62021CC0202
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
prednesené 28. apríla 2022 (
1
)
Vec C‑202/21 P
ABLV Bank AS, v likvidácii,
proti
Jednotnej rade pre riešenie krízových situácií (SRB)
„Odvolanie – Banková únia – Jednotný mechanizmus riešenia krízových situácií úverových inštitúcií a určitých investičných spoločností (SRM) – Nariadenie (EÚ) č. 806/2014 (nariadenie SRM) – Jednotný fond na riešenie krízových situácií (SRF) – Príspevky ex ante úverovej inštitúcie do SRF počas úvodného obdobia – Odňatie povolenia úverovej inštitúcie v priebehu príspevkového roka – Delegované nariadenie Komisie (EÚ) 2015/63 – Odmietnutie pomerného vrátenia príspevkov ex ante – Vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) 2015/81“
I. Úvod
1.
Na dosiahnutie jedného z cieľov bankovej únie, ktorým je skončiť so zachraňovaním bánk na náklady daňových subjektov, sú v prípade zlyhania banky potrebné okrem pokrytia straty zo strany akcionárov aj alternatívne mechanizmy financovania, ktoré v danom prípade umožnia riadne riešenie jej krízovej situácie. (
2
)
2.
Preto bol k 1. januáru 2016 nariadením SRM (
3
) zriadený Jednotný fond na riešenie krízových situácií (SRF, z anglického Single Resolution Fund) na účely financovania postupu riešenia krízových situácii, ktorého prostriedky pochádzajú zo samotného bankového sektora v členských štátoch bankovej únie. (
4
) Súbežne s tým zaväzuje BRRD všetky členské štáty už od 1. januára 2015 zriadiť vnútroštátne mechanizmy financovania s príslušnými cieľmi a financovaním. (
5
)
3.
Z hľadiska dôveryhodnosti SRM je mimoriadne dôležité zabezpečiť účinné a dostatočné financovanie fondu. (
6
) Podľa názoru normotvorcu to vyžaduje zhromaždenie prostriedkov, ktoré zodpovedajú najmenej 1 % krytých vkladov (
7
) všetkých úverových inštitúcií povolených v zúčastnených členských štátoch (takzvaná cieľová úroveň). Takúto vysokú sumu – odhadom 55 až 70 miliárd eur – ale nemôže bankový sektor poskytnúť naraz. Preto sa stanovilo, že sa fond postupne naplní počas osemročného úvodného obdobia (roky 2016 až 2023) príspevkami ex ante bánk, takže cieľová úroveň sa dosiahne až v roku 2024.
4.
Konkrétne sa v tomto období ročne vyberie 1/8 (odhadovanej) sumy cieľovej úrovne SRF v roku 2024. A to od bánk, ktoré sú k 1. januáru príspevkového roku v zúčastnených členských štátoch povolené, pričom sa ich individuálna príspevková povinnosť posudzuje podľa ich veľkosti a rizikového profilu.
5.
Aby SRF bol funkčný od začiatku, boli okrem toho príspevky vybraté od členských štátov bankovej únie len na základe BRRD v roku 2015, teda pred účinnosťou nariadenia SRM, prevedené do SRF už k 31. januáru 2016 ako „počiatočný kapitál“. Tieto príspevky sa počas úvodného obdobia budú odpočítavať od ročných príspevkov bánk ex ante do SRF (
8
): každý rok sa pritom od vypočítaného príspevku ex ante na príslušný rok odpočíta 1/8 príspevku z roku 2015.
6.
Európska centrálna banka (ECB) odňala žalobkyni v konaní na prvom stupni a odvolateľke v tomto konaní v priebehu roku 2018 jej povolenie úverovej inštitúcie. Predtým už odvolateľka zaplatila príspevok ex ante do SRF na rok 2018. Preto sa domnieva, že tento príspevok, ako aj časť je príspevku na rok 2015, ktorá ešte nebola odpočítaná od budúcich príspevkov, by jej mali byť v pomernej výške vrátené. Na Všeobecnom súde s týmto návrhom neuspela.
7.
Súdny dvor sa už síce rôznymi aspektmi výberu príspevkov ex ante do SRF zaoberal. (
9
) Na účely rozhodnutia o tomto odvolaní je ale potrebné podrobnejšie vysvetliť spôsob fungovania systému príspevkov ex ante pre vytvorenie SRF, a tým aj charakter týchto príspevkov.
II. Právny rámec
A. Dohoda o prevode príspevkov do SRF
8.
Relevantné časti odôvodnení medzištátnej Dohody o prevode a mutualizácií príspevkov do jednotného fondu na riešenie krízových situácií (ďalej len „IGA“ z anglického Intergovernmental Agreement) zo 14. mája 2014 majú takéto znenie:
„(7)
Nariadením o SRM sa ustanovuje predovšetkým jednotný fond na riešenie krízových situácií, ako aj spôsoby jeho použitia. V smernici BRR a nariadení o SRM sa stanovujú všeobecné kritériá na určenie výšky a výpočtu… príspevkov…, ktoré sú potrebné…, ako aj povinnosť členských štátov vyberať tieto príspevky na vnútroštátnej úrovni. Avšak zúčastnené členské štáty, ktoré v súlade so smernicou BRR a nariadením o SRM získavajú príspevky od úverových inštitúcií usadených na ich území, majú naďalej právomoc previesť uvedené príspevky do jednotného fondu na riešenie krízových situácií. Povinnosť previesť príspevky získané na vnútroštátnej úrovni do jednotného fondu na riešenie krízových situácií nevyplýva z práva Únie. Táto povinnosť sa stanoví na základe tejto dohody, ktorou sa ustanovujú podmienky, podľa ktorých sa strany v súlade s ich príslušnými ústavnými požiadavkami spoločne dohodli na tom, že prevedú príspevky, ktoré získajú na vnútroštátnej úrovni, do jednotného fondu na riešenie krízových situácií.
…
(12)
Vnútroštátne zákony a iné právne predpisy, ktorými sa vykonáva smernica BRR… sa začínajú uplatňovať od 1. januára 2015. Ustanovenia týkajúce sa zriadenia jednotného fondu na riešenie krízových situácií podľa nariadenia o SRM sa budú v zásade uplatňovať od 1. januára 2016. V dôsledku toho [budú zmluvné strany získavať – neoficiálny preklad] príspevky určené pre vnútroštátny mechanizmus riešenia krízových situácií, ktorý majú zriadiť pred dňom nadobudnutia účinnosti nariadenia o SRM, to znamená dňom, kedy začnú získavať príspevky určené do jednotného fondu na riešenie krízových situácií. Na účely posilnenia finančnej kapacity jednotného fondu na riešenie krízových situácií od jeho vzniku sa zmluvné strany zaväzujú previesť do uvedeného fondu príspevky, ktoré získali na základe smernice BRR až do dňa nadobudnutia účinnosti nariadenia o SRM.“
9.
Článok 1 ods. 1 IGA stanovuje:
„Zmluvné strany sa touto dohodou zaväzujú:
a)
previesť príspevky získané na vnútroštátnej úrovni v súlade so smernicou BRR a s nariadením o SRM do jednotného fondu na riešenie krízových situácií…, ktorý bol uvedeným nariadením zriadený; a
b)
prideliť počas prechodného obdobia, ktoré sa… končí sa v okamihu, keď jednotný fond na riešenie krízových situácií dosiahne cieľovú úroveň financovania stanovenú v článku 68 nariadenia o SRM, ale najneskôr do ôsmich rokov odo dňa nadobudnutia platnosti tejto dohody…, príspevky, ktoré získavajú na vnútroštátnej úrovni [v súlade s nariadením SRM a smernicou BRRD – neoficiálny preklad], do jednotlivých zložiek prislúchajúcich každej zmluvnej strane. Na používanie zložiek sa vzťahuje postupná mutualizácia, a to takým spôsobom, že tieto zložky prestanú existovať na konci prechodného obdobia,
a tým podporovať efektívne operácie a fungovanie SRF.“
10.
Článok 3 IGA stanovuje:
„(1)   Zmluvné strany sa spoločne zaväzujú neodvolateľne previesť do SRF príspevky, ktoré na základe článkov 69 a 70 nariadenia o SRM získali od inštitúcií povolených na ich území, a v súlade s kritériami stanovenými v tomto nariadení a v delegovaných a vykonávacích aktoch, na ktoré odkazujú. Prevod príspevkov sa uskutočňuje v súlade s podmienkami stanovenými v článkoch 4 až 10 tejto dohody.
…
(3)   Príspevky, ktoré zmluvné strany získajú v súlade s článkami 103 a 104 smernice BRR predo dňom nadobudnutia platnosti tejto dohody, sa prevedú do SRF najneskôr do 31. januára 2016 alebo, pokiaľ dohoda dovtedy nenadobudne platnosť, najneskôr do jedného mesiaca odo dňa jej nadobudnutia platnosti.
…“
B. Právo Únie
1.
Nariadenie SRM
11.
Článok 67 ods. 1 nariadenia SRM (
10
) zriaďuje jednotný fond na riešenie krízových situácií (ďalej len „SRF“). Podľa tohto ustanovenia sa SRF napĺňa v súlade s pravidlami IGA o prevode finančných prostriedkov, ktoré sa získali na vnútroštátnej úrovni, do fondu. Podľa odseku 3 tohto článku je vlastníkom SRF Jednotná rada pre riešenie krízových situácií (ďalej len „SRB“, z anglického Single Resolution Board).
12.
Článok 69 nariadenia SRM stanovuje:
„1.   Do skončenia úvodného obdobia trvajúceho osem rokov od 1. januára 2016… musí výška dostupných finančných prostriedkov fondu dosiahnuť aspoň 1 % sumy krytých vkladov všetkých úverových inštitúcií povolených vo všetkých zúčastnených členských štátoch.
2.   Počas úvodného obdobia uvedeného v odseku 1 sa príspevky do fondu vypočítané v súlade s článkom 70 a získané v súlade s článkom 67 ods. 4 časovo rozložia čo možno najrovnomernejšie, až kým sa nedosiahne cieľová úroveň, ale s náležitým ohľadom na fázu obchodného cyklu a na možný vplyv procyklických príspevkov na finančnú pozíciu prispievajúcich inštitúcií.
…
4.   Ak sa dostupné finančné prostriedky po úvodnom období uvedenom v odseku 1 znížia pod cieľovú úroveň stanovenú v uvedenom odseku, pravidelné príspevky vypočítané v súlade s článkom 70 sa vyberajú až dovtedy, kým sa nedosiahne cieľová úroveň. Po dosiahnutí cieľovej úrovne po prvý raz, a ak sa dostupné finančné prostriedky následne znížili pod dve tretiny cieľovej úrovne, uvedené príspevky sa stanovia na úrovni, ktorá umožní dosiahnuť cieľovú úroveň do šiestich rokov. …“
13.
