FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (fjärde avdelningen)
den 14 oktober 2004
Mål T-389/02
Sergio Sandini
mot
Europeiska gemenskapernas domstol
”Tjänstemän – Skadeståndstalan – Upptagande till sakprövning – Exponering för asbest – Yrkessjukdom – Skada”
Fullständig text på franska II - 0000
Saken:         Talan angående ersättning för den fysiska, ideella, yrkesmässiga och ekonomiska skada som sökanden påstås ha lidit.
Avgörande:         Talan ogillas. Vardera parten skall bära sin rättegångskostnad.
Sammanfattning
1.     Tjänstemän ─ Talan ─ Föregående administrativt klagomål ─ Tyst avslag på en begäran som inte har överklagats inom fristen
─ Senare uttryckligt beslut ─ Bekräftande rättsakt ─ Utgången frist
(Artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna)
2.     Tjänstemän – Talan ─ Skadeståndstalan ─ Begäran om ogiltigförklaring av det administrativa beslut genom vilket begäran om
skadestånd avslogs ─ Begäran som inte har någon självständig karaktär i förhållande till yrkandet om skadestånd
(Artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna)
3.     Tjänstemän ─ Institutionernas utomobligatoriska skadeståndsansvar ─ Villkor ─ Skadeståndsgrundande fel av administrationen
─ Skada ─ Orsakssamband ─ Kumulativa villkor
4.     Tjänstemän ─ Institutionernas utomobligatoriska skadeståndsansvar ─ Schablonmässig ersättning enligt tjänsteföreskrifterna
─ Begäran om kompletterande ersättning i enlighet med allmänna rättsregler ─ Tillåtlighet ─ Villkor
(Artikel 73 i tjänsteföreskrifterna)
5.     Tjänstemän ─ Social trygghet ─ Olycksfalls- och arbetsskadeförsäkringar ─ Invaliditet ─ Begrepp ─ Oförmåga att leva ett normalt
aktivt liv ─ Oförmåga beträffande det känslomässiga området ─ Omfattas
(Artikel 73 i tjänsteföreskrifterna)
6.     Förfarande ─ Ansökan genom vilken talan anhängiggjorts ─ Formkrav ─ Kortfattad framställning av grunderna för talan
(Artikel 44.1 i förstainstansrättens rättegångsregler)
7.     Tjänstemän ─ Talan ─ Grunder ─ Maktmissbruk ─ Begrepp
1.     Ett beslut om uttryckligt avslag av ett klagomål som fattats sedan fristen för att angripa det tysta avslaget löpt ut kan
endast utgöra en rättsakt som går någon emot och bli föremål för talan för det fall den innehåller en omprövning av sökandens
situation i förhållande till nya rättsliga eller faktiska omständigheter. Ett beslut om uttryckligt avslag av ett klagomål
som inte innehåller någon ny omständighet i förhållande till den rättsliga eller faktiska situation som förelåg vid tillfället
för det tysta avslaget är en rent bekräftande rättsakt som inte kan gå någon emot och som därför inte kan medföra ett återställande
av försutten tid i rättegången.
(se punkt 49)
Hänvisning till förstainstansrätten den 7 december 1999, T-108/99, Reggimenti mot parlamentet, REGP 1999, s. I-A-243 och II-1205,
punkt 35; förstainstansrätten den 12 december 2002, T-338/00 och T-376/00, Morello mot kommissionen, REGP 2002, s. I-A-301
och II-1457, punkterna 34 och 35
2.     En institutions beslut att inte bifalla en begäran om ersättning utgör en del i det förvaltningsförfarande som måste ha genomförts
innan talan kan väckas vid förstainstansrätten och yrkande om ogiltigförklaring av beslutet kan således inte bedömas självständigt
i förhållande till yrkandena om skadestånd. Det beslut som institutionen fattar under förvaltningsförfarandet har som enda
följd att den part som påstår sig ha lidit skada kan väcka skadeståndstalan vid förstainstansrätten.
