62001CJ0349_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-349/01,
angående en anmodning, som Arbeitsgericht Bielefeld (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH
mod
ADS Anker GmbH,
at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 4 og 11 i Rådets direktiv 94/45/EF af 22. september 1994 om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre arbejdstagerne (EFT L 254, s. 64),
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
sammensat af præsidenten_V. Skouris, som formand for Sjette Afdeling, og dommerne C. Gulmann, J.-P. Puissochet, F. Macken (refererende dommer) og N. Colneric,
generaladvokat: A. Tizzano
justitssekretær: ekspeditionssekretær H.A. Rühl,
efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:
– Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH ved Rechtsanwältin I. Seefried
– ADS Anker GmbH ved Rechtsanwalt U. Simdorn
– den tyske regering ved W.-D. Plessing, som befuldmægtiget
– Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved J. Sack og H. Kreppel, som befuldmægtigede,
på grundlag af retsmøderapporten,
efter at der i retsmødet den 5. december 2002 er afgivet mundtlige indlæg af Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH, af ADS Anker GmbH samt af Kommissionen,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den
27. februar 2003,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. Ved kendelse af 24. juli 2001, indgået til Domstolen den 17. september 2001, har Arbeitsgericht Bielefeld i medfør af artikel 234 EF forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 4 og 11 i Rådets direktiv 94/45/EF af 22. september 1994 om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre arbejdstagerne (EFT L 254, s. 64, herefter »direktivet«).
2. Spørgsmålene er blevet rejst under en tvist mellem Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH (herefter »samarbejdsudvalget«) og ADS Anker GmbH (herefter »ADS Anker«), foranlediget af, at ADS Anker har afvist en anmodning fra samarbejdsudvalget om, at ADS Anker meddeler udvalget visse oplysninger med henblik på indførelse af et europæisk samarbejdsudvalg.
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelserne
3. I ellevte betragtning til direktivet udtales, at
»der bør vedtages hensigtsmæssige bestemmelser med henblik på at sikre, at arbejdstagere i virksomheder, der omfatter bedrifter i flere medlemsstater, og i koncerner, som omfatter virksomheder i flere medlemsstater, informeres og høres på behørig vis, når afgørelser, som har betydning for de pågældende, træffes i en anden medlemsstat end den, hvor de er beskæftiget«.
4. I tolvte betragtning til direktivet udtales, at »for at sikre, at arbejdstagere i virksomheder eller koncerner, som opererer i flere medlemsstater, informeres og høres på behørig vis, skal der nedsættes et europæisk samarbejdsudvalg eller indføres andre passende procedurer med henblik på information og høring af arbejdstagerne på tværs af grænserne«.
5. I trettende betragtning til direktivet udtales, at
»det er med henblik herpå nødvendigt at definere begrebet virksomhed, der udøver kontrol; definitionen skal kun vedrøre dette direktiv og vil ikke foregribe definitioner af begreberne koncern eller kontrol, som måtte blive vedtaget i tekster, der udarbejdes senere«.
6. I fjortende betragtning til direktivet udtales, at
»mekanismerne for information og høring af arbejdstagerne i sådanne virksomheder eller koncerner bør omfatte alle bedrifter eller i givet fald virksomheder i en koncern, der er beliggende i medlemsstaterne, uanset om virksomhedens eller, for så vidt angår en koncern, den kontrollerende virksomheds centrale ledelse er beliggende i eller uden for medlemsstaterne«.
7. Direktivets artikel 1, stk. 1 og 2, bestemmer:
»1. Dette direktiv har til formål at forbedre arbejdstagernes ret til at blive informeret og hørt i virksomheder, som omfatter bedrifter i flere medlemsstater (fællesskabsvirksomheder), og koncerner, som omfatter virksomheder i flere medlemsstater (fællesskabskoncerner).
