61994CJ0232_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-232/94,
angaaende en anmodning, som Oberlandesgericht Koeln i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
MPA Pharma GmbH
mod
Rhône-Poulenc Pharma GmbH,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 36 i forbindelse med varemaerkeretten,
har
DOMSTOLEN
sammensat af praesidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformaendene C.N. Kakouris, J.-P. Puissochet og G. Hirsch samt dommerne G.F. Mancini, J.C. Moitinho de Almeida, C. Gulmann (refererende dommer), P. Jann og H. Ragnemalm,
generaladvokat: F.G. Jacobs
justitssekretaerer: assisterende justitssekretaer H. von Holstein
fuldmaegtig L. Hewlett,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
° MPA Pharma GmbH ved advokat Wolfgang A. Rehmann, Muenchen
° Rhône-Poulenc Pharma GmbH ved advokat Kurt Bauer, Koeln
° den franske regering ved sous-directeur Catherine de Salins og secrétaire des affaires étrangères Philippe Martinet, begge Udenrigsministeriets Direction des affaires juridiques, som befuldmaegtigede
° Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved ledende juridisk konsulent Richard Wainwright og Angela Bardenhewer, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der i retsmoedet den 4. oktober 1995 er afgivet mundtlige indlaeg af MPA Pharma GmbH, af Rhône-Poulenc GmbH, af den franske regering og af Kommissionen,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 14. december 1995,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 29. juli 1994, indgaaet til Domstolen den 11. august 1994, har Oberlandesgericht Koeln i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 36 i forbindelse med varemaerkeretten.
2 Spoergsmaalene er rejst under en sag mellem laegemiddelproducenten, selskabet Rhône-Poulenc Pharma (herefter "Rhône-Poulenc"), og selskabet MPA Pharma (herefter "Pharma"), der importerer visse produkter fremstillet af den naevnte laegemiddelproducent til Tyskland.
3 Rhône-Poulenc er et tysk datterselskab af det franske selskab Rhône-Poulenc Rover SA, der er indehaver af varemaerket Orudis i Tyskland og i andre lande. Det markedsfoerer i Tyskland, under licens fra moderselskabet, laegemidlet Orudis retard som antirheumatikum i pakninger, som indeholder 20, 50 og 100 tabletter anbragt paa blisterkort, og som er i overensstemmelse med de pakningsstoerrelser, der anbefales af en raekke faglige sammenslutninger og erhvervsorganisationer og af de tyske sygesikringsinstitutioner.
4 I Spanien markedsfoeres Orudis retard af Rhône-Poulenc' s soesterselskab, men kun i pakninger med 20 tabletter.
5 Pharma markedsfoerer i Tyskland produktet Orudis retard, som selskabet indfoerer fra Spanien ved saakaldt parallelimport. For at opnaa pakninger med 50 tabletter ompakker selskabet produktet i nye ydre emballager, som det udformer, og hvori det anbringer blisterkort, der er udtaget fra forskellige spanske pakninger.
6 De nye ydre emballager har paa alle synlige flader foelgende paaskrift paa tysk:
"MPA Import Arzneimittel
50 retard-tabletter af laegemidlet
Orudis retard
Anvendes ved indtagning".
Paa en af de store flader angives foelgende:
"Producent:
Rhône-Poulenc S.A.E.
Spanien"
og
"Importoer og ansvarlig
laegemiddelvirksomhed:
MPA Pharma GmbH, D-22946 Trittau".
Paa en af sidefladerne findes foelgende angivelse:
"Indholdet af denne pakning Orudis retard er fremstillet i Spanien af Rhône-Poulenc Farma S.A.E., Alcorcón (Madrid), og er indfoert og emballeret i Tyskland af MPA Pharma GmbH, D-22946 Trittau, i henhold til bestemmelserne i Forbundsrepublikken Tysklands lov om laegemidler."
7 I pakningerne indlaegger Pharma endvidere en indlaegsseddel, som selskabet har udformet.
8 Rhône-Poulenc fandt, at markedsfoeringen af det ompakkede produkt udgjorde en kraenkelse af varemaerket Orudis, og anlagde derfor sag mod Pharma med paastand om, at sagsoegte tilpligtedes at ophoere med denne fremgangsmaade. Landgericht gav Rhône-Poulenc medhold, hvorefter Pharma appellerede til den forelaeggende ret, der har besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Er det tilstraekkeligt til at antage, at der foreligger en skjult begraensning af samhandelen mellem medlemsstaterne i EF-traktatens artikel 36, andet punktums forstand, at paaberaabelsen af den nationale varemaerkeret i sammenhaeng med det af varemaerkeindehaveren anvendte salgssystem objektivt foerer til en opdeling af markederne mellem medlemsstaterne, eller kraeves det hertil, at det godtgoeres, at varemaerkeindehaveren udoever sin varemaerkeret sammen med det af ham anvendte salgssystem med det formaal at fremkalde en kunstig opdeling af markederne?
