62023CJ0811
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (втори състав)
29 януари 2026 година (
*1
)
„Обжалване — Търговска политика — Мерки в областта на търговската политика по отношение на определени продукти с произход от Съединените американски щати — Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/502 — Мерки, приети от Съединените щати върху вноса на определени алуминиеви и стоманени продукти — Решение на Европейския съюз за спиране на търговски отстъпки и други еквивалентни задължения — Допълнителни мита върху вноса на продукти от Съединените щати — Член 41, параграф 2, буква а) от Хартата на основните права на Европейския съюз — Принцип на добра администрация — Право на изслушване —Принцип за забрана на ultra petita“
По дело C‑811/23 P
с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 26 декември 2023 г.,
Европейска комисия, представлявана от G.‑D. Balan и M. Mataija,
жалбоподател,
като другите страни в производството са:
Zippo Manufacturing Co., установено в Брадфорд (Съединени щати),
Zippo GmbH, установено в Емерих на Рейн (Германия),
представлявани от R. MacLean, адвокат, и D. Sevilla Pascual, abogado,
жалбоподатели в първоинстанционното производство,
СЪДЪТ (втори състав),
състоящ се от: K. Jürimäe (докладчик), председател на състава, K. Lenaerts, председател на Съда, изпълняващ функцията на съдия от втори състав, F. Schalin, M. Gavalec и N. Fenger, съдии,
генерален адвокат: T. Ćapeta,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 5 юни 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си Европейската комисия иска отмяна на решение на Общия съд на Европейския съюз от 18 октомври 2023 г., Zippo Manufacturing и др./Комисия (T‑402/20, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“, EU:T:2023:640), с което Общият съд отменя Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/502 на Комисията от 6 април 2020 година относно някои мерки в областта на търговската политика по отношение на определени продукти с произход от Съединените американски щати (ОВ L 109, 2020 г., стр. 10, наричан по-нататък „спорният регламент“), доколкото се отнася до продуктите от подпозиция 96138000 от Комбинираната номенклатура, въведена с Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 256, 1987 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 4, стр. 3) (наричан по-нататък „кодът по КН 96138000“).
Правна уредба
Международното право
2
Споразумението за защитни мерки се съдържа в приложение 1А към Споразумението за създаване на Световната търговска организация (СТО), подписано в Маракеш на 15 април 1994 г. и одобрено с Решение 94/800/ЕО на Съвета от 22 декември 1994 година относно сключването от името на Европейската общност, що се отнася до въпроси от нейната компетентност, на споразуменията, постигнати на Уругвайския кръг на многостранните преговори (1986—1994 г.) (ОВ L 336, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 3) (наричано по-нататък „Споразумението на СТО за защитните мерки“).
3
Член 8 от Споразумението на СТО за защитните мерки е озаглавен „Ниво на отстъпки и други задължения“ и предвижда в параграф 2:
„Ако в хода на консултациите по член 12, параграф 3 не бъде постигнато съгласие в срок до 30 дни, засегнатите страни членки износители имат право, не по-късно от 90 дни след въвеждането на мярката, да преустановят, с изтичането на 30 дни от деня, на който в Съвет[а] по търговията със стоки е получено писмено съобщение за такова преустановяване, прилагането на еквивалентни по същество отстъпки или други задължения съгласно [Общото споразумение за митата и търговията (ГАТТ) от 1994 г.] към търговията на страната членка, прилагаща защитната мярка, за чието преустановяване не е изказано неодобрение от Съвета по търговията със стоки“.
4
Член 12 от Споразумението на СТО за защитните мерки е озаглавен „Нотифициране и консултации“ и предвижда в параграф 3:
„Страната членка, предлагаща да въведе или продължи една защитна мярка, трябва да осигурява достатъчна възможност за предварителни консултации с тези страни членки, които имат съществен интерес като износители на съответната стока, с оглед на, inter alia, преразглеждане на предоставената съгласно параграф 2 информация, размяна на становища относно мярката и постигане на договореност относно начините за изпълнение на целта, определена в член 8, параграф 1“.
Правото на Съюза
5
Съгласно член 1 от Регламент (ЕС) № 654/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година относно упражняването на правата на Съюза за прилагане и осигуряване на съблюдаването на международните търговски правила и за изменение на Регламент (ЕО) № 3286/94 на Съвета за установяване на процедури на Общността в областта на общата търговска политика с оглед гарантиране упражняването от Общността на правата, които са ѝ предоставени съгласно правилата за международна търговия, по-специално тези, които са установени под егидата на Световната търговска организация (ОВ L 189, 2014 г., стр. 50), озаглавен „Предмет“:
„С настоящия регламент се установяват правила и процедури за осигуряване на ефективно и навременно упражняване на правата на [Европейския съюз] с оглед спиране на действието или отмяна на отстъпки или изпълнението на други задължения съгласно международни търговски споразумения, за да:
a)
се отговори на нарушенията от страна на трети държави на международните търговски правила, които засягат интересите на Съюза, с оглед намиране на приемливо решение, което води до възстановяване на ползите за икономическите оператори от Съюза;
б)
се възстанови балансът по отношение на отстъпки или други задължения в търговските отношения с трети държави, когато третирането на стоките от Съюза е изменено по начин, с който се засягат интересите на Съюза“.
6
Член 3 от Регламент № 654/2014 е озаглавен „Обхват“ и предвижда в буква в):
„Настоящият регламент се прилага:
[…]
в)
за възстановяване на баланса по отношение на отстъпки или други задължения, на което прилагането на защитна мярка от трета държава може да даде право съгласно член 8 от [Споразумението на СТО за защитните мерки] или съгласно разпоредбите за защитните мерки, включени в други международни търговски споразумения, в това число регионални или двустранни споразумения“.