Článok 70 nariadenia SRM znie:
„1.   Jednotlivý príspevok každej inštitúcie sa získava aspoň raz za rok a vypočíta sa pomerne k sume jej pasív (okrem vlastných zdrojov) po odpočítaní krytých vkladov, vzhľadom na súhrnné pasíva (okrem vlastných zdrojov) po odpočítaní krytých vkladov, všetkých inštitúcií povolených na území všetkých zúčastnených členských štátov.
2.   Jednotná rada každoročne po konzultácii s ECB alebo príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a v úzkej spolupráci s vnútroštátnymi orgánmi pre riešenie krízových situácií vypočíta jednotlivé príspevky s cieľom zabezpečiť, aby príspevky, ktoré majú uhradiť všetky inštitúcie povolené na území všetkých zúčastnených členských štátov, nepresiahli 12,5 % cieľovej úrovne. …
3.   Dostupné finančné prostriedky, ktoré sa majú zohľadniť s cieľom dosiahnuť cieľovú úroveň stanovenú v článku 69, môžu zahŕňať aj neodvolateľné platobné záväzky, ktoré sú plne zabezpečené kolaterálom vo forme aktív s nízkym rizikom nezaťažených žiadnymi právami tretích strán, ktoré sú plne k dispozícii a vyčlenené na výhradné použitie Jednotnou radou na účely uvedené v článku 76 ods. 1[.] Podiel uvedených neodvolateľných platobných záväzkov nesmie presiahnuť 30 % z celkovej výšky príspevkov získaných v súlade s týmto článkom.
4.   Riadne získané príspevky každého subjektu uvedeného v článku 2 sa týmto subjektom nerefundujú.
…
6.   Uplatňujú sa delegované akty, v ktorých sa spresňuje pojem úpravy príspevkov pomerne k rizikovému profilu inštitúcií, prijaté Komisiou podľa článku 103 ods. 7 smernice 2014/59/EÚ.
…“
2.
BRRD
14.
Podľa článku 100 ods. 1 BRRD (
11
) členské štáty zriadia vnútroštátne mechanizmy financovania, ktorých cieľové úrovne podľa článku 102 ods. 1 BRRD zodpovedajú prinajmenšom 1 % sumy krytých vkladov všetkých inštitúcií povolených na ich území.
15.
Článok 103 ods. 1 a 2 BRRD má toto znenie:
„1.   Členské štáty s cieľom dosiahnuť cieľovú úroveň bližšie určenú v článku 102 zabezpečia, aby sa príspevky od inštitúcií povolených na ich území vrátane pobočiek z Únie získavali prinajmenšom raz za rok.
2.   Príspevok každej inštitúcie zodpovedá pomeru jej záväzkov (s výnimkou vlastných zdrojov) znížených o hodnotu krytých vkladov s celkovým záväzkom (s výnimkou vlastných zdrojov) znížených o hodnotu krytých vkladov všetkých inštitúcií povolených na území daného členského štátu.
Tieto príspevky sa upravia primerane k rizikovému profilu inštitúcií v súlade s kritériami prijatými podľa odseku 7.“
16.
Podľa článku 103 ods. 7 BRRD k rizikovým faktorom patria okrem iného riziko, ktorému je inštitúcia vystavená, vrátane významu jej obchodných činností, jej podsúvahových expozícií a miery pákového efektu, stabilita a rôznorodosť zdrojov financovania spoločnosti, finančná situácia inštitúcie, pravdepodobnosť, že sa začne riešiť krízová situácia inštitúcie, komplexnosť štruktúry inštitúcie a riešiteľnosť jej krízovej situácie, ako aj význam inštitúcie pre stabilitu finančného systému alebo hospodárstva jedného či viacerých členských štátov alebo Únie.
3.
Vykonávacie nariadenie 2015/81
17.
Relevantná časť odôvodnenia 6 vykonávacieho nariadenia 2015/81 (
12
) má toto znenie:
„Príspevky, ktoré získali zúčastnené členské štáty v súlade [s článkami 103 a 104 BRRD] a ktoré previedli do fondu na základe článku 3 ods. 3 [IGA], by sa mali zahrnúť do výpočtu jednotlivých príspevkov a teda odpočítať od sumy, ktorú musí zaplatiť každá inštitúcia. …“
18.
Odôvodnenie 11 tohto nariadenia stanovuje:
„V rámci jednotného fondu na riešenie krízových situácií s európskou cieľovou úrovňou je výška ročných jednotlivých príspevkov inštitúcií povolených na územiach všetkých zúčastnených členských štátov závislá od výšky ročných príspevkov všetkých inštitúcií, ktoré podliehajú SRM. Základným predpokladom účinného fungovania SRM a hladkého procesu vytvárania fondu je, aby všetky inštitúcie platili svoje ročné príspevky do fondu v plnej výške a včas.“
19.
Článok 4 vykonávacieho nariadenia 2015/81 znie:
„Jednotná rada po konzultácii s ECB alebo príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a v úzkej spolupráci s vnútroštátnymi orgánmi pre riešenie krízových situácií vypočíta na každé príspevkové obdobie výšku ročného príspevku, ktorý musí zaplatiť každá inštitúcia, a to na základe ročnej cieľovej úrovne fondu. Ročná cieľová úroveň sa určuje s prihliadnutím na cieľovú úroveň fondu uvedenú v článku 69 ods. 1 a článku 70 [nariadenia SRM] a v súlade s metodikou stanovenou v delegovanom nariadení (EÚ) 2015/63.“
20.
Článok 7 ods. 3 tohto nariadenia stanovuje:
„Neodvolateľné platobné záväzky inštitúcie, na ktorú sa viac nevzťahuje [nariadenie SRM], sa zrušia a kolaterál použitý na zabezpečenie týchto záväzkov sa vráti.“
21.
Článok 8 ods. 2 tohto nariadenia stanovuje:
„Jednotná rada počas úvodného obdobia zohľadní pri výpočte jednotlivých príspevkov každej inštitúcie príspevky, ktoré získali zúčastnené členské štáty v súlade s článkami 103 a 104 [BRRD] a ktoré boli prevedené do fondu na základe článku 3 ods. 3 [IGA], a to ich odpočítaním od sumy, ktorú musí zaplatiť každá inštitúcia.“
4.
Delegované nariadenie 2015/63
22.
Delegované nariadenie Komisie (EÚ) 2015/63 z 21. októbra 2014, ktorým sa dopĺňa smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/59/EÚ, pokiaľ ide o príspevky ex ante do mechanizmov financovania riešenia krízových situácií (ďalej len „delegované nariadenie 2015/63“) (
13
) bolo prijaté okrem iného na základe článku 103 ods. 7 BRRD. V článku 3 obsahuje tieto definície:
„…
5.
‚ročný príspevok‘ je suma uvedená v článku 103 [BRRD], ktorú získava orgán pre riešenie krízových situácií pre vnútroštátny mechanizmus financovania počas príspevkového obdobia od každej z inštitúcií uvedených v článku 2 tohto nariadenia;
6.
‚príspevkové obdobie‘ je kalendárny rok;
…“
23.
Článok 4 tohto nariadenia znie:
„1.   Orgány pre riešenie krízových situácií určujú ročné príspevky, ktoré má uhrádzať každá inštitúcia, pomerne k jej rizikovému profilu na základe informácií, ktoré poskytla inštitúcia, v súlade s článkom 14 a pomocou metodiky stanovenej v tomto oddiele.
2.   Orgán pre riešenie krízových situácií určuje ročný príspevok uvedený v odseku 1 na základe ročnej cieľovej úrovne mechanizmu financovania riešenia krízových situácií, a to zohľadnením cieľovej úrovne, ktorá sa má dosiahnuť do 31. decembra 2024 v súlade s odsekom 1 článku 102 [BRRD], a na základe priemernej výšky krytých vkladov v predchádzajúcom roku, vypočítavanej každý štvrťrok, všetkých inštitúcií povolených na jeho území.“
24.
Článok 12 delegovaného nariadenia 2015/63 stanovuje:
„1.   Ak je inštitúcia inštitúciou, nad ktorou sa novo vykonáva dohľad len počas určitej časti príspevkového obdobia, čiastočný príspevok sa určuje uplatnením metodiky stanovenej v oddiele 3 na hodnotu jej ročného príspevku vypočítaného za nasledujúce príspevkové obdobie odkazom na počet plných mesiacov príspevkového obdobia, počas ktorých sa nad inštitúciou vykonáva dohľad.
2.   Zmena štatútu inštitúcie (vrátane malých inštitúcií) počas príspevkového obdobia nemá vplyv na ročný príspevok, ktorý sa má v danom roku uhradiť.“
25.
Článok 13 tohto nariadenia stanovuje:
„1.   Orgán pre riešenie krízových situácií informuje každú inštitúciu uvedenú v článku 2 o svojom rozhodnutí, ktorým sa určil ročný príspevok, ktorý má každá inštitúcia splatiť každoročne najneskôr do 1. mája.
…
5.   Ak je inštitúcia inštitúciou, nad ktorou sa novo vykonáva dohľad len počas určitej časti príspevkového obdobia, jej čiastočný ročný príspevok sa vyberá spolu s ročným príspevkom splatným za nasledujúce príspevkové obdobie.“
26.
Článok 14 tohto nariadenia stanovuje:
„1.   Inštitúcie predkladajú orgánu pre riešenie krízových situácií poslednú schválenú ročnú účtovnú závierku, ktorá je k dispozícii pred 31. decembrom roka predchádzajúceho príspevkovému obdobiu, spolu so stanoviskom štatutárneho audítora alebo audítorskej spoločnosti v súlade s článkom 32 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/34/EÚ.
…
4. Informácie uvedené v odsekoch 1, 2 a 3 sa predkladajú najneskôr do 31. januára každého roka v súvislosti s rokom, ktorý sa skončil 31. decembra predchádzajúceho roka alebo príslušného relevantného finančného roka. Ak 31. január nie je pracovným dňom, informácie sa predložia v nasledujúci pracovný deň.
…“
27.
Podľa článku 17 ods. 3 a 4 delegovaného nariadenia 2015/63 platí:
„3.   Keď v informáciách, ktoré orgánu pre riešenie krízových situácií predkladajú inštitúcie, dôjde k opätovnému vykázaniu údajov alebo k ich revízii, orgán pre riešenie krízových situácií upraví ročný príspevok na základe aktualizovaných informácií pri výpočte ročného príspevku danej inštitúcie na nasledujúce príspevkové obdobie.
4.   Akýkoľvek rozdiel medzi ročným príspevkom vypočítaným a uhradeným na základe informácií, v ktorých došlo k opätovnému vykázaniu údajov alebo k ich revízii, a ročným príspevkom, ktorý mal byť uhradený na základe úpravy ročného príspevku, sa vyrovná v sume ročného príspevku splatnej za nasledujúce príspevkové obdobie. Táto úprava sa uskutoční formou zníženia alebo zvýšenia príspevkov na nasledujúce príspevkové obdobie.“
5.
Delegované nariadenie 2017/2361
28.
