62021CJ0158_RES
Vec C‑158/21
Trestné konanie
proti
Lluísovi Puigovi Gordimu a i.
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Supremo)
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 31. januára 2023
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Justičná spolupráca v trestných veciach – Európsky zatykač – Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV – Postupy odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Podmienky výkonu – Právomoc súdneho orgánu vydávajúceho zatykač – Článok 47 druhý odsek Charty základných práv Európskej únie – Právo na prístup k súdu vopred zriadenému zákonom – Možnosť vydať nový európsky zatykač na tú istú osobu“
Prejudiciálne otázky – Skrátené prejudiciálne konanie – Podmienky – Okolnosti odôvodňujúce rýchle prejednanie – Neexistencia – Prerušenie konania prebiehajúceho pred vnútroštátnym súdom až do odpovede Súdneho dvora – Osoby, proti ktorým je vedené trestné konanie vo veci samej, ktoré sa v súčasnosti nenachádzajú vo väzbe
(Štatút Súdneho dvora, článok 23a; Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 105 ods. 1)
(pozri body 26 – 30)
Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Prejudiciálne otázky – Prípustnosť – Otázky týkajúce sa povinností súdneho orgánu vykonávajúceho európsky zatykač, ktoré položil súdny orgán vydávajúci zatykač – Prípustné otázky
(Článok 267 ZFEÚ; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299)
(pozri body 53, 54)
Prejudiciálne otázky – Prípustnosť – Podmienky – Otázky, ktoré majú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu – Otázky výkladu ustanovení práva Únie, ktoré nemajú priamy účinok – Neexistencia vplyvu
(Článok 267 ZFEÚ)
(pozri bod 59)
Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Možnosť odmietnuť vykonať európsky zatykač – Odmietnutie na základe dôvodu, ktorý vyplýva výlučne z práva vykonávajúceho členského štátu – Neprípustnosť – Vnútroštátne ustanovenie stanovujúce odmietnutie výkonu v prípade porušenia základného práva zakotveného právom Únie – Možnosť vykonávajúceho súdneho orgánu uplatniť takéto ustanovenie – Podmienka
(Charta základných práv Európskej únie, články 4 a 47; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, články 1, 3, 4, 4a, článok 6 ods. 1 a článok 8)
(pozri body 69 – 76, 79, bod 1 výroku)
Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Možnosť odmietnuť vykonať európsky zatykač – Odmietnutie vykonania na základe overenia, zo strany vykonávajúceho členského štátu, právomoci súdneho orgánu, ktorý vydal zatykač, vydať takýto zatykač – Neprípustnosť
(Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, odôvodnenie 6, článok 1 ods. 1 a 2 a článok 6 ods. 1)
(pozri body 84 – 89, bod 2 výroku)
Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Odovzdávanie odsúdených alebo podozrivých osôb súdnym orgánom vydávajúcim zatykač – Povinnosť rešpektovať základné práva a základné právne zásady – Právo na prístup k nezávislému a nestrannému súdu zriadenému zákonom – Odmietnutie vykonania odôvodnené rizikom, že o odovzdanej osobe bude rozhodovať súd, ktorý nemá právomoc na tento účel – Neprípustnosť – Výnimka – Podmienky – Systémové alebo všeobecné nedostatky v členskom štáte vydávajúcom zatykač alebo nedostatky ovplyvňujúce súdnu ochranu objektívne identifikovateľnej skupiny osôb, do ktorej dotknutá osoba patrí – Zjavný nedostatok právomoci súdu, ktorý má rozhodovať v konaní týkajúcom sa uvedenej osoby
(Charta základných práv Európskej únie, článok 47 druhý odsek; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 1 ods. 3)
(pozri body 97, 98, 101 – 103, 105 – 111, 114, 115, 119, 120, bod 3 výroku)
Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Odovzdávanie odsúdených alebo podozrivých osôb súdnym orgánom vydávajúcim zatykač – Povinnosť rešpektovať základné práva a základné právne zásady – Právo na prístup k nezávislému a nestrannému súdu zriadenému zákonom – Odmietnutie vykonania odôvodnené rizikom, že o odovzdanej osobe bude rozhodovať súd, ktorý nemá právomoc na tento účel – Odmietnutie odôvodnené existenciou správy pracovnej skupiny pre svojvoľné zadržiavanie, ktorá sa netýka priamo situácie tejto osoby – Neprípustnosť – Posúdenie systémových alebo všeobecných nedostatkov súdneho systému členského štátu vydávajúceho zatykač zo strany vykonávajúceho súdneho orgánu – Posúdenie nedostatkov ovplyvňujúcich súdnu ochranu objektívne identifikovateľnej skupiny osôb, do ktorej dotknutá osoba patrí, zo strany vykonávajúceho súdneho orgánu – Správa, ktorú možno zohľadniť v rámci týchto posúdení
(Charta základných práv Európskej únie, článok 47 druhý odsek; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 1 ods. 3)
(pozri body 122 – 126, bod 4 výroku)
Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Odovzdávanie odsúdených alebo podozrivých osôb súdnym orgánom vydávajúcim zatykač – Povinnosť rešpektovať základné práva a základné právne zásady – Právo na prístup k nezávislému a nestrannému súdu zriadenému zákonom – Odmietnutie vykonania odôvodnené rizikom, že o odovzdanej osobe bude rozhodovať súd, ktorý nemá právomoc na tento účel – Neexistencia predchádzajúcej žiadosti o doplňujúce informácie zaslanej súdnemu orgánu vydávajúcemu zatykač – Neprípustnosť
(Článok 4 ods. 3 prvý pododsek ZEÚ; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 8 ods. 1 a článok 15 ods. 2)
(pozri body 131 – 136, bod 5 výroku)
Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Odovzdávanie odsúdených alebo podozrivých osôb súdnym orgánom vydávajúcim zatykač – Odmietnutie vykonania prvého európskeho zatykača na vyžiadanú osobu – Vydanie viacerých po sebe nasledujúcich európskych zatykačov na túto istú osobu – Prípustnosť – Podmienky
(Charta základných práv Európskej únie, článok 47 druhý odsek; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 1 ods. 3)
(pozri body 140 – 146, bod 6 výroku)
Zhrnutie
V nadväznosti na prijatie zákonov týkajúcich sa nezávislosti autonómnej oblasti Katalánsko (Španielsko) a konania referenda na tento účel bolo začaté trestné konanie proti rôznym osobám na Tribunal Supremo (Najvyšší súd, Španielsko), vnútroštátnom súde, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Na jeseň 2019 tento súd vydal viacero európskych zatykačov (EZ). Konania o vykonaní EZ vydaných na C. Puigdemonta Casamajóa a A. Comína Oliveresa boli prerušené po tom, ako boli zvolení do Európskeho parlamentu. Pokiaľ ide o EZ vydaný na L. Puiga Gordiho, Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Holandskojazyčný prvostupňový súd Brusel, Belgicko) uznesením prijatým v auguste 2020 odmietol jeho vykonanie z dôvodu, že podľa jeho názoru vnútroštátny súd nemá právomoc vydať tento EZ. Rozsudkom vyhláseným v januári 2021 Cour d’appel de Bruxelles (Odvolací súd Brusel, Belgicko) zamietol odvolanie podané proti tomuto uzneseniu.
V tomto kontexte vnútroštátny súd položil Súdnemu dvoru rad otázok, ktorých cieľom bolo v podstate určiť, či vykonávajúci súdny orgán môže odmietnuť vykonať EZ s odvolaním sa na nedostatok právomoci súdneho orgánu, ktorý vydal predmetný zatykač, vydať tento zatykač alebo rozhodovať o trestne stíhanej osobe, a či rámcové rozhodnutie o EZ (
1
) bráni vydaniu nového EZ po tom, ako bolo odmietnuté vykonanie prvého EZ.
