62023CC0560
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
JEAN RICHARD DE LA TOUR
prednesené 8. mája 2025 (
1
)
Vec C‑560/23 [Tang] (
i
)
H (ved DRC Dansk Flygtningehjælp)
proti
Udlændingestyrelsen
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov, Dánsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Nariadenie (EÚ) č. 604/2013 – Kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu – Článok 29 ods. 1 – Lehota na odovzdanie – Určenie začiatku plynutia šesťmesačnej lehoty od konečného rozhodnutia o odvolaní – Zistenie novej okolnosti súdnym orgánom, ktorý prejednáva odvolanie proti rozhodnutiu o odovzdaní – Vnútroštátna právna úprava umožňujúca súdnemu orgánu vrátiť rozhodnutie o odovzdaní príslušnému správnemu orgánu na preskúmanie“
I. Úvod
1.
Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania opäť poskytuje Súdnemu dvoru príležitosť vykladať ustanovenia o výpočte lehôt na odovzdanie v článku 29 ods. 1 nariadenia (EÚ) č. 604/2013 (
2
), ktorý stanovuje, že odovzdanie žiadateľa o medzinárodnú ochranu zo žiadajúceho členského štátu do zodpovedného členského štátu sa musí uskutočniť najneskôr do šiestich mesiacov od konečného rozhodnutia o odvolaní alebo o preskúmaní rozhodnutia o odovzdaní, ak majú odkladný účinok. (
3
)
2.
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi H, žiadateľom o medzinárodnú ochranu z Afganistanu, a Udlændingestyrelsen (Úrad pre cudzincov, Dánsko) vo veci rozhodnutia prijatého týmto úradom o jeho odovzdaní do Rumunska, keďže tento členský štát súhlasil s jeho prijatím späť na základe nariadenia Dublin III. Keď Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov, Dánsko) prejednávala žalobou pre neplatnosť podanú proti tomuto rozhodnutiu o odovzdaní, dozvedela sa o tom, že Rumunsko pozastavuje odovzdania smerujúce do krajiny z dôvodu zvýšeného prílevu utečencov. V dôsledku toho vrátila vec na opätovné preskúmanie Úradu pre cudzincov, ktorý prijal nové rozhodnutie o odovzdaní, ktorého zákonnosť potvrdila Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov) v konaní o novom opravnom prostriedku.
3.
V prejednávanej veci má Súdny dvor objasniť, kedy sa rozhodnutie o odvolaní stáva „konečným“ v zmysle článku 29 ods. 1 nariadenia Dublin III v rámci vnútroštátneho procesného systému, ktorý v prípade podstatnej zmeny okolností, ku ktorej došlo po prijatí rozhodnutia o odovzdaní, umožňuje súdnemu orgánu, ktorý rozhoduje o odvolaní proti tomuto rozhodnutiu, zrušiť ho bez rozhodnutia vo veci samej a vrátiť vec na opätovné preskúmanie príslušnému správnemu orgánu, ktorý je zodpovedný za prijatie nového rozhodnutia o odovzdaní, proti ktorému sa uplatňuje nový opravný prostriedok s odkladným účinkom.
4.
V týchto návrhoch vysvetlím dôvody, pre ktoré sa domnievam, že v rámci takéhoto procesného systému musí šesťmesačná lehota uvedená v článku 29 ods. 1 nariadenia Dublin III, ktorá je žiadajúcemu členskému štátu poskytnutá na vykonanie odovzdania žiadateľa, začať plynúť odo dňa rozhodnutia, ktorým súdny orgán rozhodujúci o žalobe pre neplatnosť rozhodnutia o odovzdaní prijatého na konci konania o preskúmaní, s konečnou platnosťou rozhodol o zákonnosti tohto rozhodnutia a ukončil konanie týkajúce sa rozhodnutia o odovzdaní buď jeho zrušením, alebo umožnením jeho vykonania.
5.
Pripomínam však, že tomuto členskému štátu prináleží upraviť svoje vnútroštátne právo tak, aby po vrátení veci na opätovné preskúmanie príslušnému správnemu orgánu bolo nové rozhodnutie o odovzdaní a konečné rozhodnutie o opravnom prostriedku podanom proti uvedenému rozhodnutiu prijaté v krátkej lehote s cieľom zabezpečiť rýchle vybavenie žiadosti o medzinárodnú ochranu.
II. Právny rámec
A.
Právo EÚ
6.
Podľa svojho článku 1 nariadenie Dublin III stanovuje kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanú v jednom z členských štátov štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti. Odôvodnenia 4, 5 a 19 tohto nariadenia v tejto súvislosti stanovujú:
„(4)
V záveroch [Európskej rady na osobitnom zasadnutí] z Tampere [15. a 16. októbra 1999] sa… konštatuje, že [spoločný európsky azylový systém (CEAS)] by mal zahŕňať z krátkodobého hľadiska jasnú a uplatniteľnú metódu na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o azyl.
(5)
Takáto metóda by mala byť založená na objektívnych a spravodlivých kritériách ako pre členské štáty, tak aj pre dotknuté osoby. Mala by umožniť najmä rýchle určenie zodpovedného členského štátu, aby bol zaručený efektívny prístup k postupom na udelenie medzinárodnej ochrany a aby nebolo ohrozené rýchle vybavovanie žiadostí o medzinárodnú ochranu.
…
(19)
S cieľom zaručiť účinnú ochranu práv dotknutých osôb by sa mali v súvislosti s rozhodnutiami o odovzdaní do zodpovedného členského štátu stanoviť právne záruky a právo na účinný prostriedok nápravy predovšetkým v súlade s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie.[ (
4
)] S cieľom zabezpečiť dodržanie medzinárodného práva by mal účinný prostriedok nápravy voči takýmto rozhodnutiam zahŕňať preskúmanie uplatňovania tohto nariadenia, ako aj právnej a faktickej situácie v členskom štáte, do ktorého sa žiadateľ odovzdáva.“
7.