(se punkt 56)
Hänvisning till förstainstansrätten den 18 december 1997, T-90/95, Gill mot kommissionen, REGP 1997, s. I-A-471 och II-1231,
punkt 45; förstainstansrätten den 6 mars 2001, T-77/99, Ojha mot kommissionen, REGP 2001, s. I-A-61 och II-293, punkt 68;
förstainstansrätten den 5 december 2002, T-209/99, Hoyer mot kommissionen, REGP 2002, s. I-A-243 och II-1211, punkt 32
3.     När en tjänsteman har yrkat skadestånd förutsätts för gemenskapens ansvar att flera villkor är uppfyllda, nämligen att det
uppträdande som läggs institutionerna till last är rättsstridigt, att det verkligen föreligger en skada och att det finns
ett orsakssamband mellan uppträdandet och den åberopade skadan. Det ankommer på sökanden att bevisa att dessa villkor är uppfyllda.
De tre villkoren för gemenskapens ansvar som nämns ovan är kumulativa, vilket innebär gemenskapen inte är ansvarig i de fall
då ett av dessa inte är uppfyllt.
(se punkterna 58 och 59)
Hänvisning till domstolen den 1 juni 1994, C‑136/92 P kommissionen mot Brazzelli Lualdi m.fl., REG 1994, p. I-1981, punkt
42; domstolen den 9 september 1999, C‑257/98 P, Lucaccioni mot kommissionen, REG 1999, s. I‑5251, punkt 14; förstainstansrätten
den 26 maj 1998, T-205/96, Bieber mot parlamentet, REGP 1998, s. I-A-231 och II-723, punkt 48; förstainstansrätten den 14 maj 1998,
T-165/95, Lucaccioni mot kommissionen, REGP 1998, s. I-A-203 och II‑627, punkt 57
4.     Tjänstemännen har rätt att begära en kompletterande ersättning i enlighet med artikel 73 i tjänsteföreskrifterna i de fall
en institution är ansvarig för olyckan eller yrkesskadan enligt allmänna rättsregler och då ersättningen enligt tjänsteföreskrifterna
inte räcker till för att säkerställa full ersättning för den lidna skadan. Den schablonmässiga ersättningen kan däremot inte
leda till att skadan ersätts två gånger. De två ersättningssystemen är härvid inte oberoende av varandra.
(se punkt 62)
Hänvisning till domstolen den 8 oktober 1986, 169/83 och 136/84, Leussink m.fl. mot kommissionen, REG 1986, s. 2801, punkterna
10–14; domstolen den 9 september 1999 i det ovannämnda målet Lucaccioni mot kommissionen, punkterna 19–22
5.     Begreppet invaliditet som avses i artikel 73 i tjänsteföreskrifterna omfattar oförmågan att leva ett normalt aktivt liv, vilket
även rör det känslomässiga området. Av detta följer att det inte finns någonting som hindrar att den läkare som utsetts av
institutionerna, eller en läkarkommitté inom ramen för förfarandet för erkännande av yrkessjukdom beaktar den ideella skada
som en tjänsteman har lidit under utövandet av sitt arbete när denna skada gör det omöjligt för honom att leva ett normalt
aktivt liv.
(se punkt 92)
6.     Enligt artikel 44.1 i förstainstansrättens rättegångsregler skall en ansökan genom vilken talan anhängiggjorts innehålla en
kortfattad framställning av de grunder som åberopas. Dessa uppgifter skall vara tillräckligt klara och precisa för att svaranden
skall kunna förbereda sitt försvar och så att förstainstansrätten kan pröva talan, i förekommande fall utan att ha tillgång
till annan information. Ansökan skall av den anledningen klart uttrycka vad grunden för talan består i, vilket innebär att
en abstrakt redogörelse inte uppfyller kraven i rättegångsreglerna.
(se punkt 120)
Hänvisning till förstainstansrätten den 12 januari 1995, T-102/92, Viho mot kommissionen, REG 1995, s. II-17, punkt 68; förstainstansrätten
den 14 maj 1998, T-352/94, Mo och Domsjö mot Kommissionen, REG 1998, s. II‑1989, punkt 333
7.     Begreppet maktmissbruk har en precis innebörd och avser den omständigheten att en administrativ myndighet använder sina befogenheter
i ett annat syfte än det avsedda. Ett beslut innebär maktmissbruk endast om det mot bakgrund av objektiva, relevanta och samstämmiga
uppgifter kan antas att det har antagits för att uppnå andra syften än dem som anges.
(se punkt 123)
Hänvisning till domstolen den 5 juni 2003, C-121/01 P, O’Hannrachain mot parlamentet, REG 2003, s. I-5553, punkt 46; förstainstansrätten
den 12 juni 1997, T-104/96, Krämer mot kommissionen, REGP 1997, s. I-A-151 och II-463, punkt 67