Predbežné znenie
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
z 23. apríla 2026(*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálne zabezpečenie – Migrujúci pracovníci – Nariadenie (ES) č. 883/2004 – Dávky v nezamestnanosti – Výpočet – Článok 62 ods. 1 a 2 – Posledná činnosť ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba, vykonávaná podľa právnych predpisov členského štátu – Článok 62 ods. 3 – Bydlisko príjemcu dávok v nezamestnanosti nachádzajúce sa v inom členskom štáte, ako je ‚príslušný členský štát‘ – Pravidlo výpočtu, ktoré nezohľadňuje ‚výlučne‘ plat alebo príjem z vykonávania povolania, ktorý daná osoba mala v súvislosti s jej poslednou činnosťou ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba – Vnútroštátna právna úprava stanovujúca odlišné pravidlo výpočtu pre osoby, ktoré vykonávali svoje posledné zamestnanie v inom členskom štáte “
Vo veci C‑116/25,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Administrativen săd – Blagoevgrad (Správny súd Blagoevgrad, Bulharsko) z 3. februára 2025 a doručený Súdnemu dvoru 4. februára 2025, ktorý súvisí s konaním:
Ts. E. S.
proti
Direktor na Teritorialno podelenie na Nacionalnija osiguritelen institut – Blagoevgrad,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: predsedníčka šiestej komory I. Ziemele, predseda prvej komory F. Biltgen (spravodajca), vykonávajúci funkciu sudcu šiestej komory, a sudca A. Kumin,
generálna advokátka: T. Ćapeta,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        Ts. E. S., v zastúpení: D. Grozdanova a K. Spiriev, advokati,
–        bulharská vláda, v zastúpení: T. Mitova a T. Cingileva, splnomocnené zástupkyne,
–        Európska komisia, v zastúpení: B.‑R. Killmann a G. Koleva, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 62 ods. 1 a 2 nariadenia (ES) Európskeho parlamentu a Rady 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 166, 2004, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 988/2009 zo 16. septembra 2009 (Ú. v. EÚ L 284, 2009, s. 43) (ďalej len „nariadenie č. 883/2004“).
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Ts. E. S., bulharskou štátnou príslušníčkou, a Direktor na Teritorialno podelenie na Nacionalnija osiguritelen institut – Blagoevgrad (riaditeľ regionálneho oddelenia Národného inštitútu sociálneho zabezpečenia Blagoevgrad, Bulharsko) vo veci výšky dávok v nezamestnanosti, ktoré jej tento riaditeľ priznal na základe nového pravidla zavedeného v bulharskom právnom poriadku na účely výpočtu dávok v nezamestnanosti, na ktoré vznikol nárok podľa právnych predpisov iného členského štátu.
Právny rámec
Právo Únie
3        Odôvodnenia 1, 4 a 45 nariadenia č. 883/2004 znejú:
„(1)      Pravidlá koordinácie vnútroštátnych systémov sociálneho zabezpečenia patria do rámca voľného pohybu osôb a mali by prispieť k zlepšeniu ich životnej úrovne a podmienok zamestnania;
…
(4)      je potrebné rešpektovať osobitné vlastnosti vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti sociálneho zabezpečenia a vypracovať iba systém koordinácie;
…
(45)      pretože cieľ navrhovaného opatrenia, a to koordinačné opatrenia na zaručenie toho, aby sa právo na voľný pohyb osôb mohlo účinne vykonávať, sa nemôže dostatočne dosiahnuť členskými štátmi, a vzhľadom na rozsah a účinky tohto opatrenia sa môže lepšie dosiahnuť na úrovni spoločenstva, spoločenstvo môže prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity, ako je ustanovená v článku 5 zmluvy. …“
4        V článku 1 tohto nariadenia, nazvanom „Definície“, sa uvádza:
„…
j)      ‚bydlisko‘ znamená miesto, kde osoba zvyčajne býva;
…“
5        Článok 62 uvedeného nariadenia, nazvaný „Výpočet dávok“ stanovuje:
„1.      Príslušná inštitúcia členského štátu, ktorého právne predpisy ustanovujú, že výpočet dávok na základe výšky predchádzajúceho platu alebo príjmu z vykonávania povolania, zohľadní výlučne plat alebo príjem z vykonávania povolania, ktorý daná osoba mala v súvislosti s jej poslednou činnosťou ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba podľa uvedených právnych predpisov.