Článok 27 ods. 3 a 4 nariadenia Dublin III stanovuje:
„3.   Na účely odvolania proti rozhodnutiu o odovzdaní alebo jeho preskúmania členské štáty vo svojom vnútroštátnom práve stanovia, že:
a)
na základe odvolania alebo preskúmania získava dotknutá osoba právo zotrvať na území daného členského štátu až do prijatia rozhodnutia vo veci odvolania alebo preskúmania, alebo
b)
odovzdanie sa automaticky odkladá a tento odklad zanikne po určitom primeranom období, počas ktorého má súd po podrobnom a prísnom preskúmaní rozhodnúť o tom, či má odvolanie alebo preskúmanie odkladný účinok, alebo
c)
dotknutá osoba môže v primeranej lehote požiadať súd o odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní do prijatia rozhodnutia vo veci jej odvolania alebo preskúmania. Členské štáty zabezpečia, aby bol k dispozícii účinný opravný prostriedok, a to odkladom odovzdania do prijatia rozhodnutia o prvej žiadosti o odklad. Každé rozhodnutie o tom, či sa výkon rozhodnutia o odovzdaní odloží, sa prijme v primeranej lehote, ktorá zároveň umožní podrobné a prísne preskúmanie žiadosti o odklad. V rozhodnutí o tom, že výkon rozhodnutia o odovzdaní sa neodloží, sa uvedú dôvody, na ktorých sa zakladá.
4.   Členské štáty môžu stanoviť, že príslušné orgány môžu bez návrhu rozhodnúť, že výkon rozhodnutia o odovzdaní sa odloží do prijatia rozhodnutia o odvolaní alebo preskúmaní.“
8.
Článok 29 ods. 1 prvý pododsek a článok 29 ods. 2 tohto nariadenia znie takto:
„1.   Odovzdanie žiadateľa… zo žiadajúceho členského štátu do zodpovedného členského štátu sa uskutoční v súlade s vnútroštátnym právom žiadajúceho členského štátu, po porade medzi dotknutými členskými štátmi, akonáhle to je prakticky možné a najneskôr do šiestich mesiacov od akceptovania dožiadania iným členským štátom o prevzatie alebo prijatie späť dotknutej osoby alebo konečného rozhodnutia o odvolaní alebo preskúmaní, ak majú v súlade s článkom 27 ods. 3 odkladný účinok.
…
2.   Ak sa odovzdanie neuskutoční v lehote šiestich mesiacov, zodpovedný členský štát bude zbavený svojej povinnosti prevziať alebo prijať späť dotknutú osobu a táto zodpovednosť sa presunie na žiadajúci členský štát. Táto lehota sa môže predĺžiť najviac na jeden rok, ak sa odovzdanie nemohlo uskutočniť kvôli uväzneniu dotknutej osoby, alebo najviac na osemnásť mesiacov, ak je dotknutá osoba na úteku.“
B.
Dánske právo
1. Osobitné postavenie Dánskeho kráľovstva, pokiaľ ide o vykonávanie CEAS
9.
Pokiaľ ide o hlavu V tretej časti Zmluvy o FEÚ, do ktorej patrí najmä politika v oblasti hraničných kontrol, azylu a prisťahovalectva, Dánske kráľovstvo požíva osobitné postavenie na základe Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, ktorý je pripojený k Zmluve o EÚ a Zmluve o FEÚ a ktorý ho odlišuje od ostatných členských štátov. Tento členský štát sa teda nezúčastňuje na CEAS, lebo nie je viazaný smernicami 2011/95/EÚ (
5
) a 2013/32/EÚ (
6
). Naopak, uplatňuje nariadenie Dublin III na základe medzinárodnej dohody podpísanej 13. marca 2005 s Európskou úniou (
7
).
2. Zákon o cudzincoch
10.
Udlændingeloven (zákon o cudzincoch) (
8
) obsahuje v § 53 až 56 ustanovenia, ktorými sa riadi Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov).
11.
V súlade s § 53a tohto zákona Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov) koná trvalo ako správny odvolací orgán pre správne rozhodnutia v oblasti azylu, ktoré na prvom stupni prijal Úrad pre cudzincov.
12.
Podľa § 56 ods. 8 tohto zákona sú rozhodnutia Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov) konečné, a preto ich nemožno napadnúť na inom správnom orgáne.
13.
Z opisu právneho rámca v návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že podľa dánskeho správneho práva môže odvolací orgán vrátiť vec príslušnému správnemu orgánu na preskúmanie v troch prípadoch: 1. ak vec nebola dostatočne prešetrená pred vydaním rozhodnutia na prvom stupni, 2. ak došlo k vecným chybám pri prejednaní veci na prvom stupni, alebo 3. ak sa objavia nové informácie, ktoré sú dôležité pre pôvodné rozhodnutie.
14.
Podľa dánskeho správneho práva teda vrátenie veci na opätovné preskúmanie znamená, že vec stále prejednávajú orgány a že je možné napadnúť nové rozhodnutie prijaté na prvom stupni na odvolacom orgáne.
III. Skutkové okolnosti sporu vo veci samej a prejudiciálna otázka
15.
H, afganský štátny príslušník, vstúpil 25. apríla 2021 na územie Dánska, kde v ten istý deň podal žiadosť o medzinárodnú ochranu. Podľa informácií v systéme Eurodac bol H zaregistrovaný ako žiadateľ o medzinárodnú ochranu v Rumunsku už 5. marca 2021.
16.
V dôsledku toho 24. júna 2021 Úrad pre cudzincov požiadal rumunské orgány, aby ho prijali späť podľa článku 18 ods. 1 písm. c) nariadenia Dublin III, s čím 7. júla 2021 v stanovenej lehote súhlasili.
17.
Dňa 19. júla 2021 Úrad pre cudzincov rozhodol o odovzdaní H do Rumunska na základe tohto ustanovenia (ďalej len „prvé rozhodnutie o odovzdaní“). Vyhlásením z toho istého dňa podal H proti tomuto rozhodnutiu opravný prostriedok na Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov). Tento opravný prostriedok mal odkladný účinok v súlade s článkom 27 ods. 3 písm. a) nariadenia Dublin III.
18.
V priebehu konania o tomto odvolaní Rumunsko 28. februára 2022 informovalo všetky členské štáty, že od 1. marca 2022 pozastavuje všetky odovzdania smerujúce do krajiny podľa nariadenia Dublin III z dôvodu konfliktu na Ukrajine a zvýšeného prílevu utečencov do Rumunska.
