61983CJ0231_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 1 . august 1983, indgaaet til Domstolen den 11 . oktober 1983, har praesidenten for Tribunal de commerce de Toulouse i en sag om foreloebige forholdsregler i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal om fortolkningen af en raekke faellesskabsretlige bestemmelser, herunder EOEF-traktatens artikel 3, litra f ), og artikel 5, for at kunne afgoere, hvorvidt en national ordning med mindstepriser paa braendstoffer ved salg til forbruger er forenelig med faellesskabsretten .
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem benzinforhandler Henri Cullet, Toulouse, og Chambre syndicale des réparateurs automobiles et détaillants de produits pétroliers, Toulouse, paa den ene side, og selskaberne SA Sodinord og SA Sodirev ( herefter benaevnt Sodinord og Sodirev ), som i Toulouse og i Saint-Orens-de-Gameville under navnet paa den forening, som de er tilsluttet »Centre Leclerc«, driver supermarkeder med tilhoerende benzinstationer, paa den anden side . Sagen vedroerer overholdelsen af den af de franske myndigheder fastsatte mindstepris for salg til forbruger af braendstoffer ( normal- og superbenzin samt dieselolie ).
3 I Frankrig findes der dels en ordning for forhandling af olieprodukter, jfr . lov af 30 . marts 1928 om importordning for olie, dels en ordning for fastsaettelse af salgsprisen i engros- og detailleddet indfoert ved foelgende anordninger : 45.1483 af 30 . juni 1945, 82.10 A, 82.11 A, 82.12 A og 83.13 A af 29 . april 1982 .
4 Efter den foerstnaevnte ordning, saaledes som den er tilpasset med Kommissionens samtykke inden for rammerne af EOEF-traktatens artikel 37, kraeves der en saerlig tilladelse fra staten, den saakaldte A3-tilladelse, for at importere og indkoebe olieprodukter hos franske raffinaderier med henblik paa salg til forbruger . Den enkelte indehaver af en A3-tilladelse er forpligtet til at foretage 80% af sine indkoeb paa det franske marked eller Faellesskabets marked paa grundlag af mellemfristede kontrakter indgaaet med franske eller andre raffinaderier inden for Faellesskabet, men er for de oevrige 20% ' s vedkommende frit stillet med hensyn til indkoeb, herunder paa det saakaldte spotmarked .
5 Engrossalgsprisen, den saakaldte »overtagelsespris«, for olieprodukter fastsaettes principielt frit af det raffinaderi eller den importoer, som er indehaver af A3-tilladelsen . Mindst én gang om maaneden skal de indsende en liste over deres overtagelsespriser til de kompetente myndigheder ; der kan ydes rabat paa de i listen anfoerte priser . Overtagelsesprisen kan imidlertid ikke overstige en »officiel listepris«, som hver maaned fastsaettes af de kompetente myndigheder . I praksis svarer de af raffinaderierne offentliggjorte overtagelsespriser normalt til den officielle listepris . Myndighederne fastsaetter denne listepris dels ud fra de franske raffinaderiers kostpris, som fastsaettes paa grundlag af prisen for raaolie og dollarkursen paa valutamarkedet samt omkostningerne ved skibsfragt og raffinering, som fastsaettes til et fast beloeb paa grundlag af statistiske oplysninger, dels ud fra priserne paa de europaeiske markeder . Ifoelge ordningen fastsaettes den officielle listepris paa grundlag af de europaeiske priser, for saa vidt disse ikke afviger mere end 8% fra de franske raffinaderiers kostpris ; hvis de europaeiske priser derimod ligger uden for denne margen, er det de franske raffinaderiers kostpris, der laegges til grund ved beregningen af den officielle listepris .
