62013CC0119_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Všetky tieto prejudiciálne konania majú ten istý právny rámec, a to nariadenie (ES) č. 1896/2006(2), ktorým sa zavádza európske konanie o platobnom rozkaze. Vznikla v nich otázka, či v prípade nedoručenia európskeho platobného rozkazu odporcovi môže tento odporca žiadať, aby sa analogicky uplatnil článok 20 nariadenia č. 1896/2006.
2. Toto ustanovenie zakotvuje po uplynutí lehoty stanovenej v článku 16 ods. 2 tohto nariadenia možnosť za určitých podmienok podať návrh na preskúmanie európskeho platobného rozkazu príslušným súdom členského štátu pôvodu (ďalej len „súd pôvodu“) z dôvodu výnimočných okolností. Konkrétne, odporca má právo podať návrh na preskúmanie tohto platobného rozkazu, ak bol doručený jedným zo spôsobov stanovených v článku 14 uvedeného nariadenia a keď k doručeniu nedošlo včas na to, aby mu to umožnilo pripraviť svoju obranu, pod podmienkou, že nejde o zavinenie zo strany odporcu.
3. V týchto návrhoch uvediem dôvody, pre ktoré si myslím, že nariadenie č. 1896/2006 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni analogickému uplatneniu jeho článku 20 v prípade, keď európsky platobný rozkaz nebol odporcovi doručený platným spôsobom. Na to, aby bolo zaručené dodržanie práva na obranu, musí mať odporca pred súdom pôvodu k dispozícii nezávislý opravný prostriedok, ktorý mu umožní preukázať, že mu nebol tento platobný rozkaz doručený a prípadne mu umožní domáhať sa určenia jeho neplatnosti.
I – Právny rámec
A – Právo Únie
4. Článok 1 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 1896/2006 uvádza, že cieľom tohto nariadenia je „zjednodušiť a urýchliť súdne konanie a znížiť náklady na takéto konanie v cezhraničných sporoch, ktoré sa týkajú nepopretých peňažných pohľadávok, zavedením európskeho konania o platobnom rozkaze“.
5. Článok 13 tohto nariadenia stanovuje:
„Európsky platobný rozkaz sa môže doručovať odporcovi v súlade s vnútroštátnym právom štátu doručenia, a to niektorým z týchto spôsobov:
a) doručenie do vlastných rúk doložené potvrdením o prijatí s uvedením dátumu prijatia, ktoré odporca podpísal,
b) doručenie do vlastných rúk doložené dokladom podpísaným príslušnou osobou, ktorá uskutočnila doručenie, v ktorom sa uvádza, že odporca prijal dokument alebo ho bezdôvodne odoprel prijať a dátum doručenia;
c) doručenie poštou doložené potvrdením o prijatí s uvedením dátumu prijatia, ktoré odporca podpísal a odoslal naspäť,
d) doručenie elektronickými prostriedkami, ako sú telefax alebo e‑mail, doložené potvrdením o prijatí s uvedením dátumu prijatia, ktoré odporca podpísal a odoslal naspäť.“
6. Článok 14 uvedeného nariadenia, nazvaný „Doručovanie bez dokladu o prijatí odporcovi“, znie takto:
„1. Európsky platobný rozkaz sa odporcovi môže doručovať v súlade s vnútroštátnym právom štátu doručenia aj niektorým z týchto spôsobov:
a) doručenie do vlastných rúk na osobnú adresu odporcu osobám, ktoré žijú v tej istej domácnosti ako odporca alebo sú tam zamestnané,
b) v prípade, ak odporca je samostatne zárobkovo činnou osobou alebo právnickou osobou, doručenie do vlastných rúk do prevádzkarne odporcu osobám, ktoré odporca zamestnáva,
c) uloženie rozkazu do poštovej schránky odporcu,
d) uloženie rozkazu na pošte alebo u príslušných orgánov verejnej moci a vloženie písomného oznámenia o tomto uložení do poštovej schránky odporcu, za predpokladu, že písomné oznámenie jasne uvádza povahu dokumentu ako súdneho dokumentu alebo právny účinok oznámenia, ktorým je, že sa doručenie uskutočnilo a začínajú plynúť lehoty,
e) doručenie poštou bez dokladu o prijatí podľa odseku 3, ak má odporca adresu v členskom štáte pôvodu,
f) elektronickými prostriedkami s automatickým potvrdením o doručení, za predpokladu, že odporca vopred výslovne súhlasil s týmto spôsobom doručovania.
