62023CJ0476
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
z 24. októbra 2024 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Poštové služby v Európskej únii – Smernica 97/67/ES – Článok 22 ods. 3 – Pojem ‚poskytovateľ poštových služieb, ktorého sa týka rozhodnutie národného regulačného orgánu‘ – Právo podať žalobu“
Vo veci C‑476/23,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Vărchoven administrativen săd (Najvyšší správny súd, Bulharsko) zo 14. júla 2023 a doručený Súdnemu dvoru 25. júla 2023, ktorý súvisí s konaním:
„STAR POST“ ЕOOD
proti
Komisija za regulirane na săobštenijata,
SÚDNY DVOR (desiata komora),
v zložení: predseda desiatej komory D. Gratsias (spravodajca), predseda štvrtej komory I. Jarukaitis a sudca Z. Csehi,
generálny advokát: M. Campos Sánchez‑Bordona,
tajomník: R. Stefanova‑Kamiševa, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 28. mája 2024,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
„STAR POST“ EOOD, v zastúpení: K. Bončeva, M. Dokova‑Kostadinova a M. Ekimdžiev, advokati,
–
Komisija za regulirane na săobštenijata, v zastúpení: T. Aleksandrova a I. Dimitrov,
–
bulharská vláda, v zastúpení: T. Mitova a R. Stojanov, splnomocnení zástupcovia,
–
česká vláda, v zastúpení: L. Halajová, M. Smolek a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: C. Georgieva a M. Mataija, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generáleho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 22 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/67/ES z 15. decembra 1997 o spoločných pravidlách rozvoja vnútorného trhu poštových služieb spoločenstva a zlepšovaní kvality služieb (Ú. v. ES L 15, 1998, s. 14; Mim. vyd. 06/003, s. 71), zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2008/6/ES z 20. februára 2008 (Ú. v. EÚ L 52, 2008, s. 3; Mim. vyd. 15/007, s. 466) (ďalej len „zmenená smernica 97/67“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi obchodnou spoločnosťou „STAR POST“ EOOD, založenou podľa bulharského práva, a Komisija za regulirane na săobštenijata (Komisia pre reguláciu komunikácií, Bulharsko) (ďalej len „KRS“), ktorého predmetom je rozhodnutie KRS o určení celkovej výšky čistých nákladov na poskytovanie univerzálnej poštovej služby spoločnosťou Bălgarski pošti (ďalej len „BP“) a ktorým sa konštatuje, že tieto náklady predstavujú pre BP neprimerané finančné zaťaženie.
Právny rámec
Právo Únie
Zmenená smernica 97/67
3
Odôvodnenie 39 smernice 97/67 znie:
„Keďže s cieľom zabezpečiť riadne fungovanie univerzálnej služby a nerušenej súťaže v nevyhradenom odvetví [je] dôležité oddeliť funkciu riadiaceho orgánu na jednej strane a prevádzkovateľa na strane druhej; keďže žiadny prevádzkovateľ poštových služieb nemôže byť zároveň sudcom aj zainteresovanou stranou; keďže úlohou členského štátu je definovať štatút jedného alebo viacerých národných regulačných orgánov [ďalej len ‚NRO‘], ktoré možno vybrať zo štátnych orgánov alebo nezávislých subjektov menovaných na tento účel.“
4
Článok 2 tejto smernice stanovuje:
„Na účely tejto smernice platia nasledovné definície:
…
1a.
‚poskytovateľ poštových služieb‘: podnik, ktorý poskytuje jednu alebo viaceré poštové služby;
…
13.
‚poskytovateľ univerzálnych služieb‘: verejný alebo súkromný poskytovateľ poštových služieb, ktorý poskytuje univerzálnu poštovú službu alebo jej časť v rámci členského štátu a ktorého totožnosť sa oznámila [Európskej k]omisii v súlade s článkom 4;
14.
‚povolenie‘: je každé povolenie, ktorým sa vymedzujú práva a povinnosti osobitné pre poštový sektor a ktorým sa umožňuje podnikom poskytovať poštové služby a v prípade potreby zriaďovať a/alebo prevádzkovať ich siete na poskytovanie takýchto služieb; toto povolenie môže mať formu ‚všeobecného povolenia‘ alebo ‚individuálnej licencie‘, ktoré sa vymedzujú nižšie:
…
–
‚individuálna licencia‘: je povolenie, ktoré udeľuje národný riadiaci orgán a ktoré udeľuje poskytovateľovi poštových služieb osobitné práva alebo podriaďuje prevádzku tohto podniku osobitným povinnostiam, ktoré v prípade potreby dopĺňajú všeobecné povolenie, pričom poskytovateľ poštových služieb nie je oprávnený vykonávať príslušné práva dovtedy, kým nezíska rozhodnutie [NRO];
…
17.
‚užívateľ‘: každá fyzická osoba alebo právnická osoba, ktorá využíva poštové služby ako odosielateľ alebo ako adresát;
18.
‚[NRO]‘: orgán alebo orgány v každom členskom štáte, ktorý (ktoré) tento členský štát poverí, medzi iným, riadiacou funkciou, na ktoré sa vzťahuje táto smernica;
…“
5
Podľa článku 7 ods. 1, 3 až 5 uvedenej smernice:
„1.   Členské štáty neudelia ani neponechajú v účinnosti výhradné alebo osobitné práva usadiť sa a poskytovať poštové služby. Členské štáty môžu financovať poskytovanie univerzálnych služieb v súlade s jedným alebo s viacerými zo spôsobov ustanovených v odsekoch 2, 3 a 4 alebo v súlade s akýmikoľvek inými spôsobmi zlučiteľnými so zmluvou.
…
3.   Ak členský štát stanoví, že povinnosti univerzálnych služieb, ako sú ustanovené v tejto smernici, spôsobujú čisté náklady vypočítané s prihliadnutím na prílohu I a predstavujú neprimerané finančné zaťaženie pre poskytovateľa(‑ov) univerzálnych služieb, môže zaviesť:
a)
mechanizmus na kompenzáciu dotknutého(‑ých) podniku(‑ov) z verejných finančných prostriedkov alebo
b)
mechanizmus na spoločné znášanie čistých nákladov na plnenie povinností univerzálnych služieb medzi poskytovateľmi služieb a/alebo užívateľmi.
