62002CC0422_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Toto odvolanie sa týka uplatnenia zásady zákazu diskriminácie zakotvenej v článku 9 ods. 5 nariadenia Rady (ES) č. 384/96 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva(2) (ďalej len „základné nariadenie“). Nastoľuje otázku, ako sa má tento zákaz uplatniť v prípade, ak dovozy rovnakého druhu výrobkov z dvoch rozdielnych skupín krajín podliehajú súčasne dvom rôznym antidumpingovým prešetrovaniam: základnému prešetrovaniu vo vzťahu k prvej skupine krajín a preskúmaniu pri skončení platnosti opatrenia(3) vo vzťahu k druhej skupine. V prípade, že by prvé prešetrovanie neviedlo k uloženiu ciel, v akom rozsahu sú orgány Spoločenstva povinné zrušiť clá podliehajúce preskúmaniu pri skončení platnosti opatrenia? A najmä: v akom rozsahu sa má táto povinnosť uplatňovať spätne?
Príslušná antidumpingová právna úprava
2. Podľa základného nariadenia – ktoré bolo vydané okrem iného s cieľom zosúladiť správnu prax s novými medzinárodnými záväzkami vyplývajúcimi z antidumpingového kódexu z roku 1994 zostaveného v rámci Uruguajského kola mnohostranných obchodných rokovaní(4) – Komisia po konzultácii s poradným výborom, v ktorom majú členské štáty svoje zastúpenie, vykoná dumpingové prešetrovania a je oprávnená uložiť dočasné clo, zatiaľ čo v právomoci Rady je uloženie konečného cla. Článok 5 upravuje začatie prešetrovania na základe žiadosti výrobného odvetvia Spoločenstva, ktorého vykonanie upravuje článok 6.
3. Článok 7 ods. 1 stanovuje: „Dočasné clá možno uložiť..., ak sa uskutočnilo predbežné kladné rozhodnutie o dumpingu a následnej ujme výrobnému odvetviu spoločenstva a ak si záujmy spoločenstva vyžadujú prijatie opatrení na zabránenie takejto ujmy. ...“ Podľa článku 7 ods. 3 sa dočasné clá zabezpečia zárukou.
4. Článok 9 ods. 4 stanovuje: „Ak skutočnosti, tak ako boli s konečnou platnosťou stanovené, preukážu existenciu dumpingu a ním spôsobenej ujmy a záujmy spoločenstva si vyžadujú prijatie opatrení ..., Rada uznášajúca sa jednoduchou väčšinou uloží konečné antidumpingové clo na návrh predložený Komisiou po konzultácii s poradným výborom. ...“
5. Článok 9 ods. 5 stanovuje: „Antidumpingové clo sa uloží v primeraných čiastkach, v každom prípade na nediskriminačnom základe z dovozu takéhoto výrobku zo všetkých zdrojov, o ktorých sa zistilo, že sú dumpingové a spôsobujú ujmu ...“
6. Znenie článku 9 ods. 5 sa prevažne zhoduje so znením článku 9.2 antidumpingového kódexu: „Ak je na akýkoľvek výrobok vymerané antidumpingové clo, bude sa toto antidumpingové clo vyberať v primeraných výškach, v každom prípade na nediskriminačnom základe, z dovozov tohto výrobku zo všetkých zdrojov, o ktorých sa zistilo, že sú dumpingové a spôsobujú ujmu ...“
7. Toto ustanovenie je podľa názoru odvolateľa vyjadrením všeobecnej doložky najvyšších výhod zakotvenej v článku I Všeobecnej dohody o clách a obchode (ďalej len „GATT 1947“): „Pokiaľ ide o clá a akékoľvek dávky, ukladané pri dovoze alebo vývoze alebo v súvislosti s dovozom alebo vývozom alebo ukladané pri medzinárodných prevodoch platieb za dovoz a vývoz, ďalej pokiaľ ide o spôsob vyberania takých ciel a dávok, pokiaľ ide o pravidlá a formality súvisiace s dovozom a vývozom..., akákoľvek výhoda, uprednostnenie, výsada či oslobodenie, poskytnuté ktoroukoľvek zmluvnou stranou akémukoľvek výrobku pochádzajúcemu z ktorejkoľvek krajiny alebo tam určenému, budú ihneď a bezpodmienečne poskytnuté rovnakému výrobku pochádzajúcemu z území všetkých ostatných zmluvných strán alebo tam určenému ...“ [ neoficiálny preklad ]
8. Článok 11 základného nariadenia upravuje dobu platnosti, preskúmanie a náhradu uloženého cla. Článok 11 ods. 2 prvý a druhý pododsek stanovujú:
„Konečné antidumpingové opatrenie vyprší päť rokov od jeho uloženia alebo päť rokov od ukončenia najnovšieho preskúmania, ktoré sa týkalo tak dumpingu, ako aj ujmy, pokiaľ nie je v rámci preskúmania stanovené, že uplynutie platnosti by pravdepodobne viedlo k pokračovaniu alebo opakovanému výskytu dumpingu a ujmy. Takéto preskúmanie uplynutia platnosti sa iniciuje z podnetu Komisie alebo na žiadosť výrobcov spoločenstva, alebo v ich mene a príslušné opatrenia zostanú v platnosti až do výsledku takéhoto preskúmania.
Preskúmanie uplynutia platnosti sa začne, ak žiadosť obsahuje dostatočné dôkazy, že uplynutie platnosti opatrení by pravdepodobne malo za následok pokračovanie alebo opakovaný výskyt dumpingu a ujmy. ...“
9. Komisia môže ďalej kedykoľvek po uplynutí minimálne jedného roka od uloženia konečného cla vykonať predbežné preskúmanie podľa článku 11 ods. 3 základného nariadenia zamerané predovšetkým na zistenie, či je potrebné alebo postačujúce pokračovať v ukladaní cla, alebo či došlo k podstatnej zmene rozhodujúcich okolností.
