62023CJ0643
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kuudes jaosto)
14 päivänä marraskuuta 2024 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Direktiivi 2011/7/EU – Kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjuminen – 2 artiklan 3 alakohta – Yrityksen käsite – Itsenäisen ammattitoiminnan harjoittaminen – Näyttelijä – Edustussopimus – Maksamismääräysmenettely
Asiassa C‑643/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Tribunal da Relação de Lisboa (Lissabonin ylioikeus, Portugali) on esittänyt 4.7.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 26.10.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Agenciart – Management Artístico Lda
vastaan
CT,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: unionin tuomioistuimen varapresidentti T. von Danwitz, joka hoitaa kuudennen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit A. Kumin (esittelevä tuomari) ja I. Ziemele,
julkisasiamies: P. Pikamäe,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
CT, edustajanaan P. Mendes Ferreira, advogado,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään M. Ioan ja M. Narciso,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta 16.2.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/7/EU (EUVL 2011, L 48, s. 1) 2 artiklan 3 alakohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Agenciart – Management Artístico Lda (jäljempänä Agenciart) ja CT ja jossa on kyse Agenciartin edustussopimuksen perusteella vaatiman palkkion maksamisesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 2011/7 johdanto-osan 5 ja 10 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”(5)
Yrityksillä olisi oltava mahdollisuus käydä kauppaa kaikkialla sisämarkkinoilla sellaisin ehdoin, ettei rajatylittäviin toimiin liity suurempia riskejä kuin kotimaan myyntiin. Jos kotimaan kauppaan ja rajatylittävään kauppaan sovelletaan huomattavasti keskenään erilaisia sääntöjä, kilpailu vääristyy.
– –
(10)
Sillä, että tämä direktiivi koskee myös ammatinharjoittajia, ei velvoitettaisi jäsenvaltioita kohtelemaan heitä yrityksenä tai kauppiaana muuten kuin tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvissa asioissa.”
4
Direktiivin 1 artiklan, jonka otsikko on ”Kohde ja soveltamisala”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tämän direktiivin tavoitteena on kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjuminen, jotta voidaan varmistaa sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja edistää näin yritysten ja erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) kilpailukykyä.
2.   Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin kaupallisista toimista korvauksena suoritettaviin maksuihin.”
5
Direktiivin 2 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1)
’kaupallisilla toimilla’ yritysten tai yritysten ja viranomaisten välisiä toimia, jotka johtavat tavaroiden toimittamiseen tai palvelujen suorittamiseen korvausta vastaan;
– –
3)
’yrityksellä’ muuta organisaatiota kuin viranomaista sen harjoittaessa itsenäistä taloudellista tai ammattitoimintaansa, vaikka tätä toimintaa harjoittaisi vain yksi henkilö;
– –”
Portugalin oikeus
6
Direktiivi 2011/7 saatettiin osaksi Portugalin oikeutta 10.5.2013 annetulla asetuksella nro 62/2013 (decreto-lei no 62/2013).
7
Asetuksen nro 62/2013 3 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
– –
b)
’kaupallisilla toimilla’: yritysten tai yritysten ja viranomaisten välisiä toimia, jotka johtavat tavaroiden toimittamiseen tai palvelujen suorittamiseen korvausta vastaan;
– –
d)
’yrityksellä’: organisaatiota, joka ei ole viranomainen ja joka harjoittaa itsenäistä taloudellista tai ammattitoimintaa, vaikka tätä toimintaa harjoittaisi vain yksi henkilö;
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
8
Agenciart on kaupallinen yhtiö, joka harjoittaa toimintaansa taiteellisen agentuuritoiminnan ja edustamiensa näyttelijöiden taiteellisten urien hallinnoinnin alalla. Se oli näyttelijä CT:n edustaja 30.6.2017 saakka.
9
Vuoden 2017 toukokuussa Agenciart neuvotteli televisioyhtiön sekä tuotantoyhtiön kanssa CT:n osallistumisesta tv-viihdesarjaan ja sopi hänen palkkaamisensa ehdoista ja yksityiskohtaisista säännöistä. Kyseinen osallistuminen alkoi kesäkuussa 2017 ja päättyi toukokuun 2018 lopussa.
10
Agenciart toimitti CT:lle tämän tv-viihdesarjaan osallistumisen yhteydessä tarjoamistaan uranhallintapalveluista laskun, jonka oli päivätty 17.6.2019 ja jonka määrä oli 19188 euroa.
