ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (ôsma rozšírená komora)
zo 17. júla 2024 (*)
„ Hospodárska a menová únia – Banková únia – Jednotný mechanizmus riešenia krízových situácií úverových inštitúcií a určitých investičných spoločností (SRM) – Jednotný fond na riešenie krízových situácií (SRF) – Rozhodnutie SRB o výpočte príspevkov ex ante na rok 2021 – Povinnosť odôvodnenia – Účinná súdna ochrana – Rovnosť zaobchádzania – Zásada proporcionality – Miera voľnej úvahy SRB – Námietka nezákonnosti – Miera voľnej úvahy Komisie – Obmedzenie časových účinkov rozsudku “
Vo veci T‑396/21,
Deutsche Bank AG, so sídlom vo Frankfurte nad Mohanom (Nemecko), v zastúpení: H. Berger, M. Weber a D. Schoo, advokáti,
žalobkyňa,
proti
Jednotnej rade pre riešenie krízových situácií (SRB), v zastúpení: J. Kerlin, T. Wittenberg a D. Ceran, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci H.‑G. Kamann, F. Louis, P. Gey a L. Hesse, advokáti,
žalovanej,
ktorú v konaní podporuje:
Európsky parlament, v zastúpení: U. Rösslein, M. Menegatti a G. Bartram, splnomocnení zástupcovia,
a
Rada Európskej únie, v zastúpení: J. Bauerschmidt, J. Haunold a A. Westerhof Löfflerová, splnomocnení zástupcovia,
a
Európska komisia, v zastúpení: D. Triantafyllou a A. Steiblytė, splnomocnení zástupcovia,
vedľajší účastníci konania,
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma rozšírená komora),
v zložení: predseda komory A. Kornezov, sudcovia G. De Baere, D. Petrlík (spravodajca), K. Kecsmár a S. Kingston,
tajomník: S. Jund, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po pojednávaní zo 7. marca 2023,
vyhlásil tento
Rozsudok(1)
1        Žalobou podanou podľa článku 263 ZFEÚ sa žalobkyňa, úverová inštitúcia Deutsche Bank AG, domáha zrušenia rozhodnutia Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií (SRB) SRB/ES/2021/22 zo 14. apríla 2021 o výpočte príspevkov ex ante na rok 2021 do Jednotného fondu na riešenie krízových situácií (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), v rozsahu, v akom sa jej týka.
[omissis]
III. Návrhy účastníkov konania
19      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zrušil napadnuté rozhodnutie vrátane jeho príloh v rozsahu, v akom sa jej týka,
–        uložil SRB povinnosť nahradiť trovy konania.
20      SRB navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zamietol žalobu,
–        uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania,
–        subsidiárne, v prípade zrušenia napadnutého rozhodnutia, zachoval účinky napadnutého rozhodnutia až do jeho nahradenia alebo aspoň počas obdobia šiestich mesiacov odo dňa právoplatnosti rozsudku.
21      Európsky parlament navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zamietol žalobu v rozsahu, v akom je založená na námietke nezákonnosti nariadenia č. 806/2014,
–        uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
22      Rada Európskej únie navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zamietol žalobu,
–        uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
23      Európska komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zamietol žalobu,
–        uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
IV.    Právny stav
[omissis]
A.      O námietkach nezákonnosti článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 a článkov 4 až 9 a 20, ako aj prílohy I k delegovanému nariadeniu 2015/63
1.      O druhej a tretej časti štvrtého žalobného dôvodu založeného na protiprávnosti článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014
27      V rámci štvrtého žalobného dôvodu žalobkyňa v podstate uviedla tri časti. Prvá časť sa týka porušenia článku 4 vykonávacieho nariadenia 2015/81 v spojení s článkom 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 napadnutým rozhodnutím, a teda bude preskúmaná v rámci posúdenia zákonnosti tohto rozhodnutia. Druhá a tretia časť sú založené na nezákonnosti článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 v rozsahu, v akom je toto ustanovenie v rozpore jednak so „zásadou výpočtu príspevkov upravených podľa rizika“ a jednak s článkom 114 ZFEÚ.
28      Žalobkyňa uviedla druhú a tretiu časť pre prípad, že by sa článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 mal vykladať v tom zmysle, že výpočet konečnej cieľovej úrovne, ktorá sa má dosiahnuť súčtom príspevkov ex ante vybraných pred 31. decembrom 2023 (ďalej len „konečná cieľová úroveň“), vychádza z výšky krytých vkladov na konci úvodného obdobia ôsmich rokov od 1. januára 2016 (ďalej len „úvodné obdobie“). Pred preskúmaním uvedených častí je teda potrebné hneď na úvod objasniť pôsobnosť článku 69 ods. 1 uvedeného nariadenia.
a)      O pôsobnosti článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014
29      Žalobkyňa tvrdí, že článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 sa má vykladať v tom zmysle, že konečná cieľová úroveň sa musí určiť „staticky“, teda s ohľadom na výšku krytých vkladov v čase nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia. Podľa uvedeného ustanovenia by sa teda táto cieľová úroveň nemala určovať na základe úrovne krytých vkladov na konci úvodného obdobia.
30      V prvom rade totiž znenie článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 odkazuje len na lehotu na vytvorenie finančných prostriedkov SRF. Naopak z neho nevyplýva, že konečná cieľová úroveň musí byť stanovená vzhľadom na výšku krytých vkladov na konci úvodného obdobia.
31      Z prípravných prác na nariadení č. 806/2014 ďalej vyplýva, že pri vytvorení SRF bola stanovená „statická“ konečná cieľová úroveň vo výške približne 55 miliárd eur, čo v čase nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia zodpovedalo 1 % krytých vkladov všetkých inštitúcií.
32      Napokon by sa vzhľadom na teleologický a systematický výklad článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 riziko kryté SRF nemalo merať s ohľadom na vývoj krytých vkladov, keďže zvýšenie týchto vkladov nevedie k zvýšeniu rizika použitia SRF.
33      SRB, Parlament, Rada a Komisia túto argumentáciu spochybňujú.
34      Článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 stanovuje, že „do skončenia úvodného obdobia“ „musí výška dostupných finančných prostriedkov [fondu] dosiahnuť aspoň 1 % sumy krytých vkladov všetkých úverových inštitúcií povolených vo všetkých zúčastnených členských štátoch“.
35      V prvom rade zo znenia tohto ustanovenia vyplýva, že dátum skončenia úvodného obdobia nie je rozhodujúci len na určenie dátumu, ku ktorému musia finančné prostriedky dostupné v SRF dosiahnuť minimálne 1 % sumy krytých vkladov všetkých inštitúcií povolených na území všetkých členských štátov zúčastnených na SRM, teda konečnej cieľovej úrovne, ale aj na spresnenie výšky týchto vkladov, ktorá sa musí zohľadniť na účely výpočtu tejto cieľovej úrovne.
36      Z prípravných prác k nariadeniu č. 806/2014 ďalej vyplýva, na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, že článok 69 ods. 1 tohto nariadenia je založený na dynamickom prístupe ku konečnej cieľovej úrovni v tom zmysle, že táto úroveň musí byť určená s ohľadom na výšku krytých vkladov na konci úvodného obdobia. V bode 4.3.2 dôvodovej správy k jej návrhu COM(2013) 520 final z 10. júla 2013, ktorý viedol k prijatiu uvedeného nariadenia, totiž Komisia vysvetlila, že konečná cieľová úroveň zostane dynamická a v prípade rozvoja bankového sektora sa zvýši.
37      Napokon potreba zohľadniť vývoj výšky krytých vkladov vyplýva z účelu výberu príspevkov ex ante, ktorým je zabezpečiť, aby v logike poistenia finančný sektor poskytol SRM dostatočné finančné zdroje na to, aby mohol plniť svoje úlohy, ako to vyplýva z odôvodnenia 41 nariadenia č. 806/2014 (rozsudok z 15. júla 2021, Komisia/Landesbank Baden‑Württemberg a SRB, C‑584/20 P a C‑621/20 P, EU:C:2021:601, bod 113). Cieľom SRM je podľa odôvodnenia 12 tohto nariadenia zvýšiť stabilitu inštitúcií v zúčastnených členských štátoch a predísť presahovaniu účinkov prípadných kríz do nezúčastnených členských štátov.
38      V tejto súvislosti z bodu 4.3.2 dôvodovej správy k návrhu COM(2013) 520 final vyplýva, že s postupným zväčšovaním veľkosti bankového sektora by sa mali zvyšovať finančné zdroje, ktoré sa majú poskytnúť SRF. Odhad tejto veľkosti tak umožňuje predpokladať výšku finančných prostriedkov, ktoré sa majú poskytnúť SRF, aby tento mohol byť v prípade krízy bankového sektora využitý na financovanie nástrojov riešenia krízových situácií a na zabezpečenie ich účinného uplatňovania v súlade s článkom 76 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 v spojení s odôvodnením 101 tohto nariadenia.
