62019CJ0265_RES
Дело C‑265/19
Recorded Artists Actors Performers Ltd
срещу
Attorney General и др.
(Преюдициално запитване, подадено от High Сourt (Ирландия)
Решение на Съда (голям състав) от 8 септември 2020 година
„Преюдициално запитване — Интелектуална собственост — Права, сродни на авторското право — Директива 2006/115/ЕО — Член 8, параграф 2 — Използване на звукозаписи в Съюза — Право на изпълнителите на справедливо възнаграждение, поделено с продуцентите на звукозаписите — Приложимост за гражданите на трети държави — Договор за изпълненията и звукозаписите — Членове 4 и 15 — Изключения, за които трети държави са отправили уведомление — Ограничения на правото на справедливо възнаграждение, които чрез реципрочност могат да произтекат от тези изключения в Съюза за гражданите на трети държави — Член 17, параграф 2 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Основно право на защита на интелектуалната собственост — Изискване всяко ограничение да е предвидено в закон, да спазва същественото съдържание на основното право и да е пропорционално — Разпределение на правомощията между Съюза и държавите членки да определят тези ограничения — Разпределение на правомощията в отношенията с третите държави — Член 3, параграф 2 ДФЕС — Изключителна компетентност на Съюза“
Сближаване на законодателствата — Авторско право и сродни права — Директива 2006/115 — Използване на звукозаписи в Съюза — Право на изпълнителите на еднократно справедливо възнаграждение, поделено с продуцентите на звукозаписите — Прилагане само за гражданите на държавите — членки на Европейското икономическо пространство — Недопустимост
(член 15, параграф 1 от Договора на Световната организация за интелектуална собственост за изпълненията и звукозаписите; член 8, параграф 2 от Директива 2006/115 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 54—61, 68 и 75; т. 1 от диспозитива)
Сближаване на законодателствата — Авторско право и сродни права — Директива 2006/115 — Използване на звукозаписи в Съюза — Право на изпълнителите на еднократно справедливо възнаграждение, поделено с продуцентите на звукозаписите — Приложимост към гражданите на трети държави — Приложимост към гражданите на договарящите страни по Договора на Световната организация за интелектуална собственост за изпълненията и звукозаписите — Национален режим
(член 4, параграф 1 и член 15, параграф 1 от Договора на Световната организация за интелектуална собственост за изпълненията и звукозаписите; член 8, параграф 2 от Директива 2006/115 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 62—67)
Сближаване на законодателствата — Авторско право и сродни права — Директива 2006/115 — Използване на звукозаписи в Съюза — Право на изпълнителите на еднократно справедливо възнаграждение, поделено с продуцентите на звукозаписите — Изключения, за които трети държави са отправили уведомление — Принцип на реципрочност — Необходимост от запазване на справедливи условия на участие в търговията с музикални записи — Цел от общ интерес — Ограничение на правото на еднократно справедливо възнаграждение — Условия — Изключителна компетентност на Съюза
(член 15, параграфи 1 и 3 от Договора на Световната организация за интелектуална собственост за изпълненията и звукозаписите; член 3, параграф 2 от ДФЕС; член 17, параграф 2 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 8, параграф 2 от Директива 2006/115 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 78—91; т. 2 от диспозитива)
Сближаване на законодателствата — Авторско право и сродни права — Директива 2006/115 — Използване на звукозаписи в Съюза — Право на изпълнителите на еднократно справедливо възнаграждение, поделено с продуцентите на звукозаписите — Поделяне на възнаграждението между продуцента и изпълнителя — Възнаграждение само за продуцента, но не и за изпълнителя — Недопустимост
(член 8, параграф 2 от Директива 2006/115 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 93—96; т. 3 от диспозитива)
Резюме
Recorded Artists Actors Performers Ltd (RAAP) е организация за колективно управление на правата на изпълнителите, а Phonographic Performance (Ireland) Ltd (PPI) е организация за колективно управление на правата на продуцентите на звукозаписи. Тези организации сключили договор, който определя при какви условия, след като ползвателите платят на PPI сумите, дължими в Ирландия за публичното възпроизвеждане в барове и други обществени места или за излъчването на музикални записи, тези суми трябва да бъдат поделени с изпълнителите и за тази цел бъдат частично прехвърлени от PPI на RAAP. Страните спорят относно обхвата на този договор, що се отнася до сумите, платени на PPI за музиката, изпълнена от някой, който не е нито гражданин, нито пребивава в държава — членка на Европейското икономическо пространство (ЕИП). В това отношение RAAP счита, че всички дължими суми трябва да се поделят, без да се взема предвид гражданството и местопребиваването на изпълнителя. Ако се следвала позицията на RAAP, изпълнителите от третите държави ще получават възнаграждение в Ирландия при всички случаи, докато според PPI — която в това отношение се основава на ирландското право — това не бива да е така, при положение че ирландските изпълнители не получават справедливо възнаграждение в трети държави.
