Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
ANDREA
BIONDI
prednesené
7. mája
2026(1)
Vec C‑641/24 P
Maďarsko
proti
Európskej komisii
„ Odvolanie – Prístup k dokumentom – Nariadenie
č. 1049/2001 – EŠIF – Nariadenie
č. 1303/2013 – Operačný
program – Žiadosť o prístup
ku
korešpondencii
medzi
Maďarskom a Komisiou
týkajúcej
sa
návrhu
výzvy
na
predkladanie
návrhov – Námietky
Maďarska
proti
zverejneniu
dokumentov – Rozhodnutie
Komisie,
ktorým
sa
zamietli
námietky
členského
štátu a povolil
prístup k dokumentom – Ochrana
legitímnych
záujmov
členských
štátov – Povinnosť
odôvodnenia – Článok 4
ods. 3
prvý
pododsek nariadenia
č. 1049/2001 – Pôsobnosť – Prebiehajúci
rozhodovací
proces
inštitúcie – Pojem
‚rozhodnutie‘ – Pojem
vážne,
skutočné a konkrétne
narušenie
prebiehajúceho
rozhodovacieho
procesu “
I.      Úvod
1.        Prejednávaným odvolaním
Maďarsko
navrhuje
zrušenie
rozsudku
Všeobecného
súdu
Európskej
únie z 10. júla
2024,
Maďarsko/Komisia(2),
ktorým
Všeobecný
súd
zamietol
jeho
žalobu o neplatnosť
rozhodnutia
Európskej
komisie
zo 14. decembra
2021,
ktorým
sa
na
základe
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES)
č. 1049/2001 z 30. mája
2001 o prístupe
verejnosti k dokumentom
Európskeho
parlamentu,
Rady a Komisie(3) povolil
žiadateľovi – tretej
osobe
prístup
ku
korešpondencii,
ktorú
maďarské
orgány
adresovali
Komisii v súvislosti s návrhom
výzvy
na
predkladanie
návrhov
(ďalej
len
„sporné
rozhodnutie“) v rámci
programovania
európskych
štrukturálnych a investičných
fondov
(ďalej
len
„EŠIF“)
na
obdobie
od 1. januára
2014
do
31. decembra
2023(4).
2.        Okolnosti
predchádzajúce
sporu
sú
uvedené v bodoch 2 až
13
napadnutého
rozsudku.
Možno
ich
znova
pripomenúť
nasledovne.
3.        Dňa
30. apríla
2021
tretia
osoba
požiadala
Komisiu
na
základe
nariadenia
č. 1049/2001 o prístup k celej
oficiálnej
korešpondencii
medzi
Komisiou a maďarskými
orgánmi
týkajúcej
sa
výzvy
na
predkladanie
návrhov
EFOP
2.2.5. Z jedenástich
dokumentov,
ktoré
Komisia
identifikovala
ako
dokumenty,
na
ktoré
sa
vzťahovala
žiadosť o prístup,
päť
pochádzalo
od
maďarských
orgánov(5).
4.        V rámci
konzultačného
postupu
stanoveného v článku 4 ods. 4 a 5
nariadenia
č. 1049/2001
maďarské
orgány
listom z 28. mája
2021
informovali
Komisiu,
že
na
základe
výnimky
stanovenej v článku 4 ods. 3
nariadenia č. 1049/2001
namietajú
proti
povoleniu
prístupu k dokumentom,
ktoré
pochádzajú
od
nich.
Maďarské
orgány
uviedli,
že
vzhľadom
na
to,
že
rozhodovací
proces
týkajúci
sa
výzvy
na
predkladanie
návrhov
EFOP
2.2.5
stále
prebieha,
zverejnenie
týchto
dokumentov v tomto
štádiu
by
vážne
narušilo
zásady
rovnosti
zaobchádzania,
zákazu
diskriminácie a transparentnosti,
keďže
potenciálni
príjemcovia
by
mohli
mať
prístup k informáciám,
ktoré
by
im
mohli
poskytnúť
nespravodlivú
konkurenčnú
výhodu.
5.        Komisia
najprv
odmietla
poskytnúť
žiadateľovi – tretej
osobe
prístup k piatim
dokumentom
pochádzajúcim
od
maďarských
orgánov
na
základe
výnimky
stanovenej v článku 4
ods. 3
nariadenia
č. 1049/2001.
Žiadateľ o prístup – tretia
osoba
následne
doručil
Komisii
opakovanú
žiadosť
podľa
článku 7
ods. 2
nariadenia
č. 1049/2001.
6.        Dňa
13. októbra
2021
sa
generálny
tajomník
Komisie v nadväznosti
na
opakovanú
žiadosť
opätovne
poradil s maďarskými
orgánmi a informoval
ich,
že
po
preskúmaní
uplatniteľnosti
všetkých
výnimiek
uvedených v článku 4 nariadenia č. 1049/2001
sa
mu
vec
javí
tak,
že
prístup k dokumentom
pochádzajúcim
od
maďarských
orgánov,
na
ktoré
sa
vzťahuje
uvedená
žiadosť o prístup,
možno
odmietnuť
len
na
základe
ochrany
osobných
údajov.
Pri
preskúmaní
opakovanej
žiadosti
Komisia
okrem
toho
identifikovala
štyri
ďalšie
dokumenty
pochádzajúce
od
maďarských
orgánov,
na
ktoré
sa
vzťahovala
žiadosť o prístup.
Tieto
orgány
zopakovali
svoje
stanovisko,
že
prístup k dokumentom,
ktoré
pochádzajú
od
nich,
sa
nemá
udeliť, a to
na
základe
výnimky
stanovenej v článku 4
ods. 3
nariadenia
č. 1049/2001(6).
7.        Sporným
rozhodnutím, o ktorom
bolo
Maďarsko
informované
listom
Komisie z 15. decembra
2021,
Komisia
rozhodla o opakovanej
žiadosti
žiadateľa – tretej
osoby a poskytla
mu
prístup k sporným
dokumentom
vo
forme, v ktorej
boli
odstránené
osobné
údaje(7),
pričom
dospela k záveru,
že
Maďarsko
prima facie nepreukázalo
uplatniteľnosť
výnimky
stanovenej v článku 4
ods. 3
nariadenia
č. 1049/2001.
8.        Dňa
25. februára
2022
Maďarsko
podalo
na
Všeobecný
súd
žalobu,
ktorou
sa
domáhalo
zrušenia
sporného
rozhodnutia.
Všeobecný
súd
dospel k záveru,
že
Maďarsko v podstate
uvádza
na
podporu
tejto
žaloby
štyri
žalobné
dôvody, a to:
po
prvé
žalobný
dôvod
založený
na
nedostatočnom
odôvodnení
sporného
rozhodnutia;
po
druhé
žalobný
dôvod
založený
na
porušení
zásady
lojálnej
spolupráce;
po
tretie
žalobný
dôvod
založený
na
porušení
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001 a po
štvrté
žalobný
dôvod
založený
na
porušení
článku 4
ods. 2
tretej
zarážky
nariadenia
č. 1049/2001.
9.        V napadnutom
rozsudku
Všeobecný
súd
zamietol
prvé
tri
žalobné
dôvody
ako
nedôvodné a štvrtý
žalobný
dôvod
ako
neprípustný.
Všeobecný
súd
teda
zamietol
žalobu v celom
rozsahu.
10.      Dňa
27. septembra
2024
Maďarsko
podalo
prejednávané odvolanie
proti
napadnutému
rozsudku.
Vo
svojich
návrhoch
sa
domáha
toho,
aby
Súdny
dvor
zrušil
napadnutý
rozsudok,
zrušil
sporné
rozhodnutie a uložil
Komisii
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
11.      Komisia
naproti
tomu
navrhuje
zamietnuť
odvolanie a uložiť
Maďarsku
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
II.    Analýza
12.      Na
podporu
svojho
odvolania
Maďarsko
uvádza
štyri
odvolacie
dôvody.
Prvý
odvolací
dôvod
je
založený
na
nerešpektovaní
rozsahu
povinnosti
odôvodnenia
sporného
rozhodnutia;
druhý
odvolací
dôvod
je
založený
na
porušení
zásady
lojálnej
spolupráce;
tretí
odvolací
dôvod
je
založený
na
nesprávnom
právnom
posúdení
pri
výklade
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2010 a štvrtý
odvolací
dôvod
je
založený
na
nesprávnom
posúdení v súvislosti
so
žalobným
dôvodom
uplatneným v prvostupňovom
konaní,
ktorý
bol
založený
na
porušení
článku 4
ods. 2
tretej
zarážky
nariadenia
č. 1049/2001.
13.      V súlade s požiadavkou
Súdneho
dvora
budú
tieto
návrhy
zamerané
na
prvý a tretí
odvolací
dôvod(8).
A.      O prvom odvolacom dôvode, ktorý je založený na nerešpektovaní rozsahu povinnosti odôvodnenia sporného rozhodnutia
14.      Svojím
prvým
odvolacím
dôvodom
Maďarsko v podstate
Všeobecnému
súdu
vytýka,
že
nerešpektoval
rozsah
povinnosti
odôvodnenia,
ktorú
mala
Komisia,
keď
konštatoval,
ako
vyplýva z bodov 25
až
29 a 35
až
37
napadnutého
rozsudku,
že
Komisia
nevysvetlila
jednak
vyčerpávajúcim
spôsobom
dôvody,
pre
ktoré
poskytla
prístup k sporným
dokumentom
napriek
námietke
maďarských
orgánov
(prvá
časť), a jednak
dôvody,
pre
ktoré
sa
odchýlila
od
svojej
predchádzajúcej
rozhodovacej
praxe
(druhá
časť).
1.      O vyčerpávajúcej povahe odôvodnenia sporného rozhodnutia a o možnosti použitia kontextu
a)      Zhrnutie argumentácie účastníkov konania
15.      Maďarsko v podstate
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď v bode 27
napadnutého
rozsudku
rozhodol,
že
vzhľadom
na
to,
že
sporné
rozhodnutie,
ktorým
sa
vyhovelo
žiadosti
tretej
osoby o prístup k sporným
dokumentom,
nebolo
určené
Maďarsku a nebol
ním
zamietnutý
prístup k sporným
dokumentom,
Komisia
nebola
povinná v tomto
rozhodnutí
vyčerpávajúcim
spôsobom
vysvetliť
dôvody,
pre
ktoré
dospela k záveru,
že
žiadosť
Maďarska o nezverejnenie
týchto
dokumentov
nebola
dôvodná.
16.      Ochrana
záujmov
členských
štátov
je
prvoradá.
