Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
NICOLAS
EMILIOU
prednesené
23. apríla
2026(1)
Vec C‑237/24 P
Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska
proti
Európskej komisii
„ Odvolanie – EPZF a EPFRV – Nariadenie
(EÚ)
č. 1307/2013 – Článok 9
ods. 2 – Výdavky
vylúčené z financovania
Európskou
úniou – Výdavky
vynaložené
Spojeným
kráľovstvom
Veľkej
Británie a Severného
Írska – Pojem
‚aktívny
poľnohospodár‘ “
I.      Úvod
1.        Spojené
kráľovstvo
Veľkej
Británie a Severného
Írska
(ďalej
len
„Spojené
kráľovstvo“)
vo
svojom
odvolaní
navrhuje,
aby
Súdny
dvor
zrušil
rozsudok
Všeobecného
súdu(2),
ktorým
tento
súd
zamietol
žalobu o neplatnosť
podanú
Spojeným
kráľovstvom(3) proti
rozhodnutiu
Európskej
komisie,
ktorým
sa z financovania
Európskou
úniou
vylučujú
určité
výdavky
vynaložené
členskými
štátmi v rámci
Európskeho
poľnohospodárskeho
záručného
fondu
(EPZF) a v rámci
Európskeho
poľnohospodárskeho
fondu
pre
rozvoj
vidieka
(EPFRV)(4).
2.        EPZF a EPFRV
sú
nástroje
financovania
spoločnej
poľnohospodárskej
politiky
(SPP)
zriadené
Zmluvou o FEÚ.(5) V rámci
SPP
sa
poľnohospodárom,
ktorých
príjmy
sú v porovnaní
so
zvyškom
hospodárstva
Únie
nižšie
než
priemerné
príjmy a ktorých
príjmy
podliehajú
neistotám,
ako
sú
počasie a klíma,
poskytujú
priame
platby
predstavujúce
podporu
príjmu,
ktorá
slúži
ako
záchranná
sieť.(6) Okrem
toho
cieľom
týchto
priamych
platieb
je
zaručiť
potravinovú
bezpečnosť v rámci
Európskej
únie a odmeniť
poľnohospodárov
za
to,
že
sa
prostredníctvom
svojej
poľnohospodárskej
činnosti
starajú o vidiek a životné
prostredie.(7)
3.        Právnym
základom
priamych
platieb
pre
poľnohospodárov v rámci
SPP
na
obdobie
rokov
2014
až
2022
bolo
nariadenie
(EÚ)
č. 1307/2013(8).
Poskytovanie
priamych
platieb
vykonáva
Komisia a vnútroštátne
orgány
príslušných
členských
štátov
prostredníctvom
spoločného
riadenia.(9) V rámci
tohto
systému
je
úlohou
vnútroštátnych
orgánov
spracovávať
žiadosti o priame
platby,
vykonávať
platby a pod
dohľadom
Komisie
vykonávať
určité
kontroly.(10)
4.        Poľnohospodári,
ktorí
chcú
takéto
priame
platby
získať,
musia
každoročne
predkladať
žiadosti a dodržiavať
niekoľko
pravidiel.(11) Podľa
nariadenia
č. 1307/2013
sa
od
nich
okrem
iného
vyžadovalo,
aby
ich
bolo
možné
považovať
za
„aktívnych
poľnohospodárov“ v zmysle
jeho
článku 9.
5.        Toto
odvolanie
sa
týka
výkladu
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013,
ktorý
podal
Všeobecný
súd. V tomto
ustanovení
sa
stanovuje
domnienka,
že
žiadateľ o priamu
platbu
(ďalej
len
„žiadateľ o pomoc“),
ktorý
prevádzkuje
letiská,
železničné
služby,
vodárne,
realitné
služby,
trvalé
športoviská a rekreačné
plochy
(ďalej
len
„zoznam
vylúčení“),
nie
je
oprávnený
získať
pomoc v rámci
SPP. Z toho
vyplýva,
že
na
základe
tejto
domnienky
sa
takíto
žiadatelia o pomoc
nepovažujú
za
aktívnych
poľnohospodárov v zmysle
uvedeného
nariadenia.
Túto
domnienku
však
môžu
vyvrátiť
predložením
dôkazov,
ktoré
preukážu,
že
ich
poľnohospodárska
činnosť v skutočnosti
nie
je
len
okrajová,
hoci
vykonávajú
jednu z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení.(12) V napadnutom
rozsudku
Všeobecný
súd
rozhodol,
že
na
účely
určenia,
či
žiadateľ o pomoc
(fyzická
osoba,
právnická
osoba
alebo
skupina
fyzických
alebo
právnických
osôb)
vykonáva
činnosť
uvedenú
na
zozname
vylúčení,
ktorá
by
viedla k uplatneniu
domnienky,
sa
musia
zohľadniť
činnosti
vykonávané
akýmikoľvek
„prepojenými
spoločnosťami“
žiadateľa o pomoc,
aj
keď
tieto
„prepojené
spoločnosti“
samy o priame
platby
nežiadajú.
Všeobecný
súd
vychádzal
pri
výklade z odkazu v článku 9
ods. 2
prvom
pododseku nariadenia
č. 1307/2013
na
„skupiny
fyzických
alebo
právnických
osôb“,
ktoré
podľa
jeho
názoru
zahŕňajú
okrem
skutočného
žiadateľa o priamu
platbu
aj
„prepojené
spoločnosti“.
6.        Spojené
kráľovstvo
výklad
Všeobecného
súdu
spochybňuje a tvrdí,
že
podľa
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013
je
potrebné
posudzovať
len
činnosti
vykonávané
samotným
žiadateľom o pomoc, a nie
činnosti
vykonávané
akoukoľvek
inou
„prepojenou
spoločnosťou“.
II.    Právny rámec
7.        Odôvodnenie
10
nariadenia
č. 1307/2013
znie:
„Skúsenosti
získané
pri
uplatňovaní
rôznych
režimov
podpory
poľnohospodárom
ukazujú,
že v mnohých
prípadoch
sa
podpora
poskytla
fyzickým
alebo
právnickým
osobám,
ktorých
podnikanie
sa
nezameriavalo
na
poľnohospodársku
činnosť
alebo
sa
na
ňu
zameriavalo
len
okrajovo. S cieľom
zabezpečiť
lepšie
zacielenie
podpory
by
sa
členské
mali
vyhnúť
tomu,
aby
priame
platby
poskytovali
určitým
fyzickým a právnickým
osobám,
pokiaľ
nemôžu
tieto
osoby
preukázať,
že
ich
poľnohospodárska
činnosť
nie
je
okrajová.
Členské
štáty
by
tiež
mali
mať
možnosť
neposkytnúť
priame
platby
iným
fyzickým
alebo
právnickým
osobám,
ktorých
poľnohospodárska
činnosť
je
okrajová.
…“
8.        Článok 4
toho
istého
nariadenia,
nazvaný
„Vymedzenie
pojmov a súvisiace
ustanovenia“, v odseku
1 písm. a)
definuje
pojem
„poľnohospodár“
tak,
že
sa
ním
rozumie
„fyzická
alebo
právnická
osoba
alebo
skupina
fyzických
alebo
právnických
osôb
bez
ohľadu
na
právne
postavenie
takejto
skupiny a jej
členov
podľa
vnútroštátneho
práva,
ktorej
podnik
sa
nachádza v rámci
územnej
pôsobnosti
zmlúv,
ako
je
vymedzená v článku 52 ZEÚ v spojení s článkami 349 a 355 ZFEÚ, a ktorá
vykonáva
poľnohospodársku
činnosť“.
9.        Článok 9
nariadenia
č. 1307/2013 s názvom
„Aktívny
poľnohospodár“ v odsekoch
1 a 2
stanovuje:
„1.      Priame
platby
sa
neposkytnú
fyzickým
ani
právnickým
osobám,
ani
skupinám
fyzických
alebo
právnických
osôb,
ktorých
poľnohospodárske
plochy
sú
prevažne
plochy
prirodzene
ponechané v stave
vhodnom
na
pastvu
alebo
pestovanie a ktoré
na
uvedených
plochách
nevykonávajú
minimálnu
činnosť,
ktorú
členské
štáty
vymedzili v súlade s článkom 4
ods. 2 písm. b).
2.      Priame
platby
sa
neposkytnú
fyzickým
ani
právnickým
osobám,
ani
skupinám
fyzických
alebo
právnických
osôb,
ktoré
prevádzkujú
letiská,
železničné
služby,
vodárne,
realitné
služby,
trvalé
športoviská a rekreačné
plochy.
Členské
štáty
môžu
podľa
potreby
na
základe
objektívnych a nediskriminačných
kritérií
rozhodnúť,
že
doplnia
zoznam
uvedený v prvom
pododseku o ďalšie
podobné
nepoľnohospodárske
typy
podnikania
alebo
činnosti, a následne
sa
môžu
rozhodnúť
ktorékoľvek z takýchto
doplnení
vypustiť.
Osoba
alebo
skupina
osôb,
ktoré
patria
do
rozsahu
pôsobnosti
prvého
alebo
druhého
pododseku,
sa
však
považuje
za
aktívneho
poľnohospodára,
ak
vo
forme
požadovanej
členskými
štátmi
poskytne
overiteľný
dôkaz,
ktorým
preukáže
ktorúkoľvek z týchto
skutočností:
a)      že
ročná
výška
priamych
platieb
je
aspoň
5 % celkových
príjmov,
ktoré
získala z nepoľnohospodárskych
činností
za
posledné
účtovné
obdobie,
za
ktoré
je
takýto
dôkaz k dispozícii;
b)      že
jej
poľnohospodárske
činnosti
nie
sú
nepodstatné;
c)      že
jej
hlavným
obchodným
alebo
podnikateľským
cieľom
je
výkon
poľnohospodárskej
činnosti.“
III. Skutkový stav
10.      Skutkový
stav
prejednávanej veci
sa
uvádza v bodoch 2
až
11
napadnutého
rozsudku,
pričom
na
účely
týchto
návrhov
ho
možno
zhrnúť
nižšie
uvedeným
spôsobom.
11.      V roku
2018
Komisia
začala
vyšetrovanie s cieľom
overiť,
či
Spojené
kráľovstvo
pri
poskytovaní
priamych
platieb
poľnohospodárom
za
rok
2017
dodržalo
právne
predpisy
Únie.
12.      Listom
zo
14. júna
2018
Komisia
oznámila
Spojenému
kráľovstvu
výsledky
príslušných
kontrol
na
mieste.
Komisia v tomto
liste
konštatovala,
že
kontrolný
systém,
ktorý
Spojené
kráľovstvo
zaviedlo
na
overovanie
poskytovania
pomoci v rámci
SPP
financovanej z EPZF a EPFRV,
nie
je v súlade s právnymi
predpismi
Únie.
