62004CC0353_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Förevarande begäran om förhandsavgörande har sitt ursprung i en tvist om exportbidrag för sändning av två partier fryst kyckling. Exporten i fråga föranledde tullmyndigheterna i den berörda medlemsstaten att ta ett prov och ett reservprov. Undersökningen av dessa prover visade att det förekom utskjutande brutna ben och ben utan vävnad.
2. Bundesfinanzhof (Tyskland) har ställt frågor till domstolen för att få klarhet i huruvida reglerna för saluföringen av denna typ av produkt inom gemenskapen är tillämpliga för att fastställa om de omtvistade kycklingarna var av sund, god och marknadsmässig kvalitet och således kunde ge rätt till exportbidrag.
3. För det fall att denna första fråga besvaras jakande har den ovannämnda domstolen även sökt få klarhet i vilka följderna blir av att de två prov som tagits, eller endast ett av dem, har visat att det förekommer produkter som inte uppfyller kraven trots att antalet prov inte gör det möjligt att kontrollera huruvida de toleransgränser som gäller inom ramen för saluföring av denna produkt inom gemenskapen har överskridits.
I – Tillämpliga bestämmelser
A – Bestämmelserna om beviljande av exportbidrag
4. Exportbidragen syftar till att täcka skillnaden mellan priserna på ifrågavarande produkt på världsmarknaden och de högsta priserna på denna produkt inom gemenskapen. Bidragen finansieras genom gemenskapsbudgeten, närmare bestämt genom Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ).
5. Systemet med exportbidrag återfanns, vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet vid den nationella domstolen, i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87.(2) De bestämmelser som grundar en rätt till bidrag återfinns i kapitel 1 i förordningen, som har rubriken ”Rätt till bidrag”, i avdelning 2, som avser ”Export till tredje land”. I artikel 13 i denna förordning, som ingår i kapitel 1, föreskrivs följande:
”Bidrag skall inte beviljas för produkter som inte är av sund och god marknadsmässig kvalitet och inte heller för produkter som är avsedda som människoföda och vars egenskaper eller skick utesluter eller i betydande grad försämrar en sådan användning.”
6. Efter de inträffade omständigheterna i målet vid den nationella domstolen upphävdes förordning nr 3665/87 och ersattes av kommissionens förordning (EG) nr 800/1999.(3) Artikel 21.1 i den sistnämnda förordningen har följande lydelse:
”Bidrag skall inte beviljas för produkter som inte är av sund, god och marknadsmässig kvalitet dagen för mottagandet av exportdeklarationen.
Produkter motsvarar de krav som ställs i första stycket när de kan saluföras på gemenskapens territorium under normala omständigheter och under den beteckning som anges på bidragsansökningarna och när dessa produkter är avsedda att användas som livsmedel utan att deras användning för detta ändamål är utesluten eller minskar kraftigt på grund av deras egenskaper eller skick.
Huruvida produkterna uppfyller de krav som avses i första stycket skall prövas i enlighet med gällande normer eller praxis i gemenskapen.
…”
7. I sin dom av den 26 maj 2005 i målet SEPA(4) fastställde domstolen att denna artikel, genom att det i denna föreskrivs att produkterna uppfyller kravet på sund, god och marknadsmässig kvalitet ”när de kan saluföras på gemenskapens territorium under normala omständigheter”, inte innebär en ändring av det rättsläge som skapats genom artikel 13 i förordning nr 3665/87, utan har tvärtom bekräftat detta.(5)
B – De tillämpliga reglerna för saluföring av fjäderfäkött inom gemenskapen
8. I rådets förordning (EEG) nr 1906/90(6) fastställs de allmänna regler som är tillämpliga på saluföring av fjäderfäkött inom gemenskapen. Begreppet ”fjäderfäkött”, i den mening som avses i denna förordning, skall uppfattas som fjäderfäkött som är lämpligt som livsmedel.(7)
9. I denna förordning föreskrivs bland annat att detta kött, i enlighet med slaktkropparnas eller styckningsdelarnas konformation och utseende, skall klassificeras som antingen kategori ”A” eller kategori ”B”.
10. I artikel 1.3 första strecksatsen i nämnda förordning föreskrivs även att bestämmelserna i denna inte skall gälla fjäderfäkött som skall exporteras från gemenskapen.
11. Tillämpningsföreskrifterna för förordning nr 1906/90 har fastställts genom kommissionens förordning (EEG) nr 1538/91.(8)
12. Enligt artikel 6 i denna förordning skall fjäderfäslaktkroppar och styckningsdelar av fjäderfä uppfylla flera minimikrav på kvalitet för att klassificeras i kategori A eller B. Följaktligen måste de vara hela, med hänsyn tagen till presentationsformen, rena och fria från synliga föroreningar och blod, fria från främmande lukter, fria från synliga blodfläckar, undantaget sådana som är små och icke iögonenfallande, samt fria från svåra kontusioner. De måste även vara fria från utskjutande brutna ben.(9)
13. När fjäderfäköttet säljs i parti, det vill säga att allt fjäderfäkött är av samma typ, samma klass och från samma slakthus eller styckningsanläggning,(10) omfattas villkoren enligt artikel 6 av toleransgränser. Dessa anges i artikel 7 i förordning nr 1538/91, i vilken följande föreskrivs:
”1.
Beslut till följd av [att] artiklarna 1, 2 och 6 inte följs får endast avse hela det parti som har kontrollerats i enlighet med bestämmelserna i denna artikel.
2. …
3. Ett prov bestående av följande antal enskilda produkter enligt artikel 1 skall väljas ut slumpmässigt från varje parti för kontroll i slakthus, styckningsanläggningar, grossist- och deltaljhandelslager, eller vid import från tredje land, vid förtullningen.
…”
14. I den tabell som återfinns i artikel 7.3 anges vilken storlek som provet skall ha i förhållande till storleken av partiet. För ett parti om 100–500 enheter skall antalet provtagna enheter vara 30. Detta antal skall uppgå till 50 för ett parti om 501–3 200 enheter och till 80 när partiet innehåller fler än 3 200 enheter.