Je
preto
neprijateľné
dospieť k záveru,
že
jediný
akt,
proti
ktorému
môže
členský
štát
podať
opravný
prostriedok,
keď
inštitúcia
Európskej
únie
zamýšľa
zverejniť
dokumenty
pochádzajúce
od
tohto
členského
štátu
napriek
jeho
námietke,
nemusí
obsahovať
všetky
dôvody,
pre
ktoré
uvedená
inštitúcia
túto
námietku
nezohľadnila.
Rozhodnutie,
ktorým
sa
poskytuje
prístup k dokumentom
napriek
námietke
členského
štátu a ktoré
by
neobsahovalo
dôvody
zamietnutia
tejto
námietky,
by
neumožnilo
dotknutému
členskému
štátu
účinne
uplatniť
svoje
právo
na
opravný
prostriedok,
ani
by
neumožnilo
súdu
Únie
vykonať
svoje
preskúmanie.
17.      V rozpore s tým,
ako
rozhodol
Všeobecný
súd v bode 28
napadnutého
rozsudku,
odôvodnenie
sporného
rozhodnutia
nemožno
doplniť
kontextom, v ktorom
bolo
prijaté a ktorý
tvoril
list z 15. decembra
2021.
18.      Komisia
konštatuje,
že
táto
časť
je
neúčinná,
keďže
Maďarsko
nespochybňuje body 24 a 25
napadnutého
rozsudku. V každom
prípade
odôvodnenie
Všeobecného
súdu
týkajúce
sa
dostatočnosti
odôvodnenia
sporného
rozhodnutia
neobsahuje
nijaké
nesprávne
posúdenie.
b)      Posúdenie
19.      Na
úvod
je
potrebné
konštatovať,
že
Všeobecný
súd v bode 24
napadnutého
rozsudku
správne
pripomenul
aktuálnu
ustálenú
judikatúru
týkajúcu
sa
požiadavky
odôvodnenia,
podľa
ktorej
požiadavka
odôvodnenia
musí
byť
posudzovaná v závislosti
od
okolností
prípadu,
najmä v závislosti
od
obsahu
aktu,
povahy
uvádzaných
dôvodov a záujmu,
ktorý
na
jeho
objasnení
môžu
mať
osoby,
ktorým
je
akt
určený,
alebo
iné
osoby,
ktorých
sa
akt
priamo a osobne
týka. V tom
istom
bode
Všeobecný
súd
tiež
správne
konštatoval,
že
otázka,
či
odôvodnenie
aktu
spĺňa
požiadavky
článku 296
druhého
odseku
ZFEÚ a článku 41
ods. 2 písm. c)
Charty
základných
práv
Európskej
únie,
sa
musí
posudzovať
nielen
so
zreteľom
na
jeho
znenie,
ale
aj
na
jeho
kontext a všetky
právne
ustanovenia,
ktoré
upravujú
dotknutú
oblasť.
20.      Po
prvé,
pokiaľ
ide o tvrdenie
Maďarska,
podľa
ktorého
Komisia
mala
poskytnúť
vyčerpávajúce
odôvodnenie,
toto
tvrdenie
vychádza
zo zjavne
nesprávneho
výkladu
tejto
judikatúry,
ktorá
pritom
nebola
spochybnená(9).
Je
totiž
nesporné,
že
autor
aktu
nie
je
povinný
poskytnúť
vyčerpávajúce
odôvodnenie a že
dodržanie
povinnosti
odôvodnenia
možno
overiť
aj
so
zreteľom
na
okolnosti a kontext.
21.      Po
druhé,
pokiaľ
ide o zohľadnenie
listu z 15. decembra
2021
ako
súčasti
kontextu
umožňujúceho
objasniť
odôvodnenie
sporného
rozhodnutia,
zastávam
názor,
že
odkaz
na
kontext
sa
javil o to
potrebnejší,
že
sporné
rozhodnutie
nebolo
určené
Maďarsku.
22.      Je
totiž
dôležité
pripomenúť,
že
skutkové
okolnosti
prejednávanej
veci
sa
odohrávajú v kontexte
trojstranného
vzťahu
zahŕňajúceho
žiadateľa – tretiu
osobu,
ktorý
sa
obráti
na
inštitúciu
Únie
so
žiadosťou o prístup k dokumentom
pochádzajúcim
od
členského
štátu, s ktorým
sa
potom
musí
konzultovať(10).
Keď
inštitúcia
prijme
svoje
stanovisko,
oznámi
ho
žiadateľovi – tretej
osobe,
ktorému
je
rozhodnutie o zverejnení
určené,
ako
vyplýva z bodov 25 a 27
napadnutého
rozsudku.
23.      V spornom
rozhodnutí, o ktorom
Maďarsko
nepopiera,
že
malo
vedomosť,
bolo
oznámené,
že
bude
prijatý
doplňujúci
akt. V bode 6 tohto
rozhodnutia,
nazvanom
„Disclosure against the explicit opinion of
the author“,
sa
uvádzalo:
„[s]ince the decision to
grant
partial access to
documents…
is taken against the objections of
the Hungarian national authorities,
the European Commission will inform the authorities of
the Member State
of
its decision to
grant
partial access to
these documents…
It will not grant
such partial disclosure until a period of
ten
working days has
elapsed from the formal notification of
its decision to
the Member State
authorities…
This time period will allow the Hungarian national authorities to
inform the European Commission whether they will object to
the partial disclosure using the remedies available…“(11).
24.      Zo
sporného
rozhodnutia
teda
výslovne
vyplýva,
že
maďarské
orgány
mali
byť
následne
osobitne
informované o dôvodoch,
pre
ktoré
Komisia
nepovažovala
uvedenú
výnimku
za
uplatniteľnú.
Vyplýva z neho
tiež,
že
list
zaslaný
hneď
na
druhý
deň
po
jeho
prijatí(12) mal
teda
za
cieľ
práve
zachovať
postavenie
Maďarska z hľadiska
práv,
ktoré
mu
priznáva
nariadenie
č. 1049/2001.
25.      Z toho
vyplýva,
že
tvrdenie
Maďarska
spočívajúce v tom,
že
ochrana
záujmov
členských
štátov
vyžaduje,
aby
dôvody
zverejnenia
napriek
námietkam
dotknutého
členského
štátu
boli
uvedené v rozhodnutí o zverejnení
určenom
výlučne
žiadateľovi,
je
neopodstatnené.
26.      Vzhľadom
na
existenciu
listu z 15. decembra
2021
by
bolo
nadbytočné
požadovať,
aby
Komisia
uviedla v rozhodnutí o zverejnení
dôvody,
pre
ktoré
dospela k záveru,
že
výnimky
zo
zverejňovania
stanovené v nariadení č. 1049/2001,
na
ktoré
sa
žiadateľ – tretia
osoba
logicky
neodvolával,
sa
neuplatnia(13).
27.      Po
tretie,
pokiaľ
ide o vyjadrenie
uvedené v bode 28
napadnutého
rozsudku,
podľa
ktorého
list z 15. decembra
2021
„obsahuje
presnejšie
vysvetlenie
dôvodov,
pre
ktoré
Komisia
zastávala
názor,
že
výnimka
uvedená v článku 4
ods. 3
nariadenia
č. 1049/2001
sa…
neuplatňuje“,
treba
konštatovať,
že
toto
tvrdenie
je
založené
na
podrobnom
preskúmaní
obsahu
tohto
listu
Všeobecným
súdom,
doplnenom
úvahami
uvedenými v bode 29
napadnutého
rozsudku,
ktoré
sa
týkajú
nepreukázania
konkrétneho a skutočného
narušenia
ochrany
rozhodovacieho
procesu.
28.      Z analýzy
uvedenej v napadnutom
rozsudku
teda
jasne
vyplýva,
že
Všeobecný
súd
riadne
overil,
či
obsah
listu z 15. decembra
2021,
ktorý
bol
súčasťou
kontextu, v ktorom
bolo
sporné
rozhodnutie
prijaté,
umožnil
Maďarsku
pochopiť
dôvody,
pre
ktoré
Komisia
napokon v rámci
druhej
analýzy
poskytla
žiadateľovi – tretej
osobe
prístup k sporným
dokumentom a dospela k záveru,
že
výnimka,
na
ktorú
sa
Maďarsko
odvolávalo s cieľom
zabrániť
tomu,
sa
neuplatní.
29.      Okrem
toho
môžem
len
konštatovať,
že
obsah
žaloby,
ktorú
Maďarsko
podalo
na
Všeobecný
súd
proti
spornému
rozhodnutiu,
potvrdzuje,
že
mohlo
pochopiť
dôvody,
pre
ktoré
Komisia
dospela k záveru,
že
uvádzaná
výnimka
sa
neuplatní.
Maďarsko
teda
nemôže
tvrdiť,
že
mu
nebolo
umožnené
podrobne
sa
oboznámiť s úvahami,
ktoré
viedli k prijatiu
sporného
rozhodnutia(14).
30.      Prvú
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
preto
treba
zamietnuť
ako
nedôvodnú.
2.      O existencii predchádzajúcej rozhodovacej praxe a o povinnosti podrobnejšieho odôvodnenia
a)      Zhrnutie argumentácie účastníkov konania
31.      Maďarsko v podstate
tvrdí,
že v rozpore s tým,
ako
rozhodol
Všeobecný
súd v bode 37
napadnutého
rozsudku,
Komisia
bola
povinná
vysvetliť
dôvody,
pre
ktoré
sa v spornom
rozhodnutí
prijatom v odpovedi
na
opakovanú
žiadosť
odchýlila
od
svojho
pôvodného
rozhodnutia.
Maďarsko
preukázalo
existenciu
ustálenej
rozhodovacej
praxe
týkajúcej
sa
riešenia
žiadostí o prístup
týkajúcich
sa
výzvy
na
predkladanie
návrhov
EFOP
2.2.5. V prípade
existencie
takejto
praxe
je
Komisia
povinná
poskytnúť
jednoznačné
odôvodnenie,
ak
má v úmysle
odchýliť
sa
od
tejto
praxe,
čo
vyplýva
aj
zo
zásady
lojálnej
spolupráce.
32.      Maďarsko
vo
svojej
replike
spochybňuje
relevantnosť
judikatúry
citovanej v bodoch 32, 35
a
36
napadnutého
rozsudku.
Maďarsko
zdôrazňuje
osobitosť
tejto
veci,
ktorá
spočíva v tom,
že
tie
isté
dotknuté
osoby
sa
posudzujú
rozdielne, a to
tak v dvoch
rôznych
konaniach,
ako
aj v rámci
toho
istého
konania, v súvislosti s tými
istými
skutkovými
okolnosťami.
Komisia
preto
mala
poskytnúť
vysvetlenie v tejto
súvislosti.
