62016TJ0244_RES
Spojené veci T‑244/16 a T‑285/17
Viktor Fedorovych Janukovyč
proti
Rade Európskej únie
Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 11. júla 2019
„Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia prijaté s ohľadom na situáciu na Ukrajine – Zmrazenie finančných prostriedkov – Zoznam osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa uplatňuje zmrazenie finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov – Ponechanie mena žalobcu na zozname – Povinnosť Rady overiť, či rozhodnutie orgánu tretieho štátu bolo prijaté pri dodržaní práva na obhajobu a práva na účinnú súdnu ochranu“
Súdne konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený – Všeobecný odkaz na iné dokumenty priložené k návrhu – Neprípustnosť
[Štatút Súdneho dvora, článok 21; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 76 ods. 1 písm. d)]
(pozri body 56, 57)
Európska únia – Súdne preskúmanie zákonnosti aktov inštitúcií – Reštriktívne opatrenia prijaté s ohľadom na situáciu na Ukrajine – Zmrazenie finančných prostriedkov osôb zapojených do sprenevery štátnych finančných prostriedkov a fyzických alebo právnických osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré sú s nimi spojené – Rozsah prieskumu
[Článok 275 druhý odsek ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 47; rozhodnutia Rady (SZBP) 2016/318 a 2017/381; nariadenia Rady 2016/311 a 2017/374]
(pozri body 73, 74)
Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia prijaté s ohľadom na situáciu na Ukrajine – Rozhodnutie o zmrazení finančných prostriedkov – Prijatie alebo zachovanie na základe súdneho konania vedeného orgánmi tretieho štátu v oblasti sprenevery štátnych finančných prostriedkov – Prípustnosť – Podmienka – Vnútroštátne rozhodnutie prijaté pri dodržaní práva na obhajobu a práva na účinnú súdnu ochranu – Povinnosť Rady vykonať overenie – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah – Tretí štát, ktorý pristúpil k Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd – Neexistencia vplyvu
[Rozhodnutia Rady (SZBP) 2016/318 a 2017/381; nariadenia Rady 2016/311 a 2017/374]
(pozri body 75 – 80, 85 – 87, 91 – 95)
Zhrnutie
Všeobecný súd v rozsudkoch Janukovyč/Rada (T‑244/16 a T‑285/17) a Klymenko/Rada (T‑274/18), vyhlásených 11. júla 2019, zrušil viaceré akty Rady (
1
) týkajúce sa reštriktívnych opatrení prijatých s ohľadom na situáciu na Ukrajine, ktoré predĺžili platnosť zoznamu osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa uplatňujú tieto reštriktívne opatrenia (
2
) v rozsahu, v akom boli mená žalobcov, bývalého ukrajinského prezidenta a bývalého ukrajinského ministra pre príjmy a dane Ukrajiny, ponechané na uvedenom zozname. O zápise sa rozhodlo z dôvodu, že žalobcovia boli v Ukrajine predmetom vyšetrovania v rámci prípravného konania pre trestné činy v súvislosti so spreneverou štátnych finančných prostriedkov a ich protiprávneho prevodu mimo Ukrajiny a ponechanie na zozname bolo preto predĺžené, keďže voči žalobcom boli vedené trestné konania orgánmi uvedenej krajiny z dôvodu sprenevery verejných finančných prostriedkov alebo aktív.
Všeobecný súd uplatnením zásad vyplývajúcich z judikatúry v rozsudku z 19. decembra 2018, Azarov/Rada (
3
), v prvom rade v týchto dvoch veciach pripomína, že súdy Únie musia skúmať zákonnosť všetkých aktov Únie z hľadiska dodržania základných práv. Aj keď Rada môže pri prijatí alebo zachovaní reštriktívnych opatrení vychádzať z rozhodnutia tretieho štátu, musí sama overiť, či takéto rozhodnutie bolo prijaté okrem iného pri dodržaní práva na obhajobu a práva na účinnú súdnu ochranu v uvedenom štáte. V tejto súvislosti sa spresňuje, že aj keď zo skutočnosti, že predmetný tretí štát pristúpil k Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (ďalej len „EDĽP“) vyplýva, že Európsky súd pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“) skúma práva zaručené EDĽP, takáto skutočnosť však nemôže vylúčiť potrebu vyššie uvedeného overenia. Navyše prináleží Rade, aby na účely splnenia svojej povinnosti odôvodnenia uviedla v aktoch ukladajúcich reštriktívne opatrenia, že overila, že rozhodnutie tretieho štátu, na ktorom zakladá tieto opatrenia, bolo prijaté pri dodržaní uvedených práv. Navyše Rada má povinnosť vykonať uvedené overenie nezávisle od akéhokoľvek dôkazu poskytnutého žalobcami.
Všeobecný súd ďalej uvádza, že aj keď Rada tvrdí, že súdne preskúmanie bolo na Ukrajine vykonané počas vedenia trestných vyšetrovaní a že viaceré súdne rozhodnutia prijaté v tomto kontexte preukazujú, že mohla overiť, že tieto rozhodnutia boli prijaté pri dodržaní predmetných práv, samotné takéto rozhodnutia nemôžu preukázať, že rozhodnutie ukrajinských orgánov viesť trestné konania, na ktorých je založené zachovanie reštriktívnych opatrení, bolo prijaté pri dodržaní práva na obhajobu a práva na účinnú súdnu ochranu. Všetky súdne rozhodnutia uvedené Radou totiž patria do rámca trestných konaní, ktoré odôvodnili zaradenie a ponechanie mien žalobcov na zozname a majú vo vzťahu k týmto konaniam len vedľajší charakter, keďže majú buď ochrannú, alebo procesnú povahu.