2) Maa der antages at foreligge en 'skjult begraensning af samhandelen mellem medlemsstaterne' i EF-traktatens artikel 36, andet punktums forstand, saafremt indehaveren af et i medlemsstaterne A og B beskyttet varemaerke paaberaaber sig sin nationale varemaerkeret for at forhindre, at en importoer indkoeber laegemidler, som af en virksomhed i medlemsstat B, der hoerer til den koncern, der er indehaver af varemaerket, er forsynet med varemaerket og i medlemsstat B ogsaa er markedsfoert under varemaerket ° under omstaendigheder hvor laegemidlerne er receptpligtige i medlemsstat A ° hvorefter importoeren ompakker laegemidlerne og markedsfoerer dem i medlemsstat A i en af importoeren udformet ydre emballage, som han forsyner med varemaerkeindehaverens varemaerke uden dennes samtykke, saafremt paaberaabelsen af varemaerkeretten ganske vist foerer til en opdeling af markederne mellem medlemsstaterne (jf. spoergsmaal 1), saafremt det er godtgjort, at ompakningen ikke kan beroere varens originale tilstand, og varemaerkeindehaveren ogsaa forinden er blevet underrettet om markedsfoeringen af den ompakkede vare, og saafremt der desuden paa den nye pakning er givet oplysning, ikke blot om producenten og importoeren, men ogsaa om, hvem der har ompakket varen, men
a) angivelsen af, hvem der har ompakket varen, ikke tilstraekkelig klart fremgaar af den ydre emballage, saaledes at den kan overses af de beroerte personer i omsaetningen,
og/eller
b) det hverken fremgaar af angivelsen om selve ompakningen eller af den ydre emballages udformning i oevrigt, at importoeren ikke har foretaget ompakningen med tilladelse fra varemaerkeindehaveren eller fra en virksomhed, der hoerer til dennes koncern?"
9 Med disse spoergsmaal, som skal behandles samlet, anmoder den nationale ret i det vaesentlige om en praecisering af betingelserne for, at indehaveren af en varemaerkeret i medfoer af traktatens artikel 36 kan paaberaabe sig denne ret for at forhindre en importoer i at markedsfoere et laegemiddel, der er bragt i omsaetning i en anden medlemsstat af varemaerkeindehaveren eller med dennes samtykke, i tilfaelde hvor importoeren har ompakket produktet og genanbragt varemaerket paa det. I denne forbindelse anmodes Domstolen navnlig om at forklare betydningen og indholdet af begrebet "kunstig opdeling af markederne" og at fastslaa, om der findes nogle yderligere betingelser, som importoeren skal opfylde.
10 Inden disse spoergsmaal behandles, skal det bemaerkes, at det er blevet gjort gaeldende for Domstolen, at den paagaeldende nationale lovgivning ikke skal bedoemmes i forhold til traktatens artikel 36, men i forhold til artikel 7 i Raadets foerste direktiv 89/104/EOEF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varemaerker (EFT 1989 L 40, s. 1, herefter "direktivet"). Dette direktiv skulle vaere gennemfoert i national ret senest den 31. december 1992, idet denne frist for gennemfoerelsen blev fastsat ved Raadets beslutning 92/10/EOEF af 19. december 1991 om udsaettelse af ikrafttraedelsesdatoen for de nationale gennemfoerelsesbestemmelser til direktiv 89/104/EOEF om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varemaerker (EFT 1992 L 6, s. 35).
11 Den nationale ret har imidlertid ikke stillet spoergsmaal om fortolkningen af direktivets artikel 7, og Domstolen skal herefter vedroerende dette punkt blot anfoere foelgende to bemaerkninger.