33.      Zatiaľ
čo
Komisia v rámci
prvého
posúdenia
zastávala
názor,
že
výnimka
uvedená v článku 4
ods. 3
nariadenia č. 1049/2001
sa
uplatní, v zmysle
sporného
rozhodnutia
zjavne
zmenila
názor. V dôsledku
tejto
zásadnej
zmeny v smerovaní
rozhodnutia
Komisie
je
analógia s rozsudkom
Deutsche
Telekom/Komisia(15),
citovaným
Všeobecným
súdom,
irelevantná.
34.      Komisia
naproti
tomu
zastáva
názor,
že
vzhľadom
na
to,
že
Maďarsko
nespochybnilo
bod 33
napadnutého
rozsudku
ani
nepreukázalo
existenciu
odlišnej
predchádzajúcej
rozhodovacej
praxe,
túto
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
treba
vyhlásiť
za
neúčinnú a v každom
prípade
za
nedôvodnú.
b)      Posúdenie
35.      Po
prvé,
pokiaľ
ide o výhradu
týkajúcu
sa
existencie
predchádzajúcej
rozhodovacej
praxe
Komisie,
Maďarsko
sa
odvoláva
na
judikatúru,
podľa
ktorej v prípade,
ak
sa
rozhodnutie
Komisie
podstatne
odchyľuje
od
jej
bežnej
rozhodovacej
praxe a zachádza
ďalej
než
predchádzajúce
rozhodnutia,
Komisia
musí
poskytnúť
jednoznačné
odôvodnenie(16).
Argumentácia
Maďarska
však v rozsahu, v akom
sa
usiluje
kvalifikovať
stanovisko
Komisie v rámci
jej
pôvodného
rozhodnutia
ako
„ustálenú
rozhodovaciu
prax“,
odhaľuje
nepochopenie
povahy
postupu,
ktorý
viedol k prijatiu
sporného
rozhodnutia.
36.      Z postupu
zavedeného
článkami 6
až
8
nariadenia
č. 1049/2001
totiž
vyplýva,
že
tento
postup
môže
prebiehať v dvoch
fázach(17).
Žiadosť o prístup
tak
vedie k pôvodnému
rozhodnutiu
Komisie
(prvá
fáza)(18).
Komisia
navrhla
žiadosti
žiadateľa – tretej
osoby o prístup
čiastočne
vyhovieť,
čo
tohto
žiadateľa
viedlo k predloženiu
opakovanej
žiadosti
(druhá
fáza)
na
základe
článku 7
ods. 2
tohto
nariadenia,
ktorou
vyzval
Komisiu k prehodnoteniu
jej
stanoviska.
37.      Súbežne s týmto
dvojstranným
postupom,
ktorý
prebieha
medzi
Komisiou a žiadateľom – treťou
osobou,
prebieha
postup
konzultácie
medzi
Komisiou a členským
štátom,
od
ktorého v celom
rozsahu
alebo
čiastočne
pochádzajú
dokumenty,
ku
ktorým
sa
žiada o prístup(19).
Hoci
sa
tieto
dva
postupy
uskutočňujú
oddelene,
budú
sa
navzájom
ovplyvňovať:
stanovisko
Komisie
vo
vzťahu
ku
žiadateľovi – tretej
osobe
môžu
užitočne
dopĺňať
pripomienky,
ktoré
Komisia
dostala
od
konzultovaného
členského
štátu k otázke
zverejnenia;
tvrdenia
predložené
žiadateľom – treťou
osobou v rámci
jeho
opakovanej
žiadosti
môžu
tiež
ovplyvniť
postoj
Komisie k otázke
uplatniteľnosti
výnimiek
stanovených v článku 4
nariadenia
č. 1049/2001.
38.      Ako
už
Súdny
dvor
rozhodol,
„odpoveď
na
pôvodnú
žiadosť o prístup k dokumentom
podľa
článku 7
ods. 1
[nariadenia
č. 1049/2001]
predstavuje
len
prvotné
stanovisko,
proti
ktorému v zásade
nemožno
podať
opravný
prostriedok…
Takáto
odpoveď
priznáva
žiadateľovi
právo
stanovené v tomto článku 7 ods. 2
uvedeného
nariadenia
zopakovať
žiadosť o prístup
napriek
prvému
odôvodnenému
zamietnutiu a umožňuje
dotknutej
inštitúcii
Únie
opätovne
preskúmať
svoje
pôvodné
stanovisko
pred
prijatím
konečného
rozhodnutia o zamietnutí,
proti
ktorému
možno
podať
žalobu
na
súdoch
Únie, a v prípade
potreby
napraviť
prípadné
protiprávnosti
prvého
zamietnutia“(20).
39.      Stanovisko
vyjadrené
Komisiou v štádiu
pôvodného
rozhodnutia
teda
nemožno
považovať
za
vyjadrenie
ustálenej
rozhodovacej
praxe
zo strany
Komisie.
40.      Ako
zdôraznila
Komisia,
bolo
by v rozpore
so
všeobecnou
systematikou
nariadenia
č. 1049/2001
kvalifikovať
každé
pôvodné
stanovisko
ako
ustálenú
rozhodovaciu
prax,
keďže
každá
žiadosť o prístup k dokumentom
sa
musí
systematicky
prehodnocovať,
akonáhle o to
tretia
osoba
požiada, s prihliadnutím
na
právne a skutkové
okolnosti
existujúce
ku
dňu
prijatia
rozhodnutia(21).
Inak
povedané,
dynamický
charakter
rozhodovacieho
procesu
Komisie,
pokiaľ
ide o žiadosti o prístup k dokumentom,
prirodzene
odporuje
akejkoľvek
myšlienke o ustálení
praxe
Komisie
výlučne
na
základe
jej
pôvodného
rozhodnutia.
41.      Okrem
toho
priznanie
sily
ustálenej
rozhodovacej
praxe
pôvodným
rozhodnutiam v tejto
oblasti
by
mohlo
mať
za
následok
obmedzenie
sily
tvrdení
predložených v štádiu
rozhodnutia o opakovanej
žiadosti, a tým
aj
práv
žiadateľov – tretích
osôb
podľa
nariadenia
č. 1049/2001,
ktoré
treba
tiež
zachovať.
42.      Všeobecný
súd
teda
mohol v bode 33
napadnutého
rozsudku
bez
akéhokoľvek
nesprávneho
právneho
posúdenia
dospieť k záveru,
že
Maďarsko
nemôže
len
samotným
odkazom
na
pôvodné
rozhodnutie,
ktorým
bol
zamietnutý
prístup k dokumentom,
preukázať
existenciu
ustálenej
rozhodovacej
Komisie,
od
ktorej
sa
Komisia v spornom
rozhodnutí
odchýlila.
43.      Okrem
toho
tento bod 33
neobsahuje
nijaké
nesprávne
posúdenie,
ani
pokiaľ
ide o otázku,
či
bolo
možné
priznať
žiadosti o prístup s označením
GESTDEM
2020/1513
silu
ustálenej
rozhodovacej
praxe
Komisie.
Pripomínam,
že z listu z 15. decembra
2021
vyplýva,
že
žiadosť o prístup,
ktorá
viedla k prijatiu
sporného
rozhodnutia,
nadväzuje
na
túto
prvú
žiadosť o prístup(22).
Napriek
tomu
vnímam
ako
obtiažne priznať
jej
takúto
hodnotu,
keďže
po
prvé
ustálenosť
rozhodovacej
praxe
vyžaduje
prvok
opakovania,
pričom
pôvodné
rozhodnutie v rámci
preskúmania
žiadosti o prístup s označením
GESTDEM
2020/1513
sa
považuje
za
izolované
rozhodnutie, a po
druhé
skutočný
zmysel
rozhodnutia
Komisie
možno
pochopiť
len s prihliadnutím
na
konečné
rozhodnutie
prijaté
Komisiou v súvislosti s touto
žiadosťou o prístup,
ktoré v konečnom
dôsledku
spočívalo v poskytnutí
prístupu k dokumentom,
ktorých
sa
táto
žiadosť
týkala.
44.      Po
druhé,
pokiaľ
ide o tvrdenie
týkajúce
sa
požiadavky
podrobnejšieho
odôvodnenia,
nezávislej
od
existencie
ustálenej
rozhodovacej
praxe,
keď
Komisia
prijme
rozhodnutie o opakovanej
žiadosti,
ktoré
je v celom
rozsahu
alebo
čiastočne v rozpore s pôvodným
rozhodnutím,
treba
konštatovať,
že
takáto
požiadavka
nie
je
podložená
nijakým
argumentom
vychádzajúcim z predpisov
alebo
judikatúry,
ktorý
by
Maďarsko
uviedlo.
45.      Maďarsko
sa
obmedzuje
len
na
tvrdenie,
že
judikatúra
citovaná
Všeobecným
súdom v bodoch 35 a 36
napadnutého
rozsudku(23) nie
je
relevantná,
lebo
ide o situáciu,
ktorá
nie
je
porovnateľná. Z tejto
judikatúry
však
jednoducho
vyplýva,
že
pôvodné
rozhodnutie
predstavuje
len
prvotné
stanovisko,
ktoré
priznáva
žiadateľovi
možnosť
podať
opakovanú
žiadosť, a že
iba
rozhodnutie o opakovanej
žiadosti,
ktoré v celom
rozsahu
nahrádza
predtým
zaujaté
stanovisko,
môže
vyvolať
právne
účinky,
ktoré
majú
vplyv
na
záujmy
žiadateľa, a teda
môže
byť
predmetom
žaloby o neplatnosť.
Záver,
ku
ktorému
dospel
Všeobecný
súd v bode 37
napadnutého
rozsudku,
podľa
ktorého
bola
Komisia
povinná
odôvodniť
len
riešenie,
ku
ktorému
dospela v rozhodnutí o opakovanej
žiadosti,
sa
preto
javí
ako
správny.
46.      Napokon,
pokiaľ
ide o tvrdenia
týkajúce
sa
zásady
lojálnej
spolupráce,
tieto
tvrdenia
bude
potrebné
prípadne
preskúmať,
keď
sa
Súdny
dvor
bude
zaoberať
druhým
odvolacím
dôvodom,
ktorý
nie
je
predmetom
týchto
vymedzených
návrhov.
47.      Z predchádzajúcich
úvah
vyplýva,
že
druhú
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
treba
zamietnuť
ako
nedôvodnú.
48.      Prvý
odvolací
dôvod v celom
rozsahu
sa
preto
javí
ako
nedôvodný.
B.      O treťom odvolacom dôvode, ktorý je založený na nesprávnom právnom posúdení pri výklade článku 4 ods. 3 prvého pododseku nariadenia č. 1049/2001
49.      Tretí
odvolací
dôvod
je
rozdelený
na
štyri
časti.
Podľa
Maďarska
mal
Všeobecný
súd
dospieť k záveru,
že
prebiehal
rozhodovací
proces
Komisie v zmysle článku 4 ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001,
ktorý
súvisel s finalizáciou
návrhu
výzvy
na
predkladanie
návrhov
(prvá
časť).