2. Med henblik herpå indføres der et europæisk samarbejdsudvalg eller en informations- og høringsprocedure i alle fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner, når der fremsættes anmodning herom efter proceduren i artikel 5, stk. 1, med det formål at informere og høre arbejdstagerne på de betingelser, på den måde og med de virkninger, som fremgår af dette direktiv.«
8. Direktivets artikel 2, stk. 1, litra a)-e), bestemmer:
I dette direktiv forstås ved:
a) »en virksomhed, der omfatter bedrifter i flere medlemsstater« (»en fællesskabsvirksomhed«): en virksomhed med mindst 1 000 ansatte i medlemsstaterne og med mindst 150 ansatte i hver af mindst to medlemsstater
b) »en koncern«: en gruppe omfattende en virksomhed, der udøver kontrol, og de af denne kontrollerede virksomheder
c) »en koncern, som omfatter virksomheder i flere medlemsstater« (»en fællesskabskoncern«): en koncern, der opfylder følgende betingelser:
– den beskæftiger mindst 1 000 arbejdstagere i medlemsstaterne
– den omfatter mindst to virksomheder i forskellige medlemsstater
og
– mindst én virksomhed beskæftiger mindst 150 arbejdstagere i en medlemsstat, og en anden virksomhed beskæftiger mindst 150 arbejdstagere i en anden medlemsstat
d) »arbejdstagerrepræsentanter«: repræsentanter for arbejdstagerne i henhold til national lovgivning og/eller praksis
e) »central ledelse«: den centrale ledelse for fællesskabsvirksomheden eller, hvis det drejer sig om en fællesskabskoncern, for den virksomhed, der udøver kontrol.«
9. Direktivets artikel 3, stk. 1 og 2, er affattet således:
»1. I dette direktiv forstås ved »virksomhed, der udøver kontrol«: en virksomhed, der kan udøve bestemmende indflydelse på en anden virksomhed (»den kontrollerede virksomhed«), f.eks. i kraft af ejendomsret, finansiel deltagelse eller de regler, den er underlagt.
2. Medmindre det modsatte bevises, formodes bestemmende indflydelse godtgjort, når en virksomhed, direkte eller indirekte, i relation til en anden virksomhed:
a) ejer størstedelen af virksomhedens tegnede kapital
eller
b) besidder flertallet af de stemmerettigheder, der er knyttet til de kapitalandele, som virksomheden har udstedt
eller
c) har ret til at udnævne mere end halvdelen af medlemmerne af virksomhedens administrations-, ledelses- eller tilsynsorgan.«
10. Direktivets artikel 3, stk. 6, fastsætter: »Den lovgivning, der er afgørende for, om en virksomhed er »virksomhed, der udøver kontrol«, er lovgivningen i den medlemsstat, som virksomheden henhører under.«
11. Direktivets artikel 4, stk. 1-3, bestemmer:
»1. Den centrale ledelse har ansvaret for at skabe de vilkår og tilvejebringe de midler, der er nødvendige for nedsættelse af et europæisk samarbejdsudvalg eller indførelse af en informations- og høringsprocedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner, som omhandlet i artikel 1, stk. 2.
2. Hvis den centrale ledelse ikke er beliggende i en medlemsstat, har repræsentanten for den centrale ledelse i en af medlemsstaterne, som eventuelt udpeges, det i stk. 1 nævnte ansvar.
Hvis en sådan repræsentant ikke findes, tilfalder dette ansvar ledelsen i den bedrift eller i den af koncernens virksomheder, der har det største antal ansatte i en medlemsstat.
3. I henhold til dette direktiv anses repræsentanten eller repræsentanterne eller i mangel af sådanne den i stk. 2, andet afsnit, nævnte ledelse for at være den centrale ledelse.«
12. Direktivets artikel 5, stk. 1 og 2, lyder således:
»1. Med henblik på at virkeliggøre det i artikel 1, stk. 1, omhandlede formål indleder den centrale ledelse forhandlinger om nedsættelse af et europæisk samarbejdsudvalg eller indførelse af en informations- og høringsprocedure på eget initiativ eller på skriftlig anmodning fra mindst 100 arbejdstagere eller deres repræsentanter i mindst to bedrifter eller virksomheder beliggende i mindst to forskellige medlemsstater.
2. Med henblik herpå nedsættes der et særligt forhandlingsorgan […]
13. Direktivets artikel 6, stk. 1, bestemmer: »Den centrale ledelse og det særlige forhandlingsorgan skal forhandle i en samarbejdsvillig ånd med henblik på at nå til enighed om de nærmere retningslinjer for gennemførelsen af den information og høring af arbejdstagerne, som er omhandlet i artikel 1, stk. 1.«
14. Direktivets artikel 11, stk. 1-3, bestemmer:
»1. Hver medlemsstat sikrer, at ledelsen i fællesskabsvirksomheder og i virksomheder i en fællesskabskoncern beliggende på medlemsstatens område og repræsentanterne for disses arbejdstagere eller, hvor det er relevant, arbejdstagerne selv opfylder forpligtelserne i henhold til dette direktiv, uanset om den centrale ledelse befinder sig på medlemsstatens område.
2. Medlemsstaterne sørger for, at virksomhederne efter anmodning fra de parter, der berøres af dette direktiv, giver oplysninger om det gennemsnitlige antal ansatte, jf. artikel 2, stk. 1, litra a) og c).
3. Medlemsstaterne sørger for adgang til at træffe passende foranstaltninger, hvis direktivet ikke efterkommes; de sørger især for, at der findes administrative eller retlige procedurer, hvorved opfyldelsen af pligterne i henhold til dette direktiv kan håndhæves.«
15. Direktivets artikel 14, stk. 1, bestemmer, at medlemsstaterne vedtager de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv senest den 22. september 1996 eller sikrer sig senest på denne dato, ar arbejdsmarkedets parter fastsætter de nødvendige bestemmelser ved overenskomst, idet medlemsstaterne skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til, at de til enhver tid kan garantere de med dette direktiv tilstræbte resultater. De underretter straks Kommission herom.
