61985CJ0403(01)_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dokument indleveret til Domstolens Justitskontor den 28. december 1990 har Jean-François Ferrandi, forhenvaerende tjenestemand ved Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, i medfoer af artikel 41 i statutten for EOEF-Domstolen indgivet begaering om ekstraordinaer genoptagelse af sag 403/85 (Sml. s. 645), i hvilken De Europaeiske Faellesskabers Domstol (Anden Afdeling) afsagde dom den 5. februar 1987, F. mod Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber.
2 Ved denne dom gav Domstolen ikke sagsoegeren medhold i den sag, han havde anlagt om annullation af Kommissionens beslutning af 6. maj 1985 som afslutning paa en disciplinaersag, der blev indledt som foelge af den paagaeldendes overfald den 6. oktober 1982 paa Morel, generaldirektoer for Kommissionens administration og personale, og hvorved sagsoegeren blev paalagt sanktionen fjernelse fra tjenesten.
3 Af dommen fremgaar det navnlig, at "det ikke er godtgjort, at beslutningens begrundelse, for saa vidt gengivelsen af de faktiske omstaendigheder, er behaeftet med vildfarelser eller ubegrundede udeladelser" (praemis 16), at "Domstolen derfor ikke [finder], at Kommissionen har begaaet en aabenbar fejl ved at fastslaa, at sagsoegeren, uanset dennes impulsive personlighed, 'har overskredet en kvalitativ taerskel, der ikke kan accepteres, for saa vidt angaar en ansvarlig tjenestemands udoevelse af sine funktioner' " (praemis 22), at "Domstolen [ikke finder], at Kommissionen har begaaet en aabenbar fejl ved ikke at betragte den situation, som sagsoegeren befandt sig i paa det paagaeldende tidspunkt som en formildende omstaendighed, der udelukkede, at han fjernedes fra tjenesten" (praemis 23), og endelig at "Domstolen [ikke mener] at kunne kvalificere den anvendte sanktion - sagsoegerens fjernelse fra tjenesten uden reduktion eller frakendelse af retten til alderspension - som aabenbart uforholdsmaessig".
4 Ferrandi har nedlagt foelgende paastande:
- Begaeringen fremmes til paakendelse og tages til foelge.
- Domstolens dom af 5. februar 1987 ophaeves, for saa vidt som sagsoegte herved i det hele blev frifundet i den sag, sagsoegeren havde anlagt til proevelse af Kommissionens beslutning af 6. maj 1985, og for saa vidt som Domstolen ikke tog sagsoegerens anbringender til foelge, hvorefter der forelaa dels en forkert og utilstraekkeligt begrundet beslutning fra Kommissionen, dels ved denne beslutning en kraenkelse fra Kommissionens side af proportionalitetsprincippet.
- Sagsoegerens anbringender paakendes, og det fastslaas, at den omtvistede beslutning er forkert og utilstraekkeligt begrundet, samt kraenker proportionalitetsprincippet, og Kommissionens beslutning af 6. maj 1985 - som paalagde sagsoegeren sanktionen afskedigelse uden reduktion eller fortabelse af retten til alderspension - annulleres.
- Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
5 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
- Begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse afvises.
- Ansoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
6 Artikel 41, stk. 1, i statutten for EOEF-Domstolen lyder saaledes: "En paadoemt sag kan kun begaeres genoptaget af Domstolen, hvis der fremkommer en faktisk omstaendighed af afgoerende betydning, der inden dommens afsigelse var ukendt for Domstolen og for den part, der begaerer sagen genoptaget."
7 Procesreglementets artikel 100, stk. 1, bestemmer, at Domstolen uden at tage stilling til sagens realitet i et lukket moede, efter at have hoert generaladvokaten, ved dom afgoer, om begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse skal tages til foelge. Den foreliggende sag er blevet behandlet i overensstemmelse med denne regel.
8 Ifoelge Ferrandi er den nye faktiske omstaendighed af afgoerende betydning, som begrunder ekstraordinaer genoptagelse af den ved den anfaegtede dom afgjorte sag, dommen af 26. september 1990 afsagt af Retten i Foerste Instans i sagen F. mod Kommissionen (sag T-122/89, Sml. II, s. 517) vedroerende graden af ansoegerens varige invaliditet, der har sin oprindelse i arbejdet ved Kommissionen. Ved dommen annullerede Retten Kommissionens afgoerelse af 15. juli 1988, for saa vidt som der herved fastsaettes en grad for varig invaliditet paa 50%.
