61988CC0212_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Ved dom afsagt den 6 . juli 1988 har cour d' appel de Paris i medfoer af Traktatens artikel 177 forelagt foelgende praejudicielle spoergsmaal :
"Er der - efter den fortolkning af de almindelige faellesskabsretlige grundsaetninger, der maa anlaegges paa nuvaerende tidspunkt - tale om kvantitative restriktioner, som er forbudt i henhold til EOEF-Traktatens artikel 30, naar det i henhold til de franske love og administrative bestemmelser om import til Frankrig af tekstilvarer fra tredjelande, som er bragt i fri omsaetning i en EF-medlemsstat, dels kraeves, at importoerer af saadanne varer til Frankrig forinden skal have udstedt en importlicens, dels er fastlagt, hvilke angivelser anmeldelserne om import til Frankrig skal indeholde, jfr . de i den franske toldlovs artikel 414 fastsatte sanktioner?"
Som det foelger af de faktiske omstaendigheder, som jeg vil sammenfatte nedenfor, skal spoergsmaalet efter min opfattelse forstaas saaledes :
"Skal EOEF-Traktatens artikel 30 fortolkes saaledes, at den er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter indfoersel af tekstilvarer, som har oprindelse i tredjelande, men som er bragt i fri omsaetning i en anden medlemsstat, er betinget af en forudgaaende licens og af, at der afgives oplysninger vedroerende de indfoerte varer, bl.a . deres oprindelse, idet sanktionerne ellers er faengselsstraf, beslaglaeggelse af varerne eller boeder, hvis stoerrelse afhaenger af varernes vaerdi?"
Faktiske omstaendigheder
2 . I forlaeggelsesdommen er de faktiske omstaendigheder, der er baggrunden for tvisten, beskrevet som foelger : Levy og Bazini, der er appellanter ved den forelaeggende retsinstans, kendtes den 23 . december 1985 af foersteinstansen Tribunal de grande instance de Paris, skyldige i at have afgivet urigtige erklaeringer om oprindelse med henblik paa at omgaa et indfoerselsforbud . De fandtes saaledes at have overtraadt den franske toldlovs artikel 426, nr . 2 og 3, og artikel 414 . Appellanterne idoemtes 3 maaneders betinget faengsel og doemtes til at betale toldmyndighederne, der var indtraadt som civil part, et beloeb paa 3 998 357 FF to gange, dels i form af beslaglaeggelse af varerne, dels i form af en boede . Baggrunden for dommen var 22 fortoldningsbegaeringer vedroerende konfektionsvarer til herrer, damer og boern, som de havde indgivet til det franske toldkontor i le Bourget i perioden 8 . marts 1976 - 23 . maj 1977 . Varerne, hvis toldvaerdi var 3 998 357 FF, var emballeret i "genbrugs"-kartoner eller i kartoner maerket "Belgium ". De oplystes at have oprindelse i og hidroere fra Belgien . Efter en undersoegelse i virksomheden Dototex, hvis eneste aktionaer var Bazini, og som Levy var direktoer for, efterfulgt af en begaering om international, administrativ bistand, rettet til det belgiske toldvaesen, kunne det fastslaas, at de paagaeldende varer ikke havde oprindelse i Belgien, men derimod i Sydkorea, Pakistan og Taiwan .
Det praejudicielle spoergsmaal og parternes argumenter
3 . For Domstolen er der afgivet indlaeg af den franske regering og af Kommissionen . Den franske regering har sammenfattende bemaerket dels, at indfoersel af tekstilvarer, som har oprindelse i tredjelande, men som er bragt i fri omsaetning i en medlemsstat, kunne goeres betinget af, at der udstedtes en importlicens, dels, at personer, der var kendt skyldige i at have afgivet falske oprindelsangivelser, kunne idoemmes de sanktioner, der er fastsat i den franske toldlovs artikel 414, saafremt de unoejagtige eller ufuldstaendige anmeldelser var afgivet forsaetligt og i svigagtig hensigt .
