TRIBUNALENS DOM (sjätte avdelningen i utökad sammansättning)
den 10 september 2025 (*)
” Institutionell rätt – Myndigheten för europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser – Beslut att ålägga ett europeiskt politiskt parti en ekonomisk sanktion – Artikel 27.2 a vi) i förordning (EU, Euratom) nr 1141/2014 – Utomobligatoriskt ansvar ”
I mål T‑1189/23,
Patriotes.eu, tidigare Identité et Démocratie Parti (ID Parti), Paris (Frankrike), företrätt av advokaten P. Prigent,
sökande,
mot
Myndigheten för europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser, företrädd av P. Schonard och N. Entchev, i egenskap av ombud,
svarande,
med stöd av
Europaparlamentet, företrätt av S. Alves och J.-C. Puffer, båda i egenskap av ombud,
och av
Europeiska unionens råd, företrätt av M. Bauer och L. Atzeni, båda i egenskap av ombud,
och av
Europeiska kommissionen, företrädd av F. Erlbacher och S. Pardo Quintillán, båda i egenskap av ombud,
intervenienter,
meddelar
TRIBUNALEN (sjätte avdelningen i utökad sammansättning)
sammansatt av ordföranden M.J. Costeira (referent) samt domarna M. Kancheva, C. Mac Eochaidh, P. Zilgalvis och E. Tichy-Fisslberger,
justitiesekreterare: handläggaren L. Ramette,
med beaktande av beslutet av den 5 mars 2024, ID Parti/myndigheten för europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser (T‑1189/23 R, ej publicerat, EU:T:2024:145),
efter den skriftliga delen av förfarandet,
och efter förhandlingen den 14 maj 2025,
följande
Dom
1        Sökanden, Patriotes.eu, tidigare kallad Identité et Démocratie Parti (ID Parti), har genom sin talan yrkat dels, på grundval av artikel 263 FEUF, ogiltigförklaring av det beslut som myndigheten för europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser (nedan kallad myndigheten) fattade den 25 oktober 2023, genom vilket myndigheten ålade sökanden en ekonomisk sanktion i enlighet med artikel 27.2 a vi) i förordning nr i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 1141/2014 av den 22 oktober 2014 om stadgar för och finansiering av europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser (EUT L 317, 2014, s. 1) (nedan kallat det angripna beslutet), dels, på grundval av artikel 268 FEUF, ersättning för skador som sökanden anser sig ha lidit på grund av att detta beslut fattats.
I.      Bakgrunden till tvisten
2        Sökanden är en sammanslutning enligt fransk rätt som registrerats som europeiskt politiskt parti genom myndighetens beslut av den 14 september 2017 om registrering av Mouvement pour une Europe des nations et des libertés (EUT C 84, 2018, s. 5).
3        Den 9 mars 2022 tillställde sökanden myndigheten en skrivelse från sökandens ordförande som bland annat innehöll, i en bilaga, en uppdaterad förteckning över medarbetarna på kansliet, på vilken namnet på en av dess medarbetare (nedan kallad den berörde medarbetaren på kansliet) inte längre återfanns sedan den 16 februari 2022.
4        Uppgiften om att den berörde medarbetaren på kansliet sedan den 16 februari 2022 inte längre var anställd vid sökandens kansli publicerades inte omedelbart på det politiska partiets webbplats och konton på sociala medier, och därför kvarstod den berörde medarbetaren på kansliet där som medarbetare på sökandens kansli.
5        Mot bakgrund av detta tillställde myndigheten den 23 mars 2023 sökanden en begäran om uppgifter angående den bristande överensstämmelsen mellan å ena sidan meddelandet av den 9 mars 2022 och å andra sidan vad som publicerats på sökandens webbplats och konton på sociala medier.
6        Den 14 juni 2023 beslutade myndigheten efter upprepad skriftväxling med sökanden att inleda en utredning avseende denna för eventuellt oriktiga uppgifter om personalsammansättningen på dess kansli och gav sökanden möjlighet att redovisa sina synpunkter och föreslå korrigerande åtgärder i enlighet med artikel 29 i förordning nr 1141/2014.
7        Efter det att sökanden hade ersatt sin tidigare webbplats med en ny där den berörde medarbetaren på kansliet inte omnämndes såsom medarbetare på dess kansli, förklarade sökanden genom skrivelse av den 28 september 2023 för myndigheten att partiet hade beslutat att på sina konton på sociala medier bibehålla de publikationer i vilka den berörde medarbetaren på kansliet presenterades såsom dåvarande medarbetare på kansliet.
8        Efter fortsatt skriftväxling mellan parterna ålade myndigheten den 25 oktober 2023 genom det angripna beslutet sökanden en ekonomisk sanktion i enlighet med artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 med ett belopp motsvarande fem procent av sökandens årsbudget, det vill säga 47 020,54 euro, med motiveringen att sökanden på sina konton på sociala medier hade bibehållit oriktiga publikationer i vilka den berörde medarbetaren på kansliet presenterades såsom dåvarande medarbetare på kansliet, trots att vederbörande inte längre var det, vilket utgör en överträdelse av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014.
II.    Parternas yrkanden
9        Sökanden har yrkat att tribunalen ska
–        slå fast att artikel 6 i förordning nr 1141/2014 är rättsstridig och ”följaktligen” ogiltigförklara Europaparlamentets, rådets och kommissionens beslut (EU, Euratom) 2021/1271 av den 26 juli 2021 om utnämning av direktören för myndigheten (EUT L 277, 2021, s. 145),
–        ogiltigförklara det angripna beslutet,
–        förplikta myndigheten att till sökanden betala ett belopp på 55 000 euro som ersättning för den skada som orsakats till följd av antagandet av det angripna beslutet, och
–        förplikta myndigheten att ersätta rättegångskostnaderna.
10      Myndigheten har med stöd av kommissionen yrkat att tribunalen ska
–        ogilla talan, och
–        förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
11      Parlamentet har yrkat att tribunalen ska underkänna de invändningar om rättsstridighet som sökanden har anfört.
12      Rådet har yrkat att tribunalen ska ogilla talan.
III. Rättslig bedömning
A.      Tribunalens behörighet att pröva sökandens första yrkande
13      Genom det första yrkandets första del har sökanden yrkat att tribunalen ska fastställa att artikel 6 i förordning nr 1141/2014 är rättsstridig.
14      Tribunalen erinrar härvid om att det visserligen är möjligt att, i enlighet med artikel 277 FEUF, inom ramen för ett yrkande om ogiltigförklaring av ett beslut som rör en enskild person och som går denne emot, göra gällande att den rättsakt med allmän giltighet på grundval av vilken beslutet har fattats är rättsstridig. Enligt denna bestämmelse är nämligen unionsdomstolen ensam behörig att slå fast att en rättsakt med allmän giltighet är rättsstridig och att dra slutsatserna av den otillämplighet som följer därav vad beträffar den rättsakt med allmän giltighet som har angripits vid domstolen (se dom av den 14 december 2018, GQ m.fl./kommissionen, T‑525/16, EU:T:2018:964, punkt 35 och där angiven rättspraxis).
15      Unionsdomstolens konstaterande att rättsakten är rättsstridig har dock inte allmängiltig (erga omnes) verkan enligt artikel 277 FEUF, eftersom det, även om det medför att det individuella beslut som har angripits är rättsstridigt, låter rättsakten med allmän giltighet kvarstå i rättsordningen utan att påverka lagenligheten av andra rättsakter som har antagits med stöd av denna och som inte har angripits inom tidsfristen för väckande av talan (se dom av den 14 december 2018, GQ m.fl./kommissionen, T‑525/16, EU:T:2018:964, punkt 36 och där angiven rättspraxis).
16      Härav följer att unionsdomstolen, inom ramen för en talan om ogiltigförklaring av en enskild rättsakt som går någon emot, är behörig att tillfälligtvis slå fast att en bestämmelse med allmän giltighet på vilken den angripna rättsakten grundar sig är rättsstridig. Den är dock inte behörig att slå fast det i domslutet i sina domar (se dom av den 14 december 2018, GQ m.fl./kommissionen, T‑525/16, EU:T:2018:964, punkt 37 och där angiven rättspraxis).
17      Följaktligen ska den första delen av sökandens första yrkande avvisas på grund av bristande behörighet.
18      Genom det första yrkandets andra del har sökanden yrkat att tribunalen ”följaktligen” ska ogiltigförklara beslut 2021/1271.
19      Tribunalen framhåller härvid att ändamålet med det första yrkandets andra del förfaller, eftersom den första delen av sökandens första yrkande har avvisats på grund av bristande behörighet och då den andra delen av yrkandet är avhängig av att den första delen har bifallits.
B.      Prövning i sak
1.      Yrkandena om ogiltigförklaring
20      Till stöd för sina yrkanden om ogiltigförklaring har sökanden anfört elva grunder som i sak avser följande:
–        Åsidosättande av motivationsskyldigheten.
–        Åsidosättande av rätten att höras.
–        Invändning om rättsstridighet avseende artikel 6 i förordning nr 1141/2014 samt åsidosättande av principerna om opartiskhet och god förvaltning.
–        Åsidosättande av förfarandereglerna och av rätten till god förvaltning.
–        Åsidosättande av rätten till rättegång vid en oavhängig och opartisk domstol.