Delegované nariadenie Komisie (EÚ) 2017/2361 zo 14. septembra 2017 o konečnom systéme príspevkov na administratívne výdavky Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií (ďalej len „delegované nariadenie 2017/2361) (
14
) vo svojom článku 7 ods. 1 stanovuje:
„V prípade, že subjekt alebo skupina patrí do rozsahu pôsobnosti článku 2 nariadenia [SRM] len počas časti rozpočtového roka, jeho/jej jednotlivý ročný príspevok za daný rozpočtový rok sa vypočítava so zohľadnením počtu úplných mesiacov, počas ktorých patrí do rozsahu pôsobnosti uvedeného článku.“
III. Skutkový stav a prvostupňové konanie na Všeobecnom súde
29.
ABLV Bank AS, žalobkyňa v konaní na prvom stupni a odvolateľka (ďalej len „odvolateľka“), bola úverovou inštitúciou so sídlom v Lotyšsku, ktorá ako „významný podnik“ v zmysle nariadenia SSM (
15
) bola až do odňatia povolenia v roku 2018 pod dohľadom ECB.
30.
V decembri 2015 dostala od príslušnej Finanšu un kapitāla tirgus komisija (Komisia pre finančné a kapitálové trhy, Lotyšsko, ďalej len „KFKT“) platobný výmer na zaplatenie príspevku ex ante na rok 2015 do vnútroštátneho mechanizmu financovania, ktorý bol stanovený podľa článku 103 ods. 1 BRRD. Suma, ktorú odvolateľka na tomto základe zaplatila, bola podľa článku 3 ods. 3 IGA prevedená do SRF.
31.
Dňa 23. februára 2018 dospela EZB k záveru, že odvolateľku je v zmysle článku 18 ods. 1 nariadenia SRM potrebné považovať za subjekt, ktorý zlyháva alebo pravdepodobne zlyhá. V ten istý deň SRB rozhodla, že z dôvodu neexistencie verejného záujmu na riešení krízy zo strany štátu, nie je potrebné prijať opatrenia na riešenie krízy podľa nariadenia SRM (
16
).
32.
Dňa 26. februára 2018 preto akcionári odvolateľky zahájili jej likvidáciu a žiadali KFKT o schválenie plánu dobrovoľnej likvidácie.
33.
Rozhodnutím z 12. apríla 2018 o výpočte príspevkov ex ante na rok 2018 stanovila SRB relevantné ročné príspevky do SRF. (
17
) Dňa 27. apríla 2018 dostala odvolateľka od KFKT príslušné rozhodnutie o príspevku na rok 2018. Odvolateľka uhradila tam uvedenú sumu 3. júla 2018.
34.
Rozhodnutím ECB z 11. júla 2018 bolo odvolateľke odňaté povolenie na činnosť úverovej inštitúcie.
35.
Listom zo 17. septembra 2018 požiadala odvolateľka SRB o vrátenie „zvyšnej sumy“ príspevku ex ante na rok 2015, ako aj o nový výpočet a pomerné vrátenie príspevku na rok 2018 pre jej vyradenie zo SSM v priebehu príspevkového roku.
36.
SRB zamietla túto žiadosť listom zo 17. októbra 2018 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“). V odôvodnení uviedla, že článok 70 ods. 4 nariadenia SRM nestanovuje nový výpočet príspevku ex ante na rok 2018 a výslovne konštatuje, že riadne získané príspevky sa nerefundujú. Podľa názoru SRB predstavuje odňatie povolenia zmenu štatútu v zmysle článku 12 ods. 2 delegovaného nariadenia 2015/63, ktorá podľa tohto ustanovenia nemá vplyv na príspevok, ktorý sa má v danom roku uhradiť. Ani príspevok ex ante na rok 2015 nemožno v prípade odňatia povolenia úverovej inštitúcie pred koncom úvodného obdobia pomerne vrátiť. V tejto súvislosti platí na základe článku 70 ods. 4 nariadenia SRM to isté, čo pre všetky riadne získané príspevky.
37.
Proti tomuto rozhodnutiu podala odvolateľka 21. decembra 2018 žalobu na Všeobecný súd.
38.
Na podporu svojej žaloby v podstate uviedla, že zánikom jej statusu úverovej inštitúcie počas roku 2018 už nemôže celoročne profitovať z krytia zo strany SRF. Okrem toho sa proporcionálne znížila potreba financovania SRF, keďže odpadlo riziko, ktoré odvolateľka ako úverová inštitúcia predstavuje pre stabilitu finančného systému. Príspevok je teda neoprávnený, a preto nebol poskytnutý „riadne“ v zmysle článku 70 ods. 4 nariadenia SRM a musí byť pomerne vrátený. Pri vyradení zo systému nemožno preto hovoriť ani o „zmene štatútu“ v zmysle článku 12 ods. 2 delegovaného nariadenia 2015/63, keďže štatút úverovej inštitúcie a tým príspevková povinnosť úplne odpadá. Na príspevok na rok 2015, ktorý bol získaný výlučne na základe BRRD, nemožno článok 70 ods. 4 nariadenia SRM uplatňovať. Tento príspevok predstavu určitý druh „zálohy“ pre SRF. V tomto zmysle z článku 8 ods. 2 vykonávacieho nariadenia 2015/81 vyplýva, že príspevok banky na rok 2015 sa musí vrátiť najneskôr do konca úvodného obdobia.
39.
Rozhodnutím z 30. apríla 2019 bolo Komisii povolené vstúpiť do konania ako vedľajší účastník na podporu SRB.
40.
Rozsudkom z 20. januára 2021, ABLV Bank/SRB (T‑758/18, EU:T:2021:28) (ďalej len „napadnutý rozsudok“), Všeobecný súd žalobu zamietol a rozhodol, že odvolateľka znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania vynaložené SRB a že Komisia znáša svoje vlastné trovy konania.
IV. Odvolacie konanie na Súdnom dvore
41.
Odvolaním podaným 30. marca 2021 odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
vyhlásil napadnuté rozhodnutie za neplatné,
–
uložil SRB povinnosť nahradiť trovy konania odvolateľky a trovy odvolacieho konania,
–
v rozsahu, v akom nemôže rozhodnúť vo veci samej, vrátil vec Všeobecnému súdu.
42.
SRB a Komisia navrhujú
–
odvolanie zamietnuť a
–
uložil odvolateľke povinnosť nahradiť trovy konania.
43.
Odvolateľka, SRB a Komisia poskytli v súvislosti s odvolaním na Súdnom dvore svoje písomné vyjadrenia. Súdny dvor podľa článku 76 ods. 2 rokovacieho poriadku rozhodol, že o odvolaní rozhodne po prečítaní návrhov bez nariadenia pojednávania.
V. Právna analýza
44.
Napadnutý rozsudok zachováva rozhodnutie SRB, ktorým zamietla čiastočné vrátenie príspevku ex ante od ABLV Bank na rok 2018, ako aj vrátenie „zvyšnej sumy“ príspevku na rok 2015, ktorá sa ešte neodpočítala do budúcich príspevkov.
A. Napadnutý rozsudok
45.
Všeobecný súd odôvodnil svoje rozhodnutie v bode 130 napadnutého rozsudku v zásade tým, že článok 70 ods. 4 nariadenia SRM vylučuje refundáciu všetkých riadne získaných príspevkov zo strany SRF aj v prípade odňatia povolenia úverovej inštitúcie, ktorá je povinná platiť príspevok počas príspevkového roka počas úvodného obdobia.
46.
Vzhľadom na príspevok na rok 2018 pritom v zásade zastával názor, že príspevky ex ante, hoci sa získavali ročne, nie sú platené ako protislužba za krytie zo strany SRF alebo za jeho použitie v určitom roku, a preto sa ani nemôžu vrátiť podľa článku 70 ods. 4 nariadenia SRM, keď odpadne možnosť využitia SRF v priebehu roka z dôvodu vyradenia úverovej inštitúcie zo systému. Ročný výber príspevkov podľa článku 69 ods. 2 nariadenia SRM skôr slúži len na rovnomerné časové rozloženie celkovej sumy cieľovej úrovne, ktorá sa má dosiahnuť do konca úvodného obdobia v roku 2024. Aby bolo možné stanoviť ročne vyberanú sumu pre všetky úverové inštitúcie spoľahlivo a s právnou istotou, musí sa jej výška stanoviť k určitému dátumu v relevantnom roku. (
18
) Článok 12 ods. 2 delegovaného nariadenia 2015/63 preto stanovuje, že príspevok sa nemôže prepočítať a čiastočne vrátiť, keď nastane zmena štatútu inštitúcie počas príspevkového obdobia, ku ktorej patrí aj odňatie povolenia úverovej inštitúcie. (
19
) Ustanovenia a argumenty uvedené odvolateľkou v konaní na prvom stupni, z ktorých podľa jej názoru vyplýva, že nový výpočet a vrátenie príspevkov v prípade odňatia povolenia v priebehu príspevkového obdobia sú možné, Všeobecný súd v plnom rozsahu zamietol. (
20
)
47.
Čo sa týka príspevku na rok 2015, Všeobecný súd uviedol, že z článku 8 ods. 2 delegovaného nariadenia 2015/81 nevyplýva povinnosť vrátenia v prípade vyradenia úverovej inštitúcie zo systému počas úvodnej fázy. Naopak, podľa IGA sa príspevky na rok 2015 definitívne previedli do SRF a tým sa stali pevnou súčasťou sumy cieľovej úrovne, ktorá má byť dosiahnutá do roku 2024. Úprava započítania v článku 8 ods. 2 vykonávacieho nariadenia pritom len zabezpečuje, aby prevod príspevkov na rok 2015 do SRF neviedol k nerovnováhe v rozdelení finančného zaťaženia medzi dotknutými bankami. Pre príspevky na rok 2015 teda podľa článku 70 ods. 4 nariadenia SRM platí to isté, ako pre príspevky vyberané v nasledujúcich rokoch. (
21
)
B. O odvolaní
48.
Tento rozsudok Všeobecného súdu napáda odvolateľka celkovo 13 odvolacími dôvodmi, ktoré sa z obsahového hľadiska týkajú po prvé možnosti vrátenia pomernej časti príspevku na rok 2018 (pozri časť 1.), po druhé možnosti vrátenia „zvyšnej sumy“ príspevku na rok 2015 (pozri časť 2.) a po tretie formálnej zákonnosti rozhodnutia SRB (pozri časť 3.).
1.
O možnosti vrátenia pomernej časti príspevku na rok 2018
49.
Prvým až štvrtým a siedmym a ôsmym odvolacím dôvodom napáda odvolateľka najprv postupne právnu argumentáciu, ktorou Všeobecný súd odôvodnil svoj výklad článku 70 ods. 4 nariadenia SRM a článku 12 ods. 2 delegovaného nariadenia 2015/63, podľa ktorých tieto ustanovenia neumožňujú vrátiť príspevok na rok 2018 z dôvodu odňatia licencie. Piatym, desiatym, jedenástym a dvanástym odvolacím dôvodom následne vytýka, že výklad týchto ustanovení Všeobecným súdom porušuje nadradené zásady. Tieto odvolacie dôvody je preto potrebné preskúmať spoločne.
a)
O prvom, druhom a štvrtom odvolacom dôvode
50.