2. Na účely tohto nariadenia je doručenie podľa odseku 1 neprípustné, ak adresa odporcu nie je s určitosťou známa.
3. Doručenie podľa odseku 1 písm. a), b), c) a d) sa potvrdzuje prostredníctvom:
a) dokladu podpísaného príslušnou osobou, ktorá uskutočnila doručenie, s uvedením:
i) spôsobu doručenia;
a
ii) dátumu doručenia;
a
iii) mena príslušnej osoby, ak bol rozkaz doručený inej osobe ako odporcovi, a jej vzťahu k odporcovi,
alebo
b) potvrdenia o prijatí osobou, ktorej bol dokument doručený na účely odseku 1 písm. a) a b).“
7. Článok 16 nariadenia č. 1896/2006 stanovuje:
„1. Odporca môže na súd pôvodu podať odpor proti európskemu platobnému rozkazu prostredníctvom vzorového tlačiva F, ako je uvedené v prílohe VI, ktoré sa mu zašle spolu s európskym platobným rozkazom.
2. Odpor sa musí zaslať do 30 dní od doručenia rozkazu odporcovi.
…“
8. Nakoniec článok 20 tohto nariadenia stanovuje možnosť pre odporcu, aby podal návrh na preskúmanie európskeho platobného rozkazu. Toto ustanovenie teda stanovuje:
„1. Po uplynutí lehoty ustanovenej v článku 16 ods. 2 je odporca oprávnený podať návrh na preskúmanie európskeho platobného rozkazu na… súde… pôvodu, ak:
a) i)	bol platobný rozkaz doručený jedným zo spôsobov uvedených v článku 14;
a
ii) doručenie sa bez zavinenia na jeho strane neuskutočnilo v primeranom čase na prípravu jeho obhajoby_alebo
b) odporcovi bolo zabránené namietať proti pohľadávke z dôvodu vyššej moci, alebo z dôvodu mimoriadnych okolností bez jeho vlastného zavinenia,
za predpokladu, že v oboch prípadoch koná bez zbytočného odkladu.
2. Po uplynutí lehoty ustanovenej v článku 16 ods. 2 je odporca oprávnený požiadať aj o preskúmanie európskeho platobného rozkazu na… súde… pôvodu, kde bol európsky platobný rozkaz zjavne chybne vydaný, s prihliadnutím na požiadavky ustanovené v tomto nariadení alebo z dôvodu iných výnimočných okolností.
3. Ak súd zamietne návrh odporcu s odôvodnením, že sa neuplatňuje žiaden z dôvodov na preskúmanie uvedených v odsekoch 1 a 2, európsky platobný rozkaz zostáva v platnosti.
Ak súd rozhodne, že preskúmanie je odôvodnené jedným z dôvodov ustanovených v odsekoch 1 a 2, európsky platobný rozkaz sa stane neplatným.“
B – Nemecká právna úprava
9. V nemeckom práve je postup, ktorý treba dodržať, pokiaľ ide o konanie o vydanie platobného rozkazu, upravený v občianskom súdnom poriadku (Zivilprozessordnung, ďalej len „ZPO“). V znení ZPO uplatniteľnom na spory vo veci samej teda § 692 ods. 1 bod 1 a § 700 ods. 3 prvá veta ZPO stanovujú, že po tom, ako bol podaný odpor, bez ohľadu na to, či už bol prípustný alebo nie, či už bol podaný v lehote alebo nie, alebo či bol jasný alebo nie, konanie o vydanie platobného rozkazu automaticky patrí do právomoci súdu, ktorý má právomoc rozhodnúť spor.
10. Podľa § 690 ods. 1 bod 5 ZPO už pri podaní návrhu na vydanie platobného rozkazu veriteľ musí uviesť, ktorý súd má právomoc rozhodnúť spor v prípade podania odporu.