Kommissionen er af en anden opfattelse . Den har saaledes anfoert, at der maa sondres mellem paa den ene side overvaagningsforanstaltninger og paa den anden beskyttelsesforanstaltninger, som Kommissionen maatte have bemyndiget en medlemsstat til at traeffe . Saafremt en medlemsstat kun er blevet bemyndiget til at gennemfoere en overvaagning af samhandelen, er den ikke dermed bemyndiget til at paalaegge en erhvervsdrivende, som afgiver urigtige erklaeringer, de samme sanktioner som den ville kunne paalaegge i tilfaelde af svigagtige handlinger, hvis formaal er at omgaa eller tilsidesaette en beskyttelsesforanstaltning .
Inden jeg fremkommer med mine egne bemaerkninger, vil jeg gengive de argumenter, der er udviklet i den franske regerings og i Kommissionens indlaeg .
4 . Til stoette for sine argumenter har den franske regering paaberaabt sig en beslutning, der var gaeldende paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder, dvs . i 1976-1977 . Der er tale om Kommissionens beslutning 71/202/EOEF af 12 . maj 1971, som blev aendret ved beslutning 73/55/EOEF af 9 . marts 1973 ( 1 ). Regeringen har taget udgangspunkt i beslutningens artikel 1, som har foelgende ordlyd :
"1 . Medlemsstaterne bemyndiges til at goere indfoerslen af varer med oprindelse i tredjelande, der er i fri omsaetning i en anden medlemsstat, afhaengig af udstedelsen af et indfoerselsdokument, saafremt
- importen til den paagaeldende medlemsstat af de samme varer direkte fra det vedkommende tredjeland i overensstemmelse med Traktaten er paalagt kvantitative restriktioner, eller naar vedkommende tredjeland paa grundlag af en handelsaftale med den paagaeldende medlemsstat anvender frivillig eksportbegraensning for disse varer, og saafremt
- der paa grund af forskelle mellem disse foranstaltninger og de i de oevrige medlemsstater anvendte handelspolitiske foranstaltninger kan befrygtes en fordrejning af handelen .
2 . Medlemsstaten kan af den, der ansoeger om et indfoerselsdokument, kraeve alle noedvendige oplysninger om varebeskrivelse, oprindelse, pris, maengde eller vaerdi af den planlagte indfoersel samt om den frie omsaetning i en anden medlemsstat .
3 . Importdokumentet skal udstedes snarest muligt og senest inden for otte arbejdsdage efter ansoegningens modtagelse ."
Den franske regering har anfoert, at det foelger af ovennaevnte artikel 1, at en medlemsstat paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder kunne goere indfoerslen af varer, som har oprindelse tredjelande, men som er bragt i fri omsaetning i en anden medlemsstat, betinget af, at der udstedtes en importlicens, saafremt importen af de samme varer direkte fra vedkommende tredjeland i overensstemmelse med Traktaten er omfattet af kvantitative restriktioner eller aftaler om frivillig eksportbegraensning .
Med hensyn til den betingelse, der er angivet i anden del af den foregaaende saetning, har den franske regering bemaerket, at de paagaeldende konfektionsvarer ikke er opfoert i bilag I til Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1439/74 af 4 . juli 1974 ( 2 ), og at de er omfattet af arrangementet vedroerende international handel med tekstilvarer, indgaaet mellem Faellesskabet og visse lande med lavt loenniveau . Under de omstaendigheder kunne Frankrig kraeve importlicenser .