4.   Ak sa čisté náklady znášajú spoločne v súlade s odsekom 3 písm. b), môžu členské štáty zriadiť kompenzačný fond, ktorý sa môže financovať z poplatkov poskytovateľov služieb a/alebo užívateľov a ktorý na tento účel spravuje orgán nezávislý od príjemcu alebo príjemcov finančných prostriedkov. …
5.   Členské štáty zabezpečia, aby sa pri zriaďovaní kompenzačného fondu a pri stanovení výšky finančných príspevkov uvedených v odsekoch 3 a 4 dodržiavali zásady transparentnosti, nediskriminácie a proporcionality. Rozhodnutia prijaté v súlade s odsekmi 3 a 4 sa zakladajú na objektívnych a overiteľných kritériách a uverejňujú sa.“
6
Článok 14 tej istej smernice stanovuje:
„1.   Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby poskytovatelia univerzálnych služieb viedli účtovníctvo v súlade s ustanoveniami tohto článku.
2.   Poskytovateľ(‑lia) univerzálnych služieb vedú v rámci svojich vnútorných účtovných systémov oddelené účty, aby sa jasne rozlíšilo medzi každou zo služieb a produktov, ktoré sú súčasťou univerzálnych služieb, od služieb a produktov, ktoré súčasťou univerzálnych služieb nie sú. Takéto oddelenie účtov sa použije ako základ pri výpočte čistých nákladov univerzálnych služieb členskými štátmi. Takéto vnútorné účtovné systémy fungujú na základe dôsledne uplatňovaných a objektívne zdôvodniteľných zásad nákladového účtovníctva.
3.   V účtovných systémoch uvedených v odseku 2 sa náklady bez toho, aby bol dotknutý odsek 4, rozdeľujú takto:
a)
náklady, ktoré sa môžu priamo priradiť ku konkrétnej službe alebo produktu, sa takto aj priradia;
b)
spoločné náklady, to znamená náklady, ktoré nie je možné priamo priradiť ku konkrétnej službe alebo produktu, sa rozdeľujú takto:
i)
vždy, keď je to možné, sa spoločné náklady rozdeľujú na základe priamej analýzy pôvodu samotných nákladov;
ii)
ak priama analýza nie je možná, kategórie spoločných nákladov sa rozdeľujú na základe nepriamej súvislosti s inou kategóriou nákladov alebo skupinou kategórií nákladov, pre ktorú je priame priradenie alebo rozdelenie možné; nepriama súvislosť sa zakladá na porovnateľnej štruktúre nákladov;
iii)
ak nemožno nájsť priame ani nepriame spôsoby pridelenia nákladov, kategória nákladov sa pridelí na základe všeobecného prideľovacieho činiteľa vypočítaného pomocou pomeru všetkých výdavkov priamo alebo nepriamo rozdelených alebo priradených ku každej univerzálnej službe na jednej strane a k ostatným službám na strane druhej;
iv)
spoločné náklady, ktoré sú potrebné na zabezpečenie univerzálnych služieb aj neuniverzálnych služieb, sa rozdeľujú obdobne; rovnaké nákladové faktory sa musia uplatniť na univerzálne služby aj na neuniverzálne služby.
4.   Iné systémy nákladového účtovníctva možno uplatňovať len vtedy, ak sú v súlade s odsekom 2 a ak ich schválil [NRO]. Pred ich uplatnením je potrebné informovať Komisiu.
5.   [NRO] zabezpečia, aby súlad s jedným zo systémov nákladového účtovníctva, ktoré sú popísané v odseku 3 a 4, overil príslušný orgán, ktorý nie je závislý od poskytovateľa univerzálnych služieb. Členské štáty zabezpečia pravidelné uverejňovanie správy, týkajúcej sa tohto súladu.
…
8.   Ak daný členský štát nevyužil mechanizmus financovania pre poskytovanie univerzálnych služieb, ktorý sa povoľuje podľa článku 7, a ak [NRO] súhlasí s tým, že nikto z určených poskytovateľov univerzálnych služieb v tomto členskom štáte nedostáva štátnu pomoc, či už v skrytej podobe alebo inak, a že hospodárska súťaž na trhu je v plnom rozsahu účinná, [NRO] môže rozhodnúť o neuplatňovaní požiadaviek tohto článku.
…“
7
Článok 22 zmenenej smernice 97/67 stanovuje:
„1.   Každý členský štát určí pre sektor poštových služieb jeden alebo viaceré národné riadiace orgány, ktoré sú právne oddelené a prevádzkovo nezávislé od prevádzkovateľov poštových služieb. Členské štáty, ktoré zostanú vlastníkmi poskytovateľov poštových služieb, alebo si ponechajú nad nimi kontrolu, zabezpečia účinné štrukturálne oddelenie regulačných funkcií od činností súvisiacich s vlastníctvom alebo kontrolou.
…
2.   Osobitnou úlohou [NRO] je zabezpečovať plnenie povinností vyplývajúcich z tejto smernice, a to najmä vytvorením postupov na monitorovanie a regulovanie poskytovania univerzálnych služieb. Môžu byť tiež poverené zabezpečovaním dodržiavania pravidiel hospodárskej súťaže v poštovom sektore.
…
3.   Členské štáty zabezpečia, aby na vnútroštátnej úrovni existovali účinné mechanizmy, na základe ktorých každý užívateľ alebo poskytovateľ poštových služieb, ktorého sa týka rozhodnutie národného riadiaceho orgánu, mal právo odvolať sa proti rozhodnutiu na odvolací orgán, ktorý je nezávislý od zúčastnených strán. Kým sa čaká na výsledok takéhoto odvolania, rozhodnutie národného riadiaceho orgánu zostáva v platnosti, pokiaľ odvolací orgán nerozhodne inak.“
8
Príloha I k tejto smernici s názvom „Usmernenie k výpočtu prípadných čistých nákladov na univerzálne služby“ obsahuje časť B s názvom „Výpočet čistých nákladov“, ktorá stanovuje:
„[NRO] zohľadnia všetky prostriedky na zabezpečenie primeraných stimulov pre poskytovateľov poštových služieb (bez ohľadu na to, či sú určenými poskytovateľmi alebo nie), aby sa povinnosti univerzálnych služieb plnili nákladovo efektívne.