15. I denna tabell anges även det tillåtna antal enheter som inte uppfyller kraven i förhållande till provets storlek. För ett parti om 100–500 enheter skall, på de 30 provtagna enheterna, det tillåtna antalet defekta enheter vara totalt fem, inbegripet två enheter som inte uppfyller de krav som anges i artikel 6.1 i förordning nr 1538/91. För ett parti om 501–3 200 enheter skall, på de 50 provtagna enheterna, det tillåtna antalet defekta enheter vara totalt sju, inbegripet tre enheter som inte uppfyller kraven enligt bestämmelserna i ovannämnda artikel 6. För ett parti om mer än 3 200 enheter skall, på de 80 provtagna enheterna, det tillåtna antalet defekta enheter vara totalt tio, inbegripet fyra enheter som inte uppfyller kraven enligt bestämmelserna i den ovannämnda artikel 6.
16. Enligt artikel 7.5 i samma förordning skall dessa toleransgränser fördubblas när köttpartiet hör till kategori B.
17. I artikel 7.6 i nämnda förordning föreskrivs att om det kontrollerade partiet bedöms vara bristfälligt, skall kontrollorganet förbjuda att det saluförs eller importeras om partiet kommer från ett tredje land, till dess att bevis föreligger för att åtgärder har vidtagits så att partiet överensstämmer med bestämmelserna i artiklarna 1 och 6.
C – Reglerna i fråga om kontroll
18. Den hänskjutande domstolen har hänvisat till rådets förordning (EEG) nr 2913/92,(11) i vilken all handel mellan medlemsstaterna i gemenskapen och tredje land regleras. Tullkodexen är således tillämplig på gemenskapens export till ett tredje land.
19. I artiklarna 70 och 71 i denna förordning föreskrivs en rättslig presumtion enligt vilken resultaten av undersökningen av en del av varorna skall anses gälla för samtliga varor. Dessa artiklar har följande lydelse:
” Artikel 70
1. Om endast en del av de varor som omfattas av en deklaration undersöks, skall resultatet av denna partiella undersökning gälla alla de varor som omfattas av deklarationen.
Deklaranten får dock begära en ytterligare undersökning av varorna om han anser att resultatet av den partiella undersökningen inte är representativt för resten av de deklarerade varorna.
2. Om ett deklarationsformulär omfattar två eller flera varuposter skall uppgifterna för var och en av varuposterna vid tillämpningen av punkt 1 anses utgöra en särskild deklaration.
Artikel 71
1. De resultat som erhållits vid kontrollen av deklarationen skall användas för tillämpningen av de bestämmelser som gäller det tullförfarande till vilket varorna hänförs.
2. Om deklarationen inte har kontrollerats, skall de bestämmelser som avses i punkt 1 tillämpas på grundval av de uppgifter som lämnats i deklarationen.”
20. Gemenskapsrätten innehåller även särskilda bestämmelser vad avser kontrollen vid export av de jordbruksprodukter som berättigar till exportbidrag. Dessa bestämmelser anges, såvitt avser den allmänna ramen för dem, i rådets förordning (EEG) nr 386/90.(12) Enligt denna förordning skall medlemsstaterna genomföra fysiska kontroller av varor i samband med tullformaliteterna vid export och innan exporttillstånd beviljas, på grundval av de handlingar som har lämnats in som stöd för exportdeklarationen.(13) Denna fysiska kontroll skall göras i form av täta och oanmälda stickprovskontroller.(14)
21. Tillämpningsföreskrifterna för denna fysiska kontroll av produkter som kan ge anledning till exportbidrag regleras genom kommissionens förordning (EEG) nr 2221/95.(15)
22. I artikel 5 i denna förordning föreskrivs följande:
”Med fysisk kontroll enligt artikel 2 a i förordning (EEG) nr 386/90 avses kontroll av överrensstämmelsen mellan exportdeklarationen – däri inbegripet de dokument som lämnats som underlag till denna – och varan vad beträffar varans kvantitet, slag och egenskaper.
Om den situation som beskrivs i bilagan uppstår, skall de där angivna metoderna tillämpas.
Exporttullkontoret skall övervaka att artikel 13 i förordning (EEG) nr 3665/87 efterföljs.
...”
II – Bakgrund till målet vid den nationella domstolen
23. Nowaco Germany (nedan kallat Nowaco) deklarerade, i december 1997 och i februari 1998, två sändningar fryst kyckling, bestående av 2 647 och 2 750 kartonger, för export. För var och en av dessa sändningar tog den behöriga tyska kontrollmyndigheten ett prov och ett reservprov. Undersökningen av de två proverna motsvarande sändningen i december 1997 visade att ben var brutna och var utan vävnad. Vad avser sändningen i februari 1998 var det endast det första provet som visade öppna brott på den vänstra vingspetsen. Det andra provet var felfritt.
24. Hauptzollamt ansåg att exportbidrag inte skulle utgå för någon av de två sändningarna.
25. Finanzgericht fastställde, efter Nowacos överklagande av detta beslut, att klaganden hade rätt till hälften av exportbidraget för sändningen i februari 1998 och ogillade överklagandet i övrigt.
26. Finanzgericht ansåg således att varorna inte kunde anses vara av sund, god och marknadsmässig kvalitet om de inte uppfyllde reglerna enligt förordning nr 1538/91 om saluföringen av fjäderfäkött inom gemenskapen. Denna domstol beslöt dock att Nowaco var berättigat att erhålla hälften av exportbidraget för sändningen i februari 1998. I enlighet med den presumtion som anges i artikel 70 i tullkodexen skulle denna sändning nämligen uppfattas så att den till 50 procent innehöll produkter av sund, god och marknadsmässig kvalitet.
27. Nowaco och Hauptzollamt överklagade denna dom. Nowaco hävdade att bolaget hade rätt till fullt exportbidrag för såväl sändningen av fryst kyckling i december 1997 som för sändningen i februari 1998. Hauptzollamt har hävdat att bidrag endast skall utgå för sändningen i februari 1998, och med 48,1 procent, enligt viktförhållandena mellan det första provet, som visade utskjutande brutna ben, och det andra provet, som var felfritt.
III – Tolkningsfrågorna
28. Bundesfinanzhof har beslutat att vilandeförklara målet och att ställa följande frågor till domstolen:
”1.