–        Åsidosättande av artikel 27.2 a iv) i förordning nr 1141/2014, jämförd med artiklarna 24.4 och 27.2 a vi) i samma förordning.
–        Åsidosättande av principen om icke-diskriminering.
–        Maktmissbruk.
–        Åsidosättande av proportionalitetsprincipen.
–        Åsidosättande av yttrandefriheten och föreningsfriheten.
–        Åsidosättande av principen om laglighet i fråga om brott och straff.
21      Innan tribunalen prövar de grunder som åberopats av sökanden ska det inledningsvis erinras om de tillämpliga bestämmelserna och om det system med sanktioner som föreskrivs i förordning nr 1141/2014 samt om den sanktion som fastställts i det angripna beslutet.
a)      Inledande överväganden angående de tillämpliga bestämmelserna och det system med sanktioner som föreskrivs i förordning nr 1141/2014
22      I förordning nr 1141/2014 fastställs, i enlighet med dess artikel 1, bestämmelser om stadgar för och finansiering av politiska partier på europeisk nivå och politiska stiftelser på europeisk nivå.
23      Enligt skälen 7, 8 och 12 i förordning nr 1141/2014 ska europeiska politiska partier ha en europeisk rättslig ställning som erhålls genom registrering och som medför en rad rättigheter och skyldigheter.
24      Särskilt är de europeiska politiska partierna i enlighet med artikel 9.5 i förordning nr 1141/2014 skyldiga att till myndigheten anmäla eventuella ändringar i de handlingar eller stadgar som inlämnats i samband med en registreringsansökan.
25      De europeiska politiska partiernas uppfyllelse av de skyldigheter som fastställs genom förordning nr 1141/2014 är underställd kontroll som utförs av olika kontrollmyndigheter.
26      Särskilt föreskrivs i artikel 24.2 första stycket och 24.4 första stycket i förordning nr 1141/2014 följande:
”2. Myndigheten ska kontrollera att de europeiska politiska partierna och [de] europeiska politiska stiftelserna fullgör sina skyldigheter enligt denna förordning, särskilt i förhållande till artiklarna 3, 4.1 a, b och d–f, 5.1 a–e och g, 9.5 och 9.6 samt 20[–]22.
…
4. De europeiska politiska partierna och de europeiska politiska stiftelserna ska lämna ut all information som begärs av myndigheten, Europaparlamentets utanordnare, revisionsrätten, Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) eller medlemsstaterna och som är nödvändig för att utföra de kontroller som dessa ansvarar för enligt denna förordning.”
27      Såsom framgår av skäl 8 och artikel 6.1 i förordning nr 1141/2014 är myndigheten dessutom inrättad i syfte att i enlighet med denna förordning även ålägga sanktioner mot europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser.
28      I skäl 31 föreskrivs härvid i förordning nr 1141/2014 ett tydligt, kraftfullt och avskräckande system med sanktioner för att säkerställa en effektiv, proportionell och enhetlig efterlevnad av de skyldigheter som gäller för verksamheten i europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser. Ett sådant system bör också respektera principen om ne bis in idem, enligt vilken samma brott inte får bestraffas två gånger.
29      Sanktionerna föreskrivs i artikel 27 i förordning nr 1141/2014. Särskilt föreskrivs i artikel 27.2, 27.4 och 27.5 i förordningen följande:
”2. Myndigheten ska utdöma ekonomiska sanktioner i följande situationer:
a)      Icke kvantifierbara överträdelser:
…
iv)      Om ett europeiskt politiskt parti eller en europeisk politisk stiftelse överträtt de skyldigheter som anges i artikel 23.1 eller artikel 24.4.
…
vi)      Om det europeiska politiska partiet eller den europeiska politiska stiftelsen vid någon tidpunkt uppsåtligen har underlåtit att tillhandhålla uppgifter eller tillhandahållit oriktiga eller vilseledande uppgifter, eller de organ som enligt denna förordning ska utföra revision eller kontroller av mottagarna av finansiering från Europeiska unionens allmänna budget upptäcker felaktigheter i årsbokslutet vilka betraktas som väsentliga utelämnanden eller felaktigt redovisade poster i enlighet med de internationella redovisningsstandarder som definieras i artikel 2 i förordning (EG) nr 1606/2002.
…
4. Vid tillämpning av punkterna 2 och 3 ska följande ekonomiska sanktioner åläggas ett europeiskt politiskt parti eller en europeisk politisk stiftelse:
a)      När det gäller icke kvantifierbara överträdelser, en fast andel av årsbudgeten för det berörda partiet eller den berörda stiftelsen:
–        5 %, eller
–        7,5 % om sammanfallande överträdelser föreligger, eller
–        20 % om det rör sig om en upprepad överträdelse, eller
–        en tredjedel av de ovannämnda procentsatserna om det berörda europeiska politiska partiet eller den berörda europeiska politiska stiftelsen frivilligt har anmält överträdelsen innan myndigheten officiellt inledde en utredning, även när det handlar om sammanfallande överträdelser eller en upprepad överträdelse, och det berörda partiet eller den berörda stiftelsen har vidtagit lämpliga korrigerande åtgärder.
–        50 % av det föregående årets budget för det berörda europeiska politiska partiet eller den berörda europeiska politiska stiftelsen när det genom en dom som vunnit laga kraft har fastställts att partiet eller stiftelsen har gjort sig skyldig till olaglig verksamhet som skadat unionens ekonomiska intressen på det sätt som avses i artikel 106.1 i budgetförordningen.
…
5. När det handlar om sammanfallande överträdelser för ett europeiskt politiskt parti eller en europeisk politisk stiftelse i fråga om överträdelser av denna förordning, är det endast sanktionen för det allvarligaste brottet som ska åläggas, om inte annat föreskrivs i punkt 4 a.”
30      I artikel 29.1 och 29.2 i förordning nr 1141/2014 föreskrivs följande:
”1. Innan myndigheten eller Europaparlamentets utanordnare fattar något slutgiltigt beslut om någon av de sanktioner som avses i artikel 27 ska de erbjuda det berörda europeiska politiska partiet eller den berörda europeiska politiska stiftelsen möjlighet att vidta korrigerande åtgärder för att avhjälpa situationen inom rimlig tid, som i normalfallet inte får överstiga en månad. Myndigheten eller Europaparlamentets utanordnare ska i synnerhet erbjuda möjligheten att korrigera skrivfel och räknefel, lämna in ytterligare handlingar eller uppgifter där så krävs eller rätta till smärre misstag.
2. Om ett europeiskt politiskt parti eller en europeisk politisk stiftelse har underlåtit att vidta korrigerande åtgärder inom den tidsfrist som avses i punkt 1, ska ett beslut antas om åläggande av lämpliga sanktioner enligt artikel 27.”
b)      Inledande överväganden angående den sanktion som fastställts i det angripna beslutet
31      I det angripna beslutet fastställde myndigheten, i skälen 19–33, att det föreligger en överträdelse enligt artikel 27.2 a iv) i förordning nr 1141/2014, jämförd med artikel 24.4 i samma förordning, på grund av ofullständiga uppgifter som inte överensstämmer med det offentliga meddelande som sökanden tillhandahållit myndigheten inom ramen för deras skriftväxling. Vidare fastställde myndigheten i skälen 34–44 i det angripna beslutet att det föreligger en överträdelse enligt artikel 27.2 a vi) i samma förordning, vilken utgörs av att sökanden på de sina konton på sociala medier hade bibehållit oriktiga publikationer där den berörde medarbetaren på kansliet framställdes såsom dåvarande medarbetare på kansliet trots att han inte längre var detta. Myndigheten angav dock i skäl 54 i det angripna beslutet att sanktionen för uppsåtligt handlande i enlighet med artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 utgör lex specialis, vilken med hänvisning till artikel 27.5 i förordningen i sig upptog den sanktion som annars skulle utebli i enlighet med artikel 27.2 a iv, jämförd med artikel 24.4 i nämnda förordning, eftersom det rörde sig om samma uppgifter om samma berörda medarbetare på kansliet. I artikel 1 i det angripna beslutet ålade myndigheten således sökanden en ekonomisk sanktion endast för den överträdelse som anges i artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, till ett belopp motsvarande 5 procent av sökandens årsbudget.
32      Tribunalen erinrar härvid för det första om att det visserligen enbart är artikeldelen i ett beslut som medför rättsverkningar och som följaktligen kan gå någon emot, oavsett på vilka skäl detta beslut grundas. Vad däremot avser bedömningarna i skälen i ett beslut, kan de inte som sådana bli föremål för en talan om ogiltigförklaring. Unionsdomstolen kan inte pröva dessa bedömningars lagenlighet, såvida de inte såsom skäl i en rättsakt som går någon emot utgör ett nödvändigt stöd för artikeldelen i beslutet (se dom av den 1 februari 2012, Région wallonne/kommissionen, T‑237/09, EU:T:2012:38, punkt 45 och där angiven rättspraxis).
33      I förevarande mål kan inte bedömningarna i skälen 19–33 i det angripna beslutet av överträdelse enligt artikel 27.2 a iv) i förordning nr 1141/2014, jämförd med artikel 24.4 i samma förordning, underkastas en lagenlighetskontroll eftersom de inte utgör det nödvändiga stödet för själva det angripna beslutet.