39      V rámci článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 sa však normotvorca Únie rozhodol pre prístup, podľa ktorého je cieľom sumy krytých vkladov odhadnúť veľkosť bankového sektora, a tak vypočítať finančné zdroje, ktoré musia byť poskytnuté SRF. Z tohto hľadiska prípadné zvýšenie sumy krytých vkladov od začiatku do konca úvodného obdobia odráža zväčšenie bankového sektora, čo znamená zvýšenie finančných prostriedkov požadovaných zo strany SRF na konci tohto obdobia.
40      Z vyššie uvedeného vyplýva, že článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 sa má vykladať v tom zmysle, že výška konečnej cieľovej úrovne stanovená týmto ustanovením sa má určiť s ohľadom na výšku krytých vkladov existujúcich na konci úvodného obdobia.
b)      O zákonnosti článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014
1)      O druhej časti založenej na tom, že článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 porušuje „zásadu výpočtu príspevkov upravených podľa rizika“
41      Žalobkyňa tvrdí, že hoci sa článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 vykladá v tom zmysle, že konečná cieľová úroveň je určená s ohľadom na výšku krytých vkladov na konci úvodného obdobia, toto ustanovenie porušuje „zásadu výpočtu príspevkov upravených podľa rizika“, ktorá je vyjadrením zásady proporcionality a vyplýva z článkov 16, 17 a 52 Charty, článku 70 ods. 2 nariadenia č. 806/2014 a článku 103 ods. 2 druhého pododseku smernice 2014/59.
42      Vzhľadom na významný rast sumy krytých vkladov v priebehu posledných rokov totiž článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 stanovuje inštitúciám neodôvodnenú a neprimeranú záťaž. Príspevky ex ante všetkých inštitúcií tak vzrástli z približne 6,9 miliardy eur v roku 2016 na približne 11,3 miliardy eur v roku 2021, čo predstavuje nárast o 64 %.
43      Riziko kryté prostredníctvom SRM a SRF sa však počas tohto obdobia výrazne nezvýšilo.
44      SRB, Parlament, Rada a Komisia túto argumentáciu spochybňujú.
45      Ako bolo uvedené v bodoch 35 až 40 vyššie, konečná cieľová úroveň je stanovená v súlade s článkom 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 s ohľadom na výšku krytých vkladov všetkých dotknutých inštitúcií na konci úvodného obdobia.
46      Hoci žalobkyňa s cieľom spochybniť tento spôsob určenia konečnej cieľovej úrovne tvrdí, že článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 porušuje „zásadu výpočtu príspevkov upravených podľa rizika“, z jej písomných podaní, najmä z jej repliky a pripomienok k vyjadreniam Parlamentu a Rady, vyplýva, že sa domnieva, že táto „zásada“ vychádza zo zásady proporcionality zakotvenej v článku 5 ods. 4 ZEÚ.
47      Za týchto podmienok nie je potrebné rozhodnúť o otázke, či v práve Únie existuje samostatná „zásada“ tzv. „výpočtu príspevkov ex ante upravených podľa rizika“. V nadväznosti na argumentáciu žalobkyne stačí posúdiť, či článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 porušuje zásadu proporcionality.
48      Zásada proporcionality, ktorá predstavuje jednu zo všeobecných zásad práva Únie, vyžaduje, aby akty inštitúcií a orgánov Únie boli vhodné na dosiahnutie legitímnych cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou a neprekračovali hranice toho, čo je potrebné na uskutočnenie týchto cieľov, pričom pokiaľ sa ponúka výber medzi viacerými primeranými opatreniami, je potrebné prikloniť sa k najmenej obmedzujúcemu opatreniu a spôsobené ťažkosti nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom (rozsudky zo 4. mája 2016, Philip Morris Brands a i., C‑547/14, EU:C:2016:325, bod 165, a z 20. januára 2021, ABLV Bank/SRB, T‑758/18, EU:T:2021:28, bod 142).
49      Pokiaľ ide o súdne preskúmanie podmienok uvedených v bode 48 vyššie, treba pripomenúť, že pri stanovení spôsobu výpočtu príspevkov ex ante treba normotvorcovi Únie priznať širokú mieru voľnej úvahy v oblasti, v ktorej sa predpokladá prijatie politických, hospodárskych a sociálnych rozhodnutí z jeho strany a v rámci ktorej sa vyžaduje, aby vykonal komplexné hodnotenie (rozsudok z 15. júla 2021, Komisia/Landesbank Baden‑Württemberg a SRB, C‑584/20 P a C‑621/20 P, EU:C:2021:601, body 117 a 118).
50      Za týchto podmienok a v súlade s judikatúrou sa preskúmanie dodržiavania zásady proporcionality Všeobecným súdom musí obmedziť na preskúmanie, či sú opatrenia prijaté normotvorcom Únie zjavne neprimerané vo vzťahu ku sledovanému cieľu, či zjavne neprekračujú medze toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa, alebo či nespôsobujú zjavne neprimerané ťažkosti vo vzťahu k uvedenému cieľu (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. mája 2016, Poľsko/Parlament a Rada, C‑358/14, EU:C:2016:323, body 79, 96 a 97).
51      Pokiaľ ide po prvé o primeranosť pravidla stanoveného v článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014, z bodu 37 vyššie vyplýva, že jeho cieľom je poskytnúť SRM dostatočné zdroje na to, aby mohol SRM plniť svoje funkcie, medzi ktoré patrí najmä riešenie krízových situácií zlyhávajúcich inštitúcií.
52      V tejto súvislosti s cieľom preukázať zjavne neprimeranú povahu spôsobu určenia konečnej cieľovej úrovne na dosiahnutie cieľa uvedeného v bode 51 vyššie žalobkyňa v podstate uvádza dve skupiny tvrdení, pričom prvá sa týka relevantnosti krytých vkladov ako parametra na stanovenie tejto cieľovej úrovne a druhá sa týka zohľadnenia výšky týchto vkladov na konci úvodného obdobia.
53      V prvom rade tak žalobkyňa v podstate tvrdí, že kryté vklady nepredstavujú vhodné kritérium na stanovenie konečnej cieľovej úrovne, keďže tieto vklady nemusia nevyhnutne viesť k riziku, že SRF bude použitý v rámci postupu riešenia krízových situácií.
54      V tejto súvislosti treba uviesť, že na dosiahnutie cieľa uvedeného v bode 51 vyššie a ako vyplýva z odôvodnení 101, 104 a 105 nariadenia č. 806/2014, normotvorcovi Únie prináležalo poskytnúť SRF dostatočné finančné zdroje na to, aby mu umožnil zasiahnuť v prípade krízy bankového sektora a financovať prípadný postup riešenia krízových situácií inštitúcií v rámci úloh, ktoré mu boli zverené článkom 76 ods. 1 tohto nariadenia.
55      Tieto finančné zdroje, ktoré zodpovedajú konečnej cieľovej úrovni, sa musia odhadnúť vzhľadom na veľkosť bankového sektora, pričom treba spresniť, že riziko, ktoré SRF pokrýva, je rizikom, ktoré predstavuje celý tento sektor pre stabilitu finančného systému (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. januára 2021, ABLV Bank/SRB, T‑758/18, EU:T:2021:28, body 71 a 72).
56      V tejto súvislosti SRB vo svojich písomných podaniach vysvetlila, bez toho, aby jej žalobkyňa vážne odporovala, že kryté vklady umožňovali približne odhadnúť veľkosť bankového sektora, a tak vypočítať finančné zdroje vyžadované SRF na účely financovania uplatnenia nástrojov riešenia krízových situácií v prípade krízy tohto sektora.
57      Tieto vklady totiž predstavujú záväzky, ktoré prijali inštitúcie, pričom treba spresniť, ako tvrdí Komisia vo svojom vyjadrení vedľajšej účastníčky konania bez toho, aby jej žalobkyňa odporovala, že tieto vklady predstavujú dokonca väčšinu záväzkov, prinajmenšom v prípade veľkých inštitúcií.
58      Za týchto podmienok nebolo preukázané, že kryté vklady sú ako osobitná kategória záväzkov inštitúcií zjavne nevhodné na odhad veľkosti bankového sektora, a teda výpočtu zdrojov požadovaných SRF.
59      Tento záver nie je spochybnený tvrdením žalobkyne, podľa ktorého v prípade riešenia krízovej situácie sú kryté vklady chránené systémom ochrany vkladov, takže ich zvýšenie nevedie k zvýšeniu rizika krytého SRF.
