62015CC0225
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
NILS WAHL
prednesené 16. júna 2016 (
1
)
Vec C‑225/15
Domenico Politano’
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale di Reggio Calabria (Súd regiónu Kalábria, Taliansko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Článok 49 ZFEÚ — Sloboda usadiť sa — Zásady ekvivalencie a efektivity — Hazardné hry — Obmedzenia — Podmienky účasti na zadávacom konaní a posúdenie hospodárskej a finančnej situácie — Vylúčenie uchádzača z dôvodu nepredloženia potvrdení o jeho ekonomickej a finančnej situácii vydaných dvomi bankovými inštitúciami — Naliehavé dôvody všeobecného záujmu — Proporcionalita — Uplatniteľnosť článku 47 smernice 2004/18/ES“
1.
Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 49 ZFEÚ, zásady rovnosti zaobchádzania a zásady efektivity, ako aj článku 47 smernice 2004/18/ES (
2
). Nadväzuje na početné návrhy na začatie prejudiciálneho konania predložené Súdnemu dvoru, ktoré spochybňujú rôzne aspekty talianskej právnej úpravy v oblasti hazardných hier (
3
), a osobitne podmienky stanovené pre záujemcov o koncesiu v rámci zadávacieho konania vyhláseného v roku 2012 (
4
) (ďalej nazývaného aj „oznámenie o vyhlásení zadávacieho konania Monti“) dotknutej vo veciach, v ktorých boli vydané rozsudky z 22. januára 2015, Stanley International Betting a Stanleybet Malta (C‑463/13, EU:C:2015:25) a z 28. januára 2016, Laezza (C‑375/14, EU:C:2016:60).
2.
Podľa okolností sporu, ktoré sú už dobre známe, bol tento návrh podaný v rámci trestného konania vedeného proti žalobcovi vo veci samej pánu Politano’ pre nedodržanie talianskej právnej úpravy upravujúcej zber stávok na športové podujatia a stávok na iné podujatia. Pán Domenico Politano’ v súvislosti s tým, že sa mu vytýka, že po prvé nemá povolenie potrebné na vykonávanie činnosti zberu a odovzdávania stávok podľa vnútroštátneho práva a po druhé nie je prepojený s hospodárskym subjektom, ktorý je držiteľom koncesie, v podstate tvrdí, že povinnosti uložené spoločnosti, ktorá prejavila záujem o koncesiu, s ktorou je prepojený, podľa súťažných pravidiel tvoriacich prílohu k oznámeniu o vyhlásení zadávacieho konania Monti, sú v rozpore s viacerými právnymi predpismi a zásadami práva Únie.
3.
Prejednávaná vec poskytuje Súdnemu dvoru príležitosť bližšie určiť skutočnosti, ktoré treba vziať do úvahy, ako aj povinnosti, ktoré majú vnútroštátne súdy pri vypracúvaní návrhu na začatie prejudiciálneho konania – a najmä pri opise relevantných skutkových a právnych okolností –, aby im Súdny dvor mohol poskytnúť užitočnú odpoveď. Prejednávaná vec tiež poskytuje Súdnemu dvoru príležitosť opätovne sa vyjadriť k diskutovaným témam, ktorým sa tu musíme venovať, a pripomenúť potrebu, že nie je nutné, aby sa Súdny dvor vyjadroval k otázkam, ktoré vychádzajú predovšetkým zo snahy niektorých hospodárskych subjektov vyhnúť sa určitým trestnoprávnym sankciám a nie zo želania zabezpečiť účinné uplatňovanie práva Únie.
I – Právny rámec
A – Právo Únie
4.
Článok 1 ods. 2 písm. a) a d) smernice 2004/18 stanovuje:
„a)
‚Verejné zákazky‘ sú zmluvy s peňažným plnením, uzavreté písomne medzi jedným alebo viacerými hospodárskymi subjektmi a jedným alebo viacerými verejnými obstarávateľmi, ktorých predmetom je vykonanie prác, dodávka výrobkov alebo poskytnutie služieb v zmysle tejto smernice.
…
d)
‚Verejné zákazky na služby‘ sú iné verejné zákazky ako verejné zákazky na práce alebo na dodávku tovaru, ktorých predmetom je poskytnutie služieb uvedených v prílohe II.“
5.
Článok 1 ods. 4 smernice 2004/18 stanovuje:
„‚Verejná koncesia na služby‘ je zákazka rovnakého druhu ako verejná zákazka na služby s tým rozdielom, že protiplnením za poskytovanie služieb je buď len právo na využívanie služby, alebo toto právo spojené s peňažným plnením.“
6.
Článok 17 tejto smernice s názvom „Koncesie na služby“ stanovuje:
„Bez toho, aby bolo dotknuté uplatňovanie článku 3, táto smernica sa nevzťahuje na koncesie na služby v zmysle článku 1 ods. 4.“
7.
Článok 47 smernice 2004/18 s názvom „Ekonomická a finančná situácia“ znie:
„1.   Ekonomickú a finančnú situáciu hospodárskeho subjektu možno spravidla preukázať jedným alebo viacerými z týchto spôsobov:
a)
príslušnými výpismi z bánk, alebo ak to prichádza do úvahy, dôkazom o príslušnom poistení náhrady škôd vyplývajúcich z podnikateľského rizika;
b)
predložením súvah alebo výpisov zo súvah, ak sa zverejňovanie súvahy vyžaduje podľa právnych predpisov krajiny, v ktorej je hospodársky subjekt usadený;
c)
výkazom o celkovom obrate podniku a, ak to prichádza do úvahy, o obrate v oblasti, ktorej sa zákazka týka, najviac za posledné tri hospodárske roky, za ktoré má takéto výkazy k dispozícii, v závislosti od dátumu, keď bol podnik zriadený alebo kedy hospodársky subjekt začal obchodovať, pokiaľ sú informácie o takýchto obratoch k dispozícii.
2.   Hospodársky subjekt môže, ak to prichádza do úvahy, a pri určitej zákazke, počítať s využitím kapacít iných subjektov bez ohľadu na právnu povahu vzťahov, ktoré s nimi má. V takom prípade musí verejnému obstarávateľovi preukázať, že bude mať potrebné zdroje k dispozícii, napríklad predložením prísľubu týchto subjektov v uvedenom zmysle.
3.   Skupiny hospodárskych subjektov podľa článku 4 sa môžu spoliehať na využitie kapacít účastníkov skupiny alebo iných subjektov za rovnakých podmienok.
4.   Verejní obstarávatelia môžu v oznámení o vyhlásení zadávacieho konania alebo vo výzve na predloženie ponuky bližšie určiť, ktorý spôsob alebo spôsoby uvedené v odseku 1 si zvolili a aké iné dokumenty im musia byť poskytnuté.