34      För det andra framhåller tribunalen att en ekonomisk sanktion motsvarande 5 procent av det europeiska politiska partiets årsbudget ska utdömas när det gäller icke kvantifierbara överträdelser, vilket framgår av punkt 29 ovan, i enlighet med artikel 27.4 a första och andra strecksatsen i förordning nr 1141/2014. Om det föreligger två sammanfallande överträdelser ska denna sanktion motsvara 7,5 procent av årsbudgeten. Vidare är det, enligt punkt 5 i samma artikel, i händelse av två sammanfallande överträdelser, endast sanktionen för det allvarligaste brottet som ska åläggas, om inte annat föreskrivs i punkt 4 a.
35      Vilken sanktion som ska åläggas ett europeiskt politiskt parti i händelse av icke kvantifierbara överträdelser är således avhängigt av det antal överträdelser som begåtts. Om det gäller en situation där det konstateras att endast en icke kvantifierbar överträdelse har begåtts ska en ekonomisk sanktion motsvarande 5 procent av det europeiska politiska partiets årsbudget åläggas i enlighet med artikel 27.4 a första strecksatsen i förordning nr 1141/2014. Om det däremot är fråga om en situation där det konstateras att minst två icke kvantifierbara överträdelser har begåtts inom ramen för samma rättsstridiga rättsakt föreligger sådana sammanfallande överträdelser som anges i artikel 2.12 i förordningen, och i detta fall ska en ekonomisk sanktion motsvarande 7,5 procent av det europeiska politiska partiets årsbudget åläggas i enlighet med artikel 27.4 a andra strecksatsen i samma förordning.
36      Med tanke på den tydliga lydelsen i artikel 27.4 a första strecksatsen i förordning nr 1141/2014 har myndigheten således inte något utrymme för en skönsmässig bedömning vid fastställelsen av vilken ekonomisk sanktion som är tillämplig på icke kvantifierbara överträdelser. Detta konstaterande ifrågasätts inte genom artikel 27.5 i förordning nr 1141/2014, vilket framgår av formuleringen ”om inte annat föreskrivs i punkt 4 a” i den artikeln.
37      Mot bakgrund av dessa överväganden ska sökandens sjätte och elfte grund först prövas tillsammans.
c)      Den sjätte och den elfte grunden, vilka i sak avser åsidosättande av artikel 27.3 a iv) i förordning nr 1141/2014, jämförd med artiklarna 24.4 och 27.2 a vi) i samma förordning, och principen om laglighet i fråga om brott och straff
38      Sökanden har huvudsakligen gjort gällande att myndigheten får ålägga ett europeiskt politiskt parti en sanktion endast om partiet direkt tillhandahåller myndigheten oriktiga uppgifter och de uppgifter som meddelas direkt till allmänheten inte omfattas av förordning nr 1141/2014.
39      Inom ramen för den sjätte grunden har sökanden således gjort gällande att myndigheten genom att ålägga sökanden en ekonomisk sanktion har åsidosatt artikel 27.2 a iv) i förordning nr 1141/2014, jämförd med artiklarna 24.4 och 27.2 a vi) i samma förordning, och gjort oriktiga bedömningar.
40      Inom ramen för den elfte grunden anför sökanden i huvudsak att myndigheten, genom att ålägga sökanden en ekonomisk sanktion, också har åsidosatt principen om laglighet i fråga om brott och straff.
41      Myndigheten har gjort gällande att den sjätte grunden är verkningslös, att de argument som vilar på tolkningen av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 och som anförts i repliken inte kan tas upp till prövning, samt att talan i alla händelser inte kan vinna bifall såvitt avser denna grund.
42      Vad gäller den elfte grunden anser myndigheten att talan ska lämnas utan bifall såvitt anser denna grund.
43      Mot bakgrund av parternas argument ska tribunalen inledningsvis pröva huruvida den sjätte grunden har verkan och huruvida de argument som avser tolkningen av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, vilka anförts i repliken, kan tas upp till prövning.
1)      Huruvida den sjätte grunden har verkan
44      Myndigheten har gjort gällande att den sjätte grunden är verkningslös på grund av att sökanden har förväxlat de delar som gäller åsidosättande enligt artikel 27.2 a iv) i förordning nr 1141/2014, jämförd med artikel 24.4 i samma förordning, vilka inte är föremål för sanktion, med dem som gäller överträdelse enligt artikel 27.2 a vi) i samma förordning, vilka är föremål för sanktion.
45      Som svar på en åtgärd för processledning enligt artikel 89.2 c i rättegångsreglerna, vilken skulle besvaras vid förhandlingen, har sökanden gjort gällande att den sjätte grunden har verkan vad gäller påståendena om åsidosättande av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014.
46      Tribunalen erinrar härvid om fast rättspraxis enligt vilken en grund inom ramen för en talan om ogiltigförklaring som inte kan medföra att sökandens yrkande om ogiltigförklaring ska bifallas saknar verkan och ska lämnas utan avseende, även om det finns stöd för den (beslut av den 26 februari 2013, Castiglioni/kommissionen, T‑591/10, ej publicerat, EU:T:2013:94, punkt 45, och dom av den 15 januari 2015, Frankrike/kommissionen, T‑1/12, EU:T:2015:17, punkt 73; se även, för ett liknande resonemang, dom av den 21 september 2000, EFMA/rådet, C‑46/98 P, EU:C:2000:474, punkt 38).
47      I förevarande mål kan man av sökandens inlagor sluta sig till att denna i huvudsak har gjort gällande ett åsidosättande av dels artikel 27.2 a iv i förordning nr 1141/2014, jämförd med artikel 24.4 i samma förordning, dels artikel 27.2 a vi) i den förordningen.
48      I punkterna 135 och 136 i den ansökan genom vilken talan väckts har sökanden nämligen åberopat artiklarna 24 och 27.2 i förordning nr 1141/2014. Dessutom har sökanden, i punkt 139 i ansökan, genom att hänvisa till dessa bestämmelser, gjort gällande att myndigheten får döma ett europeiskt politiskt parti till ansvar endast om detta parti ”avsiktligt och uppsåtligen har tillhandahållit [myndigheten] oriktiga uppgifter” och, i punkterna 140–152 i ansökan, att så inte är fallet i förevarande mål om man beaktar tidsföljden mellan händelserna. Dessutom har sökanden i punkt 159 i ansökan i sak gjort gällande att ”[e]ftersom myndigheten har kunnat utöva sin kontroll över sammansättningen av [dess] organ… …, eftersom ett protokoll har översänts till denna som är gällande så länge som inte något annat har letts i bevis samt eftersom det är uppenbart att den (icke uppsåtliga) uteblivna uppdateringen av webbplatsen inte har haft någon inverkan på myndighetens utövande av kontroll”, så kan det inte slås fast att någon överträdelse har skett av artiklarna 24 och 27 i förordning nr 1141/2014.
49      Det framgår även av sökandens argument som anges i punkt 48 ovan att de syftar till att visa dels att sökanden har översänt korrekta uppgifter till myndigheten, varför denna kunde utöva sin kontrollbefogenhet, och att därmed inget åsidosättande av artikel 27.2 a iv) i förordning nr 1141/2014, jämförd med artikel 24.4 i samma förordning, kan läggas sökanden till last, dels att ett europeiskt politiskt parti får åläggas en sanktion endast om partiet uppsåtligen tillhandahåller myndigheten oriktiga uppgifter, samt att myndigheten har åsidosatt artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 eftersom detta förhållande inte var fallet i förevarande mål.
50      En sådan tolkning bekräftas av att sökanden i repliken hänvisar till ”[m]issuppfattning av artiklarna 24 och 27 i [f]örordning [nr 1141/2014] samt [till en] oriktig bedömning vid tillämpningen av dessa i förevarande mål”.
51      I detta sammanhang finner tribunalen, såsom sökanden gjorde gällande vid förhandlingen, att påståendena om åsidosättande av artikel 27.2 a iv) i förordning nr 1141/2014, jämförd med artikel 24.4 i samma förordning, visserligen är verkningslösa eftersom de riktar sig mot skäl som inte underbygger själva det angripna beslutet och därför, i enlighet med den rättspraxis som anges i punkt 46 ovan, inte kan leda till att detta beslut ogiltigförklaras, men att så inte är fallet i fråga om påståendena om åsidosättande av artikel 27.2 a vi) i samma förordning.
52      Den sjätte grunden är därmed verkningslös vad gäller påståendena om åsidosättande av artikel 27.2 a iv) i förordning nr 1141/2014, jämförd med artikel 24.4 i samma förordning, men har verkan vad gäller påståendena om åsidosättande av artikel 27.2 a vi) i förordningen.
53      I det fortsatta ska tribunalen således pröva huruvida argumenten avseende tolkningen av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, vilka har lagts fram i repliken, kan tas upp till prövning.