Kan kommissionens förordning (EEG) nr 1538/91 av den 5 juni 1991 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 1906/90 om vissa handelsnormer för fjäderfäkött tillämpas för fastställandet av att en vara för vilken exportbidrag begärs är av sund, god och marknadsmässig kvalitet?
2. För det fall den första frågan besvaras jakande:
a) Är artikel 70 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen tillämplig när det skall fastställas huruvida en vara för vilken exportbidrag begärs är av sund, god och marknadsmässig kvalitet?
b) Är presumtionen om enhetlig kvalitet i artikel 70.1 första stycket i förordning (EEG) nr 2913/92 även tillämplig när endast ett prov av varan har undersökts, när enligt de tillämpliga gemenskapsrättsliga bestämmelserna fel i varan i viss mån likväl tillåts, och när det enligt dessa bestämmelser följaktligen krävs, och även uttryckligen föreskrivs, att ett visst minsta antal prover skall undersökas fysiskt för att dessa toleransgränser skall anses ha iakttagits?
3. För det fall tolkningsfråga 2a och 2b besvaras jakande:
Vilken verkan har ovannämnda presumtion om enhetlig kvalitet när flera prover har tagits på den export som omfattas av en enda deklaration och undersökningen av en del av proverna visar på en sund, god och marknadsmässig kvalitet, medan undersökningen av en annan del av proverna visar att sådan kvalitet inte föreligger?”
IV – Bedömning
A – Den första tolkningsfrågan
29. Bundesfinanzhof har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 13 i förordning nr 3665/87 skall tolkas så att fjäderfäkött – för att tillerkännas sund, god och marknadsmässig kvalitet i den mening som avses i denna bestämmelse och berättiga till exportbidrag – måste uppfylla de kvalitetsnormer och de toleransgränser som föreskrivs i artiklarna 6 och 7 i förordning nr 1538/91.
30. Bundesfinanzhof har i sitt beslut om hänskjutande angett att den har ställt denna fråga, eftersom det i förordning nr 1538/91 fastställs tillämpningsföreskrifter för förordning nr 1906/90 och det i den sistnämnda förordningen uttryckligen föreskrivs att den inte gäller för export av fjäderfäkött från gemenskapen. Vidare har frågan ställts eftersom det i förordning nr 1538/91, i den lydelse som är tillämplig i förevarande fall, föreskrivs toleransgränser i fråga om iakttagande av kraven enligt artikel 6 i denna förordning enbart i fråga om ”konsumentförpackade produkter”, och inte i fråga om fryst kyckling som inte är konsumentförpackad.
31. Mot bakgrund av domstolens ställningstagande i domen i det ovannämnda målet SEPA anser jag att den första frågan från den hänskjutande domstolen skall besvaras jakande.
32. Domstolen ansåg nämligen i denna dom att artikel 13 i förordning nr 3665/87 skulle tolkas så att en produkt som exporteras från gemenskapen till ett tredje land – för att anses vara av ”sund, god och marknadsmässig kvalitet” och därmed berättiga till exportbidrag – skall kunna saluföras på gemenskapens territorium under normala omständigheter.(16) Domstolen fastställde i denna dom att nötkött vars saluföring inom gemenskapen för livsmedel är föremål för ett visst antal inskränkningar, bland annat genom att det endast får säljas på den lokala marknaden, inte kan anses vara av sund, god och marknadsmässig kvalitet i den mening som avses i nämnda artikel 13.(17)
33. Av domen i det ovannämnda målet SEPA kan slutsatsen således dras att en produkt, för att anses vara av sund, god och marknadsmässig kvalitet i den mening som avses i artikel 13 i förordning nr 3665/87, måste uppfylla de kvalitetsnormer som uppställs som villkor för att den skall kunna saluföras som livsmedel inom gemenskapen.
34. Eftersom saluföringen av fjäderfäkött som livsmedel inom gemenskapen vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet vid den nationella domstolen omfattades av kvalitetskraven enligt förordning nr 1538/91 är dessa krav således relevanta för att fastställa huruvida export av ett parti fjäderfäkött till ett tredje land ger rätt till bidrag.
35. Mot bakgrund av den tolkning som gjordes i domen i det ovannämnda målet SEPA skall artikel 1.3 i förordning nr 1906/90, enligt vilken denna förordning inte gäller export från gemenskapen, enligt min mening inte uppfattas så att den utgör hinder för denna bedömning. Denna bestämmelse skall tolkas så att export av fjäderfäkött från gemenskapen inte omfattas av samtliga de allmänna regler om saluföring av denna produkt inom gemenskapen som föreskrivs i förordning nr 1906/90, vilka avser klassificeringen av denna produkt i två kategorier och särskilda krav i fråga om märkningen.
36. Räckvidden av ovannämnda bestämmelse, som endast avser förordning nr 1906/90, skall inte utsträckas till att omfatta de kvalitetskrav som föreskrivs i förordning nr 1538/91. Dessa krav är således relevanta för att bedöma huruvida det fjäderfäkött för vilket exportbidrag har begärts är av sund, god och marknadsmässig kvalitet i den mening som avses i artikel 13 i förordning nr 3665/87.
37. Enligt artikel 6 i förordning nr 1538/91 skall fjäderfäslaktkroppar och styckningsdelar av fjäderfä, för att klassificeras i kategorierna A eller B och följaktligen saluföras som livsmedel inom gemenskapen, uppfylla flera krav på kvalitet, och bland annat vara fria från utskjutande brutna ben. Förekomsten av sådana brutna ben utgör dock inte ett grundläggande fel som utgör ett absolut hinder för saluföring av den berörda slaktkroppen eller styckningsdelen inom gemenskapen.
