Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
ANDREA BIONDI
prednesené 16. októbra 2025(1)
Vec C-457/23 P
Deutsche Lufthansa AG
proti
Ryanair DAC,
Condor Flugdienst GmbH,
Európska komisia,
Spolková republika Nemecko,
Francúzska republika
„ Odvolanie – Štátna pomoc – Nemecký trh s leteckou dopravou – Pomoc Spolkovej republiky Nemecko v prospech leteckej spoločnosti v súvislosti s pandémiou COVID‑19 – Dočasný rámec pre opatrenia štátnej pomoci – Rekapitalizácia spoločnosti Deutsche Lufthansa AG – Rozhodnutie Európskej komisie nevzniesť námietky “
Obsah
I.
Úvod
II.
Úvodné pripomienky
A.
Cieľ, pôsobnosť a právna povaha DR
B.
Štandard súdneho preskúmania
C.
Flexibilita pri uplatňovaní DR
III.
O odvolaní
A.
Prvý odvolací dôvod
1.
Prvá časť prvého odvolacieho dôvodu
2.
Druhá časť prvého odvolacieho dôvodu
a)
Prvá výhrada
b)
Druhá výhrada
c)
Tretia výhrada
d)
Štvrtá výhrada
e)
Závery týkajúce sa druhej časti prvého odvolacieho dôvodu
3.
Tretia časť prvého odvolacieho dôvodu
a)
Prvá výhrada
b)
Druhá výhrada
c)
Tretia výhrada
d)
Štvrtá výhrada
e)
Piata výhrada
f)
Výhrady Komisie a Spolkovej republiky Nemecko týkajúce sa porušenia ich práva na spravodlivý proces
g)
Záver k prvému odvolaciemu dôvodu
B.
Druhý odvolací dôvod
1.
O alternatívnom mechanizme spojenom s účasťou na základnom imaní
a)
O prvej výhrade
b)
O druhej výhrade
2.
O alternatívnom mechanizme spojenom s TÚ II
3.
Záver k druhému odvolaciemu dôvodu
C.
Tretí odvolací dôvod
D.
Štvrtý odvolací dôvod
1.
Prvá výhrada, podľa ktorej sa Všeobecný súd konštatovaním, že Komisia mala pri preukazovaní VTS vziať do úvahy ďalšie faktory, dopustil nesprávneho právneho posúdenia
2.
Druhá výhrada, podľa ktorej sa Všeobecný súd konštatovaním, že DLH nemala VTS na letiskách Düsseldorf a Viedeň, dopustil nesprávneho právneho posúdenia
E.
Piaty odvolací dôvod
F.
Šiesty odvolací dôvod
G.
Závery týkajúce sa odvolania a trov konania
IV.
Návrh
I.      Úvod
1.        Spolková republika Nemecko 12. júna 2020 oznámila Európskej komisii navrhované opatrenie individuálnej pomoci podľa článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ a dočasného rámca pre opatrenia štátnej pomoci na podporu hospodárstva v súčasnej situácii spôsobenej nákazou COVID-19(2) (ďalej len „DR“) vo forme rekapitalizácie vo výške šesť miliárd eur (ďalej len „dotknuté opatrenie“) poskytnutej spoločnosti Deutsche Lufthansa AG (ďalej len „DLH“)(3). Dotknuté opatrenie, ktoré bolo súčasťou širšej série podporných opatrení v prospech skupiny Lufthansa (ďalej len „skupina LH“), pozostávalo z troch zložiek, konkrétne z 20 % účasti na základnom imaní a dvoch tichých účastí (ďalej len „TÚ I“ a „TÚ II“).
2.        Komisia 25. júna 2020 prijala rozhodnutie, v ktorom dospela k záveru, že dotknuté opatrenie predstavuje štátnu pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ a DR (ďalej len „sporné rozhodnutie“)(4). Spoločnosti Ryanair DAC a Condor Flugdienst GmbH (ďalej len „Condor“) obe proti uvedenému rozhodnutiu podali žalobu o neplatnosť.(5)
3.        Všeobecný súd rozsudkom z 10. mája 2023, Ryanair a Condor Flugdienst/Komisia (Lufthansa; COVID-19),(6) sporné rozhodnutie zrušil (ďalej len „napadnutý rozsudok“). Toto rozhodnutie podľa neho vykazovalo viaceré pochybenia alebo nezrovnalosti týkajúce sa uplatňovania DR, pričom každé takéto pochybenie alebo každá takáto nezrovnalosť boli spôsobilé odôvodniť jeho zrušenie.(7)
4.        DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko sa teraz svojím odvolaním domáha zrušenia tohto rozsudku.
II.    Úvodné pripomienky
5.        Prejednávané odvolanie napriek svojej dĺžke a mnohým konkrétnym dôvodom a tvrdeniam uvedeným všetkými účastníčkami konania v podstate nastoľuje dve otázky. Po prvé ide o mieru voľnej úvahy a flexibility Komisie pri uplatňovaní DR alebo odchyľovaní sa od DR. Po druhé ide o štandard súdneho preskúmania uplatnený Všeobecným súdom pri posudzovaní súladu sporného rozhodnutia s niektorými konkrétnymi kritériami stanovenými v samotnom DR. Je pomerne očividné, že riešenie druhej otázky závisí od vymedzenia tej prvej, ktoré zasa do značnej miery závisí od cieľa, pôsobnosti a právnej povahy daného nástroja. Napriek tomu, že DR sa už neuplatňuje, má prejednávaná vec horizontálny význam v oblasti práva štátnej pomoci vzhľadom na zvýšenie počtu podobných nástrojov a ich rastúcu dôležitosť v priebehu rokov.
A.      Cieľ, pôsobnosť a právna povaha DR
6.        Po prvé, pokiaľ ide o cieľ a pôsobnosť DR, treba podotknúť, že jeho právny základ možno nájsť v článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ,(8) ktorého zámerom je doplniť iné dostupné možnosti, konkrétne článok 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ,(9) v záujme riešenia núdzových situácií a podpory členských štátov pri ich zvládaní. V kontexte globálnej pandémie COVID-19 bolo použitie právneho základu zo Zmluvy týkajúceho sa núdzových situácií zrejme plne opodstatnené, keďže všetky členské štáty boli v rôznom rozsahu postihnuté vážnou poruchou fungovania hospodárstva.(10) Je teda nepochybné, že DR bol vytvorený najmä s cieľom zabezpečiť, aby všetky druhy podnikov naďalej mali dostatočnú likviditu a aby sa zachovala kontinuita hospodárskych činností počas tragického šírenia nákazy COVID-19 aj po ňom. DR takisto slúžil na plnenie ďalších doplňujúcich, no rovnako významných cieľov, konkrétne cieľa uplatňovať pravidlá štátnej pomoci „cielen[e] a primeran[e]“ v záujme zabezpečenia toho, aby vnútroštátne podporné opatrenia boli účinné pri pomoci postihnutým podnikom počas šírenia nákazy COVID-19, a začleniť vnútroštátne podporné opatrenia do systému kontroly štátnej pomoci, aby sa zaručilo, že vnútorný trh Únie sa nebude trieštiť a podmienky zostanú rovnaké pre všetkých.(11) DR totiž uplatňovanie pravidiel štátnej pomoci nepozastavil, len ich skrátka prispôsobil núdzovej situácii.
7.        Takisto by sa nemalo zabúdať, že DR bol akýmsi živým nástrojom, ktorý sa sedemkrát prepracúval, aktualizoval a upravoval.(12) Ako Komisia získavala viac skúseností a vedomostí o dôsledkoch ochorenia COVID-19 pre vnútorný trh Únie, v každej novej verzii sa postupne zavádzali konkrétnejšie a podrobnejšie kritériá zlučiteľnosti vnútroštátnych opatrení. Príkladov je mnoho, pričom najlepším z nich sú ustanovenia týkajúce sa rekapitalizácie pridané v tretej verzii DR.(13) Nielenže príjemcovia podliehali mnohým obmedzeniam, ale DR takisto v prípade opatrení vo výške viac ako 250 miliónov eur v prospech podnikov s významnou trhovou silou (ďalej len „VTS“) vyžadoval, aby členské štáty navrhli dodatočné opatrenia na zachovanie účinnej hospodárskej súťaže, napríklad štrukturálne záväzky alebo záväzky spojené so správaním.(14) Stanovenie antitrustových podmienok a restoratívnych nápravných opatrení v DR opätovne potvrdilo zámer zachovať rovnaké podmienky a zabezpečiť nediskriminačný a otvorený prístup na trh.
8.        Po druhé, pokiaľ ide o právnu povahu DR, treba pripomenúť, že – ako opakovane potvrdil Súdny dvor – Komisia má pri posudzovaní zlučiteľnosti opatrení pomoci s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 ZFEÚ širokú mieru voľnej úvahy a v rámci výkonu tejto voľnej úvahy môže prijímať nástroje „soft law“ a stanoviť tak kritériá, na základe ktorých bude vykonávať toto posúdenie.(15)
9.        Netreba dodávať, že tieto nástroje vždy musia byť v súlade so Zmluvou.(16) Ako objasnil Súdny dvor, Komisia teda nemôže ignorovať článok 107 ods. 3 ZFEÚ a prijať usmernenia obsahujúce nesprávne právne posúdenie alebo zjavne nesprávne posúdenie ani sa prostredníctvom prijatia usmernení vzdať výkonu voľnej úvahy, ktorú jej toto ustanovenie priznáva.(17)
10.      Komisia teda tým, že prijíma takéto usmernenia, oznámenia alebo akékoľvek iné nástroje v rámci rozsiahleho súboru „soft law“ a prostredníctvom ich uverejnenia oznamuje, že sa budú od daného okamihu uplatňovať na prípady, ktorých sa týkajú, stanovuje hranicu uplatňovania svojej voľnej úvahy a vo všeobecnosti sa od týchto nástrojov nemôže odchýliť, pretože by sa to mohlo považovať za porušenie všeobecných právnych zásad, ako je zásada rovnosti zaobchádzania alebo ochrany legitímnej dôvery.(18)
11.      Účelom týchto nástrojov „soft law“ teda nie je voľnú úvahu Komisie rozšíriť, ale ohraničiť. Na základe všeobecných zásad Únie navyše slúžia ako parametre usmerňujúce súdne preskúmanie toho, ako Komisia svoju voľnú úvahu uplatňuje.
12.      Súdny dvor takisto objasnil, že prijatie usmernení nezbavuje Komisiu jej povinnosti preskúmať konkrétne výnimočné okolnosti, na ktoré v osobitnom prípade poukazuje členský štát, aby sa domáhal priameho uplatnenia článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ.(19) Členské štáty si teda zachovávajú možnosť oznamovať Komisii plány štátnej pomoci, ktoré nespĺňajú kritériá stanovené v týchto usmerneniach.(20) Tým však riskujú, že Komisia voči nim prijme rozhodnutie, ktorým vyhlási túto pomoc za nezlučiteľnú s vnútorným trhom, keďže tieto usmernenia stanovujú podmienky určené na zabezpečenie, aby bola štátna pomoc poskytnutá v rámci ich pôsobnosti v súlade s právom Únie, a Komisia sa od týchto podmienok môže odchýliť iba za výnimočných okolností.(21) Hoci teda nástroje „soft law“ nie sú pre členské štáty záväzné,(22) poskytujú usmernenie, ktoré ohraničuje a reguluje ich opatrenia.
13.      Tieto známe zásady sa očividne uplatňujú aj na DR, ktorý je referenčným rámcom na posúdenie zlučiteľnosti štátneho opatrenia prijatého v kontexte ochorenia COVID-19 s vnútorným trhom. Súdny dvor totiž jasne uviedol, že takýto nástroj je pre Komisiu záväzný.(23) V súlade s pripomenutou ustálenou judikatúrou teda platí, že ak členský štát oznámi Komisii svoj zámer poskytnúť štátnu pomoc, ktorá je v súlade s kritériami stanovenými v DR, Komisia v zásade musí tento zámer schváliť. Na druhej strane si členské štáty zachovávajú možnosť oznamovať Komisii plány štátnej pomoci, ktoré nespĺňajú kritériá stanovené v DR, a Komisia za mimoriadnych okolností môže tieto plány schváliť.(24)
B.      Štandard súdneho preskúmania
14.      Súdne preskúmanie rozhodovania výkonnej moci v rámci voľnej úvahy predstavuje základnú zásadu každého právneho poriadku založeného na zásadách právneho štátu. Keďže však takéto rozhodovanie zahŕňa komplexné ekonomické, technické a sociálne posúdenia, ako aj politické rozhodnutia, toto preskúmanie má hranice, ktorých účelom je zachovať istú inštitucionálnu rovnováhu medzi výkonnou a súdnou mocou a brať ohľad na absenciu technických znalostí nešpecializovaného súdnictva.
15.      Posúdenie zlučiteľnosti opatrení pomoci s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 ZFEÚ patrí do výlučnej právomoci Komisie,(25) ktorá – ako sa zdôrazňuje vyššie – disponuje širokou mierou voľnej úvahy, ktorej uplatnenie zahŕňa komplexné ekonomické a sociálne posúdenia.
V súlade s uvedeným podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora platí, že preskúmanie týchto posúdení sa obmedzuje na zistenie, či boli dodržané procesné pravidlá a pravidlá týkajúce sa povinnosti odôvodnenia, a na overenie správnosti skutkových okolností, z ktorých sa vychádza, a neexistencie nesprávneho právneho posúdenia, zjavne nesprávneho posúdenia skutkových okolností alebo zneužitia právomoci.(26) Danému súdu neprináleží, aby svojím vlastným ekonomickým posúdením nahradil posúdenie Komisie.
16.      Práve so zreteľom na voľnú úvahu Komisie pri uplatňovaní článku 107 ods. 3 ZFEÚ je však kľúčové prísne súdne preskúmanie – aj keď vo vyššie uvedených medziach. Súdny dvor túto potrebu jasne vyjadril konštatovaním, že „ak inštitúcie [Únie] disponujú… voľnou úvahou, rešpektovanie práv zaručených právnym poriadkom [Únie] v správnych konaniach má ešte väčší význam. Medzi tieto záruky patrí najmä povinnosť príslušnej inštitúcie starostlivo a nestranne preskúmať všetky relevantné aspekty konkrétnej veci, právo dotknutej osoby vyjadriť svoje stanovisko, ako aj právo na primerane odôvodnené rozhodnutie. Len tak môže Súdny dvor overiť, či existovali skutkové a právne okolnosti, od ktorých závisí uplatnenie voľnej úvahy“(27).
17.      Súdny dvor objasnil, že miera voľnej úvahy, ktorou disponuje Komisie pri vykonávaní komplexných ekonomických posúdení, najmä v oblasti štátnej pomoci, neznamená, že súd Únie nesmie preskúmať výklad Komisie týkajúci sa údajov ekonomickej povahy.(28) Súdy Únie nielenže musia preveriť vecnú správnosť predložených dôkazov, ich hodnovernosť a koherenciu, ale aj preskúmať, či tieto dôkazy tvoria súhrn relevantných údajov, ktoré musia byť zohľadnené pri posúdení komplexnej situácie, a či sú spôsobilé podložiť závery, ktoré z nich boli vyvodené.(29)
18.      Intenzita súdneho preskúmania ekonomických posúdení teda v skutočností závisí od miery ich zložitosti, ako aj od skutočnosti, že z nich vyplývajú rozhodnutia týkajúce sa politiky alebo cieľov. Osobitnú pozornosť teda treba venovať predchádzaniu riziku, že automatické uplatnenie všeobecného vzorca marginálneho preskúmania „komplexných ekonomických posúdení“ môže viesť k tomu, že celé kategórie posúdení vykonaných Komisiou sa automaticky vyhnú dostatočne intenzívnemu súdnemu preskúmaniu.
19.      Napokon podľa môjho názoru platí, že veľmi špecifická povaha nástrojov „soft law“ v oblasti štátnej pomoci vrátane DR by sa nemala zamieňať so správnym štandardom súdneho preskúmania, ktoré musia vykonať súdy Únie. Tieto nástroje možno patria do rámca „soft law“, pretože sa odchyľujú od štandardných požiadaviek na tvorbu práva a inštitucionálnych požiadaviek, konzultácií a uverejnenia, ale po ich prijatí neexistuje žiadny dôvod, prečo by preskúmanie spôsobu ich uplatňovania nemalo byť dôkladné, teda prečo by sa v ich prípade nemala používať rovnaká intenzita (a rovnaké obmedzenia), akú súdy Únie používajú v prípade uplatňovania opatrení Únie patriacich do rámca „hard law“.
C.      Flexibilita pri uplatňovaní DR
20.      DR zahŕňa viaceré „otvorené pravidlá“, konkrétne pravidlá týkajúce sa rekapitalizácie,(30) ktoré Komisii umožňujú akceptovať riešenia alternatívne k riešeniam, ktoré sa výslovne uvádzajú v ustanoveniach DR. Vzniká teda otázka týkajúca sa možnosti Komisie podľa týchto pravidiel odchýliť sa od DR.
21.      Cieľom týchto pravidiel je ponúknuť obmedzenú flexibilitu v prípadoch, keď formalistické uplatnenie DR vo forme „zaškrtávania políčok“ nie je realizovateľné, čo Komisii umožňuje vykonať „komplexnejšie posúdenie“ štruktúry a účinkov opatrenia.(31) Táto flexibilita sa však nemôže stavať na roveň plnej voľnej úvahe, ktorá nie je obmedzená usmerneniami uverejnenými samotnou Komisiou. Flexibilita v podobe „otvorených pravidiel“ v DR nemôže znamenať voľnú ruku pre Komisiu, ktorá je v zásade viazaná pravidlami, ktoré prijíma. Akýkoľvek voľnejší výklad by bol v rozpore s ustálenou judikatúrou týkajúcou sa záväzného účinku usmernení, znižoval by účinnosť súdneho preskúmania a narúšal by právnu istotu tým, že by Komisii potenciálne dovolil využívať otvorenosť formulácii v DR na obchádzanie svojich vlastných pravidiel.
22.      Vnútroštátne opatrenie, ktoré nespĺňa všetky podmienky podľa relevantných usmernení – v tomto prípade DR –, by navyše v zásade malo byť zakázané s výnimkou prípadu, keď možno jasne preukázať, že v dôsledku výnimočných okolností by sa malo posudzovať priamo podľa Zmluvy.(32) Inak povedané, keď nie je vhodná metóda „zaškrtávania políčok“ ani „komplexného posúdenia“, vnútroštátne opatrenie potenciálne možno akceptovať na základe uplatnenia článku 107 ods. 3 ZFEÚ iba za výnimočných okolností. Voľný výklad usmernení zo strany Komisie, ktorý v podstate obchádza jej vlastné pravidlá, je v rozpore s judikatúrou, ktorej cieľom je zabezpečiť najmä dodržiavanie všeobecnej zásady rovnosti zaobchádzania.
23.      Na základe všetkých vyššie uvedených úvah teraz preskúmam prejednávané odvolanie.
III. O odvolaní
24.      DLH na podporu svojho odvolania uvádza šesť odvolacích dôvodov.
A.      Prvý odvolací dôvod
25.      DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko svojím prvým odvolacím dôvodom spochybňuje body 112 až 138 napadnutého rozsudku, pričom uvádza nesprávny výklad bodu 49 písm. c) DR a uplatnenie nesprávneho štandardu preskúmania.
26.      Bod 49 DR stanovuje štyri podmienky „oprávnenosti a štátnej účasti“, ktoré musia spĺňať „rekapitalizačné opatrenia COVID-19“(33). V bodoch 112 až 138 napadnutého rozsudku Všeobecný súd preskúmal výhrady spoločností Ryanair a Condor založené na porušení bodu 49 písm. c) DR, podľa ktorého platí, že na to, aby bol príjemca oprávnený na rekapitalizačné opatrenie, musí byť okrem iného neschopný nájsť financovanie na trhoch za prijateľných podmienok, a týmto výhradám vyhovel.
27.      Všeobecný súd po prvé konštatoval, že počas obdobia, ktoré predchádzalo prijatiu sporného rozhodnutia, vlastnila skupina LH veľkú väčšinu svojej flotily lietadiel a DLH mohla využiť svoje lietadlá, ako aj náhradné diely ako záruku na účely získania finančných prostriedkov na finančných trhoch. Podľa Všeobecného súdu tieto zistenia „jasne, jednoznačne a zhodne [vyplývali] z viacerých dôkazov“ predložených spoločnosťou Ryanair,(34) na ktoré Ryanair pred prijatím sporného rozhodnutia upozorňovala nemeckú vládu aj Komisiu(35) (body 118 – 121 napadnutého rozsudku). Po druhé Všeobecný súd podotkol, že Komisia v spornom rozhodnutí len konštatovala, že DLH nemala „dostatočné záruky“ na získanie nástrojov financovania na trhoch „v celej výške“ pomoci, pričom toto tvrdenie nijako nepodložila. Nič v spornom rozhodnutí predovšetkým nenaznačovalo, že by Komisia preskúmala prípadnú dostupnosť záruk, akými sú nezaťažené lietadlá spoločnosti DLH, ich hodnotu a podmienky prípadných úverov, ktoré mohli byť poskytnuté na finančných trhoch za takéto záruky (body 122 – 124 napadnutého rozsudku). Komisia v tejto súvislosti nemohla postupovať na základe predpokladov (bod 131 napadnutého rozsudku). Všeobecný súd napokon konštatoval, že tvrdenie Komisie v bode 22 sporného rozhodnutia, podľa ktorého by „záruky“ spoločnosti DLH neboli dostatočné na pokrytie „celkovej sumy“ potrebných finančných prostriedkov, spočíva na nesprávnom predpoklade, podľa ktorého financovanie, ktoré možno získať na trhoch, musí nevyhnutne pokrývať všetky potreby príjemcu. Znenie, účel ani kontext bodu 49 písm. c) DR túto tézu nepodporujú. Keďže sa Komisia opierala o takýto nesprávny predpoklad, a teda nepreskúmala, či DLH mohla mobilizovať nezanedbateľnú časť potrebného financovania na trhoch, nezohľadnila všetky skutočnosti relevantné na účely preskúmania podmienky stanovenej v bode 49 písm. c) DR. Bod 44 DR, podľa ktorého rekapitalizácie nesmú prekročiť minimum potrebné na zaručenie životaschopnosti príjemcu, a v širšom zmysle aj všeobecná zásada proporcionality by tento záver potvrdili (body 125, 127 – 130 a 132 napadnutého rozsudku). Všeobecný súd okrem toho konštatoval, že Komisia v každom prípade založila svoje tvrdenie na vyššej sume (deväť miliárd eur), než je suma, ktorej sa týka dotknuté opatrenie (podľa odôvodnenia 26 sporného rozhodnutia šesť miliárd eur), čo „spochybňuje samotný základ jej preskúmania“ (bod 126 napadnutého rozsudku).