Čisté náklady na povinnosti univerzálnych služieb predstavujú všetky náklady, ktoré sa vzťahujú alebo sú potrebné na vykonávanie poskytovania univerzálnych služieb. Čisté náklady na povinnosti univerzálnych služieb sa vypočítajú ako rozdiel medzi čistými nákladmi určeného poskytovateľa univerzálnych služieb, ktorý plní povinnosti univerzálnych služieb, a toho istého poskytovateľa, ktorý neplní povinnosti univerzálnych služieb.
Pri výpočte sa zohľadňujú všetky ostatné relevantné prvky vrátane všetkých nehmotných a trhových výhod, ktoré vzniknú poskytovateľovi poštových služieb určenému na poskytovanie univerzálnych služieb, nárok na primeraný zisk a stimulov spojených s nákladovou efektívnosťou.
…
… Za overenie čistých nákladov je zodpovedný národný riadiaci orgán [NRO]. Poskytovateľ(‑lia) univerzálnych služieb spolupracuje(‑ú) pri overovaní čistých nákladov s národným riadiacim orgánom.“
Smernica 2008/6
9
Odôvodnenia 29, 41, 49 a 56 smernice 2008/6 znejú:
„(29)
Zásady transparentnosti, nediskriminácie a proporcionality stanovené v smernici [97/67] by sa mali naďalej uplatňovať na každý finančný mechanizmus a každé rozhodnutie prijaté v tejto oblasti by sa malo zakladať na transparentných, objektívnych a overiteľných kritériách. Predovšetkým, čisté náklady na univerzálnu službu by sa mali vypočítať pod dohľadom [NRO] ako rozdiel medzi čistými nákladmi určeného poskytovateľa univerzálnej služby, ktorý funguje s povinnosťou univerzálnej služby a bez nej. Pri výpočte by sa mali zohľadniť všetky ostatné relevantné prvky vrátane všetkých trhových výhod, ktoré vzniknú poskytovateľovi poštových služieb určenému na poskytovanie univerzálnych služieb, práva na primeraný zisk a stimulov spojených s nákladovou efektívnosťou.
…
(41)
Vzhľadom na prechod k úplne konkurenčnému trhu a s cieľom zabezpečiť, aby krížové dotácie nepriaznivo nevplývali na hospodársku súťaž, je vhodné naďalej požadovať, aby členské štáty zachovali povinnosť poskytovateľov univerzálnych služieb viesť oddelené a transparentné účty, ktoré budú predmetom potrebných úprav.
Na základe tejto povinnosti by sa [NRO], orgánom hospodárskej súťaže a Komisii poskytli informácie potrebné na prijatie rozhodnutí týkajúcich sa univerzálnych služieb a na monitorovanie spravodlivých trhových podmienok, kým nezačne hospodárska súťaž fungovať efektívne. …
Zachovanie oddelených a transparentných účtov by malo členským štátom a ich [NRO] poskytnúť dostatočne podrobné účtovné informácie na:
–
prijímanie rozhodnutí týkajúcich sa univerzálnych služieb,
–
použitie ako základ pri zisťovaní, či si uložené povinnosti univerzálnych služieb vyžadujú čisté náklady a či predstavujú neprimerané finančné zaťaženie pre poskytovateľa univerzálnych služieb,
–
…
(49)
Akákoľvek strana, ktorá podlieha rozhodnutiu [NRO], by mala mať právo odvolať sa na orgán nezávislý od riadiaceho orgánu. Takýmto orgánom môže byť súd. Uvedené odvolacie konanie nemá vplyv na rozdelenie právomocí v rámci vnútroštátnych súdnych systémov, ani na práva právnických osôb alebo fyzických osôb podľa vnútroštátneho práva. Kým sa tieto konania neukončia, je potrebné zabezpečiť, aby rozhodnutia [NRO] zostali dočasne v platnosti s cieľom zaručiť právnu istotu a bezpečnosť trhu.
…
(56)
Keďže ciele tejto smernice, a to dosiahnutie vnútorného trhu poštových služieb Spoločenstva, zabezpečenie spoločnej úrovne univerzálnych služieb pre všetkých užívateľov a stanovenie harmonizovaných zásad pre reguláciu poštových služieb, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, ale z dôvodov rozsahu a dôsledkov ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni Spoločenstva, môže Spoločenstvo prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 zmluvy. …“
Bulharské právo
10
Podľa § 147 Administrativnoprocesualen kodex (Správny súdny poriadok):
„1.   Občania a organizácie, ktorých práva, slobody alebo oprávnené záujmy boli porušené alebo ohrozené správnym aktom, alebo ktorým správny akt ukladá povinnosti, majú právo napadnúť ho.
…“
11
Ustanovenie § 15 zakon za poštenskite uslugi (zákon o poštových službách) uvádza:
1.   [KRS] upravuje poskytovanie poštových služieb v súlade s týmto zákonom:
(1)
zabezpečením podmienok poskytovania univerzálnej poštovej služby na celom štátnom území,
…
(11)
vypracovaním metódy výpočtu čistých nákladov na poskytovanie univerzálnej poštovej služby a určením kritérií existencie neprimeraného finančného zaťaženia; túto metódu výpočtu prijíma Rada ministrov na návrh [KRS],
…
2.   Rozhodnutia [KRS], ktorými sa vykonáva tento zákon, sú individuálnymi, regulačnými alebo všeobecnými správnymi aktmi a v súlade so správnym poriadkom možno proti nim podať opravný prostriedok na príslušný správny súd.
…“
12
Ustanovenie § 24 uvedeného zákona uvádza:
„Univerzálnu poštovú službu zabezpečuje prevádzkovateľ poštových služieb, ktorému zákon uložil povinnosť poskytovať túto službu na celom štátnom území prostredníctvom poštovej siete, ktorú organizuje a riadi.“
13
Podľa § 29 uvedeného zákona:
„1.   Prevádzkovateľ poštových služieb, ktorý je povinný zabezpečiť univerzálnu poštovú službu, dostáva kompenzáciu zo štátneho rozpočtu, ak povinnosť poskytovať univerzálnu poštovú službu spôsobuje čisté náklady a predstavuje neprimerané finančné zaťaženie.