19.
V dôsledku toho sa 15. marca 2022 Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov) rozhodla vrátiť vec Úradu pre cudzincov na opätovné preskúmanie, aby rozhodol o vplyve takéhoto oznámenia na konkrétne rozhodnutie o odovzdaní H do Rumunska. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že vrátenie veci na preskúmanie viedlo k zrušeniu rozhodnutia z 19. júla 2021.
20.
Úrad pre cudzincov 8. apríla 2022 opätovne prijal rozhodnutie o odovzdaní H do Rumunska podľa článku 18 ods. 1 písm. c) nariadenia Dublin III (ďalej len „druhé rozhodnutie o odovzdaní“). Vyhlásením z toho istého dňa sa H proti tomuto rozhodnutiu odvolal na Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov). Toto odvolanie malo podľa článku 27 ods. 3 písm. a) nariadenia odkladný účinok.
21.
Rumunsko 24. mája 2022 informovalo všetky členské štáty, že pozastavenie odovzdaní smerujúcich do krajiny podľa nariadenia Dublin III bolo zrušené.
22.
Konečným rozhodnutím z 2. decembra 2022 Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov) potvrdila druhé rozhodnutie o odovzdaní.
23.
Dňa 2. februára 2023 H požiadal o obnovu konania z dôvodu, že lehota šiestich mesiacov od prijatia žiadosti o prijatie späť stanovená v článku 29 ods. 1 nariadenia Dublin III v čase prijatia druhého rozhodnutia o odovzdaní už uplynula, takže Dánske kráľovstvo je teraz zodpovedné za posúdenie jeho žiadosti o medzinárodnú ochranu podľa článku 29 ods. 2 tohto nariadenia.
24.
Po opätovnom začatí konania Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov) rozhodnutím z 19. apríla 2023 potvrdila druhé rozhodnutie o odovzdaní. Z tohto rozhodnutia, ktorého obsah je čiastočne prevzatý do návrhu na začatie prejudiciálneho konania, vyplýva, že komisia sa domnievala, že lehota na odovzdanie stanovená v článku 29 ods. 1 nariadenia Dublin III začala plynúť až prijatím jej konečného rozhodnutia z 2. decembra 2022, a to z dvoch dôvodov. Na jednej strane rozhodnutie o vrátení veci na opätovné preskúmanie malo za následok, že vecou sa stále zaoberal Úrad pre cudzincov, čo znemožnilo odovzdanie žiadateľa do Rumunska. Na druhej strane vykonanie druhého rozhodnutia o odovzdaní bolo pozastavené počas konania o opravnom prostriedku, ktorý jej bol predložený, až do prijatia jej konečného rozhodnutia 2. decembra 2022.
25.
Dňa 4. mája 2023 na žiadosť mimovládnej organizácie DRC Dansk Flygtningehjælp (Rada pre utečencov, Dánsko), ktorá zastupovala H, Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov) rozhodla o opätovnej obnove konania s cieľom prehodnotiť výklad pravidiel týkajúcich sa lehôt na odovzdanie stanovených v článku 29 ods. 1 a 2 nariadenia Dublin III v spojení s článkom 27 tohto nariadenia. Rada pre utečencov vo svojom návrhu na obnovu konania odkázala najmä na rozsudok Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavenie plynutia lehoty na odovzdanie v odvolacom konaní) a tvrdila, že podľa nariadenia Dublin III bola zodpovednosť za posúdenie žiadosti H o medzinárodnú ochranu v čase prijatia druhého rozhodnutia o odovzdaní prenesená na Dánsko.
26.
Za týchto podmienok Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov) rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Majú sa pravidlá upravujúce lehotu formulované v článku 29 ods. 1 a 2 nariadenia [Dublin III] vykladať v tom zmysle, že šesťmesačná lehota upravená v druhom prípade uvedenom v článku 29 ods. 1 [tohto] nariadenia začína plynúť od konečného meritórneho rozhodnutia v situácii, keď taký odvolací orgán žiadajúceho členského štátu, ako je uvedený v článku 27 nariadenia, vrátil vec, v ktorej bolo vydané rozhodnutie o odovzdaní, príslušnému prvostupňovému orgánu, ktorý následne prijal nové rozhodnutie o odovzdaní viac ako šesť mesiacov po tom, čo bolo doručené akceptovanie prijatia späť zodpovedným členským štátom – najmä keď je vrátenie odôvodnené tým, že zodpovedný členský štát, ktorý pôvodne akceptoval odovzdanie, prijal neskôr rozhodnutie o všeobecnom pozastavení odovzdaní vykonávaných podľa [tohto nariadenia] –, a keď je príkazu na vyhostenie dotknutého cudzinca priznaný odkladný účinok?“
27.
Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov) navrhla, aby bola prejednávaná vec prejednaná v skrátenom prejudiciálnom konaní upravenom v článku 105 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora. Tento návrh bol zamietnutý rozhodnutím predsedu Súdneho dvora z 15. decembra 2023. (
9
)
28.
Dňa 27. novembra 2023 Súdny dvor zaslal vnútroštátnemu súdu žiadosť o informácie týkajúcu sa jeho postavenia „súdneho orgánu“ v zmysle článku 267 ZFEÚ, na ktorú vnútroštátny súd odpovedal.
29.
H, dánska, francúzska, rakúska a švajčiarska vláda, ako aj Európska komisia predložili písomné pripomienky. Na pojednávaní, ktoré sa konalo 6. februára 2025, H, dánska a francúzska vláda, ako aj Komisia predniesli ústne pripomienky a okrem iného boli vyzvaní, aby ústne odpovedali na otázky, ktoré im Súdny dvor položil.
IV. Analýza
30.