Mal
tiež
konštatovať,
že
sporné
dokumenty
súviseli s prebiehajúcim
rozhodovacím
procesom
Komisie
týkajúcim
sa
zmeny
operačného
programu
(druhá
časť).
Maďarsko v každom
prípade
tvrdí,
že článok 4 ods. 3
prvý
pododsek nariadenia č. 1049/2001
sa
uplatňuje
aj v prípade
rozhodovacieho
procesu
vnútroštátneho
riadiaceho
orgánu,
ktorý
je
poverený
finalizáciou
návrhu
výzvy
na
predkladanie
návrhov,
upraveného
nariadením
č. 1303/2013
(tretia
časť).
Maďarsko
napokon
tvrdí,
že v rozpore s tým,
ako
rozhodol
Všeobecný
súd,
existencia
skutočného,
vážneho a konkrétneho
narušenia
prebiehajúceho
rozhodovacieho
procesu súvisiaceho s týmto
návrhom z dôvodu
zverejnenia
sporných
dokumentov
bola
preukázaná
(štvrtá
časť).
1.      O pojme „rozhodnutie“ a o existencii rozhodovacieho procesu Komisie týkajúceho sa návrhu výzvy na predkladanie návrhov (prvá časť)
a)      Zhrnutie argumentácie účastníkov konania
50.      Maďarsko v podstate
Všeobecnému
súdu
vytýka,
že
zvolil
výlučne
formalistický
prístup k pojmu
„rozhodnutie“ v zmysle článku 4 ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia č. 1049/2001.
Práve
tento
formalistický
prístup
ho
viedol k nesprávnemu
zisteniu,
podľa
ktorého
Komisia
nemusela
prijať
rozhodnutie
týkajúce
sa
výzvy
na
predkladanie
návrhov
EFOP
2.2.5
podľa
nariadenia
č. 1303/2013(24).
51.      Hoci
Komisia
formálne
neprijíma
rozhodnutie,
táto
inštitúcia
má
rozhodujúci
vplyv
na
vypracovanie a konkrétny
obsah
návrhov
výziev
na
predkladanie
návrhov,
najmä
vzhľadom
na
možnosť,
že
začne
audit a vylúči
určité
výdavky z financovania.
Je v záujme
vnútroštátneho
riadiaceho
orgánu
riadiť
sa
usmerneniami,
ktoré
dostane
od
Komisie, a teoretická
možnosť,
že
členský
štát
by
ignoroval
závery
Komisie
týkajúce
sa
návrhu
výzvy
na
predkladanie
návrhov,
nie
je
realistickou
alternatívou.
52.      Zo
znenia
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001
nevyplýva
požadovaná
forma
rozhodnutia
Komisie.
Normotvorca
Únie
použil
okamih
prijatia
rozhodnutia
inštitúciou
ako
jednoduchý
časový
orientačný
bod
na
odlíšenie
tejto
prvej
hypotézy
od
hypotézy
uvedenej v druhom
odseku
tohto
ustanovenia. Z teleologického
hľadiska
platí,
že
prístup k dokumentom
má
byť
síce
čo
najširší,
nie
je
však
neobmedzený.
Do
pôsobnosti
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001
teda
patrí
každý
rozhodovací
proces
bez
ohľadu
na
jeho
formu a bez
ohľadu
na
to,
či
bol
alebo
nebol
konkretizovaný
rozhodnutím
vo
formálnom
zmysle.
Rozhodnutie
by
sa
malo v prvom
rade
vymedziť z funkčného
hľadiska.
53.      Vplyv
Komisie
na
rozhodnutie
vnútroštátneho
riadiaceho
orgánu
prostredníctvom
výmeny
názorov, o ktorej
svedčí
korešpondencia
medzi
Maďarskom a Komisiou
týkajúca
sa
návrhu
výzvy
na
predkladanie
návrhov,
nemožno
zhrnúť
len
na
jednoduchú
účasť.
Dôkazom
toho
je,
že
pri
jednej z týchto
výmen
Komisia
uviedla,
že
zamýšľa
vylúčiť
európske
financovanie,
ak
sa
Maďarsko
nebude
riadiť
jej
návrhmi.
54.      V oblastiach, v ktorých
je
riadenie
zdieľané
sa
rozhodovacie
procesy
prelínajú a nie
je
možné
rozlišovať medzi funkciami podľa toho, či ich vykonáva Komisia alebo členské štáty.
Okrem toho, keď
Komisia
poskytne
svoje
stanovisko k návrhu
výzvy
na
predkladanie
návrhov,
ňou
vyjadrené
stanovisko
je
porovnateľné s predbežným
auditom.
55.      Komisia
navrhuje
prvú
časť
tretieho
odvolacieho
dôvodu
zamietnuť.
b)      Posúdenie
56.      Pripomínam,
že
článok 4
ods. 3
prvý
pododsek nariadenia
č. 1049/2001
stanovuje,
že
prístup k dokumentu,
ktorý
inštitúcia
vypracovala
alebo
obdržala a ktorý
sa
vzťahuje k veci, v ktorej
inštitúcia
ešte
nerozhodla,
bude
odmietnutý v prípade,
ak
by
zverejnenie
dokumentu
mohlo
vážne
narušiť
rozhodovací
proces
tejto
inštitúcie,
pokiaľ
nepreváži
verejný
záujem
na
jeho
zverejnení.
57.      Všeobecný
súd v reakcii
na
tvrdenia,
ktoré
mu
boli
predložené s cieľom
preukázať
existenciu
prebiehajúceho
rozhodovacieho
procesu
Komisie,
pripomenul
základné
zásady,
ktoré
sú
jadrom
nariadenia
č. 1049/2001(25), a následne
preskúmal
konkrétny
kontext, v rámci
ktorého
došlo k výmene
sporných
dokumentov.
Tieto
dokumenty
sa
týkajú
internej
výmeny
názorov
na
návrh
výzvy
na
predkladanie
návrhov,
ktorý
maďarské
orgány
finalizovali
na
účely
financovania z EŠIF,
ktoré
patria
do
rámca
zdieľaného
riadenia
vymedzeného v nariadení
č. 1303/2013(26).
58.      Všeobecný
súd
uviedol,
že v tomto
rámci
sú
úlohy
týkajúce
sa
plnenia
rozpočtu
delegované
na
členské
štáty a že
ak
členské
štáty a Komisia
zodpovedajú
za
riadenie a kontrolu
programov,
robia
tak v súlade s ich
príslušnými
právomocami(27).
Povinnosti
riadenia,
kontroly a auditu
plnia
členské
štáty(28).
Komisii
prináleží
uistiť
sa,
že
členské
štáty
vytvorili
efektívne
systémy
kontroly
počas
vykonávania
programov(29).
Príprava a realizácia
operačných
programov,
ako
aj
ich
plnenie
sú
zverené
členským
štátom(30).
Za
vypracovanie a uverejnenie
výziev
na
predkladanie
návrhov
zodpovedajú
miestne
akčné
skupiny,
ktoré
sú
určené
členskými
štátmi(31).
Vnútroštátny
riadiaci
orgán
zostavuje a uplatňuje
príslušné
postupy a kritériá
výberu
operácií
financovaných z EŠIF,
ktoré
musia
byť
schválené
monitorovacím
výborom(32).
59.      Všeobecný
súd z tohto
právneho
rámca
vyvodil,
že
výzvy
na
predkladanie
návrhov
upravené
nariadením
č. 1303/2013
patria
do
výlučnej
zodpovednosti
členských
štátov(33) a že
toto
nariadenie
„nepriznáva
Komisii
osobitnú
právomoc v procese
finalizácie
výzvy
na
predkladanie
návrhov
upravenej
týmto
nariadením, a Komisia
tak…
nemusela
prijať
rozhodnutie
týkajúce
sa
výzvy
na
predkladanie
návrhov
EFOP
2.2.5“(34).
60.      Maďarsko
takýto
záver
nespochybňuje a uznáva,
že
Komisia
nemusela
prijať
formálne
rozhodnutie,
pokiaľ
ide o túto
výzvu
na
predkladanie
návrhov.
Tvrdí
však,
že
rozhodnutie
Komisie
môže
mať
„funkčnú“
povahu
vzhľadom
na
vplyv,
ktorý
Komisia v skutočnosti
uplatňuje
prostredníctvom
neformálnych
výmen
názorov s členskými
štátmi
týkajúcich
sa
návrhov
výzvy
na
predkladanie
návrhov v rámci
EŠIF.
61.      Takýto
prístup
nemožno
prijať.
62.      Súdny
dvor
totiž
rozhodol,
že
pojem
„rozhodovací
proces“ v zmysle
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001
treba
chápať
tak,
že
sa
vzťahuje
priamo
na
prijatie
rozhodnutia(35). Rozhodovanie v zmysle
tohto
ustanovenia
pritom
predpokladá
existenciu
konkrétneho
predmetu,
ktorého
sa
bude
týkať
budúce
rozhodnutie,
bez
ohľadu
na
bezprostrednosť
prijatia
konkrétneho a identifikovateľného
návrhu
aktu(36).
Okrem
toho
tiež
rozhodol,
že
pripustiť,
že
rozhodnutie
ešte
nebolo
prijaté, a teda
že
stále
prebieha
„rozhodovací
proces“ v zmysle
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001,
ak
predmet
tohto
procesu
nebol
určený,
by
bolo v rozpore
tak
so
systematikou
tohto
ustanovenia,
ako
aj s požiadavkou
založiť
zamietnutie
prístupu
na
existencii
konkrétneho a skutočného,
teda
primerane
predvídateľného a nie
čisto
hypotetického
rizika ohrozenia
chráneného
záujmu(37).
Pokiaľ
totiž
ešte
nie
je
presne
určený
predmet
budúceho
rozhodnutia,
akékoľvek
riziko,
že
by
sprístupnenie
dokumentu
požadovaného
na
základe
nariadenia
č. 1049/2001
mohlo
ohroziť
rozhodovací
proces
smerujúci k prijatiu
tohto
rozhodnutia,
je
podľa
definície
hypotetické,
keďže
by v skutočnosti
nebolo
možné
overiť,
či
obsah
tohto
dokumentu
skutočne
súvisí s týmto
rozhodovacím
procesom(38).
63.      Uznávam,
že
kombinovaná
povaha
spôsobu
organizácie a riadenia
európskych
fondov
neuľahčuje
identifikáciu
rozhodovacieho
procesu.
Cieľom
nariadenia
č. 1303/2013
je
však
priznať
rôzne
právomoci
rôznym
dotknutým
zainteresovaným
stranám(39).