2.   Výšku neprimeraného finančného zaťaženia za poskytovanie univerzálnej poštovej služby určí [KRS] na základe čistých nákladov vypočítaných v súlade s metodikou uvedenou v § 15 ods. 1 bode 11.
…“
14
Podľa § 29a zákona o poštových službách KRS na žiadosť poštového operátora zodpovedného za zabezpečenie univerzálnej služby rozhoduje o výške čistých nákladov na poskytovanie univerzálnej poštovej služby, ako aj o existencii a výške neprimeraného finančného zaťaženia vyplývajúceho z poskytovania univerzálnej poštovej služby. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že v zmysle § 29a tohto zákona KRS nerozhoduje o výške kompenzácie, ktorá sa má poskytnúť poskytovateľovi univerzálnej služby v prípade konštatovania jeho neprimeraného finančného zaťaženia. KRS predkladá svoje rozhodnutie a s ním súvisiace dôkazy príslušnému podpredsedovi vlády, ktorý zase predkladá ministrovi financií návrh, aby sa do návrhu zákona o štátnom rozpočte na nasledujúci rok zahrnuli finančné prostriedky určené na kompenzáciu tohto finančného zaťaženia.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
15
Žalobkyňa vo veci samej je bulharská obchodná spoločnosť, ktorá je držiteľkou licencie na poskytovanie služieb, ktoré patria do univerzálnej poštovej služby. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že KRS svojím rozhodnutím č. 289 z 18. augusta 2022 odňala túto licenciu a zakázala žalobkyni vo veci samej na obdobie dvoch rokov požiadať o novú individuálnu licenciu na poskytovanie takýchto služieb, získať takúto licenciu a nadobudnúť obchodné podiely alebo akcie na inej obchodnej spoločnosti, ktorá má postavenie schváleného poštového prevádzkovateľa v dotknutej oblasti činnosti.
16
Žalobkyňa vo veci samej podala proti tomuto rozhodnutiu žalobu, ktorá bola na prvom stupni zamietnutá. Podľa informácií, ktoré poskytla Súdnemu dvoru žalobkyňa vo veci samej a ktoré Bulharská republika potvrdila na pojednávaní pred týmto súdom, Vărchoven administrativen săd (Najvyšší správny súd, Bulharsko) rozsudkom z 29. januára 2024 právoplatne zrušil toto zamietnutie, ako aj uvedené rozhodnutie.
17
BP, historický prevádzkovateľ poštových služieb v Bulharsku, je od roku 2010 na obdobie pätnástich rokov poverený povinnosťou poskytovať univerzálnu poštovú službu.
18
V nadväznosti na žiadosť o kompenzáciu v zmysle § 29a zákona o poštových službách, ktorú podal tento prevádzkovateľ, KRS vo svojom rozhodnutí č. 332 z 13. októbra 2022 (ďalej len „sporné rozhodnutie“) po skončení auditu, ktorého vykonaním bol poverený nezávislý audítor, konštatovala, že celková výška čistých nákladov na poskytovanie univerzálnej poštovej služby, zabezpečovanej uvedeným prevádzkovateľom, v roku 2021 dosahovala 28456000 bulharských levov (BGN) (približne 14500000 eur) a že tieto čisté náklady predstavovali pre tohto prevádzkovateľa neprimerané finančné zaťaženie.
19
Žalobkyňa vo veci samej podala proti spornému rozhodnutiu žalobu na Administrativen săd Sofija‑grad (Správny súd Sofia‑mesto, Bulharsko), ktorá bola uznesením zamietnutá pre nedostatok záujmu na konaní, z dôvodu, že toto rozhodnutie nebolo určené žalobkyni vo veci samej, nezakladá jej priame a bezprostredné práva alebo povinnosti, ani nezasahuje do jej práv a legitímnych záujmov.
20
Žalobkyňa vo veci samej podala proti tomuto uzneseniu odvolanie na Vărchoven administrativen săd (Najvyšší správny súd), ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom tvrdila, že je v konkurenčnom vzťahu so spoločnosťou BP tak na trhu služieb patriacich do univerzálnej poštovej služby, ako aj na trhu poštových služieb, ktoré nepatria medzi univerzálne služby. Tvrdí, že sa zúčastnila viacerých verejných obstarávaní, a uvádza, že ponuky s neobvykle nízkou cenou, ktoré v tejto súvislosti predložila BP, ju viedli k podozreniu, že táto spoločnosť používa na financovanie iných činností podporu, ktorú dostáva od štátu na plnenie povinnosti univerzálnej poštovej služby, čo by znamenalo narušenie hospodárskej súťaže, ktoré by malo priamy vplyv na jej obchodné činnosti vykonávané na dotknutom trhu. Podala viacero žalôb, na ktorých podporu tvrdila, že BP dostala štátnu pomoc. Jej tvrdenia údajne neboli nikdy preskúmané z dôvodu, že „náklady na univerzálnu poštovú službu [boli] každoročne odsúhlasené zo strany KRS v rámci správneho konania začatého na základe návrhu [spoločnosti BP] ‚s cieľom kompenzovať neprimerané finančné zaťaženie, ktoré predstavuje výkon povinnosti univerzálnej poštovej služby‘“.
21
Žalobkyňa vo veci samej pred vnútroštátnym súdom najmä tvrdí, že výpočet čistých nákladov na poskytovanie univerzálnej poštovej služby nepredstavuje len jednoduchý účtovný postup, ale že musí regulačnému orgánu umožniť vykonať celkové posúdenie relevantného trhu. Súvisiace rozhodnutie podľa nej patrí medzi rozhodnutia uvedené v článku 14 zmenenej smernice 97/67 v spojení s článkom 22 tejto smernice, a preto ho môže napadnúť „každý užívateľ“ univerzálnej poštovej služby, ako aj „každý poskytovateľ poštových služieb“ dotknutý touto smernicou.