De nationale bestemmelser
16. Gesetz über Europäische Betriebsräte (lov om europæiske samarbejdsudvalg) af 28. oktober 1996 (BGBl. 1996 I, s. 1548, herefter »EBRG«) har til formål at gennemføre direktivet i tysk ret.
17. I medfør af EBRG’s § 2, stk. 1, finder loven anvendelse på virksomheder, der arbejder på fællesskabsplan og har hjemsted på tysk område, samt på grupper af virksomheder etableret i Fællesskabet, når den virksomhed, som har ledelsen, har sit hjemsted på tysk område.
18. Det hedder i EBRG’s § 2, stk. 2:
»Hvis den centrale ledelse ikke befinder sig i en medlemsstat, men der findes en underordnet lokal ledelse for de virksomheder eller bedrifter, der er beliggende i medlemsstaterne, finder denne lov anvendelse fra det tidspunkt, hvor denne lokale ledelse er etableret på tysk område. Hvis der ikke findes nogen lokal ledelse, finder denne lov anvendelse, såfremt den centrale ledelse udpeger en bedrift eller en virksomhed som sin repræsentant på tysk område. Hvis der ikke er udpeget nogen repræsentant, finder denne lov anvendelse, når den bedrift eller virksomhed, der beskæftiger det største antal arbejdstagere – sammenlignet med de øvrige bedrifter i virksomheden eller de øvrige virksomheder i koncernen, der findes i medlemsstaterne – er etableret på tysk område. De ovenfor nævnte situationer vil her være at sidestille med en central ledelse.«
19. I EBRG’s § 3, stk. 2, defineres begrebet »fællesskabskoncern« på samme måde som i direktivets artikel 2, stk. 1, litra c).
20. EBRG’s § 5, som er blevet vedtaget for at gennemføre direktivets artikel 11, bestemmer følgende:
»1. Den centrale ledelse skal til arbejdstagerrepræsentanterne på begæring meddele oplysninger om det gennemsnitlige antal arbejdstagere og disses fordeling i medlemsstaterne, virksomhederne og bedrifterne, samt om virksomhedens eller koncernens struktur.
2. Et samarbejdsudvalg eller et centralt samarbejdsudvalg kan gøre den i stk. 1 tildelte ret gældende i forhold til bedriftens eller virksomhedens lokale ledelse; denne har pligt til hos den centrale ledelse at indhente de nødvendige oplysninger og dokumenter vedrørende de ønskede oplysninger.«
21. EBRG’s § 6 definerer begrebet »kontrollerende virksomhed« på samme måde som direktivets artikel 3.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
22. Det fremgår af forelæggelseskendelsen, at ADS Anker, en virksomhed med hjemsted i Tyskland, tilhører en koncern, som omfatter virksomheder i flere medlemsstater, jf. direktivets artikel 2, stk. 1, litra c) (herefter »Anker-koncernen«)
23. Selskabet Anker BV, der er etableret i Nederlandene, ejer samtlige aktier i ADS Anker og andre virksomheder tilhørende Anker-koncernen, hvilke er beliggende i Sverige, Norge, Danmark, Finland, Det Forenede Kongerige, Nederlandene, Østrig, Frankrig, Belgien og Ungarn. Anker BV’s moderselskab, Anker Systems GmbH, er etableret i Schweiz, uden for medlemsstaternes område.
24. Ifølge forelæggelseskendelsen er den medlemsvirksomhed i Anker-koncernen, som beskæftiger det største antal arbejdstagere i en medlemsstat efter betydningen i direktivets artikel 4, stk. 2, andet afsnit, virksomheden RIVA, der er etableret i Det Forenede Kongerige. Nævnte selskab beskæftiger ca. 1 000 ansatte og blev erhvervet af Anker BV ved udgangen af 1999.
25. Ifølge den forelæggende ret er koncernens centrale ledelse enten virksomheden RIVA, der kan betragtes som den ledelse, der anses for at være den centrale efter betydningen i direktivets artikel 4, stk. 2, andet afsnit, og stk. 3, eller Anker BV, som er den centrale ledelse for den kontrollerende virksomhed efter betydningen i direktivets artikel 2, stk. 1, litra e), og artikel 3, stk. 1.
26. I Anker-koncernen har man ikke indført noget europæisk samarbejdsudvalg, ligesom der ikke er fastsat nogen procedure med henblik på information og høring af arbejdstagerne.
