61981CJ0266_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse afsagt den 21 . maj 1981, indgaaet til Domstolen den 6 . oktober 1981, har Corte suprema di cassazione i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen fire praejudicielle spoergsmaal angaaende
, dels fortolkningen af EOEF-traktatens artikler 90, 113 og 177, af Raadets forordning nr . 542/69 af 18 . marts 1969 om ordning for faellesskabsforsendelse ( EFT 1969 I, s . 114 ) og af Raadets forordning nr . 2813/72 af 21 . november 1972 om afslutning af en overenskomst mellem Det europaeiske oekonomiske Faellesskab og republikken OEstrig om anvendelsen af ordningen for faellesskabsforsendelse ( JO L 294, s . 86 ),
‚dels virkningerne for Faellesskabet af Den almindelige Overenskomst om Told og Udenrigshandel ( i det foelgende benaevnt overenskomsten ), samt angaaende fortolkningen af dennes artikel V, der handler om fri transit,
for gennem en besvarelse heraf at kunne afgoere, om opkraevningen ifoelge lovdekret nr . 47 af 28 . februar 1974, stadfaestet som lov nr . 117 af 16 . april 1974 ( i det foelgende benaevnt lovdekret nr . 47 ), af afgifter i anledning af lastning og losning af varer, naermere bestemt olie, der via den transalpinske olieledning sendes til Forbundsrepublikken Tyskland og republikken OEstrig, er retmaessig i henhold til faellesskabsretten og eventuelt i henhold til overenskomstens bestemmelser .
2 Af sagens akter fremgaar, at disse spoergsmaal er blevet rejst under en raekke retssager mellem paa den ene side Società Italiana per l ' Oleodotto Transalpino ( SIOT ), et italiensk selskab, der har bygget og siden hen drevet det paa italiensk omraade mellem Trieste og den oestrigske graense beliggende afsnit af
den transalpinske olieledning, og paa den anden side finansministeriet, ministeriet for handelsflaaden, Trieste toldkammer og selskabet Trieste Havn . Sagernes genstand er opkraevningen af de paagaeldende afgifter for raaolie udlosset paa SIOT ' s anlaeg og bestemt til raffinaderier, hvoraf nogle ligger i Forbundsrepublikken Tyskland og andre i republikken OEstrig .
Sagens forhistorie
3 Det bemaerkes, at Italien tidligere, foer anvendelsen af det lovdekret, der har givet anledning til tvisten, i medfoer af lov nr . 82 af 9 . februar 1963 har opkraevet en »losningsafgift« for indfoerte varer og en saakaldt »havneafgift« for varer, der blev lastet eller losset i bestemte havne, herunder Trieste, uden hensyn til disse varers oprindelse eller bestemmelsessted . Foerstnaevnte afgift opkraevedes ikke for den af SIOT lossede olie, idet den ikke blev indfoert ; for sidstnaevnte afgift indeholdt loven en udtrykkelig bestemmelse om fritagelse for varer, der var i transit i Trieste havn .
4 Domstolen har i dom af 10 . oktober 1973 ( sag 34/73, Variola, Sml ., s . 981 ) fastslaaet, at en afgift af en art som den foerstnaevnte afgift, der udelukkende paalaegges importerede varer, skal anses for en afgift med tilsvarende virkning som told, der som saadan er i strid med faellesskabsretten . I samme periode verserede en af Kommissionen anlagt traktatbrudssag vedroerende den samme »losningsafgift«, en sag, der var indfoert i Domstolens register under nr . 172/73 ( jf . EFT C 99 af 20 . 11 . 1973, s . 4 ). Italien drog konsekvensen af naevnte dom og aendrede sin lovgivning ved lovdekret nr . 47 . Losningsafgiften blev erstattet af en »statsafgift i anledning af losning og lastning«, i det foelgende benaevnt »statsafgiften«, som skulle opkraeves uden hensyn til varernes oprindelse og bestemmelsessted . Kommissionen fandt, at der efter denne aendring af den omtvistede afgifts beskaffenhed ikke laengere forelaa et traktatbrud, hvorfor den haevede sagen ( EFT C 69 af 14 . 6 . 1974, s . 5 ). Om »havneafgiften« gaelder, at den blev opretholdt efter reglerne i loven af 1963, dog saaledes at den tidligere fastsatte fritagelse for varer i transit i Trieste havn blev ophaevet .