Odvolateľka v rámci prvého odvolacieho dôvodu v zásade uvádza, že Všeobecný súd nezohľadnil, že SRF poisťuje banky povinné platiť príspevok proti riziku zlyhania. Príspevok ex ante na rok 2018 je preto potrebné považovať za akýsi druh poistného za krytie zo strany SRF v tomto roku. Poskytnutie tejto poistnej ochrany, resp. zvýšenie rizika pre finančnú stabilitu, ktoré závisí od činnosti úverovej inštitúcie, preto predstavujú právny dôvod príspevkovej povinnosti. Vyradením banky zo systému oba dôvody odpadli. Príspevok na rok 2018 za čas po odňatí jej povolenia 11. júla 2018 preto nebol poskytnutý „riadne“ v zmysle článku 70 ods. 4 nariadenia SRM, a preto jej musí byť vrátený. Podľa štvrtého odvolacieho dôvodu mal Všeobecný súd dospieť k rovnakému výsledku pri uplatnení zásady bezdôvodného obohatenia, keďže príspevok bol v tomto rozsahu vyplatený bez právneho dôvodu. (
22
) Výklad článku 70 ods. 4 nariadenia SRM Všeobecným súdom, podľa ktorého toto ustanovenie bráni pomernému vráteniu príspevku na rok 2018, je preto nesprávny. (
23
)
51.
Z existencie článku 12 ods. 2 delegovaného nariadenia 2015/63 skôr vyplýva, že musia existovať prípady, v ktorých sa príspevok ex ante dodatočne upravuje. Toto ustanovenie totiž len stanovuje, že zmena štatútu počas príspevkového obdobia nemá vplyv na príspevok, ktorý sa má uhradiť. Z toho možno usudzovať, že iné zmeny možno zohľadniť. Vyradenie inštitúcie zo systému v dôsledku odňatia povolenia však nemožno považovať za „zmenu štatútu“ v zmysle článku 12 ods. 2 delegovaného nariadenia 2015/63. Odvolateľka preto v rámci svojho druhého odvolacieho dôvodu vytýka, že Všeobecný súd v tejto veci nesprávne považoval za uplatniteľný článok 12 ods. 2 delegovaného nariadenia. (
24
)
52.
Keďže Všeobecný súd odôvodnil svoje rozhodnutie v bodoch 61, 62 a 68 až 72 napadnutého rozsudku najmä fungovaním a cieľmi systému získavania príspevkov v úvodnom období, je potrebné ich preskúmať v prvom kroku (pozri časť 1). V nadväznosti na to možno v druhom kroku ukázať, že prvý, druhý a štvrtý odvolací dôvod spočívajú na nesprávnom chápaní relevantných ustanovení a charakteru príspevkov ex ante (pozri časť 2).
1) O fungovaní a cieľoch systému získavania príspevkov v úvodnom období
53.
Podľa článkov 69 a 70 nariadenia SRM je cieľom získavania príspevkov dosiahnutie určitej sumy, cieľovej úrovne, ktorú ale pre jej vysokú výšku nemožno získať naraz. Podľa článku 69 ods. 2 nariadenia SRM sa preto príspevky počas úvodného obdobia časovo rozložia čo možno najrovnomernejšie, t. j. sú vyberané najmenej raz ročne (
25
), až kým sa nedosiahne cieľová úroveň vo výške 1 % krytých vkladov vo všetkých zúčastnených členských štátov. Po dosiahnutí cieľovej úrovne sa už príspevky nebudú získavať. (
26
)
54.
S cieľom zabezpečiť rovnomerné rozloženie príspevkov sa podľa článku 70 ods. 2 prvého pododseku nariadenia SRM nesmie od bánk povinných platiť príspevky vybrať za jeden rok celkovo viac ako 1/8 cieľovej úrovne v roku 2024. V tejto súvislosti je potrebné zohľadniť, že cieľovú úroveň v roku 2024 je možné len odhadnúť, keďže v súčasnosti nie je známa výška krytých vkladov v roku 2024. SRB sa preto podľa článku 4 ods. 2 delegovaného nariadenia 2015/63 (
27
), zjednodušene povedané, riadi podľa priemernej sumy krytých vkladov všetkých úverových inštitúcii povolených v zúčastnenom členskom štáte dosiahnutej vždy v predchádzajúcom roku, vydelí ju ôsmimi a vyberie z toho o niečo viac ako 1 %, keďže kryté vklady majú tendenciu rásť. (
28
)
55.
Individuálne príspevky jednotlivých bánk do takto stanovenej ročnej cieľovej sumy sa potom vypočítajú podľa článku 70 ods. 1 a 2 druhého pododseku nariadenia SRM pomerne k ich veľkosti a k ich rizikovému profilu. Ako základ na to slúžia údaje úverových inštitúcií, ktoré podľa článku 14 delegovaného nariadenia 2015/63 musia byť predložené SRB do konca predchádzajúceho roku. (
29
)
56.
Príspevok, ktorý sa takto stanoví na základe údajov z predchádzajúceho roku, sa následne získa od bánk, ktoré sú povolené na území zúčastneného členského štátu k 1. januáru nasledujúceho roku, a zaplatí týmito bankami počas tohto roku. Článok 12 ods. 2 delegovaného nariadenia 2015/63 stanovuje, že zmena štatútu inštitúcie počas príspevkového obdobia nemá vplyv na ročný príspevok, ktorý sa má v danom roku uhradiť.
57.
Banky ale nemusia túto sumu nevyhnutne platiť v hotovosti; namiesto toho môžu podľa článku 70 ods. 3 nariadenia SRM až 30 % z celkovej sumy potrebnej v príspevkovom roku poskytnúť prostredníctvom takzvaných neodvolateľných platobných záväzkov, ktoré musia byť zabezpečené kolaterálom vo forme aktív.
58.
Článok 70 ods. 4 nariadenia SRM stanovuje, že riadne získané príspevky sa nerefundujú.
2) O dôsledkoch možného vrátenia príspevku na rok 2018
59.
Z opísaného fungovania a cieľov získavania príspevkov po prvé vyplýva, že napríklad príspevok na rok 2018 sa na rozdiel od tvrdení odvolateľky v rámci jej prvého odvolacieho dôvodu „nevzťahuje“ na rok 2018, ale sa v roku 2018 len získa.
60.
Získavanie v ročných intervaloch totiž na jednej strane slúži len na účely rovnomerného časového rozloženia podľa článku 69 ods. 2 nariadenia SRM. Mohlo by sa síce uskutočňovať aj v kratších intervaloch, napríklad štvrťročne. To by ale znamenalo neporovnateľne vyššie a pravdepodobne neprimerané administratívne náklady. Neexistujú totiž žiadne dôkazy, že rozdelenie na osem ročných súm vedie v porovnaní s 32 príslušne nižšími kvartálnymi sumami k nadmernému hospodárskemu zaťaženiu bánk, ktoré sú povinné príspevky platiť. Zamedzenie takému zaťaženiu je ale práve zmyslom a účelom rozloženia. (
30
) Rozhodnutie o ročnom získavaní príspevkov je teda možné bez problémov odôvodniť širokou mierou voľnej úvahy, ktorú má normotvorca Únie v tejto oblasti. (
31
)
61.
Na druhej strane je 1. január v tejto súvislosti len rozhodným dňom na stanovenie okruhu bánk, ktoré sú povinné príspevok zaplatiť. (
32
) Tento dátum nevypovedá nič o priradení príspevku k príslušnému roku. Normotvorca mohol rovnako vychádzať z úverových inštitúcií povolených na území zúčastnených členských štátov k 31. decembru predchádzajúceho roka. To platí o to viac, ak sú príspevky, ktoré sa majú zaplatiť v určitom roku, vypočítané na základe údajov z predchádzajúceho roku. (
33
)
62.
Už z tohto dôvodu sa nemôže príspevok získaný v roku 2018 prepočítať alebo vrátiť na základe zmien, ktoré nastali až v tomto roku. Záver Všeobecného súdu v bode 69 napadnutého rozsudku sa preto nezakladá na nesprávnom právnom posúdení.
63.
Ako Všeobecný súd správe konštatoval v bode 73 napadnutého rozsudku, fungovanie a ciele systému po druhé ukazujú, že príspevky ex ante nemožno porovnávať s poistným.
64.
Po prvé úverová inštitúcia zaplatením príspevku nezískava právo na použitie SRF. Ako Všeobecný súd správne uviedol v bode 70 napadnutého rozsudku, SRF slúži na zabezpečenie finančnej stability bankovej únie ako takej a nemožno ho považovať za záchranný fond jednotlivých bánk. (
34
) Riešenie krízovej situácie sa podľa článku 18 ods. 1 nariadenia SRM vykonáva výhradne vo verejnom záujme. Úlohou SRF je pritom zaistiť dôveryhodnosť a funkčnosť jednotného mechanizmu riešenia krízových situácií (
35
): od jeho existencie si normotvorca sľubuje stabilizáciu bankového sektoru, keďže prostredníctvom existencie takýchto štruktúr možno obmedziť systémové dopady problémov jednotlivých inštitúcií. (
36
)
65.
Po druhé výška individuálnych príspevkov určitej banky nevyplýva z uplatnenia určitej sadzby na určitý základ, a to napriek tomu, že sa pri ich výpočte riziko posudzuje spôsobom založeným na logike poistenia. (
37
) Výška príspevkov naopak závisí v konečnom dôsledku od cieľovej úrovne, ktorá sa musí dosiahnuť súčtom všetkých príspevkov vybraných do konca roku 2023.
66.
Príspevky ex ante určitej banky v určitom roku teda predstavujú najmä zlomok sumy cieľovej úrovne, a len „mimochodom“ odrážajú rizikový profil dotknutej banky. Alebo inými slovami a na rozdiel od argumentácie odvolateľky, ak by mali zrazu všetky banky pri rovnakej výške vkladov nízky rizikový profil, nezískala by sa napriek tomu za tento rok z príspevkov ex ante nižšia celková suma. Naopak, celkovo sa vždy získava suma, ktorá zodpovedá 1/8 sumy o niečo vyššej ako 1 % krytých vkladov v predchádzajúcom roku, aby sa na konci úvodného obdobia dosiahla celková suma zodpovedajúca najmenej 1 % všetkých krytých vkladov v roku 2024. (
38
)
67.