27. ADS Ankers samarbejdsudvalg anmodede selskabet om, med henvisning til EBRG’s § 5, stk. 2, om at meddele de oplysninger, som omhandles i samme artikels stk. 1, samt oplysningen om betegnelserne for arbejdstagerrepræsentationer og de repræsentanter for disse, der skal deltage som arbejdstagerrepræsentanter for virksomhederne eller for de virksomheder, der er kontrolleret af denne, med henblik på oprettelse af et europæisk samarbejdsudvalg.
28. ADS Anker svarede, at man ikke havde mulighed for at efterkomme anmodningen og henviste hertil, at såvel det direkte moderselskab, Anker BV, som koncernens moderselskab, Anker Systems GmbH, havde afslået at meddele de ønskede oplysninger. Desuden fandt ADS Anker, at der i EBRG ikke indføres en ret til oplysninger, der kan gøres gældende over for andre af koncernens virksomheder, som er etableret i andre medlemsstater.
29. Efter afslaget på anmodningen om oplysninger anlagde samarbejdsudvalget sag ved Arbeitsgericht Bielefeld.
30. Retten fastslog, at arbejdsgiveren ikke blot kan henvise samarbejdsudvalget til at indhente de ønskede oplysninger gennem egne undersøgelser i handelsregisteret eller tilsvarende. Der påhviler netop den centrale ledelse et ansvar for at fremskaffe de nødvendige forudsætninger med henblik på at indføre et europæisk samarbejdsudvalg eller en procedure med henblik på at informere og høre arbejdstagerne.
31. Den forelæggende ret henviser også til indsigelsen fra ADS Anker om, at virksomheden rent faktisk ikke er i stand til at give de ønskede oplysninger, da både selskabet Anker BV og moderselskabet Anker Systems GmbH, nægter at meddele de informationer, der er nødvendige for, at oplysningerne gives.
32. Arbeitsgericht Bielefeld har fastslået, at anvendelsesområdet for EBRG, der er en national lov, kun kan gælde på tysk område, og den indfører ikke pligt for de medlemsvirksomheder i koncernen, der ikke er etableret i Tyskland, til at meddele visse oplysninger til virksomheder etableret på tysk område.
33. Den forelæggende ret anfører imidlertid videre, at arbejdsgiverens indsigelse om, at man ikke er i stand til at give de af arbejdstagerne ønskede oplysninger, ikke kan tiltrædes, såfremt denne arbejdsgiver, i medfør af bestemmelser fastsat i andre medlemsstater til gennemførelse af direktivet, har mulighed for at tvinge den centrale ledelse, som er etableret i en anden medlemsstat, til at give de nødvendige oplysninger til medlemsvirksomheder i koncernen, som er etableret på tysk område.
34. Retten bemærker imidlertid, at direktivet ikke indeholder udtrykkelige bestemmelser om en sådan horisontal ret til at opnå oplysninger fra en medlemsvirksomhed i koncernen i forhold til den centrale ledelse, der er etableret i en anden medlemsstat.
35. Da Arbeitsgericht Bielefeld finder, at afgørelsen af den for retten verserende tvist afhænger af en fortolkning af direktivet, har retten besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1) Kræver direktiv 94/45 […], og særligt direktivets artikel 4 og 11, at en virksomhed, som er etableret i Det Forenede Kongerige, og som i henhold til direktivets artikel 4, stk. 2, andet afsnit, og stk. 3, anses for at være den centrale ledelse, eller en virksomhed, som er etableret i Kongeriget Nederlandene, og som i henhold til direktivets artikel 2, stk. 1, litra e), og artikel 3, stk. 1, anses for den centrale ledelse af den kontrollerende virksomhed, er forpligtet til at give en anden virksomhed, som er etableret i […] Tyskland, og som tilhører den samme koncern, oplysning om de til koncernen hørende virksomheder og bedrifter, om deres retsform og repræsentationsforhold, det gennemsnitlige samlede antal arbejdstagere samt deres fordeling på medlemsstater og virksomheder?
2) Såfremt Domstolen besvarer det første spørgsmål bekræftende: Omfatter pligten til at meddele oplysninger også betegnelser for arbejdstagerrepræsentationerne og deres repræsentanter, der for virksomhedens arbejdstagere eller arbejdstagere i de virksomheder, der kontrolleres af denne, skal inddrages i forbindelse med oprettelsen af et europæisk samarbejdsudvalg?«
De præjudicielle spørgsmål
Indlæg til Domstolen
36. Hvad for det første angår spørgsmålet om, hvorvidt der i medfør af direktivet består en pligt for den centrale ledelse eller for den ledelse, der anses for at være den centrale, til at give en anden medlemsvirksomhed i koncernen visse oplysninger med henblik på indførelse af et europæisk samarbejdsudvalg, har samarbejdsudvalget, den tyske regering og Kommissionen henvist til, at den centrale ledelse i medfør af direktivets artikel 4 har ansvaret for at skabe de vilkår og tilvejebringe de midler, der er nødvendige for at indføre et europæisk samarbejdsudvalg eller indføre en informations- og høringsprocedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner. Ifølge disse procesdeltagere er det, for at direktivet kan få effektiv virkning, uomgængeligt nødvendigt, at den centrale ledelse for en virksomhed eller en koncern har pligt til at meddele arbejdstagerrepræsentanterne de oplysninger, som sætter dem i stand til at afgøre, om et europæisk samarbejdsudvalg skal indføres i virksomheden eller koncernen, og om det særlige forhandlingsorgan eventuelt kan nedsættes.