64.      V prejednávanej
veci
problém
nespočíva
ani
tak v neexistencii
formálneho
rozhodnutia,
ako
skôr v tom,
že
predmet
rozhodovacieho
procesu,
ako
podľa
tvrdení
Maďarska
existuje,
nie
je a nemôže
byť
určený.
65.      Na
jednej
strane,
ako
pripomenula
Komisia,
finalizácia
výzvy
na
predkladanie
návrhov
si
nevyžaduje
schválenie
Komisiou,
keďže
podľa
rozdelenia
vykonaného
nariadením
č. 1303/2013
patrí
do
výlučnej
právomoci
členských
štátov.
66.      Na
druhej
strane
tvrdenie,
že
interná
výmena
názorov
vyjadrená v sporných
dokumentoch
predstavuje
rozhodnutie
Komisie o predbežnom
audite,
nemožno
prijať:
pokiaľ
nebolo
prijaté
rozhodnutie
vnútroštátneho
riadiaceho
orgánu
týkajúce
sa
výzvy
na
predkladanie
návrhov,
nie
je
možné,
aby
Komisia
vykonávala
akýkoľvek
audit.
Kým
vnútroštátny
riadiaci
orgán
neprijme
rozhodnutie
na
stanovenie
rámca
tejto
výzvy,
Komisia
si
nemôže
vypracovať
stanovisko
ani
vykonávať
svoje
rozhodovacie
právomoci
podľa
nariadenia
č. 1303/2013.
67.      Maďarsko
preto
nemôže
tvrdiť,
že
vplyv
Komisie
na
proces
vypracovania
výzvy
na
predkladanie
návrhov
je
taký,
že
jej
konanie
sa
podobá
rozhodnutiu o predbežnom
audite,
keďže
stále
neexistuje
istota,
pokiaľ
ide o samotnú
existenciu a obsah
výzvy
na
predkladanie
návrhov.
Komisia
vo
svojom
vyjadrení k odvolaniu
správne
uviedla,
že
počas
celého
neformálneho
dialógu,
akým
je
dialóg,
ktorý
viedol k internej
výmene
názorov,
sa
vnútroštátne
orgány
môžu
slobodne
rozhodnúť
riadiť
sa
návrhmi
Komisie
alebo
zotrvať
na
svojom
návrhu,
či
dokonca
vzdať
sa
financovania z EŠIF,
čo
napokon
vyplýva z bodu 90
napadnutého
rozsudku,
ktorý
Maďarsko
nespochybňuje.
68.      Pokiaľ
ide o tvrdenie,
že
interná
výmena
názorov
umožňuje
dotknutým
vnútroštátnym
orgánom
splniť
očakávania
Komisie,
aby
sa
vyhli
budúcim
finančným
opravám, o ktorých
by
rozhodla,
ani
toto
nie
je
presvedčivé:
stratégia
uplatnená s cieľom
vyhnúť
sa
budúcemu
rozhodovaniu
totiž
nemôže
podporiť
existenciu
prebiehajúceho
rozhodovacieho
procesu v zmysle
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001.
69.      Aj
za
predpokladu,
že
by
sa
od
prístupu,
ktorý Maďarsko označuje za „formalistický“, ktorý uplatnil Všeobecný
súd a ktorý
podporuje
reštriktívny
výklad
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001(40) malo
upustiť – quod non – v prospech
„funkčného“
prístupu
navrhovaného
Maďarskom,
súvislosť
medzi
dokumentmi,
ku
ktorým
sa
požaduje
prístup, a rozhodovacím
procesom
Komisie
je
príliš
hypotetická a neistá,
keďže
tento
proces
nemožno
skutočne
identifikovať.
Inak
povedané,
ani
takzvaný
„funkčný“
prístup
neumožnil
preukázať
existenciu
rozhodovacieho
procesu
Komisie.
70.      Napokon
bez
toho,
aby
som
predbiehal
analýzu
vykonanú v rámci
preskúmania
štvrtej
časti
tretieho
odvolacieho
dôvodu,
sa
mi
zdá,
že
nedostatočnosť
tvrdenia
Maďarska
potvrdzuje
nasledujúca
úvaha.
Ak
by
som
pripustil,
že
funkčná
téza
prevažuje,
nie
je
mi
jasné,
ako
by
Komisia
mohla
odôvodniť,
ako
to
vyžaduje
judikatúra,
rozhodnutie o zamietnutí
prístupu k dokumentom
preukázaním,
že
tento
prístup
by
viedol k primerane
predvídateľnému a nie
čisto
hypotetickému
riziku
ohrozenia
záujmu
chráneného
článkom 4
ods. 3
prvým
pododsekom nariadenia
č. 1049/2001.
71.      Prvú
časť
tretieho
odvolacieho
dôvodu
je
preto
potrebné
zamietnuť
ako
nedôvodnú.
2.      O existencii prebiehajúceho rozhodovacieho procesu Komisie týkajúceho sa žiadosti o zmenu operačného programu (druhá časť)
a)      Zhrnutie argumentácie účastníkov konania
72.      Maďarsko v podstate
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
porušil
článok 4
ods. 3
prvý
pododsek nariadenia
č. 1049/2001,
keď
nedospel k záveru,
že
korešpondencia s Komisiou
týkajúca
sa
obsahu
výzvy
na
predkladanie
návrhov
súvisela s prebiehajúcim
rozhodovacím
procesom
Komisie,
keďže
by
sa
mohla
týkať
žiadosti o zmenu
operačného
programu,
pričom
takáto
zmena
by
si
vyžadovala
rozhodnutie
inštitúcie.
Žiadosť o zmenu
operačného
programu
sa
však
nezačína
až
po
podaní
formálnej
žiadosti o zmenu,
ale v praxi
začína v okamihu,
keď
bol
jej
obsah
dohodnutý s Komisiou.
73.      Komisia
často
predkladá
pripomienky
ešte
pred
podaním
žiadosti o zmenu
takéhoto
programu,
ktoré
dotknutý
členský
štát
prijme,
aby
sa
vyhol
riziku
finančnej
opravy.
Maďarsko
vysvetľuje
svoje
stanovisko
odkazom
na
dve
výmeny
názorov s Komisiou
zo 7. júla
2017 a 13. júla
2021.
Členský
štát
by
Komisii
nepredložil
návrh
na
zmenu
bez
toho,
aby
ho
Komisia
predtým
neodsúhlasila v neformálnom
rámci.
74.      Komisia
navrhuje
vyhlásiť
druhú
časť
tretieho
odvolacieho
dôvodu
za
čiastočne
neprípustnú z dôvodu,
že
obsahuje
pokus o predloženie
nových
dôkazov v štádiu
odvolania, a za
čiastočne
nedôvodnú.
b)      Posúdenie
75.      Argumentácia
Maďarska
je v súlade s argumentáciou
rozvinutou v rámci
prvej
časti
tretieho
odvolacieho
dôvodu, a to v tom
zmysle,
že
má
opäť
za
cieľ
vytýkať
príliš
formalistický
prístup k rozhodovaciemu
procesu,
ktorý
Všeobecný
súd
zvolil,
keď
odmietol
záver,
že
interná
výmena
názorov
medzi
Maďarskom a Komisiou
sa
týkala
rozhodovacieho
procesu
súvisiaceho
so
žiadosťou o zmenu
operačného
programu.
76.      Na
úvod
uvádzam,
že
sa
nemôžem
ubrániť
myšlienke,
že
argumentácia
Maďarska
spočívajúca v tvrdení,
že
prebiehajúci
rozhodovací
proces,
na
ktorý
sa
sporné
dokumenty
vzťahovali,
sa
týkal
buď
finalizácie
výzvy
na
predkladanie
návrhov,
alebo
žiadosti o zmenu
operačného
programu,
smeruje
skôr k potvrdeniu
neurčitej
povahy
predmetu,
ktorého
sa
týka
budúce
rozhodnutie a ktorého
proces
je
chránený
uplatnením
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001.
77.      V každom
prípade,
pokiaľ
ide o funkčný
prístup,
odkazujem
mutatis mutandis na
analýzu
jeho
obmedzení
rozvinutú v rámci
preskúmania
prvej
časti
tohto
odvolacieho
dôvodu.
Celú
argumentáciu
týkajúcu
sa
neformálnej
povahy
vplyvu
Komisie
je
preto
potrebné
zamietnuť.
78.      Poznamenávam
tiež,
že
Všeobecný
súd
uznal,
že
Komisia
môže
byť
nútená
prijať
rozhodnutie v prípade
zmeny
operačného
programu,
do
ktorého
patrí
výzva
na
predkladanie
návrhov,
na
základe
článku 30
ods. 2
nariadenia
č. 1303/2013(41).
Uviedol
však
tiež,
že v čase
prijatia
sporného
rozhodnutia
nebola
Komisii
predložená
takáto
žiadosť o zmenu(42), a vysvetlil
dôvody,
ktoré
ho
viedli k tomuto
zisteniu,
takže
odôvodnenie
Všeobecného
súdu
sa z právneho
hľadiska
javí
ako
dostatočne
odôvodnené.
79.      Pokiaľ
ide o dve
výmeny
názorov
uvádzané
Maďarskom,
tieto
výmeny,
ako
uviedla
Komisia,
aj
keby
sme
predpokladali,
že
sú
relevantné a postačujúce
na
preukázanie
existencie
žiadosti o zmenu – čo
však
nie
je
pravda
–,
konštatujem,
že
ich
uplatnenie
má
za
cieľ
dosiahnuť,
aby
Súdny
dvor
posúdil
dôkazné
prostriedky,
ktoré
neboli
najskôr
predložené
Všeobecnému
súdu.
Nespadajú
teda
do
právomoci
Súdneho
dvora v rámci
odvolacieho
konania.
80.      Druhú
časť
tretieho
odvolacieho
dôvodu
preto
treba
zamietnuť
ako
čiastočne
neprípustnú a čiastočne
nedôvodnú.
3.      O uplatnení výnimky stanovenej v článku 4 ods. 3 prvom pododseku nariadenia č. 1049/2001 na prebiehajúci rozhodovací proces vnútroštátnych riadiacich orgánov poverených finalizáciou návrhov výzvy na predkladanie návrhov podľa nariadenia č. 1303/2013 (tretia časť)
a)      Zhrnutie argumentácie účastníkov konania
81.      Maďarsko v podstate
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
nesprávne
rozhodol,
že
cieľom článku 4 ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001
nie
je
chrániť
legitímne
záujmy
členských
štátov a nemožno
ho
uplatniť,
keď
prebiehajú
rozhodovacie
procesy
vnútroštátnych
riadiacich
orgánov v zmysle
nariadenia
č. 1303/2013.
Všeobecný
súd
sa
najmä
pridŕžal
striktne
doslovného
výkladu
tohto
ustanovenia,
zatiaľ
čo
hľadanie
krehkej
rovnováhy
medzi
úsilím o väčšiu
transparentnosť a ochranou
legitímnych
záujmov
členských
štátov v dôsledku
upustenia
od
autorského
pravidla
si
vyžaduje
ísť
nad
rámec
znenia
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001.