10. Článok 11 ods. 5 stanovuje: „Príslušné ustanovenia tohto nariadenia vo vzťahu k postupom a uskutočňovaniu prešetrovania s výnimkou tých, ktoré sa týkajú lehôt, sa vzťahujú na každé preskúmanie uskutočnené podľa odsekov 2, 3 a 4. ...“
Predmetné antidumpingové konanie
11. Predmetný spor sa týka dovozu výrobkov označovaných ako veľké elektrolytické hliníkové kondenzátory (ďalej len „VEHK“), hoci zároveň treba pripustiť, že označenie „veľké“ v tomto prípade nie je na mieste. Kondenzátory sú elektronické súčiastky, ktoré ukladajú a následne uvoľňujú elektrickú energiu a ktoré sú zabudované do spínacích obvodov prakticky všetkých druhov elektronických zariadení, ako sú počítače, telekomunikačné a meracie zariadenia, prístroje na priemyselné a vojenské účely, motorové vozidlá a iné spotrebné tovary. Dotknuté VEHK sú zabudované najmä v elektrických obvodoch spotrebnej elektroniky s dlhou životnosťou ako sú televízory, videorekordéry a osobné počítače.
12. S účinnosťou od 4. decembra 1992 bolo na dovoz niektorých VEHK z Japonska uložené konečné antidumpingové clo.(5) Platnosť tohto cla v súlade s článkom 11 ods. 2 základného nariadenia skončila 4. decembra 1997. S účinnosťou od 19. júna 1994 bolo ďalej uložené konečné antidumpingové clo na dovoz niektorých takýchto výrobkov z Kórei a Taiwanu.(6) Neskôr 27. novembra 1997 Komisia oznámila začatie prešetrovania vo veci dovozu VEHK zo Spojených štátov a z Thajska.(7)
13. Dňa 3. decembra 1997, v posledný deň, kedy malo byť podľa nariadenia č. 3482/94 vyberané clo na dovoz výrobkov z Japonska, oznámila Komisia začatie preskúmania skončenia platnosti tohto cla na základe žiadosti podanej v mene výrobcov Spoločenstva, ako aj predbežné preskúmanie z vlastného podnetu.(8) V súlade s článkom 11 ods. 2 základného nariadenia zostalo clo v platnosti až do výsledku tohto preskúmania. Dňa 7. apríla 1998 bolo oznámené následné preskúmanie opatrení prijatých vo vzťahu k dovozu výrobkov z Kórei a Taiwanu.(9)
14. V rámci prešetrovania, ktorého predmetom boli VEHK zo Spojených štátov a z Thajska, Komisia konštatovala, že dumpingové dovozy spôsobili dotknutému výrobnému odvetviu Spoločenstva značnú ujmu a že v záujme Spoločenstva je uloženie antidumpingového cla. Preto Komisia uložila dočasné clo na niektoré takéto dovozy s platnosťou šesť mesiacov počnúc 28. augustom 1998.(10) V súlade s článkom 7 ods. 3 základného nariadenia sa clo nevyberalo, ale namiesto toho bolo zabezpečené zárukou.
15. Komisia následne na to navrhla Rade prijatie konečných antidumpingových opatrení týkajúcich sa týchto dovozov. Rada tomuto návrhu v lehote 15 mesiacov stanovenej v článku 6 ods. 9 základného nariadenia nevyhovela. Z toho dôvodu pre dovozy výrobkov zo Spojených štátov a z Thajska neboli prijaté konečné antidumpingové opatrenia a platnosť dočasných opatrení skončila 28. februára 1999. Taktiež ani dočasné antidumpingové clá na tieto dovozy neboli uložené s konečnou platnosťou.
16. V rámci preskúmania opatrení týkajúcich sa dovozov z Japonska, Kórei a Taiwanu Komisia takisto konštatovala, že dotknutému výrobnému odvetviu Spoločenstva bola spôsobená značná ujma a záujmy Spoločenstva si vyžadujú pokračovanie v ukladaní antidumpingových opatrení na tieto dovozy. Keďže však na dovozy zo Spojených štátov a z Thajska nebolo uložené clo, Komisia navrhla Rade zrušiť opatrenia vzťahujúce sa na dovozy z Japonska, Kórei a Taiwanu. Rada tomuto návrhu vyhovela nariadením č. 173/2000(11) (ďalej len „napadnuté nariadenie“).
17. Podľa článku 3 druhého odseku nadobudlo napadnuté nariadenie účinnosť spätne k 28. februáru 1999, ku dňu, kedy skončila platnosť dočasných ciel uložených na dovozy zo Spojených štátov a z Thajska.
18. Dôvody zrušenia opatrení a ich spätný účinok sú vysvetlené v odôvodneniach č. 132 až 139 nariadenia. V odôvodneniach č. 133 až 135 sa uvádza:
„(133) Nové prešetrovanie týkajúce sa dovozu zo Spojených štátov amerických a z Thajska a obidva spomenuté prieskumy boli z väčšej časti uskutočnené súčasne. Ako už bolo spomenuté, uvedené prieskumy, ako aj nové konanie vedené voči Spojeným štátom americkým a Thajsku v súvislosti s tým istým tovarom dospeli prevažne k rovnakým záverom. Tieto závery v zásade odôvodňujú zmenu konečných opatrení týkajúcich sa dovozov tovarov pochádzajúcich z Japonska, Kórejskej republiky a Taiwanu.
Článok 9 ods. 5 základného nariadenia však stanovuje, že antidumpingové clo sa uloží na dovoz výrobkov, o ktorých sa zistilo, že sú dumpingové a spôsobujú ujmu, na nediskriminačnom základe bez ohľadu na ich pôvod.