11.  To však neplatí, pokiaľ ide o návrh na vydanie európskeho platobného rozkazu, vo vzťahu ku ktorému Amtsgericht Wedding (Nemecko) vysvetľuje, že uvedenie súdu, ktorý má právomoc rozhodnúť spor, sa nevyžaduje. K postúpeniu veci v prospech súdu ktorý má právomoc rozhodnúť spor, po podaní odporu dôjde podľa článku 17 ods. 1 a 2 nariadenia č. 1896/2006 len na základe právnej úpravy členského štátu pôvodu, teda členského štátu, v ktorom bol vydaný európsky platobný rozkaz.
12. Vnútroštátny súd uviedol, že podľa § 1090 ods. 1 prvej vety a § 1090 ods. 2 prvej vety ZPO to znamená, že európsky súd, ktorý má právomoc vydať európsky platobný rozkaz, vyzve veriteľa, aby uviedol, ktorý súd je príslušný na riešenie sporu. Ak veriteľ v tomto smere nekoná alebo neurčí žiadny súd, nedôjde k postúpeniu veci v prospech iného súdu. Vnútroštátny súd z toho vyvodil nasledujúci záver, a to, že navrhovateľ má vykonateľný európsky platobný rozkaz, avšak odporca nemá nijakú možnosť podať na súd návrh na preskúmanie dodržania lehoty na podanie odporu, resp. okolnosti, že táto lehota ešte nezačala plynúť, pretože jednak spis nebol pridelený súdu v súlade so všeobecnými procesnými pravidlami a jednak ani preskúmanie stanovené v článku 20 nariadenia č. 1896/2006 nie je priamo uplatniteľné.
II – Skutkové okolnosti v sporoch vo veci samej
A – Vec C‑119/13
13. Eco cosmetics GmbH & Co. KG (ďalej len „eco cosmetics“) so sídlom v Nemecku podala na Amtsgericht Wedding návrh na vydanie európskeho platobného rozkazu proti pani Dupuy s bydliskom vo Francúzsku. Na tieto účely uviedla eco cosmetics ako bydlisko pani Dupuy adresu vo Francúzsku. Dňa 22. marca 2010 Amtsgericht Wedding vyhovel návrhu eco cosmetics a vydal európsky platobný rozkaz. Tento platobný rozkaz bol doručený doporučeným listom s potvrdením o prijatí na uvádzanú adresu, pričom potvrdenie o prijatí uvádza ako dátum doručenia 31. marec 2010.
14. Keďže pani Dupuy nepodala odpor, Amtsgericht Wedding 20. mája 2010 v súlade s článkom 18 ods. 1 nariadenia č. 1896/2006 vyhlásil tento platobný rozkaz za vykonateľný.
15. Až listom z 28. júla 2010 doručeným 3. augusta 2010 Amtsgerichtu Wedding podala pani Dupuy odpor proti európskemu platobnému rozkazu. Listom z 5. augusta 2010 Amtsgericht Wedding oznámil pani Dupuy, že odpor bol podaný po uplynutí lehoty a že môže nanajvýš podať návrh na preskúmanie tohto platobného rozkazu na základe článku 20 nariadenia č. 1896/2006. V dôsledku toho pani Dupuy listom zo 7. októbra 2010 podala návrh na preskúmanie uvedeného platobného rozkazu a listom z 13. apríla 2011 predložila odôvodnenie týkajúce sa tohto návrhu na preskúmanie.
16. Podľa pani Dupuy jej európsky platobný rozkaz nebol nikdy doručený, keďže opustila byt nachádzajúci sa na adrese uvádzanej eco cosmetics už v októbri 2009. Takisto uviedla, že o tomto platobnom rozkaze sa dozvedela až prostredníctvom listu od svojej banky z 23. júla 2010. Tieto tvrdenia eco cosmetics spochybňuje.
B – Vec C‑120/13
17. Raiffeisenbank St. Georgen reg. Gen. m.b.H (ďalej len „Raiffeisenbank“) so sídlom v Rakúsku podala návrh na vydanie európskeho platobného rozkazu proti pani Bonchykovej s bydliskom v Nemecku. Dňa 2. septembra 2010 Amtsgericht Wedding vyhovel tomuto návrhu a vydal tento platobný rozkaz. Tento súd sa pokúsil dvakrát doručiť uvedený platobný rozkaz poštou na adresy uvádzané Raiffeisenbank, ale bez úspechu. Raiffeisenbank potom poskytla novú adresu. Európsky platobný rozkaz bol preto doručený na túto novú adresu uložením do poštovej schránky 1. februára 2011.