5 Den italienske afgiftsforvaltning stillede efter ikrafttraedelsen af lovdekret nr . 47 krav om betaling af de to afgifter, »statsafgift« og »havneafgift«, for raaolie losset paa SIOT ' s anlaeg og videresendt via den transalpinske olieledning . SIOT anlagde i anledning heraf, vedroerende forskellige tidsrum i perioden 1974-1975, flere sager ved Tribunale di Trieste ; selskabet har siden betalt afgifterne, idet det har forbeholdt sig sine rettigheder, indtil sagerne er afgjort . Da Tribunale di Trieste ' s afgoerelser gik SIOT imod, ankede selskabet til Corte d ' áppello di Trieste, der imidlertid stadfaestede Tribunales afgoerelser i en raekke paa hinanden foelgende domme . Flere af disse er derefter blevet indanket for Corte di cassazione .
6 SIOT har ifoelge forelaeggelseskendelsen foruden de internretligt begrundede anbringender fremfoert en raekke anbringender, der dels stoettes paa faellesskabsretten, dels paa overenskomsten, idet de omtvistede afgifter haevdes
1° ikke at vaere interne afgifter, men afgifter med tilsvarende virkning som told og som saadanne i strid med EOEF-traktatens artikler 12 og 13,
2°at vaere i strid med ordningen om fri transit, jf . overenskomstens arti-
kel V,
3°at vaere i strid med Faellesskabets transitordning, saaledes som denne foelger af forordning nr . 542/69, og med den transitoverenskomst, Faellesskabet har afsluttet med OEstrig, og som blev sat i kraft ved forordning nr . 2813/72,
4°at vaere til skade for Faellesskabets handelspolitik og dermed at udgoere en overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 113,
5°at fremkalde alvorlige konkurrencefordrejninger, der er i strid med EOEF-traktatens artikel 90, stk . 1, idet de offentlige havneinstitutioner herigennem erhverver oekonomiske fordele paa bekostning af en privat virksomhed, der har tilladelse til at drive og anvende sine egne anlaeg til de losningsarbejder, de er bygget til .
7 Corte die cassazione har ud fra den opfattelse, at de omhandlede afgifter er afgifter paa lastede og lossede varer, som alle er omfattet af afgifterne uden
hensyn til deres oprindelse eller deres bestemmelsessted, fastslaaet, at de omtvistede afgifter ikke er importafgifter, men interne afgifter, jf . traktatens artikel 95 og overenskomstens artikel III .
8 Corte di cassazione er paa grundlag af denne vurdering naaet til det resultat, at der bliver tale om fortolkning af faellesskabsretten, naermere bestemt af forordningen om ordningen for faellesskabsforsendelse, af transitoverenskomsten med OEstrig, af reglerne om den faelles handelspolitik, jf . traktatens artikel 113, samt af konkurrencereglerne i traktatens artikel 90 .
9 Corte di cassazione er endvidere af den opfattelse, at der kraeves en afgoerelse af spoergsmaalet om, hvorvidt de omtvistede afgifter som paastaaet er retsstridige ifoelge overenskomstens artikel V om fri transit . Paa baggrund af den forskellige vurdering af de internretlige virkninger af overenskomsten, der er kommet til udtryk i praksis ved Corte di cassazione og i Domstolens praksis, saaledes som denne fremgaar af dom af 12 . december 1972 ( forenede sager 21-24/72, International Fruit Co ., Sml ., s . 295 ), dom af 24 . oktober 1973 ( sag 9/73, Schlueter, Sml ., s . 1135 ) samt dom af 11 . november 1975 ( sag 38/75, Nederlandse Spoorwegen, Sml ., s . 1439 ), finder Corte di cassazione det nu paakraevet at gaa videre med undersoegelsen af dette spoergsmaal og herved hense til det af Domstolen i de naevnte domme knaesatte princip, hvorefter Faellesskabet er traadt i medlemsstaternes sted, for saa vidt angaar forpligtelserne i henhold til overenskomsten .