(134)	Z týchto dôvodov možno dôjsť k záveru, že všetky prípadné opatrenia, ktoré boli na základe výsledkov tohto prešetrovania prijaté pre dovozy výrobkov pochádzajúcich z Japonska, Kórejskej republiky a Taiwanu, predstavujú diskrimináciu týchto troch krajín, pretože voči Spojeným štátom americkým a Thajsku neboli prijaté žiadne opatrenia.
(135)	Preto v záujme zabezpečenia jednotného postupu a rešpektovania zásady zákazu diskriminácie uvedenej v článku 9 ods. 5 základného nariadenia je nevyhnutné ukončiť konania týkajúce sa dovozu VEHK pochádzajúcich z Japonska, Kórejskej republiky, resp. Taiwanu bez toho, aby boli prijaté antidumpingové opatrenia.“ [ neoficiálny preklad ]
19. Jeden z japonských vývozcov uviedol, že s cieľom zabrániť diskriminácii je potrebné zrušiť clo na dovozy z Japonska so spätnou účinnosťou k 3. decembru 1997, teda ku dňu, kedy bolo preskúmanie začaté, pretože po dobu trvania preskúmania podliehali výrobky z Japonska, na rozdiel od výrobkov zo Spojených štátov a Thajska, naďalej clu.
20. Vychádzajúc z dôvodov uvedených v odôvodneniach č. 137 a 138 nariadenia však Rada rozhodla, že opatrenia sa spätne rušia s účinkom len od 28. februára 1999:
„(137) ... dovoz výrobkov pochádzajúcich zo Spojených štátov amerických a z Thajska bol v čase od decembra 1997 do 28. februára 1999 predmetom prešetrovania takisto, ako dovoz z Japonska. Skutočnosť, že v tomto čase sa antidumpingové opatrenia vzťahovali na Japonsko, nie však na Spojené štáty americké a Thajsko, je iba dôsledkom toho, že sa konanie týkajúce sa Spojených štátov amerických a Thajska nachádzalo v inej fáze, a síce vo fáze základného prešetrovania, zatiaľ čo sa na Japonsko už vzťahovali platné opatrenia zavedené nariadením (ES) č. 3482/92. Za týchto okolností nešlo o diskrimináciu, pretože situácia v príslušných konaniach bola odlišná.
(138) 	Napriek tomu bolo uznané, že vzhľadom na dôvody uvedené v bodoch 132 až 135 musia byť dovozy výrobkov pochádzajúcich z Japonska od 28. februára 1999 posudzované rovnako ako dovozy výrobkov zo Spojených štátov amerických a z Thajska. To isté platí aj pre Kórejskú republiku a Taiwan. Prešetrovanie týkajúce sa Spojených štátov amerických a Thajska malo byť do 28. februára 1999 skončené, a to buď zavedením opatrení alebo ukončením konania. Predmetným prešetrovaním sa dospelo k podobným záverom ako prešetrovaním týkajúcim sa Spojených štátov amerických a Thajska, a preto musí byť toto konanie ukončené rovnakým spôsobom.“ [ neoficiálny preklad ]
Konanie pred Súdom prvého stupňa
21. Europe Chemi-Con (Deutschland) GmbH je 100 % dcérskou spoločnosťou japonského výrobcu VEHK Nippon Chemi-Con Corporation, pre ktorého pôsobí v Európskom spoločenstve ako výhradný distribútor a dovozca. Nippon Chemi-Con bol jedným z vývozcov výslovne uvedených v nariadení č. 3482/92, a teda je zrejmé, že bol tým podnikom, ktorý pred vydaním napadnutého nariadenia uviedol, že je potrebné zrušiť clo na dovozy z Japonska so spätnou účinnosťou k 3. decembru 1997.
22. Dňa 14. apríla 2000 Europe Chemi-Con podala na Súd prvého stupňa žalobu, v ktorej navrhuje zrušiť „druhý odsek článku 3 napadnutého nariadenia v časti, v ktorej nestanovuje spätnú účinnosť tohto nariadenia od 4. decembra 1997“.(12) Odvoláva sa na dva žalobné dôvody: „zjavne nesprávne posúdenie skutkového stavu“ a „nedostatok odôvodnenia“.
23. Žaloba bola rozsudkom z 12. septembra 2002 zamietnutá.(13)
24. Súd prvého stupňa sa v bodoch 48 až 60 napadnutého rozsudku zaoberal prvým žalobným dôvodom. Najprv v bode 48 konštatoval:
„Žalobkyňa v podstate vytýka nesprávne právne posúdenie pri uplatnení zásady rovnosti zaobchádzania v napadnutom nariadení, a nie zjavne nesprávne posúdenie skutkových stavu Radou, ktorá sa nesprávne domnievala, že k diskriminácii dochádzalo až od 28. februára 1999 a nie už od 4. decembra 1997. Podľa názoru žalobkyne mala Rada totiž uprednostniť zásadu rovnosti zaobchádzania ako jednu zo základných zásad práva Spoločenstva, uvedenú v článku 9 ods. 5 základného nariadenia, pred článkom 11 ods. 2 základného nariadenia, ktorého použitie vedie k diskriminácii.“
25. Následne v bode 52 konštatuje: „Aby určitému orgánu mohla byť vytýkaná diskriminácia, musel by tento orgán posúdiť rovnaké skutkové okolnosti rozdielne, čím by niektoré hospodárske subjekty boli voči iným znevýhodnené bez toho, aby bolo takéto nerovné zaobchádzanie odôvodnené existenciou záv ažných objektívnych rozdielov“.(14)
26. V tejto súvislosti Súd prvého stupňa v bodoch 53 až 56 uviedol, že preskúmanie, ktorého predmetom boli dovozy z Japonska a základné prešetrovanie, týkajúce sa dovozov zo Spojených štátov a Thajska, podliehali rozličným ustanoveniam základného nariadenia, ktoré viedli k rozdielnym výsledkom v súvislosti s vyberaním antidumpingového cla. Preskúmanie podlieha článku 11 ods. 2, v dôsledku čoho antidumpingové clo zostalo v platnosti až do výsledku preskúmania. Naproti tomu, pokiaľ sa konanie v rámci základného prešetrovania skončí bez uloženia konečného cla, nevyberajú sa dočasné clá s konečnou platnosťou.(15)
27. Z toho dôvodu Súd prvého stupňa v bode 57 tohto rozsudku konštatoval, že rozdielne posudzovanie dovozov z Japonska na jednej strane a dovozov zo Spojených štátov a Thajska na druhej strane má právnu oporu v základnom nariadení, a preto nemôže byť považované za porušenie zásady rovnosti zaobchádzania ani vtedy, ak sú konania porovnateľné z hľadiska ich rozsahu a výsledku. V tejto súvislosti Súd prvého stupňa citoval rozsudok Sermes(16) .