18. Keďže pani Bonchyk nepodala odpor, Amtsgericht Wedding 10. marc a 2011 vyhlásil tento platobný rozkaz za vykonateľný. Odpor proti uvedenému platobnému rozkazu podala pani Bonchyk až faxom z 1. júna 2011. Uviedla takisto, že o existencii tohto platobného rozkazu sa dozvedela len náhodou. Okrem toho spresnila, že už od roka 2009 nebýva na adrese, na ktorú jej bol doručený európsky platobný rozkaz. Nakoniec uviedla, že tento platobný rozkaz jej nebol nikdy doručený.
19. Amtsgericht Wedding jej listom zo 17. júna 2011 oznámil, že odpor podaný z jej strany bol podaný po uplynutí lehoty a ona mohla nanajvýš podať návrh na preskúmanie tohto platobného rozkazu na základe článku 20 nariadenia č. 1896/2006. Listom z 24. júna 2011 pani Bonchyk predložila návrh na preskúmanie európskeho platobného rozkazu.
C – Vec C‑121/13
20. Rechtsanwaltskanzlei CMS Hasche Sigle, Partnerschaftsgesellschaft (ďalej len „CMS Hasche Sigle“) so sídlom v Nemecku podala návrh na vydanie európskeho platobného rozkazu proti Xceed Holding Ltd so sídlom na Cypre. Na tieto účely uviedla adresu v Nikózii (Cyprus). Amtsgericht Wedding vyhovel 4. júna 2010 tomuto návrhu a následne doručil európsky platobný rozkaz doporučeným listom s potvrdením o prijatí na adresu uvedenú CMS Hasche Sigle. Z potvrdenia o prijatí vyplýva, že tento platobný rozkaz bol doručený na túto adresu 30. júna 2010, pričom toto potvrdenie o prijatí obsahovalo podpis a pečiatku advokátskej kancelárie bez toho, aby tam však bol vyznačený krížik v priečinku „doručené“, alebo v akomkoľvek inom priečinku. Dňa 10. augusta 2010 Amtsgericht Wedding vyhlásil uvedený platobný rozkaz za vykonateľný.
21. Listom z 19. októbra 2010 doručeným Amtsgerichtu Wedding 20. októbra 2010 podala Xceed Holding Ltd návrh na preskúmanie európskeho platobného rozkazu a na účely svojej ochrany podala aj odpor proti tomuto platobnému rozkazu.
22. Xceed Holding Ltd tvrdí bez toho, aby to bolo spochybňované, že uvedený platobný rozkaz jej nikdy nebol doručený. Uvádza, že až do 18. mája 2010 sa jej sídlo nachádzalo v Larnake (Cyprus), potom v Limassole (Cyprus) a že nikdy nemala žiadny kontakt s advokátskou kanceláriou, ktorá dostala a podpísala potvrdenie o prijatí. O európskom platobnom rozkaze sa dozvedela až 7. októbra 2010, a to po tom, ako dostala výzvu zo strany CMS Hasche Sigle.
23. V týchto troch veciach má Amtsgericht Wedding pochybnosti o výklade nariadenia č. 1896/2006. Vnútroštátny súd si kladie najmä otázku, či návrhy na preskúmanie podané uvedenými troma odporcami vo veciach samých predstavujú platný opravný prostriedok.
III – Prejudiciálne otázky
24. V týchto troch sporoch vo veci samej Amtsgericht Wedding rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky. Uvádzam otázky položené vo veci C‑119/13, z ktorých prvá a tretia sa zhodujú s otázkami, ktoré boli položené vo veciach C‑120/13 a C‑121/13:
„1. Má sa nariadenie… č. 1896/2006… vykladať v tom zmysle, že odporca môže podať návrh na súdne preskúmanie európskeho platobného rozkazu aj v prípade, že mu platobný rozkaz nebol doručený alebo mu nebol platne doručený? Možno v takom prípade obdobne uplatniť najmä článok 20 ods. 1 alebo článok 20 ods. 2 nariadenia č. 1896/2006?
2. V prípade kladnej odpovede na prvú otázku musí odporca v prípade, že mu platobný rozkaz nebol doručený alebo mu nebol platne doručený, dodržať lehoty stanovené na podanie návrhu na preskúmanie? Má sa v takom prípade uplatniť najmä ustanovenie článku 20 ods. 3 nariadenia č. 1896/2006?