60      Bez toho, aby bolo potrebné skúmať, do akej miery kryté vklady predstavujú riziko pre použitie finančných prostriedkov SRF, treba uviesť, že tvrdenie žalobkyne sa v skutočnosti zakladá na predpoklade, že tieto vklady sa môžu zvýšiť samostatne bez toho, aby takéto zvýšenie sprevádzalo zvýšenie iných záväzkov inštitúcií, ktoré by mohli predstavovať riziko pre SRF.
61      Nič však nenasvedčuje tomu, že ide o taký prípad.
62      V tejto súvislosti, ako v podstate tvrdia SRB a Parlament vo svojich písomných podaniach bez toho, aby žalobkyňa predložila akýkoľvek konkrétny dôkaz na spochybnenie týchto tvrdení, môže suma krytých vkladov všetkých inštitúcií odrážať celkový vývoj bankového sektora. Predovšetkým nič nenasvedčuje tomu, že prípadné zvýšenie tejto sumy nemôže byť sprevádzané zvýšením iných záväzkov prijatých týmito inštitúciami, ako sú nekryté vklady, ktoré nie sú chránené systémom ochrany vkladov a ktoré ako také zahŕňajú zvýšenie rizika krytého SRF.
63      V tejto súvislosti žalobkyňa nemôže tvrdiť, že kryté vklady sú zjavne neprimeraným opatrením na výpočet konečnej cieľovej úrovne, opierajúc sa o odôvodnenie 105 nariadenia č. 806/2014, podľa ktorého:
„Cieľová úroveň [fondu] by sa mala stanoviť ako percentuálny podiel hodnoty krytých vkladov všetkých úverových inštitúcií povolených v zúčastnených členských štátoch. Keďže by však výška celkových záväzkov týchto inštitúcií predstavovala z hľadiska funkcií [fondu] vhodnejšie porovnávacie kritérium, mala by Komisia posúdiť, či vhodnejší základ predstavujú kryté vklady alebo celkové záväzky a či by sa v budúcnosti nemala zaviesť minimálna absolútna výška [fondu], pričom by sa zachovali rovnaké podmienky ako v smernici [2014/59].“
64      Samotná skutočnosť, že iné kritérium môže byť rovnako vhodné ako kritérium stanovené v dotknutej právnej úprave a že normotvorca Únie uvádza, že prináleží Komisii, aby v budúcnosti prehodnotila uplatňovanie tohto kritéria, totiž neznamená, že kritérium, ktoré normotvorca použil s úplnou znalosťou veci, je zjavne neprimerané na dosiahnutie sledovaného legitímneho cieľa. V tejto súvislosti z judikatúry vyplýva, že Všeobecnému súdu neprináleží, aby v rámci preskúmania dodržania zásady proporcionality určil, či opatrenie prijaté uvedeným normotvorcom bolo jediné alebo najlepšie možné, ale či bolo zjavne neprimerané (rozsudok z 12. júla 2001, Jippes a i., C‑189/01, EU:C:2001:420, bod 83).
65      V druhom rade žalobkyňa tvrdí, že zohľadnenie výšky krytých vkladov na konci úvodného obdobia na účely určenia konečnej cieľovej úrovne predstavuje zjavne neprimerané opatrenie na dosiahnutie cieľa uvedeného v bode 51 vyššie, ktorým je poskytnúť SRM dostatočné zdroje na to, aby mohol plniť svoje funkcie.
66      V tejto súvislosti z bodov 38 a 40 vyššie vyplýva, že na to, aby SRM mohol účinne plniť svoje funkcie, normotvorca Únie stanovil financovanie SRF s prihliadnutím na vývoj bankového sektora, pričom prípadný postupný nárast veľkosti tohto sektora by znamenal aj zvýšenie finančných zdrojov, ktoré musia byť poskytnuté SRF, a v dôsledku toho konečnej cieľovej úrovne. Vzhľadom na zistenie uvedené v bode 58 vyššie však výška krytých vkladov na konci úvodného obdobia nie je zjavne irelevantná na účely vyjadrenia budúcej veľkosti uvedeného sektora a zabezpečenia dostatočného financovania SRF v závislosti od predvídateľnej situácie v tomto sektore.
67      Okrem toho, ako bolo uvedené v bode 62 vyššie, nie je zjavne neprimerané vychádzať z vývoja krytých vkladov s cieľom predvídať zvýšenie iných záväzkov prijatých inštitúciami, a tak odhadnúť prípadné zvýšenie rizika krytého SRF.
68      V tomto kontexte sa žalobkyňa nemôže odvolávať najmä na články 428m a 428n nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 575/2013 z 26. júna 2013 o prudenciálnych požiadavkách na úverové inštitúcie a investičné spoločnosti a o zmene nariadenia (EÚ) č. 648/2012 (Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 1), keď tvrdí, že podľa týchto ustanovení kryté vklady znižujú riziko likvidity inštitúcií, takže ich rast so sebou neprináša žiadne riziko použitia SRF, a teda nemôže viesť k zvýšeniu konečnej cieľovej úrovne.
69      V tejto súvislosti z odôvodnenia 32 nariadenia č. 575/2013 v spojení s odôvodnením 12 nariadenia č. 806/2014 vyplýva, že právna úprava týkajúca sa prudenciálnych požiadaviek sleduje iný cieľ ako právna úprava týkajúca sa riešenia krízových situácií inštitúcií. Za týchto podmienok články 428m a 428n nariadenia č. 575/2013 neumožňujú preukázať zjavne neprimeranú povahu spôsobu určenia konečnej cieľovej úrovne, keďže na tento spôsob sa vzťahuje právna úprava týkajúca sa riešenia krízových situácií inštitúcií.
70      Žalobkyňa tiež nemôže dôvodne tvrdiť, že rast týchto vkladov by nemal viesť k zvýšeniu konečnej cieľovej úrovne na základe okolnosti, že zohľadnenie vysokej likvidity v oblasti krytých vkladov pri výpočte ukazovateľa rizika „ukazovateľ krytia likvidity“ podľa článku 6 ods. 3 písm. b) delegovaného nariadenia 2015/63 by viedlo k zníženiu koeficientu úpravy dotknutej inštitúcie.
71      Táto okolnosť sama osebe totiž neumožňuje preukázať, že vývoj výšky krytých vkladov je zjavne neprimeraný na to, aby odrážal vývoj veľkosti bankového sektora, a v dôsledku toho určil finančné potreby SRF, a najmä na posúdenie zvýšenia záväzkov predstavujúcich riziko pre SRF, a teda na meranie takéhoto rizika, ktoré má SRF pokryť v rámci postupov riešenia krízových situácií.
72      Z vyššie uvedeného vyplýva, že žalobkyňa nepreukázala, že spôsob určenia konečnej cieľovej úrovne, ako je stanovený v článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014, bol zjavne neprimeraný na dosiahnutie cieľa uvedeného v bode 51 vyššie.
73      Po druhé žalobkyňa nevysvetľuje, v čom metodika určenia konečnej cieľovej úrovne, ako vyplýva z článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014, zjavne prekračuje medze toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa uvedeného v bode 51 vyššie. Neuvádza najmä konkrétne dôkazy o tom, že tento cieľ by bolo možné dosiahnuť opatreniami, ktoré sú rovnako účinné ako opatrenia stanovené v tomto ustanovení, ale menej obmedzujúce dotknuté inštitúcie, ako je určenie tejto cieľovej úrovne s ohľadom na výšku krytých vkladov na konci úvodného obdobia.
74      V tejto súvislosti za predpokladu, aj keby sa žalobkyňa domnievala, že určenie konečnej cieľovej úrovne v závislosti od výšky krytých vkladov v čase nadobudnutia účinnosti nariadenia č. 806/2014 predstavuje takéto menej obmedzujúce opatrenie, nepreukázala, ako by toto opatrenie umožnilo SRF disponovať dostatočnými finančnými zdrojmi na zabezpečenie účinného fungovania SRM.
75      Žalobkyňa tiež nemôže tvrdiť, že na účely určenia konečnej cieľovej úrovne mal normotvorca Únie zohľadniť zníženie rizika použitia SRF z dôvodu oprávnených záväzkov, ktoré majú inštitúcie v súlade s minimálnou požiadavkou na vlastné zdroje a oprávnené záväzky (ďalej len „MPVZOZ“) a požiadavkou kapacity na absorpciu strát. V tejto súvislosti žalobkyňa najmä nevysvetlila, ako by zohľadnenie týchto záväzkov na účely stanovenia spôsobu výpočtu konečnej cieľovej úrovne viedlo k menšej záťaži dotknutých inštitúcií, pričom by SRF umožnilo disponovať dostatočnými finančnými zdrojmi.