28. Okrem toho Rada podľa článku 9 ods. 5 základného nariadenia, ktorý sa týka iba „uloženia“ antidumpingových ciel, nie je povinná zdržať sa použitia článku 11 ods. 2 základného nariadenia. V predmetnom konaní boli clá v čase od 4. decembra 1997 do 28. februára 1999 naďalej vyberané na základe „osobitného ustanovenia“ článku 11 ods. 2 nezávisle od začatia základného prešetrovania týkajúceho sa dovozov zo Spojených štátov a Thajska (bod 58 rozsudku napadnutého odvolaním).
29. V bodoch 65 až 69 Súd prvého stupňa zamietol druhý žalobný dôvod odvolávajúci sa na nedostatok odôvodnenia.
Odvolanie
30. Europe Chemi-Con podala 22. novembra 2002 odvolanie, ktoré sa opiera o tri dôvody vzťahujúce sa na zamietnutie prvého žalobného dôvodu. Odvolacie dôvody možno zhrnúť takto:
i) Súd prvého stupňa v bode 48 napadnutého rozsudku nesprávne kvalifikoval žalobný dôvod vychádzajúci zo „zjavne nesprávneho posúdenia skutkového stavu“ ako nesprávne uplatnenie zásady rovnosti zaobchádzania, namiesto nesprávneho uplatnenia zásady zákazu diskriminácie;
ii) V bode 58 Súd prvého stupňa dospel k nesprávnemu záveru, že článok 9 ods. 5 základného nariadenia sa vzťahuje iba na prvotné uloženie antidumpingových ciel a nie aj na ich následné ponechanie v platnosti, a že tento predpis je fakultatívnym ustanovením, ktorý môže Rada uplatniť podľa svojej voľnej úvahy. Článok 9 ods. 5 nie je len vyjadrením zásady práva Spoločenstva o rovnosti zaobchádzania, ale tiež samostatné ustanovenie, ktoré je potrebné vykladať v zmysle antidumpingového kódexu, a teda doložky najvyšších výhod dohody GATT. V zmysle takéhoto výkladu musí byť toto ustanovenie uplatniteľné bez obmedzenia na všetky prípady, kde bolo antidumpingové clo vyberané, bez ohľadu na osobitný právny základ alebo štádium konania. Článok 11 ods. 2 základného nariadenia nie je lex specialis mimo oblasti pôsobnosti článku 9 ods. 5;
iii) Aj v prípade, že by sa predmetná vec posudzovala na základe zásady rovnosti zaobchádzania namiesto zásady zákazu diskriminácie, Súd prvého stupňa v bode 57 rozsudku nesprávne predpokladal, že táto zásada nebola porušená z dôvodu, že obidve skupiny antidumpingových ciel sa opierali o rôzne právne základy. Uvedené odôvodnenie je nejasné. Prinajmenšom sa predmetné konania vzťahujú na rovnakú situáciu a rozdiely v právnych základoch v žiadnom prípade nie sú porovnateľné s rozdielmi vo veci Sermes.
31. Odvolateľ preto navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok a rozhodol vo veci v súlade s jeho žalobným návrhom, subsidiárne, aby vrátil vec Súdu prvého stupňa na konečné rozhodnutie. V obidvoch prípadoch navrhuje, aby Súdny dvor zaviazal Radu na náhradu trov konania v obidvoch stupňoch.
32. Rada a Komisia, ktorá vstúpila do prvostupňového konania ako vedľajší účastník na podporu návrhov Rady, podali vyjadrenia k odvolaniu, v ktorých navrhujú, aby Súdny dvor odvolanie zamietol a odvolateľa zaviazal na náhradu trov konania.
33. Vzhľadom na nepredloženie príslušného návrhu sa pojednávanie nekonalo.
Posúdenie odvolania
34. Ako Rada a Komisia uviedli, všetky tri odvolacie dôvody Europe Chemi-Con vzájomne súvisia a vyúsťujú do jednej základnej otázky, ktorá má dva aspekty. S prihliadnutím na túto súvislosť sa budem zaoberať tvrdeniami v poradí, ktoré sa mierne odlišuje od poradia v odvolaní.
35. Pred skúmaním základnej hmotno-právnej otázky sa budem v krátkosti zaoberať troma inými aspektmi.
Zásada rovnosti zaobchádzania alebo zákazu diskriminácie?
36. Pokiaľ ide o prvý odvolací dôvod, „zásada rovnosti zaobchádzania“ a „zásada zákazu diskriminácie“ sú iba dve rôzne označenie tej istej právnej zásady Spoločenstva, ktorú rozsiahla relevantná judikatúra Súdneho dvora vo všeobecnosti definuje ako zákaz zaobchádzať s porovnateľnými situáciami rozdielne alebo s rozdielnymi situáciami rovnako, pokiaľ na to nie je žiadny objektívny dôvod.
37. Europe Chemi-Con chce zrejme skôr povedať, že Súd prvého stupňa nemal vykladať prvý žalobný dôvod v zmysle všeobecnej právnej zásady Spoločenstva, nezávisle na jeho označení, ale mal použiť osobitný zákaz diskriminácie obsiahnutý v článku 9 ods. 5 základného nariadenia, ktorý môže podliehať osobitným požiadavkám pre jeho výklad a uplatnenie.