2.      Odsek 1 sa uplatňuje tiež vtedy, ak právne predpisy vykonávané príslušnou inštitúciou ustanovujú špecifickú referenčnú dobu na určenie platu, ktorý slúži ako základ na výpočet dávok, a ak počas celej takejto doby alebo pre časť takejto doby sa na danú osobu vzťahovali právne predpisy iného členského štátu.
3.      Odchýlkou z odsekov 1 a 2, pokiaľ ide o nezamestnané osoby, na ktoré sa vzťahuje článok 65 ods. 5 písm. a), inštitúcia miesta bydliska zohľadní plat alebo príjem z vykonávania povolania danej osoby v členskom štáte, právne predpisy ktorého sa na danú osobu vzťahovali počas jej poslednej činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba, v súlade s vykonávacím nariadením.“
6        V článku 65 tohto nariadenia, nazvaného „Nezamestnané osoby, ktoré mali bydlisko v inom členskom štáte[,] ako je príslušný štát“, sa uvádza:
„…
2.      Úplne nezamestnaná osoba, ktorá počas svojej poslednej činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osob[a] mala bydlisk[o] v členskom štáte inom, ako je príslušný štát[,] a ktorá má naďalej bydlisk[o] v tomto štáte, alebo sa vráti do tohto štátu, má byť k dispozícii službám zamestnanosti v členskom štáte bydliska. Bez toho, aby bol dotknutý článok 64, úplne nezamestnaná osoba môže ako doplňujúci krok prihlásiť sa u služieb zamestnanosti členského štátu, v ktorom vykonávala svoju poslednú činnosť ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba.
Nezamestnaná osoba iná ako cezhraničný pracovník, ktorá sa nevráti do členského štátu svojho bydliska, sa dá k dispozícii službám zamestnanosti v členskom štáte, ktorého právne predpisy sa naposledy na ňu vzťahovali.
3.      Nezamestnaná osoba uvedená v prvej vete odseku 2 sa zaeviduje ako osoba hľadajúca prácu u príslušných služieb zamestnanosti členského štátu jej bydliska, podlieha systémovému kontrolnému postupu a dodržiava podmienky ustanovené právnymi predpismi tohto štátu. Ak sa rozhodne, že sa zaeviduje ako osoba hľadajúca prácu tiež v členskom štáte, v ktorom vykonávala svoju poslednú činnosť ako zamestnanec osoba alebo samostatne zárobkovo činná osoba, musí spĺňať povinnosti uplatniteľné v tomto štáte.
4.      Vykonávanie druhej vety odseku 2 a druhej vety odseku 3[,] ako aj dojednaní o výmene informácií, o spolupráci a vzájomnej pomoci medzi inštitúciami a službami členského štátu bydliska a členského štátu, v ktorom daná osoba vykonávala svoje posledné povolanie, sa ustanovia vo vykonávacom nariadení.
5.      a)      Nezamestnaná osoba uvedená v prvej a druhej vete odseku 2 poberá dávky v súlade s právnymi predpismi členského štátu bydliska, ako keby sa na ňu vzťahovali tieto právne predpisy počas jej poslednej činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba. Tieto dávky poskytuje inštitúcia miesta bydliska.