3. Ďalej v prípade kladnej odpovede na prvú otázku, aké sú procesnoprávne dôsledky v prípade, že sa návrhu na preskúmanie vyhovie – možno v takom prípade analogicky uplatniť najmä článok 20 ods. 3 alebo článok 17 ods. 1 nariadenia č. 1896/2006?“
IV – Moja analýza
25. Vnútroštátny súd sa svojou prvou otázkou v podstate pýta, či sa má nariadenie č. 1896/2006 vykladať v tom zmysle, že keď európsky platobný rozkaz nebol doručený alebo nebol platne doručený odporcovi, tento odporca môže podať návrh na preskúmanie tohto platobného rozkazu analogicky na základe článku 20 ods. 1 alebo 2 tohto nariadenia.
26. V troch sporoch vo veci samej vnútroštátny súd vychádza zo zásady, že k doručeniu európskeho platobného rozkazu buď nedošlo, alebo je neplatné, keďže nenastalo v súlade s minimálnymi pravidlami stanovenými uvedeným nariadením.
27. V skutočnosti z týchto vecí vzniká otázka, aký opravný prostriedok má odporca proti európskemu platobnému rozkazu, ktorý mu nebol doručený alebo ktorý mu nebol platne doručený a ktorý sa stal vykonateľným. Nariadenie č. 1896/2006 totiž mlčí, pokiaľ ide o prípadné opravné prostriedky, ktoré má k dispozícii odporca za takýchto okolností a tým vytvára právne vákuum. Otázka teda je, aké sú právne dôsledky nedoručenia alebo neplatného doručenia.
28. Zdá sa, že vnútroštátny súd a väčšina účastníkov konania sa domnievajú, že jediným opravným prostriedkom je preskúmanie európskeho platobného rozkazu na základe článku 20 tohto nariadenia. Nestotožňujem sa s týmto názorom.
29. Podľa článku 1 ods. 1 písm. a) uvedeného nariadenia je cieľom tohto nariadenia zjednodušiť a urýchliť súdne konanie a znížiť náklady na konanie v cezhraničných sporoch, ktoré sa týkajú nepopretých peňažných pohľadávok, zavedením európskeho konania o platobnom rozkaze. Toto konanie by sa dalo považovať za „konanie s len jednou zúčastnenou stranou“, keďže tam nedochádza k diskusii na súde pôvodu a odporca vstupuje do konania až neskôr, po tom, ako tento súd vydá európsky platobný rozkaz a doručí ho odporcovi.
30. V tejto súvislosti nariadenie č. 1896/2006 stanovuje minimálne normy týkajúce sa spôsobov doručovania rozdelené do dvoch kategórií.
31. V prvom rade článok 13 tohto nariadenia stanovuje spôsoby doručovania obsahujúce dôkaz o doručení odporcovi. To znamená, že je potvrdené, že odporcovi bol odovzdaný európsky platobný rozkaz vydaný proti nemu – a teda o ňom vedel – a že mechanizmus stanovený uvedeným nariadením bude účinný.
32. Ak sa odporca rozhodne podať odpor proti európskemu platobnému rozkazu v súlade s článkom 16 nariadenia č. 1896/2006, konanie pokračuje na súde pôvodu v súlade s pravidlami občianskeho súdneho konania, ibaže by odporca výslovne žiadal, aby konanie v takomto prípade skončilo.(3) Ak na druhej strane odporca neurobí nič vo vzťahu k tomuto platobnému rozkazu, akonáhle dôjde k uplynutiu lehoty stanovenej v článku 16 ods. 2 uvedeného nariadenia, súd pôvodu okamžite vyhlási uvedený platobný rozkaz za vykonateľný v súlade s článkom 18 ods. 1 nariadenia č. 1896/2006, pričom článok 19 tohto nariadenia najmä stanovuje, že európsky platobný rozkaz, ktorý sa stal vykonateľným v členskom štáte pôvodu, sa uzná a vykoná v ostatných členských štátoch.
