61997CJ0215_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 16. april 1997, indgaaet til Domstolen den 9. juni 1997, har Tribunale di Bologna i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 86/653/EOEF af 18. december 1986 om samordning af medlemsstaternes lovgivning om selvstaendige handelsagenter (EFT L 382, s. 17, herefter »direktivet«).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag anlagt af Barbara Bellone mod Yokohama SpA (herefter »Yokohama«).
3 Det fremgaar af hovedsagens akter, at Barbara Bellone har virket som agent for Yokohama i medfoer af en agenturkontrakt mellem parterne. Efter at Yokohama havde ophaevet kontrakten, kraevede Barbara Bellone betaling af forskellige beloeb i godtgoerelse.
4 Sagen blev i foerste instans indbragt for Pretura di Bologna, som fastslog, at Barbara Bellone's paastande ikke kunne tages til foelge, med den begrundelse, at agenturkontrakten var ugyldig, fordi hun paa det tidspunkt, hvor kontrakten blev indgaaet, ikke var optaget i registret for handelsagenter og handelsrejsende, saaledes som hun havde pligt til i medfoer af artikel 2 i den italienske lov nr. 204 af 3. maj 1985 (GURI nr. 119 af 22.5.1985, s. 3623).
5 Ifoelge denne bestemmelse skal der ved hvert handelskammer oprettes et register for handelsagenter og handelsrejsende, hvori »personer, som udoever virksomhed eller har til hensigt at udoeve virksomhed som handelsagenter eller handelsrejsende, skal optages«. Artikel 9 i lov nr. 204 bestemmer, at »personer, som ikke er optaget i registret i henhold til denne lov, ikke maa udoeve virksomhed som handelsagenter eller handelsrejsende«.
6 Ifoelge den forelaeggende ret antages det i italiensk retspraksis, at en agenturkontrakt, der er indgaaet af en person, som ikke er optaget i registret, er ugyldig paa grund af tilsidesaettelse af den praeceptive bestemmelse i artikel 9 i lov nr. 204, og at en saadan person ikke kan anlaegge sag med krav om provision og godtgoerelse i forbindelse med den udoevede virksomhed.
7 Barbara Bellone indbragte denne afgoerelse for Tribunale di Bologna, som fandt, at der opstod et faellesskabsretligt problem, for saa vidt som de nationale bestemmelser, hovedsagen vedroerer, og hvorefter handelsagenters rettigheder er betinget af, at forpligtelsen til at soege optagelse i det paagaeldende register er opfyldt, kan vise sig at vaere uforenelige med direktivet, som ikke foreskriver, at der skal indfoeres et saadant register. Retten henviste navnlig til, at direktivets artikel 1 afgraenser begrebet »handelsagent« ud fra den virksomhed, der udoeves, men ikke kraever saerlige administrative forpligtelser overholdt.
8 Under disse omstaendigheder har den forelaeggende ret besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»Er direktiv 86/653/EOEF foreneligt med artikel 2 og 9 i den italienske lov nr. 204 af 3. maj 1985, som goer agenturkontrakters gyldighed betinget af, at handelsagenterne er optaget i et register for handelsagenter?«
9 Med dette spoergsmaal oensker den forelaeggende ret naermere bestemt oplyst, om direktivet er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en agenturkontrakts gyldighed er betinget af, at handelsagenten er optaget i et register for handelsagenter.
10 Indledningsvis bemaerkes, at direktivet har til formaal at harmonisere medlemsstaternes lovgivning om retsforholdet mellem parterne i en agenturkontrakt. I medfoer af direktivets artikel 22 skulle medlemsstaterne efterkomme direktivet inden den 1. januar 1990. Med hensyn til de forpligtelser, der foelger af artikel 17, fik Den Italienske Republik ret til at traeffe gennemfoerelsesforanstaltningerne i tiden indtil den 1. januar 1993.
11 Det staar fast, at direktivet ikke behandler spoergsmaalet om handelsagentens optagelse i et register. Selv om Kommissionen har oplyst, at Det OEkonomiske og Sociale Udvalg under det forberedende arbejde forud for direktivets udstedelse af hensyn til retssikkerheden foreslog, at der generelt blev oprettet registre, blev dette forslag ikke fulgt i den endelige affattelse af direktivet. Det blev altsaa overladt til medlemsstaterne at foreskrive optagelse i et register af administrative grunde, hvis de finder det hensigtsmaessigt. Som generaladvokaten har anfoert i punkt 32 i sit forslag til afgoerelse, er det i visse af medlemsstaternes retsordener foreskrevet, at handelsagenter skal optages i et register.
