Преюдициално запитване от Bundesverfassungsgericht (Германия), постъпило на 15 август 2017 г. — Heinrich Weiss и др.
(Дело C-493/17)
Език на производството: немски
Запитваща юрисдикция
Bundesverfassungsgericht
Страни в главното производство
Жалбоподатели: Heinrich Weiss, Jürgen Heraeus, Patrick Adenauer, Bernd Lucke, Hans-Olaf Henkel, Joachim Starbatty, Bernd Kölmel, Ulrike Trebesius, Peter Gauweiler, Johann Heinrich von Stein, Gunnar Heinsohn, Otto Michels, Reinhold von Eben-Worlée, Michael Göde, Dagmar Metzger, Karl-Heinz Hauptmann, Stefan Städter, Markus C. Kerber и др.
Други страни в производството: Bundesregierung, Bundestag, Европейска централна банка, Deutsche Bundesbank
Преюдициални въпроси
Следва ли да се приеме, че Решение (ЕС) 2015/774 на Европейската централна банка от 4 март 2015 година относно програма за закупуване на активи на публичния сектор на вторичните пазари (ЕЦБ/2015/10)1, изменено с Решение (ЕС) 2015/2101 на Европейската централна банка от 5 ноември 2015 година за изменение на Решение (ЕС) 2015/774 относно програма за закупуване на активи на публичния сектор на вторичните пазари (ЕЦБ/2015/33)2, с Решение (ЕС) 2016/702 на Европейската централна банка от 18 април 2016 година за изменение на Решение (ЕС) 2015/774 относно програма за закупуване на активи на публичния сектор на вторичните пазари (ЕЦБ/2016/8)3 и с Решение (ЕС) 2016/1041 на Европейската централна банка от 22 юни 2016 година относно допустимостта на търгуемите дългови инструменти, емитирани или изцяло гарантирани от Република Гърция, и за отмяна на Решение (ЕС) 2015/300 (ЕЦБ/2016/18)4, съответно начинът на прилагането му, е в противоречие с член 123, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз?
По-конкретно, следва ли да се приеме, че то е в противоречие с член 123, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз, ако в рамките на програмата за закупуване на активи на публичния сектор на вторичните пазари (ПЗАПС):
a)    се съобщават конкретни данни за покупките по начин, който създава на пазарите фактическата сигурност, че Евросистемата отчасти ще закупи издаваните от държавите членки облигации?
б)    дори и впоследствие не се оповестяват конкретни данни за спазването на минимални срокове между емитирането на дълговия инструмент на първичния пазар и закупуването му на вторичния пазар, така че в това отношение не е възможен съдебен контрол?
в)    всички закупени облигации се държат до падежа и по този начин се изтеглят от пазара, а не се препродават?
г)    Евросистемата закупува търгуеми дългови инструменти с отрицателна доходност до падежа?
Следва ли да се приеме, че посоченото в първия въпрос решение е в противоречие с член 123 ДФЕС най-малкото ако с оглед на изменените условия на финансовите пазари, и в частност в резултат от недостига на допустими за закупуване дългови инструменти, по-нататъшното му прилагане изисква постоянно облекчаване на първоначално действащите правила за закупуване и установените в практиката на Съда ограничения за програмите за закупуване на облигации като ПЗАПС изгубват действието си?
Следва ли да се приеме, че посоченото в първия въпрос Решение (ЕС) 2015/774 на Европейската централна банка от 4 март 2015 г. в сега действащата си редакция е в противоречие с член 119 и член 127, параграфи 1 и 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, както и с членове 17—24 от Протокола за устава на Европейската система на централните банки и на Европейската централна банка, тъй като е издадено при превишаване на предоставените с тези разпоредби правомощия на Европейската централна банка в областта на паричната политика и съответно при изземване на правомощия на държавите членки?
Налице ли е превишаване на правомощията на Европейската централна банка конкретно поради това, че:
а)    посоченото в първия въпрос решение значително влияе на условията за рефинансиране на държавите членки поради обема на ПЗАПС, който към 12 май 2017 г. възлиза на 1 534,8 милиарда евро?
б)    като се има предвид упоменатото в буква а) подобряване на условията за рефинансиране на държавите членки и ефектите от това за търговските банки, посоченото в първия въпрос решение няма само косвени последици в областта на икономическата политика, а обективно установимите му последици сочат, че целите на програмата в областта на икономическата политика са поне равни по значение на целите ѝ в областта на паричната политика?
в)    поради значителните си последици в областта на икономическата политика посоченото в първия въпрос решение е в противоречие с принципа на пропорционалност?
г)    поради липсата на конкретни мотиви не е възможно по време на продължаващото над две години изпълнение на посоченото в първия въпрос решение да се упражнява контрол за това дали то все още е необходимо и пропорционално?
Следва ли да се приеме, че посоченото в първия въпрос решение е в противоречие с член 119 и член 127, параграфи 1 и 2 ДФЕС, както и с членове 17—24 от Протокола за устава на Европейската система на централните банки и на Европейската централна банка най-малкото защото обемът на програмата и продължаващото над две години изпълнение на решението, както и произтичащите от това последици в областта на икономическата политика дават повод за промяна на оценката за необходимостта от ПЗАПС и за нейната пропорционалност и така от определен момент нататък решението вече остава извън правомощията на Европейската централна банка в областта на паричната политика?
Следва ли да се приеме, че евентуално следващото от посоченото в първия въпрос решение неограничено разпределение на риска между националните централни банки от Евросистемата в случай на неизпълнение по облигациите на централните правителства и приравнените към тях емитенти е в противоречие с членове 123 и 125 от Договора за функционирането на Европейския съюз и с член 4, параграф 2 от Договора за Европейския съюз, ако това може да наложи рекапитализиране на национални централни банки с бюджетни средства?
____________
1 ОВ L 121, стр. 20.
2 ОВ L 305, стр. 106.
3 ОВ L 121, стр. 24.
4 ОВ L 169, стр. 14.