6 Der findes saavel en oevre som en nedre graense for detailsalgsprisen . Opad begraenses den af »maksimumprisen i detailleddet«, som svarer til overtagelsesprisen med tillaeg af forretningsmaessige omkostninger og fortjenester samt skatter og afgifter . Maksimumprisen i detailleddet er for den enkelte detailhandler afhaengig af leverandoerens overtagelsespris . Nedad begraenses detailsalgsprisen af »mindsteprisen«, som fastsaettes hver maaned for hvert enkelt prisomraade ( kanton ) under anvendelse af en reduktionssats, som paa det relevante tidspunkt var 0,09 FF pr . liter for normalbenzin og 0,10 FF pr . liter for superbenzin, paa maksimumprisen for salg til forbruger beregnet paa grundlag af de franske raffinaderiers gennemsnitlige overtagelsespris den foregaaende maaned . Saafremt maksimumprisen herved bliver lavere end mindsteprisen, forhoejes den tilsvarende .
7 Det fremgaar af sagen, at butikskaeden Centre Leclerc, som Sodinord og Sodirev er medlemmer af, er indehaver af en A3-tilladelse . Butikskaeden er kendt for i en raekke supermarkeder under navnet »Centres Leclerc« at drive lavprispolitik for forskellige varegrupper . I 1983 besluttedes man at udvide lavprispolitikken til at omfatte detailsalg af braendstoffer . Ligesom andre Centres Leclerc solgte Sodinord og Sodirev saaledes braendstoffer til priser, som laa under de af myndighederne i henhold til ovennaevnte ordning fastsatte mindstepriser .
8 Herefter indstaevnede en konkurrent Sodinord og Sodirev for Tribunal de commerce de Toulouse med paastand om forbud mod denne politik og idoemmelse af tvangsbod, saafremt forbudet ikke overholdtes, idet konkurrenten paaberaabte sig, at den foerte lavprispolitik var ulovlig og udtryk for illoyal konkurrence samt paafoerte konkurrenten tab . Sodinord og Sodirev anfoerte heroverfor, at prisordningen for salg af braendstoffer var i strid med traktatens artikel 3, litra f ), samt artiklerne 85 og 86, samt at den ikke kunne begrundes i artiklerne 30 og 36 .
9 For at afgoere tvisten fandt praesidenten for Tribunal de commerce de Toulouse det noedvendigt at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
Skal artikel 3, litra f ), og artikel 5 i traktaten af 25 . marts 1957 om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab fortolkes saaledes, at de indeholder et forbud mod, at en medlemsstat administrativt eller ved lov fastsaetter mindstepriser for salg fra tankstationer til forbrugere af braendstoffer ( normal- og superbenzin samt dieselolie ), saaledes at enhver detailhandler, som er statsborger i en af Faellesskabets medlemsstater, er forpligtet til at overholde den fastsatte mindstepris?
10 Traktatens artikel 3, litra f ), som spoergsmaalet henviser til, er et af de generelle principper for det faelles marked, som anvendes i forbindelse med de kapitler i traktaten, som har til formaal at foere principperne ud i livet . Ifoelge bestemmelsen skal der ske en »gennemfoerelse af en ordning, der sikrer, at konkurrencen inden for faellesmarkedet ikke fordrejes« ; dette generelle formaal uddybes navnlig under konkurrencereglerne i afsnit I, kapitel 1, i traktatens tredje del . Ifoelge traktatens artikel 5, stk . 2, »afholder [medlemsstaterne] sig fra at traeffe foranstaltninger, der er egnede til at bringe virkeliggoerelsen af denne Traktats maalsaetning i fare« . Den nationale ret har saaledes forelagt det praejudicielle spoergsmaal, om en lovgivning af ovennaevnte art er forenelig med disse bestemmelser, for at faa afgjort, om lovgivningen er i overensstemmelse med traktatens principper og maal og med de bestemmelser i traktaten, som konkret skal virkeliggoere dem .
11 Det bemaerkes, at traktatens artikler 2 og 3 vedroerer oprettelsen af et marked, hvor varerne kan bevaege sig frit under frie konkurrencevilkaar . Dette formaal sikres dels af artiklerne 30 ff . vedroerende forbudet mod handelsrestriktioner inden for Faellesskabet, dels af artiklerne 85 ff . vedroerende konkurrencereglerne, som vil blive gennemgaaet foerst .
