 225 ЕО, уточнен в член 51 от Статута на Съда на Европейския съюз и член 1 от приложението към този Статут, нито член 235 ЕО и член 288, втора алинея ЕО му предоставят компетентност да разглежда предявените срещу държави членки искове. Така той отхвърля тези правни основания поради явна липса на компетентност.
7. Що се отнася до петото правно основание, изтъкнато при условията на евентуалност, Първоинстанционният съд отбелязва, че нито една разпоредба на Договора не му позволява да дава задължителни указания на институциите на Общността или на държавите членки. Следователно и по този въпрос той установява своята явна липса на компетентност.
8. При това положение, в съответствие с член 111 от своя Процедурен правилник Първоинстанционният съд отхвърля иска отчасти като явно недопустим, отчасти като явно неоснователен и отчасти поради явна липса на компетентност, без да връчва тази жалба на ответниците.
По жалбата
9. В своята жалба жалбоподателят иска от Съда да отмени обжалваното определение и да уважи направените от него в първоинстанционното производство искания. Жалбоподателят счита, че Първоинстанционният съд е нарушил член 225 ЕО и че съгласно този член посоченият съд е компетентен да се произнесе по неговите искания.
10. Съгласно член 119 от Процедурния правилник, когато жалбата е изцяло или частично явно недопустима или явно неоснователна, Съдът може по всяко време, въз основа на доклад на съдията докладчик и след изслушване на генералния адвокат, с мотивирано определение да отхвърли изцяло или отчасти жалбата.
11. От член 256 от ДФЕС, член 58, първа алинея от Статута на Съда и член 112, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Съда е видно, че една жалба трябва точно да посочва пороците на решението или определението, чиято отмяна се иска, както и правните доводи, с които по специфичен начин се подкрепя това искане (вж. по-специално Решение от 4 юли 2000 г. по дело Bergaderm и Goupil/Комисия, C‑352/98 P, Recueil, стр. I‑5291, точка 34, както и Определение от 19 май 2009 г. по дело Kronberger/Парламент, C‑349/08 P, точка 37).
12. Жалбата, която не съдържа доводи, насочени към установяване на конкретна грешка при прилагане на правото, която опорочава обжалваното решение или определение, а само повтаря или възпроизвежда вече изложени пред Първоинстанционния съд правни основания и доводи, не отговаря на това изискване. Всъщност подобна жалба представлява в действителност просто искане за преразглеждане на представената пред Първоинстанционния съд искова молба или жалба, което е извън компетентността на Съда (вж. Решение по дело Bergaderm и Goupil/Комисия, посочено по-горе, точки 34 и 35).
13. В дадения случай се налага обаче изводът, че освен че е неясна и неточна, в жалбата на жалбоподателя се повтарят вече представените пред Първоинстанционния съд доводи, без да се посочват пороците на обжалваното определение, нито правните съображения, на които се основават тези доводи.
14. При това положение жалбата следва да отхвърли като явно недопустима.
По съдебните разноски
15. Съгласно член 69, параграф 2 от Процедурния правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 118 от същия правилник, Съдът се произнася по съдебните разноски в определението, с което слага край на производството.
16. Тъй като настоящото определение е прието, преди ответната страна да е уведомена за жалбата и следователно преди тази страна да е направила съдебни разноски, достатъчно е да се постанови, че жалбоподателят ще понесе направените от него съдебни разноски.
Диспозитив
По изложените съображения Съдът (седми състав) определи:
1) Отхвърля жалбата.
2) Goldman Management Inc. понася направените от него съдебни разноски.
Постановено в открито съдебно заседание в Люксембург на 6 май 2010 година.