To súčasne znamená, že individuálny príspevok banky vždy v rozhodujúcom rozsahu závisí aj od množstva a individuálnych príspevkov iných bánk, ktoré sú v danom roku, t. j. k príslušnému rozhodnému dňu, povinné zaplatiť príspevky. (
39
) Úprava príspevku banky by preto vždy vyvolala nevyhnutnosť úpravy príspevkov iných bánk. Ak by sa príspevky v priebehu príspevkového roka kontinuálne upravovali, vyvolalo by to nemožnosť stanovenia individuálnych príspevkov všetkých bánk s právnou istotou. (
40
) Z toho dôvodu článok 12 ods. 2 delegovaného nariadenia 2015/63 stanovuje, že zmena štatútu počas príspevkového obdobia nemá vplyv na ročný príspevok, ktorý sa má uhradiť. A v súlade s tým článok 70 ods. 4 nariadenia SRM v zásade vylučuje refundáciu už získaných príspevkov, keďže chýbajúca suma by sa v inom prípade musela vymerať iným bankám. Ako Súdny dvor už rozhodol, pojem „zmena štatútu“ je potrebné chápať zoširoka (
41
), keďže musí v tejto súvislosti zahŕňať všetky prípady, ktoré by mohli ovplyvniť príspevkové zaťaženie iných bánk, najmä teda vyradenie banky povinnej platiť príspevky zo systému.
68.
Príspevok ex ante do SRF teda nie je vyčíslením rizika, ktoré je počas roka kontinuálne spojené s bankou podliehajúcou dohľadu a týka sa finančnej stability alebo použitia prostriedkov SRF. Z tohto dôvodu je doba, počas ktorej banka povinná platiť príspevky spadá v príspevkovom období do pôsobnosti nariadenia SRM, v zásade pre výšku dlžného príspevku nerelevantná.
69.
Z toho vyplýva, že ročný príspevok je potrebné považovať za „riadne získaný“ v zmysle článku 70 ods. 4 nariadenia SRM nielen vtedy, keď banka spadá do pôsobnosti nariadenia SRM počas celého roku, v ktorom sa príspevok získava. Na rozdiel od názoru odvolateľky v rámci štvrtého odvolacieho dôvodu táto okolnosť nie je právnym dôvodom príspevkovej povinnosti. Pre príspevkovú povinnosť je skôr rozhodujúca skutočnosť, že úverová inštitúcia je v rozhodnom dni povolená na území zúčastneného členského štátu. To je výrazom zásady, že ide o financovanie bankovým sektorom ako celkom vo verejnom záujme a nie v záujme jednotlivých bánk. (
42
)
70.
V závislosti od toho, kedy banka počas úvodného obdobia SRF získa povolenie, preto prispeje viac alebo menej k cieľovej úrovni SRF. Banky, ktoré získajú povolenie až po úvodnom období, nemusia dokonca za určitých okolností (najprv) platiť žiadne príspevky. Na prvý pohľad sa to môže zdať nespravodlivé. Neexistuje ale iná možnosť, ako získať príspevky od účastníkov, ktorí sa aktuálne nachádzajú na trhu. A ich počet sa samozrejme mení.
71.
Článok 12 ods. 2 delegovaného nariadenia 2015/63 v tejto súvislosti potvrdzuje zásadu zakotvenú v článku 70 ods. 4 nariadenia SRM, že príspevky ex ante sa počítajú podľa zásady rozhodného dňa, keďže v inom prípade by spoľahlivý výpočet a spoľahlivé vymeranie príspevkov neboli možné. (
43
)
72.
Toto objasnenie je potrebné, keďže článok 12 ods. 1 stanovuje výnimku zo zásady rozhodného dňa. Podľa tohto ustanovenia sa v prípade úverovej inštitúcie, nad ktorou sa novo vykonáva dohľad len počas určitej časti príspevkového obdobia, čiastočný príspevok určuje podľa počtu plných mesiacov prvého príspevkového obdobia, počas ktorých sa nad inštitúciou vykonáva dohľad. Článok 13 ods. 5 delegovaného nariadenia 2015/63 stanovuje, že čiastočný ročný príspevok takejto inštitúcie sa vyberá spolu s ročným príspevkom splatným za nasledujúce príspevkové obdobie. Inými slovami, inštitúciám, ktoré získajú povolenie, sa v prvom príspevkom roku vymeria dodatočný príspevok sumy „za predchádzajúci rok“. Všeobecný súd na to správne poukázal v bode 144 napadnutého rozsudku.
73.
Naopak od odvolateľky sa od roku 2019 už žiadny príspevok nezíska, hoci ešte počas časti roku 2018 vykonávala svoju činnosť a tým ovplyvňovala najmä výšku krytých vkladov, ktorá slúži ako základ na výpočet ročnej cieľovej úrovne na rok 2019. K rozhodnému dňu, 1. januáru 2019, už totiž nepatrila k okruhu bánk povinných platiť príspevky. To potvrdzuje, že nezáleží najviac na konkrétnom riziku spojenom s bankou počas roka.
74.
Na rozdiel od tvrdenia odvolateľky v rámci druhého odvolacieho dôvodu, článok 12 ods. 2 delegovaného nariadenia 2015/63 teda nestanovuje, že všetky zmeny v priebehu príspevkového roka, ktoré nie sú zmenami štatútu, musia viesť k (dodatočnej) zmene príspevkov. Toto ustanovenie skôr len potvrdzuje zásadu rozhodného dňa, od ktorej sa odchyľuje jej odsek 1.
75.
Len pre úplnosť je potrebné na tomto mieste podotknúť, že článok 12 ods. 1 delegovaného nariadenia 2015/63 okrem toho nevedie k neoprávnenému znevýhodneniu novo povolených bánk.
76.
Systém stanovený v článkoch 69 a 70 nariadenia SRM a ďalej rozvinutý vykonávacím nariadením 2015/81 a delegovaným nariadením 2015/63 zabezpečuje, aby zaťaženie v rámci bankového sektora bolo rozdelené, ak nie úplne rovnomerne (
44
), tak aspoň čo najspravodlivejšie. K tomu prispieva okrem iného úprava v článku 12 delegovaného nariadenia 2015/63, podľa ktorého novo povolená banka musí zaplatiť „za minulosť“, ale banka vyradená zo systému sa už práveže v budúcnosti nezaťaží. Novo povolená banka bude totiž pravdepodobne ešte dlhšie súčasťou bankového sektoru, ktorého stabilizácii abstraktne slúži jednotný mechanizmus dohľadu. Rozhodnutie o takejto podobe je takisto odôvodniteľné širokou mierou voľnej úvahy normotvorcu v tejto oblasti. (
45
)
3) Predbežný záver
77.
Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že príspevok na rok 2018 nemožno novo vypočítať a čiastočne vrátiť z dôvodu odňatia povolenia odvolateľke v priebehu roku 2018. Preto je potrebné prvý, druhý a štvrtý odvolací dôvod zamietnuť.
b)
O treťom, siedmom a ôsmom odvolacom dôvode
78.
Tento záver nie je spochybnený ani inými ustanoveniami, ktoré odvolateľka v konaní na prvom stupni uviedla na podporu svojho právneho názoru a ktorých nesprávny výklad, resp. uplatnenie Všeobecným súdom vytýka v rámci tretieho, siedmeho a ôsmeho odvolacieho dôvodu.
79.
Je pravda, že článok 7 delegovaného nariadenia 2017/2361 v súvislosti s administratívnymi príspevkami do SRB výslovne stanovuje len pomernú povinnosť ich platenia, ak úverová inštitúcia spadá do pôsobnosti nariadenia SRM len počas časti rozpočtového roka. V rámci svojho tretieho odvolacieho dôvodu odvolateľka namieta, že sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že tieto príspevky nepovažoval za porovnateľné s príspevkami ex ante do SRF a preto vylúčil analogické uplatnenie článku 7 delegovaného nariadenia 2017/2361 na príspevky ex ante. (
46
)
80.
Všeobecný súd ale v bode 86 napadnutého rozsudku uviedol, pričom sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, že administratívne príspevky do SRB sa na rozdiel od príspevkov do SRF platia ako odmena za administratívnu činnosť SRB počas roka. Odpovedajú teda časovo závislým výdavkom. V tejto súvislosti sa tieto príspevky práve „týkajú“ konkrétneho roka. Príspevky ex ante do SRF slúžia na rozdiel od toho na to, aby sa počas úvodného obdobia postupne dosiahla cieľová úroveň stanovená v článku 69 ods. 1 nariadenia SRM, a potom, napriek pokračujúcemu času, sa už (v každom prípade zatiaľ) platiť nebudú. (
47
) Všeobecný súd sa teda nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď vylúčil podobnosť týchto dvoch druhov príspevkov.
81.
Tretí odvolací dôvod je preto potrebné zamietnuť.
82.
V tejto súvislosti Všeobecný súd okrem toho v bode 109 napadnutého rozsudku takisto správne dospel k záveru, že ani z článku 17 ods. 3 a 4 delegovaného nariadenia 2015/63 v prípade, o ktorý ide v tejto veci, nevyplýva povinnosť nového výpočtu príspevku na rok 2018.
83.
Článok 17 ods. 3 a 4 delegovaného nariadenia stanovuje za určitých okolností nový výpočet príspevku, ak sa musia dodatočne zmeniť údaje, ktoré musia úverové inštitúcie predložiť podľa článku 14 ods. 1 až 3 tohto nariadenia do 31. decembra predchádzajúceho roka. V rozsahu v akom odvolateľka uvádza toto ustanovenie v rámci jej siedmeho odvolacieho dôvodu ako dôkaz (abstraktnej) možnosti dodatočného nového výpočtu príspevkov, sú jej argumenty nedôvodné. Pre úspech odvolania je rozhodujúce len to, či Všeobecný súd neprávom odmietol možnosť vrátenia pomernej časti príspevku na rok 2018.
84.
Odvolateľka v každom prípade nedokladá, do akej miery je v dôsledku odňatia licencie v roku 2018 potrebná zmena alebo prepracovanie údajov, ktoré mala predložiť SRB do 31. decembra 2017. Dôvodom skutočnosti, že článok 17 delegovaného nariadenia 2015/63 navyše nestanovuje nový výpočet v prípade zmeny údajov v nasledujúcom roku, je jednoducho to, že sa ročný príspevok nepočíta na základe údajov roku, v ktorom sa príspevok vyberá. (
48
)
85.
Na základe vyššie uvedeného je potrebné zamietnuť aj siedmy odvolací dôvod.
86.
Nakoniec odvolateľka v ôsmom odvolacom dôvode namieta, že Všeobecný súd neprávom odmietol analogické uplatnenie článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 na jej situáciu. (
49
) Podľa tohto ustanovenia sa v prípade vyradenia úverovej inštitúcie zo systému neodvolateľné platobné záväzky tejto inštitúcie zrušia. Keďže neodvolateľné platobné záväzky sa môžu podľa článku 70 ods. 3 nariadenia SRM poskytnúť namiesto zaplatenia príspevku v hotovosti, musia príspevky ex ante v prípade vyradenia zo systému zdieľať „rovnaký osud“ ako neodvolateľné platobné záväzky: ak sa teda tieto záväzky v tomto prípade zrušia, musia sa príspevky zaplatené v hotovosti vrátiť.
87.