Súdny dvor zasadajúci vo veľkej komore vo svojom rozsudku spresnil najmä podmienky, ktoré umožňujú vykonávajúcemu súdnemu orgánu odmietnuť vyhovieť EZ z dôvodu existencie rizika, že v prípade odovzdania vyžiadanej osoby by v súvislosti s takýmto nedostatkom právomoci došlo k porušeniu základného práva tejto osoby na spravodlivý proces (
2
).
Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade Súdny dvor uviedol, že vykonávajúci súdny orgán nemôže odmietnuť vykonanie EZ na základe dôvodu na nevykonanie, ktorý nevyplýva z rámcového rozhodnutia 2002/584, ale vyplýva výlučne z práva vykonávajúceho členského štátu. Súdny dvor v tejto súvislosti uviedol, že všetky dôvody uvedené v jeho judikatúre ako dôvody, ktoré zaväzujú alebo oprávňujú nevyhovieť EZ, vyplývajú z rámcového rozhodnutia 2002/584. Okrem toho, keby sa pripustilo, že členský štát môže k uvedeným dôvodom pridať ďalšie dôvody založené na vnútroštátnom práve a umožňujúce nevyhovieť EZ, bránilo by to riadnemu fungovaniu zjednodušeného a efektívneho systému odovzdávania osôb, ktorý bol zavedený týmto rámcovým rozhodnutím. Súdny dvor však doplnil, že členský štát je oprávnený výnimočne uplatniť dôvod na nevykonanie založený na povinnosti zaručiť rešpektovanie základných práv, ktoré dotknutej osobe priznáva právo Únie (
3
), pri dodržaní striktných podmienok stanovených v tejto súvislosti v judikatúre Súdneho dvora.
V druhom rade Súdny dvor rozhodol, že vykonávajúci súdny orgán nemôže overiť, či bol EZ vydaný súdnym orgánom, ktorý má právomoc na tento účel, a odmietnuť vykonanie tohto EZ, ak sa domnieva, že to tak nie je (
4
). V tejto súvislosti článok 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 stanovuje, že súdnym orgánom vydávajúcim zatykač je súdny orgán členského štátu vydávajúceho zatykač, ktorý má podľa práva tohto štátu právomoc na vydanie EZ. Aj keď vykonávajúcemu súdnemu orgánu prináleží, aby sa pred vykonaním EZ ubezpečil, že tento zatykač bol skutočne vydaný súdnym orgánom, vykonávajúci súdny orgán naproti tomu nemôže overiť, či dotknutý súdny orgán má vzhľadom na právne predpisy členského štátu vydávajúceho zatykač právomoc vydať takýto zatykač. Prináleží totiž každému členskému štátu, aby v rámci procesnej autonómie, ktorá je mu priznaná, určil súdne orgány, ktoré majú právomoc vydať EZ, pričom samotné tieto súdne orgány majú potom následne posudzovať, či majú z hľadiska práva členského štátu vydávajúceho zatykač právomoc na tento účel.
V treťom rade Súdny dvor uviedol, že vykonávajúci súdny orgán, ktorý má rozhodnúť o odovzdaní osoby, na ktorú bol vydaný EZ, nemôže odmietnuť vykonať tento zatykač z dôvodu, že tejto osobe hrozí, že po jej odovzdaní do členského štátu vydávajúceho zatykač bude o nej rozhodovať súd, ktorý nemá právomoc na tento účel, s výnimkou situácie, keď
– jednak tento súdny orgán má k dispozícii objektívne, spoľahlivé, presné a náležite aktualizované informácie, ktoré s ohľadom na požiadavku na súd zriadený zákonom svedčia o existencii systémových alebo všeobecných nedostatkov vo fungovaní súdneho systému členského štátu vydávajúceho zatykač alebo nedostatkov ovplyvňujúcich súdnu ochranu objektívne identifikovateľnej skupiny osôb, do ktorej dotknutá osoba patrí, ktoré znamenajú, že osoby podliehajúce súdnej právomoci sú v tomto členskom štáte vo všeobecnosti zbavené účinného právneho prostriedku, ktorý umožňuje preskúmať právomoc trestného súdu, ktorý má o nich rozhodnúť, a
– jednak uvedený súdny orgán konštatuje, že za konkrétnych okolností prejednávanej veci existujú závažné a preukázané dôvody domnievať sa, najmä vzhľadom na dôkazy predložené osobou, na ktorú bol vydaný tento EZ, že súd, ktorý bude rozhodovať v konaní vedenom proti tejto osobe, zjavne nemá právomoc na tento účel.