7
Член 4 от този регламент е озаглавен „Упражняване на правата на Съюза“ и предвижда в параграф 1:
„Когато е необходимо действие, за да се защитят интересите на Съюза в случаите по член 3, Комисията приема актове за изпълнение за определяне на подходящите мерки на търговската политика. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 8, параграф 2“.
8
Член 9 от този регламент е озаглавен „Събиране на информация“ и предвижда в параграф 1:
„При прилагането на настоящия регламент Комисията събира информация и становища за икономическите интереси на Съюза за конкретни стоки или услуги или за конкретни сектори чрез публикуване на известия в Официален вестник на Европейския съюз или чрез други подходящи обществени средства за комуникация, като посочва в какъв срок трябва да се подаде информацията. Комисията взема под внимание получените реакции“.
Обстоятелствата по спора и спорният регламент
9
Обстоятелствата по спора са изложени в точки 2—13 от обжалваното съдебно решение и доколкото се отнасят до настоящото производство по обжалване могат да бъдат обобщени по следния начин.
10
Zippo Manufacturing Co. (наричано по-нататък „ZMC“), Zippo GmbH и Zippo SAS, което e престанало да съществува като юридическо лице по френското право (наричани по-нататък заедно „жалбоподателите в първоинстанционното производство“), принадлежат към една и съща група от дружества. Те извършват дейност в областта на производството, разпространението и продажбата на механични ветроустойчиви запалки от метал с марката „Zippo“, като предоставят и услугата сервизно обслужване на тези продукти след продажбата им. Продуктите се произвеждат от ZMC, което се явява единственият производител на този вид продукти, известен в Съединените щати.
11
Дружеството ZMC изнася част от своите продукти за Съюза. То ги продава на своите дъщерни дружества, Zippo GmbH и Zippo SAS, и на оторизирани независими дистрибутори с цел пускането им на пазара на територията на Съюза. Продуктите попадат в код по КН 96138000, който се отнася до „други запалки и устройства за запалване“, които се включват сред „запалките и устройствата за запалване (с изключение на устройствата за запалване от позиция 3603), дори механични или електрически, и техните части, различни от камъчетата и фитилите“. В този код те се облагат с мита при въвеждането им в митническата територия на Съюза.
12
На 24 януари 2020 г. Съединените американски щати приемат мерки под формата на увеличаване на митата върху вноса на определени производни алуминиеви продукти и определени производни стоманени продукти, които влизат в сила от 8 февруари 2020 г. и са с неограничена продължителност.
13
Съединените американски щати определят тези мерки като такива за сигурност, но според Комисията те са защитни мерки, предприети за ограничаване на вноса с цел да се защити националната промишленост от чуждестранната конкуренция и да се гарантират нейните търговски успехи. Тогава Комисията преценява, че се налага да приеме мерки в изпълнение на Регламент № 654/2014.
14
На 6 март 2020 г. в приложение на член 9, параграф 1 от този регламент Комисията иска становището на заинтересованите страни посредством формуляр, качен на уебсайта на нейната генерална дирекция (ГД) „Търговия“. Събирането на информация приключва на 13 март 2020 г. Сред мерките, обмисляни в края на това събиране на информация, Комисията посочва възможността да наложи допълнителни мита за някои продукти от Съединените щати, и по-специално на първо време за продуктите с код по КН 96138000. Жалбоподателите в първоинстанционното производство не участват в посоченото събиране на информация.
15
На 6 април 2020 г. Комисията приема спорния регламент.
16
Член 1 от този регламент е предвиждал:
„1.   Комисията незабавно и във всеки случай не по-късно от 7 април 2020 г. дава писмено предизвестие на Съвета по търговията със стоки на СТО, че при липсата на неодобрение от негова страна Съюзът преустановява, считано от 8 май 2020 г., прилагането към търговията със Съединените щати на отстъпките за вносните мита по ГАТТ 1994 по отношение на продуктите, изброени в параграф 2.
2.   Поради това Съюзът прилага допълнителни мита върху вноса в Съюза на изброените по-долу продукти с произход от Съединените щати, както следва:
a)
През първия етап, от 8 май 2020 г. се прилага адвалорно мито в размер съответно на 20 % и 7 % върху вноса на продуктите, определени, както следва:
Код по КН […]
Допълнително адвалорно мито
9613 80 00
20 %
3926 30 00
7 %
[…]“.
17
Член 2 от посочения регламент е гласял:
„Съюзът прилага допълнителните мита, предвидени в член 1, за периода, през който, и доколкото, Съединените щати прилагат или въвеждат повторно своите защитни мерки по начин, който да се отрази върху продукти от Съюза. Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз известие, в което се посочва датата, на която Съединените щати са престанали да прилагат защитните мерки“.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
18
На 30 юни 2020 г. жалбоподателите подават в секретариата на Общия съд жалба за отмяна на спорния регламент, доколкото се отнася до тях.
19
Жалбоподателите изтъкват пет основания в подкрепа на тази жалба. Петото основание е единственото, разгледано от Общия съд, и с него се твърди нарушение на принципа на добра администрация.
20
С отделна писмена молба, подадена в секретариата на Общия съд на 18 септември 2020 г., Комисията прави възражение за недопустимост на посочената жалба. С определение от 6 май 2021 г. Общият съд отлага произнасянето по това възражение за решението по същество.
21
С обжалваното съдебно решение Общият съд най-напред отхвърля възражението за недопустимост на Комисията, като установява процесуалната легитимация на ZMC поради неговото лично и пряко засягане от спорния регламент, както и правния интерес на жалбоподателите в първоинстанционното производство. Поради това той обявява същата жалба за допустима.