В своето решение Recorded Artists Actors Performers (C‑265/19), обявено на 8 септември 2020 г., големият състав на Съда постановява, че в контекста на използване на звукозаписи в Съюза Директива 2006/115 (
1
) не допуска държава членка да изключи от изпълнителите с право на еднократно справедливо възнаграждение изпълнителите, граждани на държави извън ЕИП. Освен това Съдът уточнява, че изключенията, за които някои трети държави отправили уведомление в съответствие с Договора на Световната организация за интелектуална собственост (СОИС) за изпълненията и звукозаписите (ДИЗ) (
2
), сами по себе си не ограничават правото на тези изпълнители от трети държави на еднократно справедливо възнаграждение в Съюза. Въпреки че законодателят на Съюза може да въведе такива ограничения, стига те да съответстват на правото на интелектуална собственост, защитено от член 17, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), Директива 2006/115 не съдържа такова ограничение и при това положение не допуска държава членка да ограничава това право по отношение на изпълнителите и продуцентите, граждани на трети държави. Освен това Съдът подчертава, че посочената директива не допуска и само продуцентът на съответния звукозапис да получава възнаграждение, без да го поделя с изпълнителя, който има принос в звукозаписа.
На първо място, Съдът посочва, че правото на еднократно справедливо възнаграждение гарантира в правото на Съюза прилагането на член 15, параграф 1 от ДИЗ (
3
) и националният законодател не може да предвиди, че право на такова възнаграждение имат само гражданите на държавите — членки на ЕИП.
В това отношение Съдът констатира, че член 8, параграф 2 от Директива 2006/115, който в контекста на правата, сродни на авторското право, предоставя право с компенсаторен характер, предвижда задължение да се осигури поделяне на справедливото възнаграждение между продуцента на звукозаписа и изпълнителя. Това задължение се прилага, когато използването на звукозаписа или неговото възпроизвеждане се извършват в Съюза. Директивата обаче не въвежда никакво условие изпълнителят или продуцентът на звукозаписа да е гражданин на държава — членка на ЕИП, или друго условие за връзка с тази територия, каквито са местожителството, местопребиваването или мястото, на което се извършва творческата и художествената работа.
Напротив, според Съда от контекста и целите на Директива 2006/115, както и от предимството на сключените от Съюза международни споразумения следва, че член 8, параграф 2 от посочената директива трябва да се тълкува, доколкото е възможно, в съответствие с ДИЗ. В това отношение Съдът подчертава, че въпросното международно споразумение, което е неразделна част от правния ред на Съюза, по принцип задължава Съюза и неговите държави членки да предоставят правото на еднократно справедливо възнаграждение и на гражданите на други договарящи страни по ДИЗ. Това задължение произтича от член 15, параграф 1 от ДИЗ и от националния режим, гарантиран от член 4 от ДИЗ и член 4 от Римската конвенция (
4
).
На второ място, Съдът уточнява, че изключенията, за които трети държави са отправили уведомление по силата на член 15, параграф 3 от ДИЗ, сами по себе си не водят в Съюза до ограничения на правото на еднократно справедливо възнаграждение по отношение на гражданите на тези трети държави. Наистина Съдът констатира, че предвид принципа на реципрочност, закрепен във Виенската конвенция (
5
), Съюзът и неговите държави членки не са длъжни да предоставят без ограничения правото на еднократно справедливо възнаграждение. Според Съда необходимостта от запазване на справедливи условия на участие в търговията с музикални записи може да обоснове ограничаване на правото на еднократно справедливо възнаграждение.
Това право, сродно на авторското право обаче представлява право на интелектуална собственост, защитено от член 17, параграф 2 от Хартата. Ето защо всяко ограничаване на упражняването на това право трябва да бъде предвидено в закон ясно и точно, в съответствие с член 52 от Хартата. Според Съда само по себе си наличието на изключение по ДИЗ не изпълнява това изискване. При това положение само законодателят на Съюза, който разполага с изключителната външна компетентност в тази област, може да вземе решение за такова ограничение.
На трето място, Съдът приема, че видно от самия текст на член 8, параграф 2 от Директива 2006/115, както изпълнителите, така и продуцентите на звукозаписи имат право на еднократно справедливо възнаграждение, което те „поделят“. Следователно тази разпоредба не допуска законодателството на държава членка да изключи изпълнителя от еднократно справедливо възнаграждение.
(
1
)	Директива 2006/115/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 12 декември 2006 година за правото на отдаване под наем и в заем, както и за някои права, свързани с авторското право в областта на интелектуалната собственост (ОВ L 376, 2006 г., стр. 28; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 3, стр. 14).
(
2
)	В съответствие с член 15, параграф 3 от ДИЗ.
(
3
)	Член 15, параграф 1 от ДИЗ гласи, че изпълнителите и продуцентите на звукозаписи имат право на еднократно справедливо възнаграждение при разпространение в ефир или при какъвто и да е вид публично съобщаване на звукозаписи, публикувани с търговска цел.
(
4
)	Международната конвенция за закрила на артистите-изпълнители, продуцентите на звукозаписи и излъчващите организации, изготвена в Рим на 26 октомври 1961 г.
(
5
)	Виенската конвенция за правото на договорите от 23 май 1969 г. (Recueil des traités des Nations unies, том 1155, стр. 331).