Anvendelse af traktatens artikel 3, litra f ), artikel 5 og artikel 85
12 Ifoelge Sodinord og Sodirev finder principperne i EOEF-traktatens artikler 85 og 86, sammenholdt med artikel 3, litra f ), og artikel 5, anvendelse paa en statslig ordning som den her omhandlede . Artikel 85 indeholder et forbud mod direkte eller indirekte fastsaettelse af salgsprisen eller andre forretningsbetingelser, og det er ikke muligt at ophaeve den tilsigtede virkning af faellesskabsretlige bestemmelser, som skal sikre, at konkurrencevilkaarene inden for det faelles marked ikke fordrejes .
13 Den franske, italienske og graeske regering har gjort gaeldende, at traktatens artikel 3, litra f ), og artikel 5 udgoer en del af traktatens generelle principper og kun giver mening, hvis de sammenholdes med andre bestemmelser, som naermere fastlaegger betingelser og gennemfoerelsesbestemmelser . I denne henseende kan artiklerne 85 og 86 ikke danne grundlag for en vurdering af en statslig prisordning, da de kun vedroerer virksomheders adfaerd .
14 Ifoelge Kommissionen kan statslige foranstaltninger kun undtagelsesvis anses for at vaere i strid med forpligtelsen efter traktatens artikel 5 til ikke at ophaeve den tilsigtede virkning af de i artiklerne 85 og 86 fastsatte konkurrenceregler . Det gaelder saaledes en statslig ordning, som begunstiger eller fremmer virksomheders retsstridige adfaerd, eller som klart har til formaal at goere det muligt for virksomhederne at unddrage sig konkurrencereglerne . Det er imidlertid ikke tilfaeldet i den foreliggende sag .
15 I overensstemmelse med maalsaetningen efter traktatens artikel 3, litra f ), er alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet, ifoelge artikel 85, stk . 1, uforenelige med faellesmarkedet og forbudt, navnlig saadanne som bestaar i direkte eller indirekte fastsaettelse af koebs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser . Bestemmelserne vedroerer saaledes konkurrencebegraensende aftaler, vedtagelser og samordnet praksis mellem virksomheder, idet Kommissionen imidlertid i visse undtagelsestilfaelde kan erklaere dem uanvendelige, jfr . traktatens artikel 85, stk . 3 .
16 Selv om disse regler ganske vist vedroerer virksomheders adfaerd og ikke de af medlemsstaterne ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, er staterne ikke desto mindre, som fastslaaet af Domstolen for nylig i dom af 10 . januar 1985 ( Leclerc, 229/83, Sml . 1985, s . 1 ) i henhold til traktatens artikel 5, stk . 2, forpligtet til ikke ved national lovgivning at skade den ensartede anvendelse, i hele faellesmarkedet, af faellesskabsreglerne og den fulde virkning af de retsakter, som udstedes i henhold til disse regler, samt til ikke ved lov eller administrativt at indfoere eller opretholde foranstaltninger, som kan ophaeve den tilsigtede virkning af de for virksomheder gaeldende konkurrenceregler, ( jfr . dommene af 13 . februar 1969, Walt Wilhelm m.fl ., 14/68, Sml . 1969, s . 1, og 16 . november 1977, Inno / ATAB, 13/77, Sml . 1977, s . 2115 ).
17 En ordning som den omtvistede har imidlertid ikke til formaal at paalaegge leverandoerer og detailhandlere at indgaa aftaler eller udvise andre former for adfaerd, jfr . traktatens artikel 85, stk . 1 . Den overlader det tvaertimod til de offentlige myndigheder at fastsaette priserne paa grundlag af en raekke faktorer af forskellig art . Den omstaendighed, at en af de faktorer, som laegges til grund ved beregningen af detailsalgsprisen, er den af leverandoererne fastsatte overtagelsespris, som i oevrigt ikke kan overstige den af myndighederne fastsatte officielle listepris, indebaerer ikke i sig selv, at en ordning som den omtvistede ikke kan anses for en statslig ordning, og kan heller ikke ophaeve den tilsigtede virkning af de for virksomheder gaeldende konkurrenceregler .
18 Foelgelig forbyder traktatens artikel 5, sammenholdt med artikel 3, litra f ), og artikel 85, ikke medlemsstaterne at regulere fastsaettelsen af detailsalgsprisen for en vare paa grundlag af en ordning som den i hovedsagen omtvistede . Tilbage bliver herefter at gennemgaa de omtvistede bestemmelser paa baggrund af traktatens bestemmelser om frie varebevaegelser .