76      Napokon aj za predpokladu, že výpočet konečnej cieľovej úrovne s ohľadom na všetky záväzky inštitúcií predstavuje primerané opatrenie, žalobkyňa nepreukázala, že takýto výpočet by viedol k menšej záťaži dotknutých inštitúcií ako určenie tejto cieľovej úrovne na základe výšky krytých vkladov na konci úvodného obdobia.
77      Po tretie žalobkyňa nepredložila Všeobecnému súdu nijaký konkrétny dôkaz, ktorý by preukazoval, že článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 tým, že stanovil konečnú cieľovú úroveň odkazom na kryté vklady existujúce na konci úvodného obdobia, spôsobil inštitúciám zjavne neprimerané ťažkosti vo vzťahu k cieľom sledovaným normotvorcom Únie.
78      Vzhľadom na vyššie uvedené sa táto časť musí zamietnuť.
2)      O tretej časti založenej na tom, že článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 porušuje článok 114 ZFEÚ
79      Žalobkyňa tvrdí, že článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 nepatrí do pôsobnosti článku 114 ods. 1 ZFEÚ. Konkrétne určením konečnej cieľovej úrovne v závislosti od dynamického vývoja výšky krytých vkladov na konci úvodného obdobia toto ustanovenie neprispieva k dosiahnutiu cieľa harmonizácie podmienok financovania riešenia krízových situácií vzhľadom na riziko, ktoré predstavuje bankový sektor. Zvýšenie príspevkov ex ante v nadväznosti na rast krytých vkladov napriek zníženiu rizika riešenia krízovej situácie totiž údajne vedie k nahromadeniu zdrojov, ktoré nie sú nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa harmonizácie. Z dôvodu chýbajúcej súvislosti medzi výškou krytých vkladov a rizikom pre SRB vedie dynamické určenie konečnej cieľovej úrovne k jej neprimeranosti.
80      Príspevok ex ante sa navyše mení na daň, na ktorú sa nevzťahuje harmonizačná právomoc normotvorcu Únie podľa článku 114 ods. 2 ZFEÚ.
81      SRB, Parlament, Rada a Komisia túto argumentáciu spochybňujú.
82      Na úvod treba pripomenúť, že voľba právneho základu aktu Únie musí byť založená na objektívnych prvkoch, ktoré môžu byť predmetom súdneho preskúmania a medzi ktoré patria najmä cieľ a obsah aktu [pozri stanovisko 1/15 (Dohoda PNR medzi Kanadou a EÚ) z 26. júla 2017, EU:C:2017:592, bod 76 a citovanú judikatúru; rozsudok zo 4. septembra 2018, Komisia/Rada (Dohoda s Kazachstanom), C‑244/17, EU:C:2018:662, bod 36].
83      Legislatívne akty prijaté na základe článku 114 ods. 1 ZFEÚ musia na jednej strane obsahovať opatrenia týkajúce sa aproximácie ustanovení zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov a na druhej strane mať za cieľ vytváranie a fungovanie vnútorného trhu (rozsudok z 22. januára 2014, Spojené kráľovstvo/Parlament a Rada, C‑270/12, EU:C:2014:18, bod 100).
84      V prvom rade je potrebné pripomenúť, že článok 114 ZFEÚ sa ako právny základ použije iba vtedy, ak z právneho aktu objektívne a skutočne vyplýva, že jeho cieľom je zlepšiť podmienky na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu (pozri rozsudok z 22. januára 2014, Spojené kráľovstvo/Parlament a Rada, C‑270/12, EU:C:2014:18, bod 113 a citovanú judikatúru).
85      V prejednávanej veci najmä z odôvodnení 1 a 3 nariadenia č. 806/2014, ako aj z odôvodnenia 1 smernice 2014/59 vyplýva, že toto nariadenie bolo prijaté v kontexte hospodárskej a finančnej krízy, ktorá v prípade Únie odhalila nedostatok nástrojov umožňujúcich účinne čeliť riziku, ktoré predstavujú inštitúcie s finančnými ťažkosťami, čo nútilo členské štáty využívať na podporu takýchto inštitúcií verejné finančné prostriedky.
86      Z odôvodnenia 1 nariadenia č. 806/2014 tiež vyplýva, že táto kríza ukázala, že fungovanie vnútorného trhu v tejto oblasti je ohrozené a že existuje čoraz väčšie riziko finančnej fragmentácie. To bolo skutočným zdrojom znepokojenia v rámci vnútorného trhu, na ktorom by banky mali mať možnosť vykonávať významné cezhraničné činnosti, pričom bol zaznamenaný pokles týchto aktivít spojený s obavami z „nákazy“.
87      Okrem toho normotvorca Únie v odôvodneniach 2 až 4 a 12 nariadenia č. 806/2014 zdôraznil, že nedostatočnú dôveru vnútroštátnych bankových systémov vo vnútroštátne bankové systémy z iných členských štátov, vrátane členských štátov nezúčastnených na SRM, a nestabilitu na trhu prehlbujú rozdiely medzi vnútroštátnymi pravidlami riešenia krízových situácií v jednotlivých členských štátoch a v príslušných administratívnych postupoch, ako aj absencia jednotného rozhodovacieho procesu na riešenie krízových situácií v bankovej únii, keďže nezabezpečovali predvídateľnosť v súvislosti s možným výsledkom zlyhania banky. Tieto rozdiely mohli viesť aj k vyšším nákladom niektorých bánk a ich zákazníkov na prijaté úvery a pôžičky len z dôvodu ich miesta usadenia a bez ohľadu na ich skutočnú úverovú bonitu.
88      Napokon normotvorca Únie v odôvodneniach 9 a 19 nariadenia č. 806/2014 zdôraznil skutočnosť, že pokiaľ pravidlá a postupy riešenia krízových situácií a prístupy k rozdeleniu bremena zostanú vnútroštátne a finančné zdroje potrebné na financovanie riešenia krízových situácií budú získavané a vynakladané na vnútroštátnej úrovni, prepojenie medzi členskými štátmi a bankovým sektorom by sa úplne nenarušilo a vnútorný trh by bol aj naďalej roztrieštený. Obmedzili by sa tak cezhraničné činnosti bánk, čím by vznikali prekážky pri uplatňovaní základných slobôd a narúšala by sa hospodárska súťaž na vnútornom trhu.
89      Práve vzhľadom na tieto úvahy je cieľom nariadenia č. 806/2014 obmedziť väzbu medzi vnímanou fiškálnou pozíciou jednotlivých členských štátov a nákladmi na financovanie bánk a spoločností vykonávajúcich svoju činnosť v týchto členských štátoch, ako aj preniesť zodpovednosť za financovanie stabilizácie finančného systému na finančný sektor ako celok.
90      Ako uvádza jeho článok 1, nariadenie č. 806/2014 tak stanovuje najmä jednotné pravidlá a jednotný postup riešenia krízových situácií inštitúcií, ktoré by mala SRB uplatňovať s cieľom zmierniť hrozby uvedené v bodoch 85 až 88 vyššie.
91      Základným prvkom týchto pravidiel a tohto postupu je SRF, ktorý umožňuje, ako vyplýva z článkov 67 a 76 nariadenia č. 806/2014 a odôvodnenia 107 tohto nariadenia, zabezpečiť efektívne uplatňovanie právomocí na riešenie krízových situácií a prispievať k financovaniu nástrojov riešenia krízových situácií zabezpečením ich efektívneho uplatňovania.
92      S cieľom zabezpečiť dostatočné finančné prostriedky v SRF je tento vzhľadom na úvahy uvedené v bodoch 85 až 88 vyššie financovaný najmä príspevkami ex ante platenými inštitúciami, ktorých výška závisí od konečnej cieľovej úrovne stanovenej v súlade s článkom 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014.
93      V dôsledku toho zaplatenie týchto príspevkov, ako je určené v súlade s článkom 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014, zabezpečuje účinné uplatňovanie jednotných pravidiel a jednotného postupu riešenia krízových situácií inštitúcií. Pravidlá stanovujúce uvedené príspevky zasa umožňujú, ako to vyplýva z odôvodnení 12 a 19 toho istého nariadenia, zabrániť vytváraniu prekážok pri uplatňovaní základných slobôd alebo narušeniu hospodárskej súťaže na vnútornom trhu z dôvodu rozdielnych vnútroštátnych postupov.
94      Tento záver nie je spochybnený tvrdením žalobkyne, podľa ktorého je článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 oddelený od cieľa harmonizácie, keďže výška konečnej cieľovej úrovne stanovená v tomto ustanovení sa určuje vzhľadom na výšku krytých vkladov existujúcich na konci úvodného obdobia.