10 Med henblik paa loesningen af de hermed beskrevne problemer har Corte die cassazione formuleret fire praejudicielle spoergsmaal, der har foelgende ordlyd :
A, Praeliminaert : Medfoerer den omstaendighed, at Faellesskabet er traadt i stedet for medlemsstaterne, hvad angaar opfyldelsen af forpligtelserne i henhold til GATT, at bestemmelserne i denne overenskomst herefter ogsaa skal anses for bestemmelser, som det tilkommer Domstolen at fortolke i henhold til traktatens artikel 177 i tilfaelde, i hvilke den nationale ret anmodes om at anvende eller dog om at fortolke disse regler med henblik paa afgoerelsen af tvister i retsforhold mellem private, uden at der herved bliver tale om en stillingtagen til gyldigheden eller ugyldigheden af en retsakt fra Faellesskabet?
B, Under forudsaetning af en bekraeftende besvarelse af ovenstaaende spoergsmaal : Hvilke virkninger, hvis der overhovedet bliver tale om virkninger, har det i Faellesskabets og medlemsstaternes retsordener, at Faellesskabet er traadt i stedet for medlemsstaterne hvad angaar opfyldelsen af forpligtelserne i henhold til GATT ( og i hvilken takt indtraeder disse virkninger, hvis de ikke indtraeder paa én gang)? Skal den nationale ret ved fortolkning eller en anvendelse paa dette grundlag af en yngre national regel, der anses for stridende mod overenskomstens bestemmelser, laegge til grund, idet den herved henholder sig til den i traktatens artikel 177 fastlagte kompetencefordeling, at GATT-overenskomsten, jf . navnlig de i det foelgende spoergsmaal naevnte bestemmelser heri, kun har virkninger som en folkeretlig forpligtelse og ikke er umiddelbart anvendelig i intern ret eller, omvendt, at den her har virkninger i retsforhold mellem private med samme rang som eller hoejere rang end den modstridende nationale regel?
C ‚Fremdeles under forudsaetning af, at spoergsmaalet under A besvares bekraeftende, og at der foreligger en besvarelse af spoergsmaalet under B, alt med henblik paa en hensigtsmaessig vejledning af den nationale ret ved dennes fortolkning af den nationale regel : Betyder den ordning, der er fastlagt ved GATT-overenskomstens artikel V, stk . 3, for varer hidroerende fra lande, der ikke deltager i overenskomsten, og bestemt til markedet i heri deltagende lande, at den nationale lovgivningsmagt under alle omstaendigheder uden begraensninger og ubetinget er afskaaret fra at indfoere afgifter ( som f.eks . statsafgiften af lossede og lastede varer i alle nationale havne samt den saakaldte havneafgift af lossede og lastede varer i enkelte af dem, jf . hhv . stk . 1 og stk . 2 i artikel 2 i lovdekret nr . 47 af 28 . 2 . 1974, stadfaestet som lov nr . 117 af 16 . 4 . 1974 ) baade af indenlandske eller told- og afgiftsberigtigede varer og indfoerte varer i anledning af disses losning eller lastning i havne i deltagerlande, naar de naevnte afgifter ogsaa paalaegges det indfoerte produkt i tilfaelde, hvor produktet, hidroerende fra et tredjeland og bestemt til markedet i et andet deltagerland, blot er i transit paa det nationale omraade og endvidere, specielt, for saa vidt angaar de afgifter, der er indfoert for bestemte havne, der drives af selvstaendige
havneselskaber ( Enti autonomi ), som disse afgifter for en del tilfalder, i tilfaelde, hvor losning og lastning samt videreforsendelse i oevrigt til det endelige bestemmelsessted udelukkende varetages af vedkommende erhvervsdrivende ved egen foranstaltning og over anlaeg, som denne selv har bygget, drevet og vedligeholdt uden nogen form for direkte eller saerlig bistand fra havneselskabets side?
