Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
DEAN SPIELMANN
prednesené 16. októbra 2025(1)
Vec C‑484/24
NTH Haustechnik GmbH
proti
EM
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Krajinský pracovný súd Dolné Sasko, Nemecko)]
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana osobných údajov – Zákonnosť spracúvania údajov v rámci súdneho konania v pracovnoprávnej veci – Údaje získané zamestnávateľom na preukázanie vážneho porušenia povinností zamestnancom – Spracovanie dôkazov získaných protiprávnym spôsobom – Zásada minimalizácie uchovávania – Procesná autonómia členských štátov “
Úvod
1.        Prejudiciálna otázka, ktorá je predmetom týchto cielených návrhov, sa v súlade so žiadosťou Súdneho dvora týka výkladu článku 5 ods. 1 písm. e) nariadenia (EÚ) 2016/679(2). Súdny dvor sa má v podstate zaoberať otázkou, či a v akom rozsahu môžu byť osobné údaje predložené ako dôkazy v rámci vnútroštátneho súdneho konania, ktoré boli získané použitím iných osobných údajov, ktoré boli pôvodne získané alebo uchovávané v rozpore so zásadou minimalizácie uchovávania, zákonným spôsobom spracúvané vnútroštátnym súdom.
2.        Návrh na začatie prejudiciálneho konania podal Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Krajinský pracovný súd Dolné Sasko, Nemecko) v konaní medzi spoločnosťou NTH Haustechnik GmbH (ďalej len „NTH“) a jej bývalou zamestnankyňou (ďalej len „žalovaná“) vo veci žaloby o náhradu škody súvisiacej s neoprávneným online predajom majetku patriaceho spoločnosti NTH zo strany žalovanej.
Právny rámec
Právo Únie
3.        Článok 5 ods. 1 GDPR, nazvaný „Zásady spracúvania osobných údajov“, znie:
„1.      Osobné údaje musia byť:
a)      spracúvané zákonným spôsobom, spravodlivo a transparentne vo vzťahu k dotknutej osobe (‚zákonnosť, spravodlivosť a transparentnosť‘);
…
e)      uchovávané vo forme, ktorá umožňuje identifikáciu dotknutých osôb najviac dovtedy, kým je to potrebné na účely, na ktoré sa osobné údaje spracúvajú; osobné údaje sa môžu uchovávať dlhšie, pokiaľ sa budú spracúvať výlučne na účely archivácie vo verejnom záujme, na účely vedeckého alebo historického výskumu či na štatistické účely v súlade s článkom 89 ods. 1 za predpokladu prijatia primeraných technických a organizačných opatrení vyžadovaných týmto nariadením na ochranu práv a slobôd dotknutých osôb (‚minimalizácia uchovávania‘);
…“
4.        Článok 6 GDPR s názvom „Zákonnosť spracúvania“ stanovuje:
„1.      Spracúvanie je zákonné iba vtedy a iba v tom rozsahu, keď je splnená aspoň jedna z týchto podmienok:
…
e)      spracúvanie je nevyhnutné na splnenie úlohy realizovanej vo verejnom záujme alebo pri výkone verejnej moci zverenej prevádzkovateľovi;
…
2.      Členské štáty môžu zachovať alebo zaviesť špecifickejšie ustanovenia s cieľom prispôsobiť uplatňovanie pravidiel tohto nariadenia s ohľadom na spracúvanie v súlade s odsekom 1 písm. c) a e), a to presnejším stanovením osobitných požiadaviek na spracúvanie a stanovením ďalších opatrení, ktorými sa zaistí zákonné a spravodlivé spracúvanie, vrátane požiadaviek na iné osobitné situácie spracúvania stanovené v kapitole IX.
3.      Základ pre spracúvanie uvedené v odseku 1 písm. c) a e) musí byť stanovený:
a)      v práve Únie alebo
b)      v práve členského štátu vzťahujúcom sa na prevádzkovateľa.
Účel spracúvania sa stanoví v tomto právnom základe, alebo pokiaľ ide o spracúvanie uvedené v odseku 1 písm. e), spracúvanie je nevyhnutné na splnenie úlohy realizovanej vo verejnom záujme alebo pri výkone verejnej moci zverenej prevádzkovateľovi. Uvedený právny základ môže obsahovať osobitné ustanovenia na prispôsobenie uplatňovania pravidiel tohto nariadenia, vrátane: všeobecných podmienok vzťahujúcich sa na zákonnosť spracúvania prevádzkovateľom; typov spracúvaných údajov; dotknutých osôb; subjektov, ktorým sa môžu osobné údaje poskytnúť, a účel[ov], na ktoré ich možno poskytnúť; obmedzenia účelu; doby uchovávania; a spracovateľských operácií a postupov vrátane opatrení na zabezpečenie zákonného a spravodlivého spracúvania, ako napríklad tie na iné osobitné situácie spracúvania, ako sú stanovené v kapitole IX. Právo Únie alebo právo členského štátu musí spĺňať cieľ verejného záujmu a byť primerané sledovanému oprávnenému cieľu.
…“
5.        Článok 23 GDPR, nazvaný „Obmedzenia“, stanovuje:
„1.      V práve Únie alebo práve členského štátu, ktorému prevádzkovateľ alebo sprostredkovateľ podliehajú, sa prostredníctvom legislatívneho opatrenia môže obmedziť rozsah povinností a práv ustanovených v článkoch 12 až 22 a v článku 34, ako aj v článku 5, pokiaľ jeho ustanovenia zodpovedajú právam a povinnostiam ustanoveným v článkoch 12 až 22, ak takéto obmedzenie rešpektuje podstatu základných práv a slobôd a je nevyhnutným a primeraným opatrením v demokratickej spoločnosti s cieľom zaistiť:
…
j)      vymáhanie občianskoprávnych nárokov.
…“
Nemecké právo
Občiansky súdny poriadok
6.        Ustanovenie § 138 Zivilprozessordnung (Občiansky súdny poriadok) z 30. januára 1877(3), nazvaný „Povinnosť vysvetliť skutkový stav, povinnosť pravdivosti“, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej stanovuje:
„1.      Účastníci konania sú povinní vyjadriť sa ku skutkovým okolnostiam pravdivo a nič nezamlčovať.
2.      Každý účastník konania je povinný vyjadriť sa k skutočnostiam uvádzaným protistranou.
3.      Skutočnosti, ktoré nie sú výslovne spochybnené, sa považujú za nesporné, ak z ostatných vyhlásení účastníka konania nevyplýva, že má v úmysle ich napadnúť.