22
Na podporu svojho odvolania sa žalobkyňa vo veci samej odvoláva tak na svoje postavenie „poskytovateľa poštových služieb“, ako aj na postavenie „užívateľa univerzálnej poštovej služby“, a domnieva sa, že uznesenie Administrativen săd Sofija‑grad (Správny súd Sofia‑mesto), ktoré bolo napadnuté na vnútroštátnom súde, porušuje článok 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), článok 6 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950, ako aj článok 22 zmenenej smernice 97/67. Tvrdí, že konkurenčné podniky poskytovateľa povereného zabezpečením univerzálnej služby môžu napadnúť rozhodnutia NRO, ak sa nimi narúša riadna hospodárska súťaž. V prejednávanej veci KRS údajne prijala rozhodnutie súhrnne a automaticky, pričom vychádzala jednak zo správy vypracovanej spoločnosťou BP, ktorá nebola nikdy zverejnená, a jednak z analýzy nezávislého audítora, ktorý však nevykonal podrobné overenia v účtovníctve spoločnosti BP, a táto správa bola zverejnená len čiastočne.
23
KRS pripomína, že mechanizmus upravený v článku 22 zmenenej smernice 97/67 bol zavedený na vnútroštátnej úrovni prostredníctvom odvolacieho konania upraveného v správnom súdnom poriadku a že okruh osôb oprávnených podať odvolanie proti jej rozhodnutiam nie je neobmedzený. „Dotknutými“ osobami v zmysle tejto smernice sú podľa nej osoby, na ktoré sa vzťahujú „hmotnoprávne účinky“ takýchto rozhodnutí, a to zánik alebo obmedzenie existujúcich subjektívnych práv, vytvorenie nových právnych povinností, rozšírenie existujúcich povinností alebo aj nemožnosť výkonu subjektívnych práv. V prejednávanej veci by zrušenie sporného rozhodnutia podľa nej nespôsobilo žiadnu zmenu v právnej sfére žalobkyne vo veci samej, zatiaľ čo pripustenie tézy obhajovanej žalobkyňou by spôsobilo extrémnu právnu neistotu.
24
Vzhľadom na tieto tvrdenia sa vnútroštátny súd domnieva, že na zodpovedanie otázky, či má žalobkyňa vo veci samej záujem na konaní proti spornému rozhodnutiu, je nevyhnutné podať výklad pojmu „poskytovateľ poštových služieb, ktorého sa týka rozhodnutie [NRO]“ v zmysle článku 22 ods. 3 zmenenej smernice 97/67. Podľa vnútroštátneho súdu nie je potrebné v rámci sporu vo veci samej preskúmať pojem „užívateľ“ poštových služieb v zmysle tohto ustanovenia, keďže žalobkyňa vo veci samej podľa neho uviedla len tvrdenia týkajúce sa jej činnosti poskytovateľa „služieb, ktoré patria do rámca univerzálnej poštovej služby“, ktorý by konkuroval spoločnosti BP na dotknutom trhu, pričom neuviedla skutkové okolnosti, z ktorých by bolo možné vyvodiť, že využívala univerzálnu poštovú službu poskytovanú spoločnosťou BP. Podľa vnútroštátneho súdu je preto akákoľvek prejudiciálna otázka týkajúca sa postavenia „užívateľa“ poštových služieb hypotetická.
25
Za týchto podmienok Vărchoven administrativen săd (Najvyšší správny súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Ako sa má vykladať výraz ‚poskytovateľ poštových služieb, ktorého sa týka rozhodnutie [NRO]‘ a najmä pojem ‚sa týka‘ v zmysle článku 22 ods. 3 [zmenenej smernice 97/67]? Má sa pojem ‚sa týka‘ vykladať v tom zmysle, že rozhodnutie [NRO] musí byť prijaté konkrétne voči poskytovateľovi poštových služieb? ‚Týka sa‘ spoločnosti, ktorá pôsobí ako poskytovateľ poštových služieb v zmysle článku 22 ods. 3 [zmenenej smernice 97/67], ak táto spoločnosť súťaží s poskytovateľom univerzálnej poštovej služby v rámci verejného obstarávania a v rámci napadnutia rozhodnutí v tomto konaní uviedla argumenty týkajúce sa krížového subvencovania poskytovateľa univerzálnej poštovej služby, ktoré súd zamietol, pretože existovali rozhodnutia [NRO], ktoré uznali hodnotu čistých nákladov na poskytovanie univerzálnej poštovej služby poskytovateľom univerzálnej poštovej služby, a konštatoval, že tieto náklady predstavujú do určitej miery neprimeranú finančnú záťaž z dôvodu poskytovania univerzálnej poštovej služby?
2.
Bránia ustanovenia článku 22 ods. 3 [zmenenej smernice 97/67] a článku 47 [Charty] takej situácii, o akú ide vo veci samej, v ktorej poskytovateľ poštových služieb konkurujúci poskytovateľovi univerzálnej poštovej služby nemôže pred nezávislým orgánom napadnúť rozhodnutie [NRO], ktorým sa uznáva hodnota čistých nákladov na poskytovanie univerzálnej poštovej služby poskytovateľom univerzálnej poštovej služby a konštatuje sa, že tieto náklady predstavujú do určitej miery neprimerané finančné zaťaženie vyplývajúce z poskytovania univerzálnej poštovej služby?“
O prejudiciálnych otázkach
O prípustnosti
26
Bulharská republika vo svojich písomných pripomienkach spochybňuje prípustnosť prvej prejudiciálnej otázky, pričom najmä tvrdí, že táto otázka je založená na skutkových tvrdeniach, ktoré uviedla len žalobkyňa vo veci samej a ktoré neboli preukázané pred vnútroštátnym súdom. Táto otázka je teda podľa nej hypotetická. Bulharská republika sa okrem toho pýta na užitočnosť odpovede Súdneho dvora na uvedenú otázku v rámci sporu vo veci samej.
27
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že pokiaľ sa otázky položené v rámci návrhu na začatie prejudiciálneho konania podaného podľa článku 267 ZFEÚ týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť. Pri otázkach položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na vlastnú zodpovednosť a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, totiž platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o návrhu vnútroštátneho súdu len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá žiadnu súvislosť s realitou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na užitočné zodpovedanie otázok, ktoré sa mu položili (rozsudok zo 6. júna 2024, INGSTEEL, C‑547/22, EU:C:2024:478, body 25 a 26, ako aj citovaná judikatúra).
28
V prejednávanej veci nemožno spochybniť ani to, že prvá prejudiciálna otázka sa týka výkladu článku 22 ods. 3 zmenenej 97/67, ani to, že toto ustanovenie, a najmä jeho osobná pôsobnosť, sú relevantné na vyriešenie sporu vo veci samej.