12 For det foerste fremgaar det af Domstolens faste praksis, at et direktiv ikke i sig selv kan skabe forpligtelser for private, og at en direktivbestemmelse derfor ikke som saadan kan paaberaabes over for saadanne personer (jf. bl.a. dom af 26.2.1986, sag 152/84, Marshall, Sml. s. 723, praemis 48, af 13.11.1990, sag C-106/89, Marleasing, Sml. I, s. 4135, praemis 6, og af 14.7.1994, sag C-91/92, Faccini Dori, Sml. I, s. 3325, praemis 20). Det foelger imidlertid af denne praksis, at den nationale domstol ved anvendelsen af nationale retsforskrifter, hvad enten de er aeldre eller yngre end direktivet, er forpligtet til, i videst muligt omfang, at fortolke dem i lyset af direktivets ordlyd og formaal og at fremkalde det med direktivet tilsigtede resultat, og saaledes handle i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 189, stk. 3.
13 Endvidere bemaerkes, at som det fremgaar af Domstolens i dag afsagte dom i sagerne Bristol-Myers Squibb m.fl. (forenede sager C-427/93, C-429/93 og C-436/93, praemis 40), har direktivets artikel 7, ligesom traktatens artikel 36, til formaal at forene de grundlaeggende hensyn til beskyttelsen af varemaerkerettigheder med de grundlaeggende hensyn til de frie varebevaegelser inden for det faelles marked, hvorfor disse to bestemmelser, hvis formaal er at naa det samme resultat, skal fortolkes paa samme maade.
14 For saa vidt angaar fortolkningen af traktatens artikel 36 skal der mindes om, at forbud eller restriktioner vedroerende indfoersel, som er begrundet i hensynet til beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret, efter denne artikel er tilladte paa betingelse af, at de hverken udgoer et middel til vilkaarlig forskelsbehandling eller en skjult begraensning af samhandelen mellem medlemsstaterne.
15 Ifoelge fast praksis tillader artikel 36 kun, at det grundlaeggende princip om de frie varebevaegelser inden for det faelles marked fraviges i det omfang, dette er begrundet i hensynet til beskyttelse af de rettigheder, der udgoer den paagaeldende industrielle og kommercielle ejendomsrets saerlige genstand.
16 Vedroerende varemaerkeretten har Domstolen fastslaaet, at denne er en vaesentlig bestanddel af den ordning med ufordrejet konkurrence, som skal indfoeres ifoelge traktaten. Under en saadan ordning maa virksomhederne saettes i stand til paa grundlag af kvaliteten af deres produkter eller tjenesteydelser at opbygge en fast kundekreds, hvilket kun er muligt, saafremt der findes saerlige kendetegn, ved hjaelp af hvilke de kan identificeres. Betingelsen for, at et varemaerke kan have denne funktion, er, at maerket for ethvert produkt, der er forsynet med det, udgoer en garanti for, at produktet er blevet fremstillet under kontrol af en bestemt virksomhed, der er ansvarlig for produktets kvalitet (dom af 17.10.1990, sag C-10/89, HAG, Sml. I, s. 3711, praemis 13, herefter "HAG II-dommen", og af 22.6.1994, sag C-9/93, IHT Internationale Heiztechnik og Danziger, Sml. I, s. 2789, praemis 37 og 45).
17 Som Domstolen flere gange har udtalt, bestaar varemaerkerettens saerlige genstand saaledes navnlig i, at indehaveren sikres en eneret til at bruge maerket til et produkt, naar dette foerste gang bringes i handelen, hvorved han beskyttes mod konkurrenter, som maatte oenske at misbruge maerkets stilling og omdoemme til at saelge produkter, der retsstridigt er forsynet med dette maerke (jf. navnlig dom af 23.5.1978, sag 102/77, Hoffmann-La Roche, Sml. s. 1139, praemis 7, af 3.12.1981, sag 1/81, Pfizer, Sml. s. 2913, praemis 7, HAG II-dommen, a.st., praemis 14, og dommen i sagen IHT Internationale Heiztechnik og Danziger, a.st., praemis 33).
18 Det foelger navnlig heraf, at indehaveren af en varemaerkeret, der er beskyttet efter lovgivningen i en medlemsstat, ikke paa grundlag af denne lovgivning kan modsaette sig import eller markedsfoering af en vare, der er bragt i omsaetning i en anden medlemsstat af indehaveren selv eller med hans samtykke (jf. navnlig dom af 31.10.1974, sag 16/74, Winthrop, Sml. s. 1183, praemis 7-11, HAG II-dommen, praemis 12, og dommen i sagen IHT Internationale Heiztechnik og Danziger, praemis 33 og 34).