22
След това, произнасяйки се по основателността на първоинстанционната жалба, Общият съд разглежда най-напред петото основание. Тъй като счита, че Комисията е нарушила правото на жалбоподателите в първоинстанционното производство да бъдат изслушани, той уважава това основание. Поради това той отменя спорния регламент, доколкото се отнася до продуктите, спадащи към код по КН 96138000, без да разглежда останалите основания, изтъкнати от жалбоподателите в първоинстанционното производство.
Производството пред Съда и исканията на страните
23
С жалбата си Комисията моли Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение,
–
да отхвърли петото основание по дело T‑402/20 и
–
да осъди жалбоподателите в първоинстанционното производство да заплатят съдебните разноски в производството по обжалване и в първоинстанционното производство.
24
ZMC и Zippo GmbH молят Съда:
–
да отхвърли жалбата,
–
при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд, който да се произнесе като първа инстанция по „неразгледаните основания“, и
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в производството по обжалване и в първоинстанционното производство.
По жалбата
25
Комисията излага две основания в подкрепа на жалбата си.
По първото основание
26
С първото основание за обжалване Комисията твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че е нарушено правото на жалбоподателите в първоинстанционното производство да бъдат изслушани по силата на член 41, параграф 2, буква а) от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“). Това основание се разделя на три части.
27
Съдът счита за уместно да разгледа заедно първата и втората част от посоченото основание.
По първата и втората част
– Доводи на страните
28
С първата част от първото основание за обжалване, с която се оспорват точки 63, 65, 69, 71—73, 91 и 92 от обжалваното съдебно решение, Комисията твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е взел предвид изискването по член 41, параграф 2, буква а) от Хартата, че правото на изслушване се прилага само за „индивидуалните мерки“, при прилагането му към спорния регламент. Последният всъщност бил акт с общо приложение, както следвало от съображенията на Общия съд относно личното засягане на жалбоподателите в първоинстанционното производство и от точки 69 и 72 от това съдебно решение.
29
На първо място, Комисията поддържа, че видно от член 41, параграф 2, буква а) от Хартата правото на изслушване се прилага само за индивидуалните мерки, а именно мерките, приети срещу заинтересованото лице, които го засягат неблагоприятно. Индивидуалният характер на съответната мярка и нейното неблагоприятно въздействие върху интересите на заинтересованото лице според нея са две кумулативни условия.
30
Тези условия произтичали и от практиката на съдилищата на Съюза. Съгласно тази съдебна практика правото на изслушване било свързано с упражняването на право на преценка от институциите на Съюза в отделните случаи. Това право се прилагало към всяко производство, което е образувано срещу дадено лице и може да завърши с увреждащ го акт, както и към всяка приета срещу дадено лице мярка. То се прилагало по-специално за адресатите на решения, които засягат чувствително техните интереси, като например решенията за налагане на санкции. Макар по някои дела съдилищата на Съюза да не са извършили отделно подробно разглеждане на изискването за „индивидуална мярка“ освен наличието на неблагоприятно въздействие върху интересите на заинтересованото лице, това се обяснявало с факта, че тези дела се отнасяли именно до индивидуални мерки, които са приети срещу конкретни лица и имат за адресати тези лица.
31
На второ място, Комисията набляга на факта, че посочената съдебна практика изключва наличието на право на изслушване, както по силата на член 41, параграф 2, буква а) от Хартата, така и като общ принцип на правото, преди приемането на актове с общо приложение. Съгласно същата съдебна практика нито процесът по изготвянето им, нито самите актове изискват, по силата на правото на изслушване, участието на засегнатите лица. Положението било различно само ако изрична разпоредба от правната уредба по приемането на акт с общо приложение предоставяла такова процесуално право.
32
На трето място, Комисията упреква Общия съд, че в случая не е спазил изискването за „индивидуална мярка“, предвидено в член 41, параграф 2, буква а) от Хартата и в практиката на съдилищата на Съюза. С различни формулировки той възприел в точки 63, 65 и 71—73 от обжалваното съдебно решение като единствен критерий за обхвата на правото на изслушване породеното от съответната мярка неблагоприятно въздействие. Грешката при прилагане на правото била още по-очевидна, доколкото от точки 69 и 72 от това решение следвало, че спорният регламент не е „индивидуална мярка“.
33
Така възприетото от Общия съд тълкуване на правото на изслушване имало вредни последици, като се има предвид, че много голям брой актове с общо приложение могат да увредят икономическите оператори и потребителите. То предполагало, че всички тези актове пораждали индивидуално право на изслушване. Това можело да доведе до практически трудности, правна несигурност и възможни нарушения на принципа на равно третиране. Всъщност според Комисията би било невъзможно справедливо приемане на мерки с общо приложение, ако институциите на Съюза трябва да вземат предвид личното положение на всяко лице, което може да бъде засегнато неблагоприятно.
34
Следователно според Комисията за актовете с общо приложение обикновено се прилага различна процедура за приемане, както е предвидената в член 9 от Регламент № 654/2014, с която всички заинтересовани страни се приканват да изложат гледната си точка, без някои от тях да бъдат идентифицирани и консултирани индивидуално.
35
С втората част от първото основание за обжалване, с която се оспорват точки 73—77, 91 и 92 от обжалваното съдебно решение, Комисията поддържа, че дори да се предположи, че Общият съд е разгледал и е констатирал, че спорният регламент представлява „индивидуална мярка“, това би представлявало неправилно тълкуване и прилагане на член 41, параграф 2, буква а) от Хартата.
36
На първо място, констатациите в точки 74—77, 91 и 92 от обжалваното съдебно решение не доказвали, че процедурата по приемане на спорния регламент е образувана спрямо жалбоподателите в първоинстанционното производство, нито че те са адресатите на този регламент. Всъщност в точки 69 и 72 от това решение Общият съд изрично приел, че посоченият регламент е акт с общо приложение.