37. Samarbejdsudvalget finder, at det forhold, at den centrale ledelse også skal meddele de nævnte oplysninger i medfør af EBRG’s § 5, stk. 2, når denne ledelse ikke er omfattet af EBRG’s territoriale anvendelsesområde, men befinder sig i en anden medlemsstat, ikke blot følger af direktivet, men også af det formål, som skal opnås med indførelsen af det europæiske samarbejdsudvalg, nemlig information og høring af arbejdstagerne over grænserne. Såfremt anvendelsen af EBRG’s § 5, stk. 2, var begrænset til tysk område, ville opnåelsen af informationer for arbejdstagerrepræsentanterne med henblik på indførelse af europæiske samarbejdsudvalg blive gjort vanskeligere, hvorved direktivets formål kun vanskeligt kunne opnås, ligesom nævnte begrænsning ville medføre spild af tid samt unødvendige procedurer og omkostninger.
38. Vedrørende de pligter, der pålægges den centrale ledelse ved direktivets artikel 4, finder Kommissionen, at det, uanset hvilken stat det drejer sig om, kun har lidt betydning, at arbejdstagere i koncernen udøver deres legitime ret til at opnå informationer i forhold til denne centrale ledelse direkte eller ved mellemkomst af en virksomhed tilhørende koncernen, således som det er tilfældet i Tyskland.
39. ADS Anker har gjort gældende, at direktivet, selv om dets formål er at muliggøre indførelse af et europæisk samarbejdsudvalg, ikke kan medføre, at et selskab får pligt til at anlægge sag mod det selskab, som kontrollerer det.
40. Såfremt det kontrollerede selskabs samarbejdsudvalg ikke måtte være i stand til hos dette selskab at opnå de oplysninger, som er nødvendige for at fremsætte en anmodning efter betydningen i direktivets artikel 5, stk. 1, med den begrundelse, at de pågældende oplysninger dér ikke står til rådighed, må udvalget gøre sin informationsret gældende hos det selskab, som udøver kontrollen i koncernen i medfør af de regler, der er fastsat for at gennemføre direktivet i national ret.
41. Hvad for det andet angår karakteren af de oplysninger, som den centrale ledelse eller den ledelse, der anses for at være den centrale, har pligt til at give i medfør af den i direktivet fastsatte informationspligt, finder såvel samarbejdsudvalget som den tyske regering, at informationspligten skal forstås vidt under hensyn til meningen og formålet med direktivet.
42. Ifølge samarbejdsudvalget tager informationsretten sigte på de oplysninger, der er nødvendige for at bedømme, om man i en virksomhed eller i en koncern skal indføre et europæisk samarbejdsudvalg. Arbejdstagerrepræsentanterne skal også kunne opnå de oplysninger, der er nødvendige for dem for at kunne fremsætte en anmodning i medfør af direktivets artikel 5 med henblik på indførelse af et europæisk samarbejdsudvalg og at nedsætte det særlige forhandlingsudvalg, som er nødvendigt med henblik herpå. Det forhold, at anmodningen om indførelse af et europæisk samarbejdsudvalg skal fremsættes af arbejdstagerne eller deres repræsentanter i mindst to medlemsstater for at få indført det særlige forhandlingsudvalg, indebærer, at man må have kendskab til de øvrige repræsentationsorganer for arbejdstagerne og organernes medlemmer.
43. ADS Anker har heroverfor gjort gældende, at udpegelsen af repræsentationsorganer for arbejdstagerne og deres repræsentanter ikke er uomgængelig nødvendig for at påbegynde forhandlingerne med henblik på indførelse af et europæisk samarbejdsudvalg i overensstemmelse med direktivets artikel 5, stk. 1.