38. Gemenskapslagstiftaren har nämligen, i artikel 7 i samma förordning, föreskrivit att förekomsten i ett parti fjäderfäkött av produkter med utskjutande brutna ben inte utgör hinder för saluföring av detta parti, såvida antalet defekta produkter inte överskrider en högsta gräns, som fastställts i förhållande till storleken av nämnda parti och av den berörda kategorin. För ett parti om 100–500 enheter skall antalet tillåtna enheter som uppvisar utskjutande brutna ben, på ett prov om 30 enheter, således inte överstiga två enheter för ett parti av kategori A och fyra enheter för ett parti av kategori B. För ett parti om 501–3 200 enheter skall antalet tillåtna enheter som uppvisar sådana brutna ben, på ett prov om 50 enheter, inte överstiga tre enheter för ett parti av kategori A och sex enheter för ett parti av kategori B. För ett parti om mer än 3 200 enheter skall antalet tillåtna enheter som inte uppfyller kraven enligt bestämmelserna i artikel 6.1 i förordning nr 1538/91, på ett prov av 80 enheter, inte överstiga fyra enheter för ett parti av kategori A och åtta enheter för ett parti av kategori B.
39. I artikel 7.1 i förordning nr 1538/91 föreskrivs dessutom att beslut till följd av att kvalitetskraven enligt artikel 6 i samma förordning inte följts endast får avse hela det parti som kontrolleras enligt bestämmelserna i denna artikel 7. Saluföringen av ett parti fjäderfäkött inom gemenskapen kan således endast förbjudas om det har tagits ett prov innehållande ett antal enheter enligt bestämmelserna i artikel 7 och om det har konstaterats att antalet defekta produkter i detta prov överstiger toleransgränserna enligt denna artikel.
40. Av detta följer att inom gemenskapen kan ett parti fjäderfäkött, som innehåller produkter med utskjutande brutna ben och vars antal inte överstiger toleransgränsen enligt förordning nr 1538/91 i förhållande till det prov som fastställts i denna förordning, saluföras utan inskränkning.
41. Med hänsyn till domstolens ställningstagande i domen i det ovannämnda målet SEPA skall sådana partier som på så sätt kan saluföras i gemenskapen under normala omständigheter anses vara av sund, god och marknadsmässig kvalitet i den mening som avses i artikel 13 i förordning nr 3665/87 och ge rätt till exportbidrag. Med andra ord skall myndigheterna i exportmedlemsstaten för att bedöma huruvida ett parti fjäderfäkött är av sund, god och marknadsmässig kvalitet i den mening som avses i denna bestämmelse stödja sig på de kvalitetskrav som anges i artikel 6 i förordning nr 1538/91 och de toleransgränser som föreskrivs i artikel 7 i samma förordning.
42. I bestämmelserna om beviljande av exportbidrag kan jag inte se att det finns några skäl till att ta bort dessa toleransgränser och för beviljandet av detta gemenskapsstöd uppställa strängare villkor än de villkor som föreskrivs för att saluföra de ifrågavarande produkterna inom hela gemenskapen.
43. För övrigt anser jag – såsom kommissionen har angett i sitt skriftliga yttrande – att eftersom exportbidraget är identiskt för fjäderfäkött som hör till kategori A och fjäderfäkött som hör till kategori B, skall det i samband med beviljandet av dessa bidrag bortses från denna åtskillnad. För att export av ett parti fjäderfäkött skall medföra rätt till dessa bidrag är det enligt min mening således tillräckligt att toleransgränserna för produkterna i kategori B inte överskrids. Sådana produkter som uppfyller dessa minimikrav kan nämligen sättas i omlopp på gemenskapens territorium under normala omständigheter.
44. Den hänskjutande domstolen har dessutom ställt frågor om tillämpningen av de toleransgränser som föreskrivs i artikel 7 i förordning nr 1538/91. Dessa toleransgränser föreskrivs nämligen, enligt den version av förordningen som gäller den omtvistade exporten, för konsumentförpackningar, medan det i förevarande fall inte är fråga om konsumentförpackat fjäderfäkött, det vill säga fjäderfäkött som är avsett för slutkonsumenten.
45. Om den hänskjutande domstolens tolkning, enligt vilken toleransgränserna i förordning nr 1538/91 föreskrivs för de konsumentförpackade livsmedlen, skall fastställas, instämmer jag likaledes i denna domstols bedömning att dessa toleransgränser analogt även skall gälla icke konsumentförpackade produkter.
46. Det framgår nämligen av definitionen i artikel 2.4 i förordning nr 1906/90 att konsumentförpackat fjäderfäkött är det kött som presenteras i enlighet med de villkor som fastställs i artikel 1.3 b i rådets direktiv 79/112/EEG.(18) Enligt denna bestämmelse definieras ett färdigförpackat livsmedel som varje enskild vara som i oförändrat skick är avsedd att tillhandahållas konsumenter och storkök. Om sådana toleransgränser skall gälla när produkten är avsedd för köpare som är mest skyddsvärda, är det följaktligen logiskt att dessa gränser även skall anses gälla när samma produkt säljs till mellanhänder.
47. Mot bakgrund av samtliga dessa omständigheter föreslår jag att den första frågan skall besvaras så att artikel 13 i förordning nr 3665/87 skall tolkas så att fjäderfäkött, för att anses vara av sund, god och marknadsmässig kvalitet enligt denna bestämmelse och berättiga till exportbidrag, skall uppfylla de kvalitetsnormer och de toleransgränser som föreskrivs i artiklarna 6 och 7 i förordning nr 1538/91.
B – Tolkningsfrågan 2 a
48. Bundesfinanzhof har ställt tolkningsfråga 2 a för att få klarhet i huruvida presumtionen om enhetlig kvalitet i artikel 70.1 första stycket i tullkodexen är tillämplig när det skall fastställas huruvida en vara för vilken exportbidrag har begärts skall anses vara av sund, god och marknadsmässig kvalitet.
49. Enligt denna bestämmelse skall, såsom har framgått, resultatet av undersökningen av endast en del av de varor som omfattas av samma deklaration anses gälla alla de varor som avses i densamma.
50. Jag anser att även denna fråga skall besvaras jakande. Tullkodexen gäller nämligen, enligt artikel 1 i denna, handeln mellan gemenskapen och tredjeland och, såsom fastställs i åttonde skälet i förordning nr 2221/95, i vilket det föreskrivs praktiska former för den fysiska kontrollen av jordbruksprodukter som berättigar till exportbidrag, omfattar kodexen särskilt den export av dessa produkter som ger rätt till sådana bidrag.