4.      Výhrada nevedomosti je prípustná len v prípade skutočností, ktoré ani neboli vlastným konaním účastníka konania, ani ich nevnímal vlastnými zmyslami.“
Spolkový zákon o ochrane údajov
7.        Ustanovenie § 3 Bundesdatenschutzgesetz (spolkový zákon o ochrane údajov) z 30. júna 2017(4), nazvaný „Spracovanie osobných údajov orgánmi verejnej moci“, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, stanovuje:
„Spracúvanie osobných údajov orgánom verejnej moci je prípustné, ak je nevyhnutné na splnenie úlohy, ktorá patrí do právomoci prevádzkovateľa, alebo pri výkone verejnej moci zverenej tomuto prevádzkovateľovi.“
Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
8.        Spoločnosť NTH je podnikom, ktorý prevádzkuje vykurovanie a klimatizáciu. Žalovaná bola zamestnankyňou spoločnosti a bola vydatá za jej konateľa. Syn žalovanej a konateľa NTH je tiež zamestnancom tejto spoločnosti.
9.        Pracovný pomer medzi spoločnosťou NTH a žalovanou sa skončil 31. októbra 2019 a manželia sa rozišli 26. júna 2022. Až do odluky však mala žalovaná naďalej možnosť vstúpiť do priestorov spoločnosti a používať počítače, ktoré sa v nich nachádzali. Otázka, či tak urobila len na súkromné účely alebo či naďalej vykonávala činnosti pre NTH, je sporná.
10.      Hneď po odluke manželov NTH zistila, že žalovaná predala na vlastný účet podnikový majetok spoločnosti prostredníctvom online predajnej platformy eBay, a preto od nej požaduje náhradu škody.
11.      Vnútroštátny súd uvádza, že NTH sa o predajných transakciách žalovanej dozvedela prostredníctvom počítačového prístupu k súkromnému účtu žalovanej na platforme eBay. Na tento účel syn žalovanej a konateľa spoločnosti NTH použil prihlasovacie meno a heslo k účtu žalovanej na platforme eBay. Otázka, akým spôsobom sa o ňom dozvedel, je sporná.
12.      V tejto súvislosti NTH tvrdí, že informácie o používaní online predajnej platformy eBay žalovanou získala nahliadnutím do histórie prehliadania pracovného počítača spoločnosti, ktorý žalovaná používala, a že heslo sa dozvedela nahliadnutím do „rodinného priečinka“ vytvoreného na serveri NTH, v ktorom bolo heslo uložené. Žalovaná naopak tvrdí, že svoje prístupové heslo na účet platformy eBay neuchovávala v úložných priestoroch počítača spoločnosti, a tvrdí, že NTH použila mobilný telefón, ktorý bol zaregistrovaný na meno spoločnosti, ale ktorý používala žalovaná, na to, aby na platforme eBay zmenila heslo k súkromnému účtu žalovanej a získala k nemu prístup.
13.      Vnútroštátny súd zastáva názor, že získanie a uchovávanie údajov, ktoré vykonala NTH, a prostredníctvom ktorého sa dozvedela o predaji, ktorý uskutočnila žalovaná na online predajnej platforme eBay, mohli byť vykonané nezákonne. Okrem toho vychádza z toho, že jeho vlastná súdna činnosť a prípadne použitie údajov získaných spoločnosťou NTH na účely prijatia jeho rozhodnutia predstavujú spracúvanie údajov v zmysle GDPR. V tejto súvislosti sa vnútroštátny súd v podstate pýta na podmienky, ktoré musia byť stanovené vnútroštátnou právnou úpravou pre úkony spracúvania údajov vykonávané v rámci súdnej funkcie, ako aj na právne základy a hmotnoprávne kritériá, ktorými sa takéto úkony musia riadiť.
14.      Za týchto podmienok Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Krajinský pracovný súd Dolné Sasko, Nemecko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Spĺňajú ustanovenia článku 92 Grundgesetz (základný zákon), § 138, 286, 355 a nasl. ZPO Občianskeho súdneho poriadku v prípade samostatného súdneho spracúvania údajov spadajúceho pod článok 6 ods. 1 písm. e) a článok 6 ods. 3 [GDPR] požiadavku určitosti vyplývajúcu z článku 8 ods. 2, článku 52 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie[(5)] a článku 5 ods. 1 písm. c) [GDPR], ak je súdne spracovanie údajov spojené so zásahom do základných práv účastníka konania alebo tretej osoby?
2.      a)      Môže sa vnútroštátny súd pri spracúvaní údajov – najmä osobných údajov – opierať o skutočnosť, že toto spracúvanie je povolené podľa článku 17 ods. 3 písm. e) GDPR, alebo sú výlučným základom pre súdne spracovanie údajov články 6 a 9 GDPR?
b)      Ak článok 17 ods. 3 písm. e) GDPR môže v zásade tvoriť právny základ pre súdne spracovanie údajov:
aa)      Vzťahuje sa to aj na prípady, v ktorých pôvodné získanie týchto údajov účastníkom konania alebo treťou osobou nebolo zákonné?
bb)      Vedie spracúvanie pôvodne nezákonne získaných údajov na základe všeobecne platnej zásady spravodlivosti [článok 5 ods. 1 písm. a) GDPR] k obmedzeniu súdneho spracúvania podľa sekundárneho práva v tom zmysle, že článok 17 ods. 3 písm. e) GDPR sa uplatňuje len za určitých podmienok alebo v určitých medziach?
cc)      Má sa ustanovenie článku 17 ods. 3 písm. e) GDPR chápať tak, že zákaz súdneho použitia pôvodne nezákonne získaných údajov je vždy vylúčený – t. j. súd musí tieto údaje vždy použiť – ak pôvodné získavanie údajov nebolo uskutočnené v tajnosti a slúži na preukázanie úmyselného porušenia povinnosti?