44. Med henvisning til dommen af 29. marts 2001, Bofrost* (sag C-62/99, Sml. I, s. 2579), har Kommissionen gjort gældende, at når udpegelserne – ifølge opfattelsen ved den ret, som har fået forelagt et krav om information – af de organer til repræsentation af arbejdstagerne og deres repræsentanter, der på vegne af arbejdstagerne i virksomhederne eller i de virksomheder, som er afhængige af denne, skal deltage i indførelsen af et europæiske samarbejdsudvalg, er del af de oplysninger, der er uomgængeligt nødvendige for at indlede forhandlinger med henblik på indførelse af et sådant udvalg eller en procedure til information og høring på tværs af grænserne af arbejdstagerne, påhviler det en virksomhed i koncernen at give de oplysninger, den er i besiddelse af, eller som den kan fremskaffe, til de interne organer til repræsentation af arbejdstagere, som anmoder herom.
Domstolens besvarelse
45. Ifølge direktivets ellevte betragtning samt dets artikel 1, stk. 2, har det til formål at sikre_at arbejdstagere i virksomheder, der omfatter bedrifter i flere medlemsstater, informeres og høres på behørig vis, når afgørelser, som har betydning for de pågældende, træffes i en anden medlemsstat end den, hvor de er beskﾦftiget.
46. Som det fremgår af dets almindelige opbygning, bestemmer direktivet, at information og høring af arbejdstagerne på tværs af landegrænserne hovedsagelig skal sikres gennem et forhandlingssystem mellem den centrale ledelse og arbejdstagerrepræsentanterne (jf. Bofrost*-dommen, præmis 29, og dom af 13.1.2004, sag C-440/00, Kühne & Nagel, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 40).
47. Med hensyn hertil er der indført et europæisk samarbejdsudvalg eller en procedure med henblik på information og høring af arbejdstagerne i den enkelte fællesskabsvirksomhed og den enkelte fællesskabskoncern, når anmodningen herom indgives efter proceduren i direktivets artikel 5, stk. 1.
48. I medfør af sidstnævnte bestemmelse i direktivet indleder, hvor der er tale om en fællesskabskoncern, den centrale ledelse forhandlinger om nedsættelse af et europæisk samarbejdsudvalg på eget initiativ eller på skriftlig anmodning fra mindst 100 arbejdstagere eller deres repræsentanter i mindst to bedrifter eller virksomheder beliggende i mindst to forskellige medlemsstater.
49. Det særlige forhandlingsudvalg, som er et organ til repræsentation af arbejdstagerne og indført i medfør af direktivets artikel 5, stk. 2, og den centrale ledelse skal i medfør af direktivets artikel 6, stk. 1, forhandle i en samarbejdsvillig ånd med henblik på at nå til enighed om de nærmere retningslinjer for indførelse af et europæisk samarbejdsudvalg.
50. Domstolen har allerede udtalt, at det, for at direktivet skal kunne have effektiv virkning, er nødvendigt at sikre de berørte arbejdstagere adgang til informationer, der sætter dem i stand til at afgøre, om de har ret til at kræve, at der indledes forhandlinger mellem den centrale ledelse og arbejdstagerrepræsentanterne, idet en sådan ret til information er en nødvendig forudsætning for afgørelsen af, om der består en fællesskabsvirksomhed eller en fællesskabskoncern, hvilket på sin side er en forudgående betingelse for nedsættelse af et europæisk samarbejdsudvalg eller for indførelse af en procedure med henblik på information og høring af arbejdstagerne på tværs af landegrænserne (Bofrost*-dommen, præmis 32 og 33, og Kühne & Nagel-dommen, præmis 46).
51. Hvad nedsættelsen af et sådant udvalg angår, påhviler det i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1, den centrale ledelse at skabe de vilkår og tilvejebringe de midler, der er nødvendige for nedsættelse af udvalget. Dette ansvar indebærer pligt til at give de oplysninger til arbejdstagerrepræsentanterne, der er nødvendige for, at der kan indledes forhandlinger med henblik på at nedsætte et europæisk samarbejdsudvalg (jf. Kühne & Nagel-dommen, præmis 49 og 51).
52. Den centrale ledelse er ledelsen i den virksomhed, der udøver kontrol, dvs. den virksomhed, der har bestemmende indflydelse over alle de øvrige virksomheder, som kontrolleres af koncernen, i direktivets artikel 3, stk. 1, og 2’s forstand. Det er denne virksomhed, som i medfør af den nævnte bestemmende indflydelse har mulighed for hos de øvrige koncernvirksomheder at anmode om og forpligte dem til at meddele sig de oplysninger, der er nødvendige for at indlede de nævnte forhandlinger, således at den bestemmende virksomhed har mulighed for at meddele de pågældende oplysninger til repræsentanterne (jf. også i denne retning Kühne & Nagel-dommen, præmis 52 og 54).