37
От целите на Регламент № 654/2014 обаче ясно следвало, че всички мерки, които могат да бъдат приети въз основа на него, какъвто е спорният регламент, са мерки с общо приложение, уреждащи търговията с определени продукти. С оглед на член 1 от Регламент № 654/2014 тези цели се отнасяли до защитата като цяло на интересите на Съюза по отношение на трети държави. Нито посочените цели, нито която и да е друга разпоредба от този регламент изисквали да се вземе предвид личното положение или поведението на чуждестранните икономически оператори.
38
Освен това дадена мярка не можело да се квалифицира като „индивидуална“ само поради това че авторът ѝ може да идентифицира или да му е известно лице, чиито интереси могат да бъдат засегнати неблагоприятно от приемането на тази мярка. На практика, когато подготвя приемането на мярка като спорния регламент, Комисията непременно била запозната с контекста на пазара, на разглежданите продукти и поне на някои от основните засегнати износители и производители. Въпреки това нямало предвидим начин да се разграничат засегнатите оператори, които заслужават индивидуално право да бъдат изслушани, и тези, които не го заслужават. Така подходът на Общия съд правел практически невъзможно за Комисията да се съобрази едновременно с изискванията на правото на изслушване и с принципа на равно третиране.
39
На второ място, Комисията изтъква, че ако обжалваното съдебно решение трябва да се тълкува в смисъл, че Общият съд е създал изключение от принципа, че правото на изслушване не се прилага за мерките с общо приложение, то би било опорочено и от грешка при прилагане на правото. Всъщност практиката на съдилищата на Съюза не допускала никакво изключение от този принцип. В това отношение обстоятелството, че в случай на лично и пряко засягане на даден оператор същият има процесуална легитимация да обжалва акт с общо приложение, също не можело да му предостави право на изслушване преди приемането на този акт. Всъщност ставало въпрос за отделни правни въпроси.
40
ZMC и Zippo GmbH възразяват, че първата и втората част от първото основание за обжалване са „неотносими, без последици и/или неоснователни“.
41
Що се отнася до първата част от първото основание за обжалване, на първо място, ZMC и Zippo GmbH считат по същество, че Комисията не може да твърди, от една страна, че анализът на личното засягане на етапа на допустимостта потвърждава общото приложение на спорния регламент, като същевременно поддържа, от друга страна, че констатацията на такова засягане и констатацията, че съответната мярка е индивидуална на основание член 41, параграф 2, буква а) от Хартата, са два отделни правни въпроса.
42
На второ място, ZMC и Zippo GmbH оспорват твърдението на Комисията, че спорният регламент представлява мярка с общо приложение. Това твърдение се основавало на чисто формален и неправилен критерий. Наличието на индивидуална мярка обаче трябвало да се преценява във всеки отделен случай с оглед на разглежданите фактически и правни обстоятелства. Докато мярката с общо приложение се основавала на обективни съображения, без да са предвидени износители, в случая Комисията идентифицирала и насочила вниманието си към продуктите с марката „Zippo“.
43
На трето място, макар Общият съд да не е използвал систематично прилагателното „индивидуален“ или понятието „индивидуална мярка“, в точка 61 от обжалваното съдебно решение надлежно припомнил, че член 41, параграф 2, буква а) от Хартата се прилага за „индивидуалните мерки“. Също така, например в точка 74 от това решение, той признал и приложил двете отделни условия на тази разпоредба, свързани с наличието на индивидуална мярка и с нейното неблагоприятно въздействие върху интересите на заинтересованото лице. В случая, тъй като спорният регламент е насочен към продуктите на ZMC, той представлявал индивидуална мярка.
44
На четвърто място, ZMC и Zippo GmbH изтъкват, че цитираната от Комисията съдебна практика в случая не позволява да се направят изводи въз основа на нея. Нито едно от цитираните съдебни решения, отнасящи се до актове, приети след приключване на процедура, която не е била образувана срещу дадено лице, или до законодателни актове, не било свързано с положение, при което институция на Съюза е идентифицирала само един икономически оператор и неговите продукти като предмет на конкретно действие и на конкретна индивидуална мярка.
45
На последно място, Комисията не можела да черпи доводи от практическите затруднения и от вредните последици от възприетото от Общия съд тълкуване, за да отрече нарушението на основните права. Впрочем тя лесно можела да избегне тези последици, ако не вършела „нарочно прицелване“ в хода на процедурата по приемане на даден регламент.
46
Що се отнася до втората част от първото основание за обжалване, ZMC и Zippo GmbH изтъкват, на първо място, че Общият съд е установил наличието на индивидуална мярка, тъй като Комисията не само е била осведомена за жалбоподателите в първоинстанционното производство, но по собствена инициатива е избрала и се е насочила към продуктите с марката „Zippo“ като предмет на мерките за възстановяване на баланса.
47
На второ място, твърдението, че спорният регламент не е бил приет след индивидуално производство срещу жалбоподателите в първоинстанционното производство, се основавало на неправилно тълкуване на обжалваното съдебно решение. От използваната в точка 72 от това решение дума „дори“ следвало, че според Общия съд това процесуално обстоятелство не е съществено.
48
На трето място, макар общите цели на Регламент № 654/2014 да не изискват да се вземат предвид индивидуални обстоятелства, Общият съд все пак е установил, че Комисията е взела предвид индивидуалното положение на жалбоподателите в първоинстанционното производство.