Súdny dvor predovšetkým pripomenul, že právomoc súdu rozhodovať o veci je súčasťou požiadavky na „súd zriadený zákonom“, ktorá vyplýva z článku 47 Charty. Preto v prípade, keď osoba, na ktorú bol vydaný EZ, tvrdí, že po svojom odovzdaní bude vystavená porušeniu svojho práva na účinný prostriedok nápravy pred nestranným súdom z dôvodu nedostatku právomoci súdu, ktorý bude o nej rozhodovať, vykonávajúcemu súdnemu orgánu prináleží, aby v rámci tohto preskúmania v dvoch etapách posúdil dôvodnosť tohto tvrdenia. Ak sa vykonávajúci súdny orgán domnieva, že informácie, ktoré má k dispozícii, nepreukazujú existenciu uvedených nedostatkov, tento orgán nemôže odmietnuť vykonať tento EZ z tohto dôvodu. Ak totiž právny poriadok členského štátu vydávajúceho zatykač stanovuje právne prostriedky umožňujúce preskúmať právomoc súdu, ktorý má rozhodnúť o takejto osobe (vo forme preskúmania svojej vlastnej právomoci týmto súdom alebo vo forme opravného prostriedku podaného na iný súd), riziko, že o tejto osobe bude rozhodovať súd tohto členského štátu, ktorý nemá právomoc na tento účel, možno v zásade vylúčiť tým, že uvedená osoba uplatní tieto právne prostriedky. Pri neexistencii informácií, ktoré by preukazovali existenciu uvedených nedostatkov, vykonávajúci súdny orgán nemôže predpokladať, že takéto právne prostriedky neexistujú, keďže v súlade so zásadou vzájomnej dôvery je tento orgán naopak povinný založiť svoju analýzu na existencii a účinnosti uvedených právnych prostriedkov.
Vo štvrtom a poslednom rade Súdny dvor konštatoval, že je možné vydať viacero po sebe nasledujúcich EZ na vyžiadanú osobu s cieľom dosiahnuť jej odovzdanie členským štátom po tom, ako tento členský štát odmietol vykonať prvý EZ na túto osobu, pokiaľ by vykonanie nového EZ neviedlo k porušeniu základných práv a základných právnych zásad zakotvených článkom 6 ZEÚ (
5
) a pokiaľ je vydanie tohto nového EZ primerané. Vydanie nového EZ sa totiž môže ukázať ako nevyhnutné, najmä po tom, ako boli vylúčené skutočnosti, ktoré bránili vykonaniu predchádzajúceho EZ. V rámci preskúmania primeranosti vydania nového EZ je však súdny orgán vydávajúci zatykač povinný zohľadniť povahu a závažnosť trestného činu, pre ktorý je vyžiadaná osoba trestne stíhaná, dôsledky, ktoré pre túto osobu vyplývajú z jedného alebo viacerých EZ, ktoré na ňu boli predtým vydané, alebo tiež perspektívy vykonania prípadného nového EZ.
(
1
)	Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34), zmenené rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009 (Ú. v. EÚ L 81, 2009, s. 24) (ďalej len „rámcové rozhodnutie 2002/584“).
(
2
)	Toto právo je zakotvené v článku 47 druhom odseku Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
(
3
)	Článok 1 ods. 3 rámcového rozhodnutia 2002/584.
(
4
)	Súdny dvor rozhodol na základe článku 1 ods. 1 a 2 a článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584.
(
5
)	Táto povinnosť je stanovená v článku 1 ods. 3 rámcového rozhodnutia 2002/584.