19 Varemaerkerettens genstand er ikke at tillade indehaverne at opdele de nationale markeder og derved medvirke til at opretholde de prisforskelle, der kan vaere mellem medlemsstaterne. Det er, isaer paa markedet for laegemidler, rigtigt, at saadanne prisforskelle kan skyldes forhold, som varemaerkeindehaverne ikke har nogen kontrol over, isaer forskellige bestemmelser i medlemsstaterne vedroerende fastsaettelse af maksimalpriser, avancer for laegemiddelgrossister og for apotekere eller maksimumsbeloeb for godtgoerelse af laegemiddeludgifter i henhold til sygesikringsordningerne. Fordrejninger som foelge af, at en medlemsstat har en anden prisregulering, skal imidlertid afhjaelpes ved foranstaltninger truffet af faellesskabsmyndighederne og ikke ved, at en anden medlemsstat indfoerer foranstaltninger, der er uforenelige med reglerne vedroerende varernes frie bevaegelighed (jf. bl.a. Winthrop-dommen, a.st., praemis 16 og 17).
20 Ved besvarelsen af spoergsmaalet om, hvorvidt den eneret, der tilkommer varemaerkeindehaveren, omfatter befoejelsen til at modsaette sig tredjemands brug af varemaerket efter en ompakning af varen, maa det tages i betragtning, at varemaerkets hovedfunktion er at indestaa for maerkevarens oprindelsesaegthed over for forbrugeren eller den endelige bruger, idet denne saettes i stand til at adskille varen fra varer af anden oprindelse uden risiko for forveksling. Denne garanti for oprindelsen indebaerer, at forbrugeren eller den endelige bruger kan vaere sikker paa, at en maerkevare, som tilbydes ham, ikke paa et tidligere omsaetningstrin har vaeret genstand for et indgreb, som er foretaget af en tredjemand uden varemaerkeindehaverens tilladelse, og hvorved varens oprindelige tilstand er beroert (jf. Hoffmann-La Roche-dommen, a.st., praemis 7, og Pfizer-dommen, a.st., praemis 8).
21 Heraf foelger, at den ret, der indroemmes varemaerkeindehaveren til at modsaette sig enhver anvendelse af maerket, som kan forvanske oprindelsesgarantien forstaaet paa denne maade, hoerer til varemaerkerettens saerlige genstand, hvis beskyttelse kan begrunde fravigelser fra det grundlaeggende princip om frie varebevaegelser (jf. Hoffmann-La Roche-dommen, a.st., praemis 7, og Pfizer-dommen, a.st., praemis 9).
22 I Hoffmann-La Roche-dommen har Domstolen under anvendelse af disse principper fastslaaet, at traktatens artikel 36 skal fortolkes saaledes, at indehaveren af en varemaerkeret kan paaberaabe sig sin ret for at forhindre, at en importoer markedsfoerer en vare, der er bragt i omsaetning i en anden medlemsstat af varemaerkeindehaveren eller med dennes samtykke, naar importoeren har ompakket varen i en ny emballage, hvorpaa varemaerket er genanbragt, medmindre
° det godtgoeres, at indehaverens benyttelse af varemaerket sammenholdt med det salgssystem, som denne anvender, bidrager til en kunstig opdeling af markederne mellem medlemsstaterne
° det paavises, at ompakningen ikke kan beroere varens originale tilstand
° indehaveren af varemaerket underrettes om salget af den ompakkede vare forud herfor, og
° det paa den nye emballage angives, hvem der har foretaget ompakningen.
23 Denne retspraksis boer dog praeciseres under hensyn til de argumenter, der er fremfoert i den foreliggende sag og i sagerne Bristol-Myers Squibb m.fl., jf. ovenfor, og Eurim-Pharm Arzneimittel (forenede sager C-71/94, C-72/94 og C-73/94), hvori Domstolen i dag har afsagt dom.
Kunstig opdeling af markederne mellem medlemsstaterne
24 Det maa i denne henseende konstateres, at en varemaerkeindehavers brug af varemaerkeretten til at modsaette sig markedsfoering under varemaerket af produkter, der er ompakket af en tredjemand, vil kunne bidrage til en opdeling af markederne mellem medlemsstaterne, navnlig naar varemaerkeindehaveren har markedsfoert samme laegemiddel i forskellige pakninger i forskellige medlemsstater, og produktet ikke i den tilstand, hvori det af varemaerkeindehaveren er markedsfoert i en medlemsstat, kan importeres og markedsfoeres af en parallelimportoer i en anden medlemsstat.