Okrem
toho
požiadala
orgány
Spojeného
kráľovstva,
aby
poskytli
podrobný
opis
zavedených
nápravných
opatrení.
13.      Listom z 18. mája
2021 a po
oznámení
konečných
záverov
svojho
vyšetrovania
Komisia
zaslala
Spojenému
kráľovstvu
súhrnnú
správu.
Tvrdila v nej
najmä,
že
Spojené
kráľovstvo
porušilo
článok 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013 z dôvodu,
že
nezohľadnilo
subjekty
prepojené s dotknutými
žiadateľmi o pomoc
ako
súčasť
skupiny
(ďalej
len
„prepojené
spoločnosti“(13))
pri
overovaní
toho,
či
je
žiadateľ o pomoc
aktívnym
poľnohospodárom, a preto
navrhla
uplatniť
finančnú
opravu
vo
výške
2 686 358,72
eura.
14.      Dňa
17. novembra
2021
prijala
Komisia
sporné
rozhodnutie.
Komisia
okrem
iného
zistila,
že
Spojené
kráľovstvo
porušilo
ustanovenia
týkajúce
sa
postavenia
aktívneho
poľnohospodára
za
rok
2017, a rozhodla,
že
naň
uplatní
finančnú
opravu
vo
výške
2 686 358,72
eura.
Rozhodla
preto,
že z tohto
dôvodu
Európska
únia
neuhradí
Spojenému
kráľovstvu
výdavky
vynaložené
vo
forme
priamych
platieb
poľnohospodárom v rámci
SPP
vo
vyššie
uvedenej
výške.
IV.    Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
15.      Žalobou
podanou
do
kancelárie
Všeobecného
súdu
26. januára
2022
Spojené
kráľovstvo
podalo
návrh
na
zrušenie
sporného
rozhodnutia v rozsahu, v akom
sa
ním z financovania
Európskou
úniou
vylučujú
určité
výdavky,
ktoré
vynaložilo v roku
2017, a to
vo
výške
2 686 358,72
eura.
16.      V konaní
na
Všeobecnom
súde
Spojené
kráľovstvo,
podporované
Českou
republikou,
vo
svojom
jedinom
žalobnom
dôvode v podstate
tvrdilo,
že
Komisia
nesprávne
vyložila
článok 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013.
Spojené
kráľovstvo
tvrdilo,
že
toto
ustanovenie
zakazuje
len
vyplácanie
priamych
platieb
žiadateľom o pomoc,
ktorí
sami
vykonávajú
jednu z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení.
Podľa
Spojeného
kráľovstva
preto
Komisia
nesprávne
vylúčila z financovania
Úniou
priame
platby,
ktoré
poskytlo
poľnohospodárom,
na
základe
toho,
že
Spojené
kráľovstvo
dostatočne
nezohľadnilo
subjekty
prepojené
so
žiadateľom o pomoc,
ktoré
by
hypoteticky
mohli
vykonávať
jednu z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení.
Na
podporu
svojej
žaloby
Spojené
kráľovstvo
uviedlo
niekoľko
tvrdení
týkajúcich
sa
znenia,
kontextu a účelu
článku 9
ods. 2
uvedeného
nariadenia.
17.      Napadnutým
rozsudkom
Všeobecný
súd
túto
žalobu
zamietol. V skratke
povedané,
rozhodol,
že
všeobecné
chápanie
pojmu
„skupiny
fyzických
alebo
právnických
osôb“ v článku 9
ods. 2
prvom
pododseku nariadenia
č. 1307/2013
zahŕňa
„prepojené
spoločnosti“.
To
ho
následne
viedlo k záveru,
že
žiadateľ o pomoc
môže
vykonávať
jednu z činností
uvedených
na
zozname
vylúčených
činností
aj
prostredníctvom
jednej
zo
svojich
prepojených
spoločností,
čo
sa
preto
musí
zohľadniť
pri
posudzovaní
toho,
či
je
žiadateľ o pomoc
aktívnym
poľnohospodárom.
Podľa
Všeobecného
súdu
by
takejto
úvahe
nebránil
kontext, v ktorom
sa
článok 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013
nachádza.
Okrem
toho
by
bola
podporená
cieľmi,
ktoré
uvedené
ustanovenie
sleduje.
V.      Konanie na Súdnom dvore a návrh účastníkov konania
18.      Dňa
28. marca 2024
Spojené
kráľovstvo
podalo
proti
rozsudku
Všeobecného
súdu
odvolanie.
Navrhuje,
aby
Súdny
dvor:
(i)
zrušil
výrok
napadnutého
rozsudku;
(ii)
zrušil
napadnuté
rozhodnutie v rozsahu, v akom
vylučuje z financovania
Úniou
určité
výdavky,
ktoré
vznikli
akreditovaným
platobným
agentúram
Spojeného
kráľovstva v rámci
EPZF a EPFRV
vo
výške
2 686 358,72
eura, a (iii)
uložil
Komisii
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
19.      Komisia
13. júna
2024
predložila
vyjadrenie k odvolaniu, v ktorom
sa
vyjadrila,
že
Súdny
dvor
by
mal
odvolanie
zamietnuť a uložiť
Spojenému
kráľovstvu
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
20.      Česká
republika,
vedľajší
účastník
prvostupňového
konania,
podala
18. júna
2024
vyjadrenie k odvolaniu, v ktorom
navrhla,
aby
Súdny
dvor
odvolaniu
vyhovel.
21.      Rozhodnutím
predsedu
Súdneho
dvora z 13. júna
2024
bolo
Maďarsku
povolené
vstúpiť
do
konania
ako
vedľajší
účastník
na
podporu
Spojeného
kráľovstva,
pričom
Maďarsko
podalo
30. augusta
2024
svoje
vyjadrenie
vedľajšieho
účastníka.
VI.    Posúdenie
22.      Na
podporu
svojho
odvolania
Spojené
kráľovstvo
uvádza
jediný
odvolací
dôvod
založený
na
tom,
že
Všeobecný
súd
nesprávne
vyložil
článok 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013.
Ako
už
bolo
uvedené,
prvý
pododsek uvedeného
ustanovenia
stanovuje
domnienku,
že
žiadateľ o pomoc,
ktorý
vykonáva
činnosť
uvedenú
na
zozname
vylúčení,
sa
nepovažuje
za
aktívneho
poľnohospodára, a preto
nie
je
oprávnený
na
získanie
priamych
platieb.
A.      Argumentácia účastníkov konania
23.      Spojené
kráľovstvo
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
nesprávne
rozhodol,
že
článok 9
ods. 2
prvý
pododsek nariadenia
č. 1307/2013
zakazuje
poskytovanie
priamych
platieb
poľnohospodárom,
ktorí
síce
sami
činnosti
uvedené
na
zozname
vylúčení
nevykonávajú,
ale
sú
súčasťou
širšej
skupiny
subjektov, v ktorej
jeden z týchto
subjektov
jednu z týchto
činností
vykonáva.
24.      Spojené
kráľovstvo
tvrdí,
že
článok 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013
vylučuje
len
priame
platby
poľnohospodárom,
ktorí
priamo,
teda
sami,
vykonávajú
jednu z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení.
Všeobecný
súd
sa
preto
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď
dospel k záveru,
že
na
určenie
toho,
či
je
daný
žiadateľ o pomoc
aktívnym
poľnohospodárom,
je
nutné
zohľadniť
jeho
prepojené
spoločnosti.
Na
podporu
svojho
odvolacieho
dôvodu
Spojené
kráľovstvo
uvádza
päť
tvrdení.
Možno
ich
rozdeliť
do
troch
kategórií
súvisiacich
so
znením,
kontextom,
resp.
cieľom
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013.
25.      Po
prvé,
pokiaľ
ide o znenie
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013,
Spojené
kráľovstvo
tvrdí,
že z bežného
chápania
tohto
ustanovenia
vyplýva,
že
zakazuje
len
priame
platby
trom
rôznym
kategóriám
žiadateľov o pomoc:
„fyzickým
osobám“
alebo
„právnickým
osobám“,
ktoré
samy
priamo
vykonávajú
činnosť
uvedenú
na
zozname
vylúčení,
alebo
„skupine
fyzických
alebo
právnických
osôb“,
ktorá
(posudzovaná
ako
celok)
takúto
činnosť
priamo
vykonáva.
Ak
teda
jednotlivá
spoločnosť
požiada o platbu
nezávisle
od
skupiny,
do
ktorej
patrí, a sama
nevykonáva
žiadnu z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení,
samotná
skutočnosť,
že
iná
spoločnosť
patriaca
do
tej
istej
skupiny
takúto
činnosť
vykonáva,
nie
je
relevantná.
26.      Po
druhé
Spojené
kráľovstvo
sa
na
podporu
uvedeného
tvrdenia
odvoláva
na
článok 4
ods. 1 písm. a)
toho
istého
nariadenia,
ktorý
vymedzuje
pojem
„poľnohospodár“.
Uvádza,
že
znenie
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013
sa
odráža
od
znenia
jeho
článku 4
ods. 1 písm. a), v ktorom
je
pojem
„poľnohospodár“
vymedzený
odkazom
na
tie
isté
tri
kategórie
(„fyzická
osoba“,
„právnická
osoba“ a „skupina
fyzických
alebo
právnických
osôb“).
Priame
platby
podľa
nariadenia
č. 1307/2013
sa
vo
všetkých
prípadoch
poskytujú
„poľnohospodárovi“. Z toho
vyplýva,
že
je
to
vždy
poľnohospodár
žiadajúci o platbu,
ktorý – či
už
ako
„fyzická
alebo
právnická
osoba“
alebo
ako
„skupina
fyzických
alebo
právnických
osôb“ – nesmie
vykonávať
žiadnu z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení.
Inými
slovami,
posúdenie
sa
musí
vykonať
len
so
zreteľom
na
subjekt
(či
už
„fyzickú
osobu“,
„právnickú
osobu“
alebo
„skupinu
fyzických
alebo
právnických
osôb“),
ktorý
je
označený
ako
žiadateľ o pomoc.
27.      Tretím
tvrdením,
ktoré
sa
opäť
týka
znenia
tohto
ustanovenia,
Spojené
kráľovstvo
poukazuje
na
to,
že
výklad
Komisie
by
spôsobil,
že
odkaz v článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013
na
„skupin[u]
fyzických…
osôb“
by
bol
nadbytočný,
pretože
fyzická
osoba
nikdy
nemôže
byť
vlastnená
inou
fyzickou
alebo
právnickou
osobou,
ani s nimi
nemôže
byť
prepojená
tak,
ako
môžu
byť
prepojené
spoločnosti.