…“
Bulharské právo
7        Článok 54a Kodeks za socialno osigurjavane (Zákonník sociálneho zabezpečenia) (DV č. 110 zo 17. decembra 1999), v znení neskorších predpisov (DV č. 67 z 9. augusta 2024), účinný od 13. augusta 2024 (ďalej len „KSO“), s názvom „Nárok na dávky v nezamestnanosti“, stanovuje:
„Nárok na dávky v nezamestnanosti majú osoby, za ktoré boli odvedené, alebo mali byť odvedené príspevky na sociálne zabezpečenie na základe poistenia vo Fonde nezamestnanosti po dobu najmenej 12 mesiacov počas 18 mesiacov pred ukončením účasti na poistení a ktoré
1.      boli evidované ako nezamestnané na úrade práce,
2.      nezískali nárok na starobný dôchodok v Bulharsku alebo na starobný dôchodok v inom štáte, alebo nepoberajú znížený starobný dôchodok podľa článku 68a alebo výsluhový dôchodok podľa článku 168,
3.      nevykonávajú žiadnu zárobkovú činnosť, pre ktorú by podliehali povinnému poisteniu podľa tohto zákonníka alebo právnych predpisov iného štátu, s výnimkou osôb uvedených v článku 114a ods. 1 Kodeks na truda [(Zákonník práce) (DV č. 26 z 1. apríla 1986 a DV č. 27 zo 4. apríla 1986)].“
8        V článku 54b KSO, nazvanom „Výška dávok v nezamestnanosti“, sa v odsekoch 1, 5 a 8 uvádza:
„1.      Denná dávka v nezamestnanosti je vo výške 60 % priemernej dennej mzdy alebo priemerného denného príjmu podliehajúcich povinnosti platiť príspevky, na základe ktorej sa odvádzajú, alebo boli odvádzané príspevky do Fondu ‚nezamestnanosti ‘za posledných 24 kalendárnych mesiacov predchádzajúcich mesiacu ukončenia poistenia, a nesmie byť nižšia ako minimálna denná suma ani vyššia ako maximálna denná suma dávky v nezamestnanosti.
…
5.      Mesačná výška dávky v nezamestnanosti sa určí vynásobením sumy získanej podľa odseku 1, pričom táto sa vynásobí počtom pracovných dní v mesiaci, na ktorý sa vzťahuje.
…
8.      Ak obdobie uvedené v odseku 1, na základe ktorého sa určí priemerná denná mzda alebo priemerný denný príjem podliehajúce povinnosti platiť príspevky – alebo mesiac, v ktorom sa poistenie skončilo –, zahŕňa doby poistenia získané podľa právnych predpisov štátu, ktorý uplatňuje európske nariadenia o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia, na účely určenia výšky dávok v nezamestnanosti sa zohľadnia:
(1)      príjmy, ktoré osoba dosiahla počas svojho posledného zamestnania,
(2)      všetky príjmy dosiahnuté v Bulharsku_… ako aj príjmy získané v iných štátoch, v ktorých sa uplatňujú európske nariadenia o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia, za posledných 24 kalendárnych mesiacov predchádzajúcich mesiacu, v ktorom sa poistenie skončilo.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
9        Žalobkyňa vo veci samej, Ts. E. S., je bulharská štátna príslušníčka, ktorá má trvalý pobyt v Bulharsku, kde sa nachádza centrum jej záujmu.
10      Do konca mája 2024 vykonávala zárobkovú činnosť ako zamestnanec v Bulharsku. V júni 2024 sa dočasne presťahovala do Španielska, kde bola v období od 7. júna do 13. júla 2024, t. j. celkovo 28 dní, zamestnaná ako sezónna pracovníčka u španielskeho zamestnávateľa, pričom v rámci tohto zamestnania jej bol vyplatený plat vo výške 2 590,80 eura.
11      Od 14. júla 2024 bola žalobkyňa vo veci samej úplne nezamestnaná a vrátila sa do Bulharska, kde 2. augusta 2024 podala na príslušné bulharské orgány žiadosť o priznanie dávky v nezamestnanosti.
12      Rozhodnutím z 13. septembra 2024 Teritorialno podelenie na Nacionalnija osiguritelen institut – Blagoevgrad (regionálne oddelenie Národného inštitútu sociálneho zabezpečenia Blagoevgrad, Bulharsko) tejto žiadosti vyhovelo a priznalo žalobkyni vo veci samej nárok na dávku v nezamestnanosti v dennej výške 29,71 bulharských leva (BGN) (približne 15 eur) na obdobie od 25. júla 2024 do 22. júla 2025.
13      Táto suma bola určená na základe všetkých príjmov podliehajúcich povinnosti platiť príspevky, ktoré žalobkyňa vo veci samej dosiahla počas posledných 24 kalendárnych mesiacov predchádzajúcich mesiacu, v ktorom sa odvádzanie príspevkov skončilo, t. j. za obdobie od 1. júla 2022 do 13. júla 2024, a to z celkovej sumy 25 154,03 BGN (približne 12 860 eur), ktorá zahŕňa tak mzdy vyplatené počas obdobia zamestnania a poistenia v rámci jej posledného zamestnania v Španielsku, ako aj všetky ostatné príjmy podliehajúce povinnosti platiť príspevky, vzťahujúce sa na predchádzajúce obdobia zamestnania a poistenia dosiahnuté v Bulharsku počas tohto obdobia 24 mesiacov.
14      Vzhľadom na to, že počas posledných 24 kalendárnych mesiacov predchádzajúcich mesiacu, v ktorom sa odvádzanie jej príspevkov skončilo, žalobkyňa vo veci samej dosiahla doby zamestnania a poistenia podľa bulharskej právnej úpravy, a súčasne podľa právnych predpisov iného členského štátu, Teritorialno podelenie na Nacionalnija osiguritelen institut – Blagoevgrad (regionálne oddelenie Národného inštitútu sociálneho zabezpečenia Blagoevgrad) uplatnilo článok 54b ods. 8 KSO. Toto ustanovenie, ktoré nadobudlo účinnosť 13. augusta 2024, stanovuje odchylnú právnu úpravu v tom zmysle, že sa neuplatní metóda výpočtu dávok v nezamestnanosti stanovená v článku 54b ods. 1 KSO, uplatňujúca sa na osoby, ktoré počas uvedeného obdobia 24 mesiacov vykonávali činnosť ako zamestnanci alebo samostatne zárobkovo činné osoby len v Bulharsku.
15      V nadväznosti na to, že rozhodnutím riaditeľa regionálneho oddelenia Národného inštitútu sociálneho zabezpečenia Blagoevgrad zo 16. októbra 2024 bol zamietnutý správny opravný prostriedok žalobkyne vo veci samej proti rozhodnutiu uvedenému v bode 12 tohto rozsudku, obrátila sa táto žalobkyňa na Administrativen săd – Blagoevgrad (Správny súd Blagoevgrad, Bulharsko), ktorý je vnútroštátnym súdom predkladajúcim návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom na podporu svojej žaloby tvrdí, že článok 62 ods. 3 nariadenia č. 883/2004 – ktorý stanovuje „zohľadnenie“ platu, ktorý dotknutá osoba poberala v členskom štáte, ktorého právne predpisy sa na ňu vzťahovali počas jej poslednej činnosti ako zamestnanec –, sa na ňu nevzťahuje. Naopak tvrdí, že na jej situáciu sa vzťahuje článok 62 ods. 1 a 2 tohto nariadenia, ktorý stanovuje, že na účely výpočtu výšky dávky v nezamestnanosti treba „zohľadniť výlučne“ plat poberaný v rámci posledného zamestnania vykonávaného dotknutou osobou.
16      Predkladajúci vnútroštátny súd uvádza, že do nadobudnutia účinnosti nového pravidla týkajúceho sa výpočtu dávok v nezamestnanosti, na ktoré vznikol nárok podľa právnych predpisov iného členského štátu, t. j. pravidla stanoveného v článku 54b ods. 8 KSO, bol článok 62 ods. 1 a 2 nariadenia č. 883/2004 vo vnútroštátnej judikatúre predmetom ustáleného výkladu, podľa ktorého sa dávka v nezamestnanosti musí počítať výlučne z platu alebo príjmu poberaného v rámci poslednej činnosti ako zamestnanec alebo ako samostatne zárobkovo činná osoba. Od prijatia tohto nového pravidla však niektoré vnútroštátne súdy upustili od predchádzajúcej judikatúry a konštatovali, že vzhľadom na to, že cieľom nariadenia č. 883/2004 je len koordinovať systémy sociálneho zabezpečenia, a to bez zavedenia všeobecného systému sociálneho zabezpečenia, členské štáty majú naďalej právomoc určovať podmienky vzniku nároku na dávky sociálneho zabezpečenia. V dôsledku uvedeného tieto súdy v súčasnosti zastávajú názor, že článok 62 ods. 1 a 2 tohto nariadenia nevyžaduje, aby členské štáty určili výšku dávok v nezamestnanosti tak, že zohľadnia výlučne plat alebo príjem poberaný v rámci poslednej činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba, a to bez ohľadu na to, podľa právnych predpisov ktorého členského štátu bola táto činnosť vykonávaná.
17      Predkladajúci vnútroštátny súd má pochybnosti o súlade článku 54b ods. 8 KSO s článkom 62 ods. 1 a 2 nariadenia č. 883/2004.
18      Po prvé Súdny dvor v bodoch 32 až 37 rozsudku z 23. januára 2020, Bundesagentur für Arbeit (C‑29/19, EU:C:2020:36), rozhodol, že toto ustanovenie nariadenia č. 883/2004 v spojení s právom na voľný pohyb pracovníkov stanovuje na účely výpočtu dávok v nezamestnanosti výlučne zohľadnenie platu poberaného v rámci poslednej činnosti ako zamestnanec, ktorú vykonával pracovník, na ktorého sa vzťahujú právne predpisy viac ako jedného členského štátu.
19      Po druhé tým, že článok 54b ods. 8 KSO stanovuje také pravidlo výpočtu dávok v nezamestnanosti, ktoré sa odchyľuje od pravidla stanoveného v článku 54b ods. 1 KSO, pokiaľ bolo celé referenčné obdobie alebo jeho časť dosiahnuté podľa právnych predpisov iného členského štátu, môže byť prvý uvedený článok v rozpore s článkom 62 ods. 1 a 2 nariadenia č. 883/2004.
20      Za týchto okolností Administrativen săd – Blagoevgrad (Správny súd Blagoevgrad) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 62 ods. 1 a 2 [nariadenia č. 883/2004] vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby sa výpočet výšky dávky v nezamestnanosti nezakladal výlučne na mzde počas posledného obdobia zamestnania, pokiaľ platí, že právo členského štátu, ktoré uplatňuje príslušná inštitúcia, stanovuje referenčné obdobie vymedzené na účely určenia vymeriavacieho základu na výpočet dávok, a posledné obdobie zamestnania dotknutej osoby je kratšie ako toto referenčné obdobie, ale všetky obdobia zamestnania alebo ich časť boli dosiahnuté podľa právneho poriadku iného členského štátu?
2.      Má sa článok 62 ods. 1 a 2 [nariadenia č. 883/2004] vykladať v tom zmysle, že nebráni právnej úprave členského štátu, ktorá stanovuje rôzne spôsoby výpočtu výšky dávok v nezamestnanosti v závislosti od toho, či doby zamestnania vyžadované podľa príslušného právneho poriadku boli dosiahnuté v plnom rozsahu podľa tohto právneho poriadku, alebo vyžadované doby zamestnania boli dosiahnuté v plnom rozsahu alebo čiastočne podľa právneho poriadku iného členského štátu?“
O prejudiciálnych otázkach
Úvodné poznámky
21      Svojimi dvomi otázkami sa predkladajúci vnútroštátny súd Súdneho dvora pýta na výklad článku 62 ods. 1 a 2 nariadenia č. 883/2004.
22      V tejto súvislosti treba poukázať na to, že zo samotného znenia tohto ustanovenia vyplýva, že toto ustanovenie stanovuje pravidlo výpočtu dávok v nezamestnanosti uplatniteľné na situáciu osoby, ktorá vykonávala svoju poslednú činnosť ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba podľa právnych predpisov príslušnej inštitúcie členského štátu.
23      Pokiaľ ide o dávky v nezamestnanosti, na ktoré má táto osoba nárok od príslušnej inštitúcie uvedeného členského štátu, článok 62 ods. 1 a 2 nariadenia č. 883/2004 stanovuje, že príslušná inštitúcia členského štátu, ktorého právne predpisy stanovujú, že výpočet dávok sa zakladá na výške predchádzajúceho platu alebo príjmu z vykonávania povolania, zohľadní „výlučne plat alebo príjem z vykonávania povolania, ktorý daná osoba mala v súvislosti s jej poslednou činnosťou ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba“, pričom toto pravidlo výpočtu sa uplatňuje aj v prípade, že uplatňované právne predpisy stanovujú referenčné obdobie.
24      Naopak, pokiaľ ide o úplne nezamestnané osoby, ktoré počas svojej poslednej činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba mali bydlisko v inom členskom štáte, než je príslušný členský štát, a naďalej majú bydlisko v tomto štáte alebo sa vrátili do tohto členského štátu – v zmysle článku 65 ods. 2 prvej a druhej vety nariadenia č. 883/2004 –, ako je uvedený v článku 65 ods. 5 písm. a) tohto nariadenia, treba uviesť, že článok 62 ods. 3 uvedeného nariadenia stanovuje výnimku z pravidiel výpočtu stanovených v odsekoch 1 a 2 tohto článku 62.
25      V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania po prvé vyplýva, že žalobkyňa vo veci samej vykonávala svoju poslednú činnosť ako zamestnanec podľa iných právnych predpisov, ako sú právne predpisy, na základe ktorých poberá dávky v nezamestnanosti. Svoju poslednú činnosť ako zamestnanec totiž vykonávala v Španielsku podľa právnych predpisov tohto členského štátu, pričom nárok na dávky v nezamestnanosti jej bol priznaný v Bulharsku na základe právnych predpisov tohto druhého uvedeného členského štátu.
26      Po druhé predkladajúci vnútroštátny súd uvádza, že žalobkyňa vo veci samej má trvalý pobyt v Bulharsku, kde sa nachádza centrum jej záujmu. Žiadny údaj v spise predloženom Súdnemu dvoru neumožňuje konštatovať, že by žalobkyňa vo veci samej počas obdobia zodpovedajúceho výkonu jej poslednej činnosti ako zamestnanec alebo po skončení tejto činnosti premiestnila svoje bydlisko z Bulharska do Španielska.
27      Za týchto okolností zrejme – s výhradou overení, ktoré prináleží vykonať predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu – žalobkyňa vo veci samej počas výkonu jej poslednej činnosti ako zamestnanec v Španielsku mala pobyt v Bulharsku a po skončení tejto činnosti ako zamestnanec mala bydlisko naďalej na území tohto členského štátu, to znamená v inom členskom štáte, než je štát jej posledného zamestnania, a teda sa na jej situáciu môže vzťahovať pravidlo výpočtu stanovené v článku 62 ods. 3 nariadenia č. 883/2004.
28      V zmysle ustálenej judikatúry platí, že v rámci postupu spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, zavedeného článkom 267 ZFEÚ, prináleží Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď, ktorá mu umožní rozhodnúť prejednávaný spor. V rámci uvedeného môže Súdny dvor vziať do úvahy aj tie ustanovenia práva Únie, na ktoré sa vnútroštátny súd v znení svojej otázky neodvolával [rozsudky z 20. marca 1986, Tissier, 35/85, EU:C:1986:143, bod 9, a z 11. decembra 2025, Staatssecretaris Jeugd, Preventie en Sport (Elektronické cigarety), C‑665/24, EU:C:2025:960, bod 37].
29      Treba preto konštatovať, že predkladajúci vnútroštátny súd svojimi dvomi otázkami žiada Súdny dvor o výklad článku 62 ods. 3 nariadenia č. 883/2004.
O prvej otázke
30      Svojou prvou otázkou sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 62 ods. 3 nariadenia č. 883/2004 v spojení s článkom 65 ods. 2 prvou a druhou vetou a článkom 65 ods. 5 písm. a) tohto nariadenia vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu ako členského štátu bydliska, podľa ktorej sa výška dávok v nezamestnanosti – na ktoré má nárok osoba, ktorá dosiahla časť referenčnej doby alebo celú referenčnú dobu stanovenú právnymi predpismi tohto členského štátu na účely výpočtu dávok v nezamestnanosti, na ktoré vznikol nárok podľa právnych predpisov iného členského štátu, t. j. členského štátu posledného zamestnania – nestanovuje tak, že sa zohľadní „výlučne“ plat alebo príjem z vykonávania povolania, ktorý táto osoba mala v rámci svojej poslednej činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba, vykonávanej podľa právnych predpisov tohto iného členského štátu.
31      V súlade s ustálenou judikatúrou je pri výklade ustanovenia práva Únie potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je toto ustanovenie súčasťou (rozsudky zo 6. októbra 1982, Cilfit, 283/81, EU:C:1982:335, bod 20, a z 11. decembra 2025, GKV‑Spitzenverband, C‑743/23, EU:C:2025:954, bod 41).
32      V prvom rade článok 62 ods. 3 nariadenia č. 883/2004 stanovuje, že na účely výpočtu dávok v nezamestnanosti inštitúcia miesta bydliska „zohľadní plat alebo príjem z vykonávania povolania danej osoby v členskom štáte, právne predpisy ktorého sa na danú osobu vzťahovali počas jej poslednej činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba“.
33      V druhom rade sa v
z článku 62 ods. 1 a 2 tohto nariadenia – ako bolo pripomenuté v bode 23 tohto rozsudku – uvádza, že na účely tohto výpočtu príslušná inštitúcia členského štátu posledného zamestnania zohľadní „výlučne plat alebo príjem z vykonávania povolania, ktorý daná osoba mala v súvislosti s jej poslednou činnosťou ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba“, pričom toto pravidlo výpočtu sa uplatňuje aj v prípade, že právne predpisy uplatňované príslušnou inštitúciou stanovujú referenčné obdobie.
34      V dôsledku uvedeného, zatiaľ čo článok 62 ods. 1 uvedeného nariadenia ukladá príslušnej inštitúcii členského štátu posledného zamestnania povinnosť zohľadniť výlučne plat alebo príjem z vykonávania povolania, ktorý dotknutá osoba mala v rámci poslednej činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba, zo skutočnosti, že odsek 3 tohto článku 62 takéto spresnenie neobsahuje, vyplýva, že inštitúcia miesta bydliska má povinnosť zohľadniť – pričom nie je povinná zohľadniť „výlučne“ – plat alebo príjem z vykonávania povolania, ktoré mala nezamestnaná osoba uvedená v článku 65 ods. 5 písm. a) tohto nariadenia v rámci jej poslednej činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba.
35      V treťom rade, ako vyplýva z odôvodnenia 4 nariadenia č. 883/2004, toto nariadenie rešpektuje osobitné vlastnosti vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti sociálneho zabezpečenia a jeho cieľom je vypracovať iba systém koordinácie. Tento cieľ nevyžaduje to, že sa článok 62 ods. 3 tohto nariadenia musí vykladať v tom zmysle, že by ukladal povinnosť zohľadniť výlučne plat alebo príjem z vykonávania povolania, ktorý dotknutá osoba mala v rámci poslednej činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba na účely výpočtu dávok zo strany členského štátu pobytu, a to napriek zneniu tohto ustanovenia a kontextu, do ktorého patrí, ako sú uvedené v bodoch 32 až 34 tohto rozsudku.
36      V každom prípade sa nezamestnaná osoba uvedená v článku 65 ods. 5 písm. a) nariadenia č. 883/2004 nemôže pred orgánmi štátu svojho pobytu odvolávať na výklad článku 62 ods. 1 a 2 tohto nariadenia, ktorý Súdny dvor podal v rozsudku z 23. januára 2020, Bundesagentur für Arbeit (C‑29/19, EU:C:2020:36), a na ktorý odkazuje predkladajúci vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Vec, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, sa totiž týkala pracovníka patriaceho do pôsobnosti tohto nariadenia, ktorý mal bydlisko v členskom štáte, v ktorom vykonával svoju poslednú zárobkovú činnosť a na základe ktorého právnych predpisov poberal dávku v nezamestnanosti. Na takúto situáciu sa vzťahovalo pravidlo výpočtu uvedené v článku 62 ods. 1 a 2 uvedeného nariadenia, a preto sa táto situácia odlišuje od situácie, v ktorej sa nachádza žalobkyňa vo veci samej.
37      Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 62 ods. 3 nariadenia č. 883/2004 v spojení s článkom 65 ods. 2 prvou a druhou vetou a článkom 65 ods. 5 písm. a) tohto nariadenia sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni právnej úprave členského štátu ako členského štátu bydliska, podľa ktorej sa výška dávok v nezamestnanosti – na ktoré má nárok osoba, ktorá dosiahla časť referenčnej doby alebo celú referenčnú dobu stanovenú právnymi predpismi tohto členského štátu na účely výpočtu dávok v nezamestnanosti, na ktoré vznikol nárok podľa právnych predpisov iného členského štátu, t. j. členského štátu posledného zamestnania – nestanovuje tak, že sa zohľadní „výlučne“ plat alebo príjem z vykonávania povolania, ktorý táto osoba mala v rámci svojej poslednej činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba, vykonávanej podľa právnych predpisov tohto iného členského štátu.
O druhej otázke
38      Svojou druhou otázkou sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 62 nariadenia č. 883/2004 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá na účely výpočtu dávok v nezamestnanosti stanovuje odlišné pravidlá v závislosti od toho, či nezamestnané osoby dosiahli celé referenčné obdobie podľa vnútroštátnych právnych predpisov alebo či dosiahli časť tohto referenčného obdobia alebo celé toto obdobie podľa právnych predpisov iného členského štátu.
39      V tejto súvislosti z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že článok 54b ods. 8 KSO po prvé stanovuje, že referenčné obdobie zahŕňa tak doby zamestnania a poistenia dosiahnuté podľa vnútroštátnych právnych predpisov, ako aj doby zamestnania a poistenia dosiahnuté podľa právnych predpisov iného členského štátu, a po druhé, že ak toto referenčné obdobie zahŕňa doby zamestnania a poistenia dosiahnuté podľa právnych predpisov iného členského štátu, na účely určenia výšky dávok v nezamestnanosti sa zohľadnia príjmy dosiahnuté v rámci posledného zamestnania a príjmy dosiahnuté podľa bulharských právnych predpisov a právnych predpisov ktoréhokoľvek iného členského štátu za posledných 24 kalendárnych mesiacov predchádzajúcich mesiacu, v ktorom bolo poistenie ukončené.
40      Osobitné pravidlá, ktoré ustanovenie vnútroštátneho práva, o aké ide vo veci samej, stanovuje vo vzťahu k osobám, ktoré využili svoje právo na voľný pohyb a na ktorých situáciu sa vzťahuje pravidlo výpočtu uvedené v článku 62 ods. 3 nariadenia č. 883/2004, pritom zohľadňujú tak doby zamestnania dosiahnuté podľa vnútroštátnych právnych predpisov, ako aj doby zamestnania dosiahnuté podľa právnych predpisov iného členského štátu, a to pri dodržaní cieľa vyplývajúceho z odôvodnení 1 a 45 tohto nariadenia, ktorým je zabezpečiť účinný výkon práva na voľný pohyb osôb. Okrem toho v súlade s uvedeným článkom 62 ods. 3 zabezpečujú, aby sa zohľadnil plat alebo príjem z vykonávania povolania, ktoré boli vyplatené na základe poslednej činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba, vykonávanej podľa právnych predpisov iného členského štátu.
41      Vzhľadom na uvedené treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 62 nariadenia č. 883/2004 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave členského štátu, ktorá na účely výpočtu dávok v nezamestnanosti stanovuje odlišné pravidlá v závislosti od toho, či nezamestnané osoby dosiahli celé referenčné obdobie podľa právnych predpisov tohto štátu alebo či dosiahli časť tohto referenčného obdobia alebo celé toto obdobie podľa právnych predpisov iného členského štátu.
O trovách
42      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred predkladajúcim vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:
1.      Článok 62 ods. 3 nariadenia (ES) Európskeho parlamentu a Rady 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia, zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 988/2009 zo 16. septembra 2009, v spojení s článkom 65 ods. 2 prvou a druhou vetou a článkom 65 ods. 5 písm. a) nariadenia č. 883/2004, v znení zmien,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nebráni právnej úprave členského štátu ako členského štátu bydliska, podľa ktorej sa výška dávok v nezamestnanosti – na ktoré má nárok osoba, ktorá dosiahla časť referenčnej doby alebo celú referenčnú dobu stanovenú právnymi predpismi tohto členského štátu na účely výpočtu dávok v nezamestnanosti, na ktoré vznikol nárok podľa právnych predpisov iného členského štátu, t. j. členského štátu posledného zamestnania – nestanovuje tak, že sa zohľadní „výlučne“ plat alebo príjem z vykonávania povolania, ktorý táto osoba mala v rámci svojej poslednej činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba, vykonávanej podľa právnych predpisov tohto iného členského štátu.
2.      Článok 62 nariadenia č. 883/2004, zmenený nariadením č. 988/2009,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nebráni vnútroštátnej právnej úprave členského štátu, ktorá na účely výpočtu dávok v nezamestnanosti stanovuje odlišné pravidlá v závislosti od toho, či nezamestnané osoby dosiahli celé referenčné obdobie podľa právnych predpisov tohto štátu alebo či dosiahli časť tohto referenčného obdobia alebo celé toto obdobie podľa právnych predpisov iného členského štátu.
Podpisy
*      Jazyk konania: bulharčina.