12 Imidlertid kraeves det efter den i hovedsagen omtvistede nationale lovgivning ikke blot, at enhver handelsagent skal optages i registret, men optagelsen er en betingelse for agenturkontraktens gyldighed, hvilket har til foelge, at den handelsagent, som ikke er optaget i registret, ikke har retsbeskyttelse i henhold til kontrakten, navnlig efter at retsforholdet mellem parterne er ophoert. Det maa derfor undersoeges, om kravet om optagelse i et register med henblik paa kontraktens gyldighed er foreneligt med direktivet.
13 I den forbindelse bemaerkes for det foerste, at direktivet har til formaal at beskytte personer, som efter direktivets bestemmelser er handelsagenter. Ifoelge direktivets artikel 1, stk. 2, forstaas der herved »en selvstaendig mellemmand, som er vedvarende antaget til at formidle salg eller koeb af varer for en anden person ... eller til at formidle og afslutte saadanne forretninger i agenturgiverens navn og for dennes regning«. Da optagelse i et register ikke opstilles som en betingelse for at vaere omfattet af beskyttelsen efter direktivet, kan denne beskyttelse ikke vaere betinget af optagelse i et register.
14 Med hensyn til agenturkontraktens form fremgaar det af direktivets artikel 13, stk. 2, som indgaar i kapitel IV »Agenturkontraktens indgaaelse og ophoer«, at medlemsstaterne kan »foreskrive, at en agenturkontrakt kun er gyldig, hvis den er indgaaet skriftligt«. Heraf foelger, at direktivet gaar ud fra det princip, at der ikke gaelder nogen formforskrifter for kontrakten, idet der dog gives medlemsstaterne mulighed for at kraeve skriftlighed. Hertil kommer - som Kommissionen har understreget, og generaladvokaten har anfoert i punkt 37 i sit forslag til afgoerelse - at faellesskabslovgiver har foretaget en udtoemmende regulering i bestemmelsen ved kun at naevne kravet om en skriftlig kontrakt som betingelse for gyldigheden. Ud over udfaerdigelse af en skriftlig kontrakt kan medlemsstaterne derfor ikke kraeve andre betingelser opfyldt.
15 Denne konklusion stoettes af, at det udtrykkeligt anfoeres i direktivet, naar der gives medlemsstaterne mulighed for at fravige dets bestemmelser (jf. bl.a. artikel 2, stk. 2, artikel 7, stk. 2, andet afsnit, artikel 12, stk. 4, artikel 15, stk. 3, artikel 16, artikel 20, stk. 4, og artikel 21). Naar der derfor i direktivets artikel 13, stk. 2, kun gives medlemsstaterne mulighed for at foreskrive skriftlighed, foelger det heraf, at andre fravigelser af princippet om formfrihed er i modstrid med direktivet. Handelsagentens optagelse i et register kan derfor ikke vaere en betingelse for kontraktens gyldighed.
16 Denne fortolkning af direktivet stoettes endvidere af den allerede naevnte omstaendighed, at spoergsmaalet om optagelse af handelsagenten i et register blev taget op under det forberedende arbejde, men ikke foerte til, at der blev udstedt regler herom, fordi optagelse i et register ikke blev betragtet som noedvendig for, at handelsagenten kunne opnaa rettigheder efter direktivet.
17 Desuden fremgaar det af foerste og anden betragtning til direktivet, at dette bl.a. har til formaal at ophaeve begraensningerne i etableringsfriheden. Skoent betingelsen om optagelse i registret ikke i praksis i Italien synes at blive anvendt paa udenlandske handelsagenter, omfatter de i hovedsagen omtvistede nationale bestemmelser, som er generelt formuleret, dog ogsaa agenturforhold mellem parter, der er etableret i forskellige medlemsstater. De kan haemme oprettelse af agenturkontrakter mellem parter i forskellige medlemsstater og den maade, disse kontrakter fungerer paa, betydeligt og er derfor ogsaa set under denne synsvinkel i modstrid med direktivets formaal.
18 Heraf foelger, at spoergsmaalet maa besvares med, at direktivet er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en agenturkontrakts gyldighed er betinget af, at handelsagenten er optaget i et register for handelsagenter.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
19 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Foerste Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Tribunale di Bologna ved kendelse af 16. april 1997, for ret:
Raadets direktiv 86/653/EOEF af 18. december 1986 om samordning af medlemsstaternes lovgivning om selvstaendige handelsagenter er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en agenturkontrakts gyldighed er betinget af, at handelsagenten er optaget i et register for handelsagenter.