Den franske regering har herefter behandlet spoergsmaalet om forholdet mellem de sanktioner, der er fastsat i den franske toldlovs artikel 414 for de i samme lovs artikel 426, nr . 2 og 3, omhandlede forhold ( 3 ). Den franske regering har afvist det synspunkt, Levy har fremfoert for den forelaeggende retsinstans, og hvorefter unoejagtighederne eller udeladelserne i den foreliggende sag kun er forseelser i henhold til den franske toldlovs artikel 410, og der derfor ikke kan idoemmes de med faste beloeb angivne boeder i naevnte artikel ( 4 ). Til stoette for det synspunkt har den franske regering henvist til Domstolens dom af 15 . december 1976 i sag 41/76, Donckerwolcke ( 5 ). Den franske regering har bl.a . anfoert, at der i den foreliggende sag er fortsaet til svig, det vil med andre ord sige, at der ikke kan paaberaabes god tro, hvorfor det ikke ville vaere rimeligt at idoemme de med mere beskedne beloeb fastsatte boeder i henhold til artikel 410, idet de naevnte boeder kun ifaldes i tilfaelde af udeladelser, der er begaaet i helt god tro . Ifoelge den franske regering er det i et tilfaelde som det foreliggende rimeligt at bringe de strengere sanktioner i henhold til artikel 414 i anvendelse, det vil konkret sige betinget faengsel og en boede svarende til det dobbelte af toldvaerdien .
5 . Kommissionen har udviklet foelgende raesonnement : Dens udgangspunkt er Domstolens dom af 15 . december 1971 i de forenede sager 51-54/71, International Fruit Company, hvori Domstolen fastslog, at det er i strid med faellesskabsretten, at der i samhandelen inden for Faellesskabet anvendes nationale lovregler, som opretholder et selv formelt krav om import - eller eksportlicenser ( 6 ). Dette princip er forbundet med Traktatens artikel 9, stk . 2, saaledes som Domstolen ogsaa anerkendte det i dommen af 15 . december 1976 i sag 41/76, Donckerwolcke ( 7 ).
Enhver fravigelse af ovennaevnte princip kraever en bemyndigelse fra Kommissionen . Kommissionen har her henvist til beslutning 71/202/EOEF af 12 . maj 1971, som ogsaa den franske regering har henvist til . Ifoelge Kommissionen maa der dog foretages en klar sondring mellem to forhold, nemlig paa den ene side den overvaagning af samhandelen inden for Faellesskabet, som medlemsstaterne generelt maatte blive bemyndiget til i henhold til beslutningens artikel 1, og paa den anden side de beskyttelsesforanstaltninger, som en medlemsstat kun kan traeffe i henhold til en konkret og udtrykkelig bemyndigelse fra Kommissionen .
Kommissionen har anfoert, at retstilstanden er vaesensforskellig alt efter om der er tale om overvaagnings - eller beskyttelsesforanstaltninger . Som led i den overvaagning, en medlemsstat udoever, kan den, saaledes som det er fastsat i beslutningens artikel 1, kraeve fremlagt "indfoerselsdokumenter" med angivelse af varernes oprindelse, for saa vidt som den er importoeren bekendt; de eventuelle sanktioner, der bringes i anvendelse i tilfaelde af urigtig erklaering, kan ifoelge Kommissionen under ingen omstaendigheder vaere lige saa strenge som de sanktioner, der paalaegges i tilfaelde af "forbudte indfoersler"; navnlig er en beslaglaeggelse af varerne, saaledes som det er anordnet i den foreliggende sag i henhold til den franske toldlovs artikel 414, ifoelge Kommissionen en sanktion, der ikke er rimelig, og foelgelig uforenelig med Traktaten . Til stoette for det synspunkt har Kommissionen paaberaabt sig praemisserne 36-38 i Donckerwolcke-dommen .
Saafremt Kommissionen for de omtvistede varer maatte antages at have bemyndiget Frankrig til at traeffe beskyttelsesforanstaltninger, dvs . foranstaltninger med henblik paa at udelukke de paagaeldende varer fra at blive omsat inden for Faellesskabet, synes Kommissionen at vaere af den opfattelse, at en streng strafferetlig sanktion som den, der i henhold til den franske toldlovs artikel 414 er bragt i anvendelse i den foreliggende sag, vil vaere lovlig .