33. Iba výnimočne môže odporca podať návrh na preskúmanie európskeho platobného rozkazu, a to preto, lebo mu bolo zabránené spochybniť pohľadávku z dôvodu vyššej moci alebo z dôvodu mimoriadnych okolností bez toho, aby sa dopustil chyby(4), alebo preto, lebo je zjavné, že európsky platobný rozkaz bol vydaný neprávom, vzhľadom na požiadavky stanovené týmto nariadením, alebo z dôvodu iných výnimočných okolností.(5)
34. V druhom rade článok 14 nariadenia č. 1896/2006 upravuje spôsoby doručovania bez dôkazu o doručení odporcovi, keď sa európsky platobný rozkaz odovzdá tretej osobe. Normotvorca Únie vychádza v takomto prípade z predpokladu, že odporca je momentálne neprítomný, keď príde súdny úradník alebo poštár. To znamená, že pri použití týchto foriem doručovania sa len predpokladá, že odporcovi bol odovzdaný európsky platobný rozkaz vydaný proti nemu a že sa teda oboznámil so svojimi právami, ako aj právnymi účinkami, ktoré vyplývajú z podania odporu alebo nevyjadrenia sa v stanovenej lehote, čím je v prejednávanej veci vyhlásenie vykonateľnosti tohto platobného rozkazu v súlade s článkom 18 tohto nariadenia.
35. Normotvorca Únie však aj tu stanovil, že treba zohľadniť prípadné omeškanie, keď poskytol odporcovi možnosť v súlade s článkom 20 ods. 1 a 2 uvedeného nariadenia podať návrh na preskúmanie európskeho platobného rozkazu.
36. Vzhľadom na vyššie uvedené konštatujem veľkú dôležitosť platného doručenia v konaní o európskom platobnom rozkaze. Umožňuje ubezpečiť sa, že odporca bude mať prístup ku všetkým informáciám, ktoré potrebuje na svoju obranu, čím sa zaručí dodržanie práva na obranu.(6) Európska komisia vo svojej dôvodovej správe zdôraznila tento aspekt, keď uviedla, že „s cieľom zabezpečiť spravodlivý proces odporca musí byť riadne oboznámený so svojimi procesnými právami a povinnosťami v rámci platobného rozkazu. … Stručná, ale úplná informácia preto predstavuje nevyhnutnú podmienku na zaistenie toho, aby lehoty boli krátke a odporca sa mohol rozhodnúť v rámci tejto lehoty, či chce alebo nechce spochybniť pohľadávku, pričom je oboznámený v plnom rozsahu o dôsledkoch bez toho, aby musel využiť služby právneho poradenstva“.(7)
37. Práve v tom spočíva význam konania zavedeného nariadením č. 1896/2006, teda zladiť rýchlosť a účinnosť súdneho konania s dodržaním práva na obranu v cezhraničných sporoch, ktoré sa týkajú nespochybnených peňažných pohľadávok. Odporca po tom, ako bol informovaný a oboznámil sa s údajmi uvedenými v dokumentoch, ktoré sú povinne priložené v doručovanej zásielke, môže teda vykonávať svoje práva tak, že je plne oboznámený s vecou. To je dôvod, prečo už má následne len obmedzené prostriedky brániť sa vykonaniu európskeho platobného rozkazu.
38. Keďže však bol osobne upozornený na vydanie tohto platobného rozkazu, jeho práva a najmä práva na obranu, boli dodržané.
39. Platí to aj v prípade, keď sa pri vykonávaní uvedeného platobného rozkazu vydaného podľa postupu uvedeného v článku 14 nariadenia č. 1896/2006 zistí, že v skutočnosti a bez jeho zavinenia nebol tomuto údajnému dlžníkovi platobný rozkaz odovzdaný?
40. Iste nie.
41. Ako bolo vidno, cieľom doručenia v systéme zavedenom týmto nariadením je zachovanie práva na obranu. Predstavuje domnienku prijatia európskeho platobného rozkazu odporcom, čo je zjavne veľmi dôležitá fáza v tomto systéme. Dodržanie týchto podmienok v konaní o európskom platobnom rozkaze je prvoradé, ak chceme zachovať rovnováhu medzi rôznymi cieľmi, ktoré uvedené nariadenie chce dosiahnuť.
42. Dodržanie práva na obranu nemožno zabezpečiť prostredníctvom domnienky, keď sa v rámci vykonania tohto platobného rozkazu zistí, že táto domnienka bola nesprávna. Bolo by z nej teda potrebné urobiť nevyvrátiteľnú domnienku, čo by v oblasti práva na obranu nemalo žiadny zmysel.