Svojou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd Súdneho dvora v podstate pýta, či v rámci procesného systému členského štátu, ktorý v prípade významnej zmeny okolností, ku ktorej došlo po prijatí rozhodnutia o odovzdaní, umožňuje súdnemu orgánu, ktorý rozhoduje o žalobe pre neplatnosť tohto rozhodnutia, zrušiť toto rozhodnutie bez toho rozhodnutia vo veci samej a vrátiť vec príslušnému správnemu orgánu na opätovné preskúmanie, ktorý je povinný prijať nové rozhodnutie o odovzdaní, proti ktorému sa uplatňuje nový opravný prostriedok s odkladným účinkom, sa má článok 29 ods. 1 a 2 nariadenia Dublin III vykladať v tom zmysle, že šesťmesačná lehota na odovzdanie začína plynúť odo dňa rozhodnutia, ktorým súdny orgán vydá konečné rozhodnutie o zákonnosti tohto rozhodnutia.
31.
Na účely odpovede na túto otázku treba v prvom rade pripomenúť, že článok 29 nariadenia Dublin III vymedzuje podmienky a lehoty, v rámci ktorých musí žiadajúci členský štát na účely prevzatia alebo opätovného prijatia žiadateľa o medzinárodnú ochranu odovzdať tohto žiadateľa do zodpovedného členského štátu.
32.
Článok 29 ods. 1 prvý pododsek tohto nariadenia stanovuje, že odovzdanie sa uskutoční v súlade s vnútroštátnym právom žiadajúceho členského štátu po porade medzi dotknutými členskými štátmi, len čo to je prakticky možné a najneskôr do šiestich mesiacov od akceptovania dožiadania o prevzatie alebo prijatie späť dotknutej osoby zodpovedným členským štátom alebo od konečného rozhodnutia o odvolaní alebo preskúmaní, ak majú v súlade s článkom 27 ods. 3 tohto nariadenia odkladný účinok.
33.
S odkazom na bod 29 rozsudku Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavenie plynutia lehoty na odovzdanie v odvolacom konaní) H tvrdí, že v nadväznosti na rozhodnutie z 15. marca 2022, ktorým Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov) zrušila prvé rozhodnutie o odovzdaní a vrátila vec na opätovné preskúmanie Úradu pre cudzincov, už neexistovalo rozhodnutie o odovzdaní, ktorého vykonanie by bolo možné odložiť, a že lehota na odovzdanie začala plynúť so spätnou účinnosťou od 7. júla 2021, keď Rumunsko prijalo žiadosť o jeho prijatie späť. (
10
)
34.
Ja však chcem po prvé poukázať na to, že takýto prístup by bol v rozpore so znením a logikou článku 29 ods. 1 nariadenia Dublin III, z ktorého vyplýva, že dva okamihy, od ktorých môže začať plynúť lehota na odovzdanie, sa musia chápať tak, že sa navzájom vylučujú.
35.
V prvom prípade sa proti rozhodnutiu o odovzdaní nepodá odvolanie, alebo ak je takéto odvolanie podané, nemá odkladný účinok. Lehota na odovzdanie teda začína plynúť od prijatia žiadosti o prevzatie alebo opätovné prijatie dotknutej osoby zodpovedným členským štátom. V druhom prípade sa proti rozhodnutiu o odovzdaní podá odvolanie s odkladným účinkom. Lehota teda plynie od konečného rozhodnutia o odvolaní po vyčerpaní prostriedkov nápravy stanovených právnym poriadkom dotknutého členského štátu. (
11
)
36.
Opačné konštatovanie by bolo v rozpore s cieľom účinnej súdnej ochrany, ako je zakotvený v článku 47 Charty. Obe situácie stanovené v článku 29 ods. 1 prvom pododseku nariadenia Dublin III totiž umožňujú v plnej miere vykonať odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní upravený v článku 27 ods. 3 tohto nariadenia. Ak by sa v rámci odvolania proti rozhodnutiu o odovzdaní vykonanie tohto rozhodnutia pozastavilo, ale lehota na odovzdanie by naďalej plynula, nebolo by možné zabezpečiť rovnosť zbraní a účinnosť konaní o opravnom prostriedku tým, že by sa zaručilo, že táto lehota neuplynie, ak výkon rozhodnutia o odovzdaní nebol možný v dôsledku podania opravného prostriedku proti tomuto rozhodnutiu. (
12
)
37.
Po druhé poznamenávam, že skutkové okolnosti prejednávanej veci sa líšia od skutkových okolností veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavenie plynutia lehoty na odovzdanie v odvolacom konaní). V tejto veci bola Súdnemu dvoru položená otázka, či odkladný účinok odvolania proti rozsudku o zrušení rozhodnutia o odovzdaní má vplyv na lehotu na odovzdanie. Súdny dvor na jednej strane rozhodol, že článok 27 ods. 3 nariadenia Dublin III nemá za cieľ upraviť predbežné opatrenia, ktoré môžu byť prípadne prijaté v rámci druhostupňového konania o opravnom prostriedku podanom príslušnými orgánmi proti rozsudku, ktorým sa zrušuje rozhodnutie o odovzdaní, a na druhej strane, že predbežné opatrenie, ktoré má za následok pozastavenie plynutia lehoty na odovzdanie až do vydania rozhodnutia v odvolacom konaní, možno prijať len vtedy, ak bol výkon rozhodnutia o odovzdaní odložený do rozhodnutia o prvostupňovom opravnom prostriedku. (
13
)
38.
V prejednávanej veci však bolo vykonanie prvého rozhodnutia o odovzdaní, ktoré v súvislosti s H prijal Úrad pre cudzincov, pozastavené v prvostupňovom konaní v súlade s článkom 27 ods. 3 písm. a) nariadenia Dublin III. Okrem toho, hoci toto prvé rozhodnutie bolo zrušené zo strany Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov), táto vec bola vrátená úradu, aby opätovne preskúmal otázku jeho odovzdania, a tento orgán prijal druhé rozhodnutie o odovzdaní, proti ktorému dotknutá osoba podala odvolanie s odkladným účinkom.
39.
Z toho vyplýva, že skutočne existuje rozhodnutie o odovzdaní (druhé rozhodnutie o odovzdaní), ktorého vykonanie bolo pozastavené v rámci konania o odvolaní podaného proti nemu. Lehota na odovzdanie teda začala plynúť od konečného rozhodnutia o tomto odvolaní v súlade s článkom 29 ods. 1 nariadenia Dublin III.