Vurdering af parternes argumenter
6 . Udgangspunktet for besvarelsen af det forelagte praejudicielle spoergsmaal er efer min opfattelse det grundlaeggende princip i EOEF-Traktatens artikel 9, stk . 2, sammenholdt med Traktatens artikel 30 ( 8 ). Dette betyder samtidig, at eventuelle undtagelser fra princippet om frie varebevaegelser, som omfatter saavel varer, der er bragt i fri omsaetning i en anden medlemsstat, som varer, der er fremstillet i Faellesskabet, skal fortolkes snaevert ( 9 ).
Dette er grunden til, at man under alle omstaendigheder maa tilslutte sig den sondring, Kommissionen har foretaget i indlaeggene, mellem paa den ene side det tilfaelde, at Kommissionen som en undtagelse fra princippet om frie varebevaegelser i medfoer af Traktatens artikel 115, stk . 1, har bemyndiget til, at der traeffes beskyttelsesforanstaltninger, og paa den anden side det tilfaelde, at en medlemsstat foretager en overvaagning af samhandelen inden for Faellesskabet med henblik paa eventuelt at anmode om en saadan bemyndigelse .
I det foelgende vil jeg derfor fortsat sondre mellem foelgende to situationer : paa den ene side den, at Frankrig paa det tidspunkt, hvor de omtvistede varer indfoertes, var meddelt bemyndigelse til at fravige princippet om frie varebevaegelser, og paa den anden side den, at Frankrig ikke var meddelt en saadan bemyndigelse for de paagaeldende varer . Ved afgoerelsen af, hvilken af de to situationer, vi staar overfor, maa den forelaeggende retsinstans undersoege, om Kommissionen for den paagaeldende periode og de de konkrete varer med oprindelse i naermere angivne tredjelande i medfoer af artikel 115 havde bemyndiget Frankrig til at traeffe beskyttelsesforanstaltninger . Af de bemyndigelser, Kommissionen har omtalt i indlaeggene, synes tre at omfatte de paagaeldende varer, om end for begraensede perioder og udelukkende for varer med oprindelse i Sydkorea ( 10 ).
7 . Jeg vil foerst behandle det tilfaelde, at Kommissionen for de paagaeldende varer maatte have meddelt en bemyndigelse til at fravige princippet om frie varebevaegelser, og jeg vil se bort fra spoergsmaalet om begrundelsen for og gyldigheden af saadanne bemyndigelser, som er meddelt i henhold til artikel 115; Domstolen har allerede besvaret saadanne spoergsmaal ( 11 ), som i oevrigt ikke var rejst af den forelaeggende retsinstans .
Naar medlemsstaten befinder sig i en saadan situation, har den ret til at udelukke varer fra det i bemyndigelsen angivne oprindelsesland fra de frie varebevaegelser og holde dem ude fra sit nationale omraade, saa laenge Kommissionens bemyndigelse er gyldig, og paa de i beslutningen fastsatte betingelser . Gennemfoerelsen af en saadan beslutning kan begrunde et krav om importlicens . I et saadant tilfaelde kan man forstaa, at den paagaeldende medlemsstat paalaegger importoererne at angive de indfoerte vares noejagtige oprindelse, og man kan ogsaa vaere enig i, at en eventuel tilsidesaettelse af en saadan forpligtelse er alvorlig, og at der kan bringes endog strenge sanktioner i anvendelse for at sikre, at den overholdes ( 12 ).
Hvis dette raesonnement overfoeres paa det retsspoergsmaal, jeg behandler her, er det utvivlsomt i overensstemmelse med Domstolens tidligere praksis og med de i Traktaten fastsatte principper, at en medlemsstat i en situation som den ovenfor beskrevne bringer strenge sanktioner som dem, der er fastsat i den franske toldlovs artikel 414, i anvendelse .
8 . Jeg vil herefter se paa den situation, hvor Kommissionen ikke har meddelt medlemsstaten en ( gyldig ) bemyndigelse til at traeffe beskyttelsesforanstaltninger, det vil sige til at udelukke de paagaeldende varer fra de frie varebevaegelser . I saa fald vil medlemsstaten hoejst kunne foretage en vis overvaagning af samhandelen inden for Faellesskabet .