38. Je však zjavné, že Súd prvého stupňa v rámci posúdenia zohľadnil tak článok 9 ods. 5, ako aj zásadu rovnosti zaobchádzania, resp. zákazu diskriminácie. Preto je tvrdenie Europe Chemi-Con týkajúce sa kvalifikácie prvého odvolacieho dôvodu nedôvodné. Otázku, o ktorej treba rozhodnúť, možno formulovať tak, či, ako to Europe Chemi-Con uviedol vo svojich ďalších tvrdeniach, Súd prvého stupňa postupoval nesprávne, keď rozhodol, že žiadna z týchto dvoch noriem nebola porušená. Na základe uvedeného je prvý odvolací dôvod potrebné zamietnuť.
Záväznosť článku 9 ods. 5 základného nariadenia
39. V tretej časti druhého odvolacieho dôvodu Europe Chemi-Con tvrdí, že článok 9 ods. 5 základného nariadenia je kogentným ustanovením a napriek odlišnému názoru Súdu prvého stupňa Rada nemá žiadnu diskrečnú právomoc, pokiaľ ide o uplatnenie tohto ustanovenia.
40. V bode 58 napadnutého rozsudku však nič nenasvedčuje tomu, že článok 9 ods. 5 je predpisom umožňujúcim voľné posúdenie. Súd prvého stupňa skôr konštatuje, že ustanovenie sa nepoužije, ak sa na niektoré skutkové okolnosti vzťahuje článok 11 ods. 2, na iné však nie. Opätovne sa vynára otázka, či bol tento výklad správny.
Nejasné odôvodnenie
41. Po tretie v prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu Europe Chemi-Con uvádza, že z bodu 52 v spojení s bodom 57 napadnutého rozsudku nevyplýva, či Súd prvého stupňa predpokladal, že obe situácie sú a) odlišné, čím nemožno použiť zásadu rovnosti zaobchádzania, alebo b) obdobné, pričom nerovné zaobchádzanie je odôvodnené existenciou významných objektívnych rozdielov.
42. Ako samotný odvolateľ pripustil, obidva spôsoby výkladu smerujú k rovnakému záveru, ku ktorému dospel Súd prvého stupňa vo svojom rozhodnutí, a síce, že zásada rovnosti zaobchádzania nebola porušená. Z toho dôvodu odôvodnenie nemožno považovať za nedostatočné.
Podstata sporu
43. Europe Chemi-Con napadnutému rozsudku najmä vytýka, že sa Súd prvého stupňa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že Rada neoprávnene zrušila antidumpingové clá na dovoz VEHK z Japonska s účinnosťou od 28. februára 1999 a nebola povinná ich zrušiť so spätnou účinnosťou od 4. decembra 1997.
44. Podľa názoru odvolateľa je toto rozhodnutie na jednej strane v rozpore s náležitým výkladom a uplatnením článku 9 ods. 5 základného nariadenia a na strane druhej je v rozpore so všeobecnou právnou zásadou Spoločenstva o rovnosti zaobchádzania (resp. zákazom diskriminácie).
45. Článok 9 ods. 5 je nesporne konkretizáciou zásady rovnosti zaobchádzania a neobsahuje žiadne ustanovenie, ktoré by túto zásadu obmedzovalo alebo umožňovalo sa od nej odchýliť. Jeden z hlavných argumentov Europe Chemi-Con je založený na tom, že článok 9 ods. 5 prekračuje túto všeobecnú zásadu. Toto ustanovenie by preto v predmetnom spore mohlo mať samostatný význam, ak by síce všeobecná zásada nebola porušená, avšak toto ustanovenie by obsahovalo ďalšie požiadavky, ktoré neboli splnené.
46. Túto otázku preto budem skúmať ako celok na základe zásady rovnosti zaobchádzania a prípade zohľadním konkretizáciu tejto zásady obsiahnutú v článku 9 ods. 5 základného nariadenia.
47. Skutkový stav, vymedzený v bodoch 12 až 20 vyššie, z ktorého otázka vychádza, je nesporný.
48. V bodoch 54 a 56 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa konštatoval, že základné prešetrovanie (Spojené štáty a Thajsko) podlieha článku 5 základného nariadenia, v dôsledku čoho sa nevyberajú žiadne – ani dočasné ani konečné – clá, ak bolo konanie v tomto štádiu ukončené, naproti tomu preskúmanie skončenia platnosti opatrenia (najmä voči Japonsku) podlieha článku 11 ods. 2, v dôsledku čoho zostane clo v platnosti až do výsledku preskúmania.
49. V bode 57, ktorým sa Europe Chemi-Con zaoberá v druhej časti tretieho odvolacieho dôvodu, Súd prvého stupňa rozhodol: „Z toho dôvodu má rozdielne posudzovanie... právnu oporu v základnom nariadení, a preto nemôže byť považované za porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, a to ani vtedy, ak sa vykonané prešetrovania vzťahovali na rovnaké výrobky pochádzajúce z rôznych krajín skúmané v rovnakom časovom období, a ak dospeli k rovnakým záverom, pokiaľ ide o dumping, spôsobenú ujmu a záujmy Spoločenstva“. Na podporu tohto záveru Súd prvého stupňa citoval rozsudok Sermes(17), body 45 až 48.