51. Den omständigheten som, enligt den hänskjutande domstolen, fick nämnda domstol till att ställa denna fråga, nämligen att exportören inte är skyldig att i den exportdeklaration som ligger till grund för den fysiska kontrollen av dessa produkter lämna uppgifter om de ifrågavarande produkternas sunda, goda och marknadsmässiga kvalitet, bör inte leda till ett motstridande svar.
52. Såsom domstolen har anfört i sin nyligen meddelade dom av den 1 december 2005 i målet Fleisch-Winter(19) är den exporterade produktens sunda, goda och marknadsmässiga kvalitet ett villkor för beviljande av exportbidrag och en exportör som deklarerar en vara inom ramen för ett förfarande för ansökan om detta gemenskapsstöd anger underförstått att denna vara uppfyller detta villkor.(20)
53. Den fysiska kontrollen av exporterade produkter har således inte endast till syfte att kontrollera att de motsvarar beteckningen i exportdeklarationen. Den syftar även till att kontrollera att dessa produkter är av sund, god och marknadsmässig kvalitet, såsom uttryckligen bekräftas i förordning nr 2221/95. I artikel 5.1 tredje stycket i denna förordning föreskrivs att exporttullkontoret skall övervaka att artikel 13 i förordning nr 3665/87 efterföljs.
54. Den presumtion som anges i artikel 70 i tullkodexen skall således gälla när det är fråga om att bedöma huruvida den ifrågavarande varan är av sund, god och marknadsmässig kvalitet. Denna bedömning motsvarar det dubbla syftet med den gemenskapsrättsliga lagstiftningen på tullområdet, som syftar dels till att säkerställa att beviljandet av exportbidrag förbehålls produkter som uppfyller kvalitetskraven enligt den gemenskapsrättsliga lagstiftningen, dels till att säkerställa ett snabbt och effektivt förfarande. Det sistnämnda syftet skulle äventyras om tullkontoret i exportmedlemsstaten, för att bedöma huruvida de ifrågavarande varorna är av sund, god och marknadsmässig kvalitet, var tvungen att undersöka hela det parti som omfattas av en och samma deklaration.
55. Jag föreslår därför att tolkningsfrågan 2 a skall besvaras så att den presumtion om enhetlig kvalitet som föreskrivs i artikel 70.1 första stycket i tullkodexen är tillämplig när det är fråga om att fastställa huruvida en vara för vilken det begärs exportbidrag skall anses vara av sund, god och marknadsmässig kvalitet i den mening som avses i artikel 13 i förordning nr 3665/87.
C – Tolkningsfrågan 2 b
56. Bundesfinanzhof har ställt tolkningsfrågan 2 b för att få klarhet i huruvida den presumtion om enhetlig kvalitet som föreskrivs i artikel 70.1 första stycket i förordning nr 2913/92 är tillämplig när det i de gällande gemenskapsbestämmelserna föreskrivs en toleransgräns beträffande antalet produkter som inte uppfyller kraven och antalet provtagna enheter vid den fysiska kontrollen av de produkter som skall exporteras är lägre än det minsta antal enheter som föreskrivs i dessa bestämmelser för att denna toleransgräns skall anses ha iakttagits.
57. Bundesfinanzhof har angett att den har ställt denna fråga eftersom tullmyndigheten inte beträffande någon av de två omtvistade sändningarna har tagit prov på ett tillräckligt stort antal enheter för att kunna fastställa huruvida toleransgränsen enligt artikel 7 i förordning nr 1538/91, i vad avser det antal produkter som uppvisar utskjutande brutna ben, har överskridits.
58. Jag anser att den presumtion som anges i artikel 70.1 första stycket i tullkodexen inte kan tillämpas i ett sådant fall.
59. Det har nämligen framgått att myndigheterna i exportmedlemsstaten, för att bedöma huruvida det fjäderfäkött för vilket exportbidrag begärs skall anses vara av sund, god och marknadsmässig kvalitet i den mening som avses i artikel 13 i förordning nr 3665/87, skall stödja sig på både de kvalitetskrav som anges i artikel 6 i förordning nr 1538/91 och de toleransgränser som föreskrivs i artikel 7 i samma förordning. Dessa gränser har fastställts i förhållande till partiets storlek och provets storlek.
60. I samband med bedömningen av hur den första frågan skall besvaras drog jag härav slutsatsen att för att fjäderfäköttet skall kunna anses vara av sund, god och marknadsmässig kvalitet skall det tillåtna antalet slaktkroppar och styckningsdelar som uppvisar utskjutande brutna ben inte överstiga följande: I ett parti om 100–500 enheter, fyra enheter på ett prov om 30 enheter, i ett parti om 501–3 200 enheter, sex enheter på ett prov om 50 enheter och i ett parti om fler än 3 200 enheter, åtta enheter på ett prov om 80 enheter.
61. Kontrollen av att dessa toleransgränser iakttas innebär följaktligen att tullmyndigheterna i exportstaten vid den fysiska kontrollen av de produkter som skall exporteras skall ta prov på ett antal enheter som överensstämmer med bestämmelserna i artikel 7 i förordning nr 1538/91. Tillämpningen av den presumtion om enhetlig kvalitet som föreskrivs i artikel 70.1 första stycket i tullkodexen för att fastställa huruvida det fjäderfäkött som skall exporteras till ett tredje land är av sund, god och marknadsmässig kvalitet förutsätter följaktligen att det prov som tas vid den fysiska kontrollen uppfyller kraven enligt bestämmelserna i artikel 7 i förordning nr 1538/91, det vill säga att det omfattar 30, 50 eller 80 enheter beroende på om det kontrollerade partiet utgörs av 100–500 enheter, av 501–3 200 enheter eller av mer än 3 200 enheter.
62. Jag föreslår således att tolkningsfrågan 2 b besvaras så att den presumtion om enhetlig kvalitet som föreskrivs i artikel 70.1 första stycket i förordning nr 2913/92 inte är tillämplig när det i de tillämpliga gemenskapsrättsliga bestämmelserna föreskrivs en toleransgräns beträffande antalet produkter som inte uppfyller kraven och när antalet provtagna enheter vid den fysiska kontrollen av de produkter som skall exporteras är lägre än det minsta antal enheter som föreskrivs i dessa bestämmelser för att denna toleransgräns skall anses ha iakttagits.