Paa dette sted skal der besvares to spoergsmaal : 1 ) kunne en medlemsstat paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder forlange fremlagt et indfoerselsdokument i henhold til artikel 1, stk . 2, i beslutning 71/202/EOEF som aendret i 1973, og 2 ) kunne en medlemsstat endvidere i tilfaelde af en urigtig erklaering vedroerende varernes oprindelse, som er afgivet med henblik paa at opnaa et saadant indfoerselsdokument, paalaegge saadanne sanktioner, som i nationale toldretlige bestemmelser er fastsat for "forbudte indfoersler"?
9 . Det foerste spoergsmaal drejer sig saaledes om, hvorvidt den paagaeldende medlemsstat paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder og generelt, dvs . uden naermere angivelse af de paagaeldende varer, kunne goere indfoersel fra en anden medlemsstat betinget af, at der udstedtes et indfoerselsdokument, og goere udstedelsen af et saadant indfoerselsdokument betinget af, at der blev afgivet de noedvendige oplysninger, som f.eks . de indfoerte varers oprindelse . En saadan mulighed har som allerede naevnt hjemmel i artikel 1, stk . 1, i beslutning 71/202/EOEF ( hvis ordlyd er gengivet i forslagets afsnit 4 ) ( 13 ), hvorefter medlemsstaterne generelt og paa visse betingelser kan kraeve fremlagt et indfoerselsdokument med henblik paa overvaagning af samhandelen inden for Faellesskabet ( for varer, for hvilke der i samhandelen med tredjelande er fastsat restriktioner, og hvor der maa befrygtes en fordrejning af handelen ).
Saavel ud fra Domstolens dom i Donckerwolcke-sagen som generaladvokat Carpotortis forslag til afgoerelse i samme sag maa det anses for tvivlsomt, om naevnte artikel 1 i beslutningen er forenelig med Traktaten ( 14 ). I oevrigt er beslutningen efter tidspunktet for de faktiske omstaendigheder i sagen her blevet erstattet af beslutning 80/47/EOEF, hvorved der navnlig gennemfoertes vaesentlige aendringer paa baggrund af Domstolens praksis ( 15 ). Det problem opstaar ikke reelt i den foreliggende sag, idet spoergsmaalet om, hvorvidt artikel 1 i beslutning 71/202/EOEF eventuelt er uforenelig med Traktaten, vedroerer den mulighed, medlemsstaterne efter beslutningen har for at modsaette sig indfoersler af varer i en periode paa hoejst 8 dage uden en konkret bemyndigelse fra Kommissionen . Ud fra de faktiske omstaendigheder her er det saerligt den del af artikel 1, som vedroerer forpligtelsen til at angive oprindelsen i forbindelse med indfoerslen, der har interesse . I henhold til Domstolens praksis ( 16 ) kan medlemsstaterne udmaerket paalaegge importoeren at oplyse varernes foerste oprindelse, ogsaa for varer, som er bragt i fri omsaetning i en anden medlemsstat, og som ledsages af et faelles varecertifikat . Medlemsstaterne kan imidlertid kun kraeve, at importoeren angiver varernes oprindelse i det omfang han har eller med rimelighed kan formodes at have kendskab hertil ( jfr . praemis 35 i Donckerwolcke-sagen, som jeg vil vende tilbage til under punkt 10 ). Med den begraensning og under hensyntagen til, hvorledes det andet spoergsmaal efter min opfattelse maa besvares, har medlemsstaterne saaledes ret til at paalaegge sanktioner for manglende overholdelse af en oplysningforpligtelse, de maatte have indfoert .
10 . Svaret paa det andet spoergsmaal, jeg har anfoert ovenfor under punkt 8, og som drejer sig om, hvor strenge de af en medlemsstat fastsatte sanktioner maa vaere, maa helt klart blive benaegtende . Paa det punkt efterlader Domstolens praksis, nemlig Donckerwolcke-dommens praemisser 35-38, som efterfoelgende er blevet stadfaestet ( 17 ), ikke nogen tvivl .