5.   Ak z akýchkoľvek opodstatnených dôvodov hospodársky subjekt nie je schopný poskytnúť dokumenty požadované verejným obstarávateľom, môže preukázať svoju ekonomickú a finančnú situáciu akýmkoľvek iným dokumentom, ktorý verejný obstarávateľ považuje za vhodný.“
B – Talianske právo
8.
Príslušný vnútroštátny regulačný rámec je Súdnemu dvoru už dobre známy, a ako som už uviedol v úvode týchto návrhov, už niekoľkokrát musel rozhodovať o zlučiteľnosti talianskych vnútroštátnych právnych ustanovení upravujúcich činnosť zberu stávok s právom Únie.
9.
Talianska právna úprava v podstate stanovuje, že účasť na organizovaní hazardných hier vrátane zberu stávok podlieha získaniu koncesie a policajného povolenia.
10.
Podľa článku 88 kráľovského dekrétu č. 773 z 18. júna 1931 o zjednotenom znení zákonov v oblasti verejnej bezpečnosti (
5
), zmeneného a doplneného článkom 37 ods. 4 zákona č. 338 z 23. decembra 2000 (
6
), závisí vydanie policajného povolenia od získania koncesie od Agenzia della Dogane e dei Monopoli di Stato (Colná a monopolná štátna agentúra, ďalej len „ADM“). Toto policajné povolenie oprávňuje osoby, ktoré sú jeho držiteľmi, na zber rezervácií stávok v konkrétnej územnej oblasti. Nezískanie koncesie je teda prekážkou získania policajného povolenia. Výkon stávkovej činnosti bez koncesie alebo policajného povolenia je trestným činom.
11.
V roku 1999 udelili talianske orgány na základe verejných obstarávaní 1000 koncesií na usporadúvanie stávok na športové podujatia. Zároveň sa udelilo 671 nových koncesií na usporadúvanie dostihových stávok, a to rovnako na základe verejného obstarávania, a 329 existujúcich koncesií bolo automaticky obnovených. Podľa právnej úpravy, ktorá bola účinná v tomto čase, boli hospodárske subjekty zriadené vo forme kapitálových spoločností s akciami kótovanými na regulovaných trhoch vylúčené z verejných obstarávaní z dôvodu, že nebola možná stála a presná identifikácia jednotlivých akcionárov. Nezákonnosť tohto vylúčenia z hľadiska článkov 43 a 49 ES bola konštatovaná najmä v rozsudku Placanica a i. (
7
)
12.
Na základe zákonného dekrétu č. 223 (
8
) sa uskutočnila reforma odvetvia hier v Taliansku s cieľom zabezpečiť jeho zosúladenie s požiadavkami vyplývajúcimi z práva Únie. Na základe tohto zákonného dekrétu sa udelilo približne 16300 nových koncesií v oblasti hazardných hier, ktoré sa pridali k ostatným koncesiám udeleným v roku 1999.
13.
Predovšetkým v nadväznosti na vydanie rozsudku Costa a Cifone (
9
) sa uskutočnila ďalšia reforma odvetvia hazardných hier, a to zákonným dekrétom č. 16 (
10
).
14.
Pokiaľ ide o zorganizovanie verejného obstarávania na účely udelenia koncesií na zber stávok, článok 10 ods. 9g a 9h zákonného dekrétu z roku 2012 stanovuje:
„9g.   V rámci reorganizácie ustanovení v oblasti verejných hier vrátane ustanovení v oblasti stávok na športové podujatia, najmä dostihy a nešportové podujatia je cieľom ustanovení tohto odseku podporiť uvedenú reorganizáciu tým, že koncesie, ktoré sú určené na zber dotknutých stávok, budú najskôr zoradené podľa dátumu uplynutia ich platnosti tak, aby bola splnená požiadavka, že zmena vnútroštátnych právnych predpisov na výber osôb, ktoré na účet štátu zbierajú stávky na športové podujatia, dostihy a nešportové podujatia, má byť vykonaná v súlade so zásadami stanovenými rozsudkom, ktorý vydal Súdny dvor Európskej únie 16. februára 2012 vo veciach [v ktorých bol vydaný rozsudok zo 16. februára 2012, Costa a Cifone (C‑72/10 a C‑77/10, EU:C:2012:80)]. Vzhľadom na to, že doba platnosti časti koncesií na zbieranie uvedených stávok uplynie v budúcnosti, [ADM] vyhlási na tento účel okamžite, v každom prípade však najneskôr do 31. júla 2012, zadávacie konanie na účely výberu osôb zbierajúcich uvedené stávky, pričom musia byť dodržané tieto kritériá:
a)
zúčastniť sa budú môcť osoby, ktoré už činnosť spočívajúcu v zbieraní stávok vykonávali v niektorom štáte Európskeho hospodárskeho priestoru, v ktorom majú svoje zákonné a skutočné sídlo, na základe platného a účinného oprávnenia vydaného podľa platných ustanovení právneho poriadku uvedeného štátu, ak majú aj dobrú povesť, sú spoľahlivé a spĺňajú požiadavky Autonómnej správy štátnych monopolov na hospodárske a majetkové pomery, v zmysle príslušných ustanovení zákona č. 220[ (
11
)]… a zákonného dekrétu č. 98 zo 6. júla 2011, ktorý bol zmenený a doplnený zákonom č. 111 z 15. júla 2011;
b)
koncesie na zber stávok na športové podujatia, najmä dostihy a nešportové podujatia sa budú udeľovať na dobu platnosti do 30. júna 2016 výlučne v rámci fyzickej siete, a to v stávkových kanceláriách v maximálnom počte 2000, ktorých výlučnou činnosťou je uvádzanie produktov verejných hier na trh, bez stanovenia minimálnej vzdialenosti medzi týmito kanceláriami alebo voči iným zberným miestam, ktoré už vykonávajú činnosť v oblasti totožných stávok;
c)
pre každú stávkovú kanceláriu sa ako zložka ceny určí základná trhová hodnota vo výške 11000 eur;
d)
uzavretie koncesnej zmluvy musí byť v súlade s akoukoľvek inou zásadou stanovenou citovaným rozsudkom Súdneho dvora Európskej únie zo 16. februára 2012, ako aj s príslušnými platnými vnútroštátnymi ustanoveniami v oblasti verejných hier;
e)
stávkové kancelárie možno prevádzkovať v akejkoľvek obci alebo regióne bez číselných obmedzení vo vzťahu k územiu alebo bez podmienok zvýhodňujúcich koncesionárov, ktorým už bolo udelené povolenie na zber totožných stávok alebo bez podmienok, ktoré by v každom prípade mohli týchto koncesionárov zvýhodňovať;
f)
poskytnutie záruk musí byť v súlade s ustanoveniami článku 24 zákonného dekrétu č. 98 zo 6. júla 2011, ktorý bol zmenený a doplnený zákonom č. 111 z 15. júla 2011.