29
Je pravda, že touto otázkou sa vnútroštátny súd snaží zistiť, či postavenie „poskytovateľa poštových služieb, ktorého sa týka rozhodnutie [NRO]“ v zmysle článku 22 ods. 3 tejto smernice, ktorého sa domáha žalobkyňa vo veci samej, možno určiť na základe skutkových okolností iných týkajúcich sa správnych a súdnych konaní, než je konanie vo veci samej, pričom ide o okolnosti, ktoré podľa Bulharskej republiky neboli v prejednávanej veci preukázané.
30
Podľa ustálenej judikatúry však platí, že hoci podľa okolností môže byť výhodné, aby sa skutkový stav veci preukázal v čase predloženia návrhu na začatie prejudiciálneho konania Súdnemu dvoru, nebráni to tomu, aby vnútroštátne súdy mali čo najširšiu možnosť obrátiť sa na Súdny dvor, ak sa domnievajú, že vec, ktorú prejednávajú, nastoľuje otázky týkajúce sa výkladu alebo posúdenia ustanovení práva Únie vyžadujúcich si rozhodnutie z ich strany (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. júna 2015, Kernkraftwerke Lippe‑Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, bod 31 a citovanú judikatúru). Tieto súdy sú najmä oprávnené využiť túto možnosť kedykoľvek počas konania, keď to považujú za potrebné (rozsudok zo 14. novembra 2018, Memoria a Dall’Antonia, C‑342/17, EU:C:2018:906, bod 33, ako aj citovaná judikatúra).
31
V dôsledku toho návrh na začatie prejudiciálneho konania nemožno vyhlásiť za neprípustný iba z dôvodu, že bol podaný v skorom štádiu konania vo veci samej (rozsudok zo 14. novembra 2018, Memoria a Dall’Antonia, C‑342/17, EU:C:2018:906, bod 34).
32
Z uvedeného vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je prípustný.
O veci samej
33
Najskôr treba pripomenúť, že v rámci konania na základe spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, zakotveného v článku 267 ZFEÚ, prináleží Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu odpoveď potrebnú na rozhodnutie vo veci, ktorú prejednáva. Vzhľadom na to Súdnemu dvoru prináleží v prípade potreby preformulovať otázky, ktoré sú mu položené (rozsudok z 20. apríla 2023, DIGI Communications, C‑329/21, EU:C:2023:303, bod 23 a citovaná judikatúra).
34
Treba teda usudzovať, že svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 22 ods. 3 zmenenej smernice 97/67 v spojení s článkom 47 Charty vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej poskytovateľ poštových služieb konkurujúci poskytovateľovi univerzálnej poštovej služby nemôže napadnúť pred nezávislým orgánom rozhodnutie NRO, ktoré mu nebolo určené a ktorým NRO na základe článku 7 ods. 3 tejto smernice pristupuje k výpočtu výšky čistých nákladov, ktoré znáša poskytovateľ univerzálnej poštovej služby, a konštatuje, že tieto náklady predstavujú neprimerané finančné zaťaženie v zmysle tohto posledného uvedeného ustanovenia.
35
Na zodpovedanie tejto otázky je potrebné podať výklad pojmu „poskytovateľ poštových služieb, ktorého sa týka rozhodnutie [NRO]“ uvedený v článku 22 ods. 3 zmenenej smernice 97/67, ktorý sa vzhľadom na to, že chýba akýkoľvek výslovný odkaz na právo členských štátov, musí považovať za autonómny pojem práva Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. februára 2008, Tele2 Telecommunication, C‑426/05, EU:C:2008:103, bod 26 a citovanú judikatúru).
36
V tejto súvislosti treba podobne ako Bulharská republika a Komisia uviesť, že znenie článku 22 ods. 3 zmenenej smernice 97/67 je v podstate zhodné so znením článku 4 ods. 1 prvej vety smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (rámcová smernica) (Ú. v. ES L 108, 2002, s. 33; Mim. vyd. 13/029, s. 349), teraz prebratým do článku 31 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1972 z 11. decembra 2018, ktorou sa stanovuje európsky kódex elektronických komunikácií (Ú. v. EÚ L 321, 2018, s. 36).
37
Podľa článku 4 ods. 1 prvej vety smernice 2002/21 „členské štáty zabezpečia, aby na vnútroštátnej úrovni existovali účinné mechanizmy, v rámci ktorých má každý užívateľ alebo podnik poskytujúci elektronické komunikačné siete a/alebo služby, ktorý je dotknutý rozhodnutím národného regulačného orgánu, právo podať odvolanie proti tomuto rozhodnutiu odvolaciemu orgánu, ktorý je nezávislý od zúčastnených strán“.
38
Podľa ustálenej judikatúry pritom článok 4 ods. 1 smernice 2002/21 je výrazom zásady účinnej súdnej ochrany zaručenej článkom 47 Charty, podľa ktorej súdom členských štátov prináleží, aby zabezpečili súdnu ochranu práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie (rozsudok z 20. apríla 2023, DIGI Communications, C‑329/21, EU:C:2023:303, bod 33 a citovaná judikatúra).
39
Pri výklade tohto ustanovenia sa preto musí zohľadniť význam tohto základného práva, tak ako vyplýva zo systému zavedeného Chartou ako celkom. Treba najmä zohľadniť, že hoci článok 52 ods. 1 Charty pripúšťa obmedzenia výkonu dotknutého základného práva, toto ustanovenie vyžaduje, aby každé obmedzenie rešpektovalo podstatu tohto základného práva a aby pri dodržaní zásady proporcionality bolo nevyhnutné a skutočne zodpovedalo cieľom všeobecného záujmu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. apríla 2023, DIGI Communications, C‑329/21, EU:C:2023:303, bod 40 citovanú judikatúru).
40
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že vzhľadom na povinnosti NRO v oblasti podpory hospodárskej súťaže v sektore elektronických komunikácií by reštriktívny výklad článku 4 ods. 1 smernice 2002/21, podľa ktorého toto ustanovenie nepriznáva právo podať opravný prostriedok iným osobám, než sú tie, ktorým sú určené rozhodnutia týchto orgánov, bol ťažko zlučiteľný so všeobecnými cieľmi a regulačnými zásadami, ktoré uvedeným orgánom vyplývajú z tejto smernice, a najmä s cieľom podpory hospodárskej súťaže (rozsudok z 20. apríla 2023, DIGI Communications, C‑329/21, EU:C:2023:303, bod 35 a citovaná judikatúra).