D ‚Uafhaengigt af besvarelserne af spoergsmaalene under A, B og C :
1 . Medfoerer grundsaetningerne i Faellesskabets retsorden vedroerende retmaessig konkurrence og faelles handelspolitik, jf . herved navnlig bestemmelserne i henholdsvis artikel 90, stk . 1, og artikel 113, stk . 1, i traktaten, i forbindelse med den saerlige ordning vedroerende transit i Faellesskabet, der er fastlagt ved Raadets forordning nr . 542/69 af 18 . marts 1969 og Raadets forordning nr . 2813/72 af 21 . november 1972, at den nationale lovgivningsmagt under alle omstaendigheder ubegraenset og ubetinget, bl.a . ogsaa af eventuelle formelle krav vedroerende varens oprindelse og den transitordning, der skal gaelde for den, er afskaaret fra at indfoere afgifter ( som f.eks . statsafgiften af lossede og lastede varer i alle nationale havne samt den saakaldte havneafgift af lossede og lastede varer i enkelte af dem, jf . henholdsvis stk . 1 og stk . 2 i artikel 2 i lovdekret nr . 47 af 28 . 2 . 1974, stadfaestet som lov nr . 117 af 16 . 4 . 1974 ) af saavel indenlandske eller told- og afgiftsberigtigede varer som indfoerte varer i anledning af disses losning eller lastning i havne i deltagerlande, naar de naevnte afgifter ogsaa paalaegges det indfoerte produkt i tilfaelde, hvor produktet, som hidroerende fra et tredjeland og bestemt til markedet i Forbundsrepublikken Tyskland og OEstrig, blot er i transit paa det nationale omraade og endvidere, specielt, for saa vidt angaar de afgifter, der er indfoert for bestemte havne, der drives af selvstaendige havneselskaber ( Enti autonomi ), som disse afgifter for en del tilfalder, i tilfaelde, hvor losning og lastning samt videreforsendelse i oevrigt til det endelige bestemmelsessted udelukkende varetages af vedkommende erhvervsdrivende ved egen foranstaltning og over anlaeg, som denne selv har bygget, drevet og
vedligeholdt uden nogen form for direkte og saerlig bistand fra havneselskabets side?
2.Kan private, saafremt der gaelder et forbud mod saadanne afgifter, for nationale domstole paaberaabe sig dette til stoette for et krav om tilbagebetaling af beloeb betalt i afgifter, eller til stoette for en paastand om frifindelse for et betalingskrav fra statens side?
11 Der findes ikke i EOEF-traktaten udtrykkelige regler om ordningen for transit, og Corte die cassazione har derfor i foerste raekke beskaeftiget sig med spoergsmaalet om fortolkningen og virkningerne af overenskomsten, der til forskel fra faellesskabsretten i artikel V indeholder udtrykkelige regler om denne ordning . Corte di cassazione har foerst herefter fremdraget de faellesskabsretlige regler, der efter dens opfattelse kan faa betydning for problemstillingen, nemlig artikel 113 om den faelles handelspolitik, artikel 90 om de konkurrenceregler, der finder anvendelse paa offentlige virksomheder, forordningen om faellesskabsforsendelse samt den med OEstrig afsluttede transitoverenskomst .
12 For saa vidt angaar anvendelsen af overenskomstens artikel V bemaerkes, at Faellesskabet ifoelge dennes artikel XXIV, stk . 8, skal anses for ét toldomraade, idet Toldunionen, jf . EOEF-traktatens artikel 9, udgoer Faellesskabets principielle grundlag . Overenskomstens bestemmelser regulerer foelgelig kun forholdet mellem Faellesskabet og de oevrige kontraherende parter og finder ikke anvendelse i selve Faellesskabet .