9h   Koncesionári oprávnení na zber stávok uvedení v odseku 9g, ktorých platnosť koncesie uplynie 30. júna 2012, pokračujú vo svojich zberných činnostiach až do dňa uzavretia koncesných zmlúv, ktoré budú udelené v súlade s predchádzajúcim odsekom. Zrušuje sa článok 24 ods. 37 a 38 zákonného dekrétu č. 98 zo 6. júla 2011, ktorý bol zmenený a doplnený zákonom č. 111 z 15. júla 2011, článok 1 ods. 287 písm. e) zákona č. 311 z 30. decembra 2004, ako aj článok 38 ods. 4 písm. e) [zákonného dekrétu č. 223 zo 4. júla 2006 o naliehavých opatreniach na ekonomické a sociálne oživenie, na kontrolu a racionalizáciu verejných výdavkov a o zásahoch v oblasti daňových príjmov a boja proti daňovým podvodom], ktorý bol zmenený a doplnený zákonom č. 248 zo 4. augusta 2006.“
15.
Ustanovenia tohto dekrétu boli uplatnené v zadávacích konaniach vyhlásených ADM v roku 2012. Článok 3.2 súťažných pravidiel tvoriacich prílohu k oznámeniu o vyhlásení zadávacieho konania Monti uložil uchádzačom, ktorí existujú kratšie ako dva roky a ktorých celkový príjem z činnosti prevádzkovateľa hazardných hier bol nižší ako dva milióny eur za posledné dva hospodárske roky, povinnosť preukázať svoju ekonomickú a finančnú situáciu predložením vhodných vyhlásení aspoň dvoch rozdielnych bankových inštitúcií.
16.
Smernica 2004/18 bola prevzatá do talianskeho právneho poriadku legislatívnym dekrétom č. 163/2006 z 12. apríla 2006 (riadna príloha GURI č. 100 z 2. mája 2006), ktorou sa ustanovujú pravidlá v oblasti zadávacích konaní.
17.
Podľa článku 41 uvedeného legislatívneho dekrétu podmienky, ktoré treba splniť na preukázanie ekonomickej a finančnej situácie ako podmienky poskytovania služieb, spresní verejný obstarávateľ. Ten istý článok však ďalej stanovuje, že účastník verejnej súťaže, ktorý nemôže predložiť požadované vyhlásenia alebo účtovné doklady, môže preukázať svoju ekonomickú a finančnú situáciu akýmkoľvek iným dokumentom, ktorý verejný obstarávateľ považuje za vhodný.
II – Skutkové okolnosti sporu vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie pred Súdnym dvorom
18.
Príslušné orgány 6. februára 2015 zistili na základe kontroly, ktorú vykonal tím administratívnej polície Questura di Reggio Calabria (Policajná prefektúra regiónu Kalábria, Taliansko) v obchodnej prevádzke s názvom „Betuniq“, so sídlom v obci Polistena (Taliansko), ktorú spravuje pán Politano’ a ktorá je prepojená s maltskou spoločnosťou UniqGroup Ltd, že činnosť zberu stávok bola v uvedenej prevádzke vykonávaná bez koncesie, povolenia alebo licencie.
19.
Giudice delle indagini preliminari (sudca pre predbežné vyšetrovanie) z Tribunale di Palmi (Súd Palmi, Taliansko) rozhodnutím z 13. februára 2015 vydal voči pánovi Politano’ príkaz na predbežné zaistenie majetku používaného na výkon uvedenej činnosti.
20.
Pán Politano’ podal proti uvedenému rozhodnutiu žalobu na vnútroštátny súd, v ktorej poukázal na nezlučiteľnosť určitých podmienok, stanovených v oznámení o vyhlásení zadávacieho konania Monti, s článkami 49 a 56 ZFEÚ.
21.
Žalobca v konaní vo veci samej sa domnieva, že jeho správanie nepredstavuje porušenie zákona, pretože ak je vnútroštátna právna úprava nezlučiteľná s článkami 49 a 56 ZFEÚ, zber stávok na športové podujatia v mene UniqGroup treba považovať za dovolený.
22.
Tvrdí, že UniqGroup bola vylúčená zo zadávacieho konania v roku 2012 aj napriek tomu, že riadne podala žiadosť o účasť, a to z dôvodu predpokladanej neexistencie potvrdenia o ekonomickej a finančnej situácii od „dvoch“ rozdielnych bankových inštitúcií, požadovaného v rámci článku 3.2 súťažných pravidiel tvoriacich prílohu k oznámeniu o vyhlásení zadávacieho konania Monti. Spresňuje, že UniqGroup napadla toto oznámenie o vyhlásení zadávacieho konania na talianskych správnych súdoch, pretože neobsahovalo miernejšie podmienky pre zahraničné spoločnosti, ktoré z oprávnených dôvodov nemôžu predložiť uvedené bankové záruky.
23.
Vnútroštátny súd zastáva názor, že pri zadávacom konaní, v ktorom mohli súťažiť prevádzkovatelia hier z rôznych krajín, akým bolo aj zadávacie konanie dotknuté vo veci samej, bolo nevyhnutné uplatniť zásadu podľa článku 47 smernice 2004/18/ES vrátane možnosti posúdenia ekonomickej a finančnej situácie „akýmkoľvek iným dokumentom, ktorý verejný obstarávateľ považuje za vhodný“.
24.
Požiadavka, aby verejný obstarávateľ prísne stanovil podmienky účasti, by mala byť nevyhnutne v súlade so zásadou čo najširšej účasti na zadávacom konaní, v ktorom sa musí všetkým zúčastneným stranám zaručiť možnosť preukázať svoju ekonomickú a finančnú situáciu akýmkoľvek iným dokumentom, ktorý sa považuje za vhodný.
25.
Z toho vyplýva, že verejný obstarávateľ mal povinnosť osobitne uviesť náhradné kritériá, ktoré považoval za vhodné a užitočné, s cieľom splniť požiadavku a umožniť predloženie platného potvrdenia každému uchádzačovi.
26.
Vnútroštátny súd sa však domnieva, že v danom prípade súťažné pravidlá tvoriace prílohu k oznámeniu o vyhlásení zadávacieho konania Monti neumožnili UniqGroup preukázať jej ekonomickú a finančnú situáciu náhradným dokumentom. Spoločnostiam, ako sú tie, o ktoré ide vo veci samej, sa teda podľa všetkého neposkytla jasná a jednoznačná možnosť preukázať vo verejnom záujme svoju ekonomickú stabilitu a spoľahlivosť.
27.
Za týchto okolností Tribunale di Reggio Calabria (Súd regiónu Kalábria) rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Majú sa článok 49 ZFEÚ, ako aj zásada rovnosti zaobchádzania a zásada efektivity vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave v oblasti hazardných hier, ktorá vyžaduje vyhlásenie nového zadávacieho konania (podľa článku [10 ods. 9]g zákona č. 44 z 26. apríla 2012) na udelenie koncesií, ktoré obsahuje ustanovenia o vylúčení z konania z dôvodu nepreukázania ekonomickej a finančnej situácie, pretože nestanovuje v tejto súvislosti náhradné kritériá namiesto kritéria dvoch bankových referencií od dvoch rozdielnych finančných inštitúcií?