95      Na jednej strane je totiž cieľom výpočtu príspevkov ex ante s ohľadom na konečnú cieľovú úroveň poskytnúť SRF finančné zdroje na základe jednotnej referenčnej hodnoty, a to na účely efektívneho uplatňovania opatrení na riešenie krízových situácií v rámci jednotného postupu. Takýto výpočet tak môže prerušiť väzbu medzi inštitúciou a členským štátom, v ktorom má svoje sídlo, pričom zároveň prispieva k vytváraniu a fungovaniu vnútorného trhu v zmysle článku 114 ods. 1 ZFEÚ. Na druhej strane vzhľadom na dôvody uvedené v bodoch 66 a 67 vyššie skutočnosť, že konečná cieľová úroveň je určená s ohľadom na výšku krytých vkladov na konci úvodného obdobia, nemožno považovať za oddelenú od cieľa harmonizácie.
96      Vzhľadom na vyššie uvedené treba konštatovať, že cieľom nariadenia č. 806/2014, najmä jeho článku 69 ods. 1, je zlepšiť podmienky na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu.
97      V druhom rade treba pripomenúť, že výrazom „opatrenia na aproximáciu“ uvedeným v článku 114 ZFEÚ totiž autori Zmluvy o FEÚ chceli normotvorcovi Únie v závislosti od všeobecného kontextu a osobitných okolností harmonizovanej oblasti zveriť určitú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o najvhodnejšiu techniku aproximácie na dosiahnutie požadovaného výsledku, najmä v oblastiach, pre ktoré sú charakteristické zložité technické podrobnosti (pozri rozsudok z 22. januára 2014, Spojené kráľovstvo/Parlament a Rada, C‑270/12, EU:C:2014:18, bod 102 a citovanú judikatúru).
98      V dôsledku toho normotvorca Únie v rámci svojho výberu techniky aproximácie a vzhľadom na právomoc posúdenia, ktorou disponuje, pokiaľ ide o opatrenia uvádzané článkom 114 ZFEÚ, môže delegovať právomoci zamerané na vykonanie sledovanej harmonizácie na orgán, úrad alebo agentúru Únie. Takým je najmä prípad, keď sa opatrenia, ktoré sa majú prijať, musia opierať o osobitnú odbornú a technickú expertízu, ako aj o reakčnú schopnosť tohto subjektu (rozsudok z 22. januára 2014, Spojené kráľovstvo/Parlament a Rada, C‑270/12, EU:C:2014:18, bod 105).
99      V tejto súvislosti treba uviesť, ako vyplýva z bodov 85 až 88 vyššie, že opatrenia, ktoré sa majú prijať v oblasti riešenia krízových situácií, sa musia opierať o osobitnú odbornú a technickú expertízu. Za týchto podmienok mohol normotvorca Únie zveriť SRB právomoc stanoviť s ohľadom na článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 výšku príspevkov ex ante a spravovať finančné prostriedky SRF v súlade s článkom 67 ods. 2 a 3 tohto nariadenia.
100    Okrem toho, ako vyplýva z bodov 92 a 93 vyššie, článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 je základným prvkom pravidiel a postupu riešenia krízových situácií inštitúcií, ktorý prispieva k tomu, aby sa zabránilo vytváraniu prekážok pri uplatňovaní základných slobôd alebo narušeniu hospodárskej súťaže na vnútornom trhu.
101    Za týchto podmienok možno článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 považovať za ustanovenie týkajúce sa aproximácie ustanovení členských štátov v oblasti riešenia krízových situácií inštitúcií v bankovej únii.
102    Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 spĺňa podmienky uvedené v článku 114 ods. 1 ZFEÚ.
103    V treťom rade treba preskúmať tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého z dôvodu stanovenia konečnej cieľovej úrovne s ohľadom na výšku krytých vkladov príspevok ex ante v podstate predstavuje daň, a preto sa naň nevzťahuje harmonizačná právomoc normotvorcu Únie podľa článku 114 ods. 2 ZFEÚ.
104    Článok 114 ods. 2 ZFEÚ stanovuje, že odsek 1 tohto ustanovenia sa nevzťahuje najmä na „fiškálne ustanovenia“.
105    Pokiaľ ide o výklad výrazu „fiškálne ustanovenia“, treba konštatovať, že Zmluva o FEÚ neobsahuje jeho definíciu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. apríla 2004, Komisia/Rada, C‑338/01, EU:C:2004:253, bod 63).
106    Z judikatúry Súdneho dvora však vyplýva, že poplatok platený hospodárskymi subjektmi v určitom odvetví nemá daňovú povahu v prípade, keď je priamo určený výlučne na financovanie výdavkov v tomto odvetví a keď sú tieto výdavky potrebné na fungovanie tohto odvetvia, najmä na jeho stabilizáciu (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 11. júla 1989, Schräder HS Kraftfutter, 265/87, EU:C:1989:303, body 9 a 10).
107    Táto úvaha sa však uplatňuje aj v prípade príspevkov ex ante, ktoré sa riadia logikou poistenia a ktoré sú platené hospodárskymi subjektmi určitého odvetvia s cieľom financovať výlučne výdavky tohto odvetvia.
108    Pokiaľ ide o povahu príspevkov ex ante, v bode 85 vyššie už bolo uvedené, že nariadenie č. 806/2014 bolo prijaté v kontexte hospodárskej a finančnej krízy, ktorá v prípade Únie odhalila nedostatok nástrojov umožňujúcich účinne čeliť riziku, ktoré predstavujú inštitúcie s finančnými ťažkosťami, čo nútilo členské štáty využívať na podporu takýchto inštitúcií verejné finančné prostriedky. Cieľom SRM je zabrániť škodám, ktoré vznikli počas takýchto kríz v dôsledku zlyhania inštitúcií, keďže zlyhanie inštitúcií v jednom členskom štáte môže ohroziť stabilitu finančných trhov ako celku, ako to vyplýva z odôvodnení 8 a 12 tohto nariadenia.
109    V tejto súvislosti sa normotvorca Únie domnieval, že stabilizáciu finančného systému by mal financovať finančný sektor ako celok, ako to vyplýva najmä z odôvodnenia 100 nariadenia č. 806/2014.
110    Z tohto hľadiska osobitná povaha príspevkov ex ante spočíva, ako to potvrdzujú odôvodnenia 105 až 107 smernice 2014/59 a odôvodnenie 41 nariadenia č. 806/2014, v zabezpečení toho, aby v logike poistenia finančný sektor poskytol SRM dostatočné finančné zdroje na to, aby mohol plniť svoje úlohy (rozsudok z 15. júla 2021, Komisia/Landesbank Baden‑Württemberg a SRB, C‑584/20 P a C‑621/20 P, EU:C:2021:601, bod 113).
111    V dôsledku toho v súlade s článkom 67 ods. 2 a 4 a odôvodnením 61 nariadenia č. 806/2014 sa príspevky ex ante vyberajú od hospodárskych subjektov finančného sektora na účely naplnenia SRF, ktorý sa môže použiť len na účely efektívneho uplatňovania nástrojov na riešenie krízových situácií a efektívneho vykonávania právomoci riešiť krízové situácie, ak sú takéto opatrenia potrebné na dosiahnutie cieľa finančnej stability tohto sektora.
112    V tejto súvislosti treba uviesť, ako vyplýva z článku 1 nariadenia č. 806/2014, že opatrenia uvedené v bode 111 vyššie sa uplatňujú len v prospech inštitúcií, ktoré sú povinné platiť príspevky ex ante.
113    Je pravda, že nariadenie č. 806/2014 nevytvára žiadnu automatickú súvislosť medzi zaplatením príspevku ex ante a riešením krízovej situácie dotknutej inštitúcie. To je dôvod, pre ktorý príspevky ex ante nemožno považovať za poistné, ktorého mesačné platby a vrátenie by boli možné (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. januára 2021, ABLV Bank/SRB, T‑758/18, EU:T:2021:28, body 70 a 73).
114    Nič to však nemení na tom, že inštitúcie majú zo SRF, ktorý je financovaný práve z ich príspevkov ex ante, prospech z dvoch dôvodov.
115    Na jednej strane, ak inštitúcie zlyhávajú alebo pravdepodobne zlyhajú, ich finančnú situáciu možno napraviť v rámci postupu riešenia krízových situácií, ktorý možno začať v ich prospech, ak sú splnené aj ostatné podmienky stanovené v článku 18 nariadenia č. 806/2014. Takýto postup tak umožňuje použiť finančné prostriedky SRF v prospech takýchto inštitúcií, pričom tieto prostriedky boli vytvorené z príspevkov týchto inštitúcií.
116    Na druhej strane všetky inštitúcie využívajú svoje príspevky ex ante prostredníctvom stability finančného systému, ktorú SRF zabezpečuje.