40.
Tento článok 29 nestanovuje osobitné pravidlá týkajúce sa výpočtu lehôt, ak v prípade významnej zmeny okolností, ku ktorej došlo po prijatí rozhodnutia o odovzdaní, súdny orgán zruší toto rozhodnutie bez posúdenia jeho dôvodnosti a vráti vec na opätovné preskúmanie príslušnému správnemu orgánu, ktorý je zodpovedný za prijatie nového rozhodnutia o odovzdaní, proti ktorému je podané nové odvolanie.
41.
Ako vyplýva z ústnych prednesov na pojednávaní, okamih, keď sa rozhodnutie o odvolaní stane „konečným“ v zmysle článku 29 ods. 1 nariadenia Dublin III, spôsobuje určitý problém. Konečné je teda buď rozhodnutie, ktorým súdny orgán rozhodujúci o žalobe pre neplatnosť prvého rozhodnutia o odovzdaní zrušil toto rozhodnutie bez posúdenia jeho dôvodnosti, alebo rozhodnutie, ktorým tento orgán rozhodujúci o novej žalobe pre neplatnosť druhého rozhodnutia o odovzdaní rozhoduje o zákonnosti tohto rozhodnutia. (
14
)
42.
Domnievam sa, že v rámci procesného režimu, ktorý opísala dánska vláda vo svojich pripomienkach, šesťmesačná lehota na odovzdanie stanovená v článku 29 ods. 1 nariadenia Dublin III musí plynúť odo dňa konečného rozhodnutia o odvolaní podanom proti druhému rozhodnutiu o odovzdaní, proti ktorému už nemožno uplatniť riadny opravný prostriedok.
43.
Po prvé cieľom tohto riešenia je zohľadniť osobitosti dánskeho procesného systému, ktorý stanovuje „dvojstupňové“ prejednanie vecí tým, že v rámci súdneho konania zavádza postup vrátenia veci príslušnému správnemu orgánu na opätovné preskúmanie, ak sa objavia „dôležité nové informácie“ (
15
) na účely výkonu takého rozhodnutia, akým je rozhodnutie o odovzdaní.
44.
Je pravda, že existujú dve rozhodnutia o odovzdaní, ktoré boli predmetom dvoch samostatných odvolaní. Tieto rozhodnutia však majú rovnaký predmet (odovzdanie žiadateľa), boli prijaté vo vzťahu k tomu istému žiadateľovi po tej istej udalosti (súhlas s prijatím späť zodpovedným členským štátom) tým istým správnym orgánom, takže toto konanie treba chápať ako jediné konanie. Rozhodnutie, ktorým súdny orgán zrušil prvé rozhodnutie o odovzdaní bez toho, aby rozhodol o dôvodnosti tohto rozhodnutia, a vrátil vec správnemu orgánu na preskúmanie, tak predstavuje predbežné rozhodnutie, ktoré príslušnému správnemu orgánu umožňuje posúdiť dôsledky vyplývajúce z existencie nových a podstatných skutočností pre konanie o odovzdaní dotknutej osoby a v prípade potreby prijať v tomto konaní odlišné posúdenie.
45.
Pripomínam však, že pokiaľ ide o výklad nariadenia (ES) č. 343/2003 (
16
), ktoré bolo zrušené nariadením Dublin III, Súdny dvor rozhodol, že lehota na odovzdanie nesmie plynúť odo dňa vydania predbežného súdneho rozhodnutia, ktorým sa prerušuje výkon konania o odovzdaní, ale až odo dňa súdneho rozhodnutia, ktorým sa rozhodne o dôvodnosti konania a ktoré už nemôže brániť takémuto výkonu. (
17
) Je teda rozhodujúce, aby konečné rozhodnutie o odvolaní rozhodlo o zákonnosti rozhodnutia o odovzdaní. Normotvorca Únie tým, že stanovil, že lehota na odovzdanie začína plynúť odo dňa konečného rozhodnutia o odvolaní podanom proti rozhodnutiu o odovzdaní, odkazuje na konečné rozhodnutie vo veci samej, ktorým sa konanie týkajúce sa rozhodnutia o odovzdaní ukončí buď jeho zrušením, alebo umožnením jeho vykonania.
46.
Po druhé toto riešenie umožňuje zohľadniť zásady a požiadavky vyplývajúce z potreby zabezpečiť existenciu účinného súdneho preskúmania v zmysle článku 27 nariadenia Dublin III a článku 47 Charty. Súdny dvor totiž ustálene pripomína, že normotvorca Európskej únie mal síce v úmysle podporiť rýchly výkon rozhodnutí o odovzdaní, nič to však nemení na tom, že nemal v úmysle obetovať súdnu ochranu žiadateľov o medzinárodnú ochranu požiadavke rýchlosti pri vybavovaní ich žiadosti. (
18
)
47.
Článok 27 ods. 1 nariadenia Dublin III teda stanovuje, že osoba, voči ktorej bolo prijaté rozhodnutie o odovzdaní, má právo na účinný opravný prostriedok vo forme odvolania proti tomuto rozhodnutiu alebo vo forme skutkového alebo právneho preskúmania na súde. (
19
) Rozsah tohto opravného prostriedku je však spresnený v odôvodnení 19 tohto nariadenia. Stanovuje, že s cieľom zabezpečiť dodržanie medzinárodného práva by mal účinný prostriedok nápravy voči rozhodnutiam o odovzdaní zahŕňať jednak preskúmanie uplatňovania tohto nariadenia a jednak preskúmanie právnej a skutkovej situácie v členskom štáte, do ktorého sa žiadateľ odovzdáva. (
20
)
48.
V rozsudku État belge (Okolnosti, ktoré nastali po rozhodnutí o odovzdaní) Súdny dvor dospel k záveru, že žaloba pre neplatnosť podaná proti rozhodnutiu o odovzdaní, v ktorej súd konajúci vo veci nemôže zohľadniť okolnosti, ktoré nastali po prijatí tohto rozhodnutia a ktoré sú rozhodujúce pre správne uplatnenie nariadenia Dublin III, neumožňuje zaručiť účinný prostriedok nápravy a zabezpečiť dostatočnú súdnu ochranu vzhľadom na práva uvedené v článku 27 tohto nariadenia a v článku 47 Charty. (
21
)
49.