2.
Má sa článok 47 smernice 2004/18/ES… vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave v oblasti hazardných hier, ktorá vyžaduje vyhlásenie nového zadávacieho konania (podľa článku [10 ods. 9]g zákona č. 44 z 26. apríla 2012) na udelenie koncesií [, ktoré obsahuje ustanovenia o vylúčení z konania] z dôvodu nepreukázania ekonomickej a finančnej situácie bez toho, aby na tento účel stanovilo iné dokumenty alebo možnosti, ako to je upravené v nadnárodnej právnej úprave?“
28.
Písomné pripomienky predložila talianska, belgická, nemecká a poľská vláda, ako aj Európska komisia.
29.
Dňa 13. apríla 2016 sa uskutočnilo pojednávanie, na ktorom sa zúčastnili pán Politano’, talianska a belgická vláda, ako aj Komisia.
III – Analýza
30.
Rovnako ako to bolo vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 28. januára 2016, Laezza (C‑375/14, EU:C:2016:60), prejednávaná vec sa netýka zákonnosti zákonného dekrétu z roku 2012, ale iného opatrenia nadväzujúceho na uvedený zákonný dekrét a obsiahnutého v súťažných pravidlách tvoriacich prílohu k oznámeniu o vyhlásení zadávacieho konania Monti. (
12
)
31.
Ak aj bude môcť Súdny dvor náležite využiť závery rozsudku z 28. januára 2016, Laezza (C‑375/14, EU:C:2016:60), v súvislosti s analytickou metódou, ktorú treba použiť, treba uviesť, že prejednávaná vec sa týka rozdielneho ustanovenia v oznámení o vyhlásení zadávacieho konania Monti, ktoré ukladá novým uchádzačom povinnosť predložiť dôkaz o svojej finančnej stabilite prostredníctvom vyhlásení aspoň dvoch bankových inštitúcií, pokiaľ nebudú môcť preukázať obrat v minimálnej výške dva milióny eur za dva roky.
32.
V prvom rade sa musím zaoberať prípustnosťou prejudiciálnych otázok, ktorá je spochybnená niektorými vedľajšími účastníkmi konania.
A – O prípustnosti
33.
Talianska vláda a v súvislosti s druhou otázkou aj Komisia sa domnievajú, že návrh na začatie prejudiciálneho konania treba zamietnuť ako neprípustný, pretože rozhodnutie vnútroštátneho súdu dostatočne neobjasňuje skutkové okolnosti veci, aby Súdny dvor mohol poskytnúť užitočnú odpoveď.
34.
Prikláňam sa k pochybnostiam týchto vedľajších účastníkov konania.
35.
Informácie poskytnuté vnútroštátnym súdom sú totiž podľa mňa v mnohých smeroch neúplné a do istej miery by sa dali považovať za nespĺňajúce požiadavky, ktoré Súdny dvor sústavne pripomína. Na úvod by som chcel pripomenúť, že v rozhodnutí vnútroštátneho súdu musia byť uvedené presné dôvody, pre ktoré vnútroštátny súd považuje výklad práva Únie za sporný a predloženie prejudiciálnych otázok Súdnemu dvoru za potrebné. V tomto ohľade sa vychádza z toho, že v rozhodnutí vnútroštátneho súdu musia byť uvedené presné dôvody, ktoré vnútroštátny súd viedli k tomu, aby sa zamyslel nad výkladom práva Únie a aby považoval za potrebné položiť Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku. (
13
)
36.
Pokiaľ ide o prvú otázku a v nadväznosti na otázky, nad ktorými som sa zamýšľal v návrhoch vo veci Laezza, (
14
) prejudiciálna otázka je podľa môjho názoru založená na opise skutkového stavu, ktorý nenachádza priamu podporu v spise vo veci samej. (
15
)
37.
Predovšetkým totiž nie je ľahké určiť, pre aké dôvody je sporné opatrenie, t. j. možnosť pre uchádzača o koncesiu v oznámení o vyhlásení zadávacieho konania Monti preukázať svoju ekonomickú a finančnú situáciu „predložením vhodných bankových vyhlásení aspoň dvoch bankových inštitúcií“, priamo spochybnená v spore vo veci samej. Na rozdiel od situácií, o aké ide vo veciach, v ktorých boli vydané rozsudky Costa a Cifone (
16
), ako aj Stanley International Betting a Stanleybet Malta (
17
), reorganizácia systému koncesií prostredníctvom vyhlásenia nového zadávacieho konania – v prejednávanej veci zadávacieho konania vyhláseného po zásahu zákonodarcu, resp. po prijatí zákonného dekrétu z roku 2012 – nie je celkovo nijako spochybnená. V tejto súvislosti prináleží iba vnútroštátnemu súdu overiť, či vzhľadom na uplatniteľné vnútroštátne právne predpisy môže mať sporné opatrenie skutočne vplyv na trestnoprávne postavenie žalobcu vo veci samej. (
18
)
38.
Následne sa dá len ťažko zistiť, do akej miery predstavovalo sporné ustanovenie pre UniqGroup, s ktorou je podľa všetkého prepojený žalobca v konaní vo veci samej, skutočnú prekážku jeho účasti na zadávacom konaní Monti.
39.
Ako sa uvádza v spise a ako sa spresnilo na pojednávaní, dôvod, pre ktorý UniqGroup, s ktorou je údajne žalobca vo veci samej prepojený, nemohla predložiť potvrdenie od druhej bankovej inštitúcie, zostal neobjasnený. V tejto súvislosti vnútroštátny súd iba uviedol, že „Banca di Valletta e‑mailom z 15. januára 2013 spresnila, že nemôže uviesť nič iné, len to, čo už uviedla vo svojich vyhláseniach… pričom sa musí pridržiavať noriem uplatňovaných v maltskom štáte“. Toto tvrdenie, ktorým sa spresňujú len dôvody, prečo táto banková inštitúcia nemohla poskytnúť presné informácie, nijako nesúvisí s tým, prečo si UniqGroup nemohla zadovážiť vyhlásenie od druhej bankovej inštitúcie.
40.
Okrem toho sa mi zdá, že ako sa už potvrdilo na pojednávaní, žalobca v konaní vo veci samej, ktorému dal vnútroštátny súd v tomto smere za pravdu, zamýšľa skôr namietať obmedzenia, ktorým bola UniqGroup vystavovaná na Malte, keď si mala zadovážiť požadované potvrdenia, než povinnosť uchádzačov predložiť uvedené potvrdenia, ktorá im bola uložená v rámci oznámenia o vyhlásení zadávacieho konania Monti.
41.