De naevnte praemisser har foelgende ordlyd :
"medlemsstaterne kan dog i saa henseende kun kraeve, at importoeren angiver varernes oprindelse, i det omfang han har eller med rimelighed kan formodes at have kendskab hertil" ( praemis 35 );
"desuden kan det forhold, at importoeren ikke opfylder forpligtelsen til at angive en vares oprindelsessted, under hensyn til kraenkelsens rent administrative karakter, ikke give anledning til anvendelse af sanktioner, der staar i misforhold hertil" ( praemis 36 );
"i saa henseende er beslaglaeggelse af varen eller enhver boede, som beregnes i forhold til dens vaerdi, givet uforenelig med Traktatens bestemmelser, da en saadan vil svare til en hindring for de frie varebevaegelser" ( praemis 37 );
"i almindelighed maa enhver administrativ eller repressiv foranstaltning, der overskrider rammerne for, hvad der er strengt noedvendigt for den importerende medlemsstat med henblik paa at opnaa rimeligt fuldstaendige og noejagtige oplysninger om bevaegelserne for varer, som er omfattet af saerlige handelspolitiske foranstaltninger, anses som en ved Traktaten forbudt foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion" ( praemis 38 ).
Den klare formulering, der er anvendt i de naevnte afgoerelser, viser for mig at se entydigt, at Traktaten er til hinder for, at der i samhandelen inden for Faellesskabet bringes strafferetlige sanktioner i anvendelse, der ikke er rimelige - uanset om der er tale om frihedsberoevelse, beslaglaeggelse eller en boede, som beregnes i forhold til varernes vaerdi - for at sikre, at en rent administrativ forpligtelse overholdes . Og det er lige netop en saadan forpligtelse, der er tale om i den foreliggende sag, nemlig en forpligtelse, paalagt som led i overvaagningen af handelsstroemmene inden for Faellesskabet, til at angive den foerste oprindelse for varer, der er bragt i fri omsaetning, det vil med andre ord sige varer, hvor Kommissionen ikke har givet nogen gyldig bemyndigelse til at traeffe beskyttelsesforanstaltninger, men kun en bemyndigelse til at udoeve en saadan overvaagning .
11 . De forhold, jeg netop har naevnt, beroerer ikke medlemsstaternes mulighed for at foretage en sondring alt efter importoerens eventuelle forsaet, naar de paalaegger sanktioner for toldlovsovertraedelser, der er rent administrative . Faellesskabsretten indeholder ikke naermere oplysninger paa det punkt, bortset fra, at medlemsstaterne ikke maa bringe strafferetlige sanktioner i anvendelse, der ikke staar i rimeligt forhold til forseelsens karakter ( som de i foregaaende afsnit naevnte ), naar de forfoelger alvorlige toldlovsovertraedelser .
Disse bemaerkninger er heller ikke til hinder for, at medlemsstaterne inden for rammerne af proportionalitetsprincippet kan forbyde og retsforfoelge falske oprindelsesangivelser for varer, der tilbydes forbrugerne ( 18 ). Dette er imidlertid ikke problemet i det spoergsmaal, den nationale retsinstans har forelagt, idet det vedroerer det forhold, at en importoer over for toldmyndighederne har afgivet en urigtig erklaering om oprindelsen .
Konklusion
12 . Sammenfattende skal jeg foreslaa, at det spoergsmaal, den nationale retsinstans har forelagt, besvares saaledes :
"Saafremt der er tale om varer, hvor Kommissionen for den paagaeldende periode havde givet en konkret bemyndigelse til at fravige princippet om frie varebevaegelser, kunne en medlemsstat inden for de af Kommissionens bemyndigelse fastsatte rammer og paa de deri fastsatte betingelser forhindre indfoersel af de naevnte varer, uanset om de allerede er bragt i fri omsaetning i en anden medlemsstat . I saa fald havde medlemsstaten ret til at paalaegge sanktioner for falsk anmeldelse med hensyn til varernes oprindelse, og ogsaa strenge sanktioner, som f.eks . beslaglaeggelse af varerne og/eller hertil svarende boeder .