Súdny dvor však uznal, že normotvorca Únie harmonizoval len niektoré procesné podmienky opravného prostriedku proti rozhodnutiu o odovzdaní, ktorý musí mať dotknutá osoba k dispozícii, a že členské štáty nemusia podľa článku 27 nariadenia Dublin III nevyhnutne organizovať svoj systém opravných prostriedkov tak, aby bola v rámci preskúmania opravného prostriedku umožňujúceho spochybniť zákonnosť rozhodnutia o odovzdaní zaručená požiadavka zohľadniť rozhodujúce okolnosti, ktoré nastali po prijatí rozhodnutia o odovzdaní. (
22
) Podľa Súdneho dvora, ak okolnosť, ktorá nastala po rozhodnutí o odovzdaní, môže spochybniť odovzdanie dotknutej osoby do zodpovedného členského štátu, toto ustanovenie teda ponecháva na členských štátoch, aby určili, do akej miery môže súdny orgán zohľadniť túto skutočnosť na účely posúdenia zákonnosti rozhodnutia o odovzdaní v rámci úplného preskúmania ex
nunc, alebo či by sa takáto súdna ochrana mala zabezpečiť v iných formách, napríklad stanovením osobitného opravného prostriedku alebo iného procesného režimu. (
23
)
50.
Chápem však, že práve v tomto kontexte funguje dánsky procesný systém, a preto tomuto členskému štátu nemožno vytýkať, že do konania o žalobe pre neplatnosť podanej proti rozhodnutiu o odovzdaní zahrnul postup vrátenia veci na preskúmanie, ktorého cieľom je zohľadniť významnú zmenu okolností, ku ktorej došlo v zodpovednom členskom štáte po prijatí tohto rozhodnutia. Domnievať sa, že v dôsledku tohto vrátenia na opätovné posúdenie sa na tento členský štát prenesie zodpovednosť za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu, by v takomto systéme malo za následok, že členský štát by bol odradený od zohľadnenia týchto nových okolností, ktoré sú však rozhodujúce na účely posúdenia zákonnosti a uskutočniteľnosti konania o odovzdaní.
51.
Ďalej však chcem uviesť, že v súlade s ustálenou judikatúrou v prípade neexistencie pravidiel Únie v danej oblasti prináleží vnútroštátnemu právnemu poriadku každého členského štátu, aby na základe zásady procesnej autonómie upravil procesné náležitosti týkajúce sa žalôb určených na zaručenie ochrany práv osôb podliehajúcich súdnej právomoci, avšak pod podmienkou, že nesmú byť menej priaznivé než pravidlá, ktoré upravujú podobné situácie podliehajúce vnútroštátnemu právu (zásada ekvivalencie), a že nesmú prakticky znemožniť alebo nadmerne sťažiť výkon práv, ktoré priznáva právo Únie (zásada efektivity). (
24
)
52.
Pokiaľ ide po prvé o zásadu ekvivalencie, tá si vyžaduje, aby sa všetky pravidlá týkajúce sa opravného prostriedku bez rozdielu uplatňovali tak na opravné prostriedky založené na porušení práva Únie, ako aj na opravné prostriedky založené na porušení vnútroštátneho práva. (
25
)
53.
Pokiaľ ide po druhé o zásadu efektivity, táto zásada si vyžaduje, aby v konaní, o aké ide v prejednávanej veci, príslušný súdny orgán vydal konečné rozhodnutie o zákonnosti rozhodnutia o odovzdaní, ktoré preskúmal príslušný správny orgán, bez zbytočného odkladu s cieľom zaručiť účinný prístup ku konaniam o priznaní medzinárodnej ochrany a zabezpečiť rýchle spracovanie žiadostí o medzinárodnú ochranu v súlade s odôvodnením 5 nariadenia Dublin III. (
26
) To znamená, že dĺžka trvania tohto konania ako celku nepresiahne obdobie, ktoré je striktne nevyhnutné vzhľadom na účely preskúmania.
54.
V situácii, o akú ide v prejednávanej veci, musí teda každý členský štát upraviť svoje vnútroštátne právo tak, aby po zrušení pôvodného rozhodnutia a v prípade vrátenia veci príslušnému správnemu orgánu z dôvodu nových okolností, ktoré sú pre konanie o odovzdaní rozhodujúce, tento orgán prijal nové rozhodnutie a súdny orgán v prípade potreby rozhodol v krátkej lehote. (
27
)
55.
Takýto režim by preto nemal viesť k situácii, v ktorej by žiadajúci členský štát mohol obísť svoju zodpovednosť tak, že by sa vyhol tomu, aby sa stal zodpovedným členským štátom, tým, že by donekonečna vracal vec na opätovné preskúmanie príslušnému správnemu orgánu, pričom by sa v konaní o poskytnutí medzinárodnej ochrany nikdy nerozhodlo. Tento režim by totiž mohol viesť k situácii, ktorá by bola v rozpore s účelom nariadenia Dublin III, ktorý je vyjadrený v odôvodnení 5 tohto nariadenia, keďže by mal za následok taký významný odklad okamihu, od ktorého by mohla začať plynúť lehota na odovzdanie, a v dôsledku toho okamihu, od ktorého by sa mohla posudzovať žiadosť o medzinárodnú ochranu, takže žiadateľ by nemohol požívať práva, ktoré sú spojené s jej priznaním. Ako Súdny dvor pripomenul v rozsudku z 13. novembra 2018, X a X (
28
), v takom prípade by bolo dôležité, aby takúto žiadosť v prípade potreby posúdil iný členský štát, než je členský štát určený ako zodpovedný podľa kritérií stanovených v kapitole III uvedeného nariadenia. (
29
)
56.