49
На четвърто място, що се отнася до доводите на Комисията, основани на общия характер на Регламент № 654/2014, ZMC и Zippo GmbH отбелязват, че този регламент се отнася изключително до прилагането на компенсаторни мерки по отношение на внасяните продукти. Комисията обаче признала, че за разлика от приетите през 2018 г. първоначални мерки, спорният регламент бил приет, за да отрази относително незначително разширяване на определението на продуктите, обхванати от американските мита. Това ограничавало свободата на преценка на Комисията. Тази свобода обаче не ѝ позволявала да избира по субективни причини продукт, който няма никаква връзка с продуктите на Съюза, засегнати неблагоприятно от приетите от Съединените американски щати мерки.
50
На пето място, ZMC и Zippo GmbH добавят, че твърдението на Комисията, че не съществува никакво предвидимо средство за разграничаване на засегнатите оператори, които заслужават индивидуално право да бъдат изслушани, от тези, които не го заслужават, е само „теоретичен довод“, като се има предвид, че в случая действително е имало идентифициране.
– Съображения на Съда
51
С първата и втората част от първото основание за обжалване Комисията по същество упреква Общия съд, че е допуснал грешки при прилагане на правото във връзка с тълкуването и прилагането на член 41, параграф 2, буква а) от Хартата. От една страна, тази институция твърди, че Общият съд неправилно е приел, че предвиденото в тази разпоредба право на изслушване се прилага за мерките с общо приложение, какъвто е спорният регламент, когато те имат неблагоприятно въздействие върху интересите на засегнатото лице. От друга страна, посочената институция поддържа, че дори да се предположи, че Общият съд е квалифицирал този регламент като индивидуална мярка, този извод е неправилен.
52
За да се вземе решение по тези части, на първо място, следва да се определи приложното поле на правото на изслушване.
53
Съгласно член 41, параграф 2, буква а) от Хартата правото на добра администрация включва по-специално правото на всяко лице да бъде изслушвано, преди срещу него да бъде предприета индивидуална мярка, която би имала неблагоприятни последици за него.
54
С оглед на текста на тази разпоредба, закрепеното в нея право на всяко лице да бъде изслушвано, се налага във всяко производство по приемане на индивидуална мярка срещу дадено лице, която има неблагоприятни последици за него.
55
За разлика от това тази разпоредба не се отнася до процеса по изготвяне на актове с общо приложение. Следователно тя не е предназначена да се прилага в хипотезата, в която дадено лице се счита за засегнато от акт с общо приложение (вж. в този смисъл решения от 17 март 2011 г., AJD Tuna, C‑221/09, EU:C:2011:153, т. 49, и от 22 юни 2023 г., Arysta LifeScience Great Britain/Комисия, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, т. 50), като следва да се припомни, че даден акт е с общо приложение, ако се прилага към обективно определени положения и поражда правни последици спрямо категории лица, посочени общо и абстрактно (решения от 6 октомври 1982 г., Alusuisse Italia/Съвет и Комисия, 307/81, EU:C:1982:337, т. 9, и от 17 март 2011 г., AJD Tuna, C‑221/09, EU:C:2011:153, т. 51).
56
Това тълкуване на член 41, параграф 2, буква а) от Хартата се подкрепя от разясненията по член 41 от Хартата, които съгласно член 6, параграф 1, трета алинея ДЕС и член 52, параграф 7 от Хартата трябва да се вземат предвид при нейното тълкуване (вж. в този смисъл решение от 26 февруари 2013 г., Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, т. 20 и цитираната съдебна практика). Всъщност, що се отнася до правото на изслушване, в тези разяснения се уточнява, че това право е закрепено в практиката на съдилищата на Съюза.
57
Впрочем съгласно постоянната съдебна практика принципът на зачитане на правото на защита във всяко производство, което е открито срещу определено лице и може да завърши с увреждащ акт, е общ принцип на правото на Съюза, който трябва да се прилага дори при липсата на специална правна уредба в тази насока. Споменатият принцип изисква адресатите на решения, които засягат осезаемо интересите им, да имат възможност да представят надлежно становището си по обстоятелствата, сочени срещу тях и лежащи в основата на тези решения (вж. в този смисъл решения от 12 февруари 1992 г., Нидерландия и др./Комисия, C‑48/90 и C‑66/90, EU:C:1992:63, т. 44, от 24 октомври 1996 г., Комисия/Lisrestal и др., C‑32/95 P, EU:C:1996:402, т. 21, от 14 юни 2016 г., Marchiani/Парламент, C‑566/14 P, EU:C:2016:437, т. 51, и от 22 юни 2023 г., Arysta LifeScience Great Britain/Комисия, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, т. 47).
58
Освен това правото на изслушване преследва двойна цел. От една страна, то служи за разглеждането на преписката и за възможно най-точното и конкретно установяване на фактите, и от друга страна, позволява да се гарантира ефективна защита на заинтересованото лице. Правото на изслушване цели в частност да гарантира, че всяко решение с неблагоприятни последици се взема при пълно познаване на фактите и има по-конкретно за цел да позволи на компетентния орган да поправи грешка или на засегнатото лице да изтъкне свързани с личното му положение обстоятелства, които налагат решението да бъде прието, да не бъде прието или да има едно или друго съдържание (вж. решение от 4 юни 2020 г., ЕСВД/De Loecker, C‑187/19 P, EU:C:2020:444, т. 69 и цитираната съдебна практика).
59
В този смисъл общият принцип на правото на изслушване не се прилага за актовете с общо приложение (вж. в този смисъл решение от 14 октомври 1999 г., Atlanta/Европейска общност, C‑104/97 P, EU:C:1999:498, т. 35—37).
60
Следва обаче да се добави, че положението е различно, ако изрична разпоредба от правната уредба, уреждаща приемането на разглеждания акт, предоставя такова процесуално право на засегнато лице. Всъщност, въпреки че нито член 41, параграф 2, буква а) от Хартата, нито общият принцип на зачитане на правото на изслушване го задължават, законодателят на Съюза може да предвиди право за лицата, за които се счита, че са засегнати от акт с общо приложение, да бъдат изслушани, консултирани или информирани, и да регламентира упражняването на това право (вж. в този смисъл решение от 22 юни 2023 г., Arysta LifeScience Great Britain/Комисия, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, т. 51).