V rozsudku Klymenko/Rada (T‑274/18) Všeobecný súd predovšetkým zdôrazňuje, že Rada nevysvetľuje, ako sa možno na základe existencie týchto rozhodnutí domnievať, že ochrana predmetných práv bola zaručená, hoci sa ukrajinské trestné konanie, z ktorého vychádzali predmetné reštriktívne opatrenia v roku 2014, nachádzali len v prípravnom štádiu vyšetrovania. V tejto súvislosti Všeobecný súd odkazuje na EDĽP (
4
) a na Chartu základných práv (
5
), z ktorých vyplýva, že právo na účinnú súdnu ochranu zahŕňa najmä právo na to, aby bola vec prejednaná v primeranej lehote. Všeobecný súd zdôrazňuje, že ESĽP už uviedol, že porušenie tejto zásady sa mohlo konštatovať okrem iného vtedy, ak sa štádium vyšetrovania trestného konania vyznačovalo niekoľkými fázami nečinnosti, ktoré možno pripísať orgánom príslušným na vedenie tohto vyšetrovania. Všeobecný súd tiež pripomína, že ak boli voči osobe uplatnené reštriktívne opatrenia už niekoľko rokov, a to v dôsledku existencie toho istého trestného konania vedeného v dotknutom treťom štáte, Rada musí ešte hlbšie preskúmať otázku prípadného porušenia základných práv tejto osoby zo strany orgánov. Rada mala pritom aspoň uviesť dôvody, pre ktoré sa mohla domnievať, že tieto práva boli dodržané, čo sa týka otázky, či bola vec žalobcu prejednaná v primeranej lehote.
Všeobecný súd predtým, ako rozhodol vo veci samej, navyše zamietol v tejto istej veci potrebu rozhodnúť o prekážke konania, ktorú Rada vyvodila z toho, že žalobca, vychádzajúci z rozsudku Azarov, uplatnil nový žalobný dôvod. V tejto súvislosti Všeobecný súd v prvom rade uvádza, že v rozsudku Azarov sa Súdny dvor po zrušení rozsudku zo 7. júla 2017, Azarov/Rada (
6
), domnieval, že konanie dovoľuje rozhodnúť o veci, a zrušil sporné akty, pričom konštatoval, že porušenie povinnosti odôvodnenia, ktoré je dôvodom týkajúcim sa verejného poriadku, ktorý ako taký môže byť kedykoľvek uplatnený. Všeobecný súd v druhom rade uvádza, že v každom prípade tvrdenia vyvodené žalobcom z rozsudku Azarov majú úzku súvislosť s bodmi žaloby a sú teda z tohto dôvodu prípustné. Všeobecný súd uvádza v treťom rade, že vzhľadom na to, že Súdny dvor vyvrátil judikatúru Všeobecného súdu, ktorá existovala v čase, keď žalobca podal svoju žalobu, rozsudok Azarov predstavuje právnu skutočnosť, ktorá odôvodňuje predloženie nového dôvodu alebo novej výhrady.
(
1
)	V prejednávanej veci sa vo veciach T‑244/16 a T‑285/17 navrhovalo zrušenie rozhodnutia Rady (SZBP) 2016/318 zo 4. marca 2016 (Ú. v. EÚ L 60, 2016, s. 76) a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2016/311 zo 4. marca 2016 (Ú. v. EÚ L 60, 2016, s. 1), rozhodnutia Rady (SZBP) 2017/381 z 3. marca 2017 (Ú. v. EÚ L 58, 2017, s. 34) a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2017/374 z 3. marca 2017 (Ú. v. EÚ L 58, 2017, s. 1) a vo veci T‑247/18 rozhodnutia Rady (SZBP) 2018/333 z 5. marca 2018 (Ú. v. EÚ L 63, 2018, s. 48) a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2018/326 z 5. marca 2018 (Ú. v. EÚ L 63, 2018, s. 5).
(
2
)	Konkrétne osoby, subjekty a orgány, na ktoré sa vzťahuje článok 1 rozhodnutia Rady 2014/119/SZBP z 5. marca 2014 o reštriktívnych opatreniach voči určitým osobám, subjektom a orgánom s ohľadom na situáciu na Ukrajine (Ú. v. EÚ L 66, 2014, s. 26), zmeneného rozhodnutím Rady (SZBP) 2015/143 z 29. januára 2015 (Ú. v. EÚ L 24, 2015, s. 16), ako aj článok 2 nariadenia Rady (EÚ) č. 208/2014 z 5. marca 2014 (Ú. v. EÚ L 66, 2014, s. 1), zmeneného nariadením Rady (EÚ) 2015/138 z 29. januára 2015 (Ú. v. EÚ L 24, 2015, s. 1).
(
3
)	Rozsudok Súdneho dvora z 19. decembra 2018, Azarov/Rada (C‑530/17 P, EU:C:2018:1031).
(
4
)	Článok 6 ods. 1.
(
5
)	Článok 47.
(
6
)	Rozsudok Všeobecného súdu zo 7. júla 2017, Azarov/Rada (T‑215/15, EU:T:2017:479).