82.      Súdny
dvor
už
uznal,
že
členské
štáty
sa
môžu
na
tento
článok
odvolávať s cieľom
zachovania
svojich
vlastných
rozhodovacích
procesov(43),
keďže
ochrana
záujmov
členských
štátov
predstavuje
objektívne
obmedzenie
odôvodňujúce
zamietnutie
zverejnenia
predmetných
dokumentov.
Reštriktívny
výklad
takéhoto
objektívneho
obmedzenia
by
mohol
narušiť
dôveru
členských
štátov v inštitúcie a zaviedol
by
neodôvodnenú
diskrimináciu
medzi
inštitúciami a členskými
štátmi.
Zatiaľ
čo
členské
štáty
sa v prípade
pochybností
obracali
na
Komisiu s cieľom
vyhnúť
sa
finančným
opravám,
ak
by
sa
mal
potvrdiť
výklad
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001
podaný
Všeobecným
súdom,
malo
by
to
za
následok
zníženie
efektívnosti
procesu
spolupráce s Komisiou,
keďže
štáty
by
pri
komunikácii s Komisiou
riskovali,
že
zverejnia
úvahy, o ktorých
ešte v skutočnosti
neprijali
rozhodnutie.
Ak
členské
štáty
nebudú
môcť
chrániť
rozhodovacie
procesy
svojich
inštitúcií,
nebudú
mať
nijaký
záujem
obracať
sa
na
Komisiu v otázkach, o ktorých
ešte
niektorý z ich
orgánov
nerozhodol.
Prístup k dokumentom by
sa
mohol
zabezpečiť
po
ukončení
vnútroštátnych
rozhodovacích
procesov.
83.      Komisia
navrhuje
zamietnuť
tretiu
časť
tretieho
odvolacieho
dôvodu
vzhľadom
na
jej
nedôvodnosť.
b)      Posúdenie
84.      Všeobecný
súd v bode 127
napadnutého
rozsudku
rozhodol,
že
výnimku
podľa článku 4 ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001
nemožno
vykladať
tak,
že
chráni
aj
rozhodovací
proces
vnútroštátnych
riadiacich
orgánov v zmysle
nariadenia
č. 1303/2013.
Všeobecný
súd
pripomenul,
že
pojem
„orgán“
uvedený v článku 4
ods. 3
prvom
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001
je
definovaný v článku 1 písm. a)
tohto
nariadenia
tak,
že
označuje
Európsky
parlament,
Radu
alebo
Komisiu,
zatiaľ
čo z článku 3 písm. b)
uvedeného
nariadenia
vyplýva,
že
na
členské
štáty a inštitúcie
mimo
Spoločenstva
sa
vzťahuje
pojem
„tretia
osoba“(44).
Všeobecný
súd
sa
potom
zameral
na
preskúmanie
znenia
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001,
ako
aj
jeho
predmetu a účelu(45) a následne
pripomenul
požiadavku
reštriktívneho
výkladu
výnimiek
uvedených v tomto
článku 4(46).
85.      Tvrdenia
Maďarska
predložené v rámci
tejto
časti
nemajú
za
cieľ
spochybniť
túto
analýzu,
ktorá
sa
navyše
riadi
úplne
klasickým
postupom,
keď
má
súd
Únie
vykladať
ustanovenie
práva
Únie.
Maďarsko
naproti
tomu
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
mal
ísť
nad
rámec
znenia
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001,
keďže
ochrana
legitímnych
záujmov
členských
štátov
predstavuje
objektívny
dôvod
odôvodňujúci,
aby
sa
im
poskytla
táto
výnimka s cieľom
zachovania
ich
vlastných
rozhodovacích
procesov,
čo
možno
vyvodiť z rozsudku
Švédsko/Komisia(47).
86.      Stanovisko
Maďarska
sa
zakladá
na
nesprávnom
výklade
tohto
rozsudku.
87.      Je
totiž
nesprávne
použiť
túto
judikatúru
na
podporu
natoľko
extenzívneho
výkladu
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001,
že
by
bol v rozpore s jeho
znením.
Poznatky,
ktoré
treba
vyvodiť z uvedeného
rozsudku
na
účely
výkladu
ustanovení
tohto
nariadenia,
možno
chápať
len v medziach
pôsobnosti
tohto
nariadenia.
Keď
teda
Súdny
dvor v tomto
rozsudku
uvádza,
že
článok 4
ods. 3
prvý
pododsek nariadenia
č. 1049/2001
stanovuje
hmotnoprávnu
výnimku a zameriava
sa
na
vymedzenie
objektívnych
obmedzení
verejného
alebo
súkromného
záujmu,
ktoré
by
mohli
odôvodniť
zamietnutie
zverejnenia(48),
je
zrejmé,
že
tieto
obmedzenia
stále
patria
do
pôsobnosti
nariadenia a že
je
potrebné
zohľadniť
podmienky,
ktorých
splnenie
je
nevyhnutné
na
účely
uplatnenia
tohto
ustanovenia.
Ako
pritom
uviedol
Všeobecný
súd,
článok 4
ods. 3
prvý
pododsek nariadenia
č. 1049/2001
vykladaný s prihliadnutím
na
článok 1 písm. a)
tohto
nariadenia
sa
neuplatňuje v prípade,
ak
prebieha
rozhodovací
proces
orgánu
mimo
Spoločenstva.
Pôsobnosť
nariadenia
č. 1049/2001
je
vymedzená
odkazom
na
ním
vymenované
inštitúcie, a nie
na
kategórie
konkrétnych
dokumentov, a ani
na
autora
dokumentu,
ktorý
má
niektorá z týchto
inštitúcií(49).
88.      Na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
Maďarsko,
prijatie
takéhoto
poňatia
pôsobnosti
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001
nezbavuje
článok 4
ods. 5
tohto
nariadenia
jeho
obsahu.
Práve
toto
posledné uvedené ustanovenie
umožňuje v priebehu
rozhodovacieho
procesu
inštitúcie
ochranu
záujmov,
ktoré
členský
štát
považuje
za
legitímne(50),
tým,
že
mu
priznáva
možnosť
požiadať
túto
inštitúciu o nezverejnenie
dokumentu,
ktorý
od
neho
pochádza(51).
Súdny
dvor
však
už
odmietol
priznať
článku 4
ods. 5
nariadenia
č. 1049/2001
povahu
kolíznej
normy
na
účely
zachovania
uplatňovania
vnútroštátnych
pravidiel
alebo
politiky
členských
štátov v oblasti
prístupu k dokumentom,
ktoré
od
nich
pochádzajú,
na
úkor
osobitných
pravidiel
tohto
nariadenia(52).
Článok 4
ods. 5
nariadenia
č. 1049/2001
je
vymedzený
hmotnoprávnymi
výnimkami
uvedenými v odsekoch
1
až
3
tohto
článku a v medziach
týchto
výnimiek(53).
89.      Rozšírenie
pôsobnosti
výnimky
uvedenej v článku 4
ods. 3
prvom
pododseku
tohto
nariadenia v zmysle
požadovanom
Maďarskom
by
zjavne
nerešpektovalo
vôľu
normotvorcu
obmedziť
túto
pôsobnosť
len
na
dokumenty,
ktoré
súvisia s rozhodovacím
procesom
inštitúcie v zmysle
nariadenia č. 1049/2001.
90.      Pravidlá
hry
sú
jasné, a to
aj
pre
členské
štáty.
To
je
dôvod,
prečo
nezdieľam
obavu,
ktorú
vyjadrilo
Maďarsko v súvislosti s narušením
dôvery v komunikáciu
medzi
členskými
štátmi a Komisiou(54).
Takáto
obava v každom
prípade
nemôže
odôvodniť
výklad
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001,
ktorý
by
išiel
nad
rámec
jeho
znenia,
čo
by
navyše,
ako
správne
konštatoval
Všeobecný
súd,
bolo v rozpore s požiadavkou
reštriktívneho
výkladu
,
ktorú
tento
článok
stanovuje(55).
91.      Na
základe
predchádzajúcej
analýzy
nebolo
možné
identifikovať
nijaké
nesprávne
právne
posúdenie.
Tretiu
časť
tretieho
odvolacieho
dôvodu
preto
treba
zamietnuť
ako
nedôvodnú.
4.      O existencii skutočného, vážneho a konkrétneho narušenia prebiehajúceho rozhodovacieho procesu (štvrtá časť)
a)      Zhrnutie argumentácie účastníkov konania
92.      Maďarsko
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď
uviedol,
že
Maďarsko
nepreukázalo
existenciu
vážneho,
skutočného a konkrétneho
narušenia
rozhodovacieho
procesu
súvisiaceho s finalizáciou
návrhu
výzvy
na
predkladanie
návrhov
EFOP
2.2.5.
Odvolateľ
trvá
na
tom,
že
zverejnenie
dokumentov
by
mohlo
ohroziť
finalizáciu
tohto
návrhu,
lebo
by
určitým
organizáciám
poskytlo
dôverné
informácie,
ktoré
by
im
umožnili
lepšie
sa
pripraviť
na
odpoveď
na
túto
výzvu.
93.      Maďarsko
okrem
toho
spochybňuje
vyjadrenie,
ktoré
je
len
čiastočne
pravdivé,
obsiahnuté v bode 137
napadnutého
rozsudku,
podľa
ktorého
obsah
výzvy
EFOP 2.2.5 na
predkladanie
návrhov
bol v čase
podania
žiadosti o prístup k dokumentom
(jún
2021)
prístupný
verejnosti
online,
zatiaľ
čo
podľa
jeho
názoru
bol
návrh
výzvy
na
predkladanie
návrhov
EFOP
2.2.5
zmenený
(návrh
výzvy
na
predkladanie
návrhov
EFOP
2.2.25) a zmenená
verzia
bola
uverejnená
až
28. októbra
2022.
94.      Komisia
navrhuje
štvrtú
časť
tretieho
odvolacieho
dôvodu
zamietnuť.
b)      Posúdenie
95.      V rámci
tejto
časti
tretieho
odvolacieho
dôvodu
je
Súdny
dvor
vyzvaný,
aby
sa v prípade,
že
by
sa článok 4 ods. 3
nariadenia
č. 1049/2001
uplatnil
na
korešpondenciu
medzi
Komisiou a Maďarskom
týkajúcu
sa
finalizácie
návrhu
výzvy
na
predkladanie
návrhov EFOP 2.2.5,
vyjadril k existencii
narušenia
rozhodovacieho
procesu
spĺňajúceho
podmienky
vyžadované
týmto
ustanovením.