D – Den tredje tolkningsfrågan
63. Jag erinrar om att Bundesfinanzhof vill, för det fall att även den andra tolkningsfrågan (2 a och 2 b) besvaras jakande, få klarhet i vilken verkan den ovannämnda presumtionen om enhetlig kvalitet har när flera prover tas på den export som omfattas av en enda deklaration och när undersökningen av ett parti prover visar en sund, god och marknadsmässig kvalitet, medan undersökningen av ett annat parti prover visar att det inte föreligger någon sådan kvalitet.
64. Även om den hänskjutande domstolen endast har ställt denna fråga under förutsättning att tolkningsfrågorna 2 a och 2 b besvaras jakande synes den vara nödvändig för lösningen av tvisten vid den nationella domstolen, även om domstolen, såsom jag har föreslagit ovan, beslutar att besvara den andra frågan (2 b) nekande. Följaktligen uppmanar jag domstolen att besvara denna tredje fråga.
65. Mot bakgrund av omständigheterna i tvisten i målet vid den nationella domstolen föreslår jag även att domstolen inte skall begränsa undersökningen av denna fråga till det fall i vilket den fysiska kontrollen av de prover som tagits har lett till ett motsägelsefullt resultat, såsom var fallet i fråga om sändningen i februari 1998. Jag föreslår att denna sistnämnda fråga skall uppfattas så att den syftar till att det skall klargöras vilka slutsatser tullmyndigheterna i exportstaten skall dra när antalet provtagna enheter vid den fysiska kontrollen av produkter som skall exporteras är lägre än det antal enheter som fastställts i den tillämpliga gemenskapslagstiftningen för att toleransgränsen enligt denna lagstiftning skall anses ha iakttagits och när undersökningen av dessa enheter har visat att de helt eller endast delvis uppfyller kraven i denna lagstiftning.
66. I förevarande fall beslöt Finanzgericht, mot bakgrund av resultaten av undersökningen av de prover som hade tagits i sändningarna av fryst kyckling i december 1997 och i februari 1998, att inget bidrag skulle utges för sändningen i december 1997, eftersom de två prover som tagits hade visat förekomst av utskjutande brutna ben. Finanzgericht beslöt vidare att hälften av bidraget skulle betalas för sändningen i februari 1998, eftersom endast ett av de två proverna visade produkter som inte uppfyllde kraven.
67. Hauptzollamt begärde vid Bundesfinanzhof att detta beslut skulle fastställas i vad avser sändningen i december 1997 och att exportbidraget för sändningen i februari 1998 skulle beviljas med 48,1 procent, det vill säga i proportion till det felfria provets vikt i förhållande till det andra provets vikt, vilket uppvisade utskjutande brutna ben.
68. I likhet med den hänskjutande domstolen anser jag att dessa bedömningar, såväl vad avser sändningen i december 1997 som sändningen i februari 1998, inte kan fastställas enbart på grundval av resultaten av undersökningen av de tagna proverna.
69. Eftersom de tagna proverna inte innehåller det antal enheter som uppfyller kraven enligt bestämmelserna i artikel 7 i förordning nr 1538/91 har det nämligen framgått att den presumtion om enhetlig kvalitet som föreskrivs i artikel 70.1 första stycket i tullkodexen inte kan tillämpas. Resultaten av undersökningen av de prover som tagits i förevarande fall kan således inte utsträckas till att omfatta samtliga de produkter som avses i den deklaration som hör till var och en av dessa sändningar.
70. För att fastställa vilka slutsatser som i förevarande fall skall dras av resultaten av undersökningen av dessa prover skall man enligt min mening utgå från artikel 13 i förordning nr 3665/87. Enligt denna artikel skall inget bidrag beviljas när produkterna inte är av sund, god och marknadsmässig kvalitet.
71. Endast den omständigheten att proverna i förevarande fall har tagits med åsidosättande av bestämmelserna i artikel 7 i förordning nr 1538/91 är, mot bakgrund av detta krav, enligt min mening inte tillräckligt för att exportören skall ges rätt att få de ifrågavarande bidragen utbetalda. Den omständigheten att undersökningen av dessa prover har visat förekomst av produkter som inte uppfyller kraven är en omständighet som innebär att det är tveksamt huruvida de exporterade produkterna är förenliga med de krav som anges i artikel 13 i förordning nr 3665/87.
72. Eftersom det inte finns någon gemensam bestämmelse som reglerar detta fall och där det, i enlighet med artikel 10 EG, ankommer på medlemsstaterna att inom sina territorier svara för att gemenskapsbestämmelserna genomförs, särskilt inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken,(21) ankommer det på de nationella myndigheterna, däri inbegripet domstolarna, att i enlighet med sina bestämmelser i nationell rätt undersöka huruvida, i den berörda sändningen, antalet produkter som inte uppfyller kraven överskrider toleransgränserna enligt den tillämpliga rätten. Tullmyndigheterna i exportstaten måste således kunna tillåtas att på andra sätt än genom de prov som tagits med åsidosättande av bestämmelserna i den tillämpliga gemenskapslagstiftningen bevisa att de toleransgränser som föreskrivs i denna har överskridits.
73. Jag anser dock att om detta inte kan bevisas skall exportören slutligen inte berövas exportbidrag på grundval av prover som inte ger möjlighet att kontrollera att toleransgränserna enligt den tillämpliga gemenskapslagstiftningen har överskridits. Den lösning som fastställdes i domen i målet Derudder(22) skall enligt min mening således inte överföras till att gälla i ett sådant fall.
74. I denna dom ställdes domstolen inför en situation i vilken en tulldeklarant bestred det föreläggande som tullmyndigheterna i en medlemsstat utfärdat för import av ris till gemenskapen, bland annat med motiveringen att de varuprov som dessa myndigheter hade tagit inte var representativa.(23) Det gällde att få klarhet i huruvida gemenskapslagstiftningen skall tolkas så att det är tillåtet för en tulldeklarant eller dennes representant, som var närvarande när tullmyndigheterna tog ett prov av importerade varor utan att ifrågasätta att detta prov var representativt, att bestrida detta när samma myndigheter anmodar honom att betala tilläggstull vid import till följd av analyserna av detta prov.