2)      Huruvida argumenten avseende tolkningen av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, vilka har lagts fram i repliken, kan tas upp till prövning
54      I repliken har sökanden konstaterat att det är möjligt att tolka artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 på två sätt. Sökanden hävdar att denna bestämmelse med en vid tolkning ger myndigheten befogenhet att påföra en sanktion för varje spridande av oriktiga eller vilseledande uppgifter, oberoende av vem som mottar dessa och oberoende av vilket kommunikationsmedel som används, och även om myndigheten inte har blivit vilseledd. Med en restriktiv tolkning ger denna artikel myndigheten befogenhet att påföra en sanktion endast för översändandet till myndigheten av oriktiga eller vilseledande uppgifter. Sökanden anser att den sistnämnda tolkningen står i överensstämmelse med lagstiftarens avsikt, som är att göra det möjligt för myndigheten att utöva sin kontrollbefogenhet och vilken framgår av lydelsen av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, där det hänvisas till situationer i vilka det europeiska politiska partiet lämnar eller borde ha lämnat uppgifter.
55      I dupliken har myndigheten yrkat att dessa argument ska avvisas eftersom de har anförts för sent och därmed inte kan tas upp till prövning. Myndigheten har hävdat att de inte kan hänföras till den sjätte grunden och heller inte till den elfte grunden i ansökan.
56      Som svar på en åtgärd för processledning enligt artikel 89.2 c i rättegångsreglerna, vilken skulle besvaras vid förhandlingen, har sökanden gjort gällande att dessa argument kan tas upp till prövning, eftersom det i denna i ansökan har redogjorts för argument med samma innebörd.
57      Det ska härvid erinras om att nya grunder i enlighet med artikel 84.1 i rättegångsreglerna inte får åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under rättegången.
58      Enligt rättspraxis ska artikel 84.1 i rättegångsreglerna även tillämpas på invändningar och på argument (se dom av den 14 juli 2021, AQ/eu-LISA, T‑164/19, ej publicerad, EU:T:2021:456, punkt 59 och där angiven rättspraxis).
59      Emellertid ska en grund, en invändning eller ett argument som utgör ett tillägg till en grund, en invändning eller ett argument som redan tidigare framförts, uttryckligen eller underförstått, i ansökan förklaras möjlig att uppta till prövning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 september 2019, Yanukovych/rådet, T‑301/18, ej publicerad, EU:T:2019:676, punkt 74 och där angiven rättspraxis).
60      För att kunna betraktas som en utvidgning av en tidigare åberopad grund, framställd invändning eller anfört argument måste ett nytt argument ha ett så nära samband med de grunder, invändningar och argument som inledningsvis framförts i ansökan att det kan anses ingå i den normala utvecklingen av talan i ett domstolsförfarande (se dom av den 20 november 2017, Petrov m.fl./parlamentet, T‑452/15, EU:T:2017:822, punkt 46 och där angiven rättspraxis).
61      I förevarande fall konstaterar tribunalen att sökanden, såsom myndigheten framhåller, i sin ansökan inte uttryckligen har lagt fram argument som avser ”räckvidden” av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 inom ramen för den sjätte grunden.
62      Tribunalen framhåller dock att sökanden, såsom framgår av punkt 48 ovan, i punkt 139 i ansökan har gjort gällande att myndigheten fick döma ett europeiskt politiskt parti till ansvar endast om partiet ”avsiktligt och uppsåtligen tillhandahållit myndigheten oriktiga uppgifter” och, i punkterna 140–152 i ansökan, har angett att så inte var fallet i förevarande mål om man beaktar tidsföljden mellan händelserna för att därpå sluta sig till att myndigheten trots denna omständighet i huvudsak hade funnit att sökandens handlande omfattades ”av bestämmelsen i artikel 27.2 a vi) i förordning [nr 1141/2014]”. Dessutom har sökanden i punkt 154 i ansökan framhållit att myndigheten själv hade understrukit att den ”tydligt hade underrättats om personalsammansättningen på kansliet”.
63      Dessa bedömningar motsvarar exakt den ”restriktiva” tolkning som anförts av sökanden i repliken och som denna vidhåller, nämligen tolkningen att en sanktion enligt artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 ska åläggas endast om ett europeiskt politiskt parti uppsåtligen tillhandahåller myndigheten oriktiga uppgifter.
64      I vart fall ska det framhållas att sökanden, i motsats till vad myndigheten har hävdat, genom att hänvisa till artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, i huvudsak inom ramen för den elfte grunden har gjort gällande att denna bestämmelse inte kan förstås så, att myndigheten fick ålägga ett europeiskt politiskt parti en sanktion för en publikation på sina konton på sociala medier.
65      De argument som anförts av sökanden i repliken och som anges i punkt 54 ovan har ett tillräckligt nära samband med argumenten i ansökan och kan därmed tas upp till prövning.
3)      Kan talan vinna bifall såvitt avser den sjätte och den elfte grunden?
66      I skälen 34–44 i det angripna beslutet konstaterade myndigheten inledningsvis att artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 med hänsyn till dess lydelse och syfte ska tolkas så, att den syftar till att påföra en sanktion för missvisande information till allmänheten från ett europeiskt politiskt parti vad avser partiets strukturella uppbyggnad och finanser. Myndigheten förklarade att sökanden i förevarande mål i publikationer på sociala medier hade omnämnt den berörde medarbetaren på kansliet såsom dåvarande medarbetare på kansliet, trots att denne vid tidpunkten för dessa publikationer inte längre var medarbetare där, samt vid en okänd tidpunkt hade beslutat att bibehålla dessa publikationer i vetskap om att de var oriktiga, varför det måste konstateras att detta gjordes avsiktligen. Myndigheten fann att sökanden, genom att bibehålla de publikationer där den berörde medarbetaren på kansliet omnämns såsom dåvarande medarbetare på kansliet på sociala medier, i vetskap om att de var oriktiga, uppsåtligen tillhandahöll oriktiga uppgifter och sålunda gjorde sig skyldig till gärningar enligt artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014.
67      Sökanden har gjort gällande att artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 ska tolkas så, att den avser situationer där ett europeiskt politiskt parti avsiktligen har lämnat oriktiga uppgifter till myndigheten. Sökanden har gjort gällande att myndigheten gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att ålägga sökanden ekonomisk sanktion i enlighet med nämnda bestämmelse med motiveringen att sökanden på sociala medier hade bibehållit publikationer i vilka den berörde medarbetaren på kansliet omnämndes såsom dåvarande medarbetare på kansliet i vetskap om att uppgifterna var oriktiga samt att myndigheten gjorde oriktiga bedömningar och åsidosatte principen om laglighet i fråga om brott och straff.
68      Myndigheten har bestridit sökandens argument och gjort gällande att det vid en bokstavlig, kontextuell och teleologisk tolkning av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 framgår att de oriktiga uppgifter som avsiktligt gjorts tillgängliga för allmänheten, då dessa gäller de europeiska politiska partiernas stadgar eller finansiering, inte är undantagna från tillämpningsområdet. Myndigheten anser sålunda att den inte gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning eller gjorde oriktiga bedömningar genom att ålägga sökanden en ekonomisk sanktion i enlighet med denna bestämmelse och att den inte heller åsidosatte principen om rättssäkerhet eftersom principen om laglighet i fråga om brott och straff inte är tillämplig i förevarande mål.
69      Mot bakgrund av parternas argument ska tribunalen inledningsvis tolka artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014.
i)      Tolkningen av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014
70      Såsom framhålls i punkt 29 ovan har artikel 27.2 i förordning nr 1141/2014 följande lydelse:
”2. Myndigheten ska utdöma ekonomiska sanktioner i följande situationer:
a)      Icke kvantifierbara överträdelser:
…
vi)      Om det europeiska politiska partiet eller den europeiska politiska stiftelsen vid någon tidpunkt uppsåtligen har underlåtit att tillhandhålla uppgifter eller tillhandahållit oriktiga eller vilseledande uppgifter, eller de organ som enligt denna förordning ska utföra revision eller kontroller av mottagarna av finansiering från Europeiska unionens allmänna budget upptäcker felaktigheter i årsbokslutet vilka betraktas som väsentliga utelämnanden eller felaktigt redovisade poster i enlighet med de internationella redovisningsstandarder som definieras i artikel 2 i förordning (EG) nr 1606/2002.”
71      Enligt vad som anges i punkt 66 ovan framgår det av motiveringen i det angripna beslutet att myndigheten ålade sökanden en ekonomisk sanktion i enlighet med artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 med motiveringen att sökanden uppsåtligen hade tillhandahållit oriktiga uppgifter.
72      Tolkningen av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 bör således begränsas till situationer där ett europeiskt politiskt parti vid någon tidpunkt uppsåtligen har tillhandahållit oriktiga uppgifter.
73      Tribunalen framhåller att det i enlighet med fast rättspraxis ska göras en bokstavlig, kontextuell och teleologisk tolkning av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 (se, för ett liknande resonemang, dom av den 25 juni 2020, A m.fl. (Vindkraftverk i Aalter och Nevele), C‑24/19, EU:C:2020:503, punkt 37 och där angiven rättspraxis). I detta sammanhang ska hänsyn tas till den omständigheten att unionsrättens bestämmelser är avfattade på flera olika språk och att samtliga språkversioner äger vitsord, vilket kan göra det nödvändigt att jämföra de olika språkversionerna (se dom av den 14 juli 2016, Lettland/kommissionen, T‑661/14, EU:T:2016:412, punkt 39 och där angiven rättspraxis; se, för ett liknande resonemang, även dom av den 26 januari 2021, Hessischer Rundfunk, C‑422/19 och C‑423/19, EU:C:2021:63, punkt 65).