117    Riziko, ktoré SRF pokrýva, je totiž rizikom, ktoré predstavuje celé finančné odvetvie pre stabilitu finančného systému (rozsudok z 20. januára 2021, ABLV Bank/SRB, T‑758/18, EU:T:2021:28, bod 72).
118    Z uvedeného vyplýva, že SRF zabezpečuje, nie na základe daňovej logiky, ale na základe logiky poistenia, stabilitu finančného sektora ako celku, a to tým, že jeho cieľom je zabezpečiť ochranu pred jeho vlastnou krízou v prospech všetkých inštitúcií.
119    Tento poistný účel sa navyše odráža aj vo výpočte príspevkov ex ante, keďže tieto príspevky nevyplývajú z uplatnenia sadzby na základ dane, ale s uplatnením článkov 102 a 103 smernice 2014/59, ako aj článkov 69 a 70 nariadenia č. 806/2014 z definície cieľovej úrovne a potom ročnej cieľovej úrovne, ktorú treba rozdeliť medzi inštitúcie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júla 2021, Komisia/Landesbank Baden‑Württemberg a SRB, C‑584/20 P a C‑621/20 P, EU:C:2021:601, bod 113). Toto rozdelenie ročnej cieľovej úrovne je založené najmä, ako vyplýva aj z odôvodnenia 109 nariadenia č. 806/2014, na riziku, ktoré každá inštitúcia predstavuje pre stabilitu finančného systému, čo motivuje inštitúcie na fungovanie na základe menej rizikového modelu.
120    Z vyššie uvedeného vyplýva, že inštitúcie platia príspevky ex ante v súlade s logikou poistenia, pričom tieto príspevky sú priamo určené len na financovanie výdavkov finančného sektora, do ktorého tieto inštitúcie patria, a že tieto výdavky sú nevyhnutné na fungovanie tohto sektora, najmä na jeho stabilizáciu v prípade zlyhania niektorých inštitúcií a na obmedzenie účinkov „nákazy“.
121    Ustanovenia nariadenia č. 806/2014, ktoré ukladajú inštitúciám povinnosť platiť príspevky ex ante a spresňujú spôsoby ich výpočtu, najmä jeho článok 69 ods. 1, v dôsledku toho nepredstavujú „fiškálne ustanovenia“ v zmysle článku 114 ods. 2 ZFEÚ.
122    Tento záver nie je spochybnený tvrdením žalobkyne, podľa ktorého je článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 oddelený od cieľa harmonizácie, keďže výška konečnej cieľovej úrovne stanovená v tomto ustanovení sa určuje vzhľadom na výšku krytých vkladov existujúcich na konci úvodného obdobia, takže príspevok ex ante sa mení na daň.
123    Na jednej strane totiž z dôvodov uvedených v bode 95 vyššie takýto spôsob výpočtu konečnej cieľovej úrovne nemožno považovať za oddelený od cieľa harmonizácie. Na druhej strane spôsoby výpočtu tejto sumy nemajú vplyv na skutočnosť, že výnos z príspevkov ex ante je špecificky a priamo určený len na financovanie výdavkov finančného sektora a že tieto príspevky možno považovať za nevyhnutné na fungovanie uvedeného sektora na účely jeho stabilizácie.
124    Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že článok 114 ZFEÚ predstavoval vhodný právny základ na prijatie článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014.
125    Vzhľadom na vyššie uvedené treba tretiu časť štvrtého žalobného dôvodu zamietnuť.
c)      Záver týkajúci sa druhej a tretej časti štvrtého žalobného dôvodu
126    Z vyššie uvedeného vyplýva, že štvrtý žalobný dôvod treba zamietnuť v rozsahu, v akom je založený na námietke nezákonnosti článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014.
[omissis]
B.      O žalobných dôvodoch týkajúcich sa zákonnosti napadnutého rozhodnutia
1.      O prvom žalobnom dôvode založenom na nedostatku odôvodnenia
[omissis]
d)      O druhej časti týkajúcej sa odôvodnenia ročnej cieľovej úrovne
338    Podľa žalobkyne určenie ročnej cieľovej úrovne nie je v napadnutom rozhodnutí riadne odôvodnené. SRB mala najmä vysvetliť, v akom rozsahu zohľadnila prípadný vplyv procyklických príspevkov na finančnú situáciu dotknutých inštitúcií. SRB navyše neoznámila predpokladanú konečnú cieľovú úroveň, ani svoj výklad hornej hranice uvedenej v článku 70 ods. 2 druhom pododseku nariadenia č. 806/2014. Ako však vyplýva z rozhodnutia, ktorým sa stanovujú príspevky ex ante na príspevkové obdobie 2022, SRB sa údajne domnieva, že je oprávnená ľubovoľne zvýšiť ročnú cieľovú úroveň uplatnením koeficientu, ktorý nie je stanovený uplatniteľnou právnou úpravou, a tak stanoviť inštitúciám neprimerané zaťaženie.
339    SRB odpovedá, že z odôvodnení 35 až 48 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že splnila svoju povinnosť odôvodnenia, pokiaľ ide o stanovenie ročnej cieľovej úrovne na príspevkové obdobie 2021.
340    Konkrétne z odôvodnení 43 až 48 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že SRB zohľadnila pandémiu COVID‑19 v rámci analýzy fázy hospodárskeho cyklu, ako aj možný vplyv procyklických príspevkov na finančnú situáciu prispievajúcich inštitúcií. V tejto súvislosti SRB vysvetlila, že očakáva oživenie hospodárstva v priebehu roka 2021, aj keď je toto oživenie ťažko predvídateľné.
341    SRB ďalej na svojom internetovom sídle zverejnila predpokladanú konečnú cieľovú úroveň a žalobkyňa o tomto zverejnení vedela. Údajné nesprístupnenie výkladu SRB týkajúceho sa hornej hranice 12,5 %, ktorá je stanovená v článku 70 ods. 2 nariadenia č. 806/2014, nemôže ovplyvniť zákonnosť odôvodnenia napadnutého rozhodnutia.
342    Na úvod je potrebné pripomenúť, že v súlade s článkom 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 musia na konci úvodného obdobia finančné prostriedky dostupné v SRF dosiahnuť konečnú cieľovú úroveň, ktorá predstavuje minimálne 1 % sumy krytých vkladov všetkých inštitúcií povolených na území všetkých zúčastnených členských štátov.
343    Podľa článku 69 ods. 2 nariadenia č. 806/2014 sa počas úvodného obdobia príspevky ex ante časovo rozložia čo možno najrovnomernejšie, až kým sa nedosiahne konečná cieľová úroveň uvedená v bode 342 vyššie, ale s náležitým ohľadom na fázu hospodárskeho cyklu a na možný vplyv procyklických príspevkov na finančnú pozíciu inštitúcií.
344    Článok 70 ods. 2 nariadenia č. 806/2014 spresňuje, že každoročne príspevky, ktoré majú uhradiť všetky inštitúcie povolené na území všetkých zúčastnených členských štátov, nepresiahnu 12,5 % konečnej cieľovej úrovne.
345    Pokiaľ ide o spôsob výpočtu príspevkov ex ante, v článku 4 ods. 2 delegovaného nariadenia 2015/63 sa stanovuje, že SRB určí ich výšku na základe ročnej cieľovej úrovne, pričom zohľadní konečnú cieľovú úroveň, a na základe priemernej výšky krytých vkladov v predchádzajúcom roku, vypočítavanej každý štvrťrok, všetkých inštitúcií povolených na území všetkých zúčastnených členských štátov.
346    V prejednávanej veci, ako vyplýva z odôvodnenia 48 napadnutého rozhodnutia, SRB určila ročnú cieľovú úroveň príspevku na obdobie 2021 na 11 287 677 212,56 eura.
347    V bodoch 36 a 37 odôvodnenia napadnutého rozhodnutia SRB v podstate vysvetlila, že ročná cieľová úroveň musí byť určená na základe analýzy vývoja krytých vkladov v predchádzajúcich rokoch, akéhokoľvek relevantného vývoja ekonomickej situácie a na základe analýzy ukazovateľov týkajúcich sa fázy hospodárskeho cyklu a vplyvov procyklických príspevkov na finančnú situáciu inštitúcií. SRB preto považovala za vhodné stanoviť koeficient na základe tejto analýzy a finančných prostriedkov dostupných v SRF (ďalej len „koeficient“). Tento koeficient potom uplatnila na jednu osminu priemernej hodnoty krytých vkladov v roku 2020, aby sa dosiahla ročná cieľová úroveň.
348    SRB opísala postup pri určení koeficientu v bodoch 38 až 47 odôvodnenia napadnutého rozhodnutia.
349    V bode 38 odôvodnenia napadnutého rozhodnutia SRB konštatovala nepretržitý rastúci trend krytých vkladov pri všetkých inštitúciách v zúčastnených členských štátoch. Konkrétne priemer týchto vkladov na rok 2020 vypočítavaný každý štvrťrok predstavoval 6,689 bilióna eur.