Ak
by
bolo
legislatívnym
zámerom
Únie
prostredníctvom
odkazu
na
„skupiny“ v danom
ustanovení
zahrnúť
na
účely
posúdenia
postavenia
„aktívneho
poľnohospodára“
prepojené
spoločnosti
žiadateľa o pomoc,
stačilo
by
odkázať
len
na
„skupiny
právnických
osôb“.
28.      Vo
štvrtom a piatom
tvrdení
Spojené
kráľovstvo
odkazuje
na
ciele
nariadenia
č. 1307/2013.
Podľa
tohto
účastníka
konania
Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku
nesprávne
uviedol,
že
základným
cieľom
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013
je
„zabrániť
riziku
podvodného
využívania
rozpočtu
Únie“.
Účelom
tohto
ustanovenia
je
však
podľa
Spojeného
kráľovstva
skôr
zabezpečiť,
aby
sa
platby
neposkytovali
osobám,
ktorých
poľnohospodárska
činnosť
je
len
okrajová,
ako
to
vyplýva z odôvodnenia
10
nariadenia
č. 1307/2013 a jeho
článku 9
ods. 2
posledného
pododseku (štvrté
tvrdenie).
Navyše
cieľ
zabrániť
riziku
podvodného
využívania
rozpočtu
Únie
by
si v rozpore s tým,
čo
uviedol
Všeobecný
súd,
nevyžadoval
odmietnutie
platieb
spoločnosti,
ktorá
skutočne
vykonáva
poľnohospodársku
činnosť,
ktorá
nie
je
okrajová,
na
základe
toho,
že
je
súčasťou
širšej
skupiny
spoločností, z ktorých
niektoré
vykonávajú
činnosti
uvedené
na
zozname
vylúčení
(piate
tvrdenie).
29.      Komisia
na
úvod
poznamenáva,
že
predmet
odvolania
je
ťažké
identifikovať,
pretože
tvrdenia,
ktoré
Spojené
kráľovstvo
uvádza
na
podporu
svojho
jediného
odvolacieho
dôvodu,
nekritizujú
napadnutý
rozsudok,
ale
skôr
predmetné
rozhodnutie.
Okrem
toho
podľa
nej
niektoré
tvrdenia
konkrétne
neodkazujú
na
prípady
nesprávneho
právneho
posúdenia,
ktorých
sa
mal
Všeobecný
súd
dopustiť, a preto
sú
neprípustné.
30.      Pokiaľ
ide o podstatu
veci,
Komisia
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
sa
nedopustil
nesprávneho
výkladu
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013.
Tento
výklad
podporuje
samotné
znenie
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013:
po
prvé
bežný
význam
pojmu
„skupina“,
ktorý
je
uvedený v tomto
ustanovení,
zahŕňa
viacero
subjektov;
po
druhé
nič
nenaznačuje,
že
odkaz
na
„skupiny
fyzických
alebo
právnických
osôb“ v tom
istom
ustanovení
sa
obmedzuje
na
žiadateľa o priame
platby a nepokrýva
aj
iné
spoločnosti, s ktorými
je
tento
žiadateľ
prepojený.
31.      Vzhľadom
na
kontext
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013 a odvolávanie
sa
Spojeného
kráľovstva v tejto
súvislosti
na
článok 4
ods. 1 písm. a)
uvedeného
nariadenia
Komisia
uznáva,
že v oboch
ustanoveniach
sa
používa
rovnaká
formulácia, a to
„fyzická
alebo
právnická
osoba
alebo
[skupiny]
fyzických
alebo
právnických
osôb“.
Podľa
názoru
Komisie
to
však
neznamená,
že
článok 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013
odkazuje
len
na
„poľnohospodára“,
ako
je
vymedzený v článku 4
ods. 1 písm. a)
toho
istého
nariadenia.
Aj
keby
sa
odkaz
na
„fyzickú
alebo
právnickú
osobu
alebo
skupinu
fyzických
alebo
právnických
osôb“ v týchto
dvoch
ustanoveniach
chápal
rovnako
(ako
odkaz
na
„poľnohospodára“), z nedávneho
rozsudku
Súdneho
dvora
vo
veci
Agrarmarkt Austria(14) (na
ktorý
sa
zameriam
neskôr)
vyplýva,
že
pri
posudzovaní
výkonu
činností
uvedených
na
zozname
vylúčení
sa
musia
zohľadniť
aj
činnosti
vykonávané
spoločnosťami,
ktoré
sú
prepojené
so
žiadateľom.
32.      Komisia,
ktorá
sa
opiera o historický
kontext
nariadenia
č. 1307/2013, a najmä o dôvody
prijatia
jeho
článku 9
ods. 2,
tvrdí,
že
cieľ
lepšieho
zacielenia
podpory
určenej
poľnohospodárom
prostredníctvom
priamych
platieb
uvedený v jeho
odôvodnení
10
si
nevyhnutne
vyžaduje,
aby
sa
článok 9
ods. 2
vykladal
extenzívne.
Nezohľadnenie
prepojených
spoločností
žiadateľa
by
znamenalo
riziko,
že z poskytnutej
podpory v skutočnosti
nebude
mať
prospech
tento
žiadateľ,
ale
prepojené
spoločnosti,
ktoré
vykonávajú
činnosti
uvedené
na
zozname
vylúčení.
33.      Okrem
toho,
ak
by
sa
nezohľadňovali
subjekty,
ktoré
sú
so
žiadateľom
prepojené v rámci
skupiny a ktoré
vykonávajú
nepoľnohospodárske
činnosti,
predstavovalo
by
to
riziko
obchádzania a riziko
nerovnakého
zaobchádzania s príslušnými
žiadateľmi o pomoc.
Dôvodom
je
to,
že
poľnohospodárske a nepoľnohospodárske
činnosti
by
sa
mohli
rozdeliť
medzi
rôzne
subjekty v rámci
tej
istej
skupiny,
aby
sa
predišlo
uplatneniu
domnienky
vylučujúcej
žiadateľov o pomoc z priamych
platieb
stanovenej v článku 9
ods. 2
prvom
pododseku.
34.      Česká
republika
plne
podporuje
tvrdenia
predložené
Spojeným
kráľovstvom.
Poukazuje
tiež
na
to,
že
výklad
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013,
ktorý
prijal
Všeobecný
súd,
by
viedol k „absurdným
praktickým
dôsledkom“,
pretože
to,
či
je
žalobca
aktívnym
poľnohospodárom,
by
sa
stalo
irelevantným.
Namiesto
toho
by
rozhodujúcim
faktorom
bolo
to,
či
je
žiadateľ
členom
skupiny,
ktorá
je
prevažne
poľnohospodárska.
Česká
republika
ďalej
tvrdí,
že z napadnutého
rozsudku
nie
je
jasné,
aká
úroveň
prepojenia
musí
existovať
medzi
žiadateľom o pomoc a jeho
prepojenými
spoločnosťami.
Výklad
prijatý
Všeobecným
súdom
teda
vedie k uloženiu
povinnosti,
ktorá – spočíva v tom,
že
pri
posudzovaní
postavenia
„aktívneho
poľnohospodára“
sa
zohľadňuje
nielen
žiadateľ o pomoc,
ale
aj
spoločnosti s ním
prepojené, a ktorá
nie
je
jednoznačná,
presná a predvídateľná,
čo
je v rozpore
so
zásadou
právnej
istoty.
35.      Maďarsko
podporuje
tvrdenia
predložené
Spojeným
kráľovstvom a Českou
republikou.
Ďalej
upozorňuje,
že
žiadateľom o pomoc
podľa
nariadenia
č. 1307/2013
musí
byť
osoba,
ktorá
vykonáva
práva k predmetnému
podniku(15),
teda k jednotkám,
ktoré
sa
používajú
na
poľnohospodárske
činnosti a ktoré
spravuje
poľnohospodár.
To
nie
je
prípad
prepojených
spoločností
poľnohospodára,
ktoré
by
sa
preto
pri
výklade
článku 9
ods. 2
nemali
brať
do
úvahy.
36.      Napokon,
pokiaľ
ide o obavy
vyjadrené
Všeobecným
súdom v napadnutom
rozsudku,
že
nezohľadnenie
prepojených
spoločností
by
mohlo
viesť k zneužívaniu,
ktorým
by
sa
obchádzali
uplatniteľné
pravidlá,
Maďarsko
pripomína,
že
ak
vykonávanie
činnosti,
ktorá
je
uvedená
na
zozname
vylúčení,
prepojenou
spoločnosťou
nie
je
výsledkom
zámerného
zneužitia,
potom
prepojenie
medzi
podnikmi
neohrozí
cieľ
nariadenia.
B.      Analýza
37.      Domnievam
sa,
že
odvolanie
Spojeného
kráľovstva
je
prípustné a dôvodné.
Vo
svojej
analýze
najprv
stručne
preskúmam
predmet
odvolania a (ne)prípustnosť
niektorých
tvrdení
(časť
1), a následne
sa
budem
venovať
významu
odkazu
na
pojem
„skupina“ v článku 9
ods. 2
prvom
pododseku nariadenia
č. 1307/2013
(časť
2).
Preskúmaním
tohto
pojmu
ukážem,
že
má
odkazovať
na
kategóriu
žiadateľov o pomoc,
ako
tvrdí
Spojené
kráľovstvo, a nezahŕňa
spoločnosti
prepojené
so
žiadateľom o pomoc,
ktoré
samy o priamu
platbu
nežiadajú.
Nakoniec
sa
budem
venovať
tomu,
či
je
na
účely
posúdenia
toho,
či
jedna
fyzická
alebo
právnická
osoba
žiadajúca o priame
platby
je
aktívnym
poľnohospodárom,
napriek
tomu
opodstatnené,
aby
sa
spoločnosti
prepojené s týmto
žiadateľom
zohľadňovali
(časť
3).
1.      O predmete odvolania a (ne)prípustnosti niektorých tvrdení
38.      Podľa
článku 256
ods. 1 ZFEÚ v spojení s článkom 58
Štatútu
Súdneho
dvora
Európskej
únie
sa
odvolanie
na
Súdny
dvor
obmedzuje
na
právne
otázky.
Články 168 a 169
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora v tejto
súvislosti
spresňujú,
že
odvolanie
musí
okrem
iného
obsahovať
právne
dôvody a právne
tvrdenia,
na
ktorých
je
odvolanie
založené, a musia
sa v ňom
presne
označiť
časti
odôvodnenia
Všeobecného
súdu,
ktoré
sa
napádajú.