–       Bokstavlig tolkning
74      Tribunalen konstaterar för det första att det i artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, såsom myndigheten har gjort gällande, inte anges vem som är mottagare eller hur de oriktiga uppgifterna överförs.
75      Tribunalen framhåller emellertid att ordet ”tillhandahållit”, som används i denna bestämmelse, i normal betydelse i vanligt språkbruk särskilt hänvisar till redovisning, överföring eller upprättande av det som begärs.
76      Tribunalen konstaterar vidare att orden ”tillhandahålla”, ”lämna ut” och ”lämna in”, i förbindelse med ordet ”uppgifter” eller ordet ”information”, används i andra bestämmelser i förordning nr 1141/2014 med avseende på överföring från de europeiska politiska partierna och de europeiska politiska stiftelserna till olika behöriga myndigheter, av uppgifter som krävs inom ett processuellt ramverk. Så är fallet i bland annat artiklarna 23.4, 24.4, första stycket, 25.6 och 29.1 i förordningen.
77      Däremot konstaterar tribunalen att ordet ”offentliggöras” är det som används i förordning nr 1141/2014 vad gäller överföring av uppgifter till allmänheten, såsom framgår av skäl 41 i förordningen, och att formuleringarna ”vara tillgänglig via internet” och ”offentliggöras” är de som används när det gäller uppgifter som ska publiceras på internet, vilket framgår av artikel 7.1 respektive artikel 32.
78      Tribunalen noterar också att det på denna punkt inte förekommer några motsägelser i förordning nr 1141/2014 mellan den franska språkversionen och övriga språkversioner, däribland den engelska, tyska, italienska och spanska.
79      I detta sammanhang talar formuleringen ”tillhandahållit oriktiga uppgifter”, som används i artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, för tolkningen att det hänvisas till redovisning, överföring eller upprättande av de begärda uppgifterna på ett oriktigt sätt.
80      För det andra framhåller tribunalen att adverbet ”uppsåtligen” i normal betydelse i vanligt språkbruk avser en uppsåtligen eller avsiktligen utförd handling.
81      Formuleringen ”uppsåtligen tillhandahållit oriktiga uppgifter” talar således för tolkningen att ett europeiskt politiskt parti, när det redovisar, överför eller upprättar de begärda uppgifterna, är medvetet om att dessa är oriktiga men avsiktligen beslutar att redovisa, överföra eller upprätta dem.
82      För det tredje avser formuleringen ”vid någon tidpunkt”, i normal betydelse i vanligt språkbruk, att något kan ske när som helst under loppet av en given tidsrymd.
83      I artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 leder formuleringen ”vid någon tidpunkt” till en tolkning enligt vilken ett europeiskt politiskt parti när som helst avsiktligen beslutar att redovisa, överföra eller upprätta de begärda uppgifterna på ett oriktigt sätt.
84      I utformningshänseende används formuleringen ”vid någon tidpunkt”, i motsats till vad myndigheten har gjort gällande, inte för att understryka lagstiftarens avsikt att inte sätta en gräns för tillämpligheten till vissa omständigheter rörande översändandet utan i stället till att införa en tidsangivelse.
85      Ovan angivna överväganden talar för en bokstavlig tolkning av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, som innebär att denna bestämmelse är tillämplig på situationer där ett europeiskt politiskt parti avsiktligen och när som helst beslutar att redovisa, överföra eller upprätta de begärda uppgifterna på ett oriktigt sätt, i vetskap om att de är oriktiga.
–       Kontextuell tolkning
86      Tribunalen erinrar för det första om att förordning nr 1141/2014, såsom framgår av punkt 22 ovan, reglerar den rättsliga och finansiella ramen för europeiska politiska partier.
87      Vad avser tillämpliga bestämmelser framgår det av artiklarna 8.1, 9.1 och 9.2 i förordning nr 1141/2014 att europeiska politiska partier ska lämna in sin ansökan om registrering till myndigheten, som ska pröva denna för att fastställa huruvida partierna uppfyller villkoren för att registreras och uppfyller de dithörande bestämmelserna om styrning, i synnerhet vad avser stadgar, och fatta beslut om huruvida sökanden ska registreras som europeiskt politiskt parti eller ej. Såsom framgår av punkt 24 ovan ska europeiska politiska partier i enlighet med artikel 9.5 i förordningen dessutom till myndigheten anmäla eventuella ändringar i de handlingar eller stadgar som inlämnats i samband med en registreringsansökan. Myndigheten ska i enlighet med artikel 10.1 och 10.3 fjärde stycket i förordningen regelbundet kontrollera att de europeiska politiska partierna fortsatt uppfyller villkoren för registrering och bestämmelserna om styrning. Om så inte är fallet kan myndigheten besluta att avregistrera dessa. Enligt artikel 24.2 första stycket i förordningen ska myndigheten dessutom kontrollera att de europeiska politiska partiernas fullgör sina skyldigheter enligt nämnda villkor och bestämmelser.
88      Vad avser den finansiella ramen kan europeiska politiska partier, när de har registrerats, på vissa villkor och med tillämpning av artiklarna 17.1, 20.1 och 20.7 i förordning nr 1141/2014 till parlamentet inge en ansökan om finansiering från Europeiska unionens allmänna budget, ta emot donationer från fysiska eller juridiska personer och bidrag från sina medlemmar. Partierna ska dock i enlighet med artiklarna 23.1 och 20.2–20.4 i förordningen till myndigheten inge sina årsbokslut och åtföljande noter, en extern revisionsberättelse avseende dessa samt en förteckning över samtliga givare och bidragsgivare och deras respektive donationer eller bidrag. Myndigheten och parlamentets utanordnare ska i enlighet med artikel 24.2 i förordningen se till att de skyldigheter som är förbundna med finansieringen fullgörs.
89      Det framgår av de bestämmelser som anges i punkt 88 ovan att europeiska politiska partier ska tillhandahålla myndigheten uppgifter, både vid registreringen och under hela sin tillvaro, avseende villkoren för registrering och om de dithörande bestämmelserna om styrning, särskilt om stadgar och den finansiella situationen, bland annat genom att inge sina årsbokslut och en extern revisionsberättelse avseende dessa samt en förteckning över sina givare och bidragsgivare och deras respektive donationer eller bidrag.
90      För det andra noterar tribunalen att myndigheten i enlighet med artikel 7.1 i förordning nr 1141/2014 ska upprätta och föra ett register över europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser.
91      Tribunalen framhåller också att det av skäl 2 och artikel 1 i kommissionens delegerade förordning (EU, Euratom) 2015/2401 av den 2 oktober 2015 om innehåll och funktionssätt för registret över europeiska politiska partier och stiftelser (EUT L 333, 2015, s. 50), vilken antagits i enlighet med artikel 7.2 i förordning nr 1141/2014, framgår att registret över europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser ska innehålla de uppgifter och handlingar som lämnats in tillsammans med ansökningar om registrering som europeiskt politiskt parti eller europeisk politisk stiftelse, samt alla därefter inkommande uppgifter och handlingar.
92      Enligt skäl 5 och artikel 3.1 i delegerad förordning 2015/2401 ska myndigheten fastställa mallar för standardiserade utdrag från registret över europeiska politiska partier och stiftelser samt tillhandahålla sådana utdrag till alla fysiska eller juridiska personer som begär detta.
93      Således bör, i enlighet med skäl 4 i delegerad förordning 2015/2401, registret över europeiska politiska partier och stiftelser tillhandahålla en offentlig tjänst som främjar insynen, ansvarsskyldigheten och rättssäkerheten. Myndigheten ska förvalta registret på ett sätt som innebär adekvat tillträde till och intygande av den information som ingår i registret.
94      Vidare konstaterar tribunalen att det av skäl 33 i förordning nr 1141/2014 framgår att uppgifter om de europeiska politiska partierna som anses vara av väsentligt allmänt intresse bör offentliggöras av öppenhetsskäl, samt för att skärpa kontrollen av de europeiska politiska partierna och stärka deras demokratiska ansvarighet, och att detta i synnerhet gäller uppgifter om stadgar, medlemskap, årsbokslut, givare och donationer samt om bidrag och stöd från Europeiska unionens allmänna budget.
95      I enlighet med artikel 32.1 a och d–f i förordning nr 1141/2014 ska parlamentet under överinseende av sin utanordnare eller av myndigheten, på en för ändamålet inrättad webbplats offentliggöra bland annat stadgar för alla europeiska politiska partier, tillsammans med de handlingar som lämnats in vid deras ansökningar om registrering samt eventuella därpå följande ändringar av dessa, samt årsbokslut och externa revisionsberättelser, givarnas namn och de donationer eller bidrag som anmälts.
96      Det framgår av ovannämnda bestämmelser att uppgifter om europeiska politiska partier, i synnerhet uppgifter som anses vara av väsentligt allmänt intresse, av de behöriga myndigheterna, däribland myndigheten för europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser, ska ställas till förfogande för allmänheten så att denna får adekvat tillträde till dem.