41
Podľa ustálenej judikatúry sa článok 4 ods. 1 smernice 2002/21 týka tak osôb, ktorým je určené predmetné rozhodnutie NRO, ako aj podnikov, ktoré dodávajú elektronické komunikačné siete alebo poskytujú elektronické komunikačné služby a môžu byť konkurentmi takýchto osôb, pokiaľ NRO rozhoduje v rámci konania, ktorého cieľom je ochrana hospodárskej súťaže, a toto rozhodnutie môže mať vplyv na postavenie týchto podnikov na trhu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 22. januára 2015, T‑Mobile Austria, C‑282/13, EU:C:2015:24, bod 39, ako aj z 20. apríla 2023, DIGI Communications, C‑329/21, EU:C:2023:303, body 32 a 36).
42
Reštriktívny výklad článku 22 ods. 3 zmenenej smernice 97/67 by bol pritom z dôvodov analogických dôvodom uvedeným v bodoch 38 až 40 tohto rozsudku ťažko zlučiteľný s cieľmi sledovanými touto smernicou.
43
Pokiaľ ide v tejto súvislosti na jednej strane o ciele právnej úpravy Únie v tejto oblasti, z odôvodnenia 56 smernice 2008/6 vyplýva, že cieľom tejto smernice je dosiahnutie vnútorného trhu poštových služieb Únie, zabezpečenie spoločnej úrovne univerzálnych služieb pre všetkých užívateľov a stanovenie harmonizovaných zásad pre reguláciu tohto odvetvia. Z odôvodnenia 41 tejto smernice však vyplýva, že tieto ciele sa sledujú „vzhľadom na prechod k úplne konkurenčnému trhu“.
44
Pokiaľ ide na druhej strane o úlohy zverené NRO v poštovom sektore, z odôvodnenia 39 zmenenej smernice 97/67 vyplýva, že cieľom zaručenia ich postavenia nezávislého subjektu je zabezpečenie „nerušenej súťaže“. Okrem toho v súlade s článkom 22 ods. 2 tejto smernice uvedené orgány môžu byť tiež poverené zabezpečovaním dodržiavania pravidiel hospodárskej súťaže v poštovom sektore a ako vyplýva z odseku 1 tohto článku, tie isté orgány sú povinné konzultovať a spolupracovať s vnútroštátnymi orgánmi zodpovednými za uplatňovanie práva hospodárskej súťaže.
45
Za týchto okolností neexistuje nijaký dôvod vykladať odlišne dve ustanovenia práva Únie, ktoré sú v podstate formulované zhodne, a to na jednej strane článok 22 ods. 3 zmenenej smernice 97/67 a na druhej strane článok 4 ods. 1 smernice 2002/21, keďže okrem iného tieto dve smernice upravujú príbuzné oblasti tohto práva, priznávajú analogické právomoci určeným NRO a sledujú podobné ciele (pozri analogicky rozsudok zo 17. septembra 2002, Concordia Bus Finland, C‑513/99, EU:C:2002:495, body 90 a 91).
46
Treba preto usudzovať, že článok 22 ods. 3 zmenenej smernice 97/67 sa týka tak osôb, ktorým je určené rozhodnutie, akým je sporné rozhodnutie, ako aj konkurenčných poskytovateľov poštových služieb týchto osôb, pokiaľ bolo toto rozhodnutie prijaté v rámci konania s cieľom zabezpečiť nenarušenú hospodársku súťaž a môže mať vplyv na postavenie týchto konkurenčných poskytovateľov na trhu.
47
Je pravda, že odôvodnenie 49 smernice 2008/6 uvádza, že „akákoľvek strana, ktorá podlieha rozhodnutiu [NRO], by mala mať právo odvolať sa na orgán nezávislý od riadiaceho orgánu“. Toto odôvodnenie sa však obmedzuje na poukázanie na možnosť kohokoľvek, koho sa týka rozhodnutie NRO, podať proti takémuto rozhodnutiu opravný prostriedok. Samotné uvedenie takejto možnosti v takomto odôvodnení však vôbec neznamená, že takýto opravný prostriedok je vylúčený pre iné osoby, ako sú konkurenčné podniky osôb, ktorým je určené uvedené rozhodnutie (pozri analogicky rozsudok z 21. februára 2008, Tele2 Telecommunication, C‑426/05, EU:C:2008:103, bod 45).
48
V tomto kontexte a s cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď, treba vzhľadom na úvahy uvedené v bode 46 tohto rozsudku preskúmať, či rozhodnutie NRO povereného poštovým sektorom, akým je sporné rozhodnutie, teda rozhodnutie, ktorým sa pristupuje k výpočtu výšky čistých nákladov, ktoré znáša poskytovateľ univerzálnej poštovej služby, a konštatuje sa, že tieto náklady predstavujú neprimerané finančné zaťaženie, predstavuje rozhodnutie jednak prijaté v rámci konania, ktorého cieľom je zabezpečiť nenarušenú hospodársku súťaž, a jednak rozhodnutie, ktoré môže mať vplyv na postavenie konkurentov tohto poskytovateľa na trhu.
49
Najskôr treba pripomenúť, že v súlade s článkom 7 ods. 3 zmenenej smernice 97/67 členské štáty určia, či povinnosti univerzálnej služby stanovené touto smernicou spôsobujú čisté náklady vypočítané s prihliadnutím na ustanovenia prílohy I k tejto smernici a či predstavujú neprimerané finančné zaťaženie pre poskytovateľa alebo poskytovateľov univerzálnej služby. Ako vyplýva z článkov 7, 14 a 22 zmenenej smernice 97/67 v spojení s odôvodneniami 29 a 41 smernice 2008/6, výpočet čistých nákladov univerzálnej služby je stanovený pod dohľadom NRO, ktoré plnia svoje úlohy úplne nezávisle tak od účastníkov trhu, ako aj od štátnych orgánov (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. septembra 2023, Nexive Commerce a i., C‑226/22, EU:C:2023:637, bod 42). Okrem toho sa v časti B prílohy I k zmenenej smernici 97/67 spresňuje, že overenie výpočtu čistých nákladov prináleží NRO. V dôsledku uvedeného treba usudzovať, že rozhodnutia prijaté NRO pri výkone ich právomocí, ktoré im vyplývajú z uvedených ustanovení, vyvolávajú záväzné právne účinky, pričom okolnosť, že tieto rozhodnutia by prípadne mohli patriť do rámca iných konaní upravených vnútroštátnym právom na účely určenia výšky kompenzácie, ktorá sa má poskytnúť poskytovateľom univerzálnej služby, je v tejto súvislosti irelevantná.
50
Po tomto spresnení, pokiaľ ide v prvom rade o otázku, či rozhodnutie, akým je sporné rozhodnutie, bolo prijaté v rámci konania, ktorého cieľom je zabezpečiť nenarušenú hospodársku súťaž, treba z odôvodnenia 41 smernice 2008/6 vyvodiť, že hlavný cieľ článku 14 zmenenej smernice 97/67, ktorého odsek 2 vyžaduje od poskytovateľov univerzálnej služby viesť transparentné účtovníctvo rozlišujúce medzi službami a produktmi, ktoré sú súčasťou univerzálnej služby, a tými, ktoré nie sú jej súčasťou, je priviesť členské štáty k tomu, aby preverili rovnosť podmienok na trhu poštových služieb, a to tak vo vzťahu k poskytovateľom univerzálnej služby, ako aj vo vzťahu k ich konkurentom. Tento výklad je okrem toho potvrdený článkom 14 ods. 8 tejto poslednej uvedenej smernice, podľa ktorého NRO nemusí uplatňovať požiadavky na nákladové účtovníctvo stanovené v tomto článku, ak je presvedčený, že žiadny z poskytovateľov univerzálnej služby nedostáva verejnú podporu v skrytej alebo inej forme a že na trhu plne pôsobí hospodárska súťaž.
51
Vzhľadom na to, že v súlade s článkom 14 ods. 2 doplnenej smernice 97/67 NRO vykonáva právomoci, ktoré mu vyplývajú z článku 7 ods. 3 tejto smernice, s prihliadnutím na dôkazy poskytnuté v súlade s požiadavkami stanovenými v tomto článku, treba konštatovať, že cieľom rozhodnutí prijatých v rámci tohto výkonu je ochrana hospodárskej súťaže v zmysle judikatúry citovanej v bode 41 tohto rozsudku.
52
Pokiaľ ide v druhom rade o otázku, či rozhodnutie, akým je sporné rozhodnutie, môže mať vplyv na postavenie na trhu konkurentov osoby, ktorej je určené takéto rozhodnutie, treba konštatovať, že táto podmienka je splnená, ak sú práva dotknutých konkurentov potenciálne dotknuté príslušným rozhodnutím NRO z dôvodu jednak svojho obsahu a jednak činnosti vykonávanej alebo plánovanej týmito konkurentmi (pozri analogicky rozsudok z 20. apríla 2023, DIGI Communications, C‑329/21, EU:C:2023:303, bod 50 a citovanú judikatúru).
53
Požiadavka prijať rozhodnutie, akým je sporné rozhodnutie, s cieľom overiť spravodlivé podmienky na dotknutom trhu, uvedená v bode 50 tohto rozsudku, je založená na predpoklade, že ak tieto podmienky nie sú spravodlivé, obsah tohto rozhodnutia môže mať vplyv na hospodársku súťaž medzi prevádzkovateľmi na uvedenom trhu. Takéto rozhodnutie je teda svojou povahou spôsobilé mať vplyv na postavenie konkurenčných podnikov osoby, ktorej je určené toto rozhodnutie, keďže tieto podniky vykonávajú alebo zamýšľajú vykonávať činnosť, ako je tá, ktorá je uvedená v judikatúre citovanej v bode 52 tohto rozsudku, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.
54
Podobne ako Bulharská republika totiž treba konštatovať, že cieľom konania, ktorým sa majú určiť čisté náklady na poskytovanie univerzálnej poštovej služby a má sa konštatovať, že tieto náklady predstavujú neprimerané zaťaženie poskytovateľa tejto služby, je obnoviť rovnosť medzi týmto posledným uvedeným poskytovateľom a ostatnými účastníkmi trhu, na ktorých sa nevzťahuje povinnosť poskytovať takúto službu. Z tohto konštatovania vyplýva, že ak je rozhodnutie prijaté na konci takéhoto konania založené na nesprávnych alebo svojvoľných okolnostiach, hrozí, že postavenie tohto poskytovateľa na dotknutom trhu by sa mohlo umelo posilniť, čo by sa nevyhnutne dotklo postavenia jeho konkurentov na tomto trhu, a to bez ohľadu na mechanizmus náhrady čistých nákladov zvolený dotknutým členským štátom podľa článku 7 zmenenej smernice 97/67.
55
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať tak, že článok 22 ods. 3 zmenenej smernice 97/67 v spojení s článkom 47 Charty sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej poskytovateľ poštových služieb konkurujúci poskytovateľovi univerzálnej poštovej služby nemôže napadnúť pred nezávislým orgánom rozhodnutie NRO, ktoré mu nebolo určené a ktorým NRO na základe článku 7 ods. 3 tejto smernice pristupuje k výpočtu výšky čistých nákladov, ktoré znáša poskytovateľ univerzálnej poštovej služby, a konštatuje, že tieto náklady predstavujú neprimerané finančné zaťaženie v zmysle tohto posledného uvedeného ustanovenia.
O trovách
56
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:
Článok 22 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/67/ES z 15. decembra 1997 o spoločných pravidlách rozvoja vnútorného trhu poštových služieb spoločenstva a zlepšovaní kvality služieb, zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2008/6/ES z 20. februára 2008, v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej poskytovateľ poštových služieb konkurujúci poskytovateľovi univerzálnej poštovej služby nemôže napadnúť pred nezávislým orgánom rozhodnutie národného regulačného orgánu, ktoré mu nebolo určené a ktorým národný regulačný orgán na základe článku 7 ods. 3 smernice 97/67 v znení zmien pristupuje k výpočtu výšky čistých nákladov, ktoré znáša poskytovateľ univerzálnej poštovej služby, a konštatuje, že tieto náklady predstavujú neprimerané finančné zaťaženie v zmysle tohto posledného uvedeného ustanovenia.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: bulharčina.