13 Domstolen finder det derfor hensigtsmaessigt i foerste raekke at fastlaegge transitordningens indhold i et rent faelleskabsretligt perspektiv . Den vil foelgelig foerst behandle det fjerde spoergsmaal ( D ) i tilslutning til det tredje spoergsmaal ( C ) og vil herved sondre mellem transit af varer, der skal til en medlemsstat, det vil i det foreliggende tilfaelde sige Forbundsrepublikken Tyskland, og transit af varer, der skal til et tredjeland, i det foreliggende tilfaelde OEstrig .
Ordningen for faellesskabsforsendelse
14 Corte die cassazione har med spoergsmaal D oensket en afgoerelse af, om opkraevning af varer i transit af afgifter i anledning af lastning eller losning,
omfattende samtlige varer uanset oprindelse og bestemmelsessted, er forenelig med de principper, der er Faellesskabets grundlag, specielt forordning nr . 542/69 om ordningen for faellesskabsforsendelse, naar losningen, lastningen og videretransporten til det endelige bestemmelsessted udelukkende sker ved vedkommende erhvervsdrivendes egen foranstaltning og over anlaeg, som denne selv har bygget, drevet og vedligeholdt uden nogen form for direkte eller saerlig bistand fra et offentligt havneselskabs side .
15 Med spoergsmaal C oenskes der en afgoerelse af, om afgifter af den hermed beskrevne art er i overensstemmelse med overenskomstens artikel V, stk . 3 .
16 Den toldunion, der er etableret ved kapitel 1 i afsnit I i EOEF-traktatens anden del, indebaerer noedvendigvis, at der skal sikres frie varebevaegelser medlemsstaterne imellem . Friheden i saa henseende kan ikke vaere fuldstaendig, hvis medlemsstaterne paa nogen maade har mulighed for at hindre eller haemme bevaegeligheden for varer i transit . Det maa derfor som foelge af Toldunionen og i medlemsstaternes faelles interesse fastslaas, at der bestaar et almindeligt princip om fri transit for varer i Faellesskabet . Dette bekraeftes i oevrigt af anvendelsen af ordet »transit« i traktatens artikel 36 .
17 Det maa herved bemaerkes, at det selvsamme almindelige princip ligger til grund for forordning nr . 542/69 om ordningen for faellesskabsforsendelse og for Raadets forordning nr . 222/77 af 13 . december 1976 ( EFT L 38, 1977, s . 1 ) der er traadt i stedet for foerstnaevnte forordning, og hvori man finder en raekke forskellige administrative regler, der i praksis skal goere det nemmere at gennemfoere fri transit . Ifoelge praeamblerne til de to forordninger bestaar der faktisk en sammenhaeng mellem de deri vedtagne regler til lettelse af transitten og tilstedevaerelsen af en toldunion, toldomraadets enhed og noedvendigheden af, at der er fuldstaendig frie varebevaegelser inden for Faellesskabet .
18 Det maa i oevrigt fremhaeves, at selv om forbudet mod afgifter med tilsvarende virkning som told kun, som udtalt i Domstolens dom af 13 . december 1973 ( forenede sager 37 og 38/73, Diamantarbeiders, s . 1609 ), er naevnt i afdeling
1 i det kapitel i traktaten, der omhandler Toldunionen ( artiklerne 12-17 ), om varer, som frit kan omsaettes i medlemsstaterne, og ikke genfindes i samme kapitels afdeling 2 ( artiklerne 18-29 ), der omhandler varer, der er indfoert direkte fra tredjelande, er dette ikke ensbetydende med, at saadanne afgifter kan indfoeres eller opretholdes for de sidstnaevnte varer . Som det ogsaa anfoeres i foernaevnte dom, sigter indfoerelsen af den faelles toldtarif mod at gennemfoere en udligning af de toldbyrder, som de fra tredjelande importerede produkter underkastes ved Faellesskabets graenser for derved at undgaa omgaaelser i samhandelen med disse lande samt undgaa enhver fordrejning af den interne frihandel eller af konkurrencevilkaarene . At der ikke findes noget udtrykkeligt forbud mod transitafgifter i de samme bestemmelser, kan af de samme grunde ikke betyde, at medlemsstaterne kan indfoere eller opretholde saadanne afgifter, naar disse netop principielt er uforenelige med en toldunion og saa meget mere med grundsaetningen om frie varebevaegelser, der er selve faellesmarkedets grundlag .