97      Tribunalen påpekar att det däremot i förordning nr 1141/2014 inte föreskrivs någon skyldighet för europeiska politiska partier att tillgängliggöra uppgifter för allmänheten. De enda bestämmelser i förordning nr 1141/2014 som tar upp europeiska politiska partiers tillgängliggörande för allmänheten är nämligen dels skäl 32, dels artikel 31, som har rubriken ”Tillhandahållande av information till medborgarna”, och i vilken det i samband med valen till Europaparlamentet föreskrivs att de europeiska politiska partierna får informera unionsmedborgarna om kopplingar mellan nationella politiska partier samt om kandidater. Utöver den omständigheten att dessa bestämmelser begränsar omfattningen av de uppgifter som ska tillgängliggöras för medborgarna till särskilda förhållanden, nämligen i samband med val till Europaparlamentet och det särskilda område som gäller kopplingarna mellan de europeiska politiska partierna och de nationella politiska partierna och deras kandidater, föreskrivs således en möjlighet, och inte en skyldighet, för de europeiska politiska partierna att informera medborgarna.
98      För det tredje konstaterar tribunalen att det för andra typer av överträdelser än den som nämns i punkt 72 ovan, vilka anges i artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, föreskrivs sanktioner i händelse av att europeiska politiska partier inte uppfyller kraven på att lämna in uppgifter till behöriga myndigheter. I fråga om situationer där ”det europeiska politiska partiet eller den europeiska politiska stiftelsen vid någon tidpunkt uppsåtligen har underlåtit att tillhandhålla uppgifter” räcker det nämligen, såsom anges i punkt 97 ovan, med att erinra om att det inte i någon bestämmelse i förordning nr 1141/2014 krävs att de europeiska politiska partierna ska tillhandahålla allmänheten uppgifter, varför en sanktion för uppsåtlig underlåtenhet att tillhandahålla uppgifter endast kan tolkas så, att den avser de uppgifter som europeiska politiska partier ska inlämna till kontrollmyndigheterna inom ramen för de skyldigheter som åligger dem i enlighet med förordningen.
99      Vad avser de situationer där ”de organ som enligt … förordning [nr 1141/2014] ska utföra revision eller kontroller av mottagarna av finansiering från Europeiska unionens allmänna budget upptäcker felaktigheter i årsbokslutet vilka betraktas som väsentliga utelämnanden eller felaktigt redovisade poster i enlighet med … internationella redovisningsstandarder” räcker det med att påpeka att europeiska politiska partier åläggs en sanktion för detta slag av överträdelse om de organ som är behöriga att utföra revision eller kontroller påträffar oriktiga uppgifter i deras årsbokslut.
100    Det ovan anförda talar för en kontextuell tolkning av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, enligt vilken denna bestämmelse är tillämplig på situationer där det europeiska politiska partiet uppsåtligen tillhandahåller de behöriga myndigheterna, däribland myndigheten för europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser, oriktiga uppgifter.
101    Trots att myndigheten har gjort gällande att den i enlighet med artikel 10.1 i förordning nr 1141/2014 i kraft av sina kontrollbefogenheter ska förvissa sig om att de svar som de europeiska politiska partierna direkt har inlämnat till den är tillförlitliga, så räcker det att konstatera att det genom denna bestämmelse föreskrivs att myndigheten regelbundet bör kontrollera att registrerade europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser fortsatt uppfyller de krav för registrering som fastställs i artikel 3 samt iakttar de bestämmelser om styrning som fastställs i artiklarna 4.1 a, b och d–f samt 5.1 a–e och g i förordning nr 1141/2014. Hänvisningen till de sistnämnda bestämmelserna bekräftar att registrerade europeiska politiska partier ska tillhandahålla riktiga uppgifter till myndigheten inom ramen för de skyldigheter som åvilar dem i enlighet med förordningen.
–       Teleologisk tolkning
102    Tribunalen framhåller för det första att det i skäl 1 i förordning nr 1141/2014 hänvisas till artikel 10.4 FEU och till artikel 12.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna enligt vilka de politiska partierna på europeisk nivå ska bidra till att skapa ett europeiskt politiskt medvetande och till att uttrycka unionsmedborgarnas vilja. Enligt skäl 23 i samma förordning ska kriterierna för tilldelningen av de begränsade resurserna i unionens allmänna budget avspegla ”målsättningen att de europeiska politiska partierna till fullo ska delta i unionens demokratiska liv som aktiva aktörer i Europas representativa demokrati, för att på ett ändamålsenligt sätt uttrycka unionsmedborgarnas åsikter, ståndpunkter och politiska vilja”. Det framgår av dessa överväganden att det yttersta syfte som eftersträvas genom förordning nr 1141/2014 är att stärka ett europeiskt politiskt medvetande och den representativa demokratin på unionsnivå.
103    För det andra påpekar tribunalen att det i skäl 24 i förordning nr 1141/2014 hänvisas till ökad insyn i finansieringen av europeiska politiska partier och till att förebygga missbruk av finansieringsbestämmelserna. På samma sätt förhåller det sig med skäl 34 i förordningen, där föreställningen om ett ”legitim[t] allmänintresse … av insyn i finansieringen av europeiska politiska partier” lyfts fram, samt med skäl 38 i förordningen, där det hänvisas till viljan att säkerställa insyn i finansieringen av europeiska politiska partier samt i deras sammansättning. I skäl 33 i förordningen anges att ”[a]v öppenhetsskäl … bör uppgifter som anses vara av väsentligt allmänt intresse offentliggöras”. Det följer härav att förstärkt öppenhet med avseende på de europeiska politiska partierna är ett annat syfte som eftersträvas genom förordning nr 1141/2014.
104    För det tredje noterar tribunalen följande. I skäl 26 i förordning nr 1141/2014 lyfts tanken om att främja ”de europeiska politiska partiernas … oberoende, ansvarighet och ansvarstagande” fram. Vidare hänvisas det i skäl 33 i förordningen till de europeiska politiska partiernas ”demokratiska ansvarighet” för att ”offentliggöra” uppgifter. Härav följer att en skärpning av de europeiska politiska partiernas redovisningsskyldighet också ingår bland de syften som eftersträvas genom förordning nr 1141/2014.
105    Tribunalen konstaterar dessutom att lagstiftaren i skäl 33 i förordning nr 1141/2014 preciserar att ”[a]v öppenhetsskäl, och för att skärpa kontrollen av europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser och stärka deras demokratiska ansvarighet, bör uppgifter som anses vara av väsentligt allmänt intresse offentliggöras, i synnerhet uppgifter om stadgar, medlemskap, årsbokslut, givare och donationer, bidrag och stöd från Europeiska unionens allmänna budget samt uppgifter om beslut fattade av myndigheten och Europaparlamentets utanordnare avseende registrering, finansiering och sanktioner”. Lagstiftaren anges också följande: ”Att inrätta ett regelverk som säkerställer att dessa uppgifter är allmänt tillgängliga är den mest effektiva metoden för att främja likvärdiga förutsättningar och lojal konkurrens mellan olika politiska läger och upprätthålla öppna, insynsvänliga och demokratiska lagstiftnings- och valprocesser, för att på så sätt öka allmänhetens och väljarnas förtroende för den europeiska representativa demokratin och mer generellt förebygga korruption och maktmissbruk”.
106    Såsom framgår av punkt 95 ovan ska, i enlighet med artikel 32.1 i förordning nr 1141/2014, de uppgifter som anges i skäl 33 offentliggöras av parlamentet på en för ändamålet inrättad webbplats under överinseende av dess utanordnare eller av myndigheten.
107    Enligt skäl 34 i förordning nr 1141/2014 bör ”[o]ffentliggörandet av donationer som överstiger 3 000 [euro] per år och donator … möjliggöra en effektiv offentlig granskning och kontroll av förbindelserna mellan givarna och de europeiska politiska partierna”.
108    Det framgår av nämnda skäl och bestämmelser att lagstiftaren genom att anta förordning nr 1141/2014 ville uppnå de syften som anges i punkterna 102–104 ovan genom att inrätta ett regelverk som säkerställer att sådana uppgifter om de europeiska politiska partierna som anses vara av väsentligt allmänt intresse offentliggörs av behöriga myndigheter i syfte att ge allmänheten möjlighet till adekvat tillträde till dessa och möjlighet att effektivt övervaka verksamheten inom partierna.
109    Det räcker härvid att observera att lagstiftaren, såsom framgår av punkt 105 ovan, i skäl 33 i förordning nr 1141/2014 uttryckligen har föreskrivit att inrättandet av ett sådant regelverk är ”den mest effektiva metoden för att … och upprätthålla öppna, insynsvänliga och demokratiska lagstiftnings- och valprocesser, för att på så sätt öka allmänhetens och väljarnas förtroende för den europeiska representativa demokratin”.
110    Ovanstående överväganden gör det möjligt att nå fram till en teleologisk tolkning av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, i enlighet med vilken denna bestämmelse är tillämplig på situationer där ett europeiskt politiskt parti uppsåtligen tillhandahåller de behöriga myndigheterna oriktiga uppgifter inom det regelverk som anges i punkt 108 ovan.
111    Det är för övrigt detta som myndigheten själv har gjort gällande i punkt 96 i sitt svaromål genom att förklara att syftet med artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 är att ”garantera myndighetens förmåga att utföra sina kontrolluppdrag … och … på grundval av bland annat uppgifter som mottagits från de europeiska politiska partierna [för allmänheten offentliggöra] exakt information om strukturer och finanser …”.