75. Domstolen fastställde att en tulldeklarant eller dennes representant i ett sådant fall har rätt att bestrida att provet är representativt. Domstolen begränsade dock utövandet av denna rätt. Domstolen angav nämligen att denna rätt endast kunde utövas såvida de berörda varorna inte hade frigjorts eller om så hade skett, såvida de inte på något sätt hade förändrats, vilket ankommer på deklaranten att bevisa.(24)
76. Av detta följer att om inget av dessa villkor är uppfyllt skall deklaranten bära följderna av att analysen av provet har visat att varan i provet inte motsvarar den vara som anges i deklarationen.
77. Denna lösning kan enligt min mening inte överföras till att gälla när det i den tillämpliga gemenskapslagstiftningen uttryckligen föreskrivs toleransgränser beträffande antalet produkter som inte uppfyller kraven och när det i denna exakt fastställs storleken på det prov som skall tas vid den fysiska kontrollen av varan i fråga för att kontrollera att dessa toleransgränser inte har överskridits. I ett sådant fall är det enligt min mening berättigat att utgå från förutsättningen att det ankommer på de berörda tullmyndigheterna att känna till den tillämpliga gemenskapsrätten och att säkerställa att den genomförs. Denna bedömning kan bekräftas genom artikel 5.1 tredje stycket i förordning nr 2221/95. Enligt denna artikel skall, såsom har framgått, tullkontoret i exportmedlemsstaten övervaka att bestämmelserna i artikel 13 i förordning nr 3665/87 efterföljs.
78. Kontrollen av att dessa toleransgränser iakttas kräver följaktligen att tullmyndigheterna tar ett prov som uppfyller kraven i bestämmelserna i den tillämpliga gemenskapslagstiftningen vad avser saluföringen av fjäderfäkött, det vill säga av 30, 50 eller 80 enheter beroende på det antal enheter som det exporterade partiet innehåller. Att medge att dessa myndigheter kan inskränka sig till att ta ett lägre antal prover än det fastställda antalet får till följd att effektiviteten av den fysiska kontrollen av den exporterade varan minskar väsentligt, eftersom sannolikheten för att produkter påträffas som inte uppfyller kraven ökar med antalet provtagna enheter. En sådan fysisk kontroll som begränsas till att undersöka ett lägre antal enheter än det fastställda antalet kan på så sätt leda till att bidrag beviljas för partier som inte uppfyller de erforderliga kvalitetskraven.
79. Att på samma sätt i förevarande fall medge att sändningarna i december 1997 och i februari 1998 inte är av sund, god och marknadsmässig kvalitet endast på grundval av prov som tagits med åsidosättande av bestämmelserna i artikel 7 i förordning nr 1538/91 får till följd att de nationella myndigheterna tillåts åsidosätta denna lagstiftning och att de ekonomiska aktörerna berövas rättigheter som gemenskapslagstiftaren har avsett att ge dem.
80. Denna bedömning strider enligt min mening inte mot den lösning som nyligen antagits i domen i det ovannämnda målet Fleisch-Winter. I denna dom avsåg tvisten i målet vid den nationella domstolen bidrag som begärts för export till ett tredje land av partier av fjäderfäkött beträffande vilka en undersökning som tullmyndigheterna i exportstaten genomfört hade visat att de kunde härstamma från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland och därmed omfattas av det förbud att exportera från denna medlemsstat, som utfärdats i samband med bekämpningen av sjukdomen bovin spongiform encefalopati.
81. Det gällde att få klarhet i huruvida artikel 13 i förordning nr 3665/87 skall tolkas så att det enligt denna, för att bidrag skall kunna beviljas, krävs att exportören visar att den exporterade produkten inte härstammar från en medlemsstat från vilken det är förbjudet att exportera, när den nationella myndigheten förfogar över uppgifter som tyder på att produkten omfattas av ett exportförbud. Domstolen fastställde att det i det fall att denna nationella myndighet förfogar över sådana uppgifter ankommer på exportören att visa att produkten i fråga inte härstammar från en medlemsstat från vilken export är förbjuden.(25)
82. Det är således exportören som, i det fall det råder tveksamhet om varans härkomst, skall visa att denna inte härstammar från en medlemsstat från vilken exporten till en annan stat är förbjuden. Det skall dock påpekas att domstolen, för att komma fram till denna lösning, anförde att den ifrågavarande produktens härkomst kan anses vara en rättslig egenskap som den fysiska kontrollen – som det med stöd av förordning nr 386/90 och artikel 5 i förordning nr 2221/9 ankommer på tullmyndigheterna att utföra – inte ger möjlighet att kontrollera.(26)
83. Den åtskillnad som domstolen har gjort mellan produktens ursprung och dess andra egenskaper, som den fysiska kontrollen av produkten ger möjlighet att kontrollera, gör att det kan anses att den lösning som fastslagits vad avser ursprunget inte kan överföras till att gälla de andra egenskaperna. Av detta drar jag slutsatsen att den lösning som fastslagits i domen i det ovannämnda målet Fleisch-Winter inte kan överföras till att gälla när det råder tveksamhet om huruvida de kvalitetskrav som anges i artikel 6 i förordning nr 1538/91 har uppfyllts, särskilt kravet att fjäderfäslaktkropparna och styckningsdelarna skall vara fria från utskjutande brutna ben.
84. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen skall besvara den tredje frågan på följande sätt: När undersökningen av de prover som tagits vid den fysiska kontrollen av de produkter som omfattas av en enda deklaration har visat att det förekommer produkter som inte uppfyller kraven i den tillämpliga gemenskapslagstiftningen, men antalet provtagna enheter är lägre än det antal enheter som fastställts för att toleransgränserna enligt denna lagstiftning skall anses ha iakttagits, ankommer det på de nationella myndigheterna att, i enlighet med sina nationella rättsregler, undersöka huruvida antalet produkter som inte uppfyller kraven i den berörda sändningen överskrider dessa toleransgränser. Om det inte bevisas att dessa toleransgränser har överskridits, skall exportören emellertid inte frånkännas exportbidraget.