19 Det maa derfor antages, at medlemsstaterne ville goere sig skyldige i en overtraedelse af grundsaetningen om fri transit i Faellesskabet, saafremt de paalagde varer i transit paa deres respektive omraader transitafgifter eller andre afgifter vedroerende transitten .
20 Det kan imidlertid ikke anses for stridende mod den saaledes beskrevne transitfrihed, at der opkraeves afgifter eller gebyrer, der modsvarer transportomkostninger eller omkostninger ved erlaeggelse af andre med transitten forbundne ydelser .
21 Det maa herved bemaerkes, at man ikke som anfoert i spoergsmaalet fra Corte di cassazione, ved afgoerelsen af, hvilke ydelser der hermed bliver tale om, alene kan medregne de ydelser, der umiddelbart har specielt med varetransporten at goere . Afgifter eller gebyrer, der opkraeves for de mere ubestemte ydelser som foelger af adgangen til at benytte havnebassiner eller havneanlaeg, hvis farbarhed og vedligeholdelse paahviler offentlige myndigheder, skal ogsaa anses for at modsvare transportomkostninger .
22 Det lader sig endelig fastslaa, at de af faellesskabsretten afledte regler vedroerende den afgiftsmaessige behandling af varer i transit i alt vaesentligt har samme indhold som de regler, der har udviklet sig i international aftalepraksis paa omraadet .
23 Dette spoergsmaal fra Corte die cassazione skal derfor besvares saaledes, at det forhold, at der for Faellesskabet findes en toldunion kendetegnet ved fri bevaegelighed for varer, betyder, at der er fri transit i Faellesskabet . Som foelge af denne frihed kan en medlemsstat ikke paalaegge varer, der er i transit paa dens omraade, og som hidroerer fra eller skal til en anden medlemsstat, transitafgifter eller andre afgifter vedroerende transitten . Opkraevning af afgifter eller gebyrer, der modsvarer transportomkostninger eller omkostninger i forbindelse med andre med transitten forbundne ydelser, kan imidlertid ikke antages at vaere i strid med den saaledes beskrevne transitfrihed, idet der dog herved samtidig maa henses ikke blot til de direkte og saerlige med varebevaegelser forbundne ydelser, men ogsaa til de mere ubestemte ydelser, der foelger af benyttelsen af havnebassiner eller havneanlaeg, hvis farbarhed og vedligeholdelse paahviler offentlige myndigheder .
24 Det tilkommer den nationale ret at afgoere, om de omtvistede afgifter paa baggrund af samtlige sagens omstaendigheder kan forenes med den saaledes beskrevne transitfrihed .
25 Det spoergsmaal, der er forelagt vedroerende traktatens artikel 90, stk . 1, er herefter uden genstand .
Transitordningen inden for rammerne af forbindelserne med OEstrig
26 De under C og D gengivne spoergsmaal drejer sig, for saa vidt der deri er tale om transitordningen for raaolie, der skal til OEstrig, i alt vaesentligt om fortolkningen af faellesskabsbestemmelserne om indfoerelse af en faelles handelspolitik, jf . traktatens artikel 113 . Med det under D gengivne spoergsmaal oenskes en afgoerelse af, om opkraevning af de ovenfor beskrevne afgifter er forenelig med traktatens artikel 113 og med den transitoverenskomst, Faellesskabet har indgaaet med OEstrig, jf . herom forordning nr . 2813/72, der er udstedt i henhold til artikel 113 . Efter den rette forstaaelse af det under C gengivne
spoergsmaal skal der foelgelig ogsaa tages stilling til, om opkraevning af de omtvistede afgifter, for saa vidt angaar olie med OEstrig som bestemmelsessted, er forenelig med overenskomstens artikel V, stk . 3, idet det har vaeret forudsat, at Faellesskabet over for OEstrig er bundet ved overenskomstens bestemmelser .