28.      Prvý odvolací dôvod sa delí na tri časti.
1.      Prvá časť prvého odvolacieho dôvodu
29.      DLH tvrdí, že Všeobecný súd skreslil tvrdenia Komisie uvedené v odôvodneniach 22 a 100 sporného rozhodnutia. Všeobecný súd podľa jej názoru nebol oprávnený z týchto odôvodnení vyvodiť, že podľa Komisie financovanie na súkromných trhoch vždy „musí nevyhnutne“ pokrývať všetky potreby príjemcu.
30.      Podotýkam, že posúdenie oprávnenosti dotknutého opatrenia podľa bodu 49 písm. c) DR zo strany Komisie v spornom rozhodnutí zahŕňa iba jedno odôvodnenie, t. j. odôvodnenie 100. Komisia v prvej vete tohto odôvodnenia(36) odkazuje na odôvodnenia 21 – 24 v oddiele 2.3 daného rozhodnutia, kde sa opisuje cieľ opatrenia. Odôvodnenia 22 a 23 uvádzajú tvrdenia nemeckých orgánov týkajúce sa oprávnenosti podľa bodu 49 písm. c) DR. Tieto odôvodnenia sa zaoberajú výlučne neschopnosťou spoločnosti DLH získať – či už na strane dlhu, alebo na strane vlastného imania – dostatočné zdroje na pokrytie celej sumy deväť miliárd eur potrebnej na zachovanie kontinuity hospodárskej činnosti skupiny počas šírenia nákazy COVID-19 a po ňom. Neuvádza sa však vôbec žiadna analýza schopnosti spoločnosti DLH nájsť financovanie iba pre časť tejto sumy – alebo sumy šesť miliárd eur stanovenej dotknutým opatrením. Všeobecný súd za týchto okolnosti správne vykladal odôvodnenia 22 a 100 sporného rozhodnutia v tom zmysle, že sa v nich vyjadruje názor, že podľa bodu 49 písm. c) DR musí financovanie, ktoré možno získať na trhoch, nevyhnutne pokrývať všetky potreby príjemcu. Za zmienku stojí, že Komisia vo svojich písomných pripomienkach odlišný výklad týchto odôvodnení neuvádza.
31.      Vzhľadom na vyššie uvedené sa prvá časť prvého odvolacieho dôvodu podľa môjho názoru musí zamietnuť.
2.      Druhá časť prvého odvolacieho dôvodu
32.      DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko tvrdí, že keď Všeobecný súd konštatoval, že Komisia bola vo fáze analýzy oprávnenosti podľa bodu 49 písm. c) DR povinná posudzovať, či sa nezanedbateľná časť potrieb financovania príjemcu mohla uspokojiť na trhoch, dopustil sa pochybenia. DLH v tejto súvislosti uvádza štyri výhrady.
a)      Prvá výhrada
33.      DLH tvrdí, že znenie bodu 49 písm. c) DR nepodporuje stanovisko Všeobecného súdu, ktoré je založené na neúplnom a chybnom výklade daného ustanovenia.
34.      Táto výhrada sa podľa môjho názoru musí zamietnuť.
35.      V rozpore s tvrdením spoločnosti DLH je „otvorené a široké“ znenie bodu 49 písm. c) DR úplne zlučiteľne s výkladom navrhovaným Všeobecným súdom, podľa ktorého sú podniky na rekapitalizačné opatrenia podľa DR oprávnené iba v rozsahu, v akom nedokážu nájsť financovanie na trhoch.
36.      Je pravda, ako tvrdia DLH aj Komisia, že z celého znenia bodu 49 písm. c) DR možno vyvodiť, že určujúcim kritériom na konštatovanie oprávnenosti je to, či je príjemca schopný zaistiť si dostatočné financovanie na zabezpečenie svojej „životaschopnosti“.(37)
37.      Takýto výklad však nie je v rozpore s výkladom prijatým Všeobecným súdom, podľa ktorého v prípade, že príjemca (nezanedbateľnú) časť financovania potrebného na zachovanie svojej životaschopnosti dokáže získať na trhoch, podmienka stanovená v tomto ustanovení nie je splnená pre celý rozsah jeho potrieb.
b)      Druhá výhrada
38.      DLH tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne vykladal účel bodu 49 písm. c) DR a dopustil sa pochybenia, keď prebral zásadu nevyhnutného minima zakotvenú v rámci analýzy proporcionality do analýzy oprávnenosti. Bod 49 DR je podľa spoločnosti DLH východiskovým bodom posúdenia oznámeného opatrenia, ktorý Komisii umožňuje overiť, či oznámené opatrenie spĺňa všeobecné a formálnejšie kritériá. Účelom bodu 49 DR a najmä účelom podmienky stanovenej v písmene c) teda nie je vykonať podrobnú analýzu toho, či sa verejná intervencia obmedzuje na nevyhnutné minimum, ktorá je súčasťou testu proporcionality podľa bodu 54 DR.(38) Komisia aj Spolková republika Nemecko súhlasia s názorom spoločnosti DLH.
39.      Všeobecný súd v bode 129 napadnutého rozsudku konštatoval, že cieľom podmienky stanovenej v bode 49 písm. c) DR je „obmedziť intervenciu štátu, a teda použitie verejných prostriedkov, len na prípady, keď príjemca pomoci nie je schopný nájsť financovanie na finančných trhoch za prijateľných podmienok“.
40.      Na základe samotného znenia tohto ustanovenia takýto výklad jeho účelu podľa môjho názoru nemožno vážne spochybniť.(39) Ako uznáva samotná DLH, každá z podmienok stanovených vo vyššie uvedenom bode 49 plní konkrétny účel. Je takmer nepochybné, že účelom podmienky v písmene c) je zabrániť tomu, aby členským štátom vznikali verejné výdavky v snahe pomôcť podnikom, ktoré sú schopné nájsť alternatívne formy financovania. V kontexte pandémie COVID-19 bolo predchádzanie takýmto výdavkom kľúčové, pretože bol dotknutý veľký počet podnikov vo všetkých odvetviach hospodárstva a pre členské štáty bolo nevyhnutné, aby sa pri prideľovaní svojich obmedzených zdrojov zameriavali na priority.
41.      Po tomto objasnení sa tvrdenia spoločnosti DLH podľa môjho názoru musia zamietnuť z týchto dôvodov.
42.      Po prvé je pravda, ako správne konštatovala DLH, že bod 49 DR je „východiskovým bodom“ posúdenia opatrenia oznámeného na základe tohto nástroja. To však nevyhnutne neznamená, že Komisia nemusí vykonať úplnú a podrobnú analýzu všetkých relevantných faktorov s cieľom overiť, či sú splnené podmienky stanovené v danom bode.
43.      Celkovo je v podstate zámerom týchto podmienok vylúčiť rekapitalizačné opatrenia, ktoré so zreteľom na ciele sledované DR nie sú nevyhnutné alebo nezodpovedajú spoločnému záujmu, a preto ich nemožno vyhlásiť za zlučiteľné s vnútorným trhom. Keď podnik dokáže uspokojiť významnú alebo nezanedbateľnú časť svojich finančných potrieb na trhoch za prijateľných podmienok, rekapitalizačné opatrenie určené na pokrytie týchto potrieb v celom rozsahu nemožno považovať za „nevyhnutné“.(40)
44.      Nemôžem teda súhlasiť s názorom, že v kontexte bodu 49 písm. c) DR postačuje, aby Komisia vychádzala z celkových potrieb financovania príjemcu a posúdila, či ich možno v plnom rozsahu uspokojiť na trhoch. Tvrdenie Komisie, že bod 49 písm. c) DR už zo svojej podstaty zahŕňa binárny postup v tom zmysle, že ak podmienka stanovená v danom bode v plnom rozsahu nie je splnená, podnik nebude oprávnený na rekapitalizáciu, je nesprávne. Pri takomto uvažovaní sa totiž potenciálnym nepriaznivým ekonomickým dôsledkom pre príjemcu zamietnutého nesúladného opatrenia pripisuje väčšia váha než riadnemu posúdeniu samotného opatrenia.
45.      Keby sa postupovalo v súlade s výkladom bodu 49 písm. c) DR, ktorý navrhujú DLH, Komisia a Spolková republika Nemecko, viedlo by to k situáciám, v ktorých by sa opatrenie podľa oddielu 3.11 DR považovalo za oprávnené aj napriek tomu, že jeho príjemca dokáže získať financovanie na trhoch pre takmer celú výšku pomoci s výnimkou jej nepodstatnej časti. Takýto výsledok by bol nezlučiteľný so zásadou proporcionality a bol by v rozpore s požiadavkami stanovenými v bode 19 DR.(41)
46.      Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenie, že Všeobecný súd presunul časť testu proporcionality podľa bodu 54 DR do posúdenia oprávnenosti, treba podotknúť, že prvá časť tohto testu si vyžaduje, aby Komisia overila, či objem rekapitalizácie poskytnutej v súvislosti s vypuknutím nákazy COVID-19 „[neprekračuje] minimum potrebné na zaručenie životaschopnosti príjemcu“.
47.      Zdá sa mi, že takéto overenie sa zásadne líši od posúdenia, ktoré musí Komisia vykonať podľa bodu 49 písm. c) DR v súlade s výkladom Všeobecného súdu v bodoch 127 – 131 napadnutého rozsudku. Hodnotenie toho, či a do akej miery príjemca oznámeného rekapitalizačného opatrenia dokáže nájsť alternatívne formy financovania na pokrytie svojich potrieb, sa líši od hodnotenia toho, či opatrenie prekračuje rámec toho, čo je nevyhnutné na zaručenie životaschopnosti príjemcu. Odlišný je aj účel bodu 54 DR, ktorým je zabezpečiť, aby príjemca nedostal väčšiu pomoc, než je nevyhnutné na obnovu likvidity a zaručenie jeho životaschopnosti.
48.      Na skutočnosti, že tieto dve posúdenia boli začlenené do rôznych ustanovení, teda v systéme DR nie je nič nekonzistentné bez ohľadu na to, či je v oboch prípadoch cieľom vyjadriť zásadu proporcionality.(42)
49.      Aj keby sa predpokladalo, že názor spoločnosti DLH, podľa ktorého Všeobecný súd presunul posúdenie, ktoré je súčasťou hodnotenia podľa bodu 54 DR, do fázy oprávnenosti, je správny, jej argument je v každom prípade príliš formalistický. Za predpokladu, že Komisia musí v rámci svojej analýzy proporcionality rekapitalizačného opatrenia oznámeného podľa DR overiť, či takéto opatrenie pokrýva viac než potreby príjemcu, ktoré tento príjemca nemôže uspokojiť na trhoch, má len malý význam to, v ktorej fáze sa toto overenie uskutoční. V prejednávanej veci sa zdá, že Komisia takéto posúdenie nevykonala ani pri skúmaní proporcionality pomoci podľa bodu 54 DR.
c)      Tretia výhrada
50.      DLH s podporou Komisie tvrdí, že keď Všeobecný súd v bodoch 150 – 217 napadnutého rozsudku zamietol všetky výhrady spoločností Ryanair a Condor týkajúce sa výšky pomoci ako nedôvodné, protirečil si.
51.      V tejto súvislosti postačuje podotknúť, že všetky výhrady, ktoré Všeobecný súd preskúmal a zamietol v týchto bodoch, sa týkali výkladu bodu 54 DR alebo jeho uplatnenia na prejednávanú vec. Ryanair a Condor v podstate Komisii vytýkali buď nesprávny výpočet výšky pomoci potrebnej na zaručenie životaschopnosti spoločnosti DLH, alebo nesprávne posúdenie rozsahu výhody poskytnutej dotknutým opatrením. Žiadna z týchto výhrad sa nezaoberala otázkou, či pomoc bola obmedzená na sumu, ktorú DLH nebola schopná získať na trhoch.
52.      Medzi argumentáciou Všeobecného súdu vo vyššie uvedených bodoch napadnutého rozsudku a bodoch tvoriacich analýzu bodu 49 písm. c) DR teda nie je žiadne protirečenie.(43) Táto výhrada sa preto podľa môjho názoru musí zamietnuť.
d)      Štvrtá výhrada
53.      DLH tvrdí, že extenzívny výklad bodu 49 písm. c) DR prijatý v napadnutom rozsudku je v rozpore s vlastnou judikatúrou Všeobecného sudu, a to s rozsudkom z 19. mája 2021, Ryanair/Komisia (Španielsko; COVID-19),(44) a s rozsudkom Všeobecného súdu Finnair II. Táto spoločnosť s odkazom na druhý uvedený rozsudok predkladá dodatočnú výhradu, v rámci ktorej uvádza, že Všeobecný súd porušil zásadu rovnosti zaobchádzania, pretože uplatnil prísnejší štandard výkladu bodu 49 písm. c) DR napriek skutočnosti, že v prípade rekapitalizácie spoločností Finnair a DLH išlo o takmer identický scenár.
54.      Pokiaľ ide o prvý z uvedených rozsudkov, DLH odkazuje na časť odôvodnenia Všeobecného súdu, v ktorej tento súd zamietol tvrdenie presadzujúce kritérium alternatívne ku kritériám zvoleným dotknutým členským štátom na účely oprávnenosti predmetnej schémy pomoci.(45) Všeobecný súd v bode 49 daného rozsudku konštatoval, že Komisia pri posudzovaní opatrení COVID-19 „nie je povinn[á] dokazovať, že žiadne iné opatrenie, ktoré by bolo možné si predstaviť a ktoré je v podstate hypotetické, by nemohlo umožniť zabezpečiť sledovaný cieľ lepšie“, a nesmie sa venovať „normatívne[mu] prieskumu s cieľom preskúmať akékoľvek alternatívne opatrenie, ktoré prichádza do úvahy“(46).
55.      V tejto súvislosti pripomínam, že Všeobecný súd v bodoch 125 – 132 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia sa dopustila nesprávneho výkladu rozsahu podmienky stanovenej v bode 49 písm. c) DR, a teda dostatočne nepreukázala, že táto podmienka bola splnená pre celú sumu oznámeného opatrenia. V rozpore s tým, čo naznačuje DLH, teda Všeobecný súd Komisii neuložil povinnosť posúdiť každú hypotetickú alternatívu a rovnako legitímne opatrenie, ktoré by sa potenciálne mohli vykonať namiesto oznámeného opatrenia, ale jednoducho pozitívne preukázať, že oznámené opatrenie je v súlade s bodom 49 písm. c) DR.
56.      Pokiaľ ide o rozsudok Všeobecného súdu Finnair II, DLH tvrdí, že Komisia nebola povinná analyzovať, či príjemca mohol získať nezanedbateľnú časť financovania na trhu.(47) Všeobecný súd teda potvrdil výklad bodu 49 písm. c) DR v tom zmysle, že základ analýzy oprávnenosti predstavujú všetky potreby likvidity príjemcu.
57.      S týmto výkladom rozsudku Všeobecného súdu Finnair II nesúhlasím. Na základe bodov 50, 51 a 53 uvedeného rozsudku sa zdá, že Finnair predložila Fínskej republike žiadosť o rekapitalizačné opatrenie až potom, ako využila všetky dostupné trhové riešenia bez toho, aby sa jej podarilo získať financovanie, ktoré by jej umožnilo pokryť všetky potreby likvidity.(48) Toto opatrenie bolo teda určené iba na pokrytie tých potrieb likvidity, v prípade ktorých Finnair preukázala, že ich nedokáže uspokojiť inými prostriedkami.
58.      Keď teda Všeobecný súd v prejednávanej veci zamietol výklad bodu 49 písm. c) DR v tom zmysle, že na splnenie podmienky stanovenej v tomto bode postačuje preukázať, že príjemca nie je schopný na trhoch uspokojiť všetky svoje potreby likvidity, sám sebe neprotirečil.
59.      Vzhľadom na vyššie uvedené sa štvrtá výhrada v rámci druhej časti prvého odvolacieho dôvodu podľa môjho názoru musí zamietnuť. Rovnako sa musí zamietnuť dodatočná výhrada spoločnosti DLH týkajúca sa porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, pretože nemá žiadny skutkový základ.
e)      Závery týkajúce sa druhej časti prvého odvolacieho dôvodu
60.      Z uvedených dôvodov sa podľa môjho názoru musia zamietnuť všetky výhrady nastolené spoločnosťou DLH na podporu druhej časti jej prvého odvolacieho dôvodu, a teda aj táto časť v celom rozsahu.
3.      Tretia časť prvého odvolacieho dôvodu
61.      DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko v rámci tretej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu tvrdí, že keď Všeobecný súd v bodoch 117 a 131 – 135 napadnutého rozsudku požadoval, aby Komisia v záujme posúdenia súladu s bodom 49 písm. c) DR
získala ďalšie informácie, dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia. DLH takisto uvádza, že Všeobecný súd v súvislosti s dostupnosťou financovania pre spoločnosť DLH vyvodil vlastné závery a posúdenie komplexných ekonomických okolností Komisie nahradil svojím vlastným bez toho, aby predtým preukázal jeho neprijateľnosť. DLH predkladá päť výhrad.
a)      Prvá výhrada
62.      DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne uplatnil judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa rozsahu povinností Komisie v rámci predbežného preskúmania oznámeného opatrenia štátnej pomoci. DLH odkazuje najmä na rozsudok z 2. septembra 2021, Komisia/Tempus Energy a Tempus Energy Technology.(49)
63.      Súdny dvor v tomto rozsudku v súlade so svojou ustálenou judikatúrou zopakoval, že zákonnosť rozhodnutia o nevznesení námietok, ktoré bolo prijaté na konci konania o predbežnom preskúmaní, musia súdy Únie posúdiť nielen so zreteľom na informácie, ktoré mala Komisia k dispozícii v okamihu, keď toto rozhodnutie prijala, ale aj na informácie, ktoré mohla mať k dispozícii. Informácie, ktoré Komisia „mohla mať k dispozícii“, zahŕňajú informácie, ktoré sa zdali relevantné pre posúdenie, ktoré sa malo uskutočniť vo fáze predbežného preskúmania,(50) a ktoré mohla na svoju žiadosť získať počas správneho konania.(51) Komisii však neprináleží z vlastného podnetu a pri neexistencii akéhokoľvek nepriameho dôkazu v tomto zmysle vyhľadať všetky informácie, ktoré by mohli vykazovať spojitosť s vecou, ktorá jej bola predložená, aj keď by také informácie boli verejne dostupné.(52)
64.      Zastávam názor, že Všeobecný súd sa v prejednávanej veci nesprávneho výkladu rozsahu povinností Komisie, ktorý som práve načrtol, nedopustil.
65.      Ako som pripomenul v bode 27 vyššie, Všeobecný súd v podstate konštatoval, že preskúmanie vykonané Komisiou v rámci správneho konania bolo nedostatočné alebo neúplné z dvoch dôvodov. Po prvé Komisia neposúdila možnú dostupnosť nezaťažených lietadiel spoločnosti DLH ako záruky na účely získania prístupu k financovaniu na trhoch za prijateľných podmienok, a to aj napriek dôkazom, na ktoré upriamovala jej pozornosť spoločnosť Ryanair. Po druhé Komisia neposúdila, či by takéto záruky mohli spoločnosti DLH umožniť získať nezanedbateľnú časť potrebného financovania na trhoch.
66.      Keď Všeobecný súd Komisii vytýkal, že nepreskúmala možnosť spoločnosti DLH nájsť financovanie na trhoch v prípade, že by využila svoju flotilu lietadiel ako záruku, neuložil jej tým povinnosť získať informácie z vlastného podnetu bez akýchkoľvek dôkazov, ktoré by si vyžadovali ďalšie zisťovanie. Požadoval iba to, aby Komisia využila relevantné informácie, ktoré už mala v držbe, konkrétne vyhlásenie z marca 2020,(53) na ktoré Všeobecný súd odkazuje v bode 118 napadnutého rozsudku a ktoré obsahovalo údaje o hodnote nezaťažených lietadiel spoločnosti DLH uvedené v rovnakom bode, ako aj v bode 134 tohto rozsudku.(54)
67.      V tejto súvislosti v prvom rade podotýkam, že sotva možno spochybňovať, že druh a hodnota aktív vo vlastníctve príjemcu a ich dostupnosť na účely poskytnutia záruky v zásade predstavujú relevantné informácie z hľadiska posúdenia jeho schopnosti získať financovanie na trhoch podľa bodu 49 písm. c) DR.(55) Po druhé sa mi zdá, že samotná skutočnosť zdôraznená spoločnosťou DLH a Komisiou, že vyhlásenie z marca 2020 bolo vydané viac než dva mesiace pred oznámením sporného opatrenia, sama osebe nie je dostatočná – dokonca ani v kontexte rýchlych zmien spôsobených pandémiou – na to, aby automaticky spochybnila presnosť týchto údajov v čase, keď prebiehalo konanie o predbežnom preskúmaní.(56)
68.      Keď teda Všeobecný súd konštatoval, že Komisia bola povinná tieto informácie zohľadniť a preskúmať – aj prostredníctvom získania ďalších dôkazov – podmienky, za ktorých DLH mohla získať financovanie na trhoch za vyššie uvedenú záruku, podľa môjho názoru sa pochybenia nedopustil.(57)
69.      Z celého znenia bodu 132 napadnutého rozsudku navyše jasne vyplýva, že keď Všeobecný súd konštatoval, že Komisia nezohľadnila „všetky relevantné skutočnosti“(58) na účely preskúmania podmienky stanovenej v bode 49 písm. c) DR, mal na mysli neexistenciu akéhokoľvek posúdenia schopnosti spoločnosti DLH získať nezanedbateľnú časť potrebného financovania na trhoch. V rozpore s tvrdením Komisie teda z tohto konštatovania nemožno vyvodiť, že Všeobecný súd jej uložil prehnane rozsiahlu povinnosť získať a preskúmať informácie, o ktorých existencii ani relevantnosti nevedela.