Zo spisu je okrem iného zrejmé, že UniqGroup bola z verejnej súťaže vylúčená nielen preto, že nepredložila obe požadované potvrdenia, ale aj z dôvodu nedostatočného obsahu jediného vyhlásenia, ktoré predložila. Ak by sa aj povinnosť predložiť vyhlásenia od dvoch bankových inštitúcií, uložená osobám majúcim záujem zúčastniť sa sporného zadávacieho konania, musela posúdiť z hľadiska dodržania práva Únie, nemôže žalobcu v konaní vo veci samej podporiť v jeho žalobných dôvodoch. Okrem toho sa domnievam, že vnútroštátny súd v tejto súvislosti neuviedol žiadne náhradné spôsoby, akými UniqGroup prípadne mohla preukázať svoju ekonomickú a finančnú situáciu.
42.
Pokiaľ ide o druhú otázku, ešte menej pochopiteľné je to, prečo by mala byť smernica 2004/18 predpisom relevantným v prejednávanej veci. Len ťažko môžem súhlasiť s tvrdením uvedeným v rozhodnutí vnútroštátneho súdu, podľa ktorého „žalobca oprávnene tvrdí, že keďže ide o výber… v ktorom mohli súťažiť prevádzkovatelia hier z rôznych krajín, bolo nevyhnutné uplatniť zásadu podľa článku 47 smernice 2004/18“. K tomu sa ešte vrátim v ďalších úvahách.
43.
Za takýchto okolností by formálna správnosť rozhodnutia vnútroštátneho súdu mohla byť vážne spochybnená a prejudiciálna otázka by z tohto dôvodu mohla byť považovaná za neprípustnú. Hoci iba vnútroštátnemu súdu prináleží, aby s prihliadnutím na osobitosti konkrétneho prípadu posúdil, či potrebuje rozhodnutie o návrhu na začatie prejudiciálneho konania na to, aby mohol vydať svoje rozhodnutie, ďalej aby posúdil relevantnosť otázok, ktoré predkladá Súdnemu dvoru a v akom štádiu konania má tieto otázky predložiť, (
19
) Súdny dvor zasa potrebuje dostatočné informácie o skutkových a právnych okolnostiach, aby mohol poskytnúť užitočné odpovede na otázky, ktoré mu boli predložené. (
20
) Predovšetkým sa vyžaduje, aby vnútroštátny súd aspoň objasnil skutkové predpoklady, na ktorých sa prejudiciálne otázky zakladajú. (
21
)
44.
Podobne ako pri prístupe, ktorý si zvolil už v minulosti, (
22
) by Súdny dvor mohol prostredníctvom posúdenia, pri ktorom by zohľadnil požiadavky kladené na vnútroštátny súd, rozhodnúť tak, že rozhodnutie vnútroštátneho súdu obsahuje postačujúci opis právnych a skutkových okolností sporu vo veci samej a že na základe informácií poskytnutých týmto súdom možno určiť zmysel predložených otázok. Súdny dvor môže v tomto ohľade dospieť k záveru, že otázky vnútroštátneho súdu sú tak založené na predpoklade, že na účely uplatnenia trestnoprávnej sankcie nemožno pánovi Politano’ vytýkať, že nie je držiteľom koncesie – a preto ani policajného povolenia –, ktorú bolo možné získať v rámci zadávacieho konania zorganizovaného podľa takých predpisov a za takých podmienok, ktoré sú v rozpore s právom Únie. (
23
)
45.
Ďalej sa budem venovať úvahám, ktoré sa viažu na odpovede, aké treba podľa môjho názoru poskytnúť na prejudiciálne otázky vo veci samej.
B – O veci samej
46.
Najskôr budem skúmať, či smernica 2004/18, a najmä jej článok 47, môžu brániť spornému opatreniu, a potom sa budem zaoberať otázkou, či je toto opatrenie v súlade so slobodou usadiť sa a so zásadami efektivity a ekvivalencie.
1. Prvý aspekt (druhá prejudiciálna otázka): uplatniteľnosť smernice 2004/18
47.
Týmto aspektom rozhodnutia odvolacieho súdu sa nebudem bližšie zaoberať, pretože podľa môjho názoru nie je nijako problematický.
48.
Ako som už uviedol, vnútroštátny súd spochybnil zlučiteľnosť sporného rozhodnutia, t. j. opatrenia, ktorým sa záujemcovi o koncesiu ukladá povinnosť preukázať finančnú spôsobilosť dvomi bankovými potvrdeniami, s článkom 47 smernice 2004/18, pričom nevysvetlil dôvody, ktoré ho viedli k predmetnému spochybneniu.
49.
Podľa môjho názoru totiž vôbec netreba pochybovať o tom, že uvedená smernica, a najmä jej článok 47, sa neuplatní v konaní vo veci samej, ktoré sa týka systému koncesií, ktoré nemožno označiť za „verejné zákazky“ v zmysle článku 1 ods. 2 písm. a) smernice 2004/18, alebo tiež za verejné koncesie na práce v zmysle článku 1 ods. 3 tej istej smernice.
50.
Treba pripomenúť, že smernica 2004/18 sa vzťahuje len na verejné zákazky na služby, t. j. na zmluvy s peňažným plnením uzavreté medzi verejným obstarávateľom a hospodárskym subjektom, ktorých predmetom je poskytovanie služieb uvedených v prílohe II tejto smernice [(pozri článok 1 ods. 2 písm. d) smernice 2004/18)]. Smernica 2004/18 sa podľa svojho článku 17 naopak nevzťahuje na koncesie na služby, ktoré sú definované ako zmluvy rovnakého druhu ako verejná zákazka na služby, s tým rozdielom, že príslušné protiplnenie za poskytnutie služieb spočíva výhradne v práve prevádzkovať predmetnú službu, ktoré je spojené. (
24
)
51.
Okrem toho sa ukazuje, že koncesia týkajúca sa organizovania stávok, akou je koncesia dotknutá vo veci samej, nie je verejná zákazka na služby v zmysle článku 1 ods. 2 písm. d) smernice 2004/18. Nielenže sa „služba“ dotknutá v tomto prípade neposkytuje v mene verejného obstarávateľa, ale hospodárske subjekty navyše nedostávajú žiadnu odmenu zo štátnych prostriedkov. Koncesionár okrem toho znáša celé riziko spojené s výkonom činnosti zberu a odovzdávania stávok.
52.
Vo všeobecnejšej rovine treba pripomenúť, že za súčasného stavu práva Únie nie sú koncesie na služby upravené nijakou z harmonizačných smerníc týkajúcich sa verejného obstarávania. (
25
) Tieto koncesie by naopak mohli patriť do pôsobnosti smernice 2014/23/EÚ (
26
), ktorá nadobudla účinnosť 23. júna 2014 a ktorej lehota na transpozíciu bola stanovená do 18. apríla 2016. Hoci táto smernica nebola spomenutá a zdá sa, že v konečnom dôsledku nie je uplatniteľná v čase skutkových okolností, treba podotknúť, že v článku 38 ods. 1 tejto smernice sa stanovuje, že „verejní obstarávatelia a obstarávatelia overia podmienky účasti týkajúce sa odbornej a technickej spôsobilosti a finančného a ekonomického postavenia záujemcov alebo uchádzačov, a to na základe vlastných vyhlásení, referencie alebo referencií, ktoré je potrebné predložiť ako dôkaz v súlade s požiadavkami uvedenými v oznámení o koncesii, ktoré musia byť nediskriminačné a primerané predmetu koncesie“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
53.