Anvendelse af traktatens artikler 30 og 36
19 Sodinord og Sodirev har anfoert, at beregningen af mindsteprisen ifoelge den omtvistede ordning har en konkurrencebegraensende virkning over for varer fra andre medlemsstater, naar disse varers kostpris er mere end 8% lavere end de franske raffinaderiers, idet importoerernes konkurrencefordel som foelge af de lavere omkostninger herved udlignes . Ordningen udgoer saaledes en importbegraensning, som er forbudt efter traktatens artikel 30 .
20 Yderligere giver den omtvistede prisfastsaettelsesordning de nationale myndigheder mulighed for at gribe ind i prisfastsaettelsen ved at gaa ud fra for lavt satte fiktive kostpriser, hvorved importoererne hindres i at traenge ind paa et marked, som traditionelt er domineret af de franske raffinaderier, da de i saa fald ikke kan afsaette deres varer til rentable priser . Denne virkning forstaerkes yderligere derved, at indehavere af en A3-tilladelse er forpligtet til at foretage 80 % af deres indkoeb paa grundlag af mellemfristede kontrakter . En saadan ordning har saaledes til foelge at afskaerme det nationale marked, hvilket er i strid med artikel 30 .
21 Den franske regering, stoettet af den italienske og den graeske regering, har gjort gaeldende, at en prisordning som den her omhandlede ikke paavirker importen fra andre medlemsstater . Formaalet er at opnaa en harmonisk spredning af forsyningen af braendstoffer paa hele det nationale omraade ved at sikre samtlige forhandlere en tilstraekkelig fortjenstmargen . Da importpriserne kan fastsaettes frit, har en udenlandsk erhvervsdrivende, hvis kostpriser er lavere end de i Frankrig gaeldende priser, lettere ved at traenge ind paa markedet, da han frit kan lade denne fordel komme detailhandlerne til gode . Saaledes er importen af olieprodukter til Frankrig steget under den gaeldende ordning . Heraf foelger ifoelge den franske regering, at artikel 30 ikke kan fortolkes som vaerende til hinder for en saadan prisfastsaettelsesordning .
22 Kommissionen har anfoert, at en mindsteprisordning kan skade afsaetningen af importerede varer, for saa vidt prisen er til hinder for, at de importerede varers lavere kostpris slaar igennem i detailsalgsprisen . En ordning som den omtvistede maa saaledes anses for en foranstaltning med tilsvarende virkning som kvantitative indfoerselsrestriktioner, for saa vidt den indebaerer, at varernes pris fastsaettes paa grundlag af de indenlandsk fremstillede varers kostpris, hvorved en eventuel prisfordel for de importerede varer udlignes .
23 Det bemaerkes foerst, at forbudet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner, jfr . artikel 30, ifoelge Domstolens faste praksis rammer enhver foranstaltning, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, kan hindre indfoersel fra en medlemsstat til en anden . Naar der er tale om at anvende disse principper paa statslige prisfastsaettelsesordninger, har Domstolen gentagne gange fastslaaet, at saadanne ordninger, der gaelder uden forskel for indenlandsk fremstillede og importerede varer, ikke i sig selv er foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner, men kan fremkalde en saadan virkning, naar priserne ligger paa et saadant niveau, at de indfoerte varer bliver stillet ugunstigt i forhold til tilsvarende indenlandske varer, enten fordi de ikke vil kunne afsaettes med fortjeneste under de fastsatte vilkaar, eller fordi en konkurrencefordel, som skyldes lavere kostpriser, bliver udlignet ( jfr . dommene af 26 . november 1976, Tasca, 65/75, Sml . 1976, s . 291, af 24 . januar 1978, van Tiggele, 82/77, Sml . 1978, s . 25, af 6 . november 1979, Danis, 16-20/79, Sml . 1979, s . 3327 og af 29 . november 1983, Roussel Laboratoria, 181/82, Sml . 1983, s . 3849 ).