53. Med henblik på at sikre virkeliggørelsen af direktivets målsætning vedrørende arbejdstagernes ret til at få adgang til disse oplysninger fastsætter direktivet i øvrigt, at når den centrale ledelse er beliggende uden for medlemsstaternes område, hviler det ansvar, som er pålagt ledelsen ved direktivets artikel 4, stk. 1, i medfør af dets artikel 4, stk. 2, første og andet afsnit, enten repræsentanten for den centrale ledelse i en af medlemsstaterne, eller, når en sådan repræsentant ikke eksisterer, den centrale ledelse for bedriften eller den virksomhed i koncernen, som beskæftiger det største antal arbejdstagere i en medlemsstat, dvs. den ledelse, der anses for at være den centrale .
54. De øvrige af koncernens virksomheder, der er beliggende i medlemsstaterne, har for at sikre direktivets effektive virkning således pligt til at hjælpe den fiktive centrale ledelse med at opfylde hovedforpligtelsen ifølge direktivets artikel 4, stk. 1. Denne fiktive centrale ledelses ret til at modtage de nødvendige oplysninger modsvares af en forpligtelse for ledelserne i de øvrige af koncernens virksomheder til at give nævnte ledelse de oplysninger, som de er i besiddelse af eller i stand til at indhente (Kühne & Nagel-dommen, præmis 59).
55.
I denne sag er det væsentlige spørgsmål, om den centrale ledelse eller den ledelse, som anses for at være den centrale, også i medfør af direktivet har pligt til at give de oplysninger, som er uomgængeligt nødvendige for at indlede forhandlinger om indførelse af et europæisk samarbejdsudvalg i en virksomhed kontrolleret af koncernen, når anmodningen om de omhandlede oplysninger er blevet fremsat af arbejdsgiverrepræsentanterne i den nævnte kontrollerede virksomhed, samt om en sådan virksomhed ifølge direktivet har ret til at kræve, at disse oplysninger gives til den.
56. Det fremgår såvel af direktivets formål som af dets opbygning, at de pligter, som påhviler den centrale ledelse, eller den ledelse, som anses for at være den centrale i medfør af direktivets artikel 4, stk. 1, skal fortolkes således, at de omfatter såvel pligten til direkte at meddele arbejdstagerrepræsentanterne de oplysninger, der er uomgængeligt nødvendige for at indlede forhandlinger om indførelse af et europæisk samarbejdsudvalg, som pligten til at meddele de nævnte oplysninger til arbejdstagerrepræsentanterne via den virksomhed, der er medlem af den koncern, hos hvilken de nævnte repræsentanter først fremsatte anmodningen om oplysninger.
57. Enhver anden fortolkning af de pligter, der påhviler den centrale ledelse eller den ledelse, som anses for at være den centrale, i medfør af direktivets artikel 4, stk. 1, ville kunne svække direktivets effektive virkning, som Domstolen har henvist til i Bofrost*- samt Kühne & Nagel-dommene.
58. Direktivet tager nemlig sigte på at lægge pligter på samtlige medlemsvirksomheder i koncernen, og det er pligternes formål at lette indførelsen af europæiske samarbejdsudvalg (jf. i denne retning Bofrost*-dommen, præmis 31 og 35). Som Domstolen allerede har bemærket, indebærer direktivets formål, at de forpligtelser, som det fastsætter, opfyldes på en sådan måde, at de berørte arbejdstagere eller deres repræsentanter har adgang til de informationer, der er nødvendige for, at de kan tage stilling til, om de har ret til at kræve, at der indledes forhandlinger eller ej (Bofrost*-dommen, præmis 38).
59. En restriktiv fortolkning af pligten efter direktivets artikel 4, stk. 1, forstået derhen, at bestemmelsen alene finder anvendelse på tilfælde, hvor arbejdstagerrepræsentanterne indgiver anmodninger om oplysninger direkte til den centrale ledelse eller til den ledelse, der anses for den centrale, ville uberettiget begrænse anvendelsen og betydningen af nævnte bestemmelse, eller endda af direktivet selv, og kunne endog have til virkning at afholde arbejdstagerne fra at udøve de rettigheder, som direktivet tillægger dem.
60. Følgelig fastsætter direktivets artikel 4, stk. 1, såvel en pligt til direkte at meddele arbejdstagerrepræsentanterne visse oplysninger med henblik på at indføre et europæisk samarbejdsudvalg som en pligt til at meddele dem de nævnte oplysninger via den koncernvirksomhed, der har modtaget en anmodning herom fra arbejdstagerrepræsentanterne.
61. Desuden skal medlemsstaterne i medfør af direktivets artikel 14, stk. 1, vedtage de nødvendige bestemmelser for, at de til enhver tid kan sikre de med direktivet tilstræbte resultater. I medfør af direktivets artikel 11, stk. 3, skal de sørge for adgang til at træffe passende foranstaltninger, hvis direktivet ikke efterkommes, og de skal især sørge for, at der findes administrative eller retlige procedurer, hvorved opfyldelsen af pligterne i henhold til dette direktiv kan håndhæves. Direktivets formål indebærer, at medlemsstaterne har pligt til at træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre den fulde gennemførelse af pligterne i medfør af nævnte direktivs artikel 4, stk. 1, og artikel 11 (jf. i denne retning Kühne & Nagel-dommen, præmis 61).