V prejednávanej veci zatiaľ nijaký orgán nerozhodol o žiadosti o medzinárodnú ochranu, ktorú H podal 25. apríla 2021. Od 7. júla 2021, keď Rumunsko súhlasilo s jeho opätovným prijatím na účely preskúmania jeho žiadosti, nedošlo k odovzdaniu ani k meritórnemu rozhodnutiu o žiadosti. Pokiaľ ide o konanie vo veci samej (ktoré nezahŕňa dva návrhy na obnovu konania, ktoré podal H a neskôr Rada pre utečencov), konštatujem, že medzi okamihom, keď Rumunsko súhlasilo s prijatím H späť, a konečným rozhodnutím, ktorým Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov) potvrdila druhé rozhodnutie o odovzdaní, uplynulo takmer 17 mesiacov. Pripomínam však, že článok 29 ods. 2 nariadenia Dublin III stanovuje len dva prípady, v ktorých sa lehota na odovzdanie môže predĺžiť maximálne na jeden rok, ak odovzdanie nebolo možné uskutočniť z dôvodu uväznenia dotknutej osoby, alebo na maximálne osemnásť mesiacov, ak je táto osoba na úteku. (
30
) V prejednávanej veci je síce zrejmé, že rozhodnutie Rumunska pozastaviť všetky odovzdania smerujúce do krajiny podľa nariadenia Dublin III malo nevyhnutne vplyv na dĺžku trvania tohto konania tým, že sa začalo konanie o vrátení veci na preskúmanie, trvalo však takmer osem mesiacov, kým Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov) rozhodla o zákonnosti druhého rozhodnutia o odovzdaní, hoci ako je uvedené vyššie, toto rozhodnutie malo rovnaký predmet ako prvé rozhodnutie a bolo prijaté vo vzťahu k tomu istému žiadateľovi v nadväznosti na tú istú udalosť a tým istým správnym orgánom. Zdá sa mi, že takéto trvanie je ťažko zlučiteľné s potrebou zaručiť rýchlosť postupu spracovania žiadostí o medzinárodnú ochranu.
57.
Vzhľadom na všetky tieto skutočnosti sa domnievam, že v rámci procesného systému členského štátu, ktorý v prípade podstatnej zmeny okolností, ku ktorej došlo po prijatí rozhodnutia o odovzdaní, umožňuje súdnemu orgánu, ktorý rozhoduje o žalobe pre neplatnosť tohto rozhodnutia, zrušiť ho bez rozhodnutia vo veci samej a vrátiť vec príslušnému správnemu orgánu na opätovné preskúmanie, ktorý je povinný prijať nové rozhodnutie o odovzdaní, proti ktorému je podaný nový opravný prostriedok s odkladným účinkom, sa má článok 29 ods. 1 nariadenia Dublin III v spojení s článkom 27 tohto nariadenia vykladať v tom zmysle, že šesťmesačná lehota na odovzdanie začína plynúť odo dňa rozhodnutia, ktorým súdny orgán vydá konečné rozhodnutie vo veci samej, čím sa ukončí konanie týkajúce sa rozhodnutia o odovzdaní buď jeho zrušením, alebo umožnením jeho vykonania.
58.
V prejednávanej veci ide o rozhodnutie z 2. decembra 2022, ktorým Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov) s konečnou platnosťou rozhodla o dôvodnosti druhého rozhodnutia o odovzdaní. Keďže druhé odvolanie podané zo strany H malo skutočne odkladný účinok podľa článku 27 ods. 3 nariadenia Dublin III, lehota na odovzdanie začala plynúť od tohto dátumu.
V. Návrh
59.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálnu otázku, ktorú položila Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov, Dánsko), takto:
Článok 29 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 604/2013 z 26. júna 2013, ktorým sa stanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti v jednom z členských štátov, v spojení s článkom 27 uvedeného nariadenia
sa má vykladať v tom zmysle, že:
–
v rámci procesného systému členského štátu, ktorý v prípade podstatnej zmeny okolností, ku ktorej došlo po prijatí rozhodnutia o odovzdaní, umožňuje súdnemu orgánu, ktorý rozhoduje o žalobe pre neplatnosť tohto rozhodnutia, zrušiť ho bez rozhodnutia vo veci samej a vrátiť vec príslušnému správnemu orgánu na opätovné preskúmanie, ktorý je povinný prijať nové rozhodnutie o odovzdaní, proti ktorému je podaný nový opravný prostriedok s odkladným účinkom, šesťmesačná lehota na odovzdanie začína plynúť odo dňa rozhodnutia, ktorým tento súdny orgán vydá konečné rozhodnutie vo veci samej, čím sa ukončí konanie týkajúce sa rozhodnutia o odovzdaní buď jeho zrušením, alebo umožnením jeho vykonania,
–
tomuto členskému štátu prináleží upraviť svoje vnútroštátne právo tak, aby po vrátení veci na opätovné preskúmanie príslušnému správnemu orgánu bolo nové rozhodnutie o odovzdaní a konečné rozhodnutie o žalobe pre neplatnosť uvedeného rozhodnutia prijaté v krátkej lehote s cieľom zabezpečiť rýchle vybavenie žiadosti o medzinárodnú ochranu.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
(
2
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 26. júna 2013, ktorým sa stanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti v jednom z členských štátov (Ú. v. EÚ L 180, 2013, s. 31) (ďalej len „nariadenie Dublin III“).
(
3
)	Pozri najmä rozsudok z 30. marca 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavenie plynutia lehoty na odovzdanie v odvolacom konaní) (C‑556/21, EU:C:2023:272) [ďalej len „rozsudok Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavenie plynutia lehoty na odovzdanie v odvolacom konaní)]. Pozri tiež rozsudky z 12. januára 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Lehota pre odovzdanie – Znásobené žiadosti) (C‑323/21 až C‑325/21, EU:C:2023:4), a z 30. marca 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Lehota na odovzdanie – Obchodovanie s ľuďmi) (C‑338/21, EU:C:2023:269).
(
4
)	Ďalej len „Charta“.
(
5
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 13. decembra 2011 o normách pre oprávnenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva mať postavenie medzinárodnej ochrany, o jednotnom postavení utečencov alebo osôb oprávnených na doplnkovú ochranu a o obsahu poskytovanej ochrany (Ú. v. EÚ L 337, 2011, s. 9).
(
6
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. júna 2013 o spoločných konaniach o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany (Ú. v. EÚ L 180, 2013, s. 60).