50. Predmetom sporu Sermes bolo antidumpingové clo uložené na niektoré výrobky, ktoré boli dovezené najmä z bývalej NDR. Podľa Protokolu o nemeckom vnútornom obchode a s ním spojených problémov, ktorý tvorí prílohu Zmluvy EHS, Spolková republika Nemecko nebola povinná uplatňovať platné právo Spoločenstva na vnútorný obchod. Napriek tomu, že Nemecká demokratická republika nepatrila do Európskeho spoločenstva, nemala vo vzťahu k Spolkovej republike Nemecko povahu nečlenskej krajiny. Z toho dôvodu sa clo nevzťahovalo na dovozy z Nemeckej demokratickej republiky do Spolkovej republiky Nemecko. Firma Sermes, ktorá dovážala do Francúzska rovnaké výrobky zaťažené clom, sa dovolávala porušenia zásady rovnosti zaobchádzania. Súdny dvor však rozhodol, že „spoločnosťou SA Sermes vytýkané rozdielne zaobchádzanie má právny základ v tomto protokole, ktorý je súčasťou Zmluvy, a preto ho nemožno považovať za diskriminujúce“.
51. Europe Chemi-Con zdôraznil veľkú podobnosť obidvoch dotknutých prešetrovaní v predmetnom spore, ktorú uznáva tak napadnuté nariadenie, ako aj napadnutý rozsudok, a dodáva, že rozsudok Sermes – ktorý ako jediný považuje rozdielny právny základ za dostatočne objektívne odôvodnenie odchýlky od zásady rovnosti zaobchádzania – sa vo svojom odôvodnení opiera o skutočnosť, že sporný protokol má ako primárny právny akt Spoločenstva prednosť pred základným nariadením. To však nie je možné preniesť na túto vec, kde majú predmetné normy rovnakú právnu silu.
52. Rada a Komisia naproti tomu zastávajú názor, že rozhodujúcim faktorom v rozsudku Sermes je rozdielny právny základ, zatiaľ čo vzájomný vzťah právnych základov z hľadiska stupňa právnej sily je irelevantný. V predmetnom spore boli hlavné rozdiely obidvoch prešetrovaní odôvodnené príslušným právnym základom, príslušným štádiom konania a skutočnosťou, že kým v jednom prípade bolo clo už uložené a vyberané, v druhom prípade tomu tak nebolo.
53. Len ťažko môžem súhlasiť s výkladom rozsudku Sermes, z ktorého vychádzali Rada a Komisia a zjavne aj Súd prvého stupňa.
54. Po prvé zo znenia rozsudku Sermes vyplýva, že Súdny dvor sa neopieral iba o rozličný právny základ, ale aj o skutočnosť, že tento bol súčasťou Zmluvy.
55. Po druhé Súdny dvor tento rozsudok nikdy necitoval ako precedens pre tvrdenie, že pokiaľ sa na dva skutkové stavy uplatnia rôzne právne ustanovenia, sú nevyhnutne objektívne odlišné, takže nemožno použiť zásadu rovnosti zaobchádzania. Taktiež sa zdá byť nepravdepodobné, aby Súdny dvor niekedy vo svojom vyjadrení uprednostnil formu pred obsahom.
56. V prípade správnosti takéhoto všeobecne formulovaného vyjadrenia by zákonodarca Spoločenstva totiž mohol s cieľom svojvoľne upraviť rozdielne situácie prijať rozličné ustanovenia bez toho, aby to Súdny dvor mohol preskúmať z hľadiska zásady rovnosti zaobchádzania. To nemožno akceptovať.
57. Súdnemu dvoru musí byť naopak v prípade rozdielneho zaobchádzania s dvoma situáciami na základe rozličných ustanovení práva Spoločenstva umožnené preskúmať, či rozdiely medzi situáciami odôvodňujú použitie odchylných ustanovení. To, že sa použijú rozdielne ustanovenia, je už súčasťou samotného zaobchádzania so situáciami a nie súčasťou objektívneho skutkového stavu, ktorý buď vyžaduje rovné zaobchádzanie, alebo odôvodňuje rozdielne zaobchádzanie.
58. V rozhodujúcom čase pre rozsudok Sermes sa z politických a historických dôvodov objektívne odlišoval vzťah medzi vtedajšou Nemeckou demokratickou republikou a Spolkovou republikou Nemecko od vzťahu medzi Nemeckou demokratickou republikou a ostatnými členskými štátmi Spoločenstva.
59. Takisto nepostačuje, ako to uviedli Rada a Komisia, ak sa obidve konania nachádzajú v rozdielnych štádiách. Rozličné štádiá antidumpingového konania však môžu vykazovať viacero rozhodujúcich spoločných znakov postačujúcich na to, aby bola zásada rovnosti zaobchádzania použiteľná na rozhodovanie o uložení ciel.
60. V napadnutom rozsudku Súd prvého stupňa neskúmal, či sa základné prešetrovanie podľa článku 5 základného nariadenia a preskúmanie skončenia platnosti opatrenia podľa článku 11 ods. 2 objektívne líšia. Súd prvého stupňa sa pri vyvodení záveru, že nedošlo k porušeniu zásady rovnosti zaobchádzania, skôr opieral iba o rozdielne právne základy.
61. Tento postup považujem za nesprávny. Z toho dôvodu považujem druhú časť tretieho odvolacieho dôvodu Europe Chemi-Con za dôvodnú, a je teda potrebné zrušiť napadnutý rozsudok v časti, v ktorej sa zamieta prvý žalobný dôvod.
62. Vzhľadom na tento záver je ďalej zbytočné skúmať, či Súd prvého stupňa navyše nesprávne vyložil alebo nesprávne uplatnil článok 9 ods. 5 základného nariadenia, ako to tvrdí Europe Chemi-Con v prvej a druhej časti druhého odvolacieho dôvodu. Napriek tomu si neodpustím stručnú poznámku.