Smernica 2004/18 sa napokon v prejednávanej veci neuplatní, takže sa netreba zamýšľať nad tým, či je sporné opatrenie v súlade s článkom 47 tejto smernice.
2. Druhý aspekt: existencia obmedzenia nezlučiteľného so slobodou usadiť sa zakotvenou v článku 49 ZFEÚ, ako aj so zásadou rovnosti zaobchádzania a zásadou efektivity
54.
Prvá otázka, ktorá je jadrom veci, ktorá nám bola predložená, vyžaduje, aby Súdny dvor určil, či sporné opatrenie, ktorým sa stanovuje, že záujemca o koncesiu musí preukázať svoju ekonomickú a finančnú situáciu predložením príslušných referencií aspoň dvoch bankových inštitúcií, predstavuje neopodstatnené a neprimerané obmedzenie slobody usadiť sa.
55.
Hoci Súdnemu dvoru neprináleží spochybňovať výklad poskytnutý vnútroštátnym súdom podľa príslušného vnútroštátneho práva, hneď na začiatku musím vyjadriť svoje rozpaky nad uložením povinnosti preukázať svoju ekonomickú a finančnú situáciu záujemcom o koncesiu.
56.
Zdá sa totiž, že vnútroštátny súd vychádzal z predpokladu, že už len z dôvodu nesplnenia požiadavky predloženia potvrdenia aspoň dvoch bankových inštitúcií o ad hoc zriadení úverovej linky, majú byť záujemcovia o koncesiu, existujúci kratšie ako dva roky, vylúčení z účasti na zadávacom konaní Monti. Z dôvodu tejto požiadavky majú „etablovaní“ prevádzkovatelia výhodu oproti prevádzkovateľom, ktorým ešte neboli udelené koncesie, čo je v rozpore s právom Únie.
57.
Pokiaľ sa však pridŕžam dikcie sporného opatrenia ustanoveného v bode 3.2 súťažných pravidiel tvoriacich prílohu k oznámeniu o vyhlásení zadávacieho konania Monti, ukazuje sa, že táto požiadavka je stanovená len subsidiárne k povinnosti záujemcu o koncesiu preukázať, že celkový príjem z činnosti prevádzkovateľa hazardných hier nebol za posledné dva hospodárske roky, ukončené do dátumu predloženia návrhu, nižší ako dva milióny eur. (
27
)
58.
Po tomto spresnení a v rámci analytickej metódy, ktorá sa tradične používa pri určovaní, či reštriktívnym opatrením nedochádza k porušovaniu slobôd zakotvených v ZFEÚ, budem skúmať problematiku, ktorá nám bola predložená, v rámci týchto krokov, a to po prvé identifikácia obmedzenia uloženého diskriminačným spôsobom, po druhé posúdenie dôvodov uvedených na podporu obmedzenia a po tretie preskúmanie primeranosti sporného opatrenia.
59.
Po prvé treba preveriť, či sporné opatrenie predstavuje potenciálne obmedzenie slobody usadiť sa zakotvenej v článku 49 ZFEÚ a prípadne či bolo uložené diskriminačným spôsobom.
60.
So zreteľom na široké vymedzenie toho, čo podľa judikatúry Súdneho dvora predstavuje „obmedzenie“ najmä v odvetví hazardných hier, v ktorom boli posúdené ako reštriktívne všetky opatrenia, ktoré sú viac či menej nevýhodné pre hospodárske subjekty, ktoré majú záujem vykonávať činnosť zberu stávok, (
28
) zastávam názor, že na túto otázku treba odpovedať kladne.
61.
Sporné opatrenie, ktoré uchádzačom v zadávacom konaní Monti ukladá osobitnú povinnosť preukázať svoju finančnú stabilitu, môže mať totiž vplyv na účasť na uvedenom zadávacom konaní, a môže teda predstavovať obmedzenie slobody usadiť sa. (
29
)
62.
Ako už uviedla Komisia vo svojich pripomienkach, z dôvodu povinnosti predložiť dôkaz svojej finančnej stability prostredníctvom vyhlásení aspoň dvoch bankových inštitúcií je dotknutý potenciálny koncesionár povinný vytvoriť si bankový úverový vzťah u dvoch rozdielnych subjektov. Toto je podmienka, ktorú nie sú pripravení splniť všetci noví koncesionári, pretože jej splnenie nie je nevyhnutné na výkon ich činnosti v iných prostrediach a pretože môže spôsobovať osobitné ťažkosti.
63.
Pokiaľ ide o otázku, či bolo uvedené obmedzenie uložené diskriminačným spôsobom, treba skonštatovať, že sa nepreukázalo – a tak sa mi zdá, že nikto ani netvrdil –, že sa sporné opatrenie uplatňuje len na prevádzkovateľov – uchádzačov v zadávacom konaní v roku 2012, usadených v iných členských štátoch. Naopak sa domnievam, že z informácií predložených Súdnemu dvoru vyplýva, že sporné opatrenie sa ukladá všetkým prevádzkovateľom, ktorí sa chceli zúčastniť zadávacieho konania vyhláseného v roku 2012, a to bez ohľadu na miesto ich sídla.
64.
Okrem toho vzhľadom na neexistenciu informácií svedčiacich o opaku sa ukazuje, že požiadavka predloženia vyhlásení sa vzťahuje rovnako na všetkých účastníkov postupu zadávacieho konania.
65.
Po druhé treba preskúmať, či dôvody, ktoré uviedli vnútroštátne orgány, aby odôvodnili, prečo uložili uchádzačom povinnosť preukázať svoju finančnú solventnosť, môžu opodstatniť predmetné obmedzenie.
66.
V tomto ohľade sa podľa ustálenej judikatúry môžu obmedzenia činností týkajúcich sa hazardných hier odôvodniť naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu, ako sú ochrana spotrebiteľa, predchádzanie podvodom a nabádaniu občanov na neprimerané výdavky na hru. V súvislosti s talianskou právnou úpravou Súdny dvor v minulosti rozhodol, že všeobecný cieľ boja proti trestnej činnosti spojenej s hazardnými hrami môže odôvodniť obmedzenia vyplývajúce z uplatniteľnej vnútroštátnej právnej úpravy, (
30
) pokiaľ uvedené obmedzenia spĺňajú zásadu proporcionality a prostriedky použité na uvedený účel sa preskúmajú z celkového hľadiska a koherentným a systematickým spôsobom. (
31
)
67.