70.      Napokon tvrdenia spoločnosti DLH, Komisie a Spolkovej republiky Nemecko, ktorými sa tieto účastníčky konania usilujú spochybniť posúdenie dôkaznej hodnoty dôkazov, o ktoré sa Všeobecný súd opieral v bodoch 118 a 119 napadnutého rozsudku, sa musia zamietnuť ako neprípustné. Podľa ustálenej judikatúry takéto posúdenie prináleží v zásade len Všeobecnému súdu.(59)
71.      Z vyššie uvedeného vyplýva, že táto výhrada sa podľa môjho názoru musí zamietnuť ako nedôvodná.
b)      Druhá výhrada
72.      DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko tvrdí, že keď Všeobecný súd konštatoval, že Komisia nepreskúmala, či DLH mohla získať financovanie na trhoch za prijateľných podmienok na základe poskytnutia záruky, dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia. Odkazujú najmä na odôvodnenie 22 sporného rozhodnutia, v ktorom Komisia uviedla, že „DLH by pri súčasných pomeroch výšky úveru k hodnote zabezpečenia a trhových hodnotách nemala dostatočné záruky na to, aby získala sekuritizované dlhové nástroje v rozsahu celej dotknutej sumy“.
73.      V tejto súvislosti podotýkam, že Všeobecný súd v bode 122 napadnutého rozsudku uznal, že Komisia v spornom rozhodnutí posudzovala, či DLH mala „dostatočné záruky“ na získanie nástrojov financovania na trhoch. Zastával však názor, že toto tvrdenie je absolútne nepodložené, že záruky uvedené Komisiou neboli identifikované a že nič v spornom rozhodnutí nenaznačuje, že sa preskúmala dostupnosť nezaťažených lietadiel spoločnosti DLH ako záruk.(60) Všeobecný súd takisto podotkol, že odôvodnenie 22 sporného rozhodnutia výslovne odkazuje iba na schopnosť spoločnosti DLH nájsť financovanie v rozsahu celej potrebnej sumy (deväť miliárd eur) a že Komisia neposúdila, či DLH mohla získať nezanedbateľnú časť potrebného financovania na trhoch.(61)
74.      DLH, Komisia ani Spolková republika Nemecko neuvádzajú žiadne skutočnosti, ktoré by umožnili spochybnenie týchto konštatovaní.
75.      Po prvé tvrdenie Spolkovej republiky Nemecko, že Všeobecný súd skreslil odôvodnenie 22 sporného rozhodnutia, sa prekrýva s výhradou spoločnosti DLH nastolenou v rámci prvej časti jej prvého odvolacieho dôvodu. Odkazujem preto na analýzu v bodoch 29 až 30 vyššie, kde som navrhol, aby sa daná výhrada zamietla.
76.      Po druhé rozsiahle odkazy spoločnosti DLH na podania Spolkovej republiky Nemecko v rámci správneho konania(62) nepreukazujú, že otázka, či DLH mohla použiť svoje nezaťažené lietadlá ako záruky na získanie financovania na trhoch, bola v danom konaní riešená, a už vôbec nie, že bola preskúmaná.(63) Všetky tvrdenia spoločnosti DLH uvedené s cieľom preukázať, že takáto možnosť nebola realizovateľná, navyše odkazujú na celú sumu deväť miliárd eur(64) a na spochybnenie argumentácie Všeobecného súdu teda nepostačujú.
77.      Po tretie sa značný počet tvrdení uvádzaných spoločnosťou DLH, Komisiou a Spolkovou republikou Nemecko zameriava na preukázanie toho, že bolo nepravdepodobné, že by sa spoločnosti DLH podarilo uspokojiť všetky svoje potreby financovania alebo ich podstatnú časť na trhoch. Cieľom týchto tvrdení je a posteriori odôvodniť absenciu posúdenia možného čiastočného financovania prostredníctvom dlhu zabezpečeného zárukou v spornom rozhodnutí a na účely preukázania, že Komisia takéto posúdenie skutočne vykonala,
sú teda neúčinné.
78.      Napokon tvrdenie Spolkovej republiky Nemecko, podľa ktorého Komisia nebola povinná ďalej sa vyjadrovať k použitiu záruky spoločnosťou DLH, pretože rozhodnutie podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ musí jednoducho uviesť dôvody, prečo posúdenie zlučiteľnosti oznámeného opatrenia s vnútorným trhom nespôsobuje závažné ťažkosti, je založené na nesprávnom výklade napadnutého rozsudku. Všeobecný súd v bodoch 118 až 138 tohto rozsudku konštatoval, že posúdenie vykonané na účely určenia, či je sporné opatrenie v súlade s bodom 49 písm. c) DR, bolo nedostatočné a neúplné a nie že Komisia v tejto súvislosti neposkytla odôvodnenie.
79.      So zreteľom na vyššie uvedené zastávam názor, že táto druhá výhrada je takisto nedôvodná a musí sa zamietnuť.
c)      Tretia výhrada
80.      DLH tvrdí, že Všeobecný súd v bode 120 napadnutého rozsudku skreslil jej vyjadrenie vedľajšej účastníčky konania, ako aj vyjadrenie Komisie k žalobe, keď uviedol, že nespochybnili údaje uvedené expertom spoločnosti Ryanair v jeho správe Oxera I a zopakované v bodoch 118 a 119 daného rozsudku.
81.      V záujme posúdenia tejto výhrady je dôležité podotknúť, že údaje, ktorých „presnosť a spoľahlivosť“ podľa konštatovania Všeobecného súdu v bode 120 napadnutého rozsudku neboli spochybnené, sa uvádzajú v bodoch 118 a 119 daného rozsudku. Týkajú sa konzistentnosti flotily lietadiel skupiny LH, hodnoty jej nezaťažených lietadiel a náhradných dielov a schopnosti spoločnosti DLH získať dlhové financovanie v hodnote 1 až 3,7 miliardy eur, ak by tieto aktíva využila ako záruky.
82.      Z vyjadrenia spoločnosti DLH ako vedľajšej účastníčky konania na Všeobecnom súde sa zdá, že táto spoločnosť v skutočnosti spochybnila tvrdenia spoločnosti Ryanair vyvodené zo správy Oxera I, ktoré sa týkali schopnosti iných leteckých spoločností zabezpečiť si alternatívne financovanie na trhu prostredníctvom sekuritizovaného dlhového financovania. Nevyplýva však z neho, že by DLH spochybnila údaje týkajúce sa hodnoty aktív uvedené v bode 81 vyššie. Pokiaľ ide o jej schopnosť využiť svoju flotilu lietadiel ako záruky, DLH sa obmedzila na informáciu, že nemá „dostatočné záruky na získanie sekuritizovaných dlhových nástrojov v rozsahu požadovanej sumy deväť miliárd eur“, pričom priznala, že záruky v podobe jej lietadiel by jej umožnili uskutočniť transakcie financovania, ale len „vo veľmi obmedzenej sume“, čo ďalej nešpecifikovala.
83.      Preto sa zdá, že Všeobecný súd vyjadrenie spoločnosti DLH ako vedľajšej účastníčky konania neskreslil. To isté platí pre vyjadrenie Komisie k žalobe, ktoré sa takisto zameriavalo na spoľahlivosť údajov obsiahnutých v správe Oxera I, ktoré sa týkali alternatívnych riešení financovania iných leteckých spoločností.
84.      V dôsledku toho sa táto výhrada podľa môjho názoru musí zamietnuť ako nedôvodná.
d)      Štvrtá výhrada
85.      DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko tvrdí, že Všeobecný súd vyvodil svoje vlastné závery o dostupnosti financovania pre spoločnosť DLH, predložil svoje vlastné posúdenie komplexných ekonomických okolností a nahradil ním posúdenie Komisie. Tento súd tak namiesto toho, aby sa obmedzil na preskúmanie zákonnosti tohto posúdenia, zasiahol do širokej voľnej úvahy, ktorou Komisia disponuje pri vykonávaní komplexných ekonomických posúdení.
86.      V tejto súvislosti treba podotknúť, že Všeobecný súd v bode 117 napadnutého rozsudku uznal, že otázka, či DLH nebola schopná získavať financie na trhoch za prijateľných podmienok, zahŕňa komplexné ekonomické posúdenia podliehajúce obmedzenému preskúmaniu. Konštatoval však, že Komisia v rámci tohto posúdenia nezohľadnila „všetky relevantné [prvky(65)] na účely preskúmania podmienky stanovenej v bode 49 písm. c) [DR]“(66).
87.      V rozpore s tvrdeniami spoločnosti DLH, Komisie a Spolkovej republiky Nemecko teda nedošlo k tomu, že by Všeobecný súd vykonal analýzu finančného trhu a nahradil tak ekonomické posúdenie Komisie svojím vlastným. Na základe dôkazov predložených spoločnosťou Ryanair konštatoval, že preskúmanie vykonané Komisiou bolo nedostatočné alebo neúplné, pretože sa v jeho rámci nezaoberala otázkou dostupnosti dlhového financovania zabezpečeného zárukami, ktorá predstavovala „dôležitý aspekt podmienky stanovenej v bode 49 písm. c) [DR]“(67).
88.      Všeobecný súd pritom uplatnil judikatúru pripomenutú v bode 17 vyššie, podľa ktorej je jeho úlohou určiť, či predložené dôkazy tvoria súhrn relevantných údajov, ktoré musia byť zohľadnené pri posúdení komplexnej situácie, a či sú spôsobilé podložiť závery, ktoré z nich boli vyvodené.(68)
89.      Nezohľadnenie podstatných faktorov predstavuje zjavne nesprávne posúdenie skutkových okolností,(69) ktoré samo osebe spochybňuje prijateľnosť(70) analýzy vykonanej autorom napadnutého aktu.(71) Konštatovanie nedostatočného alebo neúplného preskúmania navyše spochybňuje zákonnosť rozhodnutia o nevznesení námietok, ako je sporné rozhodnutie, pretože predstavuje nepriamy dôkaz o existencii závažných ťažkostí pri posúdení oznámeného opatrenia.(72)
90.      Z vyššie uvedených dôvodov je táto výhrada podľa môjho názoru nedôvodná a musí sa zamietnuť.
e)      Piata výhrada
91.      DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko spochybňuje konštatovanie v bode 126 napadnutého rozsudku, podľa ktorého Komisia nesprávne založila svoje posúdenie schopnosti spoločnosti DLH nájsť financovanie na trhoch na sume vyššej než suma, ktorej sa týkalo dotknuté opatrenie (deväť miliárd eur namiesto šiestich miliárd eur).
92.      Ako som už pripomenul, dotknuté opatrenie bolo súčasťou širšej série podporných opatrení v prospech skupiny LH. K týmto opatreniam patril štátny úver v hodnote tri miliardy eur implementovaný prostredníctvom nemeckej štátom vlastnenej podpornej banky Kreditanstalt fuer Wiederaufbau (ďalej len „KfW“).
93.      Je pravda, že sporné rozhodnutie uvádza, že DLH na zabezpečenie svojej životaschopnosti potrebovala financovanie v celkovej výške deväť miliárd eur.(73) Dotknuté opatrenie, vo vzťahu ku ktorému by sa mala overiť prvá časť podmienky oprávnenosti stanovenej v bode 49 písm. c) DR, však malo hodnotu šesť miliárd eur. Očakávalo sa, že zvyšné tri miliardy eur sa pokryjú vyššie uvedeným úverom, teda horizontálnym opatrením, ktorého dostupnosť sa má posudzovať v rámci druhej časti danej podmienky. Konštatovanie Všeobecného súdu je teda správne.
94.      DLH, Komisia a Spolková republika Nemecko tvrdia, že suma deväť miliárd eur sa v odôvodnení 22 sporného rozhodnutia spomínala preto, že KfW požadovala rekapitalizáciu spoločnosti DLH ako predpoklad poskytnutia úveru. Nevylučujem, že existencia takéhoto prepojenia medzi danými dvoma opatreniami by mohla odôvodniť zmienku Komisie o celkovej výške potrieb financovania spoločnosti DLH, aj keď v časti sporného rozhodnutia týkajúcej sa posúdenia podľa bodu 49 písm. c) DR žiadne takéto odôvodnenie nájsť nemožno.
95.      V každom prípade platí, že aj keby Súdny dvor túto výhradu vyhlásil za dôvodnú, samo osebe by to na spochybnenie záveru Všeobecného súdu týkajúceho sa existencie porušenia bodu 49 písm. c) DR nepostačovalo.
f)      Výhrady Komisie a Spolkovej republiky Nemecko týkajúce sa porušenia ich práva na spravodlivý proces
96.      Komisia tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 118 a 119 napadnutého rozsudku ex offo identifikoval špecifické informácie z príloh k spisu, ale Komisii ani vedľajším účastníčkam konania nedal príležitosť vyjadriť sa k týmto tvrdeniam, o ktoré sa napokon výrazne opieral vo svojom posúdení. Spolková republika Nemecka uvádza v podstate rovnakú výhradu.
97.      Podotýkam, že tieto tvrdenia majú inú povahu(74) – alebo sú dokonca diametrálne odlišné(75) – než tvrdenia nastolené spoločnosťou DLH v rámci jej tretej výhrady, a to až do takej miery, že ich prípustnosť sa zdá otázna.(76)
98.      V každom prípade by sa mali zamietnuť ako nedôvodné. V tejto súvislosti postačuje podotknúť, že Všeobecný súd nenastolil žiadny dôvod ex offo(77) ani sa neopieral o údaje, ku ktorým Komisia alebo vedľajšie účastníčky prvostupňového konania nemali prístup a v súvislosti s ktorými sa nemohli vyjadriť alebo nemohli byť vypočuté.(78) Tvrdenia spoločnosti Ryanair týkajúce sa konzistentnosti a hodnoty flotily lietadiel skupiny LH a schopnosti spoločnosti DLH uspokojiť aspoň časť svojich potrieb financovania na trhoch na základe toho, že by poskytla svoje lietadlá a náhradné diely ako záruky, boli navyše jasne uvedené v rámci jej písomných pripomienok na Všeobecnom súde, najmä v jej odpovedi na vyjadrenie spoločnosti DLH ako vedľajšej účastníčky konania.(79)
g)      Záver k prvému odvolaciemu dôvodu
99.      So zreteľom na všetky uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor prvý odvolací dôvod zamietol.
B.      Druhý odvolací dôvod
100. DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko svojím druhým odvolacím dôvodom spochybňuje body 242 až 270 napadnutého rozsudku, pričom tvrdí, že keď Všeobecný súd konštatoval, že účasť na základnom imaní ani TÚ II nie sú spojené s „alternatívnymi mechanizmami“ v zmysle bodov 62 a 68 DR, dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia.
1.      O alternatívnom mechanizme spojenom s účasťou na základnom imaní
101. Podľa bodu 61 DR platí, že „akékoľvek rekapitalizačné opatrenie musí zahŕňať mechanizmus stupňovania odmeny pre štát s cieľom stimulovať príjemcu, aby odkúpil štátne kapitálové injekcie“(80). Bod 62 DR stanovuje, že „Komisia môže akceptovať alternatívne mechanizmy za predpokladu, že celkovo povedú k podobnému výsledku, pokiaľ ide o stimulačné účinky na ukončenie angažovanosti štátu, a k podobnému celkovému vplyvu na odmenu pre štát“.
102. V prejednávanej veci je nesporné, že odmena za účasť na základnom imaní nezahŕňa mechanizmus stupňovania odmeny v zmysle bodu 61 DR. Komisia napriek tomu v odôvodneniach 136 až 142 sporného rozhodnutia zastávala názor, že „celková štruktúra“ dotknutého opatrenia predstavuje alternatívny mechanizmus v súlade s bodom 62 DR, pokiaľ ide o odmenu pre štát a stimuláciu príjemcu k tomu, aby odkúpil štátnu kapitálovú injekciu. V súvislosti s odmenou pre štát Komisia podotkla, že Spolková republika Nemecko nadobudne akcie spoločnosti DLH so zľavou 71,9 % z maximálnej ceny akcií stanovenej v bode 60 DR.(81) Táto zľava Spolkovej republike Nemecko zabezpečila výrazne vyšší vlastnícky podiel pri vstupe (20 % účasť), než by získala v prípade maximálnej ceny akcií, a to aj po dvoch zvýšeniach stanovených v bode 61 DR. Pokiaľ ide o stimulačný účinok na ukončenie angažovanosti štátu, Komisia zastávala názor, že jednotlivé zložky dotknutého opatrenia (účasť na základnom imaní, TÚ I a TÚ II) sú úzko prepojené a že v súvislosti so stimuláciou ukončenia angažovanosti by sa mal vziať do úvahy ich kombinovaný účinok. Komisia v súlade s uvedeným v odôvodneniach 139 a 141 sporného rozhodnutia na odôvodnenie tohto záveru spomenula viaceré faktory, ktoré sú vymenované v bode 248 napadnutého rozsudku.(82)
103. Všeobecný súd v napadnutom rozsudku konštatoval, že Komisia porušila body 61 a 62 DR, pretože nevyžadovala zahrnutie mechanizmu stupňovania odmeny alebo podobného mechanizmu do odmeny za účasť na základnom imaní (bod 270 napadnutého rozsudku).
104. DLH proti tomuto záveru nastoľuje dve výhrady.
a)      O prvej výhrade
105. DLH v rámci svojej prvej výhrady tvrdí, že Všeobecný súd pri posudzovaní, či sa na účasť na základnom imaní vzťahuje alternatívny mechanizmus podľa bodu 62 DR, prijal chybný formalistický prístup, čím Komisii takmer úplne odňal širokú mieru voľnej úvahy, ktorou disponuje, prekročil medze súdneho preskúmania a dopustil sa nesprávneho výkladu DR.
106. V tejto súvislosti treba v prvom rade poznamenať, že tvrdenia spoločnosti DLH sa čiastočne zakladajú na nesprávnom výklade napadnutého rozsudku. V rozpore s tým, čo tvrdí DLH, Všeobecný súd nekonštatoval, že Komisia nemôže vziať do úvahy kombinované účinky dotknutého opatrenia, pokiaľ ide o stimuláciu ukončenia angažovanosti, s cieľom uznať mechanizmus alternatívny k mechanizmu stupňovania odmeny podľa bodu 62 DR. Všeobecný súd naopak v nadväznosti na preskúmanie analýzy Komisie dospel k záveru, že Komisia „z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala“, že „celková štruktúra“ dotknutého opatrenia mala stimulačné účinky na ukončenie angažovanosti štátu porovnateľné so stimulačnými účinkami vyvolanými mechanizmom stupňovania odmeny alebo podobným mechanizmom v zmysle bodu 62 DR.(83)
107. Po druhé je zo zásad pripomenutých v bodoch 15 až 18 vyššie zrejmé, že Všeobecný súd v bodoch 249 až 262 napadnutého rozsudku neprekročil medze súdneho preskúmania posúdení, ktoré má Komisia vykonať pri overovaní súladu s bodom 62 DR.(84) Všeobecný súd sa v týchto bodoch obmedzil na overenie relevantnosti faktorov, o ktoré sa Komisia opierala, a ekonomickej a právnej správnosti záverov, ktoré z nich boli vyvodené. DLH iba opätovne uvádza širokú mieru voľnej úvahy, ktorou Komisia disponuje pri uplatňovaní bodu 62 DR, no nepreukazuje komplexnú povahu posúdení v odôvodneniach 139 až 141 sporného rozhodnutia ani svoje tvrdenie, že Všeobecný súd nahradil posúdenie Komisie svojím vlastným.
108. Po tretie, pokiaľ ide o údajný nesprávny výklad DR, pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry je pri výklade ustanovenia práva Únie potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou.(85) Každé ustanovenie práva Únie treba zasadiť do jeho kontextu a vykladať vo svetle súhrnu ustanovení tohto práva, jeho cieľov a stavu jeho vývoja k dátumu, keď sa má toto ustanovenie uplatniť.(86) Informácie relevantné pre výklad ustanovenia práva Únie môže poskytnúť aj jeho pôvod.(87) Tieto zásady, ktorými sa riadi výklad ustanovení práva Únie, sú rovnako uplatniteľné aj v prípade, keď sú súdy Únie požiadané o výklad usmernení Komisie v oblasti štátnej pomoci, a to bez ohľadu na ich povahu „soft law“.(88)
109. Hoci bod 62 DR stanovujúci možnosť Komisie akceptovať mechanizmy alternatívne k štandardnému mechanizmu stupňovania odmeny stanovenému v bode 61 DR nie je výslovne formulovaný ako odchýlka od bodu 61, jeho pôsobnosť by sa podľa môjho názoru so zreteľom na jeho cieľ mala vykladať reštriktívne.
110. Cieľom bodu 62 DR je ponúknuť obmedzenú flexibilitu v prípadoch, keď dodržiavanie pravidiel DR týkajúcich sa odmeny a ukončenia angažovanosti štátu vo forme „zaškrtávania políčok“ nie je realizovateľné, čo Komisii umožňuje vykonať „komplexné posúdenie“ dotknutého opatrenia, jeho štruktúry a účinkov.(89) Stále sa však vyžaduje, aby alternatívny mechanizmus ponúkal podobný výsledok ako štandardný mechanizmus stupňovania odmeny výslovne uvedený v DR, a to z hľadiska stimulácie ukončenia angažovanosti aj odmeny pre štát. Z toho vyplýva, že keď sa Komisia odchýli od štandardného mechanizmu stupňovania odmeny stanoveného v bode 61 DR, musí byť schopná jasne preukázať, že alternatívny mechanizmus zabezpečuje takýto podobný výsledok. Rozsudok Finnair II, na ktorý odkazovala konkrétne Komisia, v tomto kontexte nemôže byť nijako užitočný. Miera flexibility, ktorú Súdny dvor priznal DR v danom rozsudku,(90) nemôže odôvodniť odchýlenie sa od požiadaviek, ktoré stanovuje, v prípade, že členský štát nepreukázal žiadne výnimočné okolnosti.(91)
111. Napokon tvrdenie, že Všeobecný súd na účely bodu 62 DR vylúčil relevantnosť všetkých faktorov uvedených v bode 248 napadnutého rozsudku, pretože príslušné otázky a predmety sa riadia samostatnými ustanoveniami a požiadavkami, je takisto založené na neúplnom výklade daného rozsudku.
112. Pokiaľ ide o počiatočnú kúpnu cenu akcií, je pravda, že Všeobecný súd v bode 255 napadnutého rozsudku zdôraznil, že body 60 a 61 DR stanovujú dve odlišné požiadavky. Ani zďaleka sa však neopieral iba o toto konštatovanie a vysvetlil, že mechanizmy podľa bodov 61 a 62 DR zahŕňajú stimuly ex post zamerané na to, aby sa účasť štátu čo najskôr odkúpila, zatiaľ čo kúpna cena akcií má naopak na situáciu príjemcu vplyv ex ante a nie je nevyhnutne určená na to, aby takúto motiváciu zvyšovala, „keďže cena akcií môže kolísať tak smerom nahor, ako aj nadol“(92). Skutočnosť zdôraznená spoločnosťou DLH, že dotknuté opatrenie zaisťovalo „až prekročenie“ požiadaviek DR z dôvodu vysokej zľavy z maximálnej ceny akcií poskytnutej Spolkovej republike Nemecko, tento záver nespochybňuje. Rovnako ho nespochybňuje skutočnosť, o ktorú sa takisto opierala DLH, že takáto zľava Spolkovej republike Nemecko zabezpečila 20 % podiel a blokujúcu menšinu. Požiadavka mechanizmu stupňovania odmeny alebo rovnocenného mechanizmu podľa DR nezávisí od významu zakúpenej verejnej účasti(93) ani jej ceny.