3.      Bez ohľadu na to, či sa na súdne spracovanie osobných údajov vzťahuje článok 17 ods. 3 písm. e) GDPR alebo článok 6 ods. 1 písm. c) alebo e), článok 6 ods. 3, článok 9 GDPR alebo iné ustanovenia práva Únie:
a)      Vyžadujú zásady nevyhnutnosti a minimalizácie údajov podľa článku 52 ods. 1 druhej vety [Charty], článku 5 ods. 1 písm. a) GDPR, najmä pokiaľ ide o spracúvanie pôvodne nezákonne získaných alebo uchovávaných údajov, komplexné preskúmanie proporcionality a zváženie zo strany súdov?
b)      Aký vplyv má článok 5 ods. 1 písm. e) GDPR, ktorý stanovuje, že osobné údaje sa môžu uchovávať len tak dlho, ako je to potrebné na ich účel, na následné súdne spracovanie osobných údajov, najmä v prípadoch, keď
–        pôvodné získavanie údajov slúžilo na iné účely alebo
–        pôvodné nezákonné získavanie údajov sa uskutočnilo už dávno, alebo
–        nezákonné uchovávanie bolo udržiavané dlhšie obdobie, alebo
–        nezákonné získavanie údajov sa týka údajov, ktoré boli uložené – možno nezákonne – už dávno, alebo
–        subjekt alebo osoba, ktorá spracúva alebo získava údaje, sa jednostranne alebo na základe individuálnej alebo kolektívnej zmluvy zaviazala vymazať údaje v určitej lehote, ale výmaz nevykonala?
c)      Vyplýva z práva Únie, najmä z článku 8 [Charty], článku 6 ods. 1 písm. c) alebo e), článku 6 ods. 3, článku 9 GDPR, že vnútroštátny súd môže použiť dôkaz, ktorý bol získaný porušením práv na ochranu osobnosti, len ak existuje uznateľný záujem strany zaťaženej dôkazným bremenom, ktorý presahuje jednoduchý záujem na dôkaze, alebo z práva Únie v tomto ohľade nevyplývajú žiadne požiadavky, takže je na vnútroštátnom právnom poriadku, aby v tomto ohľade prijal ustanovenia?
d)      Vyplýva z článku 47 ods. 2 [Charty], ktorý zaručuje právo na účinnú súdnu ochranu a najmä na spravodlivý proces, podľa ktorého musia byť účastníci občianskeho súdneho konania v zásade schopní dostatočne odôvodniť svoj cieľ právnej ochrany a preukázať, že súdne spracúvanie osobných údajov žalujúceho zamestnanca, ktoré zamestnávateľ nezákonne získal, môže byť nevhodné a neprimerané v užšom zmysle len vtedy, ak by sa ukázalo, že získanie údajov podľa práva Únie predstavuje závažné porušenie článku 7 a článku 8 [Charty] a iné možné sankcie pre zamestnávateľa (napr. náhrada škody podľa článku 82 GDPR a uloženie správnej pokuty podľa článku 83 GDPR) by boli úplne nedostatočné, alebo môže nevhodnosť a neprimeranosť vzniknúť už v prípade iných, menej závažných porušení ochrany údajov pri pôvodnom získaní údajov?
e)      Musí súd pri rozhodovaní o tom, či využije údaje pôvodne získané od účastníka konania alebo tretej strany v rámci svojho súdneho spracovania osobných údajov, zohľadniť, či si subjekt, ktorý získal údaje, splnil informačné povinnosti podľa článku 13 GDPR? Ak áno: za akých podmienok a podľa akých kritérií to musí súd zohľadniť?
f)      Vzťahuje sa skutočnosť, že súd je pri spracúvaní osobných údajov viazaný GDPR a [Chartou], aj na osobné údaje tretích strán? Akým spôsobom ovplyvňuje prípadné porušenie právnych predpisov o ochrane údajov vo vzťahu k tretím osobám počas pôvodného získavania údajov následné súdne spracúvanie údajov v spore medzi dvoma stranami? Môže sa strana odvolávať na porušenie, ku ktorému nedošlo voči nej, ale voči tretej osobe, alebo to nie je tak?“
15.      Písomné pripomienky predložili Európska komisia, nemecká, maďarská a fínska vláda. Komisia a nemecká vláda predniesli svoje ústne pripomienky na pojednávaní 2. júla 2025.
Analýza
Úvodné pripomienky
16.      Treťou prejudiciálnou otázkou písm. b), ktorá je predmetom týchto cielených návrhov, sa vnútroštátny súd v podstate pýta na vplyv, aký má spracúvanie údajov, ktoré je v rozpore so zásadou minimalizácie uchovávania stanovenou v článku 5 ods. 1 písm. e) GDPR, na zákonnosť „následných úkonov spracúvania“(6) v rámci jeho súdnej činnosti, pokiaľ ide o ďalšie údaje, ktoré bolo možné získať len na základe týchto prvých uvedených údajov.
17.      Na pochopenie veci považujem za užitočné spresniť, že treba rozlišovať medzi dvoma druhmi osobných údajov, o ktoré ide v prejednávanej veci. Na jednej strane údaje o žalovanej uložené na serveri spoločnosti NTH a v histórii prehliadania počítača spoločnosti používaného žalovanou, či dokonca v telefóne spoločnosti, ktorý mala žalovaná k dispozícii, umožnili spoločnosti NTH získať heslo a používateľské meno žalovanej na platforme eBay s cieľom získať prístup k jej súkromnému účtu na online predajnej platforme eBay. V záujme zjednodušenia budem v týchto návrhoch používať pre tieto údaje pojem „pôvodné údaje“. Na druhej strane údaje o predaji podnikového majetku spoločnosti, ktoré boli získané z internetovej stránky platformy eBay a ktoré slúžili ako základ pre žalobu podanú spoločnosťou NTH proti žalovanej, budú označované ako „údaje o predaji“.
18.      Po prvé, pokiaľ ide o pôvodné údaje, vnútroštátny súd uviedol, že otázka, akým spôsobom sa syn žalovanej a konateľa spoločnosti NTH dozvedel o hesle a používateľskom mene žalovanej na platforme eBay, je sporná. V rámci tretej prejudiciálnej otázky písm. b) však podľa všetkého vychádza z predpokladu, že tieto údaje boli získané a uchovávané v rozpore so zásadou minimalizácie uchovávania stanovenou v článku 5 ods. 1 písm. e) GDPR, podľa ktorej sa osobné údaje môžu uchovávať „najviac dovtedy, kým je to potrebné na účely, na ktoré sa osobné údaje spracúvajú“.
19.      Na tento účel vnútroštátny súd odkazuje na skutočnosť, že „pôvodné získanie údajov slúžilo iné účely“. Spomína tiež nezákonné získavanie, ktoré „sa uskutočnilo už dávno“, nezákonné uchovávanie „dávno“ alebo „ktoré bolo udržiavané dlhšie obdobie“, ako aj porušenie zmluvnej povinnosti vymazať získané údaje „v určitej lehote“. Rozumiem tomu tak, že tu ide o tvrdenie, že získavanie pôvodných údajov slúžilo na iné účely než umožniť spoločnosti získavať v budúcnosti ďalšie údaje, a to údaje o predaji, na účely podania žaloby proti žalovanej, a že doba uchovávania pôvodných údajov prekročila dobu nevyhnutnú na dosiahnutie účelov, na ktoré boli tieto údaje pôvodne získané a uchovávané.(7)
20.      Po druhé, pokiaľ ide o údaje o predaji, podľa môjho názoru sa na ne nemôžu vzťahovať hypotézy o pôvodnom získaní, ktoré slúžilo na „iné účely“, alebo o uchovávaní, ktoré siahalo do minulosti, trvalo dlhé obdobia alebo sa uskutočnilo v rozpore so zmluvnou povinnosťou výmazu. Z informácií v spise totiž nijako nevyplýva, že by tieto údaje boli spoločnosťou NTH uchovávané dlhé obdobie alebo že by ich získavanie spoločnosťou NTH slúžilo na iný účel než podanie žaloby proti žalovanej. Okrem toho nejde o to sa ani zaoberať hypotetickým nezákonným získavaním alebo uchovávaním údajov o online predaji prostredníctvom platformy eBay.