112    I motsats till vad myndigheten har gjort gällande står en sådan tolkning varken i strid med artikel 10.4 FEU eller med ”medborgarnas rätt till integritet”, som myndigheten har framhållit. Tribunalen anser i detta hänseende att de europeiska politiska partierna, genom att tillhandahålla myndigheten korrekta uppgifter för att ge allmänheten tillgång till tillförlitliga uppgifter som anses vara av väsentligt allmänt intresse, tveklöst bidrar till skapandet av ett europeiskt politiskt medvetande och till ”medborgarnas rätt till integritet”, som myndigheten har framhållit.
113    En sådan tolkning kan dessutom, i strid med vad myndigheten har gjort gällande, värna en ändamålsenlig verkan av förordning nr 1141/2014. Avsikten med att ålägga europeiska politiska partier en sanktion för oriktiga uppgifter som uppsåtligen tillhandahållits myndigheten syftar nämligen till att stimulera dessa partier till att till myndigheten inkomma med korrekta uppgifter, så att allmänheten kan få adekvat tillträde till de uppgifter som anses vara av väsentligt allmänt intresse.
114    Trots att myndigheten har angett att de uppgifter som meddelas denna mister sin giltighet om de inte motsvarar dem som europeiska politiska partier sprider till allmänheten, så räcker det med att i likhet med myndigheten själv framhålla att myndigheten i enlighet med artikel 24.2 första stycket i förordning nr 1141/2014 har kontrollbefogenheter och att europeiska politiska partier enligt punkt 4 i den artikeln ska lämna ut all information som begärs och som är nödvändig för att utföra de kontroller som myndigheten ansvarar för.
115    I den mån myndigheten hävdar att det inte föreligger någon presumtion om att den information som överlämnas till denna är ”mer trovärdig” än den som delges allmänheten, så framhåller tribunalen i samma tankebana att det genom förordning nr 1141/2014, i motsats till uppgifter som delges allmänheten, åläggs skyldigheter i fråga om de uppgifter som tillhandahålls myndigheten samt att myndigheten i tveksamma fall förfogar över nödvändiga medel för att förvissa sig om att de uppgifter som lämnas in till den är korrekta.
116    Vad vidare gäller myndighetens påstående att medborgarna skulle förlora allt förtroende för den och att berättigandet av meddelandena till myndigheten skulle ifrågasättas i händelse av att andra uppgifter än de som offentliggörs av de europeiska politiska partierna överförs till myndigheten, räcker det att erinra om att lagstiftaren, såsom anges i punkt 109 ovan, i skäl 33 i förordning nr 1141/2014 uttryckligen har angett att inrättandet av ett regelverk som säkerställer att sådana uppgifter om de europeiska politiska partierna som anses vara av väsentligt allmänt intresse offentliggörs av behöriga myndigheter är ”den mest effektiva metoden för att … upprätthålla öppna, insynsvänliga och demokratiska lagstiftnings- och valprocesser, för att på så sätt öka allmänhetens och väljarnas förtroende för den europeiska representativa demokratin”. Således beaktas redan genom det regelverk som föreskrivs genom förordning nr 1141/2014 de farhågor som myndigheten har framfört i detta hänseende.
117    Av det ovan anförda följer att artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, i den utsträckning som den avser situationer där det berörda europeiska politiska partiet vid någon tidpunkt uppsåtligen har tillhandahållit oriktiga uppgifter, ska tolkas så, att den är tillämplig på situationer där ett europeiskt politiskt parti uppsåtligen tillhandahåller de behöriga myndigheterna, däribland myndigheten för europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser, oriktiga uppgifter inom ramen för de skyldigheter som i enlighet med förordningen åligger partiet.
118    Tribunalen ska därför fortsätta bedömningen och pröva tillämpningen av denna bestämmelse i förevarande fall.
ii)    Tillämpningen i förevarande fall av artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014
119    Såsom framgår av punkt 66 ovan har myndigheten i enlighet med artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 ålagt sökanden en ekonomisk sanktion med motiveringen att sökanden hade bibehållit publikationer på sociala medier där den berörde medarbetaren på kansliet omnämndes såsom dåvarande medarbetare på kansliet, i vetskap om att denna uppgift var oriktiga.
120    Det måste emellertid konstateras att artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, såsom framgår av punkt 117 ovan, är tillämplig på situationer där ett europeiskt politiskt parti uppsåtligen tillhandahåller myndigheten oriktiga uppgifter inom ramen för de skyldigheter som åligger partiet i enlighet med förordningen.
121    Dessutom är artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014, såsom framgår av dess lydelse, tillämplig på situationer där ett europeiskt politiskt parti uppsåtligen ”tillhandahåller” oriktiga uppgifter. Verbet ”bibehålla” som i normal betydelse i vanligt språkbruk betyder ”behålla”, ”varaktigt bevara” eller ”inte ändra”, har emellertid inte samma räckvidd som verbet ”tillhandahålla”, som särskilt hänvisar till redovisning, överföring eller upprättande av det som begärs, såsom detta anges i punkt 75 ovan.
122    Det följer härav att myndigheten, genom att ålägga sökanden en ekonomisk sanktion i enlighet med artikel 27.2 a vi) i förordning nr 1141/2014 med motiveringen att denna på sociala medier har bibehållit publikationer där den berörde tidigare medarbetaren på kansliet framställs såsom dåvarande medarbetare på kansliet, i vetskap om att uppgifterna var oriktiga, gjorde sig skyldig till sådan felaktig rättstillämpning som kan medföra ogiltigförklaring av det angripna beslutet.
123    Av det ovan anförda följer att det angripna beslutet ska ogiltigförklaras utan att var sig de övriga argument som anförts inom ramen för den sjätte och den elfte grunden eller sökandens övriga behöver prövas.
2.      Skadeståndsyrkandena
124    Sökanden har yrkat att myndigheten ska förpliktas att ersätta de skador som sökanden anser sig ha lidit. Sökanden uppger två skador, vilka den har uppskattat till 55 000 euro.
125    Myndigheten har bestridit sökandens argument.
126    Tribunalen erinrar inledningsvis om att skadeståndstalan utgör en självständig form av talan, som inte syftar till ett upphävande av en bestämd åtgärd, utan till ersättning för en skada som orsakats av en institution (se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 december 1971, Zuckerfabrik Schöppenstedt/rådet, 5/71, EU:C:1971:116, punkt 3).
127    I enlighet med artikel 340 andra stycket FEUF ska unionen nämligen, vad beträffar utomobligatoriskt ansvar, ersätta skada som orsakats av dess institutioner eller av dess anställda under tjänsteutövning, i enlighet med de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar.
128    Av domstolens fasta rättspraxis framgår att unionens utomobligatoriska skadeståndsansvar och rätten till ersättning för skada, enligt artikel 340 andra stycket FEUF, förutsätter att ett antal villkor är uppfyllda, nämligen att det handlande som läggs institutionen till last är rättsstridigt, att det verkligen föreligger en skada och att det finns ett orsakssamband mellan handlandet och den åberopade skadan (se dom av den 18 mars 2010, Trubowest Handel och Makarov/rådet och kommissionen, C‑419/08 P, EU:C:2010:147, punkt 40 och där angiven rättspraxis).
129    Vad först och främst gäller villkoret att det rättsstridiga handlande som läggs den berörda institutionen eller det berörda organet till last, så krävs det enligt rättspraxis att det fastställs en tillräckligt klar överträdelse av en rättsregel som har till syfte att ge enskilda rättigheter. Det avgörande kriteriet för att anse att kravet att överträdelsen ska vara tillräckligt klar är uppfyllt är att den berörda unionsinstitutionen eller det berörda unionsorganet uppenbart och allvarligt har missbedömt gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning. Om denna institution eller detta organ endast förfogar över ett i hög grad begränsat, eller till och med obefintligt, utrymme för skönsmässig bedömning, kan även en mindre överträdelse av unionsrätten vara tillräcklig för att det ska vara fråga om en tillräckligt klar överträdelse (se dom av den 8 november 2017, De Nicola/Europeiska unionens domstol, T‑99/16, ej publicerad, EU:T:2017:790, punkt 22 och där angiven rättspraxis).
130    Beträffande villkoret att det ska föreligga en verklig skada så inträder unionens skadeståndsansvar endast om sökanden verkligen har lidit en ”faktisk och säker” skada. Det ankommer på sökanden att vid unionsdomstolarna inkomma med bevisning för att den skada som vederbörande påstår sig ha lidit verkligen föreligger och har den omfattning som påstås (se dom av den 8 november 2017, De Nicola/Europeiska unionens domstol, T‑99/16, ej publicerad, EU:T:2017:790, punkt 23 och där angiven rättspraxis).
131    Vad slutligen avser villkoret att det ska finnas ett orsakssamband mellan det påtalade handlandet och den åberopade skadan, så måste skadan ha ett tillräckligt direkt samband med det påtalade handlandet i så måtto att handlandet ska vara den avgörande orsaken till skadan, varvid unionen inte är skyldig att gottgöra alla former av skadliga följder, däribland höggradigt indirekta sådana, som kan följa av en rättsstridig situation. Det ankommer på sökanden att bevisa att det föreligger ett orsakssamband mellan det påtalade handlandet och den åberopade skadan (se dom av den 8 november 2017, De Nicola/Europeiska unionens domstol, T‑99/16, ej publicerad, EU:T:2017:790, punkt 25 och där angiven rättspraxis).