25 Heraf foelger, at varemaerkeindehaveren ikke kan modsaette sig ompakning af produktet i en ny ydre emballage, naar den pakningsstoerrelse, varemaerkeindehaveren har benyttet i den medlemsstat, hvor importoeren har indkoebt produktet, ikke kan markedsfoeres i importmedlemsstaten, isaer som foelge af bestemmelser, som kun tillader pakninger af en bestemt stoerrelse, en national praksis for brug af bestemte pakningsstoerrelser, sygeforsikringsregler, hvorefter godtgoerelse af udgifter til laegemidler afhaenger af pakningsstoerrelsen, eller en fast ordinationspraksis baseret eksempelvis paa anbefalinger vedroerende pakningsstoerrelser fra faglige sammenslutninger eller sygesikringsinstitutioner.
26 I denne forbindelse maa praeciseres, at det, naar varemaerkeindehaveren benytter flere forskellige pakningsstoerrelser i importmedlemsstaten i overensstemmelse med de regler eller den praksis, som gaelder dér, ikke er tilstraekkeligt at konstatere, at en af disse pakningsstoerrelser ogsaa markedsfoeres i eksportmedlemsstaten, for at fastslaa, at en ompakning af produktet er unoedvendig. Der vil saaledes foreligge en opdeling af markederne, hvis importoeren kun kan markedsfoere produktet paa en begraenset del af markedet herfor.
27 Varemaerkeindehaveren kan derimod modsaette sig ompakning af produktet i en ny ydre emballage, naar importoeren er i stand til at opnaa en emballage, som kan markedsfoeres i importmedlemsstaten, ved f.eks. at anbringe nye maerkater affattet paa importmedlemsstatens sprog paa den originale ydre eller indre emballage eller ved at tilfoeje en ny indlaegsseddel paa importmedlemsstatens sprog.
28 Befoejelsen, der tilkommer indehaveren af en i en medlemsstat beskyttet varemaerkeret, til at modsaette sig markedsfoering af ompakkede produkter under brug af varemaerket maa kun begraenses i det omfang, hvori den ompakning, importoeren har foretaget, er noedvendig for at markedsfoere produktet i importmedlemsstaten.
29 Det maa endelig praeciseres, at Domstolens brug af udtrykket "kunstig opdeling af markederne", i modsaetning til, hvad appelindstaevnte i hovedsagen har gjort gaeldende, ikke indebaerer, at importoeren skal paavise, at varemaerkeindehaveren ved at bringe samme produkt i omsaetning i forskellige medlemsstater i forskellige emballager har haft til hensigt at opdele markederne mellem medlemsstaterne. Ved at fremhaeve, at der skal vaere tale om en kunstig opdeling, har Domstolen villet understrege, at indehaveren altid kan paaberaabe sig sin varemaerkeret for at modsaette sig markedsfoering af ompakkede produkter, naar dette er begrundet i noedvendigheden af at sikre varemaerkets hovedfunktion, idet den heraf foelgende opdeling ikke i dette tilfaelde kan betragtes som en kunstig opdeling.
Beroering af produktets originale tilstand
30 Indledningsvis skal det praeciseres, at begrebet beroering af produktets originale tilstand vedroerer det i emballagen indeholdte produkts tilstand.
31 Indehaveren af en varemaerkeret kan saaledes modsaette sig enhver ompakning, som er forbundet med risiko for, at den i emballagen indeholdte vare udsaettes for manipulationer eller for en indflydelse, der beroerer dens originale tilstand. Ved afgoerelsen af, om dette er tilfaeldet, skal der, som Domstolen har udtalt i Hoffmann-La Roche-dommens praemis 10, tages hensyn til produktets art og den fremgangsmaade, der anvendes ved ompakningen.
32 For saa vidt angaar laegemidler fremgaar det af samme praemis i Hoffmann-La Roche-dommen, at ompakningen maa anses for at vaere foretaget under forhold, som ikke kan beroere produktets originale tilstand, bl.a. naar varemaerkeindehaveren har bragt varen i omsaetning i en dobbelt emballage, og ompakningen kun omfatter den ydre emballage, mens den indre emballage forbliver intakt, eller naar ompakningen af hensyn til produktets beskaffenhed kontrolleres af en offentlig myndighed.