Článok 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 len stanovuje, že sa neodvolateľné platobné záväzky zrušia a príslušné kolaterály sa vrátia. To sa ale nemôže vykladať tak, že suma, namiesto ktorej bol poskytnutý neodvolateľný platobný záväzok, sa SRF odníme. Podľa článku 7 ods. 1 vykonávacieho nariadenia 2015/81 nesmie použitie neodvolateľných platobných záväzkov žiadnym spôsobom ovplyvniť finančnú kapacitu a likviditu fondu. Tento nástroj má slúžiť len k tomu, že sumu nie je potrebné uhradiť ihneď, ale až na vyzvanie. Z článku 7 ods. 2 vykonávacieho nariadenia 2015/81 vyplýva, že zrušenie neodvolateľného platobného záväzku a vrátenie kolaterálu vždy prebieha len výmenou za prijatie príspevku. To isté musí preto platiť aj v prípade vyradenia zo systému podľa odseku 3, keďže v inom prípade by neodvolateľné platobné záväzky nikdy nemohli splniť svoj cieľ. Zrušenie neodvolateľného platobného záväzku a vrátenie kolaterálu neznamená, že príspevok, ktorý tento nástroj nahrádza, sa nemusí zaplatiť. Vyradenie zo systému musí naopak viesť k výzve na zaplatenie neodvolateľných platobných záväzkov, čo SRB v rámci odvolania tiež potvrdil.
88.
Článok 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 preto nemôže s odkazom na nevyhnutnosť rovnakého zaobchádzania s neodvolateľnými platobnými záväzkami a príspevkami zaplatenými v hotovosti odôvodňovať (pomerné) vrátenie príspevkov v prípade vyradenia úverovej inštitúcie zo systému.
89.
Z toho vyplýva, že aj ôsmy odvolací dôvod je potrebné zamietnuť.
c)
O desiatom odvolacom dôvode
90.
Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné zamietnuť aj desiaty odvolací dôvod, ktorým odvolateľka Všeobecnému súdu vytýka, že v bode 136 napadnutého rozsudku neprávom považoval ustanovenie článku 70 ods. 4 nariadenia SRM za jednoznačné, a tým nezohľadnil požiadavky zásady právnej istoty.
91.
Ako už bolo vysvetlené vyššie, význam článku 70 ods. 4 nariadenia SRM vyplýva zo spôsobu fungovania a z cieľov systému získavanie príspevkov do SRF.
92.
Desiaty odvolací dôvod sa zakladá na nesprávnom chápaní požiadavky jednoznačnosti právnych predpisov, ktorá vyplýva zo zásady právnej istoty. (
50
) Skutočnosť, že ustanovenie je potrebné vyložiť a je nutné ho posudzovať v súvislosti s inými normami, neznamená, že porušuje túto požiadavku. (
51
)
93.
Desiaty odvolací dôvod je preto takisto potrebné zamietnuť.
d)
O piatom a jedenástom odvolacom dôvode
94.
V jedenástom odvolacom dôvode odvolateľka Všeobecnému súdu vytýka, že neprihliadol na význam zásady proporcionality pri výklade právnych predpisov.
95.
Argumentácia predložená v tejto súvislosti sa vo výsledku zakladá na nesprávnom výklade rozsudku, podľa ktorého Všeobecný súd rozhodol, že vrátenie príspevku podľa článku 70 ods. 4 nariadenia SRM je vždy a za každých okolností vylúčené, čo je z pohľadu odvolateľky neprimerané. Takéto konštatovanie by ale zjavne prekračovalo rámec sporu a Všeobecný súd ho v napadnutom rozsudku ani neurobil.
96.
Odvolateľka na druhej strane nevysvetlila, prečo uplatnenie článku 70 ods. 4 nariadenia SRM v jej prípade vedie k neprimeranému výsledku, ale namiesto toho poskytuje pre takýto záver hypotetické príklady.
97.
[Dvanásty] odvolací dôvod, spolu s piatym odvolacím dôvodom, ktorým odvolateľka Všeobecnému súdu vytýka, že v bode 147 nezohľadnil jej námietku protiprávnosti článku 70 ods. 4 nariadenia SRM, síce možno chápať tak, že odvolateľka tvrdí, že toto ustanovenie je neplatné, pretože v uvedených príkladoch vedie k neproporcionálnym výsledkom. Odvolateľka ale takisto nevysvetlila, prečo je to tak a prečo by práve v uvedených príkladoch nemal byť možný proporcionálny výklad článku 70 ods. 4 nariadenia SRM. (
52
) Dôvodom toho opäť je, že odvolateľka nesprávne vychádza z toho, že Všeobecný súd rozhodol, že vrátenie príspevkov ex ante je na základe článku 70 ods. 4 nariadenia SRM vo všetkých predstaviteľných dôvodoch vylúčené.
98.
Na základe vyššie uvedeného je potrebné piaty a jedenásty odvolací dôvod zamietnuť.
e)
O dvanástom odvolacom dôvode
99.
V rámci dvanásteho odvolacieho dôvodu odvolateľka Všeobecnému súdu vytýka, že nesprávne vyložil zásadu nemo auditur propriam turpitudinem allegans. Domnieva sa, že Všeobecný súd v bode 172 napadnutého rozsudku nesprávne rozhodol, že údajná protiprávnosť rozhodnutia SRB podľa článku 18 ods. 1 nariadenia SRM z 23. februára 2018, podľa ktorého je odvolateľku potrebné považovať za subjekt, ktorý (pravdepodobne) zlyháva, ale nie sú potrebné žiadne opatrenia na riešenie krízy, nemá vplyv na zákonnosť napadnutého rozsudku. Podľa názoru odvolateľky rozhodnutie SRB podľa článku 18 ods. 1 nariadenia SRM viedlo k odňatiu jej bankovej licencie 11. júla 2018. Keďže toto rozhodnutie SRB je ale protiprávne, nemôže sa na neho SRB odvolávať, aby odvolateľke následne v dôsledku odňatia licencie odoprela „ochranu“ prostredníctvom SRF bez toho, aby jej súčasne vrátila príspevky ex ante.
100.
Z vyššie uvedených úvah ale po prvé vyplýva, že výklad, podľa ktorého sa odvolateľke zabránilo použiť SRF z dôvodu odňatia licencie, napriek tomu, že za to „zaplatila“, je vecne nesprávny. (
53
) Po druhé platí pre akty orgánov až do ich vyhlásenia za neplatné prezumpcia zákonnosti, a tým aj ich platnosti. (
54
) V súlade s tým Všeobecný súd v bode 171 napadnutého rozsudku správne poukázal na to, že z údajnej neplatnosti rozhodnutia SRB podľa článku 18 ods. 1 nariadenia SRM pre toto konanie nič nevyplýva, keďže nie je predmetom tohto konania.
101.
Na základe vyššie uvedeného je potrebné zamietnuť aj dvanásty odvolací dôvod.
f)
Záver
102.
Záver Všeobecného súdu v bode 130 napadnutého rozsudku, podľa ktorého je pomerné vrátenie príspevku na rok 2018 z dôvodu odňatia povolenia odvolateľke v priebehu tohto roka vylúčené, sa preto nezakladá na nesprávnom právnom posúdení.
2.
O možnosti vrátenia „zvyšnej sumy“ príspevku ex ante zaplateného na rok 2015 (šiesty a deviaty odvolací dôvod)
103.
Svojím šiestym a deviatym odvolacím dôvodom odvolateľka napáda najmä výklad článku 70 ods. 4 nariadenia SRM Všeobecným súdom v súvislosti s príspevkom na rok 2015. Podľa názoru Všeobecného súdu toto ustanovenie bráni vráteniu „zvyšnej sumy“ príspevku na rok 2015, a to napriek úprave o odpočítaní v článku 8 ods. 2 vykonávacieho nariadenia 2015/81.
104.
Na pripomenutie: BRRD zaväzuje od 1. januára 2015 všetky členské štáty k zriadeniu vnútroštátnych mechanizmov financovania riešenia krízových situácií, ktoré sa podľa článkov 102 a 103 tejto smernice takisto napĺňajú príspevkami ex ante získavanými od bánk až do dosiahnutia určitej cieľovej úrovne. Pre členské štáty bankovej únie je ale praktický význam tohto záväzku malý, keďže pre všetky inštitúcie spadajúce pod nariadenie SRM sa od 1. januára 2016 vnútroštátne mechanizmy financovania nahradili SRF. (
55
) Na posilnenie finančnej sily SRF od momentu jeho zriadenia sa členské štáty bankovej únie preto v rámci IGA zaviazali, že príspevky získané od týchto inštitúcií v roku 2015 na základe článku 103 BRRD v plnom rozsahu prevedú do SRF. (
56
) Od 1. januára 2016 sa príspevky týchto inštitúcií v zásade (
57
) počítajú podľa článkov 69 a 70 nariadenia SRM. Podľa článku 67 ods. 4 nariadenia SRM ich naďalej získavajú vnútroštátne orgány a na základe IGA ich prevádzajú do SRF.
105.
Článok 8 ods. 2 vykonávacieho nariadenia 2015/81 stanovuje, že príspevok zaplatený bankami v roku 2015 sa počas úvodného obdobia SRF postupne odpočíta od príspevkov získavaných na základe článkov 69 a 70 nariadenia SRM. V praxi sa od individuálneho príspevku banky, ktorý sa počíta ročne podľa článku 70 nariadenia SRM v spojení s delegovaným nariadením 2015/63, odpočíta 1/8 príspevku získaného od tejto úverovej inštitúcie v roku 2015. (
58
)
106.
Podľa názoru odvolateľky Všeobecný súd nezobral do úvahy, že z tohto mechanizmu vyplýva, že príspevok na rok 2015 predstavuje len „zálohu“ do SRF, ktorá sa bankám, ktoré ju zaplatili, nakoniec musí vrátiť. Keďže vrátenie v prípade banky, ktorá je zo systému vyradená pred koncom úvodného obdobia, nemožno dosiahnuť odpočítaním od budúcich príspevkov, musí sa jej preto zvyšná suma vyplatiť v momente vyradenia. To, že takéto vyplatenie je možné, dokazuje rozhodnutie SRB/ES/SRF/2018/03 o stanovení príspevkov ex ante na rok 2018. (
59
) Podľa tohto rozhodnutia sa bankám, pri ktorých odpočítanie podielu ich príspevkov na rok 2015 od ich ročných príspevkov na rok 2018 vedie k zápornému číslu, vyplatí rozdiel. Záver Všeobecného súdu, podľa ktorého je vrátenie „zvyšnej sumy“ príspevku na rok 2015 na základe článku 70 ods. 4 nariadenia SRM vylúčené, sa preto zakladá na nesprávnom právnom posúdení.
107.