Saafremt der er tale om varer, hvor Kommissionen ikke havde givet en konkret bemyndigelse til at traeffe beskyttelsesforanstaltninger, men udelukkende en bemyndigelse til at udoeve tilsyn med handelsstroemmene inden for Faellesskabet, kunne en medlemsstat ikke for svig begaaet ved afgivelse af den af staten kraevede anmeldelse af varernes oprindelse paalaegge en urimelig staf eller straf svarende til de i foernaevnte afsnit fastsatte; formaalet med angivelsen af oprindelsen var nemlig kun, at medlemsstaten skulle kunne overvaage handelsstroemmene inden for Faellesskabet ."
(*) Originalsprog : nederlandsk .
( 1 ) Offentliggjort i EFT 1971 I, s . 301 hhv . EFT 1973, L 80, s . 22 .
( 2 ) Om den faelles importordning ( EFT 1974, L 159, s . 1 ). Bilag I har overskriften "faelles liberaliseringsliste ".
( 3 ) I henhold til artikel 414 er sanktionen bl.a . faengselsstraf paa op til tre maaneder, beslaglaeggelse af de varer, der er genstand for de svigagtige forhold, og en boede paa mellem en og tre gange varernes vaerdi for enhver form for smugleri samt enhver indfoersel eller udfoersel uden angivelse, saafremt de naevnte overtraedelser vedroerer varer, som er forbudt eller belagt med hoeje afgifter i henhold til toldloven . Hvad der skal forstaas ved indfoersel eller udfoersel af forbudte varer uden angivelse, fremgaar navnlig af artikel 426 . Som saadan anses i henhold til bestemmelsens stk . 2 enhver falsk angivelse, som har til formaal at omgaa forbudsbestemmelserne . Som saadanne anses i henhold til bestemmelsens stk . 3 de i den foreliggende sag omhandlede falske angivelser med hensyn til varernes vaerdi eller oprindelse eller vedroerende den egentlige adressat eller afsender, saafremt overtraedelserne er begaaet ved hjaelp af falske, unoejagtige, ufuldstaendige eller ukorrekte dokumenter . I henhold til artikel 38, stk . 1, anses saadanne varer som forbudte varer, hvis indfoersel eller udfoersel er forbudt, uanset aarsagen, eller som omfattes af restriktioner eller kvalitetsnormer ( blandt andet ). Artikel 38, stk . 2, bestemmer, at saafremt indfoersel og udfoersel kun er tilladt ved fremlaeggelse af tilladelse, licens, certifikat eller lignende, er varen forbudt, medmindre den ledsages af et forskriftsmaessigt dokument, eller saafremt den frembydes under ledsagelse af et ukorrekt dokument .
( 4 ) I henhold til artikel 410 ifaldes der en boede paa 2 000 - 20 000 FF for enhver uregelmaessighed, for hvilken der ikke er fastsat en strengere sanktion andetsteds i loven, og navnlig for udeladelser eller unoejagtigheder med hensyn til en af de oplysninger, som angivelserne skal indeholde, og uregelmaessigheden ikke har betydning med hensyn til opkraevningen af told eller anvendelsen af forbudsbestemmelser .
( 5 ) Sml . 1976, s . 1921 . Den franske regering har navnlig henvist til praemis 35 .
( 6 ) Sml . 1971, s . 331, praemis 9 .
( 7 ) Sml . 1976, s . 1921, praemis 21 .
( 8 ) Jfr . praemisserne 17 og 18 i den allerede i fodnote 5 naevnte Donckerwolcke-dom .
( 9 ) Jfr . praemis 29 i dommen i Donckerwolcke-sagen . Jfr . ligeledes de tidligere afsagte domme af 23 . november 1971 i sag 62/70, Bock, Sml . 1971, s . 239, praemis 14, og af 8 . april 1976 i sag 29/75, Kaufhof, Sml . s . 431, praemis 5 .