Predovšetkým dotknutým členským štátom prináleží zabezpečiť, aby prostriedky použité v rámci systému koncesií boli vhodné na zabezpečenie prístupu k výkonu hospodárskej činnosti v dotknutom odvetví, a to za ekvivalentných podmienok a efektívne.
68.
Podotýkam, že v prejednávanej veci nie je spochybnený systém koncesií ako celok, ale len povinnosť uchádzačov o koncesiu preukázať svoju ekonomickú a finančnú stabilitu v zmysle bodu 3.2 súťažných pravidiel tvoriacich prílohu k oznámeniu o vyhlásení zadávacieho konania Monti.
69.
Podľa môjho názoru niet pochýb o tom, že cieľ týchto požiadaviek, ktoré majú nielen usmerniť ponuku hazardných hier – a v konečnom dôsledku obmedziť organizovanú trestnú činnosť a výskyt podvodov spojených s nelegálnym organizovaním hier –, ale tiež zabezpečiť určitú kontrolu v záujme hráčov, je legitímny. V tejto súvislosti pripomínam, že Súdny dvor už v minulosti poukázal konkrétne na vyšetrovanie zo strany talianskej vlády, z ktorého vyplynulo, že „činnosti nezákonných hier a stávok, ktoré sú ako také zakázané, predstavujú v Taliansku značný problém, ktorý by expanzia povolených a regulovaných činností mohla odstrániť“. (
32
)
70.
Po tretie a nakoniec teda vzniká otázka, či bolo predmetné opatrenie uložené v súlade so zásadou proporcionality.
71.
Najprv sa budem zaoberať otázkou vhodnosti sporného opatrenia, a následne sa budem venovať otázke jeho proporcionality.
72.
Pokiaľ ide najprv o vhodnosť predmetnej povinnosti, podľa môjho názoru je celkom zrejmé, že bankovými vyhláseniami, ako sú tie, ktoré vyžadujú sporné ustanovenia, možno preukázať finančnú situáciu uchádzača vykonávať činnosť zberu stávok, pokiaľ mu mala byť zverená.
73.
Rovnako ako požiadavka dotknutá vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Dickinger a Ömer (
33
), podľa ktorej držiteľ monopolu v oblasti hazardných hier musí mať základné imanie v určitej výške, môže povinnosť predložiť vyhlásenia dvoch bankových inštitúcií zabezpečiť, že hospodársky subjekt sa bude nachádzať vo finančnej situácii, ktorá mu umožní plniť si záväzky voči stávkarom, ktorí vyhrajú.
74.
Ako belgická vláda uvádza vo svojich písomných vyjadreniach, akákoľvek účinná a koherentná právna úprava týkajúca sa hazardných hier nevyhnutne obsahuje také ustanovenia, ktorých účelom je zabezpečiť finančnú spôsobilosť záujemcov o poskytovanie služieb.
75.
Pokiaľ ide ďalej o primeranosť dotknutého opatrenia, pripomínam, že v zásade prináleží vnútroštátnemu súdu určiť, či so zreteľom na všetky informácie, ktoré mu boli poskytnuté, predmetné opatrenie nepresahuje rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného cieľa. (
34
) Platí to o to viac, že rozhodnutie vnútroštátneho súdu obsahuje v tomto smere len málo údajov.
76.
S cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu čo možno najužitočnejšej odpovede by však Súdny dvor mohol uviesť nasledujúce spresnenia týkajúce sa skutočností, na ktoré sa pri analýze treba zamerať.
77.
Po prvé prináleží vnútroštátnemu súdu určiť, či v súvislosti so získaním požadovaných bankových vyhlásení môžu podnikom, ktoré zamýšľajú zúčastniť sa zadávacieho konania s cieľom získať koncesiu na výkon činnosti v odvetví hazardných hier, vzniknúť osobitné finančné náklady alebo skutočné ťažkosti organizačného charakteru.
78.
Podotýkam, že v prejednávanej veci nič neumožňuje dospieť k záveru, že povinnosť predložiť dve vyhlásenia európskych bánk predstavuje nesplniteľnú požiadavku pre spoľahlivý hospodársky subjekt, ktorý má záujem vykonávať činnosť zberu stávok. V tomto ohľade pripomínam, že vnútroštátny súd uviedol len to, že žalobca vo veci samej „z oprávnených dôvodov“ nemohol predložiť obe požadované bankové vyhlásenia. O povahe týchto dôvodov možno však naďalej pochybovať a klásť si otázku, či skutočným dôvodom, prečo žalobca vo veci samej nemohol, ako sám uviedol, predložiť vyhlásenia, v skutočnosti nie je to, že mu chýba finančná dôveryhodnosť. Zo spisu totiž vyplýva, že jediná referencia predložená spoločnosťou UniqGroup v každom prípade nestačí na preukázanie jeho ekonomickej a finančnej situácie.
79.
Po druhé prináleží vnútroštátnemu súdu preskúmať, či vzhľadom na povinnosti, ktoré boli konkrétne uložené koncesionárom, možno tvrdiť, že so zreteľom na priestor pre voľnú úvahu, ktorú treba členským štátom ponechať pri organizovaní odvetvia hazardných hier, predmetná požiadavka skutočne presahuje rámec toho, čo je nevyhnutné.
80.
V súvislosti s týmto posledným bodom považujem za vhodné pripomenúť, že vzhľadom na osobitnú povahu hospodárskych činností v odvetví hazardných hier, ktorú Súdny dvor uznal pri viacerých príležitostiach a ktorá je okrem iného dôvodom, prečo uvedené odvetvie ešte nebolo predmetom harmonizačných opatrení, musí existovať možnosť zaviesť v tejto oblasti vhodné nástroje predovšetkým na zaistenie bezpečnosti uvedenej činnosti tak z hľadiska ochrany spotrebiteľov, ako aj z hľadiska predchádzania podvodom a rozvoju trestnej činnosti.
81.
V tomto kontexte nemožno podľa môjho názoru vytýkať orgánom udeľujúcim povolenia, že sa neuspokojili s hocijakými vyhláseniami a potvrdeniami, keď si overovali ekonomickú a finančnú situáciu záujemcov o koncesie. Vyhlásenia bánk, ako sú vyhlásenia požadované sporným opatrením, sa v podstate vyznačujú väčšou spoľahlivosťou ako tie, ktoré poskytol záujemca o koncesiu v odvetví hazardných hier.
IV – Návrh
82.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré predložil Tribunale di Reggio Calabria (Súd regiónu Kalábria), takto:
Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby, a osobitne jej článok 47, sa neuplatní na vnútroštátnu právnu úpravu, ktorou sa v odvetví hazardných hier upravuje postup verejného obstarávania, ktorého cieľom je udelenie koncesií, akým je aj postup, o aký ide v konaní vo veci samej.