9 Ferrandi har isaer paaberaabt sig de steder i dommen af 26. september 1990, hvor Retten henviser til den udtalelse, som blev afgivet den 26. maj 1988 af et laegeudvalg sammensat af tre laeger - der var udpeget af henholdsvis ansaettelsesmyndigheden, tjenestemanden og af de to saaledes udpegede laeger efter faelles aftale - og til den sagkyndige laegeerklaering fra professor De Buck af 11. februar 1987. Ferrandi fremhaever, at Retten paa grundlag af udtalelsen og erklaeringen i dommens praemis 16 fastslog, at Kommissionen "har fortolket laegeerklaeringen fejlagtigt ved alene at laegge vaegt paa forholdet mellem den omtvistede invaliditet ... og tildragelsen den 6. oktober 1982 uden at tage hensyn til, at der i laegeerklaeringen er paavist en klar sammenhaeng mellem denne tildragelse og sagsoegerens sygdom i forvejen, som ifoelge erklaeringen beviseligt er en erhvervssygdom", og at "den omstaendighed, at (Ferrandi' s optraeden) den 6. oktober 1982 var vedtaegtsstridig, ... ikke bryder forbindelsen mellem denne haendelse og sagsoegerens mentale forstyrrelser i forvejen". Ifoelge ansoegeren viser Rettens dom saaledes aabenbart, at optrinet den 6. oktober 1982 indtraf paa grund af en tidligere sygdomstilstand, som hverken Domstolen eller han var bekendt med den 5. februar 1987, da dommen i den sag, som er genstanden for naervaerende sag om ekstraordinaer genoptagelse, blev afsagt.
10 Kommissionen finder, at begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse boer afvises. Den goer i foerste raekke gaeldende, at Rettens dom alene har afgjort, at der skal fastsaettes en erhvervsbetinget invaliditetsgrad for optrinet den 6. oktober 1982, og at det ikke ligger i praemisserne herom, at sagsoegeren var utilregnelig paa den omtalte dato. For det andet har Kommissionen anfoert, at saafremt der antages at foreligge en ny faktisk omstaendighed, er denne omstaendighed ikke Rettens dom, men professor De Buck' s erklaering af 11. februar 1987 eller laegeudvalgets udtalelse af 26. maj 1988. Dette betyder, at begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse, som ikke er blevet fremsat inden tre maaneder fra disse datoer at regne, er aabenbart for sent fremsat og foelgelig boer afvises fra paakendelse. Endelig er det for det tredje Kommissionens opfattelse, at hvis en sagkyndig erklaering i sig selv kunne udgoere en ny faktisk omstaendighed, der begrunder ekstraordinaer genoptagelse af en paadoemt sag, ville der opstaa betydelige forstyrrelser af retssikkerheden og dommes retskraft.
11 Med henblik paa bedoemmelsen af, om den foreliggende begaering kan paakendes, bemaerkes, at ekstraordinaer genoptagelse ifoelge procesreglementets artikel 98 skal begaeres inden tre maaneder fra den dag, hvor den, der fremsaetter begaeringen, har faaet kendskab til den faktiske omstaendighed, hvorpaa den stoettes.
12 Herefter, og idet det findes ufornoedent at tage stilling til Kommissionens oevrige indsigelser mod naervaerende begaering, er det tilstraekkeligt at fastslaa, at de eneste faktiske omstaendigheder, som Ferrandi kan paaberaabe sig, og som eventuelt vil kunne kvalificeres som nye og begrunde ekstraordinaer genoptagelse af den ved dommen af 5. februar 1987 paadoemte sag, er de af professor De Buck den 11. februar 1987 fremsaette laegesagkyndige udtalelser eller udtalelserne i Laegeudvalgets erklaering af 26. maj 1988, og at Ferrandi' s begaering faktisk blev fremsat efter udloebet af den frist paa tre maaneder fra det tidspunkt, da ansoegeren fik kendskab til de naevnte dokumenter. Det bemaerkes herved, at dette tidspunkt under ingen omstaendigheder kan ligge efter den 5. juli 1989, paa hvilken dato Ferrandi indgav dokumenterne til Domstolens Justitskontor som bilag til staevningen i den sag, der blev afgjort ved Rettens dom af 26. september 1990.
13 Rettens dom af 26. september 1990 indeholder klart en retlig bedoemmelse af de laegelige fund, som ansoegeren paaberaaber sig, men dommen kan under ingen omstaendigheder i sig selv udgoere en ny faktisk omstaendighed, der kan have indflydelse paa Domstolens bedoemmelse i dommen af 5. februar 1987 af spoergsmaalet, om Ferrandi' s tilregnelighed ved haendelsen af 6. oktober 1982. Selv om man ansaa Ferrandi' s opfattelse for korrekt, nemlig at det ud fra Rettens bedoemmelse i dommen af 26. september 1990 maa antages, at han var utilregnelig, da begivenhederne den 6. oktober 1982 udspillede sig, er forholdet dog ikke desto mindre det, at Domstolen selv ville have kunnet udtale sig vedroerende dette punkt i lyset af de nye faktiske omstaendigheder, som eventuelt forelaa i den sagkyndige udtalelse af 11. februar 1987 eller laegeudvalgets udtalelse af 26. maj 1988, under en begaering om ekstraordinaer genoptagelse, som skulle vaere indgivet inden tre maaneder fra den dag, hvor Ferrandi fik kendskab til de paagaeldende dokumenter.
14 Det fremgaar af de ovenstaaende bemaerkninger, at den begaering, som blev indgivet til Domstolens Justitskontor den 28. december 1990, ikke opfyldte fristbetingelserne, og at begaeringen derfor maa afvises.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
15 I medfoer af procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Ifoelge reglementets artikel 70 baerer institutionerne selv deres egne omkostninger i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
1) Begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse afvises.
2) Hver part baerer sine omkostninger.