Je síce pravda, že príspevok na rok 2015 sa odpočíta od ročných príspevkov ex ante bánk, ktoré ho zaplatili, a nakoniec ho teda neplatia „navyše“. Na základe článku 8 ods. 2 vykonávacieho nariadenia 2015/81 ale skôr platí, že banka, ktorá už bola k 1. januáru 2015 v členskom štáte bankovej únie povolená a zaplatila príspevok na rok 2015, zaplatí do konca úvodného obdobia takú istú sumu, ako z hľadiska veľkosti a rizikového profilu podobná banka, ktorá začala činnosť až 1. januára 2016 a ktorá zostane povinná platiť príspevky počas celého úvodného obdobia.
108.
Z toho ale po prvé nevyplýva, že pri príspevku na rok 2015 ide o vratnú „zálohu“. Neznamená to ani to, že „zvyšná časť“ príspevku na rok 2015, ktorá sa ešte neodpočítala od budúcich príspevkov, sa môže banke, ktorá je vyradená zo SSM pred koncom úvodného obdobia a na základe toho už neplatí ďalšie príspevky, vrátiť.
109.
Ako totiž správne konštatoval Všeobecný súd v bode 117 napadnutého rozsudku, sú príspevky na rok 2015, ihneď ako sa podľa IGA prevedú do SRF, pevnou súčasťou prostriedkov tohto fondu. Zaobchádza sa s nimi rovnako ako so všetkými inými príspevkami, ktoré sa aj naďalej získavajú na vnútroštátnej úrovni, ale na základe IGA sa prevádzajú do SRF. (
60
) To má aj zmysel, keďže vnútroštátne mechanizmy financovania sú pre členské štáty bankovej únie aj tak nahradené SRF. (
61
)
110.
Súčet všetkých príspevkov získaných v roku 2015 je takto od začiatku zahrnutý do výpočtu celkovej sumy, ktorá sa musí získať, aby sa dosiahla cieľová úroveň SRF odhadnutá na rok 2024. Tieto peniaze by teda chýbali, ak by sa každej banke, ktorá bola vyradená zo systému pred koncom úvodného obdobia, vrátila zvyšná časť platby za rok 2015. Preto musí aj v súvislosti s príspevkami na rok 2015 platiť zásada stanovená v článku 70 ods. 4 nariadenia SRM, že riadne získané príspevky sa nerefundujú. (
62
)
111.
Ani okolnosť zdôraznená v rámci piateho odvolacieho dôvodu, že výsledkom odpočítania príspevkov podľa článku 8 ods. 2 vykonávacieho nariadenia 2015/81 môže byť v konkrétnom prípade záporná suma, ktorá sa potom dotknutej banky vyplatí, neznamená, že príspevky na rok 2015 sa môžu SRF opäť odňať.
112.
Toto vyplatenie má skôr dva systémové dôvody: po prvé podľa článku 70 ods. 2 prvého pododseku nariadenia SRM sa za rok nesmie získať viac ako 1/8 cieľovej úrovne, na čo poukázal aj Všeobecný súd v bode 100 napadnutého rozsudku. Toto ustanovenie má zaručiť, že sa príspevky rovnomerne rozdelia a tým nebudú viesť k neprimeranej ekonomickej záťaži bankového sektora, ktorá by mohla mať destabilizačný účinok. Ak by sa prípadná záporná suma vyplývajúca z odpočítania relevantnej banke nevrátila, presahovala by získaná suma v tomto roku 1/8 cieľovej úrovne. Príspevky na rok 2015 sú totiž od ich prevodu do SRF podľa IGA pevnou súčasťou prostriedkov SRF. (
63
)
113.
Po druhé má celý bankový sektor za obdobie ôsmich rokov poskytnúť najmenej sumu vo výške 1 % všetkých krytých vkladov v zúčastnených členských štátoch. Jednotlivá banka má ale z tejto sumy zaobstarať maximálne určitú časť, ktorá sa spravidla skladá z ôsmich ročných príspevkov. Normotvorca by síce mohol stanoviť aj iný individuálny maximálny príspevok; nič ale nepoukazuje na to, že takto stanovená horná hranica prekračuje mieru voľnej úvahy. (
64
)
114.
Aby SRF ale disponoval už aj v prvom roku svojej existencie dostatočnými prostriedkami, bolo nutné už v tomto roku pripraviť práve počiatočný kapitál vo forme príspevku na rok 2015. Tým sa ale ani nezvýšila cieľová úroveň, ani sa neskrátila dĺžka úvodného obdobia.
115.
Bez odpočítania stanoveného v článku 8 ods. 2 vykonávacieho nariadenie 2015/81 by preto banka, ktorá bola, resp. je povinná platiť príspevky už pred účinnosťou nariadenia SRM a do konca úvodného obdobia, platila vyšší ako maximálny príspevok. Ako teda správne konštatoval Všeobecný súd v bode 124 napadnutého rozsudku, úprava odpočítania preto zabezpečuje, že prevod súm vybraných v roku 2015 do SRF nevytvára nerovnováhu medzi dotknutými bankami, pokiaľ ide o rozdelenie finančnej záťaže.
116.
Keďže odvolateľka nie je už od roku 2019 povinná platiť príspevky, celkovo pritom určite neprekračuje maximálnu sumu, hoci jej „zvyšná suma“ nebola vyplatená. Tým síce vo výsledku zaplatila viac, ako hypotetická porovnateľná banka s rovnakou veľkosťou a rovnakým rizikovým profilom, ktorá začala svoju činnosť až 1. januára 2016 a ktorá bola zo systému vyradená k rovnakému dátumu ako odvolateľka.
117.
Ako už bolo vysvetlené, sú rozdiely v individuálnom príspevkom zaťažení podľa toho, kedy banka počas úvodného obdobia začala svoju činnosť, súčasťou systému a nemožno sa im úplne vyhnúť. (
65
) Dôvodom je v konečnom dôsledku okolnosť, že bankový sektor nemôže dosiahnuť cieľovú úroveň naraz, ale až počas dlhšieho časového obdobia a zloženie bankového sektora sa počas tohto obdobia mení. To ale nemôže viesť k tomu, že pri každej zmene je hneď nutné začínať „od začiatku“. V inom prípade by bolo dosiahnutie cieľa, ktorým je dosiahnuť cieľovú úroveň do roku 2024, vážne ohrozené. (
66
)
118.
Všeobecný súd sa preto nedopustil nesprávneho právneho posúdenia ani keď rozhodol, že „zvyšná časť“ príspevku na rok 2015 sa v prípade vyradenia banky zo systému počas úvodného obdobia tejto banke nemôže vyplatiť.
119.
Šiesty a deviaty odvolací dôvod je preto potrebné zamietnuť.
3.
O formálnej zákonnosti napadnutého rozhodnutia (trinásty odvolací dôvod)
120.
V súvislosti s formálnou zákonnosťou napadnutého rozhodnutia Všeobecný súd v bodoch 174 až 180 napadnutého rozsudku rozhodol, že rozhodnutie SRB spĺňa požiadavku odôvodnenia podľa článku 296 ZFEÚ. Z rozhodnutia totiž vyplývajú podstatné skutkového okolnosti, ako aj chápanie relevantných právnych predpisov zo strany SRB, o ktoré opiera odmietnutie návrhu odvolateľky.
121.
Svojím trinástym odvolacím dôvodom odvolateľka v podstate Všeobecnému súdu vytýka, že v tejto súvislosti použil nesprávne kritérium, keďže potvrdenie rozhodnutia SRB vyžadovalo uplatnenie ďalších právnych hľadísk, a preto ho nemožno považovať za dostatočne odôvodnené. Okrem toho z otázok a diskusie počas pojednávania na Všeobecnom súde vyplynulo, že odôvodnenie SRB nebolo dostatočné.
122.
Táto argumentácia zjavne nezohľadňuje zmysel a účel požiadavky odôvodnenia. Táto požiadavka slúži podľa ustálenej judikatúry na to, aby umožnila dotknutým osobám pri zohľadnení všetkých okolností rozhodnúť o tom, či chcú proti rozhodnutiu podať opravný prostriedok, a príslušnému súdu vykonať svoju kontrolu. V odôvodnení preto nemusia byť uvedené všetky relevantné skutkové a právne okolnosti. (
67
) Dodržanie požiadavky odôvodnenia je potrebné odlišovať od obsahovej správnosti odôvodnenia. (
68
) Aj obsahovo nesprávne odôvodnenie preto môže byť vzhľadom na článok 296 ZFEÚ dostatočné. (
69
)
123.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že ani okolnosť, že Všeobecný súd pri potvrdení právneho výkladu zo strany SRB zohľadnil ďalšie právne okolnosti, ani skutočnosť, že určité body boli kontroverzne prediskutované, nie sú spôsobilé preukázať nesprávne právne posúdenie v konštatovaní Všeobecného súdu, že napadnuté rozhodnutie bolo dostatočne odôvodnené.
124.
Na základe vyššie uvedeného je potrebné trinásty odvolací dôvod takisto zamietnuť.
C. O trovách
125.
Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že odvolanie je potrebné v plnom rozsahu zamietnuť. Následne rozhoduje Súdny dvor podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku o trovách. Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku, ktorý sa podľa článku 184 ods. 1 použije na konanie o odvolaní, sa v tejto veci uloží účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinnosť nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže SRB takýto návrh podala, musí sa odvolateľke uložiť povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy odvolacieho konania a trovy konania SRB.
126.
Podľa článku 140 ods. 1 rokovacieho poriadku, ktorý sa uplatňuje aj na konanie o odvolaní, členské štáty a inštitúcie, ktoré do konania vstúpili ako vedľajší účastníci, znášajú svoje vlastné trovy konania. Okrem toho podľa článku 184 ods. 4 rokovacieho poriadku ak vedľajší účastník prvostupňového konania nepodal odvolanie, Súdny dvor mu môže uložiť povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania len vtedy, pokiaľ sa zúčastnil na písomnej alebo ústnej časti konania pred Súdnym dvorom. Na základe toho je potrebné rozhodnúť, že Komisia znáša svoje vlastné trovy konania.
VI. Návrh
127.
Na záver Súdnemu dvoru navrhujem, aby rozhodol takto:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
ABLV Bank AS, in liquidation, znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy odvolania a trovy konania SRB.
3.
Komisia znáša svoje vlastné trovy konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: nemčina.
(
2
)	Pozri odôvodnenia 3 a 19 nariadenia SRM (pozri odkaz v poznámke pod čiarou 3) a odôvodnenia 5, 76 a 104 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/59/EÚ z 15. mája 2014, ktorou sa stanovuje rámec pre ozdravenie a riešenie krízových situácií úverových inštitúcií a investičných spoločností a ktorou sa mení smernica Rady 82/891/EHS a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EÚ, 2012/30/EÚ a 2013/36/EÚ a nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1093/2010 a (EÚ) č. 648/2012 (ďalej len „BRRD“) (Ú. v. EÚ L 173, 2014, s. 190).