33 Det foelger saaledes af denne praksis, at det forhold, at blisterkort blot udtages af den originale ydre emballage, hvorefter de sammen med en eller flere originale emballager anbringes i en ny ydre emballage eller indlaegges i en anden original emballage, ikke kan beroere det i emballagen indeholdte produkts originale tilstand.
34 Det er imidlertid gjort gaeldende for Domstolen, at selv saadanne foranstaltninger indebaerer en risiko for, at produktets originale tilstand beroeres. Blisterkort, som hidroerer fra forskellige originale emballager, og som indlaegges i én ydre emballage, kan saaledes stamme fra forskellige produktionscharger og have forskellige udloebsdatoer.
35 Denne argumentation kan ikke tiltraedes. Det kan ikke antages, at enhver hypotetisk risiko for enkeltstaaende fejl er tilstraekkelig til, at varemaerkeindehaveren tillaegges ret til at modsaette sig ompakning af laegemidlerne i nye ydre emballager.
36 Naar der er tale om en proces, hvorved der indlaegges en ny indlaegsseddel paa sproget i importmedlemsstaten, er der intet grundlag for at formode, at det i emballagen indeholdte produkts originale tilstand direkte er blevet beroert.
37 Det maa imidlertid laegges til grund, at det i emballagen indeholdte produkts originale tilstand indirekte kan blive beroert, bl.a. naar det ompakkede produkts ydre eller indre emballage eller en ny indlaegsseddel ikke indeholder visse vigtige oplysninger eller indeholder urigtige oplysninger om produktets art, sammensaetning, virkning, brug eller opbevaring.
38 Det tilkommer den nationale ret at bedoemme, om dette er tilfaeldet, navnlig ud fra en sammenligning med det produkt, varemaerkeindehaveren markedsfoerer i importmedlemsstaten. Det maa dog ikke vaere udelukket, at importoeren kan give visse supplerende oplysninger, forudsat at disse oplysninger ikke strider mod dem, varemaerkeindehaveren giver i importmedlemsstaten. Denne betingelse er opfyldt, navnlig naar der er tale om afvigende oplysninger, som stammer fra den emballage, varemaerkeindehaveren benytter i eksportmedlemsstaten.
Yderligere krav, parallelimportoeren skal opfylde
39 Naar ompakningen er foretaget saaledes, at det i emballagen indeholdte produkts originale tilstand ikke er beroert, er varemaerkets hovedfunktion som oprindelsesgaranti sikret. Forbrugeren eller den endelige bruger vildledes ikke med hensyn til produkternes oprindelse, men modtager rent faktisk produkter, som udelukkende er fremstillet under varemaerkeindehaverens kontrol.
40 Det maa imidlertid konstateres, at selv om det under disse forhold, for at sikre de frie varebevaegelser, er paakraevet at fastslaa, at varemaerkeindehaveren ikke kan paaberaabe sig sin varemaerkeret for at modsaette sig, at en importoer markedsfoerer ompakkede produkter under varemaerket, indebaerer dette, at importoeren tillaegges en befoejelse, som under normale omstaendigheder er forbeholdt varemaerkeindehaveren selv.
41 Af hensyn til varemaerkeindehaveren som ejer af varemaerket og for at beskytte denne mod ethvert misbrug boer denne befoejelse derfor, som Domstolen har udtalt i Hoffmann-La Roche-dommen, kun tilkendes under forudsaetning af, at importoeren opfylder visse yderligere krav.
42 Under hensyn til varemaerkeindehaverens interesse i, at forbrugeren eller den endelige bruger ikke kan blive bibragt opfattelsen af, at varemaerkeindehaveren er ansvarlig for ompakningen, skal det oplyses paa emballagen, hvem der har foretaget ompakningen.
43 Som Domstolen allerede har udtalt, skal denne oplysning fremgaa tydeligt af det ompakkede produkts ydre emballage (Hoffmann-La Roche-dommen, praemis 12, og Pfizer-dommen, praemis 11). Dette indebaerer, som generaladvokaten har udtalt i punkt 128 i sit forslag til afgoerelse, at den nationale retsinstans skal vurdere, om oplysningen er trykt paa en saadan maade, at den kan forstaas af en person med en normal synsevne, der udviser en normal grad af opmaerksomhed.
44 Der er derimod ikke anledning til at stille krav om, at det paa emballagen tillige udtrykkeligt angives, at ompakningen er foretaget uden varemaerkeindehaverens samtykke, idet en saadan angivelse, som anfoert af generaladvokaten i punkt 88 i hans forslag til afgoerelse, ville kunne opfattes som udtryk for, at det ompakkede produkt ikke er helt regulaert.