43. Keby sme chceli príliš zjednodušiť mechanizmus stanovený nariadením č. 1896/2006, spôsobila by sa ujma práve právu na obranu, a teda by došlo k porušeniu článku 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
44. V prvom rade by totiž pripustenie analogického uplatnenia článku 20 tohto nariadenia znamenalo zbaviť tých najzákladnejších práv odporcu konajúceho v dobrej viere, ktorý vzhľadom na to, že mu nebol doručený európsky platobný rozkaz v súlade s minimálnymi pravidlami, nevedel o spôsobe podania odporu, ktorý by mohol využiť, hoci ten, komu naopak bol riadne doručený v riadnej a správnej forme takýto platobný rozkaz, mohol využiť takéto práva. Okrem toho, že takýto výklad by porušoval právo na obranu zaručené článkom 47 Charty, vyplývalo by z toho aj narušenie rovnosti zaobchádzania medzi týmito dvoma odporcami konajúcimi v dobrej viere.
45. Okrem toho v prípade neexistencie doručenia európskeho platobného rozkazu odporcovi nie je možné pripustiť, že predmetná pohľadávka je naozaj nespornou pohľadávkou, keďže odporca, ak nedošlo k takémuto doručeniu, ju nemohol právne nikdy spochybniť. Preto by sa takto išlo nielen proti samotnému cieľu nariadenia č. 1896/2006, ktoré, pripomínam, zaviedlo konanie o európskom platobnom rozkaze pre „nesporné pohľadávky“, ale okrem toho a hlavne by išlo o zjavné porušenie práva na obranu, čo by navyše malo vážne právne dôsledky na odporcu. Ak totiž v rámci analogického uplatnenia článku 20 tohto nariadenia na prípady predložené Súdnemu dvoru dôjde k zamietnutiu preskúmania, európsky platobný rozkaz bude stále vykonateľný, pretože je stále platný na základe článku 20 ods. 3 uvedeného nariadenia.
46. Takisto poznamenávam, že normotvorca Únie stanovil, že súd pôvodu má povinnosť uistiť sa už od štádia vydania európskeho platobného rozkazu, že tento platobný rozkaz bude doručený odporcovi v súlade s vnútroštátnym právom, a to spôsobom, ktorý dodrží minimálne normy stanovené v článkoch 13 až 15 nariadenia č. 1896/2006.(8) Článok 14 uvedeného nariadenia, ktorý stanovuje spôsoby doručovania bez dôkazu o doručení európskeho platobného rozkazu odporcovi, objasňuje túto situáciu ešte viac, pretože v odseku 2 uvádza, že „doručenie podľa odseku 1 [je] neprípustné, ak adresa odporcu nie je s určitosťou známa“.
47. Normotvorca Únie tým, že trval na povinnosti súdu pôvodu ubezpečiť sa, že minimálne pravidlá týkajúce sa doručovania budú dodržané, vyjadril svoju vôľu zabezpečiť, že právo na obranu bude dodržané v konaní s len jednou zúčastnenou stranou, v ktorom odporca má napokon príležitosť uplatniť svoje práva len oneskorene.
48. Aká je teda užitočnosť postupu podľa článku 14 nariadenia č. 1896/2006? Podľa mňa je zjavná. Vytvára domnienku, ktorá umožňuje, aby konanie pokračovalo a v prípade neexistencie odporu bol vyhlásený európsky platobný rozkaz za vykonateľný. Je to logické, keďže spôsob doručenia robí pravdepodobným, že tento platobný rozkaz bude doručený adresátovi. Na účely efektívnosti táto pravdepodobnosť odôvodňuje, aby sa pokračovalo v ďalších fázach konania, pretože vo veľmi veľkom počte prípadov sa domnienka zhoduje so skutočnosťou. Na druhej strane, v štatisticky menej frekventovanom prípade, keď je realita iná, treba toto doručenie vnímať tak, ako keby k nemu nedošlo. Takto je celkovo zaručená efektívnosť systému a sú zachované jednotlivé osobné slobody.