(
3
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 806/2014 z 15. júla 2014, ktorým sa stanovujú jednotné pravidlá a jednotný postup riešenia krízových situácií úverových inštitúcií a určitých investičných spoločností v rámci jednotného mechanizmu riešenia krízových situácií a jednotného fondu na riešenie krízových situácií a ktorým sa mení nariadenie (EÚ) č. 1093/2010 (ďalej len „nariadenie SRM“) (Ú. v. EÚ L 225, 2014, s. 1).
(
4
)	Teda z komerčných bánk, ktoré sú povolené v členskom štáte, ktorý sa podieľa na jednotnom mechanizme dohľadu (SSM, z anglického Single Surveillance Mechanism). Sú to všetky členské štáty eurozóny a od 1. októbra 2020 aj Chorvátsko a Bulharsko.
(
5
)	Pozri článok 100 BRRD. Táto povinnosť bola od roku 2016 pre členské štáty bankovej únie prakticky nahradená ich podieľaním sa na zriadení SRF.
(
6
)	Pozri odôvodnenie 107 nariadenia SRM.
(
7
)	Podľa článku 6 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/49/EÚ zo 16. apríla 2014 o systémoch ochrany vkladov (Ú. v. EÚ L 173, 2014, s. 149) členské štáty zabezpečia, aby úroveň krytia pre úhrn vkladov každého vkladateľa bola 100000 EUR.
(
8
)	Pozri článok 8 ods. 2 vykonávacieho nariadenie Rady (EÚ) 2015/81 z 19. decembra 2014, ktorým sa bližšie určujú jednotné podmienky uplatňovania nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 806/2014, pokiaľ ide o príspevky ex ante do jednotného fondu na riešenie krízových situácií (Ú. v. EÚ L 15, 2015, s. 1) (ďalej len „vykonávacie nariadenie 2015/81“).
(
9
)	Pozri najmä rozsudky zo 14. novembra 2019, State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967); z 3. decembra 2019, Iccrea Banca (C‑414/18, EU:C:2019:1036), a z 15. júla 2021, Komisia/Landesbank Baden‑Württemberg a SRB (C‑584/20 P a C‑621/20 P, EU:C:2021:601).
(
10
)	Pozri odkaz v poznámke pod čiarou 3.
(
11
)	Pozri odkaz v poznámke pod čiarou 2.
(
12
)	Pozri odkaz v poznámke pod čiarou 8.
(
13
)	Ú. v. EÚ L 11, 2015, s. 44.
(
14
)	Ú. v. EÚ L 337, 2017, s. 6.
(
15
)	Pozri článok 6 ods. 4 nariadenia Rady (EÚ) č. 1024/2013 z 15. októbra 2013, ktorým sa Európska centrálna banka poveruje osobitnými úlohami, pokiaľ ide o politiky týkajúce sa prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami (ďalej len „nariadenie o SSM“) (Ú. v. EÚ L 287, 2013, s. 63).
(
16
)	Rozhodnutie SRB/EES/2018/09 z 23. februára 2018.
(
17
)	SRB/ES/SRF/2018/03.
(
18
)	Body 65 až 76 napadnutého rozsudku.
(
19
)	Body 77 až 90, najmä bod 84 napadnutého rozsudku.
(
20
)	Body 77 až 111 napadnutého rozsudku.
(
21
)	Pozri najmä body 120 až 129 napadnutého rozsudku.
(
22
)	Pozri body 92 až 96 napadnutého rozsudku.
(
23
)	Pozri body 65 až 76 napadnutého rozsudku.
(
24
)	Pozri najmä body 80 až 89 napadnutého rozsudku.
(
25
)	Pozri článok 70 ods. 1 nariadenia SRM.
(
26
)	V každom prípade dovtedy, kým dostupné finančné prostriedky neklesnú v dôsledku použitia fondu alebo ďalším zvýšením krytých vkladov pod dve tretiny sumy vo výške 1 % všetkých krytých vkladov ku určitému dátumu, pozri článok 69 ods. 4 prvý pododsek nariadenia SRM.
(
27
)	Toto nariadenie sa síce priamo uplatňuje na výber príspevkov do vnútroštátnych mechanizmov financovania. Pre členské štáty bankovej únie ale SRF nahradil nadobudnutím účinnosti nariadenia SRM tieto mechanizmy financovania pre všetky inštitúcie, ktoré pod neho spadajú. Delegované nariadenie 2015/63 sa preto primerane uplatňuje aj na výpočet príspevkov ex ante do SRF, pozri článok 70 ods. 6 nariadenia SRM.
(
28
)	V skutočnosti sa ako základ použije kombinácia priemernej sumy krytých vkladov v danom členskom štáte a celkovej sumy krytých vkladov vo všetkých zúčastnených členských štátoch v predchádzajúcom roku, pozri článok 8 ods. 1 vykonávacieho nariadenia 2015/81. To ale nie je pre pochopenie fungovania získavanie príspevkov relevantné. V predchádzajúcich rokov SRB vždy stanovila ročný celkový príspevok, ktorý zodpovedal 1/8 rozpätia vo výške 1,05 % a 1,35 % takto vypočítanej priemernej sumy krytých vkladov v predchádzajúcom roku, pozri https://www.srb.europa.eu/en/content/2020‑srf‑levies‑ex‑ante‑contributions.
(
29
)	Pozri článok 4 ods. 1 a článok 14 ods. 1 až 4 delegovaného nariadenia 2015/63, ako aj rozsudok zo 14. novembra 2019, State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967, bod 42).
(
30
)	Pozri návrh Komisie o nariadení SRM z 10. júla 2013, COM(2013) 520 final, s. 16 a 17.
(
31
)	Pozri v tejto súvislosti rozsudok z 15. júla 2021, Komisia/Landesbank Baden‑Württemberg a SRB (C‑584/20 P a C‑621/20 P, EU:C:2021:601, bod 117).
(
32
)	Alebo okamih „obrazu“ podľa formulácie v návrhoch, ktoré predložil generálny advokát Campos Sánchez‑Bordona vo veci State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:539, bod 71).
(
33
)	Pozri najmä body 54 a 55 vyššie.
(
34
)	Pozri aj návrh Komisie o nariadení SRM z 10. júla 2013, COM(2013) 520 final, s. 15.
(
35
)	Pozri odôvodnenie 107 nariadenia SRM.
(
36
)	Pozri v tejto súvislosti aj moje návrhy vo veciach Aeris Invest/SRB a Algebris (UK) a Anchorage Capital Group/SRB (C‑874/19 P a C‑934/19 P, EU:C:2021:563, bod 104). Pozri aj návrh Komisie o nariadení SRM z 10. júla 2013, COM(2013) 520 final, s. 15.
(
37
)	Rozsudok z 15. júla 2021, Komisia/Landesbank Baden‑Württemberg a SRB (C‑584/20 P a C‑621/20 P, EU:C:2021:601, bod 113).
(
38
)	Pozri už bod 54 vyššie.
(
39
)	Pozri odôvodnenie 11 vykonávacieho nariadenia 2015/81.
(
40
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. novembra 2019, State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967, bod 43).
(
41
)	Rozsudok zo 14. novembra 2019, State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967, bod 44).
(
42
)	Pozri odôvodnenia 20 a 102 nariadenia SRM.
(
43
)	Pozri v tejto súvislosti rozsudok zo 14. novembra 2019, State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967, bod 43).
(
44
)	Pozri v tejto súvislosti už bod 69 vyššie.
(
45
)	Pozri v tejto súvislosti rozsudok z 15. júla 2021, Komisia/Landesbank Baden‑Württemberg a SRB (C‑584/20 P a C‑621/20 P, EU:C:2021:601, bod 117).
(
46
)	Pozri v tejto súvislosti najmä bod 86 napadnutého rozsudku.
(
47
)	Príspevky sa môžu ďalej vyberať, ak cieľová úroveň napríklad v dôsledku použitia prostriedkov klesne pod 2/3 sumy vo výške 1 % krytých vkladov, pozri článok 69 ods. 4 prvý pododsek nariadenia SRM a bod 53 vyššie.
(
48
)	Pozri v tejto súvislosti body 54 až 56 vyššie.
(
49
)	Pozri body 110 a 111 napadnutého rozsudku.
(
50
)	Pozri napríklad rozsudok z 9. júla 2015, Cabinet Medical Veterinar Dr. Tomoiagă Andrei (C‑144/14, EU:C:2015:452, body 34 a 35).
(
51
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, body 217 a 218), a z 28. marca 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 167).
(
52
)	Ustanovenie je potrebné považovať za neplatné len vtedy, ak nie je možný výklad zlučiteľný s vyššími zásadami alebo právnymi predpismi; pozri v tomto zmysle rozsudky z 29. júna 1995, Španielsko/Komisia (C‑135/93, EU:C:1995:201, bod 37); zo 4. októbra 2001, Taliansko/Komisia (C‑403/99, EU:C:2001:507, body 28 a 37), a z 26. júna 2007, Ordre des barreaux francophones et germanophone a iní (C‑305/05, EU:C:2007:383, bod 28).
(
53
)	Pozri najmä body 64 až 69 vyššie.
(
54
)	Pozri rozsudky z 2. októbra 2014, Strack/Komisia (C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, bod 78); z 28. januára 2016, Éditions Odile Jacob/Komisia (C‑514/14 P, neuverejnený, EU:C:2016:55, bod 40), a z 10. septembra 2019, HTTS/Rada (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, bod 100).
(
55
)	V členských štátoch bankovej únie sa príspevky do vnútroštátnych mechanizmov financovania získavajú už len od podnikov nespadajúcich do rozsahu pôsobnosti nariadenia SRM.
(
56
)	Pozri dvanásty odvolací dôvod a článok 3 ods. 3 IGA.
(
57
)	V súvislosti s detailmi pozri článok 8 ods. 1 vykonávacieho nariadenia 2015/81.
(
58
)	Pozri bod 100 napadnutého rozsudku.
(
59
)	Pozri bod 33 vyššie.
(
60
)	Pozri článok 67 ods. 4 nariadenia SRM a článok 1 ods. 1 a článok 3 ods. 1 IGA.
(
61
)	Pozri odôvodnenie 9 IGA.
(
62
)	Pozri v tejto súvislosti bod 67 vyššie.
(
63
)	Pozri už bod 108 vyššie.
(
64
)	O voľnej úvahe normotvorcu v tejto oblasti pozri body 60 a 76 vyššie.
(
65
)	Pozri v tejto súvislosti už body 69 a 76 vyššie.
(
66
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. novembra 2019, State Street Bank International (C‑255/18, EU:C:2019:967, bod 43).
(
67
)	Pozri rozsudok z 15. júla 2021, Komisia v. Landesbank Baden‑Württemberg a SRB (C‑584/20 P a C‑621/20 P, EU:C:2021:601, body 103 a 104).
(
68
)	Pozri rozsudky z 10. júla 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, bod 181); z 15. novembra 2012, Rada/Bamba (C‑417/11 P, EU:C:2012:718, bod 60), a z 22. apríla 2021, Rada/PKK (C‑46/19 P, EU:C:2021:316, body 55 a 56).
(
69
)	Rozsudok z 10. júla 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, bod 181).