( 10 ) Der er tale om beslutning 76/839/EOEF af 9 . september 1976 ( EFT 1976, L 304, s . 29 ), beslutning 77/762/EOEF af 30 . marts 1977 ( EFT 1977, L 314, s . 33 ) og beslutning 77/482/EOEF af 27 . maj 1977 ( EFT 1977, L 198, s . 30 ). Beslutning 76/926/EOEF af 10 . november 1976 ( EFT 1976, L 364, s . 8 ) og beslutning 77/362/EOEF af 3 . marts 1977 ( EFT 1977, L 138, s . 29 ) vedroerer toldpositioner for varer, som ifoelge den franske regerings bemaerkninger ikke blev sendt i de paagaeldende kartoner .
( 11 ) Jfr . Domstolens dom af 8 . april 1976 i sag 29/75, Kaufhof, Sml . s . 443, praemis 6, samt Domstolens domme af 15 . marts 1986 i sag 59/84, Tezi I, og i sag 242/84, Tezi II, Sml . s . 916 og 933, praemisserne 43, 51 og 52 .
( 12 ) Jfr . generaladvokat Capotortis forslag til afgoerelse i Donckerwolcke-sagen, Sml . 1976, paa s . 1945, anden spalte .
( 13 ) Naevnte beslutning blev vaesentligt aendret ved Kommissionens beslutning 80/47/EOEF af 20 . december 1979 ( EFT 1980, L 16, s . 14 ), jfr . fodnote 15 .
( 14 ) Sml . 1976, s . 1921, paa s . 1948-1949, gengivet af generaladvokat Warner i forb . med sag 52/77, Cayrol/Rivoira, Sml . 1977, s . 2261, paa s . 2290 . Se hertil Weber, A .: "Die Bedeutung des Art . 115 EWGV fuer die Freiheit des Warenverkehrs", og EuropaRecht 1979, s . 30 ff ., navnlig s . 40-41, og Kretschmer, H .: "Beschraenkungen des innergemeinschaftlichen Warenverkehrs nach der Kommisionsentscheidung 80/47/EOEF", og EuropaRecht 1981, s . 63 ff ., navnlig paa s . 73 .
( 15 ) Ved beslutning 80/47/EOEF af 20 . december 1979 ( EFT 1980, L 16, s . 14 ) indfoertes vaesentlige aendringer paa tre punkter . For det foerste er tilsyn med samhandelen inden for Faellesskabet for eftertiden kun mulig efter en specifik bemyndigelse fra Kommissionen ( artikel 2 ). For det andet er der i beslutningen fastlagt de konkrete tilfaelde, hvor der kan kraeves bevis for oprindelsen ( artikel 4 ). For det tredje er der ved beslutningen sket en begraensning af mulighederne for at udsaette udstedelsen af indfoerselsdokumenter med yderligere dage, indtil Kommissionen har taget stilling til anmodningen om bemyndigelse til at traeffe beskyttelsesforanstaltninger ( artikel 3, stk . 4 ). Den 22 . juli 1987 vedtog Kommissionen endnu en beslutning, beslutning 87/433/EOEF ( EFT 1987, L 238, s . 26 ), hvori den foretog yderligere tilpasninger, bl.a . andet paa grundlag af Tezi-dommene, som jeg har omtalt under fodnote 11 .
( 16 ) Jfr . den allerede uden fodnote 5 naevnte Donckerwolcke-dom, praemisserne 33-35, samt Domstolens dom af 30 . november 1977 i sag 72/77, Cayrol/Rivoira, Sml . s . 2261, praemisserne 34-36, og dom af 28 . marts 1979 i sag 179/78, Rivoira, Sml . s . 1147, praemisserne 16 og 17 .
( 17 ) Jfr . ogsaa den allerede under fodnote 16 naevnte dom i sag 52/77, Cayrol/Rivoira, praemisserne 34-39, og dom af 28 . marts 1979 i sag 179/78, Rivoira, Sml . s . 1147, praemis 18 .
( 18 ) Jfr . Domstolens dom af 25 . april 1985 i sag 207/83, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml . s . 1201, praemis 21 .