11
Koska kyseistä laskua ei maksettu, Agenciart pani vireille maksamismääräysmenettelyn CT:tä vastaan, ja CT vastusti sitä.
12
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa – Juízo de Execução de Lisboa (Lissabonin alioikeus – täytäntöönpanoasioita käsittelevä Lissabonin osasto, Portugali), jonka käsiteltäväksi asia saatettiin, hyväksyi täytäntöönpanon vastustamisen ja katsoi erityisesti, että Agenciart ei voinut hakea saatavansa CT:ltä maksamismääräysmenettelyssä, koska hän ei ole kaupallinen yritys.
13
Agenciart valitti tämän jälkeen ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen Tribunal da Relação de Lisboaan (Lissabonin ylioikeus, Portugali).
14
Kyseinen tuomioistuin täsmentää, että maksamismääräysmenettelyn soveltamisala on määritelty asettamalla objektiiviset ja subjektiiviset ennakkoedellytykset. Nyt käsiteltävässä asiassa on vielä selvitettävä, täyttyykö asetuksen nro 62/2013 3 §:n d kohdassa säädetty yritykseksi luonnehtimista koskeva subjektiivinen ennakkoedellytys.
15
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää tältä osin, että kyseisessä säännöksessä määritellään yrityksen käsite direktiivin 2011/7 2 artiklan 3 alakohdan tapaan siten, että sillä tarkoitetaan ”organisaatiota – – sen harjoittaessa itsenäistä taloudellista tai ammattitoimintaansa, vaikka tätä toimintaa harjoittaisi vain yksi henkilö”.
16
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Agenciart kuuluu selvästikin kyseisen käsitteen alaan, mutta sillä on epäilys siitä, kuuluuko myös CT sen alaan. Ensi näkemältä se, että CT on ammattinäyttelijä ja että hänen Agenciartin kanssa tekemänsä edustussopimus koskee hänen itsenäisenä ammatinharjoittajana harjoittaman ammatillisen toimintansa edistämistä, puoltaa sitä, että CT:tä pidetään asetuksen nro 62/2013 3 §:n d kohdassa tarkoitettuna yrityksenä.
17
Kuitenkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan CT väittää, että lain ja yrityksen käsitteen asianmukaisen tulkinnan perusteella ei voida katsoa, että henkilö toimii liiketoiminnan alalla harjoittaen itsenäistä taloudellista tai ammattitoimintaa yksinomaan sillä perusteella, että hän on näyttelijä uranhallintaa koskevan sopimuksen allekirjoittamisen hetkellä.
18
CT käyttää tältä osin perusteena 15.12.2016 annettua tuomiota Nemec (C‑256/15, EU:C:2016:954), jossa unionin tuomioistuin käsitteli kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta 29.6.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/35/EY (EYVL 2000, L 200, s. 35) 2 artiklan 1 alakohdan kolmannessa alakohdassa, josta on tullut direktiivin 2011/7 2 artiklan 3 alakohta, tarkoitetun yrityksen käsitteen tulkintaa luonnollisten henkilöiden osalta.
19
Hänen mukaansa unionin tuomioistuin katsoi siis kyseisen tuomion 33 ja 34 kohdassa, että koska asianomaisen henkilön on toimittava organisaationa itsenäistä toimintaa tai ammattitoimintaa harjoittaessaan, kyseinen vaatimus merkitsee sitä, että kyseinen henkilö, kansallisen oikeuden mukaisesta muodosta ja oikeudellisesta asemasta riippumatta, harjoittaa kyseistä toimintaa jäsennellyllä ja jatkuvalla tavalla.
20
Tältä osin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on niin, että unionin tuomioistuimen käyttämä jatkuvuuden käsite ei aiheuta nyt käsiteltävässä asiassa erityisiä vaikeuksia. Sitä vastoin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että on epäselvää, kuinka on ilmaisu ”toimia organisaationa” tai tällaisen toiminnan harjoittaminen ”jäsennellyllä tavalla” on ymmärrettävä.
21
Tältä kannalta katsottuna 15.12.2016 annetussa tuomiossa Nemec (C‑256/15, EU:C:2016:954) oli kyse henkilöstä, jolla oli lupa harjoittaa itsenäistä elinkeinotoimintaa, joka liittyy mekaanisten osien sorvaamiseen ja hitsaustöihin. Tällaisen toiminnan harjoittaminen edellytti, että kyseisellä henkilöllä oli työvoimansa ja teknisen tietämyksensä lisäksi käytössään omat tilat käsiteollisen toimintansa harjoittamista varten sekä raaka-aineita ja työkaluja eli tuotantovälineiden jäsennelty kokonaisuus. Tämä erottaa tällaisen käsityöläisen tilanteen CT:n kaltaisen näyttelijän tilanteesta.