45 Som det foelger af praemis 11 i Pfizer-dommen, a.st., kan det ogsaa kraeves, at det klart er angivet paa den ydre emballage, hvem der har fremstillet produktet, idet producenten kan have en interesse i, at forbrugeren eller den endelige bruger ikke bibringes opfattelsen af, at importoeren er indehaver af varemaerket, og at produktet er fremstillet under importoerens kontrol.
46 Selv naar det er angivet paa emballagen, hvem der har foretaget ompakningen af produktet, kan det ikke udelukkes, at varemaerkets omdoemme og dermed varemaerkeindehaverens omdoemme alligevel kan lide skade som foelge af en uhensigtmaessig praesentation af det ompakkede produkt. I saa fald har varemaerkeindehaveren en legitim interesse, der har forbindelse med varemaerkerettens saerlige genstand, i at kunne modsaette sig markedsfoering af produktet. Ved bedoemmelsen af, om det ompakkede produkts praesentationsmaade er egnet til at skade maerkets omdoemme, boer der tages hensyn til produktets art og til det marked, det er bestemt til.
47 For saa vidt angaar laegemidler maa det konstateres, at der er tale om et foelsomt omraade, hvor aftagerkredsen er specielt kraevende med hensyn til produktets kvalitet og integritet, og at produktets praesentationsmaade vil kunne indgive offentligheden tillid i denne henseende. En defekt emballage, en emballage af ringe kvalitet eller en, der fremtraeder ufaerdig, vil saaledes kunne skade varemaerkets omdoemme.
48 De krav til praesentationsmaaden, som et ompakket laegemiddel skal opfylde, kan saaledes variere, alt efter om det drejer sig om et produkt, der saelges til hospitaler eller til forbrugerne via apotekerne. I foerste tilfaelde gives det til patienterne af faguddannet personale, som ikke tillaegger produktets praesentation stoerre betydning. I det andet tilfaelde har produktets praesentationsmaade stoerre betydning for forbrugerne, selv om det forhold, at produkterne ordineres af en laege, i sig selv kan indgyde forbrugerne en vis tillid til produktets kvalitet.
49 Endelig skal varemaerkeindehaveren, som Domstolen har udtalt i Hoffmann-La Roche-dommen, paa forhaand underrettes om, at det ompakkede produkt vil blive udbudt til salg. Varemaerkeindehaveren kan desuden kraeve, at importoeren leverer en proeve af det ompakkede produkt forud for, at det udbydes til salg, saaledes at varemaerkeindehaveren kan kontrollere, at ompakningen ikke er foretaget paa en maade, som direkte eller indirekte beroerer produktets originale tilstand, og at praesentationsmaaden efter ompakningen ikke kan skade varemaerkets omdoemme. Dette krav saetter endvidere varemaerkeindehaveren i stand til bedre at beskytte sig mod forfalskninger.
50 Under hensyn til det anfoerte maa de praejudicielle spoergsmaal besvares med, at traktatens artikel 36 skal fortolkes saaledes, at indehaveren af en varemaerkeret kan paaberaabe sig denne ret for at forhindre en importoer i at markedsfoere et laegemiddel, der er bragt i omsaetning i en anden medlemsstat af varemaerkeindehaveren eller med dennes samtykke, i tilfaelde hvor importoeren har ompakket produktet og genanbragt varemaerket paa det, medmindre
° det godtgoeres, at varemaerkeindehaverens brug af varemaerkeretten til at modsaette sig markedsfoering af de ompakkede produkter under varemaerket bidrager til en kunstig opdeling af markederne mellem medlemsstaterne. Dette er navnlig tilfaeldet, naar indehaveren i forskellige medlemsstater har markedsfoert samme laegemiddel i forskellige emballager, og den ompakning, importoeren har foretaget, dels er noedvendig for at markedsfoere produktet i importmedlemsstaten, dels er foretaget saaledes, at den ikke kan beroere produktets originale tilstand. Denne betingelse indebaerer imidlertid ikke, at det skal godtgoeres, at varemaerkeindehaveren har haft til hensigt at foretage en opdeling af markederne mellem medlemsstaterne