61
От припомненото следва, както правилно изтъква Комисията, че правото на изслушване по смисъла на член 41, параграф 2, буква а) от Хартата по принцип не се прилага в хипотезата, при която дадено лице е засегнато неблагоприятно от акт с общо приложение.
62
Именно в светлината на гореизложените съображения следва, на второ място, да се разгледа основателността на преценките на Общия съд в точки 63, 65, 69, 71—77, 91 и 92 от обжалваното съдебно решение.
63
В това решение Общият съд, първо, констатира по същество в точки 66 и 67 от него, които не са оспорени в производството по обжалване, че Регламент № 654/2014, в приложение на който е приет спорният регламент, не предоставя право на изслушване на предприятията, чиито продукти са предмет на мерки за възстановяване на баланса.
64
Второ, в точки 68 и 69 от обжалваното съдебно решение Общият съд отбелязва, че предприятията — износители на продуктите, засегнати от мерките за възстановяване на баланса, предвидени в регламент, приет на основание член 4, параграф 1 от Регламент № 654/2014, не са адресати на тези мерки, които имат за предмет възстановяване на баланса по отношение на отстъпките в търговските отношения със Съединените американски щати. В точки 70 и 71 от това решение той обаче приема, че в случая въведените със спорния регламент мерки за възстановяване на баланса са предназначени да породят отрицателни икономически последици за дейността на тези предприятия.
65
Въз основа на това в точки 72 и 73 от обжалваното съдебно решение Общият съд стига до извода, че макар мярка за възстановяване на баланса, предвидена в акт за изпълнение, приет на основание член 4, параграф 1 от Регламент № 654/2014, да не е приета в резултат на отделна процедура срещу посочените предприятия, тя може да представлява мярка, която е от естество да засегне неблагоприятно техните интереси, така че не може да се изключи възможността същите предприятия да се позоват на правото на изслушване на основание член 41, параграф 2, буква а) от Хартата.
66
В този контекст Общият съд приема в точка 74 от обжалваното съдебно решение, че когато при провеждането на процедурата по приемане на акт за изпълнение на основание член 4, параграф 1 от Регламент № 654/2014 Комисията идентифицира физическо или юридическо лице, чиито интереси могат да бъдат засегнати неблагоприятно от предвидените в този акт мерки, това лице трябва да може да изтъкне обстоятелства, свързани с личното му положение, които налагат посоченият акт да бъде приет, да не бъде приет или да има едно или друго съдържание.
67
Трето, в случая в точки 75 и 76 от обжалваното съдебно решение Общият съд констатира, че Комисията е идентифицирала продуктите на жалбоподателите в първоинстанционното производство като предмет на мерките, разглеждани чрез спорния регламент, и е знаела, че тези мерки ще ги засегнат в голяма степен. Оттук в точка 77 от това решение той стига до извода, че при тези обстоятелства жалбоподателите са имали право да бъдат изслушани в хода на процедурата по приемане на този регламент.
68
Тези съображения на Общия съд са опорочени от две грешки при прилагане на правото.
69
Първо, Общият съд е възприел погрешен правен критерий и е тълкувал неправилно обхвата на правото на изслушване, предвидено в член 41, параграф 2, буква а) от Хартата, като е приел по-специално в точки 71—74 от обжалваното съдебно решение, че щом акт с общо приложение има неблагоприятни последици за интересите на лицата, които са засегнати от въведените с него мерки, тези лица могат да се позоват на право на изслушване. Всъщност, както следва от тази разпоредба и от съдебната практика, припомнени в точки 53—62 от настоящото решение, това право не следва да се прилага за актове с общо приложение, включително когато те засягат неблагоприятно интересите на определени лица.
70
Второ, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приложил този погрешен правен критерий към настоящия случай. В това отношение е вярно, че Общият съд не е квалифицирал изрично спорния регламент като акт с общо приложение или като индивидуална мярка. Това не променя факта, че от преценките на Общия съд в точки 68, 69 и 72 от това решение следва достатъчно ясно, че той е възприел този регламент като акт с общо приложение. При тези условия той не е можел — без да допусне грешка при прилагане на правото — да постанови в точки 75—77 от посоченото съдебно решение, че жалбоподателите в първоинстанционното производство са имали право да бъдат изслушани в хода на процедурата по приемане на спорния регламент, като по същество се мотивира с това, че в хода на тази процедура Комисията е идентифицирала продуктите им като предмет на предвидените с този регламент мерки за възстановяване на баланса.
71
Доводите на ZMC и Zippo GmbH не поставят под въпрос този извод.
72
Първо, ZMC и Zippo GmbH считат, че спорният регламент не може да се квалифицира като акт с общо приложение, тъй като Комисията е идентифицирала и насочила вниманието си към техните продукти в хода на процеса, довел до приемането му, и че подобна квалификация противоречи на извършените от Общия съд преценки относно тяхното лично и пряко засягане.
73
В това отношение, от една страна, следва да се приеме, че в член 1, параграф 2 от спорния регламент се определят общо и абстрактно по смисъла на цитираната в точка 55 от настоящото решение съдебна практика продуктите, за които се прилага въведеното с този регламент допълнително адвалорно мито от 20 %, а именно продуктите с код по КН 96138000. Освен това следва да се отбележи, че този регламент има за цел, съгласно член 3, буква в) и член 4, параграф 1 от Регламент № 654/2014, въз основа на който е приет, да възстанови баланса по отношение на отстъпките в търговските отношения със Съединените американски щати, и че спорният регламент не е приет след процедура срещу жалбоподателите в първоинстанционното производство, които не са негови адресати. При това положение следва да се приеме, както прави генералният адвокат в точки 71 и 72 от заключението си, че обстоятелството, че Комисията е идентифицирала определени юридически лица, за които това адвалорно мито до голяма степен би се прилагало, не може само по себе си да направи спорния регламент индивидуална мярка по смисъла на член 41, параграф 2, буква а) от Хартата.