21.      Napriek tomu podľa môjho názoru z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že vnútroštátny súd vychádza z predpokladu, že pokiaľ NTH skutočne porušila zásadu stanovenú v článku 5 ods. 1 písm. e) GDPR vo vzťahu k pôvodným údajom, je následné použitie tých istých údajov na účely získania prístupu k súkromnému účtu žalovanej na platforme eBay nezákonné, a v dôsledku toho je nezákonné aj získavanie údajov o predaji spoločnosťou NTH.(8)
22.      Záujem prejednávanej veci teda spočíva v zákonnosti spracúvania údajov o predaji vnútroštátnym súdom v rámci jeho súdnej činnosti, pričom GDPR sa uplatňuje na všetky operácie spracúvania vykonávané súdnymi orgánmi, akým je vnútroštátny súd.(9) Z toho vyplýva, že v odpovedi, ktorá sa má poskytnúť tomuto súdu, treba zohľadniť podmienky zákonnosti spracúvania osobných údajov uvedené v článku 6 GDPR.
23.      Na účely prejednávanej veci preto navrhujem, aby Súdny dvor preformuloval tretiu prejudiciálnu otázku písm. b) tak, že posúdi, či sa má článok 5 ods. 1 písm. e) GDPR v spojení s článkom 6 tohto nariadenia vykladať v tom zmysle, že zásada „minimalizácie uchovávania“ stanovená v tomto ustanovení bráni tomu, aby vnútroštátny súd v rámci svojej súdnej právomoci mohol spracúvať údaje, ktoré boli získané použitím iných údajov, ktorých pôvodné získanie alebo uchovávanie bolo vykonané v rozpore s uvedenou zásadou, alebo dokonca ukladá vnútroštátnemu súdu osobitné požiadavky, pokiaľ ide o spôsoby použitia týchto osobných údajov.
O tretej otázke písm. b)
24.      Pripomínam, že každé spracúvanie osobných údajov, vrátane spracúvania vykonávaného orgánmi verejnej moci, akými sú súdy, musí dodržiavať zásady spracúvania osobných údajov a práva dotknutej osoby stanovené v kapitolách II a III GDPR. Takéto spracúvanie musí byť predovšetkým v súlade so zásadami týkajúcimi sa spracúvania stanovenými v článku 5 tohto nariadenia a vzhľadom na zásadu zákonnosti spracúvania stanovenú v odseku 1 písm. a) tohto článku musí spĺňať podmienky zákonnosti spracúvania uvedených v článku 6 uvedeného nariadenia.(10) Toto ustanovenie v odseku 1 uvádza taxatívny a obmedzujúci zoznam prípadov, v ktorých možno považovať spracovanie osobných údajov za zákonné. Teda na to, aby sa spracúvanie mohlo považovať za zákonné, musí sa naň vzťahovať jeden z prípadov stanovených v tomto ustanovení.(11)
25.      Konkrétne na spracúvanie osobných údajov, o ktoré ide vo veci samej, teda na ich použitie vnútroštátnym súdom v rámci súdneho konania, sa môže vzťahovať článok 6 ods. 1 písm. e) GDPR, podľa ktorého je spracúvanie zákonné, ak je „nevyhnutné na splnenie úlohy realizovanej vo verejnom záujme alebo pri výkone verejnej moci zverenej prevádzkovateľovi“, pričom toto ustanovenie navyše zodpovedá § 3 spolkového zákona o ochrane údajov.(12)
26.      Ako sa uvádza v bodoch 16 až 22 vyššie, vo veci samej vzniká otázka, aký vplyv majú rôzne porušenia zásady minimalizácie uchovávania stanovenej v článku 5 ods. 1 písm. e) GDPR vo vzťahu k pôvodným údajom zo strany spoločnosti NTH na prípustnosť a používanie údajov o predaji vnútroštátnym súdom v rámci jeho súdnej činnosti.
27.      V tejto súvislosti pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry výklad ustanovenia práva Únie vyžaduje zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj kontext, do ktorého patrí, ako aj ciele a účel aktu, ktorého je súčasťou.(13)
28.      Pokiaľ ide o článok 5 ods. 1 písm. e) GDPR, Súdny dvor už uviedol, že zo znenia tohto článku jednoznačne vyplýva, že zásada „minimalizácie uchovávania“ vyžaduje, aby bol prevádzkovateľ schopný preukázať, že osobné údaje sa uchovávajú len počas obdobia, ktoré je nevyhnutné na dosiahnutie účelov, na ktoré boli tieto údaje získané alebo na ktoré boli ďalej spracúvané. Teda aj spracúvanie údajov, ktoré bolo pôvodne zákonné, sa časom môže stať nezlučiteľné s GDPR, ak už tieto údaje nie sú na tieto účely potrebné.(14)
29.      Z kontextuálneho hľadiska patrí článok 5 ods. 1 písm. e) GDPR medzi zásady spracúvania údajov uvedené v článku 5 tohto nariadenia a je vyjadrením zásady proporcionality. Vyžaduje posúdenie primeranosti spracúvania vo vzťahu k jeho účelu so zreteľom na plynutie času. V odôvodnení 39 GDPR sa tak výslovne uvádza, že obdobie, počas ktorého sa tieto osobné údaje uchovávajú, musí byť „obmedzené na nevyhnutný rozsah“ a že „s cieľom zabezpečiť, aby sa osobné údaje neuchovávali dlhšie, než je to nevyhnutné, by mal prevádzkovateľ stanoviť lehoty na vymazanie alebo pravidelné preskúmanie“(15).
30.      Pokiaľ ide o cieľ sledovaný článkom 5 ods. 1 písm. e) GDPR, ako vyplýva z odôvodnenia 10 tohto nariadenia, ten pozostáva v zabezpečení vysokej úrovne ochrany fyzických osôb v rámci Únie pri spracúvaní ich osobných údajov.(16)
31.      Článok 5 ods. 1 písm. e) GDPR sa teda týka len požiadaviek, ktoré musí spĺňať uchovávanie osobných údajov(17), a teda neumožňuje poskytnúť presnú odpoveď na otázku vplyvu porušenia zásady minimalizácie uchovávania osobných údajov prvým prevádzkovateľom na spracúvanie osobných údajov vnútroštátnym súdom v rámci jeho súdnej činnosti. Takáto odpoveď navyše podľa môjho názoru nevyplýva z iného ustanovenia tohto nariadenia.
32.      Ani článok 5 ods. 1 písm. e) GDPR, ani článok 6 ods. 1 písm. e) tohto nariadenia všeobecne a absolútne nezakazujú, aby bol orgán verejnej moci, akým je súd, oprávnený zohľadniť údaje získané jedným z účastníkov konania na základe iných osobných údajov, ktorých spracúvanie týmto účastníkom konania bolo v rozpore so zásadou minimalizácie uchovávania.
33.      V prípade neexistencie pravidiel Únie v danej oblasti pritom prináleží vnútroštátnemu právnemu poriadku každého členského štátu, aby na základe zásady procesnej autonómie členských štátov upravil procesné podmienky žalôb určených na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie, avšak pod podmienkou, že nie sú menej výhodné ako procesné podmienky, ktoré upravujú podobné situácie podľa vnútroštátneho práva (zásada ekvivalencie), a nevedú k praktickému znemožneniu alebo nadmernému sťaženiu výkonu práv priznaných právom Únie (zásada efektivity).(18) Členské štáty musia používať svoju voľnú úvahu za podmienok a v medziach stanovených v GDPR, a musia prijímať právne predpisy spôsobom, ktorý nezasahuje do jeho obsahu a cieľov.(19)
34.      Konkrétnejšie v súlade s článkom 6 ods. 3 GDPR v spojení s odôvodneniami 10(20), 20(21) a 45(22) tohto nariadenia musí právny základ, ktorý slúži ako základ pre spracúvanie uvedené v článku 6 ods. 1 písm. e) uvedeného nariadenia, či už ide o právo Únie alebo právo členského štátu vzťahujúce sa na prevádzkovateľa, spĺňať cieľ verejného záujmu a byť primeraný sledovanému legitímnemu cieľu. Tento právny základ môže obsahovať osobitné ustanovenia na prispôsobenie uplatňovania pravidiel GDPR, ako sú najmä všeobecné podmienky vzťahujúce sa na zákonnosť spracúvania prevádzkovateľom alebo spracovateľské operácie a postupy, vrátane opatrení na zabezpečenie zákonného a spravodlivého spracúvania, ako sú napríklad opatrenia stanovené v iných osobitných situáciách spracúvania, uvedené v kapitole IX GDPR.(23) Členské štáty tak majú možnosť zachovať alebo zaviesť vnútroštátne predpisy určené na spresnenie uplatňovania pravidiel stanovených v tomto nariadení, ako stanovuje článok 6 ods. 2 uvedeného nariadenia.
35.      Okrem toho GDPR stanovuje, že členské štáty sa môžu odchýliť najmä od článku 5 tohto nariadenia, ak je to nevyhnutné na zabezpečenie určitých dôležitých cieľov všeobecného verejného záujmu vrátane, na účely prejednávanej veci, „vymáhania občianskoprávnych nárokov“. Článok 23 ods. 1 písm. j)(24) GDPR totiž stanovuje, že právo Únie a právo členských štátov môže prostredníctvom legislatívnych opatrení obmedziť rozsah povinností a práv v nich stanovených, ak takéto obmedzenie rešpektuje podstatu základných práv a slobôd a je nevyhnutným a primeraným opatrením v demokratickej spoločnosti s cieľom zaistiť určité dôležité ciele všeobecného verejného záujmu, ako je cieľ uvedený vyššie.(25)
36.      Napokon treba pripomenúť, že základné práva na rešpektovanie súkromného života a na ochranu osobných údajov nie sú absolútnymi výsadami, ako uvádza odôvodnenie 4 GDPR, ale musia sa vnímať vo vzťahu k ich úlohe v spoločnosti a musia byť vyvážené s inými základnými právami, ako je právo na účinnú súdnu ochranu zaručené v článku 47 Charty.(26)
37.      Obmedzenia tak možno zaviesť, pokiaľ sú v súlade s článkom 52 ods. 1 Charty ustanovené zákonom a rešpektujú podstatu základných práv, ako aj zásadu proporcionality. Podľa poslednej uvedenej zásady možno obmedzenia zaviesť len vtedy, ak sú nevyhnutné a skutočne zodpovedajú cieľom všeobecného záujmu uznaným Úniou, alebo ak je to potrebné na ochranu práv a slobôd iných. Musia najmä vymedziť okolnosti a podmienky, za akých možno prijať opatrenie upravujúce spracúvanie takýchto údajov, čím sa zaručí, aby zásah nešiel nad rámec toho, čo je striktne nevyhnutné. Právna úprava obsahujúca zásah musí okrem toho stanoviť jasné a presné pravidlá, ktoré budú upravovať pôsobnosť a uplatnenie predmetného opatrenia(27) a ukladať minimálne požiadavky tak, aby osoby, ktorých osobné údaje sú dotknuté, mali dostatočné záruky umožňujúce účinne chrániť tieto údaje pred rizikom zneužitia.(28)
38.      Dodávam, že právo Únie neupravuje otázku prípustnosti dôkazov vo vnútroštátnych súdnych konaniach, ktorá v súlade so zásadou procesnej autonómie členských štátov patrí do pôsobnosti vnútroštátneho práva, pod podmienkou dodržania najmä zásad ekvivalencie a efektivity, ako sa uvádza v bode 33 vyššie.(29) Európsky súd pre ľudské práva(30) tiež zastáva názor, že mu neprináleží rozhodovať o prípustnosti dôkazov získaných nezákonným spôsobom, pretože táto otázka patrí predovšetkým do vnútroštátneho práva. Z judikatúry ESĽP týkajúcej sa článku 6 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd(31) v podstate vyplýva, že právomoc ESĽP sa týka otázky, či je konanie, vrátane spôsobu získania dôkazov, spravodlivé ako celok. To zahŕňa preskúmanie dotknutej „nezákonnosti“ a v prípadoch, keď ide o porušenie iného práva chráneného týmto Dohovorom, tiež povahu tohto porušenia.(32)
39.      Súdny dvor už tiež rozhodol, že v zásade prináleží iba vnútroštátnemu právu, aby v rámci trestného konania vedeného proti osobám podozrivým zo závažnej trestnej činnosti určil pravidlá týkajúce sa prípustnosti a posúdenia informácií a dôkazov získaných uchovávaním údajov, ktoré je v rozpore s právom Únie. Vnútroštátne pravidlá týkajúce sa prípustnosti, vylúčenia alebo použitia dôkazov obsahujúcich osobné údaje musia preto tiež rešpektovať zásadu kontradiktórnosti, ako aj právo na spravodlivý proces.(33) V rámci občianskoprávneho konania to nemôže byť inak.
40.      Z vyššie uvedeného vyplýva, že v prípade neexistencie pravidiel Únie v tejto oblasti musia mať otázky prípustnosti a spôsobov použitia osobných údajov vnútroštátnym súdom v rámci jeho súdnej činnosti, a to aj vtedy, ak sú tieto údaje nepriamo poznačené spracúvaním, ktoré je v rozpore so zásadou minimalizácie uchovávania iných osobných údajov, ktoré slúžili na ich získanie, právny základ v práve členského štátu vzťahujúceho sa na prevádzkovateľa v zmysle článku 6 ods. 3 písm. b) GDPR v spojení s článkom 23 ods. 1 tohto nariadenia.
41.      Zo skutočností uvedených v spise pritom vyplýva, že jedným z právnych základov predloženia údajov týkajúcich sa predaja podnikového majetku spoločnosti ako dôkazov v rámci súdnej činnosti je § 138 Občianskeho súdneho poriadku, ktorý účastníkom konania ukladá povinnosť vysvetliť skutkové okolnosti. Ustanovenie § 3 spolkového zákona o ochrane údajov stanovuje možnosť, aby orgán verejnej moci spracovával osobné údaje, ktoré sú nevyhnutné na plnenie úlohy patriacej do jeho právomoci.(34)
42.      Vnútroštátny súd okrem toho uviedol, že ani spolkový zákon o ochrane údajov, ani Občiansky súdny poriadok neobsahujú pravidlá týkajúce sa podmienok, ktoré musia byť splnené, alebo kritérií, ktoré treba vyvážiť, aby bolo možné určiť, či je súd povinný, či je možné alebo prípustné, aby zohľadnil skutkové okolnosti, ktoré uvádza účastník konania, alebo aby vykonal dôkazy predložené účastníkom konania. Konkrétne nie je stanovené žiadne ustanovenie pre prípady, keď účastník konania získal nezákonne informácie, o ktoré sa opiera, alebo pre prípady, keď sa opiera o nezákonne získané dôkazy. V nemeckom občianskom konaní, vrátane konania pred pracovným súdom, sa zákazy používania údajov uplatňujú len na základe sudcovskej tvorby práva.
43.      Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania tiež na jednej strane vyplýva, že podľa ustálenej judikatúry Bundesverfassungsgericht (Spolkový ústavný súd, Nemecko) sú vnútroštátne súdy v zásade povinné pri zisťovaní skutočného stavu zohľadniť dôkazy predložené účastníkmi konania, pokiaľ a v rozsahu, v akom je skutkové tvrdenie relevantné a musí byť preukázané, pretože je sporné.(35)
44.      Na druhej strane Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovný súd, Nemecko) v podstate vychádzal z toho, že spracúvanie osobných údajov súdom prichádza do úvahy, aj keď sa získavanie týchto údajov, ktoré účastník konania vykonal vo fáze pred začatím súdneho alebo mimosúdneho konania, ukáže ako nezákonné podľa GDPR alebo vnútroštátneho práva o ochrane údajov. Ak však účastník konania získa údaje, ktoré majú za následok porušenie všeobecného práva na ochranu osobnosti dotknutej osoby, odvolávanie sa na všeobecný záujem na dôkaze zo strany účastníka konania nie je dostatočné. Vnútroštátny súd tak musí zohľadniť ďalšie skutočnosti, z ktorých vyplýva, že záujem na získaní dôkazov si napriek zásahu do osobnosti zaslúži ochranu.(36)
45.      Dospel som k záveru, že existuje vnútroštátny právny základ stanovujúci podmienky prípustnosti, ako aj spôsoby používania osobných údajov v situácii, o akú ide vo veci samej.
46.      Súdny dvor už totiž spresnil, že nie je rozhodujúce, či je spracúvanie osobných údajov založené na ustanovení vnútroštátneho hmotného alebo procesného práva.(37) Dodal, že „práv[o] členského štátu vzťahujúcom sa na prevádzkovateľa“ v zmysle článku 6 ods. 3 písm. b) GDPR alebo odkaz na „legislatívne opatrenie“ v článku 23 tohto nariadenia nevyhnutne neznamená prijatie legislatívneho aktu parlamentom, ale zahŕňa aj vnútroštátnu judikatúru, pokiaľ je jasná a presná a jej uplatnenie je predvídateľné pre osoby podliehajúce súdnej právomoci v súlade s judikatúrou Súdneho dvora, ako aj ESĽP.(38)
47.      Vnútroštátnemu súdu preto prináleží, aby určil relevantné ustanovenia vnútroštátneho práva, ako aj judikatúru dotknutého členského štátu, aby ich uplatnil a overil, či sú jednak v súlade so zásadami ekvivalencie a efektivity a zodpovedajú cieľu verejného záujmu, a jednak či sú nevyhnutné a primerané uvedenému cieľu, takže môžu patriť medzi prípady spracúvania osobných údajov, ktoré sa považujú za zákonné podľa ustanovení článku 6 ods. 3 písm. b) GDPR v spojení s jeho článkom 23 ods. 1.(39)
48.      Prináleží tak vnútroštátnemu súdu, ktorý má jediný právomoc vykladať vnútroštátne právo a vnútroštátnu judikatúru, aby určil prípustnosť dôkazov zahŕňajúcich osobné údaje, ako aj spôsoby ich použitia, ktoré budú závisieť od okolností prejednávanej veci a druhu dotknutého konania.
Návrh
49.      S prihliadnutím na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na tretiu prejudiciálnu otázku b), ktorú mu položil Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Krajinský pracovný súd Dolné Sasko, Nemecko) takto:
Článok 5 ods. 1 písm. e) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov), v spojení s článkom 6 tohto nariadenia
sa má vykladať v tom zmysle, že:
zásada „minimalizácie uchovávania“ stanovená v tomto ustanovení nebráni tomu, aby vnútroštátny súd mohol v rámci svojej súdnej právomoci spracovávať údaje, ktoré boli získané použitím iných údajov, ktorých pôvodné získanie alebo uchovávanie bolo vykonané v rozpore s touto zásadou.
Vnútroštátnemu súdu prináleží zabezpečiť, aby podmienky používania týchto osobných údajov v rámci jeho súdnej činnosti mali svoj základ v uplatniteľnom vnútroštátnom práve, boli v súlade so zásadami ekvivalencie a efektivity, zodpovedali cieľu verejného záujmu a boli nevyhnutné a primerané tomuto cieľu.
1      Jazyk prednesu: francúzština.
2      Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov) (Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 1, ďalej len „GDPR“).
3      BGBl. 2005 I, s. 3202.
4      BGBl. 2017 IS, s. 2097.
5      Ďalej len „Charta“.
6      Domnievam sa, že „následnými úkonmi spracúvania“ v rámci súdnej činnosti vnútroštátny súd poukazuje tak na prípustnosť osobných údajov predložených ako dôkazy v konaní, ako aj na ich použitie v rámci konania na účely odôvodnenia svojho rozhodnutia.
7      Mám však určité pochybnosti, pokiaľ ide o dlhé alebo dávne obdobia v minulosti, na ktoré odkazuje vnútroštátny súd. Zo skutočností uvedených v spise totiž vyplýva, že otázka, či medzi skončením pracovného pomeru medzi spoločnosťou NTH a žalovanou 31. októbra 2019 a odlukou manželov 26. júna 2022 mala žalovaná naďalej prístup do priestorov spoločnosti a používala počítače, ktoré sa v nich nachádzali, na pracovné alebo výlučne súkromné účely. Hoci v konečnom dôsledku prináleží vnútroštátnemu súdu, aby sa v tejto súvislosti vyjadril v rámci týchto návrhov, vzhľadom na znenie tretej prejudiciálnej otázky písm. b) budem vychádzať z predpokladu, že získavanie a uchovávanie pôvodných údajov sa uskutočnilo v rozpore so zásadou minimalizácie uchovávania údajov.
8      V tejto súvislosti uvádzam, že, ako v podstate uviedla generálna advokátka Ćapeta vo svojich návrhoch vo veci Norra Stockholm Bygg (C‑268/21, EU:C:2022:755, bod 20), sa možno domnievať, že ak by sa prvé spracúvanie osobných údajov malo považovať za nezákonné vzhľadom na GDPR, ďalšie spracúvanie takýchto údajov na iný účel by bolo tiež nezákonné.
9      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. marca 2022, Autoriteit Persoonsgegevens (C‑245/20, EU:C:2022:216, body 25 a 34).
10      Pozri rozsudky z 20. októbra 2022, Digi (C‑77/21, EU:C:2022:805, ďalej len „rozsudok Digi“, bod 49 a citovaná judikatúra); z 2. marca 2023, Norra Stockholm Bygg (C‑268/21, EU:C:2023:145, ďalej len „rozsudok Norra Stockholm Bygg“, bod 29), a zo 4. mája 2023, Bundesrepublik Deutschland (Elektronická súdna schránka) (C‑60/22, EU:C:2023:373, bod 57 a citovaná judikatúra).
11      Pozri rozsudok zo 4. októbra 2024, Koninklijke Nederlandse Lawn Tennisbond (C‑621/22, EU:C:2024:858, bod 29 a citovaná judikatúra).
12      Uvádzam, že hoci fínska vláda tvrdí, že úkony spracúvania údajov vykonávané v rámci súdnej činnosti predstavujú spracúvanie v rámci článku 6 ods. 1 písm. c) GDPR, a hoci vnútroštátny súd toto ustanovenie uvádza v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, zo skutočností uvedených v spise nevyplýva, že by spracúvanie údajov, o ktoré ide vo veci samej, bolo nevyhnutné na splnenie zákonnej povinnosti, ktorá sa na tento súd vzťahuje.
13      Pozri rozsudok Digi (bod 23 a citovaná judikatúra).
14      Pozri rozsudok Digi (body 53 a 54).
15      Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Pikamäe vo veci Digi (C‑77/21, EU:C:2022:248, body 29, 30, 62 a 64).
16      Pozri rozsudok zo 7. mája 2009, Rijkeboer (C‑553/07, EU:C:2009:293, body 33 a 35), ktorý sa týkal článku 6 ods. 1 písm. e) smernice Európskeho parlamentu a Rady 95/46/ES z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov (Ú. v. ES L 281, 1995, s. 31; Mim. vyd. 13/015, s. 355), ktorej zodpovedajúca norma je prevzatá v článku 5 ods. 1 písm. e) RGPD; pozri tiež rozsudok Digi (bod 59).
17      Pozri rozsudok z 11. decembra 2019, Asociaţia de Proprietari bloc M5A‑ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, bod 29).
18      Pozri analogicky rozsudok z 2. marca 2021, Prokuratuur (Podmienky prístupu k údajom týkajúcim sa elektronických komunikácií) (C‑746/18, EU:C:2021:152, bod 42).
19      Pozri rozsudok z 3. apríla 2025, Ministerstvo zdravotnictví (Údaje týkajúce sa zástupcu právnickej osoby) (C‑710/23, EU:C:2025:231, bod 40).
20      „… Pokiaľ ide o spracúvanie osobných údajov na účely dodržania zákonnej povinnosti, plnenia úloh realizovaných vo verejnom záujme alebo pri výkone verejnej moci zverenej prevádzkovateľovi, členské štáty by mali mať možnosť zachovať alebo zaviesť vnútroštátne predpisy, ktorými by sa spresnilo uplatňovanie pravidiel stanovených v tomto nariadení.…“
21      „Hoci sa toto nariadenie okrem iného vzťahuje aj na činnosti súdov a iných justičných orgánov, mohli by sa v práve Únie alebo v práve členského štátu spresniť spracovateľské operácie a spracovateľské postupy týkajúce sa spracúvania osobných údajov zo strany súdov a iných justičných orgánov.…“
22      „Ak sa spracúvanie vykonáva v súlade so zákonnými povinnosťami, ktoré má prevádzkovateľ, alebo ak je spracúvanie potrebné na splnenie úlohy realizovanej vo verejnom záujme alebo z úradnej moci, základ pre spracúvanie by mal existovať v práve Únie alebo v práve členského štátu.…“
23      Pozri rozsudky Norra Stockholm Bygg (bod 32), a z 3. apríla 2025, Ministerstvo zdravotnictví (Údaje týkajúce sa zástupcu právnickej osoby) (C‑710/23, EU:C:2025:231, bod 37).
24      Nemecká vláda dodáva, že spracúvanie osobných údajov vnútroštátnym súdom môže tiež spadať pod cieľ ochrany nezávislosti súdnictva a súdnych konaní, stanovený v článku 23 ods. 1 písm. f) GDPR.