24 Sodinord og Sodirev ' s argument, hvorefter beregningen af maksimumprisen for salg til forbruger paa grund af en for lavt sat fiktiv kostpris medfoerer en afskaermning af markedet, idet de udenlandske raffinaderier hindres i at afsaette deres varer til rentable priser, kan ikke behandles under denne sag . Fastsaettelsen af en maksimumpris for salg til forbruger er nemlig lige saa lidt som de begraensninger for indkoeb, som gaelder for indehavere af en A3-tilladelse, anfoert af Tribunal de commerce de Toulouse, da hovedsagen udelukkende vedroerer overtraedelse af mindsteprisen for salg til forbruger af braendstoffer .
25 For saa vidt angaar fastsaettelse af en mindstepris, bemaerkes, at Domstolen i ovennaevnte dom af 24 . januar 1978 ( van Tiggele, 82/77 ) fastslog, at en national bestemmelse, som fastsaetter en nedre graense for fortjenstmargenen, som uden forskel gaelder for indenlandsk fremstillede og indfoerte varer, ikke kun kan have skadelige virkninger for afsaetningen af indfoerte varer . Derimod forholder det sig anderledes, for saa vidt angaar den mindstepris, som er fastsat til et bestemt beloeb, idet den ganske vist gaelder uden forskel for indenlandske og indfoerte varer, men kan vanskeliggoere afsaetningen af sidstnaevnte, i det omfang den forhindrer, at en lavere kostpris faar virkning for detailsalgsprisen .
26 Som det fremgaar af ovennaevnte gennemgang, fastsaettes mindsteprisen for salg i detailleddet ifoelge den her omtvistede ordning rent praktisk paa grundlag af overtagelsesprisen, som ikke kan overstige den af de nationale myndigheders fastsatte listepris . Selv om den enkelte importoer frit kan fastsaette en lavere overtagelsespris end den officielle listepris, hindrer det forhold, at mindsteprisen beregnes paa grundlag af gennemsnittet af de nationale raffinaderiers overtagelsespriser, importoererne i at udnytte den eventuelle konkurrencefordel, som skyldes en lavere kostpris . Det kan ganske vist ikke anfaegtes, at en medlemsstat anvender generelle kriterier ved fastsaettelsen af en pris for en ensartet vare, hvis oprindelse vanskeligt kan fastslaas, naar foerst den er bragt paa markedet . For at undgaa uheldige virkninger for afsaetningen af indfoerte varer paa dette marked, er det imidlertid noedvendigt, at der ved fastsaettelsen af kriterierne tages hensyn til samtlige erhvervsdrivendes overtagelsespriser, uanset varens oprindelse .
27 De uheldige virkninger, som en ordning som den omtvistede har for indfoerte varer, forstaerkes yderligere af beregningsmetoden for den officielle listepris, som danner oeverste graense for overtagelsesprisen, og som ifoelge det for Domstolen oplyste normalt anvendes af de nationale raffinaderier som overtagelsespris . Selv om listeprisen principielt beregnes dels paa grundlag af de franske raffinaderiers kostpriser, dels paa grundlag af braendstofpriserne paa de europaeiske markeder, er det nemlig udelukkende de nationale raffinaderiers kostpriser, som laegges til grund, saafremt priserne paa det europaeiske marked afviger mere end 8 % fra disse kostpriser . Naar konkurrencefordelen for de importerede varer overskrider denne graense, kan importoerernes lavere kostpriser ikke laengere danne grundlag for den officielle listepris . En saadan ordning skader afsaetningen af importerede varer, da konkurrencefordelen over for forbrugeren udlignes, naar denne margen overstiger 8 % .
28 At en mindstepris har uheldige virkninger for afsaetningen af indfoerte varer, hvis kostpris er lavere end indenlandsk fremstillede varers, kan ikke afvises under paaberaabelse af, at importpriserne frit kan fastsaettes, og at importoererne saaledes kan yde detailhandlerne en stoerre fortjenstmargen som incitament til at koebe importerede braendstoffer . I denne forbindelse bemaerkes, at distributionsnettets opbygning er til hinder for, at importoerer af braendstoffer kan udnytte en saadan fordel fuldt ud, da et betydeligt antal detailhandlere ikke har mulighed for frit at skifte leverandoer . I en saadan situation udgoer prisen i detailleddet et afgoerende konkurrencemoment for saa ensartede produkter som braendstoffer . En mindstepris som den her omhandlede kan saaledes vaere til hinder for et foroeget salg af de importerede varer paa det nationale marked, naar deres kostpris er mere fordelagtig . Under disse omstaendigheder er en eventuel importstigning under en saadan ordning ikke som haevdet af den franske regering tilstraekkelig til at godtgoere, at mindsteprisen ikke har haft en negativ virkning paa afsaetningen af de importerede varer .