63. V bode 58 rozsudku Súd prvého stupňa konštatoval, že „Rada nie je podľa článku 9 ods. 5 základného nariadenia povinná zdržať sa uplatnenia článku 11 ods. 2 základného nariadenia. Prvé ustanovenie sa vzťahuje výlučne na uloženie antidumpingových ciel. V predmetnom konaní však boli antidumpingové clá, ktoré žalobkyňa musela zaplatiť v čase od 4. decembra 1997 do 28. februára 1999, uložené nariadením č. 3482/92 a ďalej vyberané na základe osobitného ustanovenia článku 11 ods. 2 základného nariadenia. Žalobkyňa preto musela bez ohľadu na začatie základného prešetrovania týkajúceho sa dovozov zo Spojených štátov a Thajska v súlade s článkom 11 ods. 2 základného nariadenia naďalej platiť antidumpingové clo.“
64. Europe Chemi-Con nesúhlasí s tvrdením, že článok 9 ods. 5 „sa vzťahuje výlučne na uloženie antidumpingových ciel“ a článok 11 ods. 2 je „osobitným ustanovením“, ktorého dôsledkom je, že zákaz diskriminácie obsiahnutý v článku 9 ods. 5 nemožno uplatniť.
65. V tejto súvislosti sa účastníci konania vyjadrili k otázke rozlišovania medzi uložením a vyberaním cla. Ich názory sa vzájomne líšia iba zdanlivo. Odvolateľ, Rada a Komisia sa viac-menej zhodli na tom, že – bez ohľadu na náležitý výklad článku 9.2 antidumpingového kódexu(18) – článok 9 ods. 5 základného nariadenia sa použije nielen na prvotné rozhodnutie o uložení ciel, ale aj na pokračovanie v ukladaní ciel (vrátane následného vyberania) podľa článku 11 ods. 2. Z tejto úvahy vychádza rozhodnutie o ukončení konania týkajúceho sa dovozov z Japonska so spätnou účinnosťou k 28. februáru 1999, čo jasne vyplýva najmä z odôvodnení č. 135 a 138 napadnutého nariadenia. Ani zo systematiky a ani zo znenia základného nariadenia nevyplýva nič, čo by odôvodňovalo iný výklad – ktorý by sa v každom prípade zdal nezlučiteľným s ustanovením určeným na konkretizovanie zásady rovnosti zaobchádzania.
66. Nie je celkom jasné, akým spôsobom Súd prvého stupňa vyložil základné nariadenie v bode 58 rozsudku, avšak v prípade, že sa domnieval, že článok 9 ods. 5, týkajúci sa pokračovania v ukladaní ciel podľa článku 11 ods. 2, nemožno uplatniť, sa podľa môjho názoru dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
O návrhu na zrušenie
67. Ak bude napadnutý rozsudok zrušený, môže Súdny dvor podľa článku 61 Štatútu Súdneho dvora sám právoplatne rozhodnúť vo veci samej, ak to stav konania dovoľuje. Predmetná vec bola už dostatočne prejednaná.
68. Je nesporné, že stanovenie spätnej účinnosti napadnutého nariadenia bolo primerané. Sporným zostáva iba dátum, na ktorý sa má spätná účinnosť vzťahovať.
69. V napadnutom nariadení bol tento dátum stanovený na 28. februára 1999 najmä s odôvodnením, že po tomto dátume už neboli ukladané clá na dovozy zo Spojených štátov a z Thajska, a preto nebolo možné ukladať ani clá na dovozy z Japonska.
70. Tento argument, ktorý v konaní opakovane predniesla Rada aj Komisia, nepovažujem za presvedčivý.
71. Sporný dátum neoznačuje začiatok obdobia, v ktorom dovozy zo Spojených štátov a Thajska neboli zaťažené clom. Skôr predstavuje konečný dátum, kedy mohla Rada uložiť konečné clá na predmetné výrobky, ktorý mal dvojaký zmysel: Neboli uložené žiadne konečné clá a v minulosti uložené dočasné clá neboli vyberané.
72. V dôsledku toho sa situácia týkajúca sa dovozov z dotknutých krajín po 28. februári 1999 v skutočnosti nijak nezmenila. Tak pred, ako aj po tomto dátume neboli uložené žiadne clá. Taktiež sa nezmenila ani situácia týkajúca sa dovozov z Japonska. Tak pred, ako aj po tomto dátume sa clá ukladali podľa článku 11 ods. 2 základného nariadenia, zatiaľ čo preskúmanie pokračovalo a rozhodnutie o predĺžení platnosti ciel bolo zrejme prijaté neskôr.(19)
73. Vzhľadom na to, že stanovenie správneho dátumu nadobudnutia účinnosti napadnutého nariadenia závisí od použitia zásady rovnosti zaobchádzania, nemôže byť správnym dátum, kedy sa v skutočnosti ani jedna z porovnávaných situácií nezmenila.
74. Žalobkyňou navrhnutý dátum 4. decembra 1997 je naproti tomu vzhľadom na túto zásadu primeraný. V tento deň sa situácia ohľadom dovozov z Japonska skutočne zmenila. Konečné clá už neboli vyberané na základe pôvodných posúdení dumpingu, ujmy a záujmov Spoločenstva, ale na základe ustanovenia, ktoré implicitne vychádza z ďalšej existencie týchto faktorov až do skončenia preskúmania.
75. Okrem toho dočasné clá uložené súčasne na dovozy zo Spojených štátov a z Thajska vychádzajú z rovnakého predpokladu. V obidvoch prípadoch bolo 4. decembra 1997 začaté prešetrovanie. V obidvoch prípadoch dospela Komisia prevažne k rovnakému záveru v súvislosti s rovnakým druhom výrobkov. Zdá sa vhodné posudzovať obidve situácie vo vzťahu k uloženiu ciel rovnako. V prípade, že sa v tomto období nevyberali clá na dovozy zo Spojených štátov a z Thajska, nemali sa vyberať clá ani na dovozy z Japonska.