96.      Všeobecný
súd
len
pre
úplnosť
preskúmal,
či
táto
podmienka
bola
splnená(56),
keďže
dospel k záveru o neexistencii
prebiehajúceho
rozhodovacieho
procesu
Komisie, a teda o neuplatniteľnosti
výnimky
zo
zverejnenia,
na
ktorú
sa
Maďarsko
odvolávalo.
Keďže
navrhujem,
aby
Súdny
dvor v tomto
bode
potvrdil
napadnutý
rozsudok, v zásade
by
na
túto
časť
tretieho
odvolacieho
dôvodu
nemusel
odpovedať.
97.      Napriek
tomu
pokračujem v analýze a poukazujem
na
to,
že
Všeobecný
súd
pripomenul,
že
samotná
skutočnosť,
že
dokument
sa
týka
záujmu
chráneného článkom 4 ods. 3
nariadenia
č. 1049/2001,
nemôže
stačiť
na
odôvodnenie
jeho
nezverejnenia(57),
keďže
uplatnenie
stanovenej
výnimky
vyžaduje
preukázanie,
že
prístup k dotknutému
dokumentu
by
mohol
konkrétne a skutočne
narušiť
ochranu
rozhodovacieho
procesu
inštitúcie v rámci
primerane
predvídateľného a nie
čisto
hypotetického
rizika(58).
Všeobecný
súd
tiež
uviedol,
že
narušenie
musí
dosiahnuť
určitý
stupeň
vážnosti(59).
98.      Tento
analytický
rámec
je v súlade
so
súčasným
stavom
judikatúry v tejto
oblasti.
Súdny
dvor
už
rozhodol,
že
ak
inštitúcia
Únie rozhodne o zamietnutí
žiadosti o prístup
na
základe
niektorej z výnimiek
stanovených v článku 4
nariadenia
č. 1049/2001,
je
povinná
poskytnúť
vysvetlenia,
pokiaľ
ide o otázku,
ako
môže
prístup k tomuto
dokumentu
konkrétne a skutočne
ohroziť
záujem
chránený
touto
výnimkou,
pričom
riziko
takéhoto
narušenia
musí
byť
primerane
predvídateľné a nie
čisto
hypotetické(60).
Rovnako
prináleží
osobe,
ktorá
žiada o uplatnenie
niektorej z týchto
výnimiek
zo
strany
inštitúcie,
na
ktoré
sa
nariadenie
č. 1049/2001
vzťahuje,
aby
včas
poskytla
zodpovedajúce
vysvetlenia(61).
Existenciu
takéhoto
rizika
je
potrebné
preukázať,
keďže
samotné
nepodložené
tvrdenie
nemôže
postačovať
na
vyvodenie
záveru,
že
výnimka
je
uplatniteľná(62).
99.      Maďarsko
tento
štandard
nespochybňuje.
Prináležalo
mu
teda,
aby
na
Všeobecnom
súde
preukázalo,
že
rozhodovací
proces
týkajúci
sa
finalizácie
návrhu
výzvy
na
predkladanie
návrhov
mohol
byť
vážne,
skutočne a konkrétne
ovplyvnený
zverejnením
sporných
dokumentov.
100. Všeobecný
súd
dospel v tejto
súvislosti k záveru,
že
dôvody
uvádzané
Maďarskom
neumožňujú
určiť,
že
zverejnenie
sporných
dokumentov
by
mohlo
takýmto
spôsobom
ovplyvniť
rozhodovací
proces(63).
Vyjadrenia
Maďarska
na
podporu
tvrdenia,
že
zverejnenie
dokumentov
by
ohrozilo
zásady
rovnosti
zaobchádzania,
zákazu
diskriminácie a transparentnosti,
keďže
potenciálni
príjemcovia
výzvy
na
predkladanie
návrhov
EFOP
2.2.5
by
mohli
získať
informácie,
ktoré
by
im
poskytli
nespravodlivú
konkurenčnú
výhodu,
boli
nepodložené,
keďže
Maďarsko
nepredložilo
nijakú
podrobnú
argumentáciu
ani
nijaké
dôkazy(64).
Všeobecný
súd
napokon
vychádzal
aj z analýzy
Komisie,
podľa
ktorej
zverejnenie
sporných
dokumentov
nemohlo
ku
dňu
prijatia
sporného
rozhodnutia
ohroziť
rozhodovací
proces
súvisiaci s touto
výzvou
na
predkladanie
návrhov,
keďže
obsah
uvedenej
výzvy
bol k tomuto
dátumu
prístupný
verejnosti(65).
101. Hoci
sa
zdá,
že
Maďarsko v štádiu
odvolania
prostredníctvom
všeobecných
tvrdení
spochybňuje
záver,
ku
ktorému
dospel
Všeobecný
súd,
je
to
nepresvedčivé,
keďže
úsilie o argumentáciu
sa
obmedzuje
na
zopakovanie
tvrdení
predložených
pred
Všeobecným
súdom.
102. Vo
zvyšnej
časti,
pokiaľ
ide o bod 137
napadnutého
rozsudku,
Maďarsko
tvrdí,
že
vyjadrenie
Všeobecného
súdu,
podľa
ktorého
výzva
na
predkladanie
návrhov
bola
dostupná
ku
dňu
podania
pôvodnej
žiadosti,
„je
pravdivé
len
čiastočne“(66) a Všeobecný
súd
mal
zohľadniť
skutočnosť,
že
po
dátume
prijatia
sporného
rozhodnutia
bol
uverejnený
nový
návrh
výzvy
na
predkladanie
návrhov(67) a prístup k sporným
dokumentom
by
mohol
niektorým
dotknutým
osobám
umožniť
získať
informácie,
ktoré
by
im
poskytli
konkurenčnú
výhodu.
Konštatujem
však,
že
napadnutý
rozsudok
neobsahuje
nijakú
zmienku o takomto
tvrdení,
ktorý
preto
Komisia
oprávnene
považuje
za
nové
tvrdenie,
ktoré
ako
také
nepatrí
do
právomoci
Súdneho
dvora
vykonávanej v rámci
odvolacieho
konania(68),
čo
Maďarsko
navyše
zdá
sa
ani
nespochybňuje(69). V každom
prípade
Maďarsko
poukazuje
len
na
možnosť
prístupu,
ktorý
by
viedol k nešpecifikovanej
konkurenčnej
výhode.
Takáto
nepresnosť
tiež
zrejme
nespĺňa
požadované
kritériá
na
preukázanie
existencie
závažného,
skutočného a konkrétneho
porušenia.
103. Štvrtú a poslednú
časť
tretieho
odvolacieho
dôvodu
je
preto
potrebné
zamietnuť.
5.      Záver k tretiemu odvolaciemu dôvodu
104. Na
základe
analýzy
štyroch
častí
tretieho
odvolacieho
dôvodu
je
potrebné
prijať
záver,
že
tento
dôvod
treba
vzhľadom
na
jeho
nedôvodnosť zamietnuť.
C.      Návrh
105. Na
základe
všetkých
predchádzajúcich
úvah
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
prvý a tretí
odvolací
dôvod
zamietol.
1      Jazyk prednesu: francúzština.
2      T‑104/22,
ďalej
len
„napadnutý
rozsudok“,
EU:T:2024:467.
3      Ú. v. ES L 145,
2001,
s. 43;
Mim.
vyd.
01/003,
s. 331.
4      Tento
návrh
výzvy
na
predkladanie
návrhov s číslom
„EFOP
2.2.5“ a názvom
„Zlepšenie
prechodu z inštitucionálnej
na
komunitnú
starostlivosť – nahradenie
inštitucionálneho
ubytovania
do
roku
2023“
(ďalej
len
„výzva
na
predkladanie
návrhov
EFOP
2.2.5“)
vypracoval
riadiaci
orgán
určený
maďarskými
orgánmi
na
realizáciu
operačného
programu
rozvoja
ľudských
zdrojov
pre
deinštitucionalizáciu osôb
so
zdravotným
postihnutím
žijúcich v súčasnosti v inštitúciách v Maďarsku
(EFOP).
Komisia
prijala
EFOP
na
návrh
Maďarska
podľa
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ) č. 1303/2013
zo
17. decembra
2013,
ktorým
sa
stanovujú
spoločné
ustanovenia o Európskom
fonde
regionálneho
rozvoja,
Európskom
sociálnom
fonde,
Kohéznom
fonde,
Európskom
poľnohospodárskom
fonde
pre
rozvoj
vidieka a Európskom
námornom a rybárskom
fonde a ktorým
sa
stanovujú
všeobecné
ustanovenia o Európskom
fonde
regionálneho
rozvoja,
Európskom
sociálnom
fonde,
Kohéznom
fonde a Európskom
námornom a rybárskom
fonde, a ktorým
sa
zrušuje
nariadenie
Rady
(ES) č. 1083/2006
(Ú. v. EÚ L 347,
2013,
s. 320).
5      Ide o e‑mail
maďarských
orgánov z 11. marca 2020 s dvomi
prílohami,
ako
aj o štyri
listy
maďarských
orgánov
Komisii z 19. júna
2020,
zo 6. augusta
2020, z 5. januára
2021 a zo 14. apríla
2021.
6      Pre
pripomenutie, článok 4 ods. 3
až
5
nariadenia č. 1049/2001
znie
takto:
„3.
Prístup k dokumentu,
ktorý
orgán
vypracoval
pre
vnútornú
potrebu
alebo
ktorý
orgán
obdržal,
vzťahujúcemu
sa k veci, v ktorej
ešte
orgán
nerozhodol,
bude
odmietnutý v prípade,
ak
by
zverejnenie
dokumentu
mohlo
vážne
narušiť
rozhodovací
proces
orgánu,
pokiaľ
nepreváži
verejný
záujem
na
jeho
zverejnení.
Prístup k dokumentu,
ktorý
obsahuje
stanoviská
pre
vnútornú
potrebu,
ktoré
sú
súčasťou
rokovaní a predbežných
porád v dotknutom
orgáne,
bude
odmietnutý
aj
po
prijatí
rozhodnutia,
ak
by
zverejnenie
dokumentu
mohlo
vážne
narušiť
rozhodovací
proces
orgánu,
pokiaľ
nepreváži
verejný
záujem
na
jeho
zverejnení.
4.
Pokiaľ
ide o dokumenty
tretej
osoby a nie
je
jasné,
či
dokument
môže
alebo
nemôže
byť
zverejnený,
orgány
sa
poradia s treťou
osobou s cieľom
posúdiť,
či
sa
môže
použiť
výnimka z odseku
1
alebo
2.
5.
Členský
štát
môže
požiadať
orgán,
aby
nezverejnil
dokument
pochádzajúci z daného
členského
štátu
bez
jeho
predchádzajúceho
súhlasu.“
7      Konkrétne
ide o päť
dokumentov
maďarských
orgánov,
ktoré
Komisia
identifikovala
pôvodne, a štyri
ďalšie
dokumenty
identifikované v štádiu
opakovanej
žiadosti
(ďalej
len
„sporné
dokumenty“).