113. Podobné úvahy možno formulovať v súvislosti s cenou akcií v čase ich spätného predaja štátom, ktorá sa uvádza v bode 259 napadnutého rozsudku, rastúcou úrokovou sadzbou pre TÚ I a II uvedenou v bode 260 napadnutého rozsudku, ako aj so záväzkami spojenými so správaním, ktoré prevzala DLH, uvedenými v jeho bode 262.
114. Vzhľadom na to, že na tieto faktory sa vzťahujú body 63, 66 a 72 DR, kde sa stanovovali špecifické požiadavky, Všeobecný súd správne konštatoval, že Komisia nemôže s cieľom preukázať existenciu alternatívneho mechanizmu na účely bodu 62 DR vychádzať zo splnenia (alebo až prekročenia) týchto požiadaviek.(94) Rekapitalizačné opatrenia by podľa DR „mal[i] podliehať prísnym podmienkam“,(95) ktoré sa stanovujú v oddieloch 3.11.2, ako aj 3.11.4 až 3.11.7. Argumentácia, v rámci ktorej sa Komisia domnieva, že jedna z týchto podmienok je splnená skrátka na základe skutočnosti, že sú splnené všetky ostatné, by ignorovala kogentnú povahu predmetnej podmienky a obchádzala by jej uplatnenie.
115. Komisia musí preukázať výskyt faktorov zabezpečujúcich súlad s bodom 62 DR. Práve to sa jej podľa Všeobecného súdu v spornom rozhodnutí nepodarilo.
116. So zreteľom na uvedené sa prvá výhrada spoločnosti DLH podľa môjho názoru musí zamietnuť.
b)      O druhej výhrade
117. DLH v rámci svojej druhej výhrady tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávnej právnej kvalifikácie skutkových okolností a vyvodil z nich chybné právne závery.
118. Po prvé DLH Všeobecnému súdu vytýka konštatovanie, že jednotlivé faktory, o ktoré sa opierala Komisia, nemožno zohľadniť na účely preukázania súladu s bodom 62 DR. V rámci tejto výhrady sa v podstate opakujú tvrdenia predložené na podporu prvej výhrady spoločnosti DLH, ktorá kritizuje formalistický prístup údajne uplatnený Všeobecným súdom. Ako som už uviedol, tieto tvrdenia sú založené na nesprávnom výklade napadnutého rozsudku.(96) Všeobecný súd na žiadnom mieste v danom rozsudku netvrdil, že tieto faktory vôbec nemožno zohľadniť. Tieto faktory sa naopak na odôvodnenie absencie mechanizmu stupňovania odmeny alebo iného mechanizmu, ktorý by spĺňal podmienky stanovené v bode 62 DR, považovali za nedostatočné.
119. Po druhé DLH tvrdí, že keď Všeobecný súd určil, že mechanizmy alternatívne k stupňovaniu odmeny musia takisto vždy zahŕňať odmenu zvyšujúcu sa v priebehu času a musia predstavovať stimul ex post zameraný na včasné ukončenie angažovanosti štátu, skreslil účel bodov 60 až 62 DR. Túto výhradu treba takisto zamietnuť. Výklad bodov 61 a 62 DR podaný Všeobecným súdom je v úplnom súlade so znením a s účelom týchto ustanovení,(97) ako aj so všeobecnými zásadami týkajúcimi sa odmeny a splácania rekapitalizácie COVID-19 vymedzenými v bodoch 55 až 59 DR.(98)
120. DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko v rámci svojich zvyšných tvrdení uvádza skreslenie skutkových okolností Všeobecným súdom. V tejto súvislosti pripomínam, že Všeobecný súd má v súlade s ustálenou judikatúrou výlučnú právomoc po prvé zistiť skutkové okolnosti a po druhé tieto skutkové okolnosti posúdiť.(99) Posúdenie skutkových okolností a dôkazov s výnimkou prípadu ich skreslenia nepredstavuje právnu otázku, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci odvolacieho konania.(100) Ak teda odvolateľ uvádza skreslenie dôkazov alebo skutkových okolností Všeobecným súdom, musí preukázať pochybenia v rámci posudzovania, ktoré podľa jeho názoru viedli k tomuto skresleniu. Skreslenie musí navyše zjavne vyplývať z dokumentov v spise bez toho, aby bolo potrebné vykonať nové posúdenie skutkových okolností.(101) Tieto požiadavky podľa môjho názoru v prejednávanej veci splnené nie sú. DLH v podstate požaduje nové posúdenie skutkových okolností Súdnym dvorom, pričom iba opakuje tvrdenia predložené na Všeobecnom súde alebo uvádza nové skutkové okolnosti a tvrdenia, ktoré vo fáze odvolacieho konania nie sú prípustné a v každom prípade nie sú dostatočne podložené.(102)
121. So zreteľom na uvedené sa táto výhrada takisto musí zamietnuť.
2.      O alternatívnom mechanizme spojenom s TÚ II
122. DLH spochybňuje záver Všeobecného súdu týkajúci sa absencie alternatívneho mechanizmu podľa bodu 68 DR(103) spojeného s TÚ II, pričom sa opiera o tie isté argumenty, ktoré uvádzala na podporu svojho tvrdenia týkajúceho sa účasti na základnom imaní.(104)Mutatis mutandis by som preto odkázal na úvahy uvedené vyššie s cieľom zamietnuť danú výhradu.
123. Komisia nastolila samostatnú výhradu, podľa ktorej Všeobecný súd tým, že v bode 270 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia porušila bod 70 DR(105), rozhodol ultra petita. V tejto súvislosti sa obmedzím na konštatovanie, že aj keby sa predpokladalo, že táto výhrada je dôvodná, neumožnilo by to spochybnenie ostatných porušení, konkrétne porušení bodov 61, 62 a 68 DR, na základe ktorých sa vyhovelo výhrade spoločnosti Ryanair týkajúcej sa absencie mechanizmu stupňovania odmeny. Na účely zrušenia tejto časti napadnutého rozsudku by to teda nepomohlo.
3.      Záver k druhému odvolaciemu dôvodu
124. Z vyššie uvedených dôvodov sa druhý odvolací dôvod podľa môjho názoru musí zamietnuť.
C.      Tretí odvolací dôvod
125. Svojím tretím odvolacím dôvodom DLH spochybňuje body 272 až 288 napadnutého rozsudku, v ktorých Všeobecný súd konštatoval, že Komisia porušila bod 67 DR, pretože akceptovala cenu akcií v čase konverzie TÚ II na vlastné imanie, ktorá nebola v súlade s metodikou stanovenou v danom bode.
126. Podľa bodu 67 DR sa konverzia hybridných kapitálových nástrojov na vlastné imanie „uskutoční na úrovni 5 % alebo viac pod úrovňou teoretickej ceny bez upisovacieho práva (Theoretical Ex-Rights Price – TERP) v čase konverzie“.
127. V prejednávanej veci sa TÚ II skladala z dvoch tranží (ďalej len „TÚ II-A“ a „TÚ II-B“) závisiacich od udalosti spúšťajúcej konverziu na vlastné imanie. TÚ II-A mohla byť konvertovaná na akcie za pevnú cenu 2,56 eura za akciu,(106) zatiaľ čo TÚ II-B mohla byť konvertovaná za trhovú cenu akcií v čase konverzie zníženú o 10 % alebo 5,25 %.(107) V odôvodnení 158 sporného rozhodnutia Komisia na jednej strane vysvetlila, že „možno očakávať, že všetky tieto ceny budú v súlade s požiadavkou stanovenou v bode 67 [DR], hoci môže existovať cena, pod ktorou nebude splnená požiadavka podľa bodu 67 [DR]“. Na druhej strane podotkla, že Spolková republika Nemecko sa zaviazala, že si vyžiada jej súhlas s uplatnením možnosti konverzie „v prípade, že maximálna konverzná cena vypočítaná na základe metodiky TERP v čase konverzie znížená o 5 % bude v čase konverzie pod úrovňou konverzných cien stanovených pre TÚ II (tranžu A alebo B)“.
128. Všeobecný súd v napadnutom rozsudku konštatoval po prvé to, že Komisia ani nevysvetlila dôvody, pre ktoré bolo opodstatnené určiť alebo vypočítať cenu akcií pri konverzii TÚ II na vlastné imanie bez toho, aby sa riadila metodikou požadovanou v bode 67,(108) ani neuviedla žiadnu výnimočnú okolnosť, ktorá by mohla odôvodniť nerešpektovanie uvedenej metodiky.(109) Po druhé Všeobecný súd konštatoval, že Komisia sa nemôže odchýliť od pravidla stanoveného v danom bode z dôvodu, že dotknutý členský štát si vyžiada jej súhlas pred uplatnením svojho práva na konverziu. V tejto súvislosti zdôraznil, že v súlade s režimom predchádzajúceho schválenia podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ sa opatrenie pomoci musí vyhlásiť za zlučiteľné s vnútorným trhom ex ante predtým, ako ho možno vykonať.(110)
129. DLH na podporu svojho tretieho odvolacieho dôvodu uvádza dve výhrady.
130. V rámci svojej prvej výhrady s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko tvrdí, že Všeobecný súd nezohľadnil bod 59 DR, ktorý umožňuje použitie alternatívnych metodík stanovovania odmien. Uvádza, že konverzné ceny celkovo viedli k podobnému výsledku, ako je výsledok sledovaný bodom 67, a že v prejednávanej veci bola potrebná odlišná metóda výpočtu konverznej ceny, pretože výpočet TERP nebol možný.
131. Keďže táto výhrada spochybňuje výklad a uplatnenie bodov 59 a 67 DR zo strany Všeobecného súdu, ako celok nastoľuje právnu otázku, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom. Z dôvodov, ktoré vysvetlím, však zastávam názor, že je nedôvodná.
132. Bod 59 DR skutočne umožňuje riešenia alternatívne k metodikám stanovovania odmien, ktoré sa stanovujú
v DR. Komisia na daný bod odkazovala v odôvodnení 134 sporného rozhodnutia, keď načrtávala všeobecné zásady týkajúce sa odmeny a ukončenia angažovanosti štátu. V nasledujúcom odôvodnení Komisia objasnila, že bude posudzovať súlad dotknutého opatrenia s týmito všeobecnými zásadami. Z uvedeného vyplýva, že Komisia v rámci svojho posúdenia nepochybne zvážila možnosť opierať sa o alternatívne metodiky stanovovania odmien, a to aj v súvislosti s hybridnými kapitálovými nástrojmi.
133. Po prvé však podotýkam, že bod 67 DR je formulovaný normatívne a na rozdiel od bodov 62 a 68, ktoré Komisii výslovne povoľujú akceptovať alternatívne mechanizmy, takúto možnosť nestanovuje. Tieto prvky podľa môjho názoru vyvolávajú isté pochybnosti v súvislosti so správnosťou výkladu navrhovaného spoločnosťou DLH, podľa ktorého bod 59 DR Komisii umožňuje odchýliť sa od metódy výpočtu stanovenej v bode 67 DR.
134. Po druhé sa v bode 67 DR stanovuje maximálna konverzná cena. Vzniká teda otázka, či dáva zmysel uplatňovať test „podobného výsledku“ na takúto normu. V rovnakom duchu si možno klásť otázku, ako môže konverzná cena stanovená ex ante, ako je cena stanovená pre TÚ II-A, a konverzné ceny vypočítané na základe alternatívnych parametrov, ako sú ceny stanovené pre TÚ II-B, viesť k predvídateľnému systémovému dodržiavaniu tejto maximálnej ceny. Ako sa zdá na základe formulácie odôvodnenia 158 sporného rozhodnutia, Komisia si veľmi dobre uvedomovala možnosť odchýlky od výsledku sledovaného bodom 67 DR, ktorá nebola len teoretická.
135. Po tretie sa Komisia v spornom rozhodnutí s cieľom odôvodniť odchýlku od bodu 67 DR v prípade konverzných cien pre TÚ II-A a TÚ II-B o bode 59 DR ani len nezmienila.(111) Na Všeobecnom súde takisto výslovne netvrdila,(112) že alternatívne opatrenie bolo prijaté v súlade s uvedeným bodom 59. Ako podotkol Všeobecný súd v bode 282 napadnutého rozsudku, Komisia ani v spornom rozhodnutí, ani vo svojich písomných podaniach na Všeobecnom súde neuviedla nijakú pasáž DR, inú právnu normu ani výnimočnú okolnosť, ktorá by jej umožnila odchýliť sa od bodu 67 DR.(113) Zdá sa teda, že Komisia tvrdila, že použité metodiky stanovovania odmien sú s daným bodom zlučiteľné, pričom bod 59 DR a argumentáciu založenú na alternatívnych mechanizmoch prvýkrát spomenula až na Súdnom dvore. To pravdepodobne vysvetľuje, prečo sa Všeobecný súd v bodoch 272 až 288 napadnutého rozsudku o tomto bode výslovne nezmienil a prečo konštatoval, že Komisia neuviedla žiadnu výnimočnú okolnosť, ktorá by mohla odôvodniť nedodržanie metodiky stanovenej v bode 67 DR.(114)
136. Po štvrté dokonca aj za takýchto okolností Všeobecný súd neignoroval možnosť Komisie opierať sa o alternatívnu metodiku stanovovania odmien, pokiaľ ide o cenu pri konverzii hybridných kapitálových nástrojov na vlastné imanie. V bode 279 napadnutého rozsudku v skutočnosti konštatoval, že Komisia neodôvodnila odchýlku od metodiky stanovenej v bode 67 DR. Takéto odôvodnenie však znamenalo preukázanie, že zvolená alternatívna metodika celkovo viedla k podobnému výsledku ako ten, ktorý sa sleduje daným bodom. Zdá sa mi, že sotva možno spochybniť, že uvedené preukázané nebolo. Samotná Komisia naopak uznala, že dodržanie maximálnej konverznej ceny vypočítanej na základe TERP nie je vždy možné, čím akceptovala, že zvolená alternatívna metodika bude v niektorých prípadoch pravdepodobne ignorovať bod 67, a teda aj bod 59 DR.
137. Pokiaľ napokon ide o tvrdenie spoločnosti DLH, že v prejednávanej veci nebolo možné vypočítať TERP, postačuje povedať, že nikde v spornom rozhodnutí sa takáto nemožnosť nenastoľuje ani sa neuvádza s cieľom odôvodniť odchýlenie sa od bodu 67 DR.(115) Otázka, či bol tento výpočet realizovateľný, navyše patrí do rámca posúdenia skutkových okolností, ktoré prináleží Všeobecnému súdu. To isté možno povedať v súvislosti s tvrdením Komisie, podľa ktorého bola metodika výpočtu konverzných cien pre TÚ II pre štát prospešnejšia než metodika vyplývajúca z uplatnenia DR. Celkovo sa v každom prípade zdá, že DLH, ako aj Komisia sa snažia skôr a posteriori odôvodniť odchýlku od relevantných pravidiel DR, než náležite nastoliť nedostatočné alebo nesprávne posúdenie skutkových okolností Všeobecným súdom.
138. V rámci svojej druhej výhrady DLH s podporou Komisie tvrdí, že riziko nedodržania bodu 67 DR bolo len teoretické, že plánovaná žiadosť o schválenie Komisiou bola určená na zabezpečenie dodržania tohto ustanovenia a že nebola koncipovaná ako odchýlka ani odklad rozhodnutia. DLH okrem toho uvádza, že zvolený alternatívny mechanizmus zaisťoval dodržanie bodu 67 ex ante, keďže podľa odôvodnenia 158 sporného rozhodnutia sa mal súhlas Komisie vyžiadať a získať pred uskutočnením konverzie.
139. Táto výhrada sa podľa môjho názoru takisto musí zamietnuť.
140. Komisia sa tým, že svoje konečné posúdenie splnenia niektorej z požiadaviek DR mala oznámiť až po prijatí sporného rozhodnutia, vzdala vykonania úplného posúdenia zlučiteľnosti dotknutého opatrenia s vnútorným trhom ex ante, ako sa vyžaduje v článku 108 ods. 3 ZFEÚ. Ako správne konštatoval Všeobecný súd, Komisia v čase vydania svojho rozhodnutia o zlučiteľnosti nemôže akceptovať odchýlku od pravidiel stanovených v jej usmerneniach len z dôvodu, že dotknutý členský štát sa zaväzuje vyžiadať si ďalšie schválenie.(116)
141. V rozpore s tvrdením spoločnosti DLH odôvodnenie 158 sporného rozhodnutia neposkytuje „dodatočnú úroveň zabezpečenia“, ktorá by zaistila „maximálny súlad“ s DR. Toto odôvodnenie naopak povoľuje odchýlku od pravidiel stanovených v danom nástroji, pričom posúdenie nesúladu ex ante podľa DR nahrádza procesnou požiadavkou ex post a schválením ďalších krokov. Zo znenia odôvodnenia 158 sporného rozhodnutia navyše jasne vyplýva, že Spolková republika Nemecko sa síce zaviazala vyžiadať si (a získať) súhlas Komisie pred uplatnením svojho práva na konverziu, no nezaviazala sa zabezpečiť, aby konverzná cena pre TÚ II spĺňala požiadavky bodu 67 DR.(117) Všeobecnému súdu v tejto súvislosti nesprávny výklad sporného rozhodnutia vytýkať nemožno.(118)
142. Odôvodnenie 158 sporného rozhodnutia nielenže odložilo rozhodnutie o vhodnosti konverznej ceny na deň, keď dôjde k danej konverzii, ale bez akéhokoľvek odôvodnenia akceptovalo metodiku, ktorá bola ex ante uznaná za nevhodnú na zabezpečenie výsledku sledovaného bodom 67, pričom ponechalo otvorenú možnosť odchýliť sa od daného bodu ex post, konkrétne vo fáze jeho vykonávania.
143. So zreteľom na všetky uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor tretí odvolací dôvod zamietol.
D.      Štvrtý odvolací dôvod
144. DLH svojím štvrtým odvolacím dôvodom spochybňuje body 373 až 412 napadnutého rozsudku. Táto spoločnosť nastoľuje dve výhrady. Po prvé tvrdí, že keď Všeobecný súd konštatoval, že Komisia mala pri posudzovaní existencie VTS na účely uplatnenia bodu 72 DR vziať do úvahy ďalšie faktory, dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia a prekročil medze svojho súdneho preskúmania. Po druhé podľa jej tvrdenia Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že Komisia nemohla oprávnene dospieť k záveru, že DLH nemala VTS na letiskách Düsseldorf a Viedeň, „prinajmenšom“ v prípade letnej sezóny 2019 IATA.
145. Podľa bodu 72 DR platí, že ak príjemca rekapitalizačného opatrenia COVID-19 vo výške nad 250 miliónov eur je podnik s VTS aspoň na jednom z relevantných trhov, na ktorých pôsobí, členské štáty musia navrhnúť dodatočné opatrenia na zachovanie účinnej hospodárskej súťaže na daných trhoch a najmä ponúknuť štrukturálne alebo záväzky spojené so správaním uvedené v oznámení o nápravných opatreniach.
1.      Prvá výhrada, podľa ktorej sa Všeobecný súd konštatovaním, že Komisia mala pri preukazovaní VTS vziať do úvahy ďalšie faktory, dopustil nesprávneho právneho posúdenia
146. Komisia v spornom rozhodnutí konštatovala, že trhmi, na ktorých pôsobí príjemca a ktoré sú relevantné na účely posúdenia rušivých účinkov dotknutého opatrenia na hospodársku súťaž, sú trhy poskytovania služieb osobnej leteckej dopravy s odletom a príletom na letiskách obsluhovaných spoločnosťou DLH. Komisia posudzovala, či skupina LH má VTS na relevantných letiskách,(119) preskúmaním troch faktorov, a to konkrétne jej podielu prevádzkových intervalov na týchto letiskách, úrovne vyťaženia na týchto letiskách a počtu prevádzkových intervalov, ktoré majú konkurenti.(120) Na základe týchto faktorov dospela k záveru, že počas letnej sezóny 2019 a zimnej sezóny 2019/2020 IATA mala skupina LH VTS iba na letiskách Frankfurt a Mníchov.
147. Všeobecný súd v napadnutom rozsudku konštatoval, že Komisia tým, že skúmala len faktory týkajúce sa v podstate prekážok vstupu a expanzie vo vzťahu k letiskovej kapacite, nezohľadnila všetky faktory relevantné na posúdenie existencie VTS na trhu so službami osobnej leteckej dopravy. Komisia podľa Všeobecného súdu ignorovala faktory priamo súvisiace s poskytovaním týchto služieb, ako je počet prevádzkovaných letov alebo počet miest ponúkaných v rámci pridelených prevádzkových intervalov, ktoré jej mohli poskytnúť priame informácie o podiele spoločnosti DLH a jej konkurentov na danom trhu.(121) Tým, že tieto faktory nezohľadnila napriek dôležitosti podielov na trhu ako ukazovateľa VTS,(122) dopustila sa zjavne nesprávneho posúdenia, ktorým je postihnuté sporné rozhodnutie, ako aj opravné rozhodnutie.
148. DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko tvrdí, že Všeobecný súd zjavne nesprávne posúdenie nepreukázal, prekročil medze súdneho preskúmania, pričom nahradil argumentáciu Komisie svojou vlastnou, a dopustil sa zjavne nesprávneho posúdenia dôkazov. Kritériá skúmané v spornom rozhodnutí boli podľa nich presné a predstavovali dostatočný ukazovateľ postavenia spoločnosti DLH na trhu na relevantných letiskách, pričom faktory identifikované Všeobecným súdom nemali žiadnu významnú dodatočnú dôkaznú hodnotu. Všeobecný súd okrem toho neuviedol primeraný dôvod, prečo Komisia mala tieto faktory vziať do úvahy, ale obmedzil sa na príliš vágny odkaz na „všetky relevantné faktory“.