25      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. februára 2022, Valsts ieņēmumu dienests (Spracovanie osobných údajov na daňové účely) (C‑175/20, ďalej len „rozsudok Valsts ieņēmumu dienests“, EU:C:2022:124, bod 51); návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Pikamäe vo veci I. (Predaj databázy) (C‑693/22, EU:C:2024:162, body 85 až 88).
26      Pozri rozsudok Norra Stockholm Bygg (bod 49). Konkrétnejšia otázka vyváženia práva na ochranu osobných údajov a práva na účinnú súdnu ochranu patrí do tretej prejudiciálnej otázky písm. d), ktorá nie je predmetom týchto cielených návrhov.
27      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. júna 2021, Latvijas Republikas Saeima (Trestné body) (C‑439/19, EU:C:2021:504, bod 105 a citovaná judikatúra).
28      Pozri v tomto zmysle rozsudok Valsts ieņēmumu dienests (bod 83 a citovaná judikatúra), v ktorom išlo okrem iného o otázku dodržania požiadavky proporcionality, ktorá je vyjadrená v článku 5 ods. 1 písm. c) RGPD. V tejto súvislosti poznamenávam, že tretia prejudiciálna otázka písm. a), ktorá nie je predmetom týchto cielených návrhov, sa konkrétne týka preskúmania proporcionality.
29      Pozri rozsudky z 2. marca 2021, Prokuratuur (Podmienky prístupu k údajom týkajúcim sa elektronických komunikácií) (C‑746/18, EU:C:2021:152, body 41 až 44), a z 5. apríla 2022, Commissioner of An Garda Síochána a i. (C‑140/20, EU:C:2022:258, bod 127).
30      Ďalej len „ESĽP“.
31      Podpísaného 4. novembra 1950 v Ríme.
32      Pozri ESĽP, 12. mája 2000, Khan v. Spojené kráľovstvo (CE:ECHR:2000:0512JUD003539497, bod 34 a citovaná judikatúra), a ESĽP, 10. marca 2009, Bykov v. Rusko (CE:ECHR:2009:0310JUD000437802, body 88 a 89, ako aj citovaná judikatúra). Pozri tiež ESĽP, 15. januára 2015, Dragojević v. Chorvátsko (CE:ECHR:2015:0115JUD006895511, bod 129), a ESĽP, 16. februára 2021, Budak v. Turecko (CE:ECHR:2021:0216JUD006976212, bod 71), v ktorých ESĽP dodal, že pri posudzovaní, či bolo konanie ako celok spravodlivé, treba preskúmať, či bolo dodržané právo na obhajobu, čo znamená najmä preskúmať, či mal sťažovateľ možnosť spochybniť pravosť dôkazov a vzniesť námietky proti ich použitiu, ako aj zohľadniť kvalitu dôkazov, najmä či okolnosti, za ktorých boli získané, vyvolávajú pochybnosti o ich spoľahlivosti alebo presnosti.
33      Pozri rozsudok zo 6. októbra 2020, La Quadrature du Net a i. (C‑511/18, C‑512/18 a C‑520/18, EU:C:2020:791, body 221, 222, 225 až 227), ktorý sa okrem iného týka otázky, či právo Únie bráni tomu, aby boli v rámci trestného konania použité informácie a dôkazy získané v rozpore s požiadavkami vyplývajúcimi zo smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/58/ES z 12. júla 2002, týkajúcej sa spracovávania osobných údajov a ochrany súkromia v sektore elektronických komunikácií (smernica o súkromí a elektronických komunikáciách) (Ú. v. ES L 201, 2002, s. 37; Mim. vyd. 13/029, s. 514).
34      Nemecká vláda dodáva, že § 138, 286, 355 a nasl. Občianskeho súdneho poriadku sa vo všeobecnosti týkajú zistenia skutkových okolností relevantných pre rozhodnutie a že z ustanovení § 286 tohto poriadku v spojení s článkom 103 ods. 1 základného zákona vyplýva, že súdy sú v zásade povinné zohľadniť skutkový stav uvedený účastníkmi konania a nimi predložené dôkazy.
35      Pozri Bundesverfassungsgericht (Spolkový ústavný súd), uznesenie z 9. októbra 2002 (1 BVR 1611/96, BVerfGE 106, 28‑51, DE:BVerfG:2002:rs20021009.1bvr161196, bod 60).
36      Druhý senát Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovný súd) tak v rozsudku z 29. júna 2023 (2 AZR 297/22, DE:BAG:2023:290623.U.2AZR297.22.0) konštatoval, že takýto záver jasne vyplýva z článku 17 GDPR. Nemecká vláda potvrdzuje tento výklad dotknutého rozsudku. V podstate dodáva, že v súlade s touto judikatúrou môže súd tiež vylúčiť určité dôkazné prostriedky, ak by ich použitie predstavovalo závažné porušenie základných práv účastníka konania. V tejto súvislosti spresňujem, že otázka, či osoba podliehajúca súdnej právomoci môže uplatňovať svoje práva, ak existuje oprávnený záujem na dôkaze, patrí skôr do tretej prejudiciálnej otázky písm. c), ktorá nie je predmetom týchto cielených návrhov.
37      Pozri rozsudok Norra Stockholm Bygg (bod 40).
38      Pozri odôvodnenie 41 GDPR, ako aj v tomto zmysle rozsudky Valsts ieņēmumu dienests (body 52 a 56), a z 12. septembra 2024, HTB Neunte Immobilien Portfolio a Ökorenta Neue Energien Ökostabil IV (C‑17/22 a C‑18/22, EU:C:2024:738, bod 71).
39      Súdny dvor tak už rozhodol, že ustanovenia vnútroštátneho práva, ktoré sa týkajú predloženia dokumentu ako dôkazu, pravdepodobne patria do rozsahu prípadov spracúvania osobných údajov, ktoré sa považujú za zákonné podľa ustanovení článku 6 ods. 3 a 4 GDPR v spojení s článkom 23 ods. 1 písm. f) a j) tohto nariadenia [pozri rozsudok Norra Stockholm Bygg (bod 45)], či dokonca, že pokiaľ súd vykonáva súdnu právomoc, ktorú mu priznáva vnútroštátne právo, musí byť spracúvanie osobných údajov, ktoré je tento súd povinný vykonať, považované za nevyhnutné na účel uvedený v článku 6 ods. 1 prvom pododseku písm. e) uvedeného nariadenia [pozri rozsudok zo 4. mája 2023, Bundesrepublik Deutschland (Elektronická súdna schránka) (C‑60/22, EU:C:2023:373, bod 73)].