8      Súdny
dvor
bude
musieť
najprv
odpovedať
na
tvrdenie
Komisie,
ktorá
ponecháva
na
Súdnom
dvore
posúdenie
prípustnosti
odvolania z hľadiska
požiadaviek článkov 168 a 169
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora
(pozri
body 12 a 13
vyjadrenia
Komisie k odvolaniu).
Zastávam
však
názor,
že
vzhľadom
na
to,
že
po
prvé
Komisia
nevznáša
námietku
neprípustnosti a po
druhé
obsah
vyjadrenia
Komisie k odvolaniu
potvrdzuje,
že
Komisia
bola
plne
schopná
porozumieť
odvolacím
tvrdeniam,
toto
odvolanie
by
sa
malo
vyhlásiť
za
prípustné.
9      Nezdá
sa
totiž,
že
by
Maďarsko
spochybňovalo
judikatúru
uvedenú v bode 24
napadnutého
rozsudku,
čo
potvrdzuje
aj
znenie bodu 24
odvolania.
10      Pozri článok 4 ods. 4 a 5
nariadenia
č. 1049/2001.
11      Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
12      Jeho
základom
je článok 5 ods. 5 a 6
ustanovení
vykonávajúcich
nariadenie
č. 1049/2001,
ktoré
boli
doplnené
do
prílohy
rokovacieho
poriadku
Komisie
jej
rozhodnutím z 5. decembra
2001,
ktorým
sa
mení
jej
rokovací
poriadok
(Ú. v. ES L 345,
2001,
s. 94;
Mim.
vyd.
01/003,
s. 408).
13      Dôvody
zachovania
dôvernosti
by
mohli
dokonca
hovoriť v prospech
toho,
aby
sa
rozhodnutie o zverejnení
dôvodov,
pre
ktoré
Komisia
zamýšľa
poskytnúť
prístup k dokumentom
napriek
námietkam
členského
štátu,
zasielalo
vždy
osobitne.
14      Pozri bod 29
odvolania.
15      Rozsudok z 28. marca 2017
(T‑210/15 P,
EU:T:2017:224).
16      Pozri
rozsudok z 29. septembra
2011,
Elf
Aquitaine/Komisia
(C‑521/09 P,
EU:C:2011:620,
bod 155).
17      Pozri
rozsudok z 29. júla
2024,
Validity/Komisia
(C‑51/23 P,
EU:C:2024:664,
body 49 a 62).
18      T. j. rozhodnutie
zo 16. júna
2021:
pozri
bod 7
napadnutého
rozsudku.
19      Pozri článok 4 ods. 4 a 5
nariadenia
č. 1049/2001.
20      Rozsudok z 29. júla
2024,
Validity/Komisia
(C‑51/23 P,
EU:C:2024:664,
bod 49 a citovaná
judikatúra).
21      Pozri bod 28
vyjadrenia
Komisie k odvolaniu.
22      Pripomínam,
že
uvedená
žiadosť o prístup,
ktorá
sa
už
týkala
dokumentov
súvisiacich s výzvou
na
predkladanie
návrhov
EFOP
2.2.5,
bola
predmetom
pôvodného
rozhodnutia o zamietnutí
založeného
na
námietkach
Maďarska,
ktoré
sa
odvolávalo
na
ochranu
prebiehajúceho
rozhodovacieho
procesu.
Toto
pôvodné
rozhodnutie
bolo
potvrdené v štádiu
opakovanej
žiadosti
predtým,
ako
navrhovateľ
podal
žalobu o neplatnosť
na
Všeobecný
súd. V priebehu
konania
na
Všeobecnom
súde
sa
Komisia
rozhodla
zmeniť
svoje
rozhodnutie o opakovanej
žiadosti a napokon
poskytnúť
prístup k dokumentom,
čo
viedlo
Všeobecný
súd k zastaveniu
konania
[pozri
uznesenie z 22. novembra
2022,
Validity/Komisia
(T‑640/20,
EU:T:2022:752)].
Všetky
tieto
skutočnosti
sú
pripomenuté v liste z 15. decembra
2021.
23      Teda
rozsudok z 28. marca 2017,
Deutsche
Telekom/Komisia
(T‑210/15,
EU:T:2017:224).
24      Pozri bod 76
napadnutého
rozsudku.
25      Pozri body 60
až
63
napadnutého
rozsudku.
26      Pozri body 64
až
66
napadnutého
rozsudku.
27      Pozri body 67 a 68
napadnutého
rozsudku.
28      Pozri bod 69
napadnutého
rozsudku.
29      Pozri bod 70
napadnutého
rozsudku.
30      Pozri bod 71
napadnutého
rozsudku.
31      Pozri bod 72
napadnutého
rozsudku.
32      Pozri body 73 a 74
napadnutého
rozsudku.
33      Pozri bod 75
napadnutého
rozsudku.
34      Bod 76
napadnutého
rozsudku.
35      Čo
Všeobecný
súd
pripomenul v bode 82
napadnutého
rozsudku:
36      Pozri
rozsudok
zo 16. januára
2025,
Komisia/Pollinis France (C‑726/22 P,
EU:C:2025:17,
bod 73).
37      Pozri
rozsudok
zo 16. januára
2025,
Komisia/Pollinis France (C‑726/22 P,
EU:C:2025:17,
bod 63).
38      Pozri
rozsudok
zo 16. januára
2025,
Komisia/Pollinis France (C‑726/22 P,
EU:C:2025:17,
bod 74).
39      Pozri bod 58
vyššie.
40      Pozri body 80
až
86
napadnutého
rozsudku.
41      Pozri body 97 a 98
napadnutého
rozsudku.
42      Pozri bod 99
napadnutého
rozsudku.
43      Maďarsko
sa v tejto
súvislosti
odvoláva
na
rozsudok z 18. decembra
2007,
Švédsko/Komisia
(C‑64/05 P,
EU:C:2007:802,
bod 57).
44      Pozri bod 109
napadnutého
rozsudku.
45      Pozri body 110
až
112
napadnutého
rozsudku.
46      Pozri bod 113
napadnutého
rozsudku.
47      Rozsudok z 18. decembra
2007
(C‑64/05 P,
EU:C:2007:802).
48      Pozri
rozsudok z 18. decembra
2007,
Švédsko/Komisia
(C‑64/05 P,
EU:C:2007:802,
bod 57).
49      Pozri
rozsudok z 18. júla
2017,
Komisia/Breyer (C‑213/15 P,
EU:C:2017:563,
bod 37 a citovaná
judikatúra).
50      Pozri
rozsudok z 18. decembra
2007,
Švédsko/Komisia
(C‑64/05 P,
EU:C:2007:802,
bod 83).
51      To
znamená
tak
dokumenty,
ktorých
autorom
je
samotný
členský
štát,
ako
aj
dokumenty,
ktoré
tento
členský
štát
len
odovzdal
dotknutej
inštitúcii:
rozsudok z 18. decembra
2007,
Švédsko/Komisia
(C‑64/05 P,
EU:C:2007:802,
bod 61).
52      Pozri
rozsudok z 18. decembra
2007,
Švédsko/Komisia
(C‑64/05 P,
EU:C:2007:802,
bod 65).
53      Pozri
rozsudok z 18. decembra
2007,
Švédsko/Komisia
(C‑64/05 P,
EU:C:2007:802,
bod 76).
54      Dodávam,
že
nerozšírením
pôsobnosti
článku 4
ods. 3
prvého
pododseku
nariadenia
č. 1049/2001
na
dokumenty
súvisiace s rozhodovacím
procesom
vnútroštátneho
riadiaceho
orgánu
nie
je
dotknutá
možnosť
členského
štátu
dovolávať
sa v prípade,
ak
sa
môže
uplatniť
výnimka,
dodržania
určitých
pravidiel
vnútroštátneho
práva
chrániacich
verejný
záujem,
ktorý
by
bránil
zverejneniu
dokumentu a na
ktorý
by
sa
členský
štát
na
tento
účel
odvolával,
ktorý
by
sa
teda
mohol
považovať
za
záujem
hodný
ochrany
podľa
tohto
ustanovenia:
pozri
rozsudok z 18. decembra
2007,
Švédsko/Komisia
(C‑64/05 P,
EU:C:2007:802,
point
84).
55      Pozri
rozsudky
zo 17. októbra
2013,
Rada/Access
Info Europe (C‑280/11 P,
EU:C:2013:671,
bod 30 a citovaná
judikatúra), z 8. júna
2023,
Rada/Pech
(C‑408/21 P,
EU:C:2023:461,
bod 33),
ako
aj
zo 16. januára
2025,
Komisia/Pollinis France (C‑726/22 P,
EU:C:2025:17,
bod 62).
56      Pozri bod 129
napadnutého
rozsudku.
57      Pozri
bod 130
napadnutého
rozsudku a citovanú
judikatúru.
58      Pozri
bod 131
napadnutého
rozsudku a citovanú
judikatúru.
59      Pozri
bod 132
napadnutého
rozsudku a citovanú
judikatúru.
60      Pozri
rozsudky z 22. januára
2020,
MSD
Animal
Health
Innovation a Intervet international/EMA
(C‑178/18 P,
EU:C:2020:24,
body 54 a 93 a citovaná
judikatúra),
ako
aj zo 16. januára
2025,
Komisia/Pollinis France (C‑726/22 P,
EU:C:2025:17,
bod 63 a citovaná
judikatúra).
61      Pozri
rozsudok z 22. januára
2020,
MSD
Animal
Health
Innovation a Intervet international/EMA
(C‑178/18 P,
EU:C:2020:24, bod 94).
62      Pozri
analogicky
rozsudok z 22, januára
2020,
MSD
Animal
Health
Innovation a Intervet international/EMA
(C‑178/18 P,
EU:C:2020:24,
bod 95).
63      Pozri bod 133
napadnutého
rozsudku.
64      Pozri body 134 a 135
napadnutého
rozsudku.
65      Pozri bod 137
napadnutého
rozsudku.
66      Pozri bod 124
odvolania.
Poznamenávam,
že
Maďarsko
nesprávne
vykladá
napadnutý
rozsudok,
keďže
Všeobecný
súd v ňom
nehovorí o dátume
podania
pôvodnej
žiadosti,
ale o dátume
prijatia
sporného
rozhodnutia.
67      EFOP
2.2.25.
68      Pozri
rozsudok z 15. januára
2026,
XH/Komisia
(Obťažovanie
počas
pracovnej
neschopnosti)
(C‑75/24 P,
EU:C:2026:6, bod 177 a citovaná
judikatúra).
69      Pozri bod 44
repliky
Maďarska.