149. Po prvé podotýkam, že Všeobecný súd pri preskúmaní výberu relevantných kritérií na identifikáciu VTS, ktorý uskutočnila Komisia, uplatnil štandard zjavne nesprávneho posúdenia, čím dal jasne najavo, že rozsah jeho preskúmania je v tejto súvislosti obmedzený.(123) Tvrdenie spoločnosti DLH sa teda v rozsahu, v akom uvádza, že Všeobecný súd neuznal širokú mieru voľnej úvahy Komisie v tejto oblasti, musí zamietnuť.
150. Po druhé v rozpore s tým, čo tvrdí DLH na základe neúplného a nesprávneho výkladu napadnutého rozsudku, Všeobecný súd presne uviedol, ktoré faktory Komisia nezohľadnila a prečo boli dané faktory v tejto veci relevantné.(124) Všeobecný súd udal primerané dôvody, prečo ich Komisia mala zohľadniť.
151. Po tretie som už pripomenul, že úlohou Všeobecného súdu je určiť, či predložené dôkazy tvoria súhrn relevantných údajov, ktoré musia byť zohľadnené pri posúdení komplexnej situácie, a či sú spôsobilé podložiť závery, ktoré z nich boli vyvodené.(125) Ako som navyše takisto pripomenul, nezohľadnenie podstatných faktorov predstavuje zjavne nesprávne posúdenie skutkových okolností, ktoré samo osebe spochybňuje prijateľnosť analýzy vykonanej autorom napadnutého aktu.(126) Všeobecný súd teda bez toho, aby prekročil medze svojho preskúmania alebo nahradil posúdenie (alebo argumentáciu) Komisie svojím vlastným, mohol konštatovať, že Komisia sa takéhoto pochybenia dopustila, keď nezohľadnila faktory, ktoré by pravdepodobne mali významný vplyv(127) na posúdenie trhovej sily spoločnosti DLH na účely bodu 72 DR.
152. Po štvrté Všeobecný súd jednoducho potvrdil relevantnosť týchto faktorov a nedostatočnosť kritérií preskúmaných Komisiou, pričom sa výslovne zdržal hodnotenia vplyvu týchto faktorov a ich vzťahu k uvedeným kritériám, ktoré by naznačovalo nahradenie ekonomického posúdenia Komisie jeho vlastným.(128) Všeobecný súd zrušením sporného rozhodnutia neposkytol alternatívne posúdenie a vykonanie tohto posúdenia so zreteľom na všetky relevantné faktory ponechal na Komisiu.
153. Po piate Všeobecný súd nespochybnil primeranosť metrík použitých Komisiou. Naopak uznal, že sú relevantné ako ukazovatele prekážok vstupu a expanzie. Konštatoval však, že nie sú dostatočné, pretože neinformujú o podieloch spoločnosti DLH a jej konkurentov na relevantnom trhu. Všeobecný súd sa na podporu svojho záveru o dôležitosti zahrnutia faktorov týkajúcich sa trhu poskytovania služieb osobnej leteckej dopravy opieral o údaje v spise, ktoré na tomto súde neboli spochybnené a podľa ktorých podiely spoločnosti DLH na trhu, vyjadrené z hľadiska frekvencií (počtu letov) a ponúkaných miest pri príletoch na relevantné letiská a odletoch z nich, v niektorých prípadoch výrazne prevyšovali podiely prevádzkových intervalov uvádzané v spornom rozhodnutí.(129) DLH v tejto súvislosti skreslenie dôkazov neuviedla.
154. Po šieste ma nepresvedčilo ani tvrdenie Komisie, podľa ktorého sa podiely na trhu z hľadiska frekvencií a miest buď nevyhnutne prekrývajú s metrikami použitými v spornom rozhodnutí (a možno ich z nich vyvodiť), alebo takisto predstavujú mieru týkajúcu sa letiskovej kapacity. Zatiaľ čo je pravda, že podľa nariadenia č. 95/93(130) prevádzkový interval dáva v konkrétnom čase právo iba na jedno pristátie alebo vzlet,(131) leteckí dopravcovia stále majú istý priestor na rozhodnutie o frekvencii svojich letov, pričom pravidlo využitia alebo straty prevádzkových intervalov sa uplatňuje do 80 % prevádzkových intervalov pridelených každému dopravcovi.(132) Toto tvrdenie je navyše zrejme v rozpore s údajmi, o ktoré sa opieral Všeobecný súd a ktoré neboli spochybnené.
155. DLH s podporou Komisie napokon tvrdí, že kritériá uplatnené v spornom rozhodnutí sú v súlade s praxou a judikatúrou vo veciach fúzií. Veci, o ktoré sa opierajú DLH a Komisia, sa však týkali nadobudnutia prevádzkových intervalov od dopravcov, ktorí ukončili činnosť a na trhu poskytovania služieb osobnej leteckej dopravy už nepôsobili,(133) zatiaľ čo cieľom dotknutého opatrenia je umožniť spoločnosti DLH pokračovať v činnosti na danom trhu. Ak teda podiely na trhu z hľadiska frekvencie a miest v prvom prípade nemajú žiadny význam, v druhom prípade môžu byť relevantnými ukazovateľmi trhovej sily, ako vyplýva z údajov, o ktoré sa opieral Všeobecný súd. Skutočnosť, že Všeobecný súd pri preskúmaní definície relevantných trhov konštatoval, že rekapitalizačné opatrenie, akým je dotknuté opatrenie, má podobný účinok ako koncentrácia týkajúca sa prevádzkových intervalov,(134) automaticky nespochybňuje relevantnosť podielov na trhu poskytovania služieb leteckej dopravy na relevantných letiskách pri posudzovaní VTS.
2.      Druhá výhrada, podľa ktorej sa Všeobecný súd konštatovaním, že DLH nemala VTS na letiskách Düsseldorf a Viedeň, dopustil nesprávneho právneho posúdenia
156. DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko tvrdí, že Všeobecný súd nepreukázal, že konštatovanie Komisie, podľa ktorého DLH nemala VTS na letiskách Düsseldorf a Viedeň, predstavovalo zjavne nesprávne posúdenie. Táto výhrada smeruje proti bodom 388 až 412 napadnutého rozsudku.
157. Všeobecný súd v prípade letísk Düsseldorf aj Viedeň podotkol, že celkové posúdenie kritérií zohľadnených Komisiou poukazuje na existenciu veľmi vysokého podielu prevádzkových intervalov skupiny Lufthansa, a to aj v čase dopravnej špičky,(135) na veľmi vysokú úroveň vyťaženia a slabé postavenie konkurentov uvedenej skupiny. Dospel teda k záveru, že len na základe týchto kritérií nemohla Komisia oprávnene dospieť k záveru, že skupina LH nemala VTS na týchto letiskách, prinajmenšom v prípade letnej sezóny 2019 IATA.(136) Všeobecný súd navyše podotkol, že kritériá, na základe ktorých Komisia dospela k záveru, že skupina LH mala VTS na letiskách Frankfurt a Mníchov, sa podstatne nelíšia od kritérií týkajúcich sa letísk Düsseldorf a Viedeň, prinajmenšom pokiaľ ide o letnú sezónu 2019 IATA.(137)
158. Na úvod podotýkam, že ak by Súdny dvor v súlade s mojím návrhom prvú výhradu tohto odvolacieho dôvodu zamietol, nesprávne posúdenie identifikované Všeobecným súdom v súvislosti s kritériami zvolenými Komisiou na účely posúdenia toho, či skupina LH mala VTS, by sa potvrdilo aj pre letiská Düsseldorf a Viedeň. Táto výhrada by bola v takom prípade neúčinná.(138) V každom prípade sa ňou budem stručne zaoberať.
159. DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko v prvom rade tvrdí, že Všeobecný súd prekročil medze svojho súdneho preskúmania tým, že zasiahol do priestoru Komisie na voľnú úvahu a nahradil jej analýzu trhu svojou vlastnou.
160. V tejto súvislosti by som podotkol, že DLH sa znovu opiera o reštriktívny výklad medzí súdneho preskúmania komplexných ekonomických posúdení súdmi Únie, s ktorým z dôvodov, ktoré už boli uvedené, nesúhlasím. V prejednávanej veci je z bodov 396 – 407 napadnutého rozsudku zrejmé, že Všeobecný súd sa obmedzil na konštatovanie, že údaje, o ktoré sa opierala Komisia, samy osebe neumožňujú podporiť záver, že skupina LH nemala VTS na letiskách Düsseldorf a Viedeň. Pokiaľ ide o ostatné otázky, Všeobecný súd sa výslovne zdržal nahradenia ekonomického posúdenia Komisie svojím vlastným.(139)
161. DLH takisto tvrdí, že odôvodnenie napadnutého rozsudku je príliš neurčité a nedostatočné na konštatovanie zjavne nesprávneho posúdenia a že Všeobecný súd neuviedol primerané dôvody.
162. Toto tvrdenie sa musí zamietnuť. Všeobecný súd založil svoje odôvodnenie na údajoch zohľadnených Komisiou a jasne uviedol, prečo tieto údaje samy osebe nemôžu Komisiu viesť k vylúčeniu VTS spoločnosti DLH na letiskách Düsseldorf a Viedeň. Body 396 – 407 v tomto smere obsahujú dostatočné odôvodnenie.
163. Napokon konštatovanie Komisie, že DLH nemala VTS na letiskách Düsseldorf a Viedeň, bolo podľa tejto spoločnosti správne. Na jednej strane sa metriky VTS týkajúce sa letísk Düsseldorf a Viedeň podstatne líšili od metrík týkajúcich sa letísk Frankfurt a Mníchov, pričom podiel prevádzkových intervalov spoločnosti DLH bol na druhých dvoch uvedených letiskách významne vyšší než na prvých dvoch letiskách. V rozpore s predpokladmi Všeobecného súdu navyše priemerný podiel prevádzkových intervalov 44 % alebo 46 % nie je podľa judikatúry a ustálenej praxe Komisie v prípadoch kontroly koncentrácií postačujúci na to, aby sa predpokladalo dominantné postavenie. Na druhej strane porovnanie údajov za letnú sezónu 2019 IATA s údajmi za zimnú sezónu 2019/2020 IATA, aké vykonal Všeobecný súd, je nevhodné, pretože v odvetví leteckej dopravy predstavuje letná a zimná sezóna úplne odlišné obdobia.
164. V rozpore s tým, čo uvádza spoločnosť Condor, dané tvrdenie nie je čisto skutkové, ale spochybňuje právnu kvalifikáciu skutkových okolností Všeobecným súdom, takže je prípustné. Podľa môjho názoru sa však aj tak musí zamietnuť.
165. Po prvé v rozpore s predpokladom spoločnosti DLH a Komisie Všeobecný súd nevychádzal z domnienky, že priemerný podiel prevádzkových intervalov prevyšujúci hranicu 40 % poukazuje na dominantné postavenie, a teda na VTS. V bode 397 napadnutého rozsudku analogicky odkázal na judikatúru týkajúcu sa posudzovania dominantného postavenia(140) a výslovne konštatoval, že podiel na trhu prekračujúci 40 % je na účely posúdenia VTS „prvou spomedzi ďalších indícií, ktorú treba zohľadniť“, a nie že je sám osebe určujúcim prvkom.(141) V tejto súvislosti netreba zabúdať, že Všeobecný súd neuviedol, že skupina LH mala na letiskách Düsseldorf a Viedeň VTS. Konštatoval len to, že kritériá, z ktorých vychádzala Komisia, nie sú dostatočné na vylúčenie tejto možnosti a že závery, ktoré sa z nich vyvodili, sú nekonzistentné.
166. Pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého sa Všeobecný súd dopustil pochybenia, keď porovnával podiely prevádzkových intervalov a miery vyťaženia na letiskách Düsseldorf a Viedeň počas letnej sezóny 2019 IATA na jednej strane a na letiskách Mníchov a Frankfurt počas zimnej sezóny 2019/2020 IATA na druhej strane, prikláňam sa k názoru spoločnosti Ryanair, že toto porovnanie nie je samo osebe chybné, pretože podiely prevádzkových intervalov predstavujú relatívnu mieru. V rozsahu, v akom sa Komisia nedomnievala, že na účely posúdenia VTS boli počas letnej sezóny potrebné vyššie podiely prevádzkových intervalov než počas zimnej sezóny, je takéto porovnanie naďalej platné.
167. Záver, že Komisia len na základe údajov uvedených v spornom rozhodnutí nemohla konštatovať, že skupina LH nemala VTS na letiskách Düsseldorf a Viedeň, v každom prípade obstojí sám osebe. Všeobecný súd len subsidiárne usúdil, že takýto záver je takisto nekonzistentný, pretože kritériá, ktoré Komisiu viedli ku konštatovaniu, že skupina LH mala VTS na letiskách Frankfurt a Mníchov, sa od kritérií týkajúcich sa letísk Düsseldorf a Viedeň podstatne nelíšia.(142) Pokiaľ DLH tvrdí, že tieto kritériá sa líšia, nastoľuje skutkové tvrdenie, ktoré nepatrí do právomoci Súdneho dvora.
168. Vzhľadom na vyššie uvedené zastávam názor, že štvrtý odvolací dôvod sa musí v celom rozsahu zamietnuť.
E.      Piaty odvolací dôvod
169. DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko v rámci svojho piateho odvolacieho dôvodu, ktorým spochybňuje body 467 až 480 napadnutého rozsudku, tvrdí, že keď Všeobecný súd skúmal štrukturálne záväzky uložené na základe bodu 72 DR, dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia a nahradil posúdenie Komisie svojím vlastným. DLH a Komisia ďalej uvádzajú, že odôvodnenie uvedené Všeobecným súdom je rozporuplné.
170. S dotknutým opatrením sa spájal záväzok Spolkovej republiky Nemecko, že DLH postúpi prevádzkové intervaly a ďalšie aktíva v prospech jedného leteckého dopravcu na frankfurtskom letisku FRA a jedného leteckého dopravcu na letisku Mníchov.(143) Proces postúpenia prevádzkových intervalov sa mal uskutočniť v dvoch etapách.(144) Po prvé sa mali prevádzkové intervaly ponúkať „iba novým účastníkom trhu“, t. j. dopravcom, ktorí na letiskách Frankfurt a Mníchov nemali základňu, okrem iného pod podmienkou, že sa zaviažu zriadiť na týchto letiskách základňu aspoň štyroch lietadiel. Po druhé, ak by po troch sezónach IATA po úplnom obnovení „pravidla využitia alebo straty prevádzkových intervalov“ neboli prevádzkové intervaly postúpené „novému účastníkovi trhu“, boli by dané k dispozícii leteckému dopravcovi, ktorý už mal základňu na týchto dvoch letiskách (ďalej len „dopravcovia so základňou“), na účely rozšírenia jeho existujúcej základne.(145) Konkurenti skupiny LH, ktorí už mali základňu na letiskách Frankfurt a Mníchov, v dôsledku toho neboli oprávnení získať portfólio prevádzkových intervalov, ktoré sa mali postúpiť v prvej fáze procesu.
171. Všeobecný súd v napadnutom rozsudku konštatoval, že Komisia tým, že vylúčila dopravcov so základňou z prvej etapy procesu postúpenia prevádzkových intervalov, nepreskúmala všetky relevantné faktory týkajúce sa navrhovaného záväzku, posudzované v závislosti od štruktúry a osobitných charakteristík relevantného trhu, vrátane postavenia príjemcu a jeho konkurentov na týchto trhoch a dopustila sa teda zjavne nesprávneho posúdenia.(146)
172. DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko v prvom rade tvrdí, že Všeobecný súd nenáležite zasiahol do širokej miery voľnej úvahy, ktorou Komisia disponuje pri schvaľovaní štrukturálnych záväzkov podľa bodu 72 DR, nahradil posúdenie Komisie svojím vlastným a postupoval v rozpore s vlastnou judikatúrou vo veci Niki Luftfahrt/Komisia.(147)
173. Podobne ako v prípade iných aspektov sporného rozhodnutia rozoberaných vyššie komplexné ekonomické posúdenia, ktoré musí Komisia vykonať pri skúmaní záväzkov, odôvodňujú to, že pri posudzovaní ich vhodnosti a dostatočnosti disponuje pomerne širokou mierou voľnej úvahy. Uvedené má nevyhnutne vplyv na právomoci súdov Únie v rámci ich súdneho preskúmania prijatých záväzkov, ako sa podrobne uvádza v bodoch 15 až 18 vyššie a ako pripomenul samotný Všeobecný súd v napadnutom rozsudku.(148) Táto voľná úvaha však nie je neobmedzená. Komisiu predovšetkým nevyníma zo súdneho preskúmania dostatočnosti dôkazov, o ktoré sa opierala, a správnosti záverov, ktoré z nich vyvodila. Rovnako ju nevyníma z preskúmania jej výkladu ekonomických údajov a toho, či boli dodržané obmedzenia, ktoré stanovuje vo vzťahu k svojej vlastnej voľnej úvahe prostredníctvom prijímania usmernení.(149) Ako Všeobecný súd správne uviedol v napadnutom rozsudku,(150) prijaté záväzky podľa bodu 72 DR nemusia byť v súlade len s DR, ale aj s podmienkami stanovenými v oznámení o nápravných opatreniach, na ktoré výslovne odkazuje daný bod. DR aj oznámenie o nápravných opatreniach teda vymedzujú a limitujú mieru voľnej úvahy Komisie, pokiaľ ide o posudzovanie záväzkov podľa uvedeného bodu.
174. V rozpore s tým, čo tvrdia DLH, Komisia a Spolková republika Nemecko, Všeobecný súd podľa môjho názoru nenahradil posúdenie Komisie ani nenavrhol alternatívnu štruktúru záväzkov. Jednoducho len preskúmal analýzu Komisie a konštatoval, že Komisia nezohľadnila všetky relevantné faktory týkajúce sa navrhovaného posúdenia, ako sa osobitne vyžaduje v bode 12 oznámenia o nápravných opatreniach.(151) Dospel k záveru, že Komisia nepreskúmala, či je vylúčenie existujúcich konkurentov v prvej etape procesu postúpenia prevádzkových intervalov vhodné a nevyhnutné na zachovanie účinnej hospodárskej súťaže podľa bodu 72 DR,(152) pričom vysvetlil dôvody, prečo je takéto preskúmanie v prejednávanej veci potrebné.(153) Všeobecný súd vyjadril výhrady predovšetkým v súvislosti s posúdením Komisie, pretože neanalyzovala, či by vylúčenie dopravcov so základňou nemohlo mať za následok ďalšiu fragmentáciu hospodárskej súťaže na týchto letiskách.(154)
175. Keď Všeobecný súd poukázal na nedostatky posúdenia Komisie, uviedol jasné príklady na ilustráciu svojich pochybností a napokon konštatoval, že analýza je zjavne neúplná a nie je v súlade s pravidlami upravujúcimi uplatnenie voľnej úvahy Komisie, rozsah preskúmania komplexného ekonomického posúdenia stanovený v judikatúre Súdneho dvora neprekročil.
176. Komisia vo svojich písomných pripomienkach stručne uvádza, že bod 12 oznámenia o nápravných opatreniach, konkrétne špecifická požiadavka zvážiť „štruktúru a charakteristiky trhu vrátane postavenia strán a ďalších účastníkov na trhu“, je ustanovením „všeobecnej povahy“, ktoré si nevyžaduje, aby podľa týchto kritérií osobitne posudzovala úplne každý aspekt navrhovaných záväzkov.
177. Tvrdenie Komisie je nepresvedčivé obzvlášť vzhľadom na osobitosti DR, ktoré sa nevyhnutne musia zohľadniť pri posudzovaní primeranosti a dostatočnosti záväzkov stanovených podľa bodu 72 tohto nástroja. So zreteľom na tieto osobitosti sa takéto záväzky musia koncipovať s cieľom zabezpečiť, aby sa príjemca po poskytnutí pomoci nestal na trhu silnejším ako pred vypuknutím nákazy COVID‑19 a aby sa na príslušných trhoch zachovala účinná hospodárska súťaž, ako správne podotkol Všeobecný súd.(155) Zohľadnenie štruktúry a charakteristík trhu vrátane postavenia existujúcich konkurentov príjemcu, ako sa vyžaduje v bode 12 oznámenia o nápravných opatreniach, je teda na účely bodu 72 DR zjavne relevantné. Uvedené je ešte evidentnejšie vzhľadom na to, že – ako sa zdôrazňuje v bode 45 DR – pomoc vo forme nástrojov vlastného imania a/alebo hybridných kapitálových nástrojov výrazne narúša hospodársku súťaž.
178. Skutočnosť, že sa Komisia v rámci svojho posúdenia nezaoberala obavami týkajúcimi sa ďalšej fragmentácie hospodárskej súťaže, môže v tomto kontexte predstavovať zjavne nesprávne posúdenie z jej strany, ktoré bol Všeobecný súd oprávnený konštatovať.(156) Uvedené obzvlášť platí v situácii, keď samotná Komisia pri posudzovaní existencie VTS uznala, že hospodárska súťaž, ktorej čelí skupina LH na letiskách Frankfurt a Mníchov, je slabá a roztrieštená.(157) To isté možno povedať v súvislosti s existujúcim nepomerom váhy príjemcu a jeho najbližších konkurentov.
179. So zreteľom na uvedené zastávam názor, že keď Všeobecný súd konštatoval, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, pretože v spornom rozhodnutí nepreskúmala, či je vhodné vylúčiť konkurentov, ktorí už majú základňu na letiskách Frankfurt a Mníchov, z prvej etapy procesu postúpenia, jednak nenahradil posúdenie Komisie svojím vlastným a jednak nekonal v rozpore so svojou vlastnou judikatúrou.
180. DLH s podporou Komisie po druhé tvrdí, že odôvodnenie v bodoch 473 a 474 napadnutého rozsudku je v priamom rozpore s konštatovaniami Všeobecného súdu v bode 452 rovnakého rozsudku, zatiaľ čo odôvodnenie v bode 476 tohto rozsudku je v priamom rozpore s konštatovaniami Všeobecného súdu v jeho bode 463.
181. Tento rozpor sa mi nájsť nepodarilo.
182. Po prvé v bode 452 napadnutého rozsudku Všeobecný súd dospel k záveru, že počet prevádzkových intervalov, ktoré sa mali postúpiť, by umožnil vstup nového konkurenta veľkosti porovnateľnej s veľkosťou už existujúcich konkurentov na trhu, čo by viedlo k vytvoreniu konkurenčného tlaku porovnateľného s tým, ktorý vyvíjajú existujúci konkurenti.
183. Tento záver nie je v rozpore s bodom 473, v ktorom Všeobecný súd zdôraznil väčšiu váhu skupiny LH v porovnaní s váhou jej najbližších konkurentov, obzvlášť z hľadiska počtu lietadiel so základňou na letiskách Mníchov a Frankfurt. Takáto nerovnováha by pretrvala aj po postúpení, pričom veľkosť nového konkurenta by bola porovnateľná s veľkosťou konkurentov, ktorí už na týchto letiskách mali základňu. Rozpor neexistuje ani vo vzťahu k bodu 474 napadnutého rozsudku. Prvá veta tohto bodu v skutočnosti takmer doslova opakuje prvú vetu bodu 452, ktorá sa týka veľkosti nového účastníka trhu porovnateľnej s veľkosťou existujúcich konkurentov.(158) Bod 474 sa však zaoberá otázkou vplyvu vylúčenia konkurentov, ktorí už mali základňu na letiskách Frankfurt a Mníchov, z prvej etapy procesu postúpenia na úroveň fragmentácie hospodárskej súťaže na týchto letiskách. Nemožno nájsť vôbec žiadny rozpor s bodom 452, ktorý sa zaoberá inou otázkou týkajúcou sa dostatočnosti počtu prevádzkových intervalov, ktoré sa mali postúpiť.
184. Po druhé tvrdenie, že bod 476 napadnutého rozsudku je v rozpore s bodom 463 daného rozsudku, je podobne založené na neúplnom výklade napadnutého rozsudku. Záver Všeobecného súdu, že konkurenti, ktorí už majú základňu na letiskách Frankfurt a Mníchov, by mohli mať lepšie predpoklady na zvýšenie konkurenčného tlaku na spoločnosť DLH, lebo by im vznikli menšie náklady, nie je v rozpore so zamietnutím tvrdenia spoločnosti Ryanair, že požiadavka zriadiť základňu stanovená pre nových účastníkov trhu bola neprimeraná, pretože zvyšovala vstupné náklady. Všeobecný súd v bode 463 napadnutého rozsudku túto požiadavku schválil potom, ako zvážil dodatočné vstupné náklady pre nových účastníkov trhu a prínosy z hľadiska silnejšieho konkurenčného tlaku na spoločnosť DLH. Pokiaľ išlo o preskúmanie vhodnosti vylúčenia existujúcich konkurentov v prvej etape procesu postúpenia, Všeobecný súd sa na vysoké vstupné náklady nových účastníkov trhu pozeral z iného hľadiska, konkrétne z hľadiska ich vplyvu na efektívnosť procesu postúpenia.(159)
185. Spolková republika Nemecko napokon uviedla samostatnú výhradu, v rámci ktorej tvrdila, že „extenzívny prístup“, ktorý Všeobecný súd prijal v bode 472 a nasl. napadnutého rozsudku, a prehnané požiadavky na dodatočné štrukturálne záväzky podľa bodu 72 DR v podstate vedú k obmedzeniu pôsobnosti článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ. Cieľom bodu 72 DR je dodatočne zmierniť obmedzenia hospodárskej súťaže vyplývajúce z danej pomoci, ktorá sa už považuje za primeranú podľa tohto ustanovenia Zmluvy. Všeobecný súd teda nezohľadnil interakciu medzi DR a primárnym právom.
186. Táto výhrada, ktorá vyvoláva obavy v súvislosti so svojou prípustnosťou,(160) je v každom prípade zjavne nedôvodná. Spolková republika Nemecko nespochybňuje súlad bodu 72 DR s článkom 107 ods. 3 písm. b) z toho dôvodu, že v prípade rekapitalizačných opatrení nad určitou hranicou stanovuje prijatie dodatočných opatrení zameraných na zachovanie hospodárskej súťaže na trhoch, kde má príjemca VTS, na základe ktorého sa pomoc môže považovať za zlučiteľnú. Namieta len proti spôsobu, akým Všeobecný súd vykonal preskúmanie takýchto opatrení v tejto veci. Záväzky prijaté vo vzťahu k opatreniam patriacim do pôsobnosti článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ a bodu 72 DR však nie sú vyňaté z riadneho posúdenia ich primeranosti a dostatočnosti v záujme zabezpečenia zlučiteľnosti týchto opatrení.
187. V tomto kontexte je užitočné pripomenúť, že účelom záväzkov podľa bodu 72 DR a podľa oznámenia o nápravných opatreniach je úplne odstrániť obavu, že predmetné rekapitalizačné opatrenie by mohlo významne narúšať účinnú hospodársku súťaž na trhoch, kde má príjemca VTS, a rozptýliť pochybnosti týkajúce sa zlučiteľnosti takéhoto opatrenia s vnútorným trhom.(161) Komisia má teda povinnosť zabezpečiť, aby bolo v prípade stanovených záväzkov dostatočne pravdepodobné, že sa účinne a včas splnia, a to aj zvýšením atraktívnosti nápravného opatrenia.(162) Súdu Únie naopak prináleží preskúmať posúdenie Komisie v medziach, ktoré už boli objasnené. Z dôvodov vysvetlených vyššie tieto medze v prejednávanej veci neboli prekročené. Výhrada Spolkovej republiky Nemecko sa preto musí zamietnuť.
188. So zreteľom na všetky uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor piaty odvolací dôvod zamietol.
F.      Šiesty odvolací dôvod
189. Svojím šiestym odvolacím dôvodom DLH s podporou Komisie a Spolkovej republiky Nemecko spochybňuje body 496 až 502 napadnutého rozsudku, pričom tvrdí, že keď Všeobecný súd konštatoval, že Komisia primerane neodôvodnila, prečo požadovala postúpenie predmetných prevádzkových intervalov za odmenu, dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia.
190. Podľa ustálenej judikatúry povinnosť odôvodnenia stanovená v článku 296 ZFEÚ predstavuje podstatnú formálnu náležitosť, ktorú treba odlišovať od otázky dôvodnosti odôvodnenia, ktorá sa týka materiálnej zákonnosti sporného aktu. Odôvodnenie požadované v tomto článku musí byť prispôsobené povahe dotknutého aktu a musia z neho jasne a jednoznačne vyplývať úvahy inštitúcie, ktorá tento akt prijala, umožňujúce dotknutým osobám pochopiť dôvody prijatia opatrenia a príslušnému súdu preskúmať ho. V tejto súvislosti sa nevyžaduje, aby boli v odôvodnení presne uvedené všetky relevantné právne a skutkové okolnosti, keďže otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky uvedeného článku, sa má posudzovať nielen vzhľadom na jeho znenie, ale tiež vzhľadom na jeho kontext, ako aj všetky právne predpisy upravujúce dotknutú oblasť.(163)
191. Pokiaľ ide konkrétne o rozhodnutie o nevznesení námietok podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ ako v prejednávanej veci, Súdny dvor konštatoval, že takéto rozhodnutie, ktoré sa prijíma v krátkych lehotách, musí obsahovať iba dôvody, pre ktoré sa Komisia domnieva, že nemá vážne ťažkosti s posúdením zlučiteľnosti dotknutej pomoci s vnútorným trhom, a že aj stručné odôvodnenie tohto rozhodnutia treba považovať za dostatočné vzhľadom na požiadavku odôvodnenia, ktorú stanovuje článok 296 ZFEÚ, ak z neho jasne a jednoznačne vyplývajú dôvody, pre ktoré sa Komisia domnievala, že sa s takýmito ťažkosťami nestretla.(164) Rovnováha medzi povinnosťou primeraného odôvodnenia a potrebou účinnosti zakotvená v tejto judikatúre je kľúčová počas krízy, akou je kríza COVID-19, keď Komisia čelí výnimočnému počtu oznámení.(165) Kontext, v ktorom sa oznámené opatrenie pomoci prijíma, však nemôže inštitúciám Únie dovoliť, aby uplatňovali nižší štandard odôvodnenia, než sa vyžaduje podľa článku 296 ZFEÚ, ako sa vykladá v judikatúre uvedenej vyššie.(166)
192. Všeobecný súd v prejednávanej veci potvrdil dostatočnosť odôvodnenia Komisie v prípade väčšiny aspektov sporného rozhodnutia, a to aj vtedy, keď sa zdalo mimoriadne stručné.(167) Nedostatok odôvodnenia konštatoval iba v súvislosti s požiadavkou, aby sa postúpenie prevádzkových intervalov uskutočnilo za odmenu.
193. Takéto konštatovanie je podľa môjho názoru v súlade s judikatúrou pripomenutou vyššie a nie je postihnuté pochybeniami, ktoré uvádzajú DLH, Komisia a Spolková republika Nemecko.
194. Po prvé Všeobecný súd správne podotkol, že v spornom rozhodnutí chýba akékoľvek vysvetlenie, prečo Komisia považovala za vhodné, aby boli prevádzkové intervaly postúpené za odmenu.(168) V rozpore s tvrdením spoločnosti DLH, Komisie a Spolkovej republiky Nemecko sa v odôvodneniach 71 a 74 daného rozhodnutia, ktoré sú súčasťou oddielu 2 s názvom „Opis opatrenia“, načrtáva iba obsah navrhovaných záväzkov a procesu postúpenia prevádzkových intervalov, ale neuvádza sa žiadne odôvodnenie toho, prečo sa požaduje odmena.
195. Po druhé Všeobecný súd neignoroval skutočnosť, že navrhované záväzky nezahŕňali len postúpenie prevádzkových intervalov, ale aj ďalších aktív potrebných pre nového účastníka trhu na účely zriadenia základne, pričom ju výslovne spomenul v bode 497 napadnutého rozsudku. Správne však oddelil otázku odmeny za postúpenie prevádzkových intervalov od otázky odmeny za vedľajšie aktíva, pričom sa zameral na prvú uvedenú otázku, ako jasne vyplýva z poslednej vety vyššie uvedeného bodu 497 a nasledujúcich bodov 498 – 501.
196. Po tretie Všeobecný súd správne zdôvodnil, prečo má odôvodnenie požiadavky odmeny za postúpenie prevádzkových intervalov v prejednávanej veci zásadný význam. Podotkol, že takáto požiadavka môže znížiť účinnosť súvisiacich záväzkov.(169) V rozpore s tvrdením Spolkovej republiky Nemecko sa záväzky podľa bodu 72 DR musia koncipovať tak, aby boli čo najúčinnejšie. V záujme splnenia cieľa zachovať účinnú hospodársku súťaž na trhoch, kde má príjemca VTS, ktorý sleduje dané ustanovenie DR, sa musia dať účinne implementovať v krátkej lehote.(170)
197. Po štvrté DLH nesprávne uvádza, že Všeobecný súd prijal tvrdenie spoločnosti Condor, že predmetné postúpenie prevádzkových intervalov patrí do pôsobnosti článku 8b nariadenia č. 95/93,(171) zatiaľ čo bolo výslovne založené na článku 8a ods. 1 písm. b) bode iii) tohto nariadenia.(172) V tejto súvislosti treba v prvom rade podotknúť, že Komisia nikde v spornom rozhodnutí nepotvrdila, že postúpenie prevádzkových intervalov je založené (a už vôbec nie správne založené) na druhom uvedenom ustanovení. Samotná skutočnosť, že pri prezentovaní obsahu záväzkov týkajúcich sa postúpenia navrhovaných Spolkovou republikou Nemecko sa v bodoch 71 a 74 uvedeného rozhodnutia čiastočne preberalo znenie spomenutého článku 8a ods. 1 písm. b) bodu iii), sa nemôže vnímať v tom zmysle, že z nej vyplýva prijatie pozície Komisie, pokiaľ ide o (správny) právny základ predmetného postúpenia prevádzkových intervalov podľa nariadenia č. 95/93. Po druhé treba pamätať na to, že v rozpore s tým, čo tvrdí DLH, sa Všeobecný súd touto otázkou nezaoberal a rovnako ani neuplatňoval článok 8b daného nariadenia na veci týkajúce sa štátnej pomoci. Iba zdôraznil, že keďže postúpenie prevádzkových intervalov požadoval orgán verejnej moci v rámci výkonu svojich právomocí a nariadenie č. 95/93 obsahuje v tomto ohľade osobitné pravidlá, ktoré vylučujú peňažnú náhradu, riešenie otázky zlučiteľnosti požiadavky týkajúcej sa odmeny s daným nariadením bolo o to dôležitejšie. Preto konštatoval, že spornému rozhodnutiu chýba odôvodnenie aj v tomto smere.
198. Pokiaľ napokon ide o tvrdenie, že Všeobecný súd sa dopustil pochybenia pri posudzovaní požadovanej miery odôvodnenia, postačuje povedať, že tento súd v bodoch 499 – 501 napadnutého rozsudku nekonštatoval, že odôvodnenie nie je dostatočné na splnenie požadovaného právneho štandardu uplatniteľného na rozhodnutia podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ alebo na komplexné ekonomické posúdenia. Konštatoval, že sporné rozhodnutie neobsahuje žiadne odôvodnenie v súvislosti s otázkami zásadného významu.
199. Vzhľadom na uvedené zastávam názor, že šiesty odvolací dôvod sa musí zamietnuť ako nedôvodný.
G.      Závery týkajúce sa odvolania a trov konania
200. So zreteľom na všetky tieto rozsiahle úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odvolanie v celom rozsahu zamietol. V súlade s uvedeným navrhujem, aby Súdny dvor uložil spoločnosti DLH povinnosť nahradiť trovy konania spoločností Ryanair a Condor týkajúce sa tohto odvolania a Spolkovej republike Nemecko a Komisii povinnosť znášať vlastné trovy konania podľa článku 138 ods. 1 a článku 140 ods. 1 rokovacieho poriadku, ktoré sa na odvolacie konanie uplatňujú na základe jeho článku 184 ods. 1.
IV.    Návrh
201.  Navrhujem, aby Súdny dvor odvolanie zamietol, spoločnosti Deutsche Lufthansa AG uložil povinnosť nahradiť trovy konania spoločností Ryanair DAC a Condor Flugdienst GmbH a Spolkovej republike Nemecko a Komisii uložil povinnosť znášať vlastné trovy konania.
1      Jazyk
prednesu:
angličtina.
2      Oznámenie
Komisie z 19. marca 2020
(Ú. v. EÚ C 91I,
2020,
s. 1)
zmenené
3. apríla
2020
(Ú. v. EÚ C 112I,
2020,
s. 1) a 8. mája
2020
(Ú. v. EÚ C 164,
2020,
s. 3). V máji
2022
Komisia
oznámila
postupné
rušenie
DR.
Platnosť
väčšiny
poskytnutých
nástrojov
uplynula
30. júna
2022.
Členské
štáty
však
mohli
zavádzať
opatrenia
investičnej
podpory
do
31. decembra
2022 a opatrenia
na
podporu
platobnej
schopnosti
do
31. decembra
2023.
Konverzia a reštrukturalizácia
dlhových
nástrojov,
ako
sú
úvery a záruky,
na
iné
formy
pomoci,
ako
sú
priame
granty,
bola
navyše
možná
do
30. júna
2023.
3      DLH
je
materskou
spoločnosťou
na
čele
skupiny
Lufthansa,
ktorá
zahŕňa
okrem
iného
letecké
spoločnosti
Lufthansa
Passenger Airlines,
Brussels Airlines SA/NV,
Austrian Airlines AG,
Swiss
International
Air
Lines Ltd a Edelweiss Air
AG.
4      Rozhodnutie
Komisie
C(2020) 4372
final z 25. júna
2020 o štátnej
pomoci
SA.57153
(2020/N) – Nemecko – COVID‑19 – Pomoc
spoločnosti
Lufthansa.
Informácie o tomto
rozhodnutí
boli
uverejnené
20. novembra
2020
(Ú. v. EÚ C 397,
2020,
s. 2).
Komisia
14. decembra
2021
prijala
rozhodnutie C(2021) 9606
final,
ktorým
sa
mení
sporné
rozhodnutie
(ďalej
len
„opravné
rozhodnutie“).
5      Spolková
republika
Nemecko a Francúzska
republika
vstúpili
do
konania
vo
veci T‑34/21
ako
vedľajšie
účastníčky
na
podporu
Komisie.
6      T‑34/21 a T‑87/21,
EU:T:2023:248;
ďalej
len
„napadnutý
rozsudok“.
7      Pozri
napadnutý
rozsudok
(body 504 a 505).
8      Článok 107
ods. 3 písm. b)
ZFEÚ
Komisii
umožňuje
schváliť
pomoc
na
nápravu
vážnej
poruchy
fungovania v hospodárstve
členského
štátu.
9      Článok 107
ods. 2 písm. b)
ZFEÚ
od
Komisie
vyžaduje,
aby
za
zlučiteľnú s vnútorným
trhom
de
jure
vyhlásila
pomoc
„určen[ú]
na
náhradu
škody
spôsobenej
prírodnými
katastrofami
alebo
mimoriadnymi
udalosťami“.
10      Rovnako
ako v prípade
finančnej
krízy z roku
2008;
pozri
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Wahl vo
veci
Kotnik a i. (C‑526/14,
EU:C:2016:102,
bod 56), a rozsudok z 30. septembra
2003,
Freistaat Sachsen a i./Komisia
(C‑57/00 P a C‑61/00 P,
EU:C:2003:510,
body 97 a 98).
11      Pozri
DR
(bod 10).
12      Komisia
totiž
disponuje
voľnou
úvahou, v rámci
ktorej
môže
svoje
usmernenia v nadväznosti
na
preskúmanie a konzultáciu
kedykoľvek
zmeniť
alebo
upraviť
(alebo
aj
zrušiť) a stanoviť
im
časové
obmedzenie.
Komisia
má v skutočnosti
povinnosť
podrobiť
svoje
usmernenia
nepretržitej
kontrole s cieľom
zachytiť
akýkoľvek
významný
vývoj,
na
ktorý
sa
tieto
opatrenia
nevzťahujú;
pozri
rozsudok z 8. marca 2016,
Grécko/Komisia
(C‑431/14 P,
EU:C:2016:145,
bod 71).
13      Ú. v. EÚ C 164,
2020,
s. 3.
14      Pozri
DR
(bod 72).
Tieto
záväzky
sa
mali
uplatňovať v súlade s ustanoveniami
oznámenia
Komisie o nápravných
opatreniach
akceptovateľných v zmysle
nariadenia
Rady
(ES)
č. 139/2004 a nariadenia
Komisie
(ES)
č. 802/2004
(Ú. v. EÚ C 267,
2008,
s. 1;
ďalej
len
„oznámenie o nápravných
opatreniach“).
15      Pozri
okrem
iného
rozsudok z 19. júla
2016,
Kotnik a i. (C‑526/14,
EU:C:2016:570,
body 38 a 39;
ďalej
len
„rozsudok
Kotnik“).
16      Pozri
okrem
iného
rozsudky z 11. septembra
2008,
Nemecko a i./Kronofrance (C‑75/05 P a C‑80/05 P,
EU:C:2008:482,
bod 65), a z 2. decembra
2010,
Holland
Malt/Komisia
(C‑464/09 P,
EU:C:2010:733,
bod 47 a citovaná
judikatúra).
17      Pozri
rozsudok z 8. marca 2016,
Grécko/Komisia
(C‑431/14 P,
EU:C:2016:145,
bod 71).
18      Pozri
rozsudok
zo
7. novembra
2024,
Ryanair/Komisia
(C‑588/22 P,
EU:C:2024:935,
bod 58 a citovaná
judikatúra;
ďalej
len
„rozsudok
Finnair II“).
19      Pozri
rozsudok
Kotnik (bod 41) a rozsudok z 31. januára
2023,
Komisia/Braesch a i. (C‑284/21 P,
EU:C:2023:58,
bod 93).
20      Pozri
rozsudok
Kotnik (bod 43).
21      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 31. januára
2023,
Komisia/Braesch a i. (C‑284/21 P,
EU:C:2023:58,
body 92 a 95).
22      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Kotnik (bod 44).
23      Pozri
rozsudok
Finnair II
(bod 59).
24      Pozri
analogicky
rozsudok
Kotnik (bod 43).
25      Pozri
okrem
iného
rozsudok
Kotnik (bod 37).
26      Podľa
známeho
vzorca
uvedeného v rozsudku z 11. júla
1985,
Remia a i./Komisia
(42/84,
EU:C:1985:327,
bod 34),
ktorý
vytvoril
Súdny
dvor v kontexte
práva
hospodárskej
súťaže
Únie a rozšíril
ho
okrem
iného
na
oblasť
štátnej
pomoci.
Pozri
rozsudky z 26. septembra
2002,
Španielsko/Komisia
(C‑351/98,
EU:C:2002:530,
bod 74), a zo
4. októbra
2024,
E. Breuninger/Komisia
(C‑124/23 P,
EU:C:2024:860,
bod 30).
27      Pozri
rozsudok z 21. novembra
1991,
Technische Universität München (C‑269/90,
EU:C:1991:438,
bod 14).
28      Pozri
rozsudok z 2. septembra
2010,
Komisia/Scott (C‑290/07 P,
EU:C:2010:480,
bod 64).
29      Pozri v oblasti
fúzii
rozsudok z 15. februára
2005,
Komisia/Tetra Laval (C‑12/03 P,
EU:C:2005:87,
bod 39), a v oblasti
štátnej
pomoci
rozsudky z 2. septembra
2010,
Komisia/Scott (C‑290/07 P,
EU:C:2010:480,
bod 64), a z 20. septembra
2018,
Španielsko/Komisia
(C‑114/17 P,
EU:C:2018:753,
bod 104).
30      Pozri
napríklad
body 62 a 68
DR.
31      Medzi
uplatňovaním
DR
vo
forme
„zaškrtávania
políčok“ a „komplexného
posúdenia“
rozlišovala
samotná
Komisia
na
pojednávaní.
32      Pozri
body 12 a 13
vyššie.
33      Tento
pojem
označuje
rekapitalizačné schémy a jednotlivé
rekapitalizačné opatrenia
členských
štátov
vzťahujúce
sa
na
nefinančné
podniky
podľa
DR,
na
ktoré
sa
nevzťahuje
oddiel 3.1
daného
nástroja;
pozri
bod 46
DR.
34      Konkrétne z vyhlásenia
finančného
riaditeľa
samotnej
spoločnosti
DLH z 19. marca 2020
(ďalej
len
„vyhlásenie z marca
2020“),
zo
správy
vypracovanej
spoločnosťou
Oxera s názvom
Assessment of
the Commission’s analysis of
the proportionality of
the aid to
DLH z 21. januára
2021
(ďalej
len
„správa
Oxera I“) a zo
správy s názvom
Rating
Action: Moody’s downgrades Lufthansa
to
Ba1,
ratings placed on
review for downgrade zo
17. marca 2020
vypracovanej
spoločnosťou
Moody’s (ďalej
len
„správa
Moody’s“).
35      Všeobecný
súd
odkazuje
na
list z 1. apríla
2020,
ktorý
Ryanair
adresovala
nemeckej
vláde, a list z 3. apríla
2020,
ktorý
adresovala
Komisii.
36      Druhá
veta
odôvodnenia 100
sporného
rozhodnutia
sa
týkala
dostupnosti
horizontálnych
opatrení v Spolkovej
republike
Nemecko
pre
spoločnosť
DLH.
37      Či
už
získaním
financovania
na
trhoch
za
prijateľných
podmienok,
prostredníctvom
horizontálnych
opatrení v oblasti
likvidity
existujúcich v dotknutom
členskom
štáte,
alebo
prostredníctvom
kombinácie
týchto
dvoch
možností.
38      Podľa
bodu 54
DR
platí,
že
„v záujme
primeranosti
pomoci
objem
rekapitalizácie poskytnutej v súvislosti s vypuknutím
nákazy
COVID‑19
nesmie
prekročiť
minimum
potrebné
na
zaručenie
životaschopnosti
príjemcu a nemal
by
ísť
nad
rámec
obnovenia
kapitálovej
štruktúry
príjemcu
pomoci
do
takej
podoby,
akú
mala
pred
vypuknutím
nákazy
COVID‑19,
teda k 31. decembru
2019“.
39      DLH
zrejme
výklad
účelu
bodu 49 písm. c)
DR
prijatý
Všeobecným
súdom
nespochybňuje
(alebo v každom
prípade
takéto
tvrdenie
nepodložila) a pre
Komisiu
platí
to
isté.
40      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 22. júna
2022,
Ryanair/Komisia
(Finnair II;
COVID‑19)
(T‑657/20,
EU:T:2022:390,
body 53 a 54;
ďalej
len
„rozsudok
Všeobecného
súdu
Finnair II“).
Odvolanie
proti
tomuto
rozsudku
bolo
zamietnuté
rozsudkom
Finnair II.
41      Podľa
bodu 19
DR
musia
členské
štáty
preukázať,
že
opatrenia
štátnej
pomoci
notifikované
Komisii v zmysle
tohto
oznámenia
sú
nevyhnutné,
vhodné a primerané
na
nápravu
vážnej
poruchy
fungovania v hospodárstve
dotknutého
členského
štátu.
42      Za
zmienku
stojí,
že
Condor v rámci
svojho
žalobného
dôvodu
na
Všeobecnom
súde
spochybnila
posúdenie
spoločnosti
DLH
týkajúce
sa
možnosti
nájsť
financovanie
na
trhoch,
pričom
uviedla
„nedostatočnú a neúplnú
analýzu
proporcionality
pomoci“.
Všeobecný
súd v bode 71
napadnutého
rozsudku
preorganizoval
žalobné
dôvody
spoločností
Ryanair a Condor v súlade
so
štruktúrou
DR,
pričom
oddelil
analýzu
oprávnenosti
spoločnosti
DLH
podľa
bodu 49 písm. c)
(body 112 – 138
daného
rozsudku)
od
analýzy
výšky
pomoci
podľa
bodu 54
(body 150 – 217
rovnakého
rozsudku).
43      To
isté
platí
pre
body 186
až
189
napadnutého
rozsudku,
na
ktoré
odkazuje
Komisia.
Všeobecný
súd v týchto
bodoch
konštatoval,
že
Komisia
sa
nedopustila
zjavne
nesprávneho
posúdenia,
keď
použila
úverový
rating
BBB
ako
referenčný
bod,
pretože
bolo
nesporné,
že
takýto
rating
umožňuje
financovanie
za
prijateľných
podmienok. V rozpore s tým,
čo
zrejme
naznačuje
Komisia,
sa
nezaoberal
otázkou
riešenou v bodoch 125 – 132
napadnutého
rozsudku,
či
DLH
bola
schopná
nájsť
financovanie
na
trhoch
za
prijateľných
podmienok
aspoň
pre
nezanedbateľnú
časť
svojich
potrieb
so
zreteľom
na
záruky,
ktoré
mohla
poskytnúť.
44      T‑628/20,
EU:T:2021:285.
45      Podotýkam,
že
podobnú
argumentáciu
možno
nájsť v bodoch 146 a 147
napadnutého
rozsudku,
kde
Všeobecný
súd
zamietol
výhradu
založenú
na
porušení
bodu 53
DR,
pričom
sa
opieral o rovnakú
judikatúru
ako v bode 49
rozsudku z 19. mája
2021,
Ryanair/Komisia
(Španielsko;
COVID‑19)
(T‑628/20,
EU:T:2021:285).
46      Pozri
bod 49
rozsudku z 19. mája
2021,
Ryanair/Komisia
(Španielsko;
COVID‑19)
(T‑628/20,
EU:T:2021:285).
47      DLH
odkazuje
na
bod 53
rozsudku
Všeobecného
súdu
Finnair II,
pričom
tvrdí,
že
Všeobecný
súd v tomto
bode
konštatoval,
že
Finnair bola
oprávnená
na
rekapitalizačnú pomoc
vzhľadom
na
to,
že
sa
jej
nepodarilo
získať
na
trhoch
financovanie,
ktoré
by
jej
umožnilo
pokryť
všetky
svoje
potreby
likvidity.
48      Finnair sa
pokúsila
získať
financovanie
na
úverových
trhoch a podarilo
sa
jej
získať
úverový
nástroj a vyjednať
nástroj
na
predaj a spätný
prenájom
nezaťažených
lietadiel s cieľom
získať
ďalšie
financovanie
(bod 50
rozsudku
Všeobecného
súdu
Finnair II).
Napriek
týmto
opatreniam
sa
očakávalo,
že
jej
vlastné
imanie v porovnaní
so
situáciou,
ktorá
existovala
pred
pandémiou
COVID‑19,
výrazne
poklesne
(bod 51
rozsudku
Všeobecného
súdu
Finnair II).
49      Pozri
rozsudok z 2. septembra
2021,
Komisia/Tempus Energy a Tempus Energy
Technology (C‑57/19 P,
EU:C:2021:663;
ďalej
len
„rozsudok
Tempus“).
50      Podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
platí,
že
zákonnosť
rozhodnutia o nevznesení
námietok
prijatého
na
konci
konania o predbežnom
preskúmaní
závisí
od
toho,
či
posúdenie
informácií a skutočností,
ktorými
Komisia
disponovala,
malo
objektívne
vyvolať
pochybnosti v súvislosti
so
zlučiteľnosťou
oznámeného
opatrenia s vnútorným
trhom,
pretože v prípade
takýchto
pochybností
treba
začať
konanie
vo
veci
formálneho
zisťovania.
Pozri
rozsudok
Tempus (bod 38).
51      Pozri
rozsudok
Tempus (body 42 a 43 a citovaná
judikatúra).
52      Pozri
rozsudok
Tempus (bod 45 a citovaná
judikatúra).
53      Pozri
poznámku
pod
čiarou 34
vyššie.
54      Komisia
nepopiera,
že o tomto
vyhlásení
vedela.
55      Pozri
bod 124
napadnutého
rozsudku.
56      Podobne
tvrdenia
spoločnosti
DLH,
ktorými
kritizuje
údaje
obsiahnuté
vo
vyhlásení z marca
2020
ako
základ
obozretného
výpočtu
záruky
dostupnej
tejto
spoločnosti
vzhľadom
na
kontext
trhového
prostredia v čase
pandémie,
nemajú
takú
povahu,
aby
tieto
údaje
zbavili
relevantnosti.
57      Pozri
bod 134
napadnutého
rozsudku.
Za
zmienku
stojí,
že
podľa
odôvodnenia
Všeobecného
súdu
sa
práve
vo
vyhlásení z marca
2020
uvádzali
informácie,
ktoré
mali
Komisiu
podnietiť k tomu,
aby
preskúmala
možnosť
spoločnosti
DLH
aspoň
čiastočne
financovať
svoje
potreby
na
trhoch
na
základe
poskytnutia
svojich
lietadiel
ako
záruky.
Správa
Oxera I a správa
Moody’s mali
len
podložiť
údaje
obsiahnuté v danom
vyhlásení.
58      Pozri
bod 132
druhú
vetu
napadnutého
rozsudku. V tejto
súvislosti
stojí
za
zmienku,
že
anglický
výraz
„evidence“
(v slovenčine
„skutočnosti“)
je
prekladom – podľa
môjho
názoru
nevhodným – výrazu
„éléments“
vo
francúzskom
znení
napadnutého
rozsudku.
Slovné
spojenie
„tous les
éléments pertinents“
označuje
rôzne
zložky
posúdenia,
ktoré
mala
Komisia
vykonať, a nie
dôkazy, o ktoré
sa
mala
opierať.
59      Pozri
rozsudok z 10. septembra
2024,
Komisia/Írsko a i. (C‑465/20 P,
EU:C:2024:724,
bod 247 a citovaná
judikatúra).
60      Pozri
body 123 a 125
napadnutého
rozsudku.
61      Pozri
body 125 a 132
napadnutého
rozsudku.
62      DLH
odkazuje
na
svoju
odpoveď z 8. júna
2020
na
otázky,
ktoré
položila
Komisia
19. mája
2020
(ďalej
len
„odpoveď z 8. júna
2020“).
Okrem
toho
odkazuje
na
dva
dôkazy
predložené v rámci
prílohy A.2 k tejto
odpovedi,
konkrétne
na
prezentáciu
spoločnosti
Deutsche
Bank
týkajúcu
sa
absencie
možností
financovania
dostupných
spoločnosti
DLH a neúspešný
pokus
získať
finančné
prostriedky
prostredníctvom
vlastnej
zmenky.
Tieto
dôkazy
podľa
jej
názoru
svedčili o problémoch,
na
ktoré
narazila,
keď
sa
počas
pandémie
snažila
získať
financovanie
bez
predchádzajúcej
štátnej
podpory.
63      Tvrdenie
spoločnosti
DLH,
podľa
ktorého
Komisia
„overila,
že
záruky v podobe
lietadiel
by
umožnili
získať
iba
veľmi
obmedzené
finančné
prostriedky, a to
najmä
preto,
že
transakcie
financovania
týkajúce
sa
lietadiel
sa
úplne
prestali
realizovať,
lebo
potenciálni
veritelia
spoločnosti
DLH
zrejme
po
vypuknutí
nákazy
COVID‑19
úplne
prerušili
svoju
obchodnú
činnosť“,
nie
je
žiadnym
spôsobom – alebo
aspoň
nie
dostatočne – podložené.
64      Na
základe
odpovede z 8. júna
2020
sa
zdá,
že
Komisia
spoločnosť
DLH
požiadala
okrem
iného o vysvetlenie,
prečo
od
začatia
pandémie
COVID‑19
nie
je
schopná
nájsť
financovanie
na
trhoch
za
prijateľných
podmienok, a o podloženie
svojich
tvrdení
dôkazmi.
Odpoveď
spoločnosti
DLH
na
túto
otázku
sa
zameriavala
na
jej
celkovú
potrebu
financovania
vo
výške
deväť
miliárd
eur a na
nemožnosť
získať
celú
túto
sumu
na
kapitálových
trhoch s dlhovými
nástrojmi.
Dôkazy
predložené
spoločnosťou
DLH
sa
navyše
týkali
najmä
nezabezpečeného
financovania.
65      Pozri
poznámku
pod
čiarou 58
vyššie.
66      Pozri
bod 132
napadnutého
rozsudku.
67      Pozri
bod 124
napadnutého
rozsudku.
Tvrdenia
Komisie
smerujúce
proti
konštatovaniu
Všeobecného
súdu
týkajúcemu
sa
dôležitosti
posúdenia
možného
financovania
na
základe
poskytnutia
záruk
sa
obmedzujú
na
všeobecné
vyhlásenia,
ktoré
nie
sú
spôsobilé
spochybniť
platnosť
tohto
konštatovania. V tejto
súvislosti
podotýkam,
že
bod 49 písm. c)
DR
nerozlišuje
medzi
dlhovým a kapitálovým
financovaním.
Samotná
Komisia
uznáva,
že
„primeraná
kombinácia
dlhových
nástrojov a nástrojov
vlastného
imania
môže
účinne
poskytnúť
celú
podporu,
ktorú
podnik
potrebuje“.
Hneď
potom
pravdaže
objasňuje,
že
„vôbec
nie
je
isté,
že
dlhová
zložka
(a a fortiori dlhové
financovanie
zabezpečené
zárukou)
by
často
mohla
alebo
mala
predstavovať
nezanedbateľnú
časť
tohto
celkového
financovania“
(pozri
bod 26
vyjadrenia
Komisie k odvolaniu).
Práve
toto
preskúmanie
však
podľa
Všeobecného
súdu
mala
Komisia
vykonať,
pričom
tak
neurobila.
68      Pozri
tiež
body 77 a 117
napadnutého
rozsudku.
69      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 28. novembra
2024,
Hengshi Egypt
Fiberglass Fabrics a Jushi Egypt
for Fiberglass Industry/Komisia
(C‑269/23 P a C‑272/23 P,
EU:C:2024:984,
bod 126 a citovaná
judikatúra).
70      V tejto
súvislosti
podotýkam,
že
Súdny
dvor
nepochybne
konštatoval,
že
zjavne
nesprávne
posúdenie
možno
preukázať
prostredníctvom
takých
skutočností, v dôsledku
ktorých
sa
posúdenie
skutkových
okolností
vykonané
Komisiou v jej
rozhodnutí
stane
neprijateľným,
no v žiadnom
prípade
neobmedzil
široký
pojem
„zjavne
nesprávne
posúdenie“
na
túto
špecifickú
hypotézu.
Pozri
rozsudok
zo
7. mája
2020,
BTB
Holding
Investments a Duferco Participations Holding/Komisia
(C‑148/19 P,
EU:C:2020:354,
bod 72).
71      Pravdaže,
ako
zdôrazňuje
Komisia,
identifikácia
relevantných
skutkových
okolností
na
účely
ekonomického
posúdenia
môže
sama
osebe
zahŕňať
uplatnenie
voľnej
úvahy.
Jedine
preskúmaním
tejto
relevantnosti
však
Všeobecný
súd
môže
vykonať
zmysluplnú
kontrolu
správnosti
posúdení
Komisie.
To
je
dôvod,
prečo
sú
súdy
Únie
podľa
judikatúry
uvedenej v bodoch 15
až
17
vyššie
povinné
preskúmať
relevantnosť
týchto
skutkových
okolností a ich
úplnosť.
72      Pozri
okrem
iného
rozsudok
Tempus (bod 41).
73      Pozri
odôvodnenie 6 a poznámku
pod
čiarou 6
sporného
rozhodnutia.
74      DLH
uvádza
nesprávny
výklad
svojich
písomných
pripomienok
na
Všeobecnom
súde,
zatiaľ
čo
Komisia a Spolková
republika
Nemecko
tvrdia,
že
bolo
porušené
ich
právo
na
spravodlivý
proces.
75      DLH
tvrdí,
že
ona
aj
Komisia
spochybnili
údaje, o ktoré
sa
opieral
Všeobecný
súd,
zatiaľ
čo
Komisia a Spolková
republika
Nemecko
uvádzajú,
že
nemali
príležitosť
vyjadriť
sa k nim.
76      Podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
je
zo
spoločného
výkladu
článkov 172,
174,
176 a 178
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora
zrejmé,
že
vyjadrenie k odvolaniu
nemôže
smerovať k zrušeniu
rozhodnutia
Súdneho
dvora z dôvodov,
ktoré
sa
odlišujú
od
dôvodov
uplatnených v odvolaní,
pretože
také
dôvody
možno
predložiť
len v rámci
vzájomného
odvolania
[pozri
rozsudky z 30. mája
2017,
Safa Nicu Sepahan/Rada
(C‑45/15 P,
EU:C:2017:402,
bod 20), a z 3. septembra
2020,
Vereniging tot Behoud van
Natuurmonumenten in
Nederland a i./Komisia
(C‑817/18 P,
EU:C:2020:637,
bod 47)].
77      Rozsudok z 2. decembra
2009,
Komisia/Írsko a i. (C‑89/08 P,
EU:C:2009:742,
bod 56), o ktorý
sa
opiera
Komisia,
teda
nie
je
relevantný.
78      Všetky
tieto
údaje
boli
obsiahnuté v prílohách k písomným
pripomienkam
spoločnosti
Ryanair a boli
súčasťou
spisu
na
Všeobecnom
súde.
79      Napriek
skutočnosti,
že – ako
podotkla
Komisia – písomné
pripomienky
spoločnosti
Ryanair
na
Všeobecnom
súde
na
časť
správy
Oxera I
spomenutú v bode 119
napadnutého
rozsudku
špecificky
neodkazovali.
80      Zvyšovanie
odmeny
môže
mať
podobu
ďalších
akcií
poskytnutých
štátu
alebo
iných
mechanizmov a malo
by
zodpovedať
minimálne
10 % zvýšeniu
odmeny
štátu
štyri
roky
po
kapitálovej
injekcii,
ak
štát
nepredal
aspoň
40 % svojej
účasti
na
základnom
imaní
vyplývajúcej z tejto
injekcie, a šesť
rokov
po
kapitálovej
injekcii,
ak
štát
nepredal
svoju
účasť v plnej
výške.
81      Maximálna
cena
akcií
podľa
bodu 60
DR
zodpovedá
priemernej
cene
akcií
za
15 dní
predchádzajúcich
podaniu
žiadosti o kapitálovú
injekciu. V prípade
spoločnosti
DLH
išlo o cenu
9,12 eura
za
akciu. V rámci
dotknutého
opatrenia
sa
stanovovala
cena
2,56 eura
za
akciu.
82      Tieto
faktory
sú:
(i) výrazná
zľava, s ktorou
Spolková
republika
Nemecko
nadobudla
akcie
spoločnosti
DLH;
(ii) skutočnosť,
že
prítomnosť
účasti
štátu v spoločnosti
DLH
bola
pre
príjemcu
nežiaduca;
(iii) skutočnosť,
že
TÚ I a II
mali
rastúce
úrokové
sadzby;
(iv) pravdepodobnosť
konverzie
určitej časti TÚ II
na
vlastné
imanie
by
sa
časom
zvyšovala,
čo
by
spôsobilo
zníženie
existujúcich
účastí v prospech
štátu, a (v) záväzky
spojené
so
správaním,
najmä
zákaz
vyplácať
dividendy,
ktoré
by
zostali v platnosti
až
do
úplného
splatenia
pomoci.
83      Pozri
bod 263
napadnutého
rozsudku.
84      Ako
DLH
uznala,
Všeobecný
súd v bodoch 73
až
78
napadnutého
rozsudku
správne
pripomenul
ustálenú
judikatúru
týkajúcu
sa
širokej
miery
voľnej
úvahy,
ktorou
Komisia
disponuje
pri
vykonávaní
komplexných
ekonomických
posúdení, a obmedzeného
rozsahu
preskúmania
vykonávaného
súdmi
Únie
vo
vzťahu k týmto
posúdeniam,
ktorý z nej
vyplýva.
85      Pozri
rozsudky
zo
17. novembra
1983,
Merck
(292/82,
EU:C:1983:335,
bod 12), a z 10. júla
2025,
Sánchez Romero Carvajal Jabugo (C‑322/24,
EU:C:2025:556,
bod 35).
86      Pozri
rozsudky
zo
6. októbra
1982,
Cilfit a i. (283/81,
EU:C:1982:335,
bod 20), a z 3. septembra
2024,
Illumina a Grail/Komisia
(C‑611/22 P a C‑625/22 P,
EU:C:2024:677,
bod 127).
87      Pozri
rozsudky z 3. októbra
2013,
Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada
(C‑583/11 P,
EU:C:2013:625,
bod 50), a z 8. mája
2025,
KG a WA
(C‑236/24,
EU:C:2025:321,
bod 21).
88      Pozri
rozsudok z 12. októbra
2023,
Est Wind Power (C‑11/22,
EU:C:2023:765,
bod 46).
89      Pozri
bod 21
vyššie.
90      Súdny
dvor v rozsudku
Finnair II
rozhodol,
že
„Všeobecný
súd
uplatnil…
judikatúru
správne,
keď
preskúmal,
či
Komisia
bola
oprávnená
konštatovať,
že…
existovali
osobitné
výnimočné
okolnosti,
ktoré
jej v konkrétnej
veci
môžu
umožniť
schválenie
opatrenia
pomoci
podľa
článku 107
ods. 3 písm. b)
ZFEÚ
aj
napriek
tomu,
že
toto
opatrenie
nespĺňa
všetky
požiadavky
dočasného
rámca“. V prejednávanej
veci
sa
žiadne
takéto
posúdenie
nevykonalo.
91      Podotýkam,
že
Spolková
republika
Nemecko
sa
výnimočných
okolností
na
účely
neuplatnenia
DR
nedovolávala.
92      Pozri
bod 256
napadnutého
rozsudku.
93      Na
okraj
podotýkam,
že
sporné
rozhodnutie
na
takomto
špecifickom
dôvode
založené
nie
je.
Mechanizmus
stupňovania
odmeny
sa
podľa
DR v každom
prípade
považuje
za
uplatniteľný
aj v situáciách,
keď
účasť
štátu v prijímajúcom
podniku
vyplývajúca z kapitálovej
injekcie
prekračuje
úroveň
nadobudnutú
Spolkovou
republikou
Nemecko v prejednávanej
veci
(pozri
príklad v poznámke
pod
čiarou 49
DR).
94      Pozri
tiež
bod 267
napadnutého
rozsudku.
95      Pozri
bod 45
DR.
96      Pozri
bod 106
vyššie.
97      Ako
už
bolo
uvedené,
bod 61
DR
vyžaduje
„zvýšeni[e]
odmeny
štátu“ s cieľom
stimulovať
príjemcu,
aby
štátnu
kapitálovú
injekciu
odkúpil.
Bod 62
DR
vyžaduje,
aby
každý
„alternatívny
mechanizmus“
viedol
„k podobnému
výsledku“, z čoho v rozpore s tvrdením
spoločnosti
DLH
vyplýva,
že
odchýlenie
sa
od
bodu 61
musí v každom
prípade
zabezpečiť
rovnaký
účinok
spočívajúci v tom,
že
verejná
účasť
bude
postupom
času
čoraz
viac
zaťažujúca.
98      Podľa
bodu 55
DR
platí,
že
členské
štáty
„mus[ia]
zaviesť
mechanizmus,
ktorý
bude
príjemcov
stimulovať k takémuto
splácaniu“, a bod 58
DR
stanovuje,
že
„rekapitalizačné opatrenia…
musia
obsahovať
primerané
stimuly
pre
podniky
na
splatenie
rekapitalizácie a hľadanie
alternatívneho
kapitálu v rámci
možností
na
trhu,
ktoré
budú
spočívať v tom,
že
za
rekapitalizáciu sa
bude
vyžadovať
dostatočne
vysoká
odmena“.
Tieto
ustanovenia
podľa
môjho
názoru
jasne
odkazujú
na
to,
že
stimuly
by
mali
pôsobiť
ex
post.
Bod 59
DR
je
len
parafrázou
bodu 62.
99      Pozri
rozsudky z 1. októbra
2014,
Rada/Alumina (C‑393/13 P,
EU:C:2014:2245,
bod 16), a z 9. decembra
2020,
Groupe
Canal +/Komisia
(C‑132/19 P,
EU:C:2020:1007,
bod 68).
100      Pozri
rozsudky z 18. decembra
2008,
Les
Éditions Albert
René/ÚHVT
(C‑16/06 P,
EU:C:2008:739,
bod 80), a zo
4. októbra
2024,
García Fernández a i./Komisia a SRB
(C‑541/22 P,
EU:C:2024:820,
bod 211).
101      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 25. júna
2020,
SatCen/KF
(C‑14/19 P,
EU:C:2020:492,
bod 105 a citovaná
judikatúra), a z 3. júla
2025,
Glonatech/REA
(C‑114/24 P,
EU:C:2025:520,
bod 108).
102      DLH s podporou
Spolkovej
republiky
Nemecko
tvrdí,
že
mechanizmus
stupňovania
odmeny
stanovený v bode 61
DR
by
bol v súvislosti s účasťou
Nemecka
na
základnom
imaní
nezlučiteľný s nemeckým
zákonom o akciových
spoločnostiach a so
sekundárnym
právom
Únie.
Tieto
údajné
právne
prekážky
na
Všeobecnom
súde
nastolené
neboli, a tak
predstavujú
nové
skutkové
tvrdenia,
ktoré
sú v tejto
fáze
konania
neprípustné.
DLH a Spolková
republika
Nemecko
navyše
uvádzajú
len
potenciálnu
nezlučiteľnosť
bez
toho,
aby
preukázali,
ako
alebo
prečo
by
tieto
predpisy
bránili
mechanizmu
stupňovania
odmeny.
103      Bod 68
DR
obsahuje
ustanovenia
podobné
tým v bodoch 61 a 62
tohto
nástroja,
ktoré
sa
týkajú
hybridných
kapitálových
nástrojov
po
ich
konverzii
na
vlastné
imanie.
104      Všeobecný
súd
sa v bode 265
napadnutého
rozsudku
takisto
opieral o rovnaké
dôvody
ako v bodoch 252
až
257
daného
rozsudku,
ktoré
sa
týkali
účasti
na
základnom
imaní.
105      Bod 70
DR
stanovuje,
že
„keďže
povaha
jednotlivých
hybridných
nástrojov
sa
výrazne
líši,
Komisia
neposkytuje
usmernenia
pre
všetky
typy
nástrojov.
Hybridné
nástroje
sa v každom
prípade
musia
riadiť
uvedenými
zásadami,
pričom
odmena
musí
odrážať
riziko
konkrétnych
nástrojov“.
106      Konverzia
TÚ II‑A
bola
možná
iba v prípade
ponuky
na
prevzatie
alebo
získania
kontroly
(oddiel 2.10.1.3.1
sporného
rozhodnutia).
107      V závislosti
od
spúšťajúcej
udalosti
(10 %,
ak
dôjde k uplatneniu
práva
na
konverziu
na
účely
ochrany
štátu
pred
zriedením, a 5,25 %,
ak
uplatnenie
práva
na
konverziu
spôsobí
neplatenie,
oddiel 2.10.1.3.2
sporného
rozhodnutia).
108      Všeobecný
súd
podotkol,
že
cena
stanovená
pre
TÚ II‑A
nemá
žiadnu
súvislosť s metodikou
požadovanou v bode 67
DR a že
na
rozdiel
od
ceny
pre
TÚ II‑B
sa
TERP
nezhoduje
so
skutočnou
trhovou
cenou
akcií v čase
konverzie.
109      Pozri
body 277
až
279
napadnutého
rozsudku.
110      Pozri
bod 283
napadnutého
rozsudku.
111      Na
okraj
podotýkam,
že
terminológia
použitá v odôvodnení 158
sporného
rozhodnutia
sa
mi
sotva
zdá
zlučiteľná s povolením
použiť
alternatívnu
metodiku
stanovovania
odmien
podľa
bodu 59
DR.
112      Aspoň
počas
písomnej
časti
konania.
113      Toto
konštatovanie
na
Súdnom
dvore
nebolo
spochybnené.
114      Ako
sa
už
uviedlo a ako
správne
podotkla
DLH,
keď
sa
preukáže
platný
alternatívny
mechanizmus,
Komisia
nie
je
povinná
preukazovať
existenciu
výnimočných
okolností,
ktoré
by
odôvodnili
neuplatnenie
DR a návrat k priamemu
posudzovaniu
podľa
Zmluvy.
115      V tejto
súvislosti
podotýkam,
že
Spolková
republika
Nemecko
sa
zaviazala
požiadať
Komisiu o schválenie v prípade,
že
konverzná
cena
prekročí
cenu,
ktorá
by
sa
získala
pomocou
metodiky
TERP v čase
konverzie,
zníženú o 5 %,
čo
naznačuje,
že
výpočet
TERP v skutočnosti
možný
bol.
116      Obzvlášť
keď
Komisia
uznala
možnosť
nedodržania
uplatniteľných
pravidiel,
ako
urobila v odôvodnení 158
sporného
rozhodnutia.
Podotýkam,
že
prejednávaná
vec
sa
líši
od
veci
vedúcej k rozsudku z 28. septembra
2023,
Ryanair/Komisia
(C‑320/21 P,
EU:C:2023:712,
body 63 a 64), v ktorom
Súdny
dvor
konštatoval,
že
keď
Všeobecný
súd
akceptoval,
že
Komisia
sa
môže
opierať o záväzok
švédskych
orgánov
predložiť
podrobnú
metódu
výpočtu,
ktorá
bude
použitá
na
vyčíslenie
škody
vzniknutej
príjemcovi
ex
post,
nesprávneho
právneho
posúdenia
sa
nedopustil.
Všeobecný
súd v danej
veci
dospel k záveru,
že
rozhodnutie
Komisie
obsahovalo
dostatočne
presné
vysvetlenie
metódy
výpočtu
škody
na
účely
článku 107
ods. 2 písm. b)
ZFEÚ v zmysle
výkladu
Súdneho
dvora, a preto
zamietol
tvrdenie
spoločnosti
Ryanair,
podľa
ktorého
Všeobecný
súd
zanedbal
svoju
povinnosť
posúdiť
zlučiteľnosť
sporného
opatrenia s vnútorným
trhom.
117      Pozri
tiež
poznámky
pod
čiarou 36 a 40
sporného
rozhodnutia.
118      Pozri
bod 284
napadnutého
rozsudku.
119      Ide o deväť
koordinovaných
letísk
(t. j. letísk s vysokým
vyťažením,
pozri
odôvodnenie 181
sporného
rozhodnutia),
konkrétne o letiská
Berlín
Tegel,
Brusel,
Düsseldorf,
Frankfurt,
Hamburg,
Mníchov,
Palma
de
Mallorca,
Stuttgart a Viedeň,
ku
ktorým
sa v opravnom
rozhodnutí
pridalo
letisko
Hannover.
120      Pozri
odôvodnenie 179
sporného
rozhodnutia.
Ako
pripomína
Všeobecný
súd,
Komisia
zohľadnila
aj
počet
lietadiel
so
základňou
na
niektorom z relevantných
letísk
využívaných
skupinou a jej
konkurentmi
(pozri
bod 373
napadnutého
rozsudku).
121      Pozri
body 376
až
382.
122      Všeobecný
súd v bode 368
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
pojem
VTS v zmysle
bodu 72
DR
treba
považovať
za
rovnocenný s pojmom
dominantného
postavenia v práve
hospodárskej
súťaže. V bodoch 383 a 384
sa
analogicky
opieral o judikatúru
týkajúcu
sa
posúdenia
dominantného
postavenia.
123      Bod 386
napadnutého
rozsudku.
124      Všeobecný
súd v bodoch 378
až
382
napadnutého
rozsudku
podotkol,
že
kritériá
uplatnené v spornom
rozhodnutí
sa
týkali
najmä
letiskovej
kapacity a že
Komisia
potom,
ako
definovala
relevantné
trhy
ako
trhy
so
službami
osobnej
leteckej
dopravy,
nemohla
ignorovať
faktory
priamo
súvisiace s poskytovaním
týchto
služieb,
konkrétne
frekvenciu
letov a ponúkané
miesta.
125      Bod 17
vyššie.
126      Bod 89
vyššie.
127      Pozri
bod 379
napadnutého
rozsudku
in
fine.
128      Pozri
bod 394
napadnutého
rozsudku.
129      Pozri
bod 380
napadnutého
rozsudku.
Pozri
tiež
body 392 a 393
uvedeného
rozsudku.
130      Nariadenie
Rady
(EHS) z 18. januára
1993 o spoločných
pravidlách
prideľovania
prevádzkových
intervalov
na
letiskách
spoločenstva
(Ú. v. ES L 14,
1993,
s. 1;
Mim.
vyd. 07/002,
s. 3)
zmenené
nariadením
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES)
č. 894/2002 z 27. mája
2002,
nariadením
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES)
č. 1554/2003 z 22. júla
2003,
nariadením
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES)
č. 793/2004 z 21. apríla
2004,
nariadením
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES)
č. 545/2009 z 18. júna
2009 a nariadením
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2020/459 z 30. marca 2020.
131      Pozri
článok 2 písm. a)
nariadenia
č. 95/93.
132      Článok 10
ods. 2
nariadenia
č. 95/93.
Tvrdenie
Komisie,
podľa
ktorého
má
tento
faktor
len
malý
význam
pre
vyťažené
letisko, v prípade
ktorého
by
sa
mohlo
konštatovať,
že
DLH
tam
má
trhovú
silu,
si
vyžaduje
posúdenie
skutkových
okolností,
ktoré
prináleží
iba
Všeobecnému
súdu.
133      Pozri
rozsudky z 20. októbra
2021,
Polskie Linie Lotnicze „LOT“/Komisia
(T‑240/18,
EU:T:2021:723,
bod 57), a z 20. októbra
2021,
Polskie Linie Lotnicze „LOT“/Komisia
(T‑296/18,
EU:T:2021:724,
bod 80),
na
ktoré
odkazujú
DLH a Komisia.
134      Pozri
bod 319
napadnutého
rozsudku,
kde
Všeobecný
súd
uviedol
rozsudky z 20. októbra
2021,
Polskie Linie Lotnicze „LOT“/Komisia
(T‑240/18,
EU:T:2021:723,
bod 57), a z 20. októbra
2021,
Polskie Linie Lotnicze „LOT“/Komisia
(T‑296/18,
EU:T:2021:724,
bod 80).
Paralela
uplatnená
Všeobecným
súdom
vychádzala
zo
skutočnosti,
že
finančné
prostriedky
poskytnuté
spoločnosti
DLH
neboli
pridelené
na
konkrétne
spojenia a mohli
byť
použité
na
zabezpečenie
akéhokoľvek
spojenia O & P z daného
letiska.
135      V rozsahu
40 – 50 % v prípade
letiska
Düsseldorf (50 – 60 % až
55 – 65 % v čase
dopravnej
špičky) a 35 – 45 % (50 – 60 % v čase
dopravnej
špičky) v prípade
letiska
Viedeň.
Údaje
týkajúce
sa
letnej
sezóny
2019
IATA
(bod 397
napadnutého
rozsudku).
136      Pozri
body 396 – 401
napadnutého
rozsudku
pre
letisko
Düsseldorf a body 403 – 407
pre
letisko
Viedeň.
137      Všeobecný
súd
konštatoval,
že
údaje
týkajúce
sa
letísk
Düsseldorf a Viedeň
obsiahnuté v spornom
rozhodnutí
sú v podstate
porovnateľné s údajmi
charakterizujúcimi
konkurenčnú
situáciu
na
letiskách
Frankfurt a Mníchov
počas
zimnej
sezóny
2019/2020
IATA, v prípade
ktorej
Komisia
dospela k záveru,
že
skupina
LH
mala
VTS,
či
dokonca
prevyšujú
tieto
údaje
(pozri
body 402 a 409
napadnutého
rozsudku).
138      Pozri
bod 411
napadnutého
rozsudku.
139      Pozri
bod 394
napadnutého
rozsudku.
140      Pozri
rozsudky z 3. júla
1991,
AKZO/Komisia
(C‑62/86,
EU:C:1991:286,
bod 60), a zo
14. februára
1978,
United
Brands a United
Brands Continentaal/Komisia
(27/76,
EU:C:1978:22,
body 107 – 113).
141      Odkazy
spoločnosti
DLH
na
judikatúru a rozhodovaciu
prax
týkajúce
sa
dominantného
postavenia
sa
teda
musia
zamietnuť
ako
irelevantné.
142      Pozri
body 401 – 402 a 408 – 409
napadnutého
rozsudku.
143      Odôvodnenie 70
sporného
rozhodnutia.
144      Odôvodnenie 231
sporného
rozhodnutia.
145      Odôvodnenia 72 a 231
sporného
rozhodnutia.
146      Napadnutý
rozsudok
(bod 479).
Všeobecný
súd
uviedol
päť
dôvodov,
prečo
je
analýza
Komisie
neúplná/nedostatočná:
(i) oveľa
väčšia
váha
skupiny
LH v porovnaní s váhou
jej
najbližších
konkurentov;
(ii) neuskutočnila
sa
analýza
toho,
či
by
vstup
nových
účastníkov
trhu a vylúčenie
konkurentov,
ktorí
už
mali
základňu,
„nemal[i]
za
následok…
ďalšiu
fragmentáciu
hospodárskej
súťaže
na
týchto
letiskách“;
(iii) vylúčenie
dopravcov
so
základňou z prvej
etapy
procesu
de
facto spôsobilo,
že
najbližší
konkurenti
skupiny
Lufthansa
neboli v tejto
prvej
etape
oprávnení;
(iv) konkurentom,
ktorí
už
na
týchto
dvoch
letiskách
mali
základňu,
by v porovnaní s novými
účastníkmi
trhu v dôsledku
nadobudnutia
prevádzkových
intervalov
vznikli
nižšie
náklady a „mohli
mať…
lepšie
predpoklady
na
získanie…
prevádzkových
intervalov a na
zvýšenie
konkurenčného
tlaku“;
(v) oprávnenosť
dopravcov
so
základňou
závisela
od
neúspechu
prvej
etapy a bola
preto
neistá
(pozri
body 473 – 477
napadnutého
rozsudku).
147      Rozsudok z 13. mája
2015,
Niki Luftfahrt/Komisia
(T‑162/10,
EU:T:2015:283,
bod 295), v ktorom
Všeobecný
súd v kontexte
kontroly
koncentrácií
konštatoval,
že
„okolnosť,
že
sa
mohli
schváliť
aj
iné
záväzky,
ktoré
mohli
byť
pre
hospodársku
súťaž
priaznivejšie,
nemôže
viesť k zrušeniu
tohto
rozhodnutia,
ak
Komisia
mohla
odôvodnene
dospieť k záveru,
že
záväzky
prevzaté
do
rozhodnutia
umožňujú
odstrániť
vážne
pochybnosti“.
Toto
odôvodnenie
sa
naozaj
už
nejaký
čas
vyskytuje v judikatúre
Všeobecného
súdu
týkajúcej
sa
koncentrácií
[pozri
napríklad
rozsudky
zo
4. júla
2006,
easyJet/Komisia
(T‑177/04,
EU:T:2006:187,
bod 128), a z 13. novembra
2024,
Iliad
Italia/Komisia
(T‑692/20,
EU:T:2024:825,
bod 59)].
Súdny
dvor
ho
však
nikdy
jednoznačne
nepotvrdil.
Ako v každom
prípade
preukážem
nižšie,
Všeobecný
súd
podľa
môjho
názoru v rozpore s vlastnou
judikatúrou
nepostupoval.
148      Pozri
napadnutý
rozsudok
(body 422 a 423).
149      Pozri
body 17 a 21
vyššie.
150      Pozri
úvodné
poznámky
Všeobecného
súdu
uvedené v bodoch 415
až
423
napadnutého
rozsudku.
151      Podľa
bodu 12
oznámenia o nápravných
opatreniach
musí
Komisia
zvážiť
„všetky
súvisiace
[relevantné – neoficiálny
preklad]
faktory
týkajúce
sa…
navrhovaného
nápravného
opatrenia“,
predovšetkým
vrátane
jeho
„typu,
rozsahu a pôsobnosti…
odôvodneného
odkazom
na
štruktúru a konkrétne
charakteristiky
trhu
[posudzovaných
na
základe
štruktúry a osobitných
charakteristík
trhu – neoficiálny
preklad],
na
ktorom
obavy z narušenia
hospodárskej
súťaže
vznikli,
vrátane
postavenia
strán a ďalších
účastníkov
na
trhu“.
Hoci
Všeobecný
súd
oznámenie
Komisie o nápravných
opatreniach v bodoch 478 a 479
napadnutého
rozsudku
výslovne
nespomenul,
očividne
odkazoval
na
bod 12
daného
oznámenia,
ktorého
obsah
sa
uvádza v bode 418.
152      Pozri
body 478 a 479
napadnutého
rozsudku.
Hoci
Všeobecný
súd
oznámenie
Komisie o nápravných
opatreniach v týchto
bodoch
výslovne
nespomenul,
očividne
odkazoval
na
bod 12
daného
oznámenia,
ktorého
obsah
sa
uvádza v rámci
úvodných
poznámok v bode 418
tohto
rozsudku.
153      Pozri
poznámku
pod
čiarou 146
vyššie.
154      Pozri
bod 474
napadnutého
rozsudku.
155      Pozri
bod 421
napadnutého
rozsudku.
156      Žiadny
rozpor s rozsudkom z 13. mája
2015,
Niki Luftfahrt/Komisia
(T‑162/10,
EU:T:2015:283,
bod 295),
teda
nájsť
nemožno.
157      Odôvodnenia 190 a 197
sporného
rozhodnutia.
158      Podľa
bodu 474
„by
uprednostnenie
nových
účastníkov
trhu
viedlo k vstupu
nového
konkurenta,
ktorého
postavenie
by
bolo
porovnateľné s postavením
konkurentov,
ktorí
už
majú
základňu
na
týchto
letiskách, a to z dôvodu
veľkosti
portfólia
prevádzkových
intervalov a počtu
lietadiel,
ktoré
budú
musieť
mať
základňu
na
týchto
letiskách,
konkrétne
štyroch,
pričom
počet
lietadiel
konkurentov,
ktorí
už
tam
majú
základňu,
sa
pohybuje
od
dvoch
do
desiatich“.
159      V tejto
súvislosti
podotýkam,
že
vylúčenie
etablovaných
konkurentov z prvej
etapy
procesu
by
mohlo
významne
znížiť
šancu,
že k postúpeniu
naozaj
dôjde, v dôsledku
čoho
by
bol
záväzok
potenciálne
nezlučiteľný
konkrétne s bodmi 10
(dostatočná
istota,
že
postúpenie
bude
možné
vykonať) a 47
(schopnosť
podniku
prilákať
vhodného
kupujúceho)
oznámenia o nápravných
opatreniach.
160      Pozri
poznámku
pod
čiarou 76
vyššie.
161      Pozri
analogicky
rozsudok
zo
16. marca 2023,
American
Airlines/Komisia
(C‑127/21 P,
EU:C:2023:209,
body 79 a 87).
162      Pozri
analogicky
rozsudok
zo
16. marca 2023,
American
Airlines/Komisia
(C‑127/21 P,
EU:C:2023:209,
body 93 a 95).
163      Pozri
rozsudok z 11. septembra
2025,
Rakúsko/Komisia
(Jadrová
elektráreň
Paks II)
(C‑59/23 P,
EU:C:2025:686,
bod 101 a citovaná
judikatúra).
164      Pozri
rozsudok z 23. novembra
2023,
Ryanair/Komisia
(C‑210/21 P,
EU:C:2023:908,
bod 106 a citovaná
judikatúra).
165      Pozri
najmä
rozsudok z 23. januára
2025,
Neos/Ryanair a Komisia
(C‑490/23 P,
EU:C:2025:32,
body 58 a 59),
ktorý
sa
týka
povinnosti
Komisie
odôvodniť
absenciu
výslovného
preskúmania
zlučiteľnosti
opatrenia
pomoci z hľadiska
iných
ustanovení
alebo
zásad
práva
Únie,
než
sú
pravidlá
štátnej
pomoci. V súvislosti
so
špecifickosťou
tohto
rozsudku
pozri
návrhy,
ktoré
predniesla
generálna
advokátka
Medina
vo
veci
Rakúsko/Komisia
(Jadrová
elektráreň
Paks II)
(C‑59/23 P,
EU:C:2025:125,
poznámka
pod
čiarou 66).
166      Pozri
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Pitruzzella vo
veci
Ryanair/Komisia
(C‑320/21 P,
EU:C:2023:54,
bod 98).
167      Pozri
body 207,
293,
431 a 459
napadnutého
rozsudku.
168      Pozri
bod 498
napadnutého
rozsudku.
169      Pozri
body 498 a 500
napadnutého
rozsudku.
170      Pozri
bod 9
oznámenia o nápravných
opatreniach a judikatúru
citovanú v poznámkach
pod
čiarou 161 a 162.
171      Podľa
článku 8b
druhej a tretej
vety
nariadenia
č. 95/93
platí,
že
„toto
nariadenie
nemá
vplyv
na
právomoc
verejných
orgánov
podľa
vnútroštátneho
práva o hospodárskej
súťaži
alebo
podľa
článkov 81
alebo
82
zmluvy
alebo
podľa
nariadenia
Rady
(EHS)
č. 4064/89 z 21. decembra
1989 o kontrole
koncentrácií
medzi
podnikmi…
požadovať
presun
prevádzkových
intervalov
medzi
leteckými
dopravcami a regulovať
spôsob,
akým
sa
prideľujú.
Tieto
presuny
sa
môžu
uskutočniť
bez
peňažnej
náhrady.“
172      Podľa
článku 8a
ods. 1 písm. b)
bodu iii)
nariadenia
č. 95/93
platí,
že
„prevádzkové
intervaly
môžu
byť…
presunuté… v prípade
celkového
alebo
čiastočného
prevzatia,
keď
sú
prevádzkové
intervaly
priamo
spojené s prevzatým
leteckým
dopravcom“.