132    Eftersom ett av de tre villkoren för unionens utomobligatoriska skadeståndsansvar inte är uppfyllt ska skadeståndsanspråken avvisas, varvid det saknas anledning att pröva om de två övriga villkoren är uppfyllda. Det åligger för övrigt inte unionsdomstolen att pröva villkoren i någon fastställd ordning (se dom av den 8 november 2017, De Nicola/Europeiska unionens domstol, T‑99/16, ej publicerad, EU:T:2017:790, punkt 26 och där angiven rättspraxis).
133    Det är mot denna bakgrund som sökandens skadeståndsyrkanden ska prövas.
a)      Materiell skada
134    Sökanden anger att den, på grund av att den påförts en ekonomisk sanktion till ett belopp motsvarande fem procent av dess årsbudget, har tvingats kompensera minskningen av budgeten med andra medel. Partiet har dessutom ådragit sig kostnader, bland annat advokatkostnader och kostnader för att partiets anställda skulle utföra andra uppgifter än de som ursprungligen var planerade, för att säkerställa sitt försvar. Sökanden har uppskattat den materiella skadan till 25 000 euro.
135    Myndigheten har bestridit sökandens argument.
136    Eftersom sökanden för det första har gjort gällande att den har tvingats till advokatkostnader, räcker det med att erinra om att det av fast rättspraxis framgår att sådana kostnader som en part haft med anledning av det rättsliga förfarandet, såsom sådana, inte anses utgöra en skada som ska särskiljas från rättegångskostnaderna (dom av den 10 juni 1999, kommissionen/Montorio, C‑334/97, EU:C:1999:290, punkt 54, och beslut av den 14 september 2005, Ehcon/kommissionen, T‑140/04, EU:T:2005:321, punkt 79; se, för ett liknande resonemang, även dom av den 8 november 2011, Idromacchine m.fl./kommissionen, T‑88/09, EU:T:2011:641, punkt 98). Detta yrkande ska således ogillas.
137    Tribunalen erinrar för det andra om att den, vad gäller sökandens argument att den för att sköta sitt försvar brådstörtat tvingades låta sina anställda utföra uppgifter som den ursprungligen inte hade planerat, redan har slagit fast att ett erkännande av kostnader som redovisats under det administrativa förfarandet, nämligen att skadan kunde ersättas inom ramen för en skadeståndstalan, motsägs av att de utgifter som sökanden ådragit sig i detta skede inte kan återkrävas (se dom av den 16 juni 2021, CE/Regionkommittén, T‑355/19, EU:T:2021:369, punkt 144 (ej publicerad) och där angiven rättspraxis). Så är fallet även i fråga om de kostnader som sökanden uppger sig ha haft på grund av att den tagit sin personal i anspråk för att säkerställa sitt försvar. Således ska även detta yrkande ogillas.
138    För det tredje konstaterar tribunalen att sökanden, vad avser den omständigheten att den har ”tvingats att med andra medel kompensera minskningen av budgeten”, inte har bevisat att det som utgör den skada som sökanden uppger sig ha lidit är verkligt och betydelsefullt. Enligt den rättspraxis som anges i punkt 130 ovan ankommer det emellertid på sökanden att inför unionsdomstolen lägga fram bevis i syfte att fastställa förekomsten och vidden av skadan. Ett sådant yrkande ska följaktligen ogillas.
139    Således ska sökandens skadeståndsyrkande ogillas såvitt det avser den materiella skadan.
b)      Ideell skada
140    Sökanden menar sig ha lidit ideell skada genom att, på grund av sin minskade budget, ha tvingats skära ned på sina kommunikationsåtgärder och sitt politiska agerande. Skadan förvärrades dessutom av ett försämrat renommé till följd av att det angripna beslutet spreds. Sökanden har uppskattat den ideella skadan till 30 000 euro.
141    Myndigheten har bestridit sökandens argument.
142    Tribunalen framhåller, för det första, vad gäller den omständigheten att sökanden på grund av sin minskade budget hade tvingats skära ned på sina kommunikationsåtgärder och sitt politiska agerande, att det enligt rättspraxis åligger sökanden att åtminstone bevisa att det handlande som läggs den berörda institutionen till last kunde åsamka sökanden ideell skada, även om framläggandet av bevisning eller bevisuppgifter inte med nödvändighet ska anses utgöra ett villkor för erkännande av en sådan skada (se dom av den 16 oktober 2014, Evropaïki Dynamiki/kommissionen, T‑297/12, ej publicerad, EU:T:2014:888, punkt 31 och där angiven rättspraxis; se, för ett liknande resonemang, även dom av den 28 januari 1999, BAI/kommissionen, T‑230/95, EU:T:1999:11, punkt 39).
143    I förevarande mål har sökanden emellertid inte angett någon objektiv omständighet som skulle kunna styrka det påstående som anges i punkt 140 ovan och har inte lagt fram någon bevisning avseende nedskärningen av dess kommunikationsåtgärder och politiska agerande som gör det möjligt att fastställa att den påstådda ideella skadan föreligger.
144    För det andra erinrar tribunalen om att en juridisk person i fråga om skadat renommé enligt rättspraxis i princip kan erhålla ersättning förideell skada (se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 januari 1999, BAI/kommissionen, T‑230/95, EU:T:1999:11, punkt 37, och dom av den 15 oktober 2008, Camar/kommissionen, T‑457/04 och T‑223/05, ej publicerad, EU:T:2008:439, punkt 56 och där angiven rättspraxis) samt att sådan skada kan vara till men för vederbörandes goda namn och rykte (se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 juli 1999, New Europe Consulting och Brown/kommissionen, T‑231/97, EU:T:1999:146, punkterna 53 och 69, och dom av den 8 november 2011, Idromacchine m.fl./kommissionen, T‑88/09, EU:T:2011:641, punkterna 70–76, och dom av den 25 november 2014, Safa Nicu Sepahan/rådet, T‑384/11, EU:T:2014:986, punkterna 80–85).
145    Tribunalen erinrar även om att ogiltigförklaring av en rättsstridig rättsakt i sig kan utgöra en lämplig och i princip tillräcklig ersättning för all ideell skada som rättsakten kan ha orsakat, såvida sökanden inte har visat att den har lidit en ideell skada som kan skiljas från den rättsstridighet som föranledde ogiltigförklaringen och som inte kan ersättas fullt ut genom denna ogiltigförklaring (se dom av den 14 september 2017, Bodson m.fl./BEI, T‑504/16 och T‑505/16, EU:T:2017:603, punkt 77 och där angiven rättspraxis).
146    I förevarande mål konstaterar tribunalen att sökanden endast har gjort gällande att ”myndigheten på omfattande sätt via sina egna kommunikationskanaler gett stor spridning” åt det angripna beslutet; den har inte framlagt något bevis som gör det möjligt att fastställa att denna spridning har påverkat hur utomstående personer eller enheter agerar i förhållande till sökanden. Det förefaller således inte som att spridningen har rönt mer uppmärksamhet än det påföljande konstaterandet att det angripna beslutet är rättsstridigt. Därmed har sökanden inte visat att det föreligger en ideell skada som kan särskiljas från den rättsstridighet som ligger till grund för en ogiltigförklaring av det angripna beslutet.
147    Härav följer att också sökandens skadeståndsyrkande vad avser ideell skada ska ogillas.
148    Mot bakgrund av det ovan anförda ska sökandens skadeståndsyrkanden ogillas.
Rättegångskostnader
149    Enligt artikel 134.3 i rättegångsreglerna ska, om rättegångsdeltagarna ömsom tappar målet på en eller flera punkter, vardera deltagare bära sina rättegångskostnader.
150    Eftersom sökandens yrkande om ogiltigförklaring av det angripna beslutet i förevarande mål har bifallits medan dessyrkande om utomobligatoriskt ansvar för unionen har ogillats, ska sökanden och myndigheten bära sina respektive rättegångskostnader, inbegripet de rättegångskostnader som är hänförliga till det interimistiska förfarandet.
151    Dessutom ska, enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, de medlemsstater och institutioner som har intervenerat bära sina rättegångskostnader. Följaktligen ska parlamentet, rådet och kommission bära sina respektive rättegångskostnader.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (sjätte avdelningen i utökad sammansättning)
följande:
1)      Det beslut som den 25 oktober 2023 fattades av myndigheten för europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser, genom vilket denna myndighet ålade Patriotes.eu, tidigare Identité et Démocratie Parti (ID Parti), en ekonomisk sanktion, i enlighet med artikel 27.2 a vi) i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 1141/2014 av den 22 oktober 2014 om stadgar för och finansiering av europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser, ogiltigförklaras.
2)      Talan ogillas i övrigt.
3)      Patriotes.eu och myndigheten för europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser ska bära sina respektive rättegångskostnader, inbegripet de rättegångskostnader som är hänförliga till det interimistiska förfarandet.
4)      Europaparlamentet, Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen ska bära sina respektive rättegångskostnader.
Costeira
Kancheva
Mac Eochaidh
Zilgalvis
Tichy-Fisslberger
Meddelad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 10 september 2025.
Underskrifter
Justitiesekreterare            Ordförande
V. Di Bucci
R. Mastroianni
*      Rättegångsspråk: franska.