74
От друга страна, що се отнася до доводите за личното и пряко засягане на жалбоподателите в първоинстанционното производство от спорния регламент, следва да се припомни, че фактът, че дадено лице е лично и пряко засегнато от акт с общо приложение, не може да му предостави право да бъде изслушано преди приемането на такъв акт (вж. в този смисъл решение от 14 октомври 1999 г., Atlanta/Европейска общност, C‑104/97 P, EU:C:1999:498, т. 34 и 35). Всъщност процесуалната легитимация по член 263, четвърта алинея ДФЕС и правото на изслушване по член 41, параграф 2, буква а) от Хартата са два отделни правни въпроса, които, както следва от точка 78 от заключението на генералния адвокат, преследват различни цели.
75
Второ, твърдението на ZMC и на Zippo GmbH, че Общият съд е установил наличието на приета спрямо тях индивидуална мярка се основава на неправилен прочит на обжалваното съдебно решение, както следва от точка 70 от настоящото решение.
76
Трето, доводите за свободата на преценка на Комисията при избора на продуктите, за които се прилагат предвидените в спорния регламент мерки, са свързани с преценката на основателността на тези мерки. Те обаче са ирелевантни, що се отнася до съществуването на право на изслушване на ZMC и Zippo GmbH.
77
С оглед на всички гореизложени съображения първата и втората част от първото основание за обжалване следва да се уважат.
По третата част
– Доводи на страните
78
С третата част от първото основание за обжалване Комисията поддържа, че ако жалбоподателите в първоинстанционното производство са имали право да бъдат изслушани в процеса на приемане на спорния регламент, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е заключил, че това право не им е предоставено чрез обществената консултация, проведена на основание член 9, параграф 1 от Регламент № 654/2014.
79
Според ZMC и Zippo GmbH тази част е недопустима и при всички случаи е необоснована.
– Съображения на Съда
80
Третата част от първото основание за обжалване е формулирана при условията на евентуалност, в случай че Съдът постанови, че Общият съд правилно е приел, че жалбоподателите в първоинстанционното производство имат право да бъдат изслушани в процеса на приемане на спорния регламент. От анализа на първата и втората част от това основание обаче следва, че това не е така.
81
Ето защо третата част от първото основание за обжалване следва да се отхвърли като ирелевантна, без да е необходимо да се преценява нейната допустимост.
82
С оглед на всички гореизложени съображения следва да се направи изводът, че първото основание за обжалване трябва да се уважи в първите си две части и да се отхвърли в останалата си част. В това отношение установените грешки при прилагане на правото в рамките на разглеждането на тези части са достатъчни, за да се отмени обжалваното съдебно решение.
83
Все пак Съдът счита за уместно да разгледа и второто основание за обжалване за целите на доброто правораздаване.
По второто основание
Доводи на страните
84
С второто основание за обжалване Комисията поддържа, че Общият съд е нарушил принципа ne ultra petita. Тя отбелязва, че както следва от точка 92 от обжалваното съдебно решение, Общият съд е отменил спорния регламент „доколкото се отнася до продуктите, спадащи към код по КН 96138000“, докато с жалбата се иска отмяна на този регламент само в частта, в която той се прилага за жалбоподателите в първоинстанционното производство. Следователно Общият съд се произнесъл ultra petita.
85
ZMC и Zippo GmbH считат, че второто основание за обжалване трябва да се отхвърли като „неотносимо или без последици“.
86
ZMC и Zippo GmbH изтъкват, че отмяната на спорния регламент в частта, която се отнася до продуктите с произход от Съединените щати, попадащи в код по КН 96138000, е равнозначна на отмяна на този регламент в частта, която се отнася до техните продукти, с оглед на констатациите, направени от Общия съд в точки 27 и 29 от обжалваното съдебно решение. По-специално от посочената точка 29 следвало, че ZMC е единственият производител износител на попадащи в този код продукти от територията на Съединените щати към Съюза. Следователно било малко вероятно и дори изключено запалки с произход от Съединените щати, произведени от други американски предприятия, да са били засегнати от посочения регламент. Във всеки случай ставало въпрос само за съпътстващи вреди от насочването към продуктите на жалбоподателите в главното производство.
Съображения на Съда
87
Както Съдът многократно е постановявал, съдът, осъществяващ контрол за законосъобразност, не може да се произнася ultra petita и поради това постановената от него отмяна не може да надхвърля по обхват поисканата от жалбоподателя (решения от 14 септември 1999 г., Комисия/AssiDomän Kraft Products и др., C‑310/97 P, EU:C:1999:407, т. 52, и от 14 ноември 2017 г., British Airways/Комисия, C‑122/16 P, EU:C:2017:861, т. 81).
88
В случая от жалбата в първоинстанционното производство недвусмислено следва, както констатира самият Общ съд в точка 14 от обжалваното съдебно решение, че жалбоподателите в първоинстанционното производство са направили искане за отмяна на спорния регламент, и по-специално член 1, параграф 2, буква а) и член 2 от него, доколкото те се прилагат по отношение на тях.
89
С обжалваното съдебно решение Общият съд отменя спорния регламент, „доколкото се отнася до продуктите, спадащи към код по КН 96138000“.