Slobodu usadiť sa zakotvenú v článku 49 ZFEÚ, ako aj zásady ekvivalencie a efektivity treba vykladať v tom zmysle, že nebránia takej vnútroštátnej právnej úprave, ktorá pri udeľovaní koncesií v odvetví hazardných hier vylučuje zo zadávacieho konania hospodárske subjekty, ktoré neboli schopné predložiť vyhlásenia dvoch rozdielnych bankových inštitúcií, pokiaľ je táto požiadavka v súlade so zásadou proporcionality. Vnútroštátnemu súdu prináleží preveriť, či je táto požiadavka so zreteľom na všetky okolnosti daného prípadu opodstatnená a primeraná sledovanému cieľu.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v. EÚ L 134, 2004, s. 114, Mim. vyd. 06/007, s. 132).
(
3
)	Pre bližšie informácie o tejto judikatúre odkazujem na moje návrhy, ktoré som predniesol vo veci Laezza (C‑375/14, EU:C:2015:788, bod 2).
(
4
)	Oznámenie uverejnené v GURI č. 88 z 30. júla 2012, 5. špeciálne vydanie, s. 15 a v Úradnom vestníku Európskej únie, s. 145, z 31. júla 2012.
(
5
)	GURI č. 146 z 26. júna 1931.
(
6
)	Riadna príloha GURI č. 302 z 29. decembra 2000.
(
7
)	Rozsudok zo 6. marca 2007, C‑338/04, C‑359/04 a C‑360/04, EU:C:2007:133.
(
8
)	Zákonný dekrét zo 4. júla 2006 o naliehavých opatreniach na ekonomické a sociálne oživenie, na kontrolu a racionalizáciu verejných výdavkov a o zásahoch v oblasti daňových príjmov a boja proti daňovým podvodom, ktorý bol zmenený zákonom č. 248 zo 4. augusta 2006 (GURI č. 18 z 11. augusta 2006).
(
9
)	Rozsudok zo 16. februára 2012, C‑72/10 a C‑77/10, EU:C:2012:80.
(
10
)	Zákonný dekrét z 2. marca 2012 o naliehavých opatreniach na zjednodušenie zdaňovania, zlepšenie efektívnosti a posilnenie kontrolných postupov (GURI č. 52 z 2. marca 2012, s. 1), ktorý bol zmenami a doplneniami zmenený na zákon č. 44 z 26. apríla 2012 (GURI č. 99 z 28. apríla 2012, a riadna príloha GURI č. 85, s. 1 a nasl.; zosúladené znenie, s. 23 a nasl.) (ďalej len „zákonný dekrét z roku 2012“).
(
11
)	Zákon o ustanoveniach na vytvorenie ročného a viacročného štátneho rozpočtu (zákon o stabilite z roku 2011) [legge n. 220 – Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge di stabilità 2011)] z 13. decembra 2010 (riadna príloha GURI č. 297 z 21. decembra 2010).
(
12
)	Pozri moje návrhy vo veci Laezza (C‑375/14, EU:C:2015:788, body 27 a 28).
(
13
)	Pozri najmä rozsudok z 22. januára 2015, Stanley International Betting a Stanleybet Malta (C‑463/13, EU:C:2015:25, bod 27 a citovaná judikatúra).
(
14
)	C‑375/14, EU:C:2015:788, body 40 až 45.
(
15
)	Pozri v tomto zmysle moje návrhy vo veci Laezza (C‑375/14, EU:C:2015:788, bod 44).
(
16
)	Rozsudok zo 16. februára 2012, C‑72/10 a C‑77/10, EU:C:2012:80.
(
17
)	Rozsudok z 22. januára 2015, C‑463/13, EU:C:2015:25.
(
18
)	Pozri v tomto zmysle moje návrhy vo veci Laezza (C‑375/14, EU:C:2015:788, body 41 a 43).
(
19
)	Pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 27. októbra 1993, Enderby (C‑127/92, EU:C:1993:859, bod 10), z 26. októbra 2010, Schmelz (C‑97/09, EU:C:2010:632, bod 28), ako aj zo 16. júna 2015, Gauweiler a i. (C‑62/14, EU:C:2015:400, bod 15).
(
20
)	Pozri najmä rozsudok z 22. decembra 2008, Les Vergers du Vieux Tauves (C‑48/07, EU:C:2008:758, bod 17).
(
21
)	Pozri najmä rozsudok z 26. januára 1993, Telemarsicabruzzo a i. (C‑320/90 až C‑322/90, EU:C:1993:26, bod 6), ako aj uznesenia z 9. apríla 2008, RAI (C‑305/07, neuverejnené, EU:C:2008:208, bod 16), zo 17. septembra 2009, Investitionsbank Sachsen‑Anhalt (C‑404/08 a C‑409/08, neuverejnené, EU:C:2009:563, bod 29), a z 3. júla 2014, Talasca (C‑19/14, EU:C:2014:2049, bod 17).
(
22
)	Pozri najmä rozsudok z 28. januára 2016, Laezza (C‑375/14, EU:C:2016:60).
(
23
)	Pozri v tomto zmysle moje návrhy vo veci Laezza (C‑375/14, EU:C:2015:788, bod 46).
(
24
)	Na rozdiel medzi „verejnou zákazkou na služby“ a „koncesiou na služby“ v zmysle smernice 2004/18 poukazuje konkrétne rozsudok z 10. marca 2011, Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler (C‑274/09, EU:C:2011:130, body 23 a 29, ako aj citovaná judikatúra).
(
25
)	Pozri rozsudok z 3. júna 2010, Sporting Exchange (C‑203/08, EU:C:2010:307, bod 39 a citovaná judikatúra).
(
26
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. februára 2014 o udeľovaní koncesií (Ú. v. EÚ L 94, 2014, s. 1).
(
27
)	V prejednávanej veci žalobca v konaní vo veci samej na pojednávaní konkrétne uviedol, že za posledný hospodársky rok vykázal obrat 14 miliónov eur.
(
28
)	Pozri v tomto zmysle moje návrhy vo veci Laezza (C‑375/14, EU:C:2015:788, body 56 až 58 a citovaná judikatúra).
(
29
)	Tamže, bod 64.
(
30
)	Pozri najmä rozsudok z 22. januára 2015, Stanley International Betting a Stanleybet Malta (C‑463/13, EU:C:2015:25, body 48 a 49 ako aj citovanú judikatúru).
(
31
)	Pozri rozsudok z 28. januára 2016, Laezza (C‑375/14, EU:C:2016:60, bod 36 a citovaná judikatúra).
(
32
)	Pozri rozsudok zo 6. marca 2007, Placanica a i. (C‑338/04, C‑359/04 a C‑360/04, EU:C:2007:133, bod 56).
(
33
)	Rozsudok z 15. septembra 2011, C‑347/09, EU:C:2011:582, bod 77.
(
34
)	Pozri najmä rozsudok z 28. januára 2016, Laezza (C‑375/14, EU:C:2016:60, bod 37 a citovaná judikatúra.