62018CJ0619_RES
Asia C-619/18
Euroopan komissio
vastaan
Puolan tasavalta
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 24.6.2019
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta – Oikeusvaltio – Tehokas oikeussuoja unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla – Tuomareiden erottamattomuuden ja riippumattomuuden periaatteet – Ylimmän tuomioistuimen tuomareiden eläkeiän alentaminen – Soveltaminen virassa oleviin tuomareihin – Mahdollisuus jatkaa tuomarin tehtävien hoitamista kyseisen iän saavuttamisen jälkeen edellyttää sellaisen luvan saamista, joka on tasavallan presidentin harkinnanvarainen päätös
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Oikeudenkäynnin kohde – Perustellulla lausunnolla määrittäminen – Jäsenvaltiolle asetettu määräaika – Sellaisen kyseisen jäsenvaltion lain voimaantulo, jonka johdosta kaikki komission riitauttamien kansallisten säännösten vaikutukset ovat poistuneet taannehtivasti – Mainitun määräajan päättymisen jälkeinen tapahtuma – Kanne ei ole menettänyt kohdettaan
(SEUT 258 artikla)
(ks. 30 ja 31 kohta)
Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Tarvittavista muutoksenhakukeinoista säätäminen tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi – Ulottuvuus
(SEU 2 ja SEU 19 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla)
(ks. 46–50, 54 ja 55 kohta)
Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Tarvittavista muutoksenhakukeinoista säätäminen tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi – Tuomareiden erottamattomuutta ja riippumattomuutta koskevien periaatteiden noudattaminen – Kansallinen säännöstö, jolla alennetaan ylimmän tuomioistuimen tuomareiden eläkeikää – Soveltaminen virassa oleviin tuomareihin – Loukkaaminen – Perustelut – Palvelussuhteen pakollisen päättymisen ikärajojen yhdenmukaistaminen – Oikeasuhteisuuden puuttuminen
(SEU 2 ja SEU 19 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla)
(ks. 57, 58, 71–73, 78–96 ja 124 kohta sekä tuomiolauselma)
Euroopan unionin oikeus – Periaatteet – Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan – Tuomareiden riippumattomuuden periaate – Ulottuvuus
(SEU 19 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toinen kohta)
(ks. 74–77 ja 108 kohta)
Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Tarvittavista muutoksenhakukeinoista säätäminen tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi – Tuomareiden riippumattomuuden periaatteen noudattaminen – Kansallinen säännöstö, jolla alennetaan ylimmän tuomioistuimen tuomareiden eläkeikää ja myönnetään jäsenvaltion presidentille harkintavalta jatkaa mainittujen tuomareiden aktiivista lainkäyttötehtävää – Loukkaaminen, jos yksityisille voi herätä perusteltuja epäilyjä siltä osin, ovatko asianomaiset tuomarit täysin ulkopuolisen vaikutusvallan ulottumattomissa, ja siltä osin, ovatko he neutraaleja vastakkain oleviin intresseihin nähden
(SEU 2 ja SEU 19 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla)
(ks. 110–112, 114–118, 123 ja 124 kohta sekä tuomiolauselma)
Tiivistelmä
Ylimmän tuomioistuimen tuomareiden eläkeiän alentamista koskevat Puolan lainsäädännön säännökset ovat ristiriidassa unionin oikeuden kanssa
Unionin tuomioistuimen hyväksyi suuressa jaostossa 24.6.2019 annetussa tuomiossa komissio v. Puola (C-619/18) komission Puolan tasavaltaa vastaan nostaman jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen, jossa vaadittiin toteamaan, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisia velvoitteitaan, koska yhtäältä se on säätänyt sellaisen toimenpiteen soveltamisesta, jolla alennetaan sellaisten ylimmän tuomioistuimen virassa olevien tuomareiden eläkeikää, jotka on nimitetty kyseiseen tuomioistuimeen ennen 3.4.2018, ja toisaalta antanut tasavallan presidentille harkintavallan jatkaa mainitun tuomioistuimen tuomareiden aktiivista lainkäyttötehtävää hiljattain vahvistetun eläkeiän saavuttamisen jälkeen.
Komissio arvosteli Puolan tasavaltaa siitä, että tämä on kyseisillä toimenpiteillä tuomareiden riippumattomuuden periaatteen ja erityisesti tuomareiden erottamattomuuden periaatteen vastaisesti laiminlyönyt jäsenvaltioilla edellä mainitun määräyksen perusteella olevat velvoitteet.
Unionin tuomioistuin otti tuomiossaan ensinnäkin kantaa SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan sovellettavuuteen ja ulottuvuuteen. Se huomautti tältä osin, että kyseisen määräyksen mukaan kaikkien jäsenvaltioiden on säädettävä tarvittavista oikeussuojakeinoista tehokkaan oikeussuojan, josta määrätään erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa, takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla. Jokaisen jäsenvaltion on erityisesti varmistettava SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan nojalla, että elimet, jotka kuuluvat unionin oikeudessa tarkoitettuina ”tuomioistuimina” sen oikeussuojakeinojen järjestelmään unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla ja jotka voivat joutua lausumaan unionin oikeuden tulkintaan ja soveltamiseen liittyvistä kysymyksistä, täyttävät tehokkaan oikeussuojan vaatimukset, mikä koskee tässä tapauksessa Puolan ylintä tuomioistuinta. Unionin tuomioistuin totesi lisäksi, että sen takaamiseksi, että kyseinen tuomioistuin voi antaa tehokasta oikeussuojaa, on ensisijaisen tärkeää suojata kyseisen elimen riippumattomuus, kuten vahvistetaan perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa alakohdassa. Tuomioistuinten riippumattomuuden vaatimus, joka kuuluu erottamattomasti tuomioistuimen tehtävään, on osa tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden ja oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan perusoikeuden keskeistä sisältöä, ja viimeksi mainitulla perusoikeudella on ensisijainen merkitys sen takaajana, että suojataan kaikkia niitä oikeuksia, joita yksityisillä on unionin oikeuden nojalla, ja että turvataan ne jäsenvaltioille yhteiset arvot, jotka on vahvistettu SEU 2 artiklassa.
Unionin tuomioistuin täsmensi tämän jälkeen kyseisen vaatimuksen ulottuvuutta. Se totesi tältä osin, että mainitusta vaatimuksesta johtuvat riippumattomuuden ja puolueettomuuden takeet edellyttävät sellaisten sääntöjen olemassaoloa, jotka koskevat muun muassa asianomaisen elimen kokoonpanoa ja sen jäsenten nimitystä ja toimikauden kestoa sekä perusteita, jotka koskevat elimen jäsenten pidättymistä päätöksenteosta, jääviyttä ja erottamista, ja joiden perusteella yksityisten kaikki perustellut epäilyt siltä osin, onko kyseinen elin täysin ulkopuolisen vaikutusvallan ulottumattomissa, ja siltä osin, onko se neutraali vastakkain oleviin intresseihin nähden, voidaan sivuuttaa. Tämä tuomareiden välttämätön vapaus kaikista ulkoisista toimenpiteistä tai painostuksista edellyttää erityisesti tiettyjä takeita, joilla voidaan suojata henkilöitä, joiden tehtäväksi päätöksenteko on annettu, kuten erottamattomuus. Kyseinen erottamattomuuden periaate edellyttää muun muassa, että tuomarit voivat hoitaa tehtäviään niin kauan kuin he eivät ole saavuttaneet pakollista eläkeikää tai heidän toimikautensa päättymiseen saakka, jos kyseinen toimikausi on määräaikainen. Vaikka mainittu periaate ei olekaan täysin ehdoton, siitä voidaan poiketa suhteellisuusperiaatetta noudattaen ainoastaan sillä edellytyksellä, että se on perusteltua oikeutetuista ja pakottavista syistä. Unionin tuomioistuin totesi esillä olevassa asiassa, että riidanalainen uudistus johtaa siihen, että ylimmän tuomioistuimen virassa olevien tuomareiden hoitamat tuomiovallan käyttöön liittyvät tehtävät päättyvät ennenaikaisesti, ja että se voidaan hyväksyä ainoastaan, jos se on perusteltu oikeutetulla tavoitteella ja jos se on kyseiseen tavoitteeseen nähden oikeasuhteista ja kunhan se ei ole omiaan herättämään yksityisissä edellä mainitun kaltaisia perusteltuja epäilyksiä. Unionin tuomioistuin katsoi kuitenkin, että ylimmän tuomioistuimen tuomareiden eläkeiän alentamista koskevan toimenpiteen soveltaminen kyseisessä tuomioistuimessa virassa oleviin tuomareihin ei täyttänyt näitä edellytyksiä, koska muun muassa se ei ollut perusteltu oikeutetulla tavoitteella. Se katsoi näin ollen, että mainitulla soveltamisella loukataan tuomareiden erottamattomuuden periaatetta, joka liittyy erottamattomasti tuomareiden riippumattomuuteen.
Unionin tuomioistuin otti viimeiseksi kantaa ylimmästä tuomioistuimesta annetulla uudella lailla tasavallan presidentille myönnettyyn harkintavaltaan jatkaa mainitun tuomioistuimen tuomareiden aktiivista lainkäyttötehtävää kyseisessä laissa vahvistetun uuden eläkeiän saavuttamisen jälkeen. Se huomautti, että vaikka yksinomaan jäsenvaltioiden tehtävänä on päättää, sallivatko ne tällaisen jatkamisen, niiden on kuitenkin silloin, kun ne päättävät ottaa tällaisen menettelyn käyttöön, huolehdittava siitä, että ne edellytykset ja yksityiskohtaiset säännöt, joita sovelletaan tällaiseen jatkamiseen, eivät ole sellaisia, että niillä voidaan loukata tuomareiden riippumattomuuden periaatetta. Tältä osin pelkästään sen perusteella, että tasavallan presidentin kaltaisella elimellä on oikeus päättää, salliiko se tällaisen mahdollisen jatkamisen, ei tosin voida yksistään päätellä, että mainittua periaatetta on loukattu. On kuitenkin tärkeää varmistua siitä, että tällaisten päätösten tekemiseen johtavat aineelliset edellytykset ja menettelysäännöt ovat sellaisia, ettei yksityisille voi herätä niiden johdosta perusteltuja epäilyjä asianomaisten tuomareiden riippumattomuudesta. Tätä varten on etenkin tärkeää, että mainitut edellytykset ja menettelysäännöt laaditaan siten, että kyseiset tuomarit ovat vapaita mahdollisilta houkutuksilta taipua sellaisiin ulkoisiin toimenpiteisiin tai painostuksiin, jotka voivat vaarantaa heidän riippumattomuutensa. Tällaisten menettelysääntöjen on siten oltava erityisesti sellaisia, että niillä voidaan sulkea pois paitsi kaikki suora vaikuttaminen ohjeiden muodossa myös kaikenlainen epäsuorempi vaikuttaminen, joka voi ohjata asianomaisten tuomareiden ratkaisuja. Unionin tuomioistuin toteaa kuitenkin ylimmästä tuomioistuimesta annetusta uudesta laista, että tämän lain mukaan kyseisen tuomioistuimen tuomareiden aktiivisen lainkäyttötehtävän jatkaminen edellyttää vastedes tasavallan presidentin päätöstä, joka on luonteeltaan harkinnanvarainen, jota ei tarvitse perustella ja johdon ei voida hakea muutosta tuomioistuimessa. Unionin tuomioistuin korostaa kyseisessä laissa säädetystä kansallisen tuomarineuvoston osallistumisesta menettelyyn ennen kuin tasavallan presidentti tekee päätöksen, että tällaisen elimen osallistuminen menettelyyn, joka koskee tuomarin tehtävien hoitamisen jatkamista sen jälkeen, kun hän on saavuttanut tavanomaisen eläkeikänsä, voi tosin lähtökohtaisesti osoittautua sellaiseksi, että sillä voidaan edistää kyseisen menettelyn objektiivisuutta. Näin on kuitenkin ainoastaan siltä osin kuin tietyt edellytykset täytetään ja etenkin kuin mainittu elin ei itse ole riippuvainen lainsäädäntö- ja täytäntöönpanovallasta eikä viranomaisesta, jolle sen on annettava lausunto, ja siltä osin kuin tällainen lausunto annetaan sekä objektiivisten että merkityksellisten kriteerien perusteella ja se perustellaan asianmukaisesti siten, että siitä voi objektiivisesti katsoen olla tälle viranomaiselle apua sen päätöksenteossa. Esillä olevassa asiassa unionin tuomioistuin katsoo, että on riittävää todeta, että kun otetaan huomioon etenkin se, ettei kansallisen tuomarineuvoston lausuntoja perustella, ne eivät ole sellaisia, että niistä voi omalta osaltaan olla tasavallan presidentille objektiivisesti katsoen apua, kun hän käyttää hänelle ylimmästä tuomioistuimesta annetussa uudessa laissa annettua valtuutta, joten kyseinen valtuus voi herättää etenkin yksityisissä perusteltuja epäilyjä siltä osin, ovatko asianomaiset tuomarit täysin ulkopuolisen vaikutusvallan ulottumattomissa, ja siltä osin, ovatko he neutraaleja mahdollisesti vastakkain oleviin intresseihin nähden.