29 Heraf foelger, at en national mindsteprisordning for braendstoffer i detailleddet, hvorefter prisen fastsaettes alene paa grundlag af de nationale raffinaderiers overtagelsespriser, som er afhaengig af den officielle listepris, som udelukkende beregnes paa grundlag af de nationale raffinaderiers kostpris, saafremt braendstofpriserne paa det europaeiske marked afviger mere end 8% fra sidstnaevnte, stiller de importerede varer mindre fordelagtigt, idet den hindrer importoererne i at udnytte konkurrencefordelen ved at lade forbrugerne nyde godt af den lavere kostpris .
30 Til stoette for den i hovedsagen omtvistede ordning har den franske regering yderligere paaberaabt sig bydende hensyn til beskyttelse af forbrugernes interesser . Efter regeringens opfattelse kan en oedelaeggende priskonkurrence for braendstoffer medfoere nedlaeggelse af et stort antal tankstationer og dermed en utilstraekkelig forsyning af hele det nationale omraade .
31 I denne forbindelse bemaerkes, at en national ordning, hvorefter detailhandlerne skal overholde visse detailsalgspriser, som haemmer afsaetningen af importerede varer paa markedet, kun kan begrundes i de i traktatens artikel 36 anfoerte hensyn .
32 Til stoette for en anvendelse af artikel 36 har den franske regering henvist til forstyrrelser af den offentlige orden og den offentlige sikkerhed fremkaldt af de voldsomme reaktioner, som maatte forventes fra detailhandlere, som blev ramt af en ubegraenset konkurrence .
33 Det skal her blot fastslaas, at den franske regering ikke har godtgjort, at en aendring af den anfaegtede ordning i overensstemmelse med ovennaevnte principper ville paavirke den offentlige orden og den offentlige sikkerhed i en saadan grad, at regeringen ikke ville kunne imoedegaa forstyrrelserne med de til raadighed staaende midler .
34 Det af Tribunal de commerce de Toulouse forelagte spoergsmaal maa derfor besvares, saaledes
, at EOEF-traktatens artikel 3, litra f ), og artikel 5 samt artiklerne 85 og 86 ikke er til hinder for en national ordning, hvorefter de nationale myndigheder fastsaetter en mindstepris for detailsalg af braendstoffer,
, og at en saadan ordning er i strid med EOEF-traktatens artikel 30, naar mindsteprisen udelukkende fastsaettes paa grundlag af de nationale raffinaderiers overtagelsespris, og denne er afhaengig af den officielle listepris, som udelukkende beregnes paa grundlag af de nationale raffinaderiers kostpris, saafremt braendstofpriserne paa de europaeiske markeder afviger mere end 8% fra denne kostpris .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
35 De udgifter, der er afholdt af den franske, italienske og graeske regering samt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser kender
DOMSTOLEN ( femte afdeling )
vedroerende det spoergsmaal, som er forelagt den af praesidenten for Tribunal de commerce de Toulouse ved kendelse af 1 . august 1983, for ret :
1 ) EOEF-traktatens artikel 3, litra f ), og artikel 5 samt artiklerne 85 og 86 er ikke til hinder for en national ordning, hvorefter de nationale myndigheder fastsaetter en mindstepris for detailsalg af braendstoffer .
2 ) En saadan ordning er i strid med EOEF-traktatens artikel 30, naar mindsteprisen udelukkende fastsaettes paa grundlag af de nationale raffinaderiers overtagelsespris, og denne er afhaengig af den officielle listepris, som udelukkende beregnes paa grundlag af de nationale raffinaderiers kostpris, saafremt braendstofpriserne paa de europaeiske markeder afviger mere end 8 % fra denne kostpris .