49. Iba v duchu tohto výkladu sa okrem toho podľa mňa možno vyhnúť tomu, aby bol postup stanovený v článku 14 nariadenia č. 1896/2006 kritizovaný, najmä pokiaľ ide o kritiku formulovanú právnou vedou.(9)
50. Preto si myslím, že analogické uplatnenie článku 20 nariadenia č. 1896/2006 na také prípady, akými sú tie v prejednávaných veciach, nie je ani v súlade so znením tohto nariadenia, ani s jeho duchom, a je v rozpore s článkom 47 Charty. Podľa mňa uvedené nariadenie nemôže tolerovať takúto nerovnováhu v právach, ktoré má chrániť.
51. Navyše sa domnievam, že odporca nemôže byť zbavený opravného prostriedku z dôvodu, že bolo jednoducho pravdepodobné, že k doručeniu došlo, aj keď namietal a preukázal, že nevedel o európskom platobnom rozkaze. Účinným spôsobom teda musí mať k dispozícii taký opravný prostriedok, aby mohol na súde pôvodu preukázať, že mu tento platobný rozkaz nebol odovzdaný. V prípade, že by tento súd konštatoval, že nedošlo k doručeniu, jediným právnym dôsledkom, ktorý z toho vyplýva, je podľa mňa vyhlásenie neplatnosť uvedeného platobného rozkazu.
52. Vzhľadom na tieto skutočnosti teda zastávam názor, že nariadenie č. 1896/2006 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni analogickému uplatneniu článku 20 tohto nariadenia v prípade, keď európsky platobný rozkaz nebol doručený alebo nebol platne doručený odporcovi. S cieľom zabezpečiť dodržanie práva na obranu musí mať odporca k dispozícii nezávislý opravný prostriedok na súde pôvodu, ktorý mu umožní preukázať, že mu nebol doručený tento platobný rozkaz, a prípadne mu umožní domáhať sa určenia jeho neplatnosti.
53. Vzhľadom na odpoveď, ktorú navrhujem poskytnúť na prvú otázku, nie je podľa mňa potrebné odpovedať na druhú a tretiu otázku.
V – Návrh
54. Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby odpovedal na prejudiciálne otázky položené Amtsgericht Wedding takto:
Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 z 12. decembra 2006, ktorým sa zavádza európske konanie o platobnom rozkaze, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni analogickému uplatneniu článku 20 tohto nariadenia v prípade, keď európsky platobný rozkaz nebol doručený alebo nebol platne doručen ý odporcovi.
S cieľom zabezpečiť dodržanie práva na obranu musí mať odporca k dispozícii nezávislý opravný prostriedok na príslušnom súde členského štátu pôvodu, ktorý mu umožní preukázať, že mu nebol doručený tento platobný rozkaz, a prípadne mu umožní domáhať sa určenia jeho neplatnosti.
(1) .
(2)  –	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 12. decembra 2006, ktorým sa zavádza európske konanie o platobnom rozkaze (Ú. v. EÚ L 399, s. 1).
(3)  – Pozri článok 17 ods. 1 tohto nariadenia.
(4)  – Pozri článok 20 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1896/2006.
(5)  – Pozri článok 20 ods. 2 uvedeného nariadenia.
(6)  – Pozri, pokiaľ ide o akt, na základe ktorého začne konanie, rozsudok Trade Agency (C‑619/10, EU:C:2012:531, body 32 a 33). Pozri tiež rozsudok Alder (C‑325/11, EU:C:2012:824, body 34 až 36).
(7)  – Pozri s. 38 zelenej knihy o konaní o európskom platobnom rozkaze a o opatreniach na zjednodušenie a urýchlenie riešenia sporov týkajúcich sa menších súm [KOM(2002) 746 v konečnom znení].
(8)
– Pozri článok 12 ods. 5 tohto nariadenia.
(9)  –	Právna veda poukázala na túto slabú stránku uvedeného nariadenia. Pozri v tejto súvislosti GUINCHARD, E.: L’Europe, la procédure civile et le créancier: l’injonction de payer européenne et la procédure européenne de règlement des petits litiges. In: Revue trimestrielle de droit commercial et de droit économique,
2008, s. 465, a MIGUET, J.: Procédure d’injonction européenne. In: Jurisclasseur commercial,
zväzok 185, 2008. Pozri tiež LOPEZ DE TEJADA, M. a D’AVOUT, L.: Les non‑dits de la procédure européenne d’injonction de payer. In: Revue critique de droit international privé,
2007, s. 717.