62. Hvad angår karakteren af de oplysninger, som den centrale ledelse eller den ledelse, der anses for at være den centrale, har pligt til at meddele i medfør af denne informationspligt, skal det først påpeges, at direktivets artikel 11, stk. 2, udtrykkeligt nævner medlemsstaternes pligt til at sørge for, at virksomhederne efter anmodning fra de parter, der berøres af direktivet, giver oplysninger om antallet af arbejdstagere som omhandlet i direktivets artikel 2, stk. 1, litra a) og c).
63. Desuden er ledelserne i de øvrige af koncernens virksomheder, der er beliggende i medlemsstaterne, forpligtet til at give den fiktive centrale ledelse de oplysninger, der er nødvendige for, at der kan indledes forhandlinger med henblik på at nedsætte et europæisk samarbejdsudvalg, såfremt de råder over eller er i stand til at indhente disse oplysninger (Kühne & Nagel-dommen, præmis 64 og 69).
64. Som det fremgår af denne doms præmis 58, indebærer direktivets formål endelig, at de deri fastsatte pligter opfyldes således, at de berørte arbejdstagere eller deres repræsentanter har adgang til de informationer, der er nødvendige for, at de kan tage stilling til, om de har ret til at kræve indledning af forhandlinger, og for, at de i påkommende tilfælde korrekt kan formulere deres ansøgning herom (Bofrost*-dommen, præmis 38).
65. Det følger heraf, at oplysningerne om de til koncernen hørende virksomheder og bedrifter, om deres retsform og repræsentationsforhold, det gennemsnitlige antal arbejdstagere samt deres fordeling mellem de forskellige medlemsstater kan kræves, for så vidt som disse oplysninger er uomgængeligt nødvendige for at indlede de forhandlinger, som omhandles i direktivets artikel 5, stk. 1, med henblik på at indføre et europæisk samarbejdsudvalg (jf. i denne retning Kühne & Nagel-dommen, præmis 70). Det samme gælder hvad angår oplysningerne om betegnelserne for såvel organerne for repræsentation af arbejdstagerne som deres repræsentanter, der på vegne af arbejdstagerne i virksomhederne eller arbejdstagerne i virksomheder, som er knyttet hertil, skal deltage i indførelsen af et europæisk samarbejdsudvalg.
66. Det tilkommer de nationale domstole på grundlag af de oplysninger, som står til deres rådighed, at bringe på det rene, om de oplysninger, der er indgivet anmodning om, er uomgængeligt nødvendige for at indlede de forhandlinger, som omhandles i direktivets artikel 5, stk. 1.
67. Henset til de ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at direktivets artikel 4, stk. 1, og artikel 11 skal fortolkes således, at medlemsstaterne har pligt til at pålægge en virksomhed etableret på deres område, med status som den centrale ledelse for en fællesskabskoncern efter betydningen i direktivets artikel 2, stk. 1, litra e), og artikel 3, stk. 1, eller den ledelse, der anses for den centrale efter betydningen i direktivets artikel 4, stk. 2, andet afsnit, at den til en anden virksomhed i samme koncern, etableret i en anden medlemsstat, skal give de oplysninger, som der hos denne er indgivet anmodning om af virksomhedens arbejdstagerrepræsentanter, når de pågældende oplysninger ikke findes hos denne anden virksomhed, og når de er uomgængeligt nødvendige for at indlede forhandlinger med henblik på at indføre et europæisk samarbejdsudvalg.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
68. De omkostninger, der er afholdt af den tyske regering og af Kommissionen, der har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedrørende de spørgsmål, der er forelagt af Arbeitsgericht Bielefeld ved kendelse af 24. juli 2001, for ret:
Artikel 4, stk. 1, og artikel 11 i Rådets direktiv 94/45/EF af 22. september 1994 om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre arbejdstagerne skal fortolkes således, at medlemsstaterne har pligt til at pålægge en virksomhed etableret på deres område, med status som den centrale ledelse for en fællesskabskoncern efter betydningen i direktivets artikel 2, stk. 1, litra e), og artikel 3, stk. 1, eller den ledelse, der anses for den centrale efter betydningen i direktivets artikel 4, stk. 2, andet afsnit, at den til en anden virksomhed i samme koncern, etableret i en anden medlemsstat, skal give de oplysninger, som der hos denne er indgivet anmodning om af virksomhedens arbejdstagerrepræsentanter, når de pågældende oplysninger ikke findes hos denne anden virksomhed, og når de er uomgængeligt nødvendige for at indlede forhandlinger med henblik på at indføre et europæisk samarbejdsudvalg.