22
Tässä tilanteessa Tribunal da Relação de Lisboa on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko luonnollista henkilöä, joka pysyväisluonteisesti harjoittaa itsenäisenä ammatinharjoittajana näyttelijän ammattia rahallista vastiketta vastaan, pidettävä [direktiivin 2011/7] johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa ja 2 artiklan 3 alakohdassa tarkoitettuna yrityksenä, vaikka hänellä ei ole organisoitua toimintavälinerakennetta (koska hän ainoastaan harjoittaa kyseistä toimintaa mutta hänellä ei ole omia liiketiloja, henkilöstöä taikka työvälineitä tai ‑varusteita)?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
23
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ainoalla kysymyksellään pääasiallisesti, onko direktiivin 2011/7 2 artiklan 3 alakohtaa tulkittava siten, että luonnollinen henkilö, joka harjoittaa itsenäisesti ja pysyväisluonteisesti näyttelijän ammattia vastiketta vastaan ilman, että hänellä on kuitenkaan käytössään ammattitoimintaansa liittyviä omia tiloja, henkilöstöä, työkaluja tai varusteita, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun yrityksen käsitteen alaan.
24
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on (tuomio 12.10.2023, INTER CONSULTING, C‑726/21, EU:C:2023:764, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25
Aluksi on muistutettava, että direktiivin 2011/7 1 artiklan 2 kohdan mukaan kyseistä direktiiviä sovelletaan kaikkiin kaupallisista toimista korvauksena suoritettaviin maksuihin ja että kaupallisten toimien käsite määritellään kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 alakohdassa siten, että sillä tarkoitetaan ”yritysten tai yritysten ja viranomaisten välisiä toimia, jotka johtavat tavaroiden toimittamiseen tai palvelujen suorittamiseen korvausta vastaan”.
26
Näin ollen toisin kuin CT väitti kirjallisissa huomautuksissaan, sillä, että kaupallinen toimi ei ole luonteeltaan rajatylittävä, ei ole merkitystä direktiivin 2011/7 soveltamisen kannalta.
27
Lisäksi direktiivin 2011/7 2 artiklan 3 alakohdan nojalla yrityksen on katsottava tarkoittavan organisaatiota, joka ei ole viranomainen ja joka harjoittaa itsenäistä taloudellista tai ammattitoimintaa, vaikka tätä toimintaa harjoittaisi vain yksi henkilö.
28
Tältä osin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, ettei se, että henkilö suorittaa taloudelliseen toimintaan liittyvän toimen, riitä siihen, että tämä henkilö kuuluisi yrityksen käsitteen alaan ja että toimea pidettäisiin kaupallisena, vaan vaaditaan, että kyseinen henkilö toimii organisaationa tällaista itsenäistä toimintaa tai ammattitoimintaa harjoittaessaan (ks. vastaavasti tuomio 15.12.2016, Nemec, C‑256/15, EU:C:2016:954, 33 kohta).
29
Kyseinen vaatimus edellyttää sitä, että kyseinen henkilö harjoittaa kyseistä toimintaa jäsennellyllä ja jatkuvalla tavalla, joten kyseinen toiminta ei siis voi rajoittua yksittäiseen ja erilliseen suoritukseen, ja sitä, että asianomainen toimi liittyy mainittuun toimintaan (ks. vastaavasti tuomio 15.12.2016, Nemec, C‑256/15, EU:C:2016:954, 34 kohta).
30
Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, nyt käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että Agenciartin ja CT:n välinen sopimussuhde johti palvelujen suorittamiseen vastiketta vastaan ja että Agenciartia on pidettävä yrityksenä. Sitä vastoin sen osalta, onko CT:tä pidettävä myös yrityksenä, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen epäilys koskee sitä, että vaikka CT harjoittaa itsenäisesti ja pysyväisluonteisesti näyttelijän ammattia vastiketta vastaan, hänellä ei ole kuitenkaan organisoitua toimintavälinerakennetta, koska hän ainoastaan harjoittaa kyseistä toimintaa ilman, että hänellä olisi käytössään ammattitoimintaansa liittyviä omia tiloja, henkilöstöä, työkaluja tai varusteita.
31
Tältä osin aluksi siltä osin kuin direktiivin 2011/7 2 artiklan 3 alakohdassa viitataan yrityksen käsitteen määrittelemiseksi ”organisaatioon – – sen harjoittaessa itsenäistä – – ammattitoimintaansa”, on todettava, että luonnollinen henkilö, joka harjoittaa itsenäisesti ja pysyväisluonteisesti näyttelijän ammattia vastiketta vastaan, harjoittaa kyseisen 2 artiklan 3 alakohdassa tarkoitettua itsenäistä ammattitoimintaa. Lisäksi kyseisen 2 artiklan 3 alakohdan sanamuodosta käy ilmi, että sillä, että asianomaista toimintaa harjoittaa ainoastaan yksi henkilö, ei ole merkitystä tässä yhteydessä.
32
Seuraavaksi vaatimuksen, jonka mukaan henkilön on toimittava ”organisaationa” itsenäistä ammattitoimintaa ”harjoittaessaan”, osalta edellä 29 kohdassa mieleen palautetusta oikeuskäytännöstä käy ilmi, että asianomaista toimintaa on harjoitettava jäsennellyllä ja jatkuvalla tavalla.
33
Ei direktiivin 2011/7 2 artiklan 3 alakohdan sanamuodosta eikä tästä oikeuskäytännöstä voida päätellä, että kyseisen 2 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetuksi yritykseksi luonnehtiminen riippuisi siitä, että asianomaisella henkilöllä, jonka osalta on selvää, että hän harjoittaa toimintaansa pysyväisluonteisesti, olisi käytössään tähän toimintaan liittyvien omien tilojen, henkilöstön ja työkalujen tai varusteiden kaltainen organisoitu toimintavälinerakenne. Joillakin talouden toimialoilla aineellinen tai aineeton liikeomaisuus on nimittäin erittäin merkityksetöntä, koska liiketoiminta rakentuu pääosin työvoiman varaan (ks. analogisesti tuomio 10.12.1998, Hernández Vidal ym., C‑127/96, C‑229/96 ja C‑74/97, EU:C:1998:594, 27 kohta).
34
Lopuksi siltä osin kuin kaupallisen toimen on tapahduttava asianomaista toimintaa harjoitettaessa, CT:n esittämää tulkintaa, jonka mukaan on niin, että vaikka näyttelijää on itsenäisenä ammatinharjoittajana pidettävä direktiivissä 2011/7 tarkoitettuna yrityksenä, kun hän tekee sopimuksen televisiotoiminnan harjoittajan kanssa, hän ei toimi tällaisena yrityksenä tehdessään pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen edustussopimuksen, ei voida hyväksyä.
35
On nimittäin katsottava, että se, että näyttelijän ammattia harjoittava henkilö tekee edustussopimuksen, kuuluu kyseisen henkilön ammattitoimintaan ja liittyy läheisesti tähän toimintaan, koska siinä tapauksessa, että kyseinen henkilö ei harjoittaisi tätä ammattia, tällaisen nimenomaan kyseisen toiminnan edistämisestä ja hallinnoinnista muodostuvan edustussopimuksen tekeminen olisi väistämättä vailla kohdetta.
36
Tätä tulkintaa tukevat direktiivin 2011/7 2 artiklan 3 alakohdan asiayhteys sekä kyseisen direktiivin tarkoitus. Tältä osin ensiksi erityisesti kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että sen tavoitteena on kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjuminen, jotta voidaan varmistaa sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja edistää näin yritysten ja erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) kilpailukykyä. Toiseksi direktiivin 2011/7 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa korostetaan, että direktiivi koskee ammatinharjoittajia yrityksinä.
37
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2011/7 2 artiklan 3 alakohtaa on tulkittava siten, että luonnollinen henkilö, joka harjoittaa itsenäisesti ja pysyväisluonteisesti näyttelijän ammattia vastiketta vastaan ilman, että hänellä on kuitenkaan käytössään ammattitoimintaansa liittyviä omia tiloja, henkilöstöä, työkaluja tai varusteita, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun yrityksen käsitteen alaan.
Oikeudenkäyntikulut
38
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta 16.2.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/7/EU 2 artiklan 3 alakohtaa
on tulkittava siten, että
luonnollinen henkilö, joka harjoittaa itsenäisesti ja pysyväisluonteisesti näyttelijän ammattia vastiketta vastaan ilman, että hänellä on kuitenkaan käytössään ammattitoimintaansa liittyviä omia tiloja, henkilöstöä, työkaluja tai varusteita, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun yrityksen käsitteen alaan.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: portugali.