27 Det maa herved bemaerkes, at der ikke i den med OEstrig aflsluttede transitoverenskomst findes nogen speciel bestemmelse om den afgiftsmaessige behandling af varer i transit . Den eneste relevante bestemmelse er herefter overenskomstens artikel V, hvori det hedder, at »der skal vaere transitfrihed gennem enhver kontraherende parts territorium for transittrafik til eller fra andre kontraherende parters territorium« ( stk . 2 ). I stk . 3 i samme artikel, hvortil Corte di cassazione har henvist, forbydes det de kontraherende parter at opkraeve told og transittold eller andre afgifter, der paalaegges ved transit, med undtagelse af transportomkostninger eller afgifter, som staar i passende forhold til administrationsudgifter, der er forbundet med transit, eller til omkostningerne ved ydede tjenester .
28 Af de grunde, Domstolen har anfoert i dom af 12 . december 1972 ( forenede sager 21-24/72, International Fruit Co ., Sml ., s . 295 ), og som fremdeles maa vaere gaeldende, kan denne bestemmelse ikke vaere umiddelbart anvendelig som en del af faellesskabsretten, og den kan saaledes ikke goeres gaeldende af private, der bestrider lovligheden af at opkraeve en afgift som den lastnings- og losningsafgift, der paalaegges varer i transit, der skal til OEstrig . Med konstateringen heraf er der ikke paa nogen maade gjort begraensning i Faellesskabets forpligtelse til i forhold til tredjelande, der deltager i overenskomsten, at overholde dens bestemmelser .
29 Selv om der ved traktatens artikel 113 er tillagt Faellesskabet kompetence til at traeffe passende foranstaltninger af enhver art inden for den faelles handelspolitik, maa det dog fastslaas, at denne bestemmelse i sig selv ikke indeholder tilstraekkeligt klare kriterier for en stillingtagen til den anfaegtede transitordning .
30 Det forelagte spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at der ikke findes nogen bestemmelse, der af private kan paaberaabes til stoette for det synspunkt, at opkraevningen af en afgift som den omtvistede lastnings- og losningsafgift for varer i transit, der skal til OEstrig, er ulovlig .
31 Da overenskomsten artikel V saaledes finder anvendelse paa transit i Faellesskabet og ikke, for saa vidt angaar transit med OEstrig som bestemmelsessted, kan anvendes umiddelbart, bliver de under A og B citerede spoergsmaal uden genstand .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
32 De udgifter, der er afholdt af Forbundsrepublikken Tysklands regering, Den franske Republiks regering, Den italienske Republiks regering, kongeriget Danmarks regering, kongeriget Nederlandenes regering, Det forenede Kongeriges regering samt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, der har indgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt den af Corte suprema di cassazione ved kendelse af 21 . maj 1981, for ret :
1 . At der for Faellesskabet findes en toldunion, kendetegnet ved fri bevaegelighed for varer, betyder, at der er fri transit i Faellesskabet . Som foelge af denne frihed kan en medlemsstat ikke paalaegge varer, der er i transit paa dens omraade, og som hidroerer fra eller skal til en anden medlemsstat, transitafgifter eller andre afgifter vedroerende transitten .
Opkraevning af afgifter eller gebyrer, der modsvarer transportomkostninger eller omkostninger i forbindelse med andre med transitten forbundne ydelser, kan imidlertid ikke antages at vaere i strid med den saaledes beskrevne transitfrihed, idet der dog herved samtidig maa henses ikke blot til de direkte og saerlige med varebevaegelser forbundne ydelser, men ogsaa til de mere ubestemte ydelser, der foelger
af benyttelsen af havnebassiner eller havneanlaeg, hvis farbarhed og vedligeholdelse paahviler offentlige myndigheder .
2.Der findes ingen bestemmelse, der af private kan paaberaabes til stoette for det synspunkt, at opkraevningen af en afgift som den lastnings- og losningsafgift, der i Italien opkraeves i henhold til lovdekret nr . 47 af 28 . februar 1974, stadfaestet som lov nr . 117 af 16 . april 1974, er ulovlig .