° det paavises, at ompakningen ikke kan beroere det i emballagen indeholdte produkts originale tilstand. Dette er bl.a. tilfaeldet, naar importoeren kun har foretaget handlinger, der ikke indebaerer nogen risiko for beroering af denne tilstand, f.eks. udtaget blisterkort fra den originale ydre emballage og anbragt dem i en ny ydre emballage eller indlagt en ny indlaegsseddel i emballagen. Det tilkommer imidlertid den nationale retsinstans at efterproeve, at det i emballagen indeholdte produkts originale tilstand ikke indirekte er blevet beroert, bl.a. som foelge af, at det ompakkede produkts ydre eller indre emballage eller en ny indlaegsseddel ikke indeholder visse vigtige oplysninger eller indeholder urigtige oplysninger
° det klart angives paa den nye emballage, hvem der har foretaget ompakningen af produktet, og producentens navn klart angives, idet disse angivelser skal vaere trykt paa en saadan maade, at en person med en normal synsevne, der udviser en normal grad af opmaerksomhed, er i stand til at forstaa dem. Det er derimod ikke noedvendigt at angive, at ompakningen er foretaget uden varemaerkeindehaverens samtykke
° det ompakkede produkts praesentationsmaade ikke er af en saadan karakter, at den kan vaere skadelig for varemaerkets eller varemaerkeindehaverens omdoemme. Emballagen maa saaledes ikke vaere defekt, af ringe kvalitet eller fremtraede ufaerdig, og
° importoeren, forud for, at det ompakkede produkt udbydes til salg, underretter varemaerkeindehaveren og efter dennes anmodning leverer en proeve af det ompakkede produkt.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
De udgifter, der er afholdt af den franske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Oberlandesgericht Koeln ved kendelse af 29. juli 1994, for ret:
EF-traktatens artikel 36 skal fortolkes saaledes, at indehaveren af en varemaerkeret kan paaberaabe sig denne ret for at forhindre en importoer i at markedsfoere et laegemiddel, der er bragt i omsaetning i en anden medlemsstat af varemaerkeindehaveren eller med dennes samtykke, i tilfaelde hvor importoeren har ompakket produktet og genanbragt varemaerket paa det, medmindre
° det godtgoeres, at varemaerkeindehaverens brug af varemaerkeretten til at modsaette sig markedsfoering af de ompakkede produkter under varemaerket bidrager til en kunstig opdeling af markederne mellem medlemsstaterne. Dette er navnlig tilfaeldet, naar indehaveren i forskellige medlemsstater har markedsfoert samme laegemiddel i forskellige emballager, og den ompakning, importoeren har foretaget, dels er noedvendig for at markedsfoere produktet i importmedlemsstaten, dels er foretaget saaledes, at den ikke kan beroere produktets originale tilstand. Denne betingelse indebaerer imidlertid ikke, at det skal godtgoeres, at varemaerkeindehaveren har haft til hensigt at foretage en opdeling af markederne mellem medlemsstaterne
° det paavises, at ompakningen ikke kan beroere det i emballagen indeholdte produkts originale tilstand. Dette er bl.a. tilfaeldet, naar importoeren kun har foretaget handlinger, der ikke indebaerer nogen risiko for beroering af denne tilstand, f.eks. udtaget blisterkort fra den originale ydre emballage og anbragt dem i en ny ydre emballage eller indlagt en ny indlaegsseddel i emballagen. Det tilkommer imidlertid den nationale retsinstans at efterproeve, at det i emballagen indeholdte produkts originale tilstand ikke indirekte er blevet beroert, bl.a. som foelge af, at det ompakkede produkts ydre eller indre emballage eller en ny indlaegsseddel ikke indeholder visse vigtige oplysninger eller indeholder urigtige oplysninger
° det klart angives paa den nye emballage, hvem der har foretaget ompakningen af produktet, og producentens navn klart angives, idet disse angivelser skal vaere trykt paa en saadan maade, at en person med en normal synsevne, der udviser en normal grad af opmaerksomhed, er i stand til at forstaa dem. Det er derimod ikke noedvendigt at angive, at ompakningen er foretaget uden varemaerkeindehaverens samtykke
° det ompakkede produkts praesentationsmaade ikke er af en saadan karakter, at den kan vaere skadelig for varemaerkets eller varemaerkeindehaverens omdoemme. Emballagen maa saaledes ikke vaere defekt, af ringe kvalitet eller fremtraede ufaerdig, og
° importoeren, forud for, at det ompakkede produkt udbydes til salg, underretter varemaerkeindehaveren og efter dennes anmodning leverer en proeve af det ompakkede produkt.