76. Preto zastávam názor, že nariadenie malo nadobudnúť účinnosť 4. decembra 1997.
77. Toto rozšírenie spätnej účinnosti sa však môže týkať iba odvolateľa. V rámci rozhodovania o prípustnosti v bode 30 napadnutého rozsudku, ktoré nebolo spochybnené, Súd prvého stupňa konštatoval, že Europe Chemi-Con sa domáha zrušenia článku 3 druhého odseku napadnutého nariadenia, „v rozsahu, v ktorom sa jej týka“. V rozsudku Nachi Europe(20) Súdny dvor konštatoval: „Ak nariadenie o uložení antidumpingového cla ukladá viacerým podnikom rozličné clá, podniku, ako to uviedol Súdny dvor, sa osobne týkajú iba ustanovenia, ktoré mu ukladajú osobitné antidumpingové clo a stanovujú jeho výšku, nie však tie ustanovenia, ktoré ukladajú antidumpingové clá iným podnikom. Preto je žaloba podniku prípustná iba vtedy, ak sa ňou navrhuje zrušiť tie ustanovenia nariadenia, ktoré sa týkajú výlučne žalobcu.“
78. Z tohto dôvodu sa rozhodnutie Súdneho dvora v predmetnom spore môže dotýkať napadnutého nariadenia iba v rozsahu, v akom sa vzťahuje na VEHK dovezené Europe Chemi-Con a vyrábané v Japonsku jej materskou spoločnosťou Nippon Chemi-Con.
Návrh
79. Vzhľadom na uvedené navrhujem, aby Súdny dvor:
1. zrušil rozsudok Súdu prvého stupňa vo veci T‑89/00 v časti, v ktorej bol zamietnutý prvý žalobný dôvod;
2. zrušil článok 3 druhý odsek nariadenia č. 173/2000 v časti, v ktorej sa vzťahuje na VEHK dovezené spoločnosťou Europe Chemi-Con a vyrábané v Japonsku spoločnosťou Nippon Chemi-Con, a nestanovuje, že toto nariadenie nadobúda účinnosť 4. decembra 1997;
3. zaviazal Radu na náhradu trov konania v obidvoch stupňoch s výnimkou trov konania Komisie, ktoré znáša sama ako vedľajší účastník konania.
(1) .
(2)
–	Nariadenie z 22. decembra 1995, Ú. v. ES 1996 L 56, s. 1; Mim. vyd. 11/010, s. 45.
(3)
–	Obrazne sa označuje aj ako „Sunset Review“.
(4)
–	Uruguajské kolo mnohostranných obchodných rokovaní (1986 – 1994) – Príloha 1 – Príloha 1A – Dohoda o uplatňovaní článku VI Všeobecnej dohody o clách a obchode 1994 (WTO – GAT 1994), Ú. v. ES L 336, s. 103, pozri odôvodnenia č. 3 až 5 základného nariadenia.
(5)
–	Nariadenie Rady (EHS) č. 3482/92 z 30. novembra 1992, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz niektorých veľkých elektrolytických hliníkových kondenzátorov z Japonska, a ktoré upravuje konečné vyberanie dočasného antidumpingového cla [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 353, s. 1).
(6)
–	Nariadenie Rady (ES) č. 1384/94 z 13. júna 1994, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz veľkých elektrolytických hliníkových kondenzátorov z Kórejskej republiky a Taiwanu [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 152, s. 1).
(7)
–	Ú. v. ES C 363, 1997, s. 2.
(8)
–	Ú. v. ES C 365, 1997, s. 5.
(9)
–	Ú. v. ES C 107, 1998, s. 4.
(10)
–	Nariadenie Komisie (ES) č. 1845/98 z 27. augusta 1998, ktorým sa ukladá dočasné antidumpingové clo na dovozy niektorých veľkých elektrolytických hliníkových kondenzátorov pochádzajúcich zo Spojených štátov amerických a z Thajska [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 240, s. 4).
(11)
–	Nariadenie (ES) z 24. januára 2000 o ukončení antidumpingového konania týkajúceho sa dovozov niektorých veľkých elektrolytických hliníkových kondenzátorov pochádzajúcich z Japonska, Kórejskej republiky a Taiwanu [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 22, s. 1).
(12)
–	Mierna odchýlka tohto bodu žaloby od pôvodného tvrdenia Nippon Chemi-Con, podľa ktorého spätná účinnosť mala platiť od 3. decembra, je odôvodnená tým, že sa tým myslela „polnoc 3. decembra“. V každom prípade je nesporné, že sa v predmetnej veci požaduje spätná účinnosť od 4. decembra 1997 ako prvého dňa, kedy clá neboli vyberané podľa nariadenia č. 3482/92, ale podľa článku 11 ods. 2 základného nariadenia.
(13)
–	Rozsudok Europe Chemi-Con (Deutschland), T‑89/00, Zb. s. II‑3651.
(14)
–	Uvedený rozsudok z 21. septembra 2001, Banks, C‑390/98, Zb. s. I‑6117, bod 35.
(15)
–	Pokiaľ neboli uložené konečné clá, je podľa všetkého praxou Spoločenstva nevyberať ani dočasné clá, a to aj napriek tomu, že takýto postup právne predpisy nestanovujú.
(16)
–	Rozsudok z 11. júla 1990, C‑323/88, Zb. s. I‑3027, body 45 až 48.
(17)
–	Už citovaný v poznámke pod čiarou 16.
(18)
–	Rada predložila správu panelu GATT zo 4. júla 1995 (ADP/137 EC – Uloženie antidumpingových ciel na bavlnenú priadzu z Brazílie). Táto správa (najmä v bodoch 557 a 558) vychádza z toho, že článok 9.2 (prípadne doslovne sa zhodujúci článok 8.2 antidumpingového kódexu z roku 1979) sa použije iba v štádiu vyberania ciel, nie však v rámci rozhodovania o zavedení ciel.
(19)
–	Pozri informačné podklady z 21. mája 1999, ktoré boli ako príloha IX pripojené k žalobe v prvostupňovom konaní.
(20)
–	Rozsudok z 15. februára 2001, C‑239/99, Zb. s. I‑1197, bod 22.