V – Förslag till avgörande
85. Mot bakgrund av dessa överväganden föreslår jag att domstolen skall besvara frågorna från Bundesfinanzhof på följande sätt:
”1) Artikel 13 i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter skall tolkas så att fjäderfäkött, för att anses vara av sund, god och marknadsmässig kvalitet enligt denna bestämmelse och berättiga till exportbidrag, skall uppfylla de kvalitetsnormer och de toleransgränser som föreskrivs i artiklarna 6 och 7 i kommissionens förordning (EEG) nr 1538/91 av den 5 juni 1991 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 1906/90 om vissa handelsnormer för fjäderfäkött, i dess senast ändrade lydelse genom kommissionens förordning (EG) nr 1000/96 av den 4 juni 1996.
2) Den presumtion om enhetlig kvalitet som föreskrivs i artikel 70.1 första stycket i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen är tillämplig när det är fråga om att fastställa huruvida en vara för vilken det begärs exportbidrag skall anses vara av sund, god och marknadsmässig kvalitet i den mening som avses i artikel 13 i förordning nr 3665/87.
3) Denna presumtion är inte tillämplig när det i de tillämpliga gemenskapsrättsliga bestämmelserna föreskrivs en toleransgräns beträffande antalet produkter som inte uppfyller kraven och antalet provtagna enheter vid den fysiska kontrollen av de produkter som skall exporteras är lägre än det minsta antal enheter som föreskrivs i dessa bestämmelser för att denna toleransgräns skall anses ha iakttagits.
4) När undersökningen av de prover som tagits vid den fysiska kontrollen av de produkter som omfattas av en enda deklaration har visat att det förekommer produkter som inte uppfyller kraven i den tillämpliga gemenskapslagstiftningen, men antalet provtagna enheter är lägre än det antal enheter som fastställts för att toleransgränserna enligt denna lagstiftning skall anses ha iakttagits, ankommer det på de nationella myndigheterna att, i enlighet med sina nationella rättsregler, undersöka huruvida antalet produkter som inte uppfyller kraven i den berörda sändningen överskrider dessa toleransgränser. Om det inte bevisas att dessa toleransgränser har överskridits, skall exportören emellertid inte frånkännas exportbidraget.”
(1) .
(2)
–	Kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT L 351, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 24, s. 216).
(3)
–	Kommissionens förordning (EG) nr 800/1999 av den 15 april 1999 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT L 102, s. 11).
(4)
–	Domstolens dom av den 26 maj 2005 i mål C-409/03, SEPA (REG 2005, s. I-4321).
(5)
–	Ibidem, punkt 27.
(6)
–	Rådets förordning (EEG) nr 1906/90 av den 26 juni 1990 om vissa handelsnormer för fjäderfä (EGT L 173, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 33, s. 38).
(7)
–	Artikel 2.1 i förordning nr 1906/90. De åtgärder för hygienkontroll som skall garantera att det färska köttet av fjäderfä är lämpligt som livsmedel har harmoniserats genom rådets direktiv 71/118/EG av den 15 februari 1971 om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött av fjäderfä (EGT L 55, s. 23; svensk specialutgåva, område 3, volym 3, s. 214).
(8)
–	Kommissionens förordning (EEG) nr 1538/91 av den 5 juni 1991 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 1906/90 om vissa handelsnormer för fjäderfäkött (EGT L 143, s. 11; svensk specialutgåva, område 3, volym 37, s. 214), i dess senast ändrade lydelse genom kommissionens förordning nr 1000/96 av den 4 juni 1996 (EGT L 134, s. 9) (nedan kallad förordning nr 1538/91).
(9)
–	Artikel 6.1, femte strecksatsen, i förordning nr 1538/91.
(10)
–	Begreppet parti definieras i artikel 1a i förordning nr 1538/91.
(11)
–	Rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4) (nedan kallad tullkodexen).
(12)
–	Rådets förordning (EEG) nr 386/90 av den 12 februari 1990 om kontroll i samband med export av jordbruksprodukter som berättigar till exportbidrag eller andra belopp (EGT L 42, s. 6; svensk specialutgåva, område 3, volym 32, s. 36).
(13)
–	Artikel 2 a i förordning nr 386/90.
(14)
–	Artikel 3.1 a i förordning nr 386/90.
(15)
–	Kommissionens förordning (EEG) nr 2221/95 av den 20 september 1995 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 386/90 vad gäller fysisk kontroll i samband med export av jordbruksprodukter som berättigar till exportbidrag (EGT L 224, s. 13), i dess senast ändrade lydelse genom kommissionens förordning (EG) nr 1167/97 av den 26 juni 1997 (EGT L 169, s. 12) (nedan kallad förordning nr 2221/95).
(16)
–	Domen i det ovannämnda målet SEPA, punkterna 22–32.
(17)
–	Ibidem, punkt 32.
(18)
–	Rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel (EGT L 33, 1979, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 130), i dess lydelse enligt rådets direktiv 89/395/EEG av den 14 juni 1989 (EGT L 186, s. 17; svensk specialutgåva, område 15, volym 9, s. 66).
(19)
–	Dom av den 1 december 2005 i mål C-309/04, Fleisch-Winter (REG 2005, s. I-0000).
(20)
–	Punkterna 28 och 32.
(21)
–	Dom av den 21 september 1983 i de förenade målen 205/82–215/82, Deutsche Milchkontor m.fl. (REG 1983, s. 2633; svensk specialutgåva, volym 7, s. 233), punkt 17.
(22)
–	Dom av den 4 mars 2004 i mål C-290/01, Derudder (REG 2004, s. I-2041).
(23)
– 	Bakgrunden till tvisten var import till gemenskapen av ett parti ris som deklarerats som ”brutet ris”. Tullkontoret tog ett antal varuprover, vars analys visade att de inte innehöll minst 90 procent brutet ris, varför en högre tullsats för import skulle tillämpas.
(24)
–	Domen i det ovannämnda målet Derudder, punkt 47.
(25)
–	Domen i det ovannämnda målet Fleisch-Winter, punkt 37.
(26)
–	Ibidem, punkt 34.