(
7
)	Dohoda medzi [Európskou úniou] a Dánskym kráľovstvom o kritériách a mechanizmoch na určenie členského štátu, ktorý je zodpovedný za posúdenie žiadosti o azyl podanej v Dánsku alebo v ktoromkoľvek inom členskom štáte Európskej únie, a o systéme Eurodac na porovnávanie odtlačkov prstov pre účinné uplatňovanie Dublinského dohovoru (Ú. v. EÚ L 66, 2006, s. 38).
(
8
)	Zákon konsolidovaný prostredníctvom Lovbekendtgørelse nr. 1079 (konsolidačné nariadenie č. 1079) z 10. augusta 2023.
(
9
)	Pozri uznesenie predsedu Súdneho dvora z 15. decembra 2023, Tang (C‑560/23, EU:C:2023:1035).
(
10
)	Zdá sa však, že na pojednávaní sa zástupca H odchýlil od tohto tvrdenia a vysvetlil, že lehota na odovzdanie by mala začať plynúť dňom, keď Flygtningenævnet (Komisia pre utečencov) rozhodla o zrušení prvého rozhodnutia o odovzdaní a o vrátení veci Úradu pre cudzincov na opätovné preskúmanie, t. j. 15. marca 2022.
(
11
)	Pozri rozsudok Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavenie plynutia lehoty na odovzdanie v odvolacom konaní) (bod 24).
(
12
)	Pozri rozsudok Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavenie plynutia lehoty na odovzdanie v odvolacom konaní) (bod 35).
(
13
)	Pozri rozsudok Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavenie plynutia lehoty na odovzdanie v odvolacom konaní) (body 27 a 34).
(
14
)	Dánsky systém nemožno považovať za dvojstupňový súdny systém v rámci odvolacieho konania, ktoré umožňuje podanie odvolania na súd vyššieho stupňa proti rozsudku vydanému na prvom stupni, ktorým sa rozhoduje o zákonnosti správneho aktu, pričom celý tento proces je súčasťou jediného konania smerujúceho k zrušeniu alebo potvrdeniu toho istého rozhodnutia o odovzdaní.
(
15
)	Pozri bod 13 vyššie.
(
16
)	Nariadenie Rady z 18. februára 2003 ustanovujúce kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o azyl podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny v jednom z členských štátov (Ú. v. EÚ L 50, 2003, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 109).
(
17
)	Pozri rozsudok z 29. januára 2009, Petrosian (C‑19/08, EU:C:2009:41, bod 46).
(
18
)	Pozri rozsudky z 30. marca 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Lehota na odovzdanie – Obchodovanie s ľuďmi) (C‑338/21, EU:C:2023:269, bod 52 a citovaná judikatúra), ako aj Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavenie plynutia lehoty na odovzdanie v odvolacom konaní) (bod 19 a citovaná judikatúra).
(
19
)	Pozri rozsudok z 15. apríla 2021, État belge (Okolnosti, ktoré nastali po rozhodnutí o odovzdaní) (C‑194/19, EU:C:2021:270, bod 32) [ďalej len „rozsudok État belge (Okolnosti, ktoré nastali po rozhodnutí o odovzdaní)].
(
20
)	Pozri rozsudok État belge (Okolnosti, ktoré nastali po rozhodnutí o odovzdaní) (bod 33 a citovaná judikatúra).
(
21
)	Pozri rozsudok État belge (Okolnosti, ktoré nastali po rozhodnutí o odovzdaní) (bod 49).
(
22
)	Pozri rozsudok État belge (Okolnosti, ktoré nastali po rozhodnutí o odovzdaní) (body 37 a 38).
(
23
)	Pozri rozsudok État belge (Okolnosti, ktoré nastali po rozhodnutí o odovzdaní) (body 46 až 48).
(
24
)	Pozri rozsudky État belge (Okolnosti, ktoré nastali po rozhodnutí o odovzdaní) (bod 42 a citovaná judikatúra), a z 30. novembra 2023, Ministero dell’Interno a i. (Spoločný informačný materiál – Nepriame vyhostenie alebo vrátenie) (C‑228/21, C‑254/21, C‑297/21, C‑315/21 a C‑328/21, EU:C:2023:934, bod 113 a citovaná judikatúra).
(
25
)	Pozri rozsudok État belge (Okolnosti, ktoré nastali po rozhodnutí o odovzdaní) (bod 44 a citovaná judikatúra), ako aj uznesenie zo 4. októbra 2024, Komise pro rozhodování ve věcech pobytu cizinců (C‑761/23, EU:C:2024:879, bod 30 a citovaná judikatúra).
(
26
)	Pozri v tejto súvislosti rozsudky z 13. novembra 2018, X a X (C‑47/17 a C‑48/17, EU:C:2018:900, bod 69 a citovaná judikatúra), a État belge (Okolnosti, ktoré nastali po rozhodnutí o odovzdaní) (body 35 a 36 a citovaná judikatúra).
(
27
)	Pozri analogicky rozsudok z 25. júla 2018, Alheto (C‑585/16, EU:C:2018:584, bod 148).
(
28
)	Pozri rozsudok z 13. novembra 2018, X a X (C‑47/17 a C‑48/17, EU:C:2018:900, bod 70).
(
29
)	Pozri bod 70 tohto rozsudku.
(
30
)	Pojem „uväznenie“ bol definovaný v rozsudku z 31. marca 2022, Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl a i. (Umiestnenie žiadateľa o azyl na psychiatrickom oddelení nemocnice) (C‑231/21, EU:C:2022:237, body 55 a 58), a pojem „útek“ v rozsudku z 19. marca 2019, Jawo (C‑163/17, EU:C:2019:218, body 56 a 57). Pre úplnosť pripomínam, že samotný Súdny dvor potvrdil, že iné okolnosti, ktoré vecne znemožňujú vykonanie rozhodnutia o odovzdaní, akou je pandémia ochorenia COVID‑19, neumožňujú prerušiť lehotu na odovzdanie stanovenú v článku 29 ods. 1 nariadenia Dublin III [rozsudok z 22. septembra 2022, Bundesrepublik Deutschland (Správny odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní) (C‑245/21 a C‑248/21, EU:C:2022:709)].