90
Доколкото обаче този регламент установява продуктите, спадащи към този код, той определя абстрактно и обективно категория продукти, за които се прилага наложеното с него допълнително адвалорно мито, както е посочено в точка 73 от настоящото решение. По този начин посоченият регламент може да се прилага за тези продукти, независимо от самоличността на съответните производители, износители и вносители.
91
От това следва, че като е отменил спорния регламент, доколкото се отнася до продуктите, спадащи към посочения код, Общият съд е надхвърлил обхвата на исканията на жалбоподателите в първоинстанционното производство. В това отношение обстоятелството, че ZMC е единственият производител — износител на продукти, спадащи към същия код, дори да се приеме за установено, при всички положения е ирелевантно.
92
При тези условия второто основание на жалбата следва да се уважи.
93
Предвид изводите, направени в точки 82 и 92 от настоящото решение, жалбата следва да се уважи, и следователно да се отмени обжалваното съдебно решение, доколкото с него се отменя спорният регламент в частта, която се отнася до продуктите, спадащи към код по КН 96138000, и се прави произнасяне по съдебните разноски.
По жалбата пред Общия съд
94
Съгласно член 61, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз в случай на отмяна на решението на Общия съд Съдът може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това.
95
В случая в самото начало следва да се отбележи, че както следва от точка 93 от настоящото решение, обжалваното съдебно решение по същество се отменя само в частта, в която с него е уважена жалбата в първоинстанционното производство. За сметка на това решението, с което Общият съд разрешава процесуален въпрос, като отхвърля възражението за недопустимост, повдигнато от Комисията с отделна молба, не е обжалвано. Това решение, което се съдържа в посоченото съдебно решение (вж. в този смисъл решение от 26 февруари 2002 г., Съвет/Boehringer, C‑23/00 P, EU:C:2002:118, т. 50 и цитираната съдебна практика), следователно има сила на пресъдено нещо, независимо от частичната отмяна на споменатото съдебно решение (вж. по аналогия решения от 4 март 2021 г., Комисия/Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, т. 109 и 110, и от 5 септември 2024 г., Комисия/Чешка република (Джобни запалки), C‑494/22 P, EU:C:2024:684, т. 155 и 156).
96
По същество следва да се отбележи, че в подкрепа на жалбата си за отмяна ZMC и Zippo GMBH посочват пет основания. С тях се твърди, първо, нарушение на принципа на пропорционалност, второ, нарушение на принципите на недопускане на дискриминация и на равно третиране, трето, нарушение на задължението за мотивиране, четвърто, нарушение на задълженията на Съюза по силата на правото на СТО и пето, нарушение на принципа на добра администрация.
97
С оглед по-специално на обстоятелството, че това пето основание е било обсъдено при условията на състезателност в производството пред Общия съд и че разглеждането му не налага да се взема решение за някакво допълнително процесуално-организационно действие или събиране на доказателства, Съдът счита, че фазата на производството по дело T‑402/20 му позволява да постанови окончателно решение по отношение на посоченото пето основание (вж. в този смисъл решение от 8 септември 2020 г., Комисия и Съвет/Carreras Sequeros и др., С‑119/19 P и C‑126/19 P, EU:C:2020:676, т. 130).
98
В рамките на същото пето основание ZMC и Zippo GmbH оспорват, от една страна, процеса на събиране на информация, проведен от Комисията на основание член 9 от Регламент № 654/2014, и от друга страна, твърдят по същество, че правото им да бъдат изслушани, е било нарушено.
99
Що се отнася до доводите, с които се оспорва процесът на събиране на информация, при липсата на конкретно оспорване от страните в това отношение Съдът възнамерява да възприеме направените от Общия съд преценки в това отношение в точки 53—58 от обжалваното съдебно решение.
100
Колкото до доводите, с които по същество се твърди нарушение на правото на ZMC и на Zippo GmbH да бъдат изслушани, от точки 53—61, 69, 70 и 73 от настоящото решение следва, че тъй като спорният регламент е акт с общо приложение, те не могат да се позовават на право на изслушване при липсата на изрична разпоредба в Регламент № 654/2014, която да им предоставя такова процесуално право.
101
Поради тези съображения петото основание на първоинстанционната жалба трябва да се отхвърли изцяло по същество.
102
Фазата на производството по делото обаче не позволява да се постанови окончателно решение по първото, второто, третото и четвъртото основание на първоинстанционната жалба.
103
Всъщност, както следва от точка 92 от обжалваното съдебно решение, Общият съд е приел, че тъй като петото основание на тази жалба е уважено, не е необходимо да се разглеждат останалите основания, нито да се произнася по допустимостта на някои доказателства, представени от жалбоподателите в първоинстанционното производство. Анализът на тези останали основания обаче предполага извършването на евентуално сложни фактически преценки, а Съдът смята, че не разполага с всички необходими фактически обстоятелства за тази цел.
104
Поради това делото следва да се върне на Общия съд, който да се произнесе по първото, второто, третото и четвъртото основание, изтъкнати в подкрепа на жалбата по дело T‑402/20.
По съдебните разноски
105
Тъй като делото се връща на Общия съд, Съдът не следва да се произнася по съдебните разноски.
По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
1)
Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 18 октомври 2023 г., Zippo Manufacturing и др./Комисия (T‑402/20, EU:T:2023:640), в частта му, в която с него се отменя Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/502 на Комисията от 6 април 2020 година относно някои мерки в областта на търговската политика по отношение на определени продукти с произход от Съединените американски щати, доколкото се отнася до продуктите от подпозиция 96138000 от Комбинираната номенклатура, въведена с Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа, и се прави произнасяне по съдебните разноски.
2)
Връща делото на Общия съд на Европейския съюз, за да се произнесе по първото, второто, третото и четвъртото основание, изтъкнати в подкрепа на жалбата по дело T‑402/20.
3)
Не се произнася по съдебните разноски.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.