Navyše
podľa
judikatúry
tohto
súdu
musia
byť
ťažko
zrozumiteľné a zmätočné
tvrdenia
odmietnuté
ako
zjavne
neprípustné,
pretože
Súdnemu
dvoru
neumožňujú
plniť
jeho
povinnosti a preskúmať
zákonnosť
prvostupňového
rozhodnutia.(16)
39.      V tomto
konaní
Spojené
kráľovstvo
uvádza
jediný
odvolací
dôvod
týkajúci
sa
nesprávneho
právneho
posúdenia,
ktorého
sa
mal
dopustiť
Všeobecný
súd
pri
výklade
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013.
Samotný
predmet
odvolania – údajný
nesprávny
výklad
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013
Všeobecným
súdom – je
preto
ľahko
identifikovateľný.
40.      Pokiaľ
ide o prípustnosť
niektorých
tvrdení,
súhlasím s Komisiou,
že
tretie a piate
tvrdenie
predložené
Spojeným
kráľovstvom
jednoznačne
neuvádzajú,
ako
súvisia s napadnutým
rozsudkom,
keďže
neobsahujú
žiadne
odkazy
na
body
napadnutého
rozsudku. Z môjho
pohľadu
však
chýbajúce
uvedenie
konkrétnych
bodov
napadnutého
rozsudku
nemá
vplyv
na
pochopenie
piateho
tvrdenia a jeho
prepojenia s napadnutým
rozsudkom.
Toto
tvrdenie
podporuje
odôvodnenie
poslednej
časti
štvrtého
tvrdenia,
ktoré
síce
výslovne
neodkazuje
na
bod 105
napadnutého
rozsudku,
ale
obsahuje
jeho
doslovnú
citáciu.(17) Domnievam
sa,
že
Spojené
kráľovstvo
sa
opiera o piate
tvrdenie
aj
preto,
aby
zdôraznilo,
že
jediným
účelom
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013
je
zabezpečiť,
aby
poľnohospodárske
činnosti
žiadateľa o pomoc
neboli
okrajové,
ako
sa
uvádza
aj
vo
štvrtom
tvrdení.
To
však
neplatí
pre
tretie
tvrdenie,
ktoré
okrem
toho,
že
neodkazuje
na
konkrétne
body
napadnutého
rozsudku,
nie
je
ani
možné
spojiť s ostatnými
tvrdeniami
odvolania,
ktoré
vyhovujú
tejto
požiadavke, a preto
nie
je
zrozumiteľné.
Súhlasím
preto s Komisiou,
že
toto
tvrdenie
je
zjavne
neprípustné.
41.      Odvolanie
preto
považujem
za
prípustné,
ale z vyššie
uvedených
dôvodov
vylúčim
zo
svojej
analýzy
tretie
tvrdenie.
2.      O odkaze na „skupinu fyzických alebo právnických osôb“ ako samostatnú kategóriu žiadateľov o pomoc
42.      Všeobecný
súd v bode 69
napadnutého
rozsudku
správne
uviedol,
že v článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013
nie
je
odkaz
na
pojem
„prepojené
spoločnosti“.
Tento
článok
odkazuje
len
na
„fyzické
alebo
právnické
osoby“ a „skupiny
fyzických
alebo
právnických
osôb“.
43.      Na
vysvetlenie
rozsahu
tohto
pojmu
Všeobecný
súd
ďalej
uviedol,
že
„svojou
povahou
pojem
‚skupina‘
označuje
skupinu
subjektov,
ktoré
sú
navzájom
prepojené v rámci
tej
istej
organizácie.
Pojem
‚skupina‘
by
sa
preto
mal
vykladať
podobne
ako
pojem
‚zoskupenie‘ a mal
by
sa
vzťahovať
na
akýkoľvek
súhrn
fyzických
alebo
právnických
osôb,
ktoré
sú
navzájom
prepojené v rámci
tej
istej,
viac
alebo
menej
štruktúrovanej
podnikovej
organizácie. Z toho
vyplýva,
že
skupina
fyzických
alebo
právnických
osôb
zahŕňa
aj
prepojené
spoločnosti“.
44.      V tejto
súvislosti
by
som
chcel
spresniť,
že v prejednávanej veci
na
rozdiel
od
toho,
čo
by
mohlo
vyplývať z napadnutého
rozsudku a čo
zrejme
tvrdí
Komisia,
hlavnou
otázkou
nie
je
otázka
týkajúca
sa
výkladu
pojmu
„skupina
fyzických
alebo
právnických
osôb“.
Otázkou
skôr
je,
čo
odkaz
na
tento
pojem
zahŕňa, a teda
koho
možno
označiť
za
„aktívneho
poľnohospodára“ v zmysle
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013. V nasledujúcej
časti
stručne
ukážem,
že
pojem
„skupina
fyzických
alebo
právnických
osôb“
uvedený v článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013
odráža
kategóriu
žiadateľov,
ktorá
je
oddelená
od
kategórií
„fyzických
osôb“ a „právnických
osôb“,
ako
to
zjavne
vyplýva z jeho
kontextu.
45.      Komisia
tvrdí,
že z článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013
nevyplýva
nič,
čo
by
naznačovalo,
že
odkaz
na
„skupiny
fyzických
alebo
právnických
osôb“
sa
obmedzuje
na
žiadateľa o priame
platby a nezahŕňa
aj
iné
subjekty
prepojené s týmto
žiadateľom.
Podľa
názoru
Komisie
sa
preto
pojem
„skupina“
neobmedzuje
len
na
samotného
žiadateľa
vo
forme
„skupiny“,
ale
zahŕňa
aj
niekoľko
prepojených
spoločností.
Toto
tvrdenie
však
zrejme
ignoruje
jasnú
súvislosť
medzi
týmto
ustanovením a vymedzením
pojmu
„poľnohospodár“
uvedeným v článku 4
ods. 1 písm. a)
nariadenia
č. 1307/2013.
46.      V článku 4
ods. 1 písm. a)
nariadenia
č. 1307/2013
sa
stanovujú
tri
rôzne
kategórie
poľnohospodárov,
ktorými
sú
fyzické
osoby,
právnické
osoby a skupiny
fyzických
alebo
právnických
osôb.
Tie
isté
kategórie
sú,
ako
poznamenali
všetci
účastníci
konania,
uvedené v článku 9
ods. 2
prvom
pododseku toho
istého
nariadenia.
Podľa
nariadenia
č. 1307/2013
sa
priame
platby
môžu
poskytovať
len
poľnohospodárom.(18) Z toho
prirodzene
vyplýva,
že
toto
ustanovenie
odkazuje
na
tie
isté
tri
kategórie
poľnohospodárov,
čiže
žiadateľov o pomoc
podľa
nariadenia
č. 1307/2013.
Vzhľadom
na
to
by
priznanie
osobitného
významu
pojmu
„skupina
fyzických
alebo
právnických
osôb“
zahŕňajúcemu
aj
osoby,
ktoré
nie
sú
žiadateľmi,
bolo
nezlučiteľné s vyššie
uvedeným
kontextom, v ktorom
sa
článok 9
ods. 2
uplatňuje.
47.      Súhlasím
preto s tvrdením,
ktoré
predložilo
Spojené
kráľovstvo,
že
pojem
„skupina
fyzických
alebo
právnických
osôb“
sa
má
vykladať v súlade s článkom 4
ods. 1 písm. a)
nariadenia
č. 1307/2013 a že
okrem
fyzickej
alebo
právnickej
osoby
predstavuje
tretiu
možnú
kategóriu
poľnohospodárov, a teda
aj
žiadateľov o pomoc.
48.      Komisia
tvrdí,
že
použitie
rovnakej
formulácie v článku 4
ods. 1 písm. a)
nariadenia
č. 1307/2013 a v článku 9
ods. 2
prvom
pododseku toho
istého
nariadenia
je
nepodstatné.
Ako
však
tento
súd
už
rozhodol v súvislosti s článkom 9
ods. 1
nariadenia
č. 1307/2013(19),
klasifikácia
ako
„poľnohospodár“
je
nutným
predpokladom
toho,
aby
danú
entitu
bolo
možné
považovať
za
„aktívneho
poľnohospodára“.(20) Rovnaká
argumentácia
platí
aj
pre
výklad
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku, o ktorý
ide v tomto
konaní.
Obe
ustanovenia
sa
zaoberajú
klasifikáciou
danej
entity
ako
„aktívneho
poľnohospodára“ a v tomto
ohľade
odkazujú
na
„fyzick[é]
alebo
právnick[é]
osob[y]
alebo
skupin[y]
fyzických
alebo
právnických
osôb“.
Tvrdenie,
ktoré v tejto
súvislosti
uvádza
Komisia,
je
preto
pre
mňa
nepresvedčivé.
49.      Nesúhlasím
ani s tvrdením
Komisie,
že
keďže
článok 4
ods. 1 písm. a)
nariadenia
č. 1307/2013 a jeho
článok 9
ods. 2
sa
týkajú
rôznych
otázok
(vymedzenie
pojmu
„poľnohospodár“
na
jednej
strane a klasifikácia
ako
„aktívny
poľnohospodár“
na
strane
druhej),
treba
rovnakým
formuláciám
použitým v týchto
dvoch
článkoch
pripisovať
odlišný
význam.
Je
zrejmé,
že
článok 9
ods. 2
sa
týka
konkrétnejšieho
určenia
osôb,
ktoré
sa
majú
považovať
za
aktívnych
poľnohospodárov.
Tento
dodatočný
aspekt
„aktívneho“
poľnohospodára
sa
rieši v zozname
vylúčení,
aby
bolo
jasné,
ktoré
kategórie
poľnohospodárov
nie
sú
oprávnené
na
priame
platby.
50.      Z toho
vyplýva,
že
pojem
„skupina
fyzických
alebo
právnických
osôb“ v článku 9
ods. 2
prvom
pododseku odkazuje
na
tretiu
kategóriu
žiadateľov o pomoc. V dôsledku
toho
tento
pojem
nemal
zahŕňať
iné
spoločnosti,
ktoré
sú
so
žiadateľom o pomoc
prepojené,
ale
samy o priamu
platbu
nežiadajú.
Okrem
toho,
ako
to
teraz
vysvetlím, v článku 9
ods. 2
prvom
pododseku nariadenia
č. 1307/2013
nie
je
nič,
čo
by
umožňovalo
dospieť k záveru,
že
spoločnosti
prepojené
so
žiadateľom o pomoc
je
možné
alebo
dokonca
nutné
zohľadniť
pri
posudzovaní
toho,
či
je
žiadateľ o pomoc
„aktívnym
poľnohospodárom“.