350    V bodoch 40 a 41 odôvodnenia napadnutého rozhodnutia SRB prezentovala predpokladaný vývoj krytých vkladov na zostávajúce tri roky úvodného obdobia, t. j. od roku 2021 do roku 2023. Odhadovala, že ročná miera rastu krytých vkladov bude na konci úvodného obdobia 4 % až 7 %.
351    V odôvodneniach 42 až 45 napadnutého rozhodnutia SRB predložila posúdenie fázy hospodárskeho cyklu a možného procyklického vplyvu príspevkov ex ante na finančnú situáciu inštitúcií. Na tento účel uviedla, že zohľadnila viaceré ukazovatele, ako sú napríklad prognóza Komisie týkajúca sa rastu hrubého domáceho produktu a prognózy ECB v tejto súvislosti alebo tok úverov do súkromného sektora vyjadrený ako percento hrubého domáceho produktu.
352    V bode 46 odôvodnenia tohto rozhodnutia SRB dospela k záveru, že hoci možno odôvodnene očakávať ďalší rast krytých vkladov v bankovej únii, tempo rastu bude nižšie ako v roku 2020. V tejto súvislosti SRB v bode 47 odôvodnenia napadnutého rozhodnutia uviedla, že zaujala „konzervatívny prístup“, pokiaľ ide o mieru rastu krytých vkladov v nasledujúcich rokoch až do roku 2023.
353    Vzhľadom na tieto úvahy SRB v bode 48 odôvodnenia napadnutého rozhodnutia stanovila hodnotu koeficientu na 1,35 %. Následne vypočítala ročnú cieľovú úroveň vynásobením priemernej sumy krytých vkladov v roku 2020 týmto koeficientom a výsledok tohto výpočtu vydelila ôsmimi podľa nasledujúceho matematického vzorca uvedeného v bode 48 odôvodnenia uvedeného rozhodnutia:
„Úroveň0 [výška ročnej cieľovej úrovne] = Celková výška krytých vkladov2020 * 0,0135 * ⅛ = 11 287 677 212,56 eura.“
354    SRB však na pojednávaní uviedla, že určila ročnú cieľovú úroveň na príspevkové obdobie 2021 nasledujúcim spôsobom.
355    Po prvé na základe analýzy budúceho vývoja SRB stanovila predpokladanú výšku krytých vkladov všetkých inštitúcií povolených na území všetkých zúčastnených členských štátov na konci úvodného obdobia približne na 7,5 bilióna eur. K tejto sume dospela na základe zohľadnenia priemernej hodnoty krytých vkladov v roku 2020, konkrétne 6,689 bilióna eur, ročnej miery rastu krytých vkladov vo výške 4 % a počtu príspevkových období zostávajúcich do konca úvodného obdobia, teda troch príspevkových období.
356    Po druhé v súlade s článkom 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 SRB vypočítala 1 % z týchto 7,5 bilióna eur, aby dospela k odhadovanej výške konečnej cieľovej úrovne, ktorá sa má dosiahnuť do 31. decembra 2023, t. j. približne 75 miliárd eur.
357    Po tretie SRB od tejto sumy odpočítala finančné zdroje, ktoré už boli dostupné v SRF v roku 2021, t. j. približne 42 miliárd eur, aby dospela k sume, ktorá zostala na výber počas zostávajúcich príspevkových období do konca úvodného obdobia, t. j. od roku 2021 do roku 2023. Táto suma bola vo výške približne 33 miliárd eur.
358    Po štvrté túto sumu vydelila tromi a následne ju rovnomerne rozdelila medzi tri zostávajúce príspevkové obdobia. Ročná cieľová úroveň na príspevkové obdobie 2021 bola teda stanovená vo výške uvedenej v bode 346 vyššie, t. j. približne na 11,287 miliardy eur.
359    Na pojednávaní SRB tiež uviedla, že zverejnila informácie, na ktorých bola založená metodika opísaná v bodoch 355 až 358 vyššie a ktoré umožnili žalobkyni pochopiť metodiku, na základe ktorej bola stanovená ročná cieľová úroveň. Najmä spresnila, že v máji 2021, t. j. po prijatí napadnutého rozhodnutia, ale pred podaním tejto žaloby, zverejnila na svojom internetovom sídle informačný list s názvom „Fact Sheet 2021“ (ďalej len „informačný list“), ktorý uvádzal odhadovanú výšku konečnej cieľovej úrovne. SRB tiež uviedla, že výška finančných prostriedkov dostupných v SRF bola dostupná aj na jej internetovom sídle, ako aj v rámci iných verejných zdrojov, a to dávno pred prijatím napadnutého rozhodnutia.
360    Na účely preskúmania, či SRB splnila svoju povinnosť odôvodnenia, pokiaľ ide o stanovenie ročnej cieľovej úrovne, treba najprv pripomenúť, že chýbajúce alebo nedostatočné odôvodnenie predstavuje dôvod týkajúci sa verejného poriadku, ktorý súd Únie môže, či dokonca musí, zohľadniť ex offo (pozri rozsudok z 2. decembra 2009, Komisia/Írsko a i., C‑89/08 P, EU:C:2009:742, bod 34 a citovanú judikatúru). Všeobecný súd teda môže, či dokonca musí zohľadniť aj iné vady odôvodnenia, ako sú tie, na ktoré sa odvoláva žalobkyňa, najmä ak tieto vady vyjdú najavo v priebehu konania.
361    Na tento účel boli počas ústnej časti konania účastníci konania vypočutí v súvislosti so všetkými prípadnými nedostatkami odôvodnenia napadnutého rozhodnutia, pokiaľ ide o stanovenie ročnej cieľovej úrovne. Na základe viacerých výslovných otázok SRB predovšetkým opísala po jednotlivých krokoch metodiku, ktorú skutočne použila na určenie ročnej cieľovej úrovne na príspevkové obdobie 2021, ako bola opísaná v bodoch 355 až 358 vyššie.
362    Okrem toho, pokiaľ ide o obsah povinnosti odôvodnenia, z judikatúry vyplýva, že odôvodnenie rozhodnutia prijatého inštitúciou alebo orgánom Únie musí byť najmä bez vnútorných rozporov, aby mohli byť dotknuté osoby informované o skutočných dôvodoch tohto rozhodnutia s cieľom brániť svoje práva pred príslušným súdom a aby tento súd mohol uskutočniť preskúmanie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 10. júla 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, bod 169 a citovanú judikatúru; z 22. septembra 2005, Suproco/Komisia, T‑101/03, EU:T:2005:336, body 20 a 45 až 47, a zo 16. decembra 2015, Grécko/Komisia, T‑241/13, EU:T:2015:982, bod 56).
363    Podobne, ak autor napadnutého rozhodnutia poskytne v priebehu konania pred súdom Únie určité vysvetlenia týkajúce sa odôvodnenia tohto rozhodnutia, tieto vysvetlenia musia byť v súlade s odôvodnením tohto rozhodnutia (pozri v tomto zmysle rozsudky z 22. septembra 2005, Suproco/Komisia, T‑101/03, EU:T:2005:336, body 45 až 47, a z 13. decembra 2016, Printeos a i./Komisia, T‑95/15, EU:T:2016:722, body 54 a 55).
364    Ak nie sú úvahy uvedené v napadnutom rozhodnutí v súlade s vysvetleniami poskytnutými v priebehu súdneho konania, odôvodnenie napadnutého rozhodnutia nespĺňa funkcie uvedené v bodoch 299 a 300 vyššie. Takýto nesúlad predovšetkým bráni jednak dotknutým osobám, aby sa pred podaním žaloby oboznámili so skutočným odôvodnením napadnutého rozhodnutia a pripravili si k nemu svoju obhajobu, a jednak súdu Únie, aby identifikoval dôvody, ktoré boli skutočným právnym základom tohto rozhodnutia, a preskúmal ich súlad s uplatniteľnými pravidlami.
365    Napokon treba pripomenúť, že keď SRB prijme rozhodnutie, ktorým sa stanovujú príspevky ex ante, musí dotknutým inštitúciám oznámiť metodiku výpočtu týchto príspevkov (pozri rozsudok z 15. júla 2021, Komisia/Landesbank Baden‑Württemberg a SRB, C‑584/20 P a C‑621/20 P, EU:C:2021:601, bod 122).