3.      O zohľadnení „prepojených spoločností“ na účely posúdenia postavenia „aktívneho poľnohospodára“ podľa článku 9 ods. 2 nariadenia č. 1307/2013
51.      Po
výklade
pojmu
„skupina“
Všeobecný
súd v druhom
kroku
svojho
odôvodnenia
dospel k záveru,
že
čo
sa
týka
vylúčenia z priamej
platby,
„zo
znenia
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013
vyplýva,
že
žiadateľ o pomoc,
ktorým
môže
byť
skupina
fyzických
alebo
právnických
osôb,
môže
vykonávať
činnosti
uvedené
na
zozname
vylúčení
priamo
alebo
prostredníctvom
prepojenej
spoločnosti,
ktorá
je
súčasťou
tej
istej
skupiny
žiadajúcej o pomoc“(21).
Pre
prípad,
že
žiadateľ o pomoc
je
fyzickou
alebo
právnickou
osobou,
ktorá
je
súčasťou
skupiny,
rozhodol,
že
„môže
vykonávať
činnosti
uvedené
na
zozname
vylúčení
buď
priamo,
alebo
prostredníctvom
prepojenej
spoločnosti,
ktorá
je
súčasťou
tej
istej
skupiny“(22), a preto
môže
byť z priamych
platieb
vylúčený.
52.      Prvú
časť
tohto
odôvodnenia
týkajúcu
sa
situácie, v ktorej
samotný
žiadateľ
pozostáva
zo
skupiny
fyzických
alebo
právnických
osôb
vrátane
prepojených
spoločností,
Spojené
kráľovstvo
nespochybňuje. Z vyššie
uvedeného
vysvetlenia
skutočne
vyplýva,
že
ak
žiadateľ o pomoc
pozostáva
zo
„skupiny
fyzických
alebo
právnických
osôb“,
celá
skupina
nesmie
vykonávať
žiadnu z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení.
53.      Spojené
kráľovstvo
však
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
pokiaľ
ide o druhú
časť
jeho
záveru, v ktorej
rozšíril
rovnaké
odôvodnenie
na
situácie,
keď
žiadateľom o pomoc
je
jedna
fyzická
alebo
právnická
osoba a tá
je
súčasťou
skupiny, a to
tým,
že
vyslovil
požiadavku,
aby
sa
zohľadňovali
činnosti
vykonávané
inými
subjektmi v rámci
skupiny
(ktoré
samy
žiadateľmi o priame
platby
nie
sú).
54.      Z môjho
pohľadu
znenie
ani
kontext
písmena
a),
ani
ciele
písmena
b)
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013
takýto
záver
neumožňujú.
a)      Textová a kontextová analýza
55.      Zo
znenia
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013
(„Priame
platby
sa
neposkytnú
fyzickým
ani
právnickým
osobám,
ani
skupinám
fyzických
alebo
právnických
osôb,
ktoré
prevádzkujú
letiská,
železničné
služby,
vodárne,
realitné
služby,
trvalé
športoviská a rekreačné
plochy“(23))
vyplýva,
že
vykonávanie
činností
uvedených
na
zozname
vylúčení
je
nutné
posúdiť
práve
so
zreteľom
na
príslušného
žiadateľa o pomoc.(24)
56.      Znenie
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013
vyžaduje
priamu
väzbu
medzi
žiadateľom o pomoc
(fyzickou
alebo
právnickou
osobou
alebo
skupinou
fyzických
alebo
právnických
osôb) a vykonávaním
jednej z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení.
Naopak,
toto
znenie
nepodporuje
záver,
že
aby
sa
takéto
činnosti
stali
relevantnými
na
účely
preskúmania
postavenia
„aktívneho
poľnohospodára“,
môžu
byť
vykonávané
nepriamo
prostredníctvom
prepojených
spoločností.
Ako
poukázalo
aj
Spojené
kráľovstvo,
takýto
výklad
by
fakticky
znamenal
prepísanie
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013.
Ak
by
normotvorca
Únie
chcel,
aby
sa
pri
posudzovaní
podľa
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013
zohľadňovali
aj
prepojené
spoločnosti
žiadateľa,
ktoré o priame
platby
nežiadajú,
pravdepodobne
by
sa
to v tomto
ustanovení
výslovne
uvádzalo.
57.      Pokiaľ
ide o kontext
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013,
Všeobecný
súd v bode 96
napadnutého
rozsudku
uznal
súvislosť
medzi
pojmom
„aktívny
poľnohospodár“,
ako
je
vymedzený v uvedenom
ustanovení, a pojmom
„poľnohospodár“,
ako
je
vymedzený v článku 4
ods. 1 písm. a)
uvedeného
nariadenia.
Vychádzal
tak z judikatúry
Súdneho
dvora,
podľa
ktorej,
ako
bolo
vysvetlené
vyššie,
aby
bolo
možné
považovať
entitu
za
„aktívneho
poľnohospodára“,
musí
byť
najprv
„poľnohospodárom“(25).
Všeobecný
súd
však
uviedol,
že z tohto
prepojenia
medzi
týmito
dvoma
ustanoveniami
nevyplýva,
že
vylúčenie z priamych
platieb
nastáva
len
vtedy,
ak
je
to
žiadateľ o pomoc,
kto
priamo
vykonáva
činnosti
uvedené
na
zozname
vylúčení. K takémuto
vylúčeniu
môžu
viesť
aj
činnosti,
ktoré
vykonávajú
spoločnosti
prepojené
so
žiadateľom.(26)
58.      Domnievam
sa,
že
toto
odôvodnenie
Všeobecného
súdu
je
problematické,
pretože z neho
nevyplýva,
že
existuje
požiadavka,
aby
jednu z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení
vykonával
priamo
žiadateľ
(bez
ohľadu
na
to,
či
ide o právnickú
osobu,
fyzickú
osobu
alebo
skupinu
fyzických
alebo
právnických
osôb), a mohlo
by
viesť,
ako
tvrdí
Česká
republika, k výsledkom,
ktoré
by
fungovanie
predmetných
pravidiel
negatívne
ovplyvnili.
Znamenalo
by
to,
že
žiadateľ o pomoc,
ktorý
vykonáva
poľnohospodársku
činnosť,
by
bol
vylúčený z platby
na
základe
toho,
že
patrí
do
skupiny,
ktorej
členovia
vykonávajú
prevažne
činnosti
uvedené
na
zozname
vylúčení.(27) Rozhodujúcim
faktorom
by
teda
bolo
len
zameranie
podnikateľskej
činnosti
skupiny
ako
celku a nie
podnikateľská
činnosť
samotného
žiadateľa o pomoc.
To
je
zjavne v rozpore s odôvodnením
10
nariadenia
č. 1307/2013, v ktorom
sa
výslovne
uvádza,
že
jedným z cieľov
nariadenia
je
zabezpečiť,
aby
platby
účinnejšie
cielili
na
poľnohospodárov,
ktorí
vykonávajú
viac
než
len
okrajovú
poľnohospodársku
činnosť.
Súhlasím
preto s tvrdením,
ktoré
Spojené
kráľovstvo
uviedlo
vo
svojom
odvolaní,
že
takýto
výklad
Všeobecného
súdu
treba
odmietnuť.
59.      Komisia
sa
ďalej
odvoláva
na
rozsudok
Súdneho
dvora
Agrarmarkt Austria(28),
aby
odôvodnila
tvrdenie,
že
prepojené
spoločnosti,
ktoré
nežiadajú o priame
platby,
musia
byť
zohľadnené
pri
posudzovaní
vykonávania
jednej z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení, a či
daný
žiadateľ
môže
byť
preto
vylúčený z postavenia
„aktívneho
poľnohospodára“.
60.      V uvedenom
rozsudku
musel
Súdny
dvor
posúdiť
pojmy
„podnik
spravovaný“
poľnohospodárom v zmysle
článku 4
ods. 1 písm. b) a c)
nariadenia
č. 1307/2013 a plocha,
ktorú
„má
poľnohospodár k dispozícii“, v zmysle
článku 33
ods. 1
uvedeného
nariadenia
na
účely
prijímania
priamych
platieb
podľa
uvedeného
nariadenia.
Týmito
pojmami
sa
musel
rozsudok
zaoberať v súvislosti
so
situáciou,
keď
sú
parcely,
ktoré
tvoria
plochu
vo
vlastníctve
danej
poľnohospodárky,
odovzdané
užívateľom
vybraným
touto
poľnohospodárkou,
ktorí
sú
za
stanovený
poplatok
zodpovední
za
údržbu
týchto
parciel a za
úrodu, a keď
táto
poľnohospodárka
vykonáva
počiatočné
obrobenie
pôdy,
pestovanie
plodín a priebežné
zavlažovanie
týchto
pozemkov, a dokonca
tieto
pozemky
udržiava v prípade,
že
tak
nerobia
títo
užívatelia.
61.      Súdny
dvor
rozhodol,
že
tieto
okolnosti
nebránia
tomu,
aby
sa
predmetná
poľnohospodárska
plocha
považovala
za
„podnik
spravovaný“
poľnohospodárom a za
plochu,
ktorú
má
„k dispozícii“ v zmysle
článku 4
ods. 1 písm. b) a článku 33
ods. 1
nariadenia
č. 1307/2013, a teda
vychádzal z celkovej
zodpovednosti,
ktorú
poľnohospodár
stále
nesie
za
príslušné
parcely.(29)
62.      Komisia z rozsudku
Agrarmarkt Austria vyvodila
záver,
že
žiadateľ o pomoc
môže
vykonávať
poľnohospodársku
činnosť
prostredníctvom
iných
osôb
(v konkrétnom
prípade
prostredníctvom
užívateľov
parciel) a byť
klasifikovaný
ako
„poľnohospodár“.
To
isté
sa
preto
musí
vzťahovať
aj
na
vykonávanie
jednej z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení v článku 9
ods. 2
prvom
pododseku nariadenia
č. 1307/2013,
ktoré
sa
tiež
môžu
vykonávať
prostredníctvom
iných
osôb
(spoločností
prepojených
so
žiadateľom o pomoc,
ktoré o priame
platby
nežiadajú,
ale
sú
súčasťou
rovnakej
skupiny
ako
žiadateľ o pomoc).
63.      Tento
záver
je
podľa
môjho
názoru
nesprávny a vychádza z nesprávneho
výkladu
rozsudku
Agrarmarkt Austria.
Ako
správne
uvádza
Česká
republika,
právne
otázky
uvedeného
rozsudku
sa
od
prejednávanej veci
líšia. V uvedenej
veci
boli
jadrom
sporu
pojmy
„podnik
spravovaný“
poľnohospodárkou a „k dispozícii“
tejto
poľnohospodárky,
ktorá
bola
sama
žiadateľkou o priamu
platbu, a nie
otázka
vykonávania
jednej z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení.(30)
64.      Okrem
toho
sa
skutkový
stav v uvedenej
veci
podstatne
líšil
od
prejednávanej veci. V uvedenej
veci
bolo z okolností
zrejmé,
že
dotknutá
poľnohospodárka
si
ponechala
celkovú
zodpovednosť
za
obrábanie
pôdy a stále
mala
podstatné
práva
vo
vzťahu
ku
svojmu
podniku.(31) Táto
situácia
nie
je
porovnateľná
so
scenárom
prepojených
spoločností
žiadateľa,
kde
jedna z prepojených
spoločností
vykonáva
činnosť
uvedenú
na
zozname
vylúčení.
65.      Napokon
súhlasím s tvrdením
Českej
republiky,
že
sa
zdá,
že
rozsudok
Agrarmarkt Austria skôr
potvrdzuje
výklad
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013,
ku
ktorému
sa
prikláňa
Spojené
kráľovstvo. V uvedenom
rozsudku
Súdny
dvor
posudzoval
žiadateľku o pomoc,
poľnohospodárku, a to,
či
môže
byť
kvalifikovaná
ako
aktívna
poľnohospodárka a ako
taká
môže
dostávať
priame
platby.
Konkrétne
okolnosti
veci
viedli k záveru,
že
táto
poľnohospodárka
pôdu
stále
spravovala a mala v držbe,
hoci
bola
na
určitý
čas
odovzdaná
užívateľom. Z uvedeného
rozsudku
teda
vyplýva,
že
pri
skúmaní
toho,
či
poľnohospodára
možno
považovať
za
„aktívneho
poľnohospodára“,
je
predmetom
analýzy
len
žiadateľ o pomoc a nie
iné
prepojené
subjekty.
b)      Teleologická analýza
66.      Spojené
kráľovstvo
ďalej
uvádza,
že
jeho
stanovisko
podporujú
širšie
teleologické
úvahy.
67.      Spojené
kráľovstvo
tvrdí,
že
Všeobecný
súd v bode 104
napadnutého
rozsudku
nesprávne
uviedol,
že
základným
cieľom
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013
je
„zabrániť
riziku
podvodného
využívania
rozpočtu
Únie“.
Podľa
jeho
názoru
je
jeho
cieľom,
ako
sa
uvádza v odôvodnení
10
tohto
nariadenia,
skôr
zabezpečiť,
aby
sa
platby
neposkytovali
osobám,
ktorých
poľnohospodárska
činnosť
je
len
okrajová.
Ďalej
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
nevysvetlil,
prečo
predstavuje
problém,
ak
by
podľa
výkladu
prijatého
Spojeným
kráľovstvom
„žalobca
mohol
rozdeliť
svoje
činnosti
medzi
viacero
prepojených
právnických
osôb s cieľom
obísť
obmedzenia,
ktoré
toto
ustanovenie
zavádza,
na
uznanie
svojho
postavenia
aktívneho
poľnohospodára“(32),
vzhľadom
na
to,
že
samotný
žalobca
by
stále
skutočne
vykonával
neokrajové
poľnohospodárske
činnosti.
68.      Na
úvod
by
som
chcel
poukázať
na
to,
že
Spojené
kráľovstvo
napadnutý
rozsudok
zrejme
sčasti
nesprávne
pochopilo. V bode 104
napadnutého
rozsudku,
na
ktorý
Spojené
kráľovstvo
odkazuje,
Všeobecný
súd
presne
pokračoval
vo
vysvetľovaní,
že
účelom
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013
je
tiež
„obmedziť
platby v rámci
[SPP]
len
na
tých
poľnohospodárov,
ktorí
skutočne
vykonávajú
neokrajovú
poľnohospodársku
činnosť“(33).
69.      V každom
prípade
súhlasím
so
Spojeným
kráľovstvom,
že
ani
tieto
dva
ciele – ochrana
predchádzania
podvodom a zabezpečenie
lepšieho
zacielenia
poskytnutých
priamych
platieb – neodôvodňujú
zohľadňovanie
činností
spoločností
prepojených
so
žiadateľom o pomoc.
Tieto
dva
ciele
nie
sú
dostatočné
na
to,
aby
sa
neprihliadalo
na
znenie a kontext
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013,
keďže
ochrana
cieľov
je
zabezpečená
inak,
ako
vysvetľujem
ďalej.
70.      Po
prvé
vyplýva
to
zo
skutočnosti,
že
normotvorca
Únie
stanovil v článku 60
nariadenia
č. 1306/2013
osobitné
pravidlo
na
riešenie
obchádzania
podmienok,
ktoré
treba
splniť
na
získanie
priamych
platieb, a teda
podvodných
žiadostí.
Po
druhé
nariadenie
č. 1307/2013
samo
osebe
vykonávanie
činností,
ktoré
sú
uvedené
na
zozname
vylúčení,
žiadateľom o pomoc
nezakazuje a nevylučuje
ho
za
týchto
okolností z priamych
platieb,
pokiaľ
žiadateľ
stále
vykonáva
neokrajovú
poľnohospodársku
činnosť. V tejto
súvislosti
nie
je
nevyhnutné,
aby
sa v záujme
cieľa
lepšieho
zacielenia
podpory
zohľadňovali
aj
činnosti,
ktoré
vykonávajú
prepojené
spoločnosti.
71.      Pokiaľ
ide o prvý z dvoch
vyššie
uvedených
aspektov,
konkrétne
predchádzanie
podvodom, v článku 60
nariadenia
č. 1306/2013
sa
stanovuje,
že
„na
základe
právnych
predpisov v oblasti
poľnohospodárstva
sa
neposkytnú
nijaké
výhody v prospech
fyzických
alebo
právnických
osôb,
pri
ktorých
sa
zistilo,
že v rozpore s cieľmi
uvedených
právnych
predpisov
sa
podmienky
požadované
na
získanie
takýchto
výhod
umelo
vytvorili“.
72.      Toto
ustanovenie
ilustruje
dva
body:
po
prvé
normotvorca
Únie
prihliadol
na
umelé
vytváranie
podmienok
na
získanie
platieb
podľa
právnych
predpisov v oblasti
poľnohospodárstva a osobitne
ho
upravil v článku 60
nariadenia
č. 1306/2013; a po
druhé
urobil
tak
pre
prípady,
keď
sa
takéto
umelé
vytváranie
podmienok, a teda
obchádzanie
obmedzení
stanovených
uplatniteľnými
ustanoveniami,
zistilo.
Samotné
riziko
takéhoto
obchádzania
preto
podľa
zámeru
normotvorcu
Únie
nestačí.
73.      Tvrdenie
Komisie
týkajúce
sa
rizika
podvodného
využívania
rozpočtu
Únie
je
však
založené
na
dvoch
čisto
hypotetických
scenároch.
Komisia
sa
po
prvé
obáva,
že
by
žiadateľ
mohol
mať
prospech z príjmov
generovaných
prepojenými
spoločnosťami,
ktoré
vykonávajú
činnosti
uvedené
na
zozname
vylúčení.
(Nepriamy)
pôvod
jeho
vlastných
príjmov z týchto
nepoľnohospodárskych
činností
by
potom
klasifikoval
poľnohospodárske
činnosti
žiadateľa
len
ako
okrajové.(34) Po
druhé
príslušné
činnosti
by
mohli
byť
rozdelené
medzi
viaceré
prepojené
právne
subjekty s cieľom
obísť
článok 9
ods. 2
prvý
pododsek nariadenia
č. 1307/2013.
Tieto
potenciálne
riziká
sa
však
nemusia
vo
všetkých
daných
prípadoch
skutočne
prejaviť. Z môjho
pohľadu
ich
existencia
preto
neodôvodňuje
zohľadnenie
všetkých
spoločností
prepojených
so
žiadateľom o pomoc
na
účely
posúdenia
jeho
postavenia
„aktívneho
poľnohospodára“
podľa
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013.
74.      Súhlasím s Českou
republikou a Maďarskom,
že
odôvodnenie
Všeobecného
súdu,
podľa
ktorého
je
článok 60
nariadenia
č. 1306/2013
nedostatočný
na
to,
aby
sa
zabránilo
riziku
podvodov s rozpočtom
Únie,(35) a pri
posudzovaní
podľa
článku 9
ods. 2
nariadenia
č. 1307/2013
je
preto
nutné
zohľadňovať
prepojené
spoločnosti,
nie
je
presvedčivé.
Vzhľadom
na
ustálenú
judikatúru
Súdneho
dvora(36) by
samotné
rozdelenie
činností
medzi
rôzne
spoločnosti
nemuselo
nevyhnutne
vytvárať
situáciu,
na
ktorú
sa
vzťahuje
článok 60
nariadenia
č. 1306/2013.
Uvedené
ustanovenie
okrem
kombinácie
objektívnych
okolností, z ktorých
vyplýva,
že
aj
napriek
formálnemu
dodržaniu
podmienok
stanovených
právnou
úpravou
Únie
nebol
cieľ
tejto
právnej
úpravy
dosiahnutý,(37) vyžaduje
aj
subjektívny
prvok
spočívajúci v zámere
získať
výhodu
vyplývajúcu z právnej
úpravy
Únie
tým,
že
sa
umelo
vytvárajú
podmienky
potrebné
na
jej
získanie.(38) Podľa
môjho
názoru
však
pôsobnosť
článku 60
nariadenia
č. 1306/2013,
presnejšie
požiadavka
subjektívneho
prvku,
vyjadruje
skôr
zámer
normotvorcu
Únie,
aby
nie
každé
rozdelenie
činností
medzi
rôzne
spoločnosti
bolo
sankcionované a znamenalo
vylúčenie
žiadateľa z priamej
platby.
Úprava
obchádzania
podmienok
na
získanie
priamych
platieb v článku 60
nariadenia
č. 1306/2013
preto
nedáva
priestor
na
extenzívny
výklad
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013.
75.      Pokiaľ
ide o druhý
aspekt, a to
cieľ
lepšieho
zacielenia
podpory,
vzhľadom
na
odôvodnenie
10
nariadenia
č. 1307/2013(39) je
jasné,
že
zámerom
normotvorcu
Únie
nebolo
zakázať
vyplácanie
akýchkoľvek
priamych
platieb
poľnohospodárom,
ktorí
vykonávajú
aj
činnosti
uvedené
na
zozname
vylúčení.
Chcel
len
zabezpečiť,
aby
tieto
iné
činnosti
netvorili
hlavnú
časť
činností
vykonávaných
žiadateľom o pomoc.
76.      To
isté
vyplýva z článku 9
ods. 2
posledného
pododseku nariadenia
č. 1307/2013,
ako
správne
zdôraznilo
Spojené
kráľovstvo. V uvedenom
pododseku sa v písmenách
a)
až
c)
stanovuje
možnosť,
aby
žiadateľ o pomoc,
ktorý
vykonáva
jednu z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení,
domnienku
vyvrátil a preukázal,
že
poľnohospodársku
činnosť
nevykonáva
len
okrajovo. V tomto
prípade
sú
zaujímavé
najmä
písmená
b) a c),
pretože
žiadateľovi o pomoc
umožňujú
preukázať,
„že
[jeho]
poľnohospodárske
činnosti
nie
sú
nepodstatné“
alebo
„že
[jeho]
hlavným
obchodným
alebo
podnikateľským
cieľom
je
výkon
poľnohospodárskej
činnosti“.
Uvedené
ustanovenie
teda
opäť
dokazuje,
že
samotné
vykonávanie
činnosti
uvedenej
na
zozname
vylúčení
nemusí
nevyhnutne
brániť
žiadateľovi o pomoc v získaní
priamych
platieb.
Jediným
aspektom,
na
ktorom v tejto
súvislosti
záleží,
je,
že
jeho
vlastná
poľnohospodárska
činnosť
nie
je
len
okrajová.
77.      V tejto
súvislosti
sa
zdá
byť
protirečivé,
že
samotné
vykonávanie
jednej z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení
prepojenou
spoločnosťou
vylučuje z platby
samotného
žiadateľa o pomoc.
Skutočnosť,
že
prepojené
spoločnosti
potenciálne
vykonávajú
jednu z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení,
nemá
vplyv
na
posúdenie
poľnohospodárskej
činnosti – podstatnej
alebo
okrajovej – žiadateľa o pomoc.
78.      Okrem
toho
chcem
zdôrazniť,
že
ciele,
na
ktoré
sa
Všeobecný
súd
odvoláva,
nie
sú
jediné,
ktoré
sú
relevantné
na
účely
prijatia
správneho
výkladu
ustanovení
nariadenia
č. 1307/2013.
Podľa
jeho
odôvodnenia
2
„jedným z hlavných
cieľov a jednou z kľúčových
požiadaviek
reformy
SPP
[ktorej
súčasťou
je
predmetné
nariadenie]
je
zníženie
administratívneho
zaťaženia“,
ktoré
by
sa
„malo…
riadne
zohľadniť
pri
tvorbe
príslušných
ustanovení
režimu
priamej
podpory“.
Zohľadnenie
všetkých
spoločností
prepojených
so
žiadateľom o pomoc
by
podľa
môjho
názoru
bolo v rozpore s týmto
cieľom.
79.      Napokon
súhlasím s Českou
republikou a Maďarskom,
že
opačný
záver
by
vyvolal
určité
problémy v súvislosti
so
zásadou
právnej
istoty.
80.      Z ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
zásada
právnej
istoty
vyžaduje,
aby
boli
právne
pravidlá
jasné,
presné a predvídateľné,
aby
tak
dotknuté
osoby
mohli
jednoznačne
poznať
svoje
práva a povinnosti a podľa
toho
konať.(40) To
je
osobitne
dôležité v prípade
rizika
negatívnych
finančných
dôsledkov.(41)
81.      Ako
zdôraznila
Česká
republika,
Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku
nešpecifikoval
úroveň
prepojenia,
ktoré
musí
existovať
medzi
príslušnými
spoločnosťami,
štruktúru
podnikovej
organizácie,
ktorá
je
potrebná
na
vytvorenie
skupiny,
ani
to,
či a ako
majú
byť
regulované
vzťahy
medzi
jednotlivými
členmi.
82.      Vzhľadom
na
to
je
vylúčenie z platieb
uskutočňovaných z finančných
prostriedkov
Únie,
ktoré
zaviedli
vnútroštátne
orgány
členských
štátov
na
základe
pomerne
nejasného a vágneho
výkladu
ustanovenia
práva
Únie z môjho
pohľadu
ťažko
zlučiteľné s uvedenou
zásadou
práva
Únie.
83.      Na
záver
sa
domnievam,
že
znenie
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013,
kontext
tohto
ustanovenia a ním
sledované
ciele
bránia
tomu,
aby
sa
pri
posudzovaní
postavenia
aktívneho
poľnohospodára
zohľadňovali
spoločnosti
prepojené
so
žiadateľom o pomoc.
Odvolaniu
preto
treba
vyhovieť,
lebo
Všeobecný
súd
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď
vyložil
článok 9
ods. 2
prvý
pododsek nariadenia
č. 1307/2013 v tom
zmysle,
že
zakazuje
priame
platby
poľnohospodárom,
ktorí
sami
činnosť
uvedenú
na
zozname
vylúčení
nevykonávajú,
ale
vykonávajú
ju s nimi
prepojené
spoločnosti,
čím
sa
stotožnil s výkladom
toho
istého
ustanovenia,
ktorý
podala
Komisia v spornom
rozhodnutí.
Napadnutý
rozsudok
by
sa
preto
mal
zrušiť.
VII. O tom, že nie je potrebné vrátiť vec Všeobecnému súdu na ďalšie konanie
84.      Podľa
článku 61
prvého
odseku
Štatútu
Súdneho
dvora
Európskej
únie
má
Súdny
dvor
rozhodnutie
Všeobecného
súdu
zrušiť,
ak
je
odvolanie
dôvodné. V danej
veci
môže
vydať
konečný
rozsudok
sám,
ak
to
stav
konania
dovoľuje,
alebo
môže
vec
vrátiť
na
rozhodnutie
Všeobecného
súdu.
85.      Ako
bolo
vysvetlené
vyššie,
úspech
odvolania
sa
zakladá
na
nesprávnom
právnom
posúdení,
ktorého
sa
dopustil
Všeobecný
súd
pri
výklade
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013.
Spojené
kráľovstvo
sa v prvostupňovom
konaní
domáhalo
zrušenia
sporného
rozhodnutia
práve z dôvodu
tohto
výkladu
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013
prijatého
Komisiou a tvrdilo,
že
Komisia
preto
určité
výdavky,
ktoré
vznikli
jeho
akreditačným
platobným
agentúram v rámci
EPZF a EPFRV,
nesprávne
vylúčila z financovania
Európskou
úniou.
Sporné
rozhodnutie
je
preto
tiež
neplatné,
keďže
vychádza z rovnakého
nesprávneho
výkladu
článku 9
ods. 2
prvého
pododseku nariadenia
č. 1307/2013, a musí
byť
zrušené.
Preto
nie
je
potrebné
vrátiť
vec
Všeobecného
súdu
na
ďalšie
konanie.
VIII. O trovách
86.      Podľa
článku 184
ods. 2
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora
ak
odvolanie
je
dôvodné a Súdny
dvor
sám
rozhodne s konečnou
platnosťou o veci,
rozhodne
aj o trovách
konania.
87.      Článok 138
ods. 1
tohto
rokovacieho
poriadku,
ktorý
sa
uplatňuje
na
odvolacie
konanie
podľa
článku 184
ods. 1
uvedeného
rokovacieho
poriadku,
stanovuje,
že
účastník
konania,
ktorý
vo
veci
nemal
úspech,
je
povinný
nahradiť
trovy
konania,
ak
to
bolo v tomto
zmysle
navrhnuté.
88.      V prejednávanej veci
Spojené
kráľovstvo o náhradu
trov
konania
požiadalo.
Vzhľadom
na
to,
že
odvolaniu
by
sa
malo
vyhovieť a žaloba
by
sa
mala
zamietnuť,
mala
by
sa
Komisii
uložiť
povinnosť
nahradiť
trovy
tohto
konania, a to
tak
prvostupňového,
ako
aj
odvolacieho.
IX.    Návrh
89.      Na
základe
predchádzajúcich
úvah
navrhujem,
aby
Súdny
dvor:
–        zrušil
rozsudok z 31. januára
2024,
Spojené
kráľovstvo/Komisia
(T‑56/22,
EU:T:2024:51),
–        zrušil
vykonávacie
rozhodnutie
Komisie
(EÚ)
2021/2019,
ktorým
sa z financovania
Európskou
úniou
vylučujú
určité
výdavky
vynaložené
Spojeným
kráľovstvom v rámci
Európskeho
poľnohospodárskeho
záručného
fondu
(EPZF) a v rámci
Európskeho
poľnohospodárskeho
fondu
pre
rozvoj
vidieka
(EPFRV), z uvedeného
dôvodu
nedostatkov
vo
vymedzení
pojmu
„aktívny
poľnohospodár“,
–        uložil
Európskej
komisii
povinnosť
nahradiť
trovy
tak
prvostupňového,
ako
aj
odvolacieho
konania.
1      Jazyk
prednesu:
angličtina.
2      Rozsudok z 31. januára
2024,
Spojené
kráľovstvo/Komisia
(T‑56/22,
ďalej
len
„napadnutý
rozsudok“,
EU:T:2024:51).
3      Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku
rozhodol,
že
Spojené
kráľovstvo
je
aktívne
legitimované
na
podanie
žaloby
na
základe
článku 90
druhého
odseku písm. c)
Dohody o vystúpení
Spojeného
kráľovstva
Veľkej
Británie a Severného
Írska z Európskej
únie a Európskeho
spoločenstva
pre
atómovú
energiu
(Ú. v. EÚ L 29,
2020,
s. 7)
(ďalej
len
„Dohoda o vystúpení“).
4      Vykonávacie
rozhodnutie
Komisie
(EÚ)
2021/2019
zo
17. novembra
2021
(Ú. v. EÚ L 413,
2021,
s. 3;
ďalej
len
„predmetné
rozhodnutie“). V tejto
súvislosti
poznamenávam,
že
Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku
omylom
použil
nesprávne
číslo
rozhodnutia
(2021/2020).
5      Pozri v tejto
súvislosti
články 38
až
44 ZFEÚ.
6      Pozri v tejto
súvislosti
oznámenie
Komisie
Európskemu
parlamentu,
Rade,
Európskemu
hospodárskemu a sociálnemu
výboru a Výboru
regiónov
SPP
do
roku
2020:
zvládnutie
budúcich
výziev v oblasti
potravín,
prírodných
zdrojov a území
[KOM(2010)
672 v konečnom
znení],
s. 7;
Informačné
listy o Európskej
únii – 2026,
Priame
platby,
s. 1,
dostupné
na
adrese
https://www.europarl.europa.eu/ftu/pdf/sk/FTU_3.2.7.pdf; a EURÓPSKA KOMISIA: Vysvetlenie podpory príjmu – Prehľad priamych platieb poľnohospodárom. Dostupné na adrese https://agriculture.ec.europa.eu/common‑agricultural‑policy/income‑support/income‑support‑explained_sk.
7      Tamže.
8      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady
zo
17. decembra
2013,
ktorým
sa
ustanovujú
pravidlá
priamych
platieb
pre
poľnohospodárov
na
základe
režimov
podpory v rámci
spoločnej
poľnohospodárskej
politiky a ktorým
sa
zrušuje
nariadenie
Rady
(ES)
č. 637/2008 a nariadenie
Rady
(ES)
č. 73/2009
(Ú. v. EÚ L 347,
2013,
s. 608).
Uvedené
nariadenie
bolo
zrušené
nariadením
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2021/2115 z 2. decembra
2021,
ktorým
sa
stanovujú
pravidlá
podpory
strategických
plánov,
ktoré
majú
zostaviť
členské
štáty v rámci
spoločnej
poľnohospodárskej
politiky
(strategické
plány
SPP) a ktoré
sú
financované z Európskeho
poľnohospodárskeho
záručného
fondu
(EPZF) a Európskeho
poľnohospodárskeho
fondu
pre
rozvoj
vidieka
(EPFRV), a ktorým
sa
zrušujú
nariadenia
(EÚ)
č. 1305/2013 a (EÚ)
č. 1307/2013
(Ú. v. EÚ,
L 435,
2021,
s. 1). V prejednávanej veci
je
však z hľadiska
časovej
pôsobnosti
uplatniteľné
stále
nariadenie
č. 1307/2013.
9      Pozri v tejto
súvislosti
článok 4
ods. 1
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
č. 1306/2013
zo
17. decembra
2013 o financovaní,
riadení a monitorovaní
spoločnej
poľnohospodárskej
politiky a ktorým
sa
zrušujú
nariadenia
Rady
(EHS)
č. 352/78,
(ES)
č. 165/94,
(ES)
č. 2799/98,
(ES)
č. 814/2000,
(ES)
č. 1290/2005 a (ES)
č. 485/2008
(Ú. v. EÚ L 347,
2013,
s. 549).
10      Pozri v tejto
súvislosti
článok 58
ods. 2
nariadenia
č. 1306/2013,
článok 59
ods. 1
nariadenia
č. 1306/2013 a článok 67
ods. 1 a 2
nariadenia
č. 1306/2013.
11      Pozri v tejto
súvislosti
článok 72
ods. 1
nariadenia
č. 1306/2013.
12      Pozri v tejto
súvislosti
článok 9
ods. 2
tretí
pododsek nariadenia
č. 1307/2013.
13      Komisia
používa
pojem
„prepojené
subjekty“.
Aby
som
sa
však
vyhol
nejasnostiam,
budem
používať
pojem
„prepojené
spoločnosti“,
ktorý
použil
Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku,
čím
odkazujem
na
to
isté
slovné
spojenie.
14      Pozri
rozsudok z 13. júna
2024,
Agrarmarkt Austria (C‑731/22,
EU:C:2024:503).
15      Na
účely
vymedzenia
pojmu
„podnik“
pozri
článok 4
ods. 1 písm. b)
nariadenia
č. 1307/2013.
16      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudok z 10. septembra
2020,
Hamas/Rada
(C‑122/19 P,
EU:C:2020:690,
bod 27).
17      V poslednej
časti
štvrtého
tvrdenia
Spojené
kráľovstvo
cituje
Všeobecný
súd v súvislosti s jeho
tvrdením,
že
„žiadateľ
by
mohol
rozdeliť
svoje
činnosti
medzi
viacero
prepojených
právnych
subjektov s cieľom
obísť
obmedzenia,
ktoré
toto
ustanovenie
kladie
na
uznanie
jeho
štatútu
aktívneho
poľnohospodára“.
18      Pozri v tejto
súvislosti
článok 1 písm. a)
nariadenia
č. 1307/2013.
19      Pripomínam,
že
podľa
uvedeného
ustanovenia
sa
„priame
platby…
neposkytnú
fyzickým
ani
právnickým
osobám,
ani
skupinám
fyzických
alebo
právnických
osôb,
ktorých
poľnohospodárske
plochy
sú
prevažne
plochy
prirodzene
ponechané v stave
vhodnom
na
pastvu
alebo
pestovanie a ktoré
na
uvedených
plochách
nevykonávajú
minimálnu
činnosť,
ktorú
členské
štáty
vymedzili v súlade s článkom 4
ods. 2 písm. b)“.
20      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudok
zo
7. apríla
2022,
Avio Lucos (C‑176/20,
EU:C:2022:274,
bod 54).
21      Pozri
napadnutý
rozsudok
(bod 71).
22      Tamže.
23      Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
24      Aj v ostatných
jazykových
verziách
sa
používajú
výrazy
rovnocenné s výrazom
„ktoré“,
čím
sa
vyžaduje
priama
príčinná
súvislosť
medzi
žiadateľom o pomoc a vykonávaním
činností
uvedených
na
zozname
vylúčení
(pozri
najmä
„přímé platby
se neposkytnou fyzickým
či
právnickým
osobám
ani
skupinám
fyzických
či
právnických
osob,
které provozují…“ v českej
jazykovej
verzii,
„natürlichen oder
juristischen Personen oder
Vereinigungen natürlicher oder
juristischer Personen,
die…
betreiben sowie…
erbringen,
werden keine Direktzahlungen gewährt“ v nemeckej
jazykovej
verzii,
„aucun paiement direct n’est octroyé à des
personnes physiques ou morales ni à des
groupements de
personnes physiques ou morales qui exploitent…“
vo
francúzskej
jazykovej
verzii a „Δεν χορηγούνται
άμεσες ενισχύσεις σε φυσικά ή
νομικά πρόσωπα,
ή
σε ομάδες φυσικών ή
νομικών προσώπων,
που διευθύνουν…“ v gréckej
jazykovej
verzii.
Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
25      Odkázal
tak
na
rozsudok
zo
7. apríla
2022,
Avio Lucos (C‑176/20,
EU:C:2022:274,
bod 54).
26      Pozri
napadnutý
rozsudok
(body 97 a 98).
27      Chcel
by
som
zdôrazniť,
že v rozpore s tým,
čo
tvrdí
Česká
republika,
však
nevidím
problém v tom,
že
by
žiadateľ o pomoc
mohol
byť
napriek
tomu,
že
sám
poľnohospodársku
činnosť
nevykonáva,
klasifikovaný
ako
„aktívny
poľnohospodár“
len
na
základe
toho,
že
jedna
zo
spoločností s ním
prepojených
takúto
činnosť
vykonáva.
Podľa
môjho
chápania
by
sa
táto
situácia
dala
ľahko
vyjadriť
prostredníctvom
domnienky
uvedenej v článku 9
ods. 2
prvom
pododseku nariadenia
č. 1307/2013,
keďže
tento
žiadateľ o pomoc
potom
priamo
vykonáva
jednu z činností
uvedených
na
zozname
vylúčení.
28      Rozsudok z 13. júna
2024
(C‑731/22,
ďalej
len
„rozsudok
Agrarmarkt Austria“,
EU:C:2024:503).
29      Rozsudok
Agrarmarkt Austria (body 34 a 36).
30      Rozsudok
Agrarmarkt Austria (bod 23).
31      Rozsudok
Agrarmarkt Austria (body 34
až
36).
32      Pozri
napadnutý
rozsudok
(bod 105).
33      Pozri
napadnutý
rozsudok
(bod 104).
34      Zdá
sa,
že
táto
argumentácia
sa
analogicky
opiera o vysvetlenia
uvedené v článku 13
delegovaného
nariadenia
Komisie
(EÚ)
č. 639/2014 z 11. marca 2014,
ktorým
sa
dopĺňa
nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
č. 1307/2013,
ktorým
sa
ustanovujú
pravidlá
priamych
platieb
pre
poľnohospodárov
na
základe
režimov
podpory v rámci
spoločnej
poľnohospodárskej
politiky, a ktorým
sa
mení
príloha X k uvedenému
nariadeniu
(Ú. v. EÚ L 181,
2014,
s. 1),
ktorý
stanovuje
kritériá
na
preukázanie
toho,
že
poľnohospodárske
činnosti
nie
sú
nepodstatné, a v tejto
súvislosti
odkazuje
na
„celkové
príjmy z poľnohospodárskych
činností“.
35      Pozri v tejto
súvislosti
body 107
až
111
napadnutého
rozsudku.
Všeobecný
súd
ďalej v bode 108
napadnutého
rozsudku
tvrdí,
že
zo
znenia
článku 60
nariadenia
č. 1306/2013
(„fyzických
alebo
právnických
osôb“)
vyplýva,
že
tento
článok
sa
nevzťahuje
na
scenár
skupiny
žiadajúcej o priamu
platbu.
Jeho
článok 2
však
odkazuje
na
vymedzenie
pojmu
„poľnohospodár“ v zmysle
článku 4
nariadenia
č. 1307/2013.
Preto
som
dospel k záveru,
že
článok 60
nariadenia
č. 1306/2013
vyjadruje
všeobecnú
myšlienku,
že
za
okolností,
aké
sú
opísané v tomto
ustanovení,
by
sa
nemala
poskytovať
žiadna
výhoda, a preto
sa
toto
ustanovenie
vzťahuje
aj
na
„skupiny“.
36      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudok
zo
7. apríla
2022,
Avio Lucos (C‑176/20,
EU:C:2022:274,
bod 70 a citovaná
judikatúra).
37      Pozri v tejto
súvislosti
napadnutý
rozsudok
(bod 109 a citovaná
judikatúra).
38      Tamže.
39      Pripomínam,
že
podľa
odôvodnenia
10
nariadenia
č. 1307/2013
„skúsenosti
získané
pri
uplatňovaní
rôznych
režimov
podpory
poľnohospodárom
ukazujú,
že v mnohých
prípadoch
sa
podpora
poskytla
fyzickým
alebo
právnickým
osobám,
ktorých
podnikanie
sa
nezameriavalo
na
poľnohospodársku
činnosť
alebo
sa
na
ňu
zameriavalo
len
okrajovo. S cieľom
zabezpečiť
lepšie
zacielenie
podpory
by
sa
členské
mali
vyhnúť
tomu,
aby
priame
platby
poskytovali
určitým
fyzickým a právnickým
osobám,
pokiaľ
nemôžu
tieto
osoby
preukázať,
že
ich
poľnohospodárska
činnosť
nie
je
okrajová.
…“.
40      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudky z 5. mája
2015,
Španielsko/Rada
(C‑147/13,
EU:C:2015:299,
bod 79 a citovaná
judikatúra), a zo
17. novembra
2022,
Avicarvil Farms (C‑443/21,
EU:C:2022:899,
bod 46).
41      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudok
zo
6. septembra
2018,
Česká
republika/Komisia
(C‑4/17 P,
EU:C:2018:678,
bod 58).