366    To isté musí platiť aj pre metodiku určenia ročnej cieľovej úrovne, pretože táto suma má v štruktúre takéhoto rozhodnutia zásadný význam. Ako totiž vyplýva z bodu 15 vyššie, spôsob výpočtu príspevkov ex ante spočíva v rozdelení uvedenej sumy medzi všetky dotknuté inštitúcie, takže zvýšenie alebo zníženie tejto sumy vedie k zodpovedajúcemu zvýšeniu alebo zníženiu príspevku ex ante každej z týchto inštitúcií.
367    Z vyššie uvedeného vyplýva, že hoci je SRB povinná poskytnúť inštitúciám prostredníctvom napadnutého rozhodnutia vysvetlenia týkajúce sa metodiky určenia ročnej cieľovej úrovne, tieto vysvetlenia musia byť v súlade s vysvetleniami, ktoré SRB poskytla v priebehu konania, a musia sa týkať skutočne použitej metodiky.
368    V prejednávanej veci však nejde o takýto prípad.
369    V prvom rade treba totiž uviesť, že v odôvodnení 48 napadnutého rozhodnutia sa uvádza matematický vzorec, ktorý údajne pre SRB slúžil ako základ na určenie ročnej cieľovej úrovne. Ukázalo sa však, že tento vzorec nezahŕňa prvky metodiky, ktorú SRB skutočne uplatnila, ako bola vysvetlená na pojednávaní. Ako totiž vyplýva z bodov 355 až 358 vyššie, SRB podľa tejto metodiky určila výšku ročnej cieľovej úrovne tak, že od konečnej cieľovej úrovne odpočítala finančné prostriedky dostupné v SRF, aby vypočítala sumu, ktorú mala dostať až do konca úvodného obdobia, a túto sumu vydelila tromi. Tieto dve fázy výpočtu však nie sú zohľadnené v uvedenom matematickom vzorci.
370    Je pravda, že z argumentácie žalobkyne v rámci tohto žalobného dôvodu vyplýva, že žalobkyňa vedela o informačnom liste, a v dôsledku toho aj o prípadných sumách konečnej cieľovej úrovne uvedených v rozpätí, ktoré v ňom bolo zahrnuté. Aj za predpokladu, že by poznala aj výšku dostupných finančných prostriedkov SRF, jej však tieto okolnosti samy osebe neumožňovali pochopiť, že SRB skutočne uplatnila obe operácie uvedené v bode 369 vyššie, pričom navyše treba uviesť, že matematický vzorec stanovený v odôvodnení 48 napadnutého rozhodnutia ich dokonca ani nespomína.
371    Podobné nezrovnalosti sa týkajú aj spôsobu určenia koeficientu vo výške 1,35 %, a to napriek tomu, že v matematickom vzorci uvedenom v bode 370 vyššie zohráva zásadnú úlohu. Tento koeficient možno totiž chápať tak, že je okrem iných parametrov založený na predpokladanom raste krytých vkladov počas zostávajúcich rokov úvodného obdobia. Ako však SRB uznala na pojednávaní, tento koeficient bol stanovený tak, aby mohol odôvodniť výsledok výpočtu výšky ročnej cieľovej úrovne, t. j. po tom, čo SRB vypočítala túto sumu na základe štyroch krokov uvedených v bodoch 355 až 358 vyššie, najmä vydelením sumy vyplývajúcej z odpočítania finančných prostriedkov dostupných v SRF od konečnej cieľovej úrovne tromi. Tento postup však z napadnutého rozhodnutia vôbec nevyplýval.
372    Okrem toho treba pripomenúť, že podľa informačného listu sa odhadovaná konečná cieľová úroveň pohybovala v rozmedzí 70 až 75 miliárd eur. Toto rozpätie pritom zjavne nie je v súlade s rozpätím miery rastu krytých vkladov od 4 % do 7 %, ako je uvedený v bode 41 odôvodnenia napadnutého rozhodnutia. SRB totiž na pojednávaní uviedla, že na účely určenia ročnej cieľovej úrovne zohľadnila mieru rastu krytých vkladov vo výške 4 % – čo je najnižšia miera z tohto druhého rozpätia – a že tak dospela k odhadovanej konečnej cieľovej úrovni vo výške 75 miliárd eur, ktorá predstavuje najvyššiu hodnotu prvého rozpätia. Zdá sa teda, že medzi týmito dvoma rozpätiami existuje nesúlad. Po prvé rozpätie týkajúce sa miery vývoja krytých vkladov zahŕňa aj hodnoty vyššie ako 4 %, ktorých použitie by však viedlo k vyššej odhadovanej konečnej cieľovej úrovni, ako sú hodnoty zahrnuté v rozpätí týkajúcom sa tejto cieľovej úrovne. Po druhé žalobkyňa nemôže pochopiť, prečo SRB zahrnula do rozpätia týkajúceho sa uvedenej cieľovej úrovne sumy nižšie ako 75 miliárd eur. Na dosiahnutie tejto cieľovej úrovne by bolo totiž potrebné uplatniť mieru nižšiu ako 4 %, ktorá však nie je zahrnutá v rozpätí týkajúcom sa miery rastu krytých vkladov. Za týchto okolností žalobkyňa nebola schopná určiť spôsob, akým SRB použila rozpätie týkajúce sa miery rastu týchto vkladov na výpočet odhadovanej konečnej cieľovej úrovne.
373    Z uvedeného vyplýva, že pokiaľ ide o určenie ročnej cieľovej úrovne, metodika, ktorú skutočne použila SRB, ako bola vysvetlená na pojednávaní, nie je v súlade s metodikou opísanou v napadnutom rozhodnutí, v dôsledku čoho ani inštitúcie, ani Všeobecný súd nemohli na základe napadnutého rozhodnutia zistiť skutočné dôvody stanovenia tejto cieľovej úrovne.
374    Vzhľadom na vyššie uvedené treba konštatovať, že napadnuté rozhodnutie obsahuje vady odôvodnenia, pokiaľ ide o stanovenie ročnej cieľovej úrovne.
375    Na základe uvedeného preto treba druhej časti prvého žalobného dôvodu vyhovieť. Vzhľadom na právny a hospodársky význam prejednávanej veci je však v záujme riadneho výkonu spravodlivosti potrebné preskúmať ostatné žalobné dôvody.
[omissis]
3.      O prvej časti štvrtého žalobného dôvodu založeného na porušení článku 4 vykonávacieho nariadenia 2015/81 v spojení s článkom 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014
487    Žalobkyňa v rámci prvej časti uvedenej na podporu štvrtého žalobného dôvodu tvrdí, že SRB porušila článok 4 vykonávacieho nariadenia 2015/81 v spojení s článkom 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014, pretože pri určení konečnej cieľovej úrovne zohľadnila predpokladanú výšku krytých vkladov inštitúcií na konci úvodného obdobia. Vzhľadom na článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 však SRB mala určiť túto cieľovú úroveň „staticky“, teda s ohľadom na výšku krytých vkladov inštitúcií v čase nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia.
488    SRB, Parlament, Rada a Komisia túto argumentáciu spochybňujú.
489    V tejto súvislosti z bodov 35 až 40 vyššie vyplýva, že článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 sa má vykladať v tom zmysle, že určenie konečnej cieľovej úrovne sa musí vykonať s ohľadom na výšku krytých vkladov na konci úvodného obdobia. V dôsledku toho SRB v odôvodneniach 38 až 41 napadnutého rozhodnutia správne zohľadnila vývoj krytých vkladov až do konca úvodného obdobia s cieľom určiť konečnú cieľovú úroveň a následne z nej vyvodiť ročnú cieľovú úroveň.
490    Prvú časť štvrtého žalobného dôvodu treba teda tiež zamietnuť.
[omissis]
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma rozšírená komora)
rozhodol takto:
1.      Rozhodnutie Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií (SRB) SRB/ES/2021/22 zo 14. apríla 2021 o výpočte príspevkov ex ante na rok 2021 do Jednotného fondu na riešenie krízových situácií sa zrušuje v rozsahu, v ktorom sa týka úverovej inštitúcie Deutsche Bank AG.
2.      Účinky rozhodnutia SRB/ES/2021/22 zostávajú zachované v rozsahu, v akom sa týka úverovej inštitúcie Deutsche Bank AG, až do nadobudnutia účinnosti nového rozhodnutia SRB, ktorým sa stanoví príspevok ex ante do Jednotného fondu na riešenie krízových situácií tejto inštitúcie na príspevkové obdobie 2021, a to počas primeranej lehoty, ktorá nepresiahne šesť mesiacov odo dňa vyhlásenia tohto rozsudku.
3.      SRB znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli úverovej inštitúcii Deutsche Bank AG.
4.      Európsky parlament, Rada Európskej únie a Európska komisia znášajú svoje vlastné trovy konania.
Kornezov
De Baere
Petrlík
Kecsmár
Kingston
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 17. júla 2024.
Podpisy
*      Jazyk konania: nemčina.
1      Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné.