Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEJ
ADVOKÁTKY
JULIANE
KOKOTT
prednesené
16. apríla
2026(1)
Vec C‑36/25
Energia Group Holdings (ROI) DAC,
Energia Customer Solutions Limited,
Wind Generation Ireland Limited,
Holyford Windfarm Limited,
Cornavarrow Windfarm Limited,
Eshmore Limited,
GR Wind Farms 1 Limited,
CNOC Windfarms Limited,
TRA Investments Limited,
Ballybane Windfarms Limited,
Beam Wind Limited,
Meenaward Wind Farm Limited,
Cordal Windfarms Limited,
Sigatoka Limited,
Glanaruddery Windfarms Limited,
Glencarbry Windfarm Limited,
Gortahile Windfarm Limited,
Killala Community Windfarm Designated Activity Company,
Kill Hills Windfarm Limited,
Knocknacummer Wind Farm Limited,
Knocknalour Wind Farm Limited,
Seahound Wind Developments Limited,
Lisdowney Wind Farm Limited,
Monaincha Wind Farm Limited,
Ronaver Energy Limited,
Tullynamoyle Wind Farm II Limited
proti
The Commission for Regulation of Utilities
za účasti:
Eirgrid PLC,
The Attorney General
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Supreme Court (Najvyšší
súd,
Írsko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Vnútorný
trh s elektrinou – Spoločné
pravidlá – Nariadenie
(EÚ)
2019/943 – Článok 13
ods. 7 – Výrobcovia
elektriny z obnoviteľných
zdrojov
energie – Prednostný
dispečing – Netrhový
zostupný
redispečing – Nárok
na
finančnú
kompenzáciu – Metódy
výpočtu – Primeraná
kompenzácia – Priamy
účinok – Podmienky “
Obsah
I.
Úvod
II.
Právny rámec
A.
Nariadenie (EÚ) 2019/943 o vnútornom trhu s elektrinou
B.
Smernica (EÚ) 2019/944 o vnútornom trhu s elektrinou
III.
Skutkový stav, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
IV.
Právne posúdenie
A.
Pôsobnosť článku 13 ods. 7 nariadenia 2019/943 (otázka 1)
1.
Úvodné poznámky
2.
Kritériá a fungovanie kompenzačného mechanizmu upraveného v článku 13 ods. 7 nariadenia 2019/943 [otázka 1 písm. a)]
a)
Doslovný výklad
b)
Systematický, teleologický a historický výklad
c)
Predbežný záver týkajúci sa otázky 1 písm. a)
3.
Rozsah kritéria „neopodstatnene nízk[a] alebo neopodstatnene vysok[á] kompenzáci[a]“ [otázka 1 písm. b)]
4.
Prípustnosť vnútroštátnych vykonávacích opatrení, ktoré podmieňujú nárok na finančnú kompenzáciu využívaním výhod prednostného dispečingu [otázka 1 písm. c)]
B.
Má článok 13 ods. 7 nariadenia 2019/943 priamy účinok? (otázka 2)
1.
Odlíšenie kritérií priameho účinku od priamej uplatniteľnosti
2.
Splnenie kritérií priameho účinku
3.
Predbežný záver
C.
Iné prostriedky nápravy (otázka 3)
D.
Zvyšné otázky (otázka 4)
1.
Možno odložiť splnenie nároku na finančnú kompenzáciu? [otázka 4 písm. a) a b)]
2.
Možno osobnú pôsobnosť nároku na finančnú kompenzáciu obmedziť alebo rozšíriť? [otázka 4 písm. c)]
a)
Prvá časť: vylúčenie malých výrobcov?
b)
Druhá časť: Majú sprostredkovatelia nárok na kompenzáciu?
3.
Predstavujú platby, ktoré sú vyššie ako trhová cena, na základe CPPA „finančnú podporu“? [otázka 4 písm. d)]
V.
Návrh
I.      Úvod
1.        Vnútorný
trh s elektrinou
liberalizovaný a harmonizovaný
okrem
iného
nariadením
(EÚ)
2019/943(2) a smernicou
(EÚ)
2019/944(3) je v zásade
založený
na
trhových
pravidlách(4).
Zároveň
však
podporuje
udržateľnú a dekarbonizovanú
výrobu
elektriny(5), a preto
sa v zásade
uprednostňujú
dodávky
elektriny
od
výrobcov
energie z obnoviteľných
zdrojov
(ďalej
len
„prednostný
dispečing“).
Zložité
fungovanie
trhov s elektrinou
si
však z dôvodov
riadenia
odberu a bezpečnosti
sústavy
niekedy
vyžaduje
aj
netrhové
zásahy
prevádzkovateľov
sústav,
ako
je
zostupný
redispečing,
ktorý
je
predmetom
sporu v tomto
prípade.
Taký
redispečing má
za
následok,
že
dotknutý
výrobca
energie z obnoviteľných
zdrojov – napríklad z veternej
energie – dočasne
nemôže
dodať
množstvo
elektriny,
ktoré
vyrobil
alebo
by
mohol
vyrobiť,
do
sústavy a za
to
získa
nárok
na
finančnú
kompenzáciu
voči
prevádzkovateľovi
sústavy.
Zodpovedajúci
nárok
však
vznikne
aj
vtedy,
keď
prevádzkovateľ
sústavy
nariadi
vzostupný
redispečing,
teda
uloží
dotknutému
výrobcovi,
aby
vyrobil a dodal
do
sústavy
viac
elektriny,
ako
by
to
urobil
za
trhových
podmienok.
2.        V konaní
vo
veci
samej, v ktorom
bol
podaný
prejednávaný návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
je
sporné
uplatňovanie
vnútroštátnych
pravidiel a pravidiel
stanovených v práve
Únie,
ktoré
sa
týkajú
výpočtu
finančnej
kompenzácie
za
netrhový
zostupný
redispečing.
Súdny
dvor
má
preto
po
prvý
raz
príležitosť
vyjadriť
sa
ku
komplexným
kritériám
nároku
na
finančnú
kompenzáciu
stanoveného
pre
tento
prípad,
ktoré
určuje
právo
Únie.
II.    Právny rámec
3.        Právny
rámec
týkajúci
sa
práva
Únie
tvoria v podstate
nariadenie
2019/943 a smernica 2019/944.
A.      Nariadenie (EÚ) 2019/943 o vnútornom trhu s elektrinou
4.        Podľa článku 2 bodu 26
nariadenia 2019/943
je
redispečing „opatrenie
vrátane
obmedzenia
distribúcie,
ktoré
aktivuje
jeden
alebo
viacerí
prevádzkovatelia
prenosových
sústav
alebo
prevádzkovatelia
distribučných
sústav
prostredníctvom
zmeny
modelu
výroby
a/alebo
zaťaženia s cieľom
zmeniť
fyzické
toky v elektrizačnej
sústave a zmierniť
fyzické
preťaženie
alebo
inak
zabezpečiť
bezpečnosť
sústavy“.(6)
5.        Článok 12
nariadenia
2019/943
upravuje
dispečing
výrobných
kapacít a riadenie
odberu.
Podľa
odseku
1,
„ak
nie
je v odsekoch 2
až
6
stanovené
inak,
musia
byť
dispečing
zariadení
na
výrobu
elektriny a riadenie
odberu
nediskriminačné,
transparentné a trhovo
orientované“.
Odseky
2
až
6
upravujú
„prednostný
dispečing“
pre
zariadenia
na
výrobu
elektriny z obnoviteľných
zdrojov
energie.(7) Podľa
odseku
2
bez
toho,
aby
boli
dotknuté články 107,
108 a 109 ZFEÚ,
členské
štáty
„zabezpečia,
aby
pri
nasadzovaní
zariadení
vyrábajúcich
elektrinu
prevádzkovatelia
sústav
uprednostnili
zariadenia
na
výrobu
elektriny,
ktoré
vyrábajú
elektrinu z obnoviteľných
zdrojov
energie, v rozsahu
umožňujúcom
bezpečnú
prevádzku
vnútroštátnej
elektrizačnej
sústavy,
na
základe
transparentných a nediskriminačných
kritérií, a ak
takéto
zariadeni[e]
na
výrobu
elektriny
[okrem
iného]…
má
inštalovaný
elektrický
výkon
menší
než
400 kW“.
Podľa
odseku
4
to
môžu
členské
štáty
stanoviť
aj
pre
zariadenia
na
výrobu
elektriny,
ktoré
využívajú
vysoko
účinnú
kogeneráciu, s rovnakým
elektrickým
výkonom.
Podľa
odseku
6
zariadenia
na
výrobu
elektriny
využívajúce
obnoviteľné
zdroje
energie
alebo
vysoko
účinnú
kogeneráciu,
ktoré
boli
uvedené
do
prevádzky
pred
4. júlom
2019 – a pri
uvedení
do
prevádzky a podliehali
prednostnému
dispečingu
podľa článku 15
ods. 5
smernice
2012/27/EÚ(8) alebo článku 16 ods. 2
smernice
2009/28/ES(9) – majú
naďalej
výhody z prednostného
dispečingu.
6.        V článku 13
nariadenia
2019/943,
nazvanom
„Redispečing“,
sa
okrem
iného
uvádza:
„1.      Redispečing výroby a redispečing riadenia
odberu
sa
musí
zakladať
na
objektívnych,
transparentných a nediskriminačných
kritériách.
Musí
byť
otvorený
pre
všetky
technológie
výroby,
všetky
uskladňovania
energie a všetky
riadenia
odberu
vrátane
nachádzajúcich
sa v iných
členských
štátoch,
pokiaľ
to
nie
je
technicky
nerealizovateľné.
2.      Zdroje
na
redispečing sa
vyberajú
spomedzi
výrobných
zariadení,
uskladňovania
energie
alebo
riadenia
odberu
na
základe
trhových
mechanizmov a musia
byť
finančne
kompenzované. ….
3.      Netrhový
redispečing výroby,
uskladňovanie
energie a riadenia
odberu
energie
sa
môžu
používať,
iba
pokiaľ:
a)      nie
je k dispozícii
žiadna
trhová
alternatíva;
b)      boli
použité
všetky
dostupné
trhové
zdroje;
c)      počet
dostupných
zariadení
na
výrobu
elektriny,
uskladňovanie
energie a riadenie
odberu
energie
je
príliš
nízky
na
zabezpečenie
efektívnej
hospodárskej
súťaže v oblasti,
kde
sa
nachádzajú
vhodné
zariadenia
na
poskytovanie
tejto
služby;
alebo
d)      aktuálny
stav
sústavy
spôsobuje
pravidelným a predvídateľným
spôsobom
preťaženie
do
takej
miery,
že
trhový
redispečing by
mal
za
následok
pravidelné
strategické
ponuky, v dôsledku
ktorých
by
sa
zvýšila
úroveň
vnútorného
preťaženia…
…
5.      Pod
podmienkou
splnenia
požiadaviek
súvisiacich
so
zachovaním
spoľahlivosti a bezpečnosti
elektrizačnej
sústavy,
ktoré
sú
založené
na
transparentných a nediskriminačných
kritériách
stanovených
regulačnými
orgánmi,
musia
prevádzkovatelia
prenosových
sústav a prevádzkovatelia
distribučných
sústav:
a)      zaručiť
schopnosť
prenosových
sústav a distribučných
sústav
prenášať
elektrinu
vyrobenú z obnoviteľných
zdrojov
energie
alebo
vysoko
účinnou
kogeneráciou pri
čo
najmenšom
možnom
redispečingu…;
b)      prijať
vhodné
sieťové a trhové
prevádzkové
opatrenia s cieľom
minimalizovať
zostupný
redispečing elektriny
vyrobenej z obnoviteľných
zdrojov
energie
alebo z vysoko
účinnej
kogenerácie;
…
6.      Ak
sa
používa
netrhový
zostupný
redispečing,
uplatňujú
sa
tieto
zásady:
a)      zostupný
redispečing sa
na
zariadenia
na
výrobu
elektriny
využívajúce
obnoviteľné
zdroje
energie
uplatní
len
vtedy,
ak
neexistuje
žiadna
iná
alternatíva
alebo
ak
by
iné
riešenia
mali
za
následok
významne
neprimerané
náklady
alebo
závažné
riziká
pre
bezpečnosť
siete;
b)      zostupný
redispečing sa
na
elektrinu
vyrobenú
prostredníctvom
procesu
vysoko
účinnej
kogenerácie uplatní
len
vtedy,
ak
okrem
zostupného
redispečingu zariadení
na
výrobu
elektriny
využívajúcich
obnoviteľné
zdroje
energie
neexistuje
žiadna
iná
alternatíva
alebo
ak
by
iné
riešenia
mali
za
následok
neprimerané
náklady
alebo
závažné
riziká
pre
bezpečnosť
siete;
c)      ak
sa
problémy s bezpečnosťou
siete
dajú
riešiť
iným
spôsobom,
nesmie
elektrina
vyrobená
vlastnou
výrobou
vo
výrobných
zariadeniach
využívajúcich
obnoviteľné
zdroje
energie
alebo
vysoko
účinnú
kogeneráciu,
ktorá
sa
neprivádza
do
prenosovej
alebo
distribučnej
sústavy,
podliehať
zostupnému
redispečingu;
d)      zostupný
redispečing podľa
písmen
a),
b) a c)
musí
byť
riadne a transparentne
odôvodnený. …
7.      Ak
sa
používa
netrhový
redispečing,
musí
byť
podmienený
finančnou
kompenzáciou
zo
strany
prevádzkovateľa
sústavy,
ktorý
redispečing požaduje,
prevádzkovateľovi
zariadenia
na
výrobu,
uskladňovanie
alebo
riadenie
odberu
energie, v ktorého
prípade
sa
použil
redispečing, s výnimkou
prípadu
výrobcov,
ktorí
akceptujú
zmluvu o pripojení, v ktorej
nie
je
zaručené
záväzné
zásobovanie
elektrinou.
Takáto
finančná
kompenzácia
sa
musí
prinajmenšom
rovnať
tomu z nasledujúcich
prvkov,
ktorý
má
vyššiu
hodnotu,
alebo
ich
kombinácii,
ak
by
uplatnenie
iba
prvku s vyššou
hodnotou
malo
za
následok
neopodstatnene
nízku
alebo
neopodstatnene
vysokú
kompenzáciu:
a)      dodatočné
prevádzkové
náklady
spôsobené
redispečingom,
ako
sú
dodatočné
náklady
na
palivo v prípade
vzostupného
redispečingu alebo
zabezpečenie
záložného
tepla v prípade
zostupného
redispečingu zariadení
na
výrobu
elektriny
využívajúcich
vysoko
účinnú
kogeneráciu;
b)      čisté
príjmy z predaja
elektrickej
energie
na
dennom
trhu,
ktorú
by
zariadenie
na
výrobu
elektriny,
uskladňovanie
energie
alebo
riadenie
odberu
energie
vyrobilo,
ak
by
nebol
požadovaný
redispečing;
ak
sa
zariadeniam
na
výrobu
energie,
uskladňovanie
energie a riadenie
odberu
energie
poskytuje
finančná
podpora
na
základe
objemu
vyrobenej
alebo
spotrebovanej
elektrickej
energie,
finančná
podpora,
ktorá
by
sa
prijala
bez
požadovaného
redispečingu sa
považuje
za
súčasť
čistých
príjmov.“
7.        Článok 19a
nariadenia
2019/943
upravuje
podporu
„zmlúv o nákupe
elektriny“.
8.        Článok 19d
tohto
nariadenia
upravuje
„systémy
priamej
podpory
cien
pre
investície
vo forme
dvojsmerných
rozdielových
zmlúv“
do novej
výroby
elektriny z obnoviteľných
zdrojov
energie.
B.      Smernica (EÚ) 2019/944 o vnútornom trhu s elektrinou
9.        Článok 59
smernice
2019/944
upravuje
povinnosti a právomoci
regulačných
orgánov.
Podľa ods. 1 písm. a)
má
regulačný
orgán
právomoc
„v súlade s transparentnými
kritériami
stanovovať
alebo
schvaľovať
prenosové
alebo
distribučné
tarify
alebo
ich
metodiky,
alebo
oboje“.
III. Skutkový stav, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
10.      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Supreme Court (Najvyšší
súd,
Írsko),
sa
týka
dvoch
odvolacích
konaní, v ktorých
je
sporný
výklad článku 13 ods. 7
nariadenia 2019/943.
Účastníkmi
týchto
konaní
sú
odvolateľka,
ktorou
je
Commission for Regulation of
Utilities (Komisia
pre
reguláciu
verejných
služieb,
Írsko;
ďalej
len
„CRU“),
národný
regulačný
orgán
(ďalej
len
„NRO“)
zodpovedný
za
trh s elektrinou v Írsku,
Attorney General
(Generálny
prokurátor,
Írsko),
Eirgrid plc,
ktorá
je
prevádzkovateľom
prenosovej
sústavy v Írsku
(ďalej
len
„PPS“
alebo
„prevádzkovateľ
sústavy“),
ako
aj
odporcovia v odvolacom
konaní a žalobcovia v prvostupňovom
konaní,
ktorými
sú
buď
výrobcovia
elektriny z obnoviteľných
zdrojov
energie
alebo
ich
sprostredkovatelia.
11.      Na
ostrove
Írsko
existuje
jednotný
trh s elektrinou
(Single
Electricity Market,
ďalej
len
„SEM“) s oddeleným
dohľadom v írskej
časti a severoírskej
časti.
Regulačným
orgánom
zodpovedným
za Severné
Írsko
je
Northern Ireland Authority for Utility
Regulation (Severoírsky
orgán
pre
reguláciu
sieťových
odvetví,
Spojené
kráľovstvo;
ďalej
len
„NIAUR“).
Na
účely
výkonu
spoločných
funkcií
dohľadu
CRU a NIAUR
bol
zriadený
Single
Electricity Market Committee (Výbor
pre
jednotný
trh s elektrinou,
ďalej
len
„SEMC“).
Eirgrid je
spolu s prevádzkovateľom
prenosovej
sústavy
zodpovedným
za
Severné
Írsko,
ktorým
je
System Operator for Northern Ireland Ltd (ďalej
len
„SONI“),
prevádzkovateľom
jednotného
trhu s elektrickou
energiou
(Single
Energy
Market Operator,
ďalej
len
„SEMO“).
12.      SEMC
schválil
22. marca 2022
na
základe článku 59
smernice
2019/944
„dokument o rozhodnutí o dispečingu,
redispečingu a kompenzácii
podľa
nariadenia
(EÚ)
2019/943“ (SEM‑22‑009)
[Decision Paper on
Dispatch,
Redispatch and
Compensation Pursuant to
Regulation (EU)
2019/943
(ďalej
len
„sporné
rozhodnutie“)].
Na
účely
prebratia
požiadaviek
stanovených
okrem
iného v článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943 a poskytnutia
finančnej
kompenzácie
pre
zariadenia
na
výrobu
elektriny z obnoviteľných
zdrojov
energie v prípade
netrhového
redispečingu sporné
rozhodnutie
stanovuje
nasledujúce
zásady:(10)
„a)      v prípade
zariadení
na
výrobu
elektriny z obnoviteľných
zdrojov
energie
uvedených
do
prevádzky
po
4. júli
2019
by
sa
kompenzácia
založená
na
vyššej z hodnôt
ex
ante príjmov
zariadenia
alebo
ušlej
podpory
nemala
považovať
za
‚neopodstatnene
vysokú‘,
pokiaľ
neexistuje
presvedčivý
dôvod
na
konštatovanie
opaku.
Akákoľvek
ušlá
podpora
pre
takéto
zariadenia
by
mala
vo
všeobecnosti
pochádzať z konkurenčne
orientovaných
podporných
programov
založených
na
aukciách, v prípade
ktorých
ponuky
odrážajú
trhové
príjmy,
vrátane
tých,
ktoré
boli
zavedené článkom 13 ods. 7;
b)      v prípade
zariadení
na
výrobu
elektriny z obnoviteľných
zdrojov
energie
uvedených
do
prevádzky
pred
4. júlom
2019
by
sa
kompenzácia
založená
na
vyššej z hodnôt
ex
ante príjmov
zariadenia
alebo
ušlej
podpory
mala
považovať
za
‚neopodstatnene
vysokú‘,
pokiaľ
neexistuje
presvedčivý
dôvod
na
konštatovanie
opaku.
Akákoľvek
ušlá
podpora
pre
takéto
zariadenia
by
mala
vo
všeobecnosti
pochádzať z programov, v prípade
ktorých
je
podpora
založená
na
priemerných
nákladoch
na
elektrinu z rôznych
obnoviteľných
zdrojov
energie.“
13.      V žalobách
podaných
proti
spornému
rozhodnutiu
odporcovia v odvolacom
konaní
tvrdili,
že v prípade
netrhového
redispečingu sa
straty
výrobcov
elektriny,
ktoré z neho
vyplynú,
musia
úplne
kompenzovať
tak,
aby
mu
bola
prípadná
možnosť
redispečingu „ľahostajná“
alebo
„neutrálna“.
Domnievajú
sa,
že
uvedené
rozhodnutie
obmedzuje
ich
nárok
na
finančnú
kompenzáciu,
najmä v prípade
zostupného
redispečingu,
spôsobom,
ktorý
je v rozpore s článkom 13 ods. 7
nariadenia
2019/943, a neprípustne
odkladá
poskytnutie
kompenzačných
platieb.
14.      High Court (Vyšší
súd,
Írsko)
následne
zrušil
sporné
rozhodnutie.
15.      Supreme Court (Najvyšší
súd)
ako
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
ktorý
rozhoduje o odvolaní,
má
pochybnosti o výklade článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943 a kladie
si
otázku,
či
je
toto
ustanovenie
priamo
uplatniteľné.
Poukazuje
na
to,
že
sporné
rozhodnutie
okrem
iného
vylučuje
nárok
tzv.
výrobcov
de
minimis,
ktorí
sa
nezúčastňujú
na
trhu
ex
ante – t. j. na
obchodovaní s elektrinou
pre
nasledujúci
deň
–,
na
finančnú
kompenzáciu.
Navyše
zdôrazňuje
veľký
ekonomický
význam
finančnej
podpory
výrobcov
elektriny z obnoviteľných
zdrojov
energie,
okrem
iného
prostredníctvom
podpory
zmlúv o nákupe
elektriny
(Corporate Power Purchase Agreements,
ďalej
len
„CPPA“).(11) Týmito
zmluvami
sa
odberatelia
zaväzujú
nakupovať
elektrinu
za
dohodnutú
cenu
(ďalej
len
„realizačná
cena“),
ktorá
môže
byť z niekedy
vyššia
alebo
nižšia
než
trhová
cena.
Takéto
CPPA
majú
vo
všeobecnosti
formu
rozdielových
zmlúv,
pričom
ak
je
trhová
cena
vyššia
než
realizačná
cena,
výrobca
elektriny
doplatí
rozdiel
kupujúcemu, a ak
je
trhová
referenčná
cena
nižšia,
kupujúci
doplatí
rozdiel
výrobcovi.
CRU
zastáva
názor,
že
nárok
výrobcu
na
realizačnú
cenu,
ktorá
presahuje
trhovú
cenu,
však
nepatrí
do
pôsobnosti článku 13
ods. 7 písm. b)
2019/943, a teda
nemusí
byť
predmetom
kompenzácie v prípade
zostupného
redispečingu.
16.      Supreme Court (Najvyšší
súd)
prerušil
konanie a podľa článku 267
tretieho
odseku
ZFEÚ
požiadal
Súdny
dvor,
aby
odpovedal
na
nasledujúce
otázky:
1.      a)
Vyžaduje
článok 13
ods. 7
nariadenia
(EÚ) 2019/943,
aby
výrobcovia s pevným
prístupom,
voči
ktorým
prevádzkovateľ
sústavy
uplatní
zostupný
dispečing,
dostali
úplnú
kompenzáciu
za
príjmy
stratené v dôsledku
redispečingu (vrátane
akejkoľvek
ušlej
finančnej
podpory)
tak,
aby
sa
výrobca
dostal
do
rovnakej
finančnej
situácie, v akej
by
sa
nachádzal,
keby
redispečingu nepodliehal, a aby
mu
preto
bola
prípadná
možnosť
redispečingu ľahostajná?
b)
Čo
sa v tejto
súvislosti
rozumie
slovným
spojením
‚neopodstatnene
nízk[a]
alebo
neopodstatnene
vysok[á]
kompenzáci[a]‘ a na
základe
akých
kritérií
alebo
referenčných
hodnôt
sa
má
posúdiť,
či
ide o ‚neopodstatnene
nízku
alebo
neopodstatnene
vysokú‘
kompenzáciu?
c)
Umožňuje
konkrétne
článok 13
ods. 7
prijať
vykonávacie
opatrenie,
ktoré
medzi
výrobcami
elektriny,
pokiaľ
ide o ich
nárok
na
kompenzáciu,
rozlišuje v závislosti
od
toho,
či
výrobcovia
využívajú
výhody
prednostného
dispečingu
alebo
nie?
2.      a) Je
článok 13
ods. 7
nariadenia
2019/943
dostatočne
jasný,
presný a bezpodmienečný,
či
už
svojím
vlastným
znením,
alebo s pomocou
prejudiciálnej
otázky
podľa
článku 267
[ZFEÚ],
aby
mal
priamy
účinok
vo
vnútroštátnom
práve?
b)
Do
akej
miery
článok 13
ods. 7
vyžaduje
alebo
umožňuje
prijatie
vnútroštátnych
implementačných
alebo
vykonávacích
opatrení?
3.      a)
Ak
článok 13
ods. 7
nariadenia
2019/943
nemá
priamy
účinok,
možno
sa
ho
napriek
tomu
dovolávať
na
vnútroštátnom
súde
na
účely
napadnutia
zákonnosti
ustanovenia
vnútroštátneho
práva
(vrátane
akéhokoľvek
údajného
vnútroštátneho
implementačného
opatrenia),
ktoré
je s ním
údajne v rozpore, a ako
základu
na
zrušenie
alebo
pozastavenie
účinnosti
takéhoto
ustanovenia
alebo
opatrenia,
ak
sa
zistí,
že
je s ním v rozpore,
alebo
je
výkon
takejto
právomoci
vnútroštátneho
súdu
rozsudkom
Popławski(12) vylúčený?
b)
Ak
článok 13
ods. 7
nie
je
priamo
účinný a ak
sa
ho
nemožno
dovolávať
na
vnútroštátnom
súde
na
účely
uvedené v otázke
3 písm. a)
vyššie,
aké
prostriedky
nápravy
má k dispozícii
podnik,
ktorý
tvrdí,
že
údajné
vnútroštátne
implementačné
opatrenie
neoprávnene
obmedzuje
jeho
nárok
na
kompenzáciu
podľa
článku 13
ods. 7,
či
už
podľa
článku 19
ods. 1 ZEÚ,
článku 47
Charty,
alebo
inak?
4.      Pokiaľ
ide o správny
význam a účinok
článku 13
ods. 7:
a)
Mohol
národný
regulačný
orgán
(NRO)
so
zreteľom
na
ustanovenia
článku 71
nariadenia
2019943
prijať
vykonávacie
opatrenie,
ktorým
sa
platba
kompenzácie
podľa
článku 13
ods. 7
odložila
na
rok
2024?
b)
Mohol
NRO
prijať
vykonávacie
opatrenie,
ktorým
odložil
rozhodnutie o tom,
či
(a ak
áno,
tak v akom
rozsahu)
by
sa
mala
vyplatiť
kompenzácia
podľa
článku 13
ods. 7
za
ušlú
finančnú
podporu?
c)
Umožňuje
článok 13
ods. 7
prijať
vykonávacie
opatrenie,
ktoré
i)
obmedzuje
kompenzáciu
na
výrobcov,
ktorí
sa
zúčastňujú
na
ex
ante (dennom)
trhu,
čím
vylučuje
výrobcov
de
minimis z kompenzácie v prípade
redispečingu,
a/alebo
ii)
stanovuje
platbu
kompenzácie
dodávateľom
elektriny,
ktorí
môžu
byť
sprostredkovateľmi, a nie
výrobcami,
na
ktorých
sa
redispečing uplatňuje?
d) V prípade,
že
výrobca
elektriny z obnoviteľných
zdrojov,
ktorý
je
zmluvnou
stranou
podnikovej
zmluvy o nákupe
energie
(CPPA),
je
vystavený
zostupnému
redispečingu,
musí
kompenzácia
splatná
podľa
článku 13
ods. 7
zahŕňať
náhradu
za
stratu
akýchkoľvek
platieb,
ktoré
by
boli
splatné
podľa
zmluvy
CPPA
(v prípade,
že
by
výrobca
nepodliehal
redispečingu) z dôvodu,
že
zmluvná
realizačná
cena
prevyšuje
príslušnú
trhovú
cenu,
alebo
takéto
platby
predstavujú
formu
finančnej
podpory,
ktorá
nepatrí
do
pôsobnosti
článku 13
ods. 7 písm. b)?
17.      Uznesením
predsedu
Súdneho
dvora z 9. apríla
2025
bola
žiadosť
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu o prejednanie návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania v zrýchlenom
konaní
podľa
článku 105
ods. 1 Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora
zamietnutá.
18.      Písomné
pripomienky v konaní
na
Súdnom
dvore
predložili
odporcovia v odvolacom
konaní,
CRU,
Írsko,
Helénska
republika a Európska
komisia.
Títo
účastníci
konania
sa
tiež
zúčastnili
na
pojednávaní
konanom
15. januára
2026 a odpovedali
na
písomné a ústne
otázky
Súdneho
dvora.
IV.    Právne posúdenie
19.      Stredobodom
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
je
výklad
(sporných)
kritérií
na
určenie
finančnej
kompenzácie
pre
výrobcov
energie z obnoviteľných
zdrojov,
ktorých
sa
týka
netrhový
zostupný
redispečing,
stanovených v článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943. S ním
je
spojená
otázka,
či
je
toto
ustanovenie
priamo
uplatniteľné, a preto
ho
musí
vnútroštátny
súd
uplatniť v konaní,
ako
je
predmetné
konanie, a to
prípadne
namiesto
vnútroštátneho
práva,
ktoré
je v rozpore s týmto
ustanovením.
20.      Najprv
preskúmam
pôsobnosť
tohto
ustanovenia a kritérií,
ktoré
sú v ňom
stanovené
(otázka
1)
(časť A). Z toho
vyplynie,
či
toto
ustanovenie
spĺňa
podmienky
priameho
účinku
(otázka
2)
(časť B),
resp.
ktoré
prostriedky
nápravy
majú
dotknutí
výrobcovia k dispozícii
(otázka
3)
(časť C).
Následne
sa
budem
zaoberať
zvyšnými
otázkami
(otázka
4)
(časť D).
A.      Pôsobnosť článku 13 ods. 7 nariadenia 2019/943 (otázka 1)
1.      Úvodné poznámky
21.      Medzi
účastníkmi
konania
je
predovšetkým
sporné,
či článok 13
ods. 7
nariadenia
2019/943 v prípade
netrhového – v tomto
prípade
zostupného – redispečingu priznáva
výrobcom
energie z obnoviteľných
zdrojov
nárok
na
„úplnú“
finančnú
kompenzáciu
voči
prevádzkovateľovi
sústavy.
Tým
sa
myslí
kompenzácia,
ktorá
zabezpečí,
aby
sa
títo
výrobcovia
nachádzali v takej
ekonomickej
situácii,
ako
keby k redispečingu nedošlo a mohli
by
dodať
elektrinu,
ktorú
vyrobili, a dostať
za
ňu
platbu
za
platných
trhových
podmienok a pravidiel
(ako
aj s prihliadnutím
na
prednostný
dispečing,
ktorý
sa
na
nich
vzťahuje).
22.      Účastníci
konania
sa
zhodujú
na
tom,
že
mechanizmus
kompenzácie
za
netrhový
zostupný
redispečing podľa článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
je
založený
na
hypotetickom
alebo
kontrafaktuálnom posúdení.
To
vyplýva
predovšetkým z článku 13 ods. 7 písm. b),
podľa
ktorého
sa
má
kompenzácia
určiť
okrem
iného
na
základe
„čist[ých]
príjm[ov] z predaja
elektrickej
energie
na
dennom
trhu“,
ktoré
by
dotknutý
výrobca
dosiahol,
„ak
by
nebol
požadovaný
redispečing“. V prípade
takého
redispečingu sa
teda
ekonomická
situácia,
ktorá v dôsledku
neho
vznikla,
má
porovnať s ekonomickou
situáciou,
ktorá
by
existovala,
ak
by
množstvo
elektrickej
energie,
ktorého
sa
týka
redispečing,
dodalo
do
sústavy a mohlo
predať
na
dennom
trhu.
23.      Preto
je
potrebné
podrobnejšie
preskúmať
kritériá,
ktoré
sa
majú
použiť v rámci
tohto
porovnávacieho
posúdenia.
Predkladajúci
vnútroštátny
súd
sa v tejto
súvislosti
pýta
najmä
na
rozsah
slovného
spojenia
„neopodstatnene
nízk[a]
alebo
neopodstatnene
vysok[á]
kompenzáci[a]“
uvedeného v článku 13 ods. 7 druhej vete nariadenia
2019/943
[otázka
1 písm. b)].
24.      Pre
lepšie
pochopenie
rozsahu
týchto
kritérií
je
potrebné
posúdiť
kompenzačný
mechanizmus
uvedený v článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
ako
celok.
25.      Pritom
treba
vziať
do
úvahy,
že
nárok
dotknutého
výrobcu
na
finančnú
kompenzáciu
vzniká
nielen v prípade
zostupného
redispečingu (t. j. zníženia
množstva
elektriny
dodávanej
do
sústavy),
ale
aj v prípade
vzostupného
redispečingu (t. j. zvýšenia
množstva
elektriny
dodávanej
do
sústavy),
ktorý v tomto
prípade
nie
je
predmetom
sporu,
pričom v poslednom
uvedenom
prípade
sa v zásade
nevyžaduje
kontrafaktuálne porovnávacie
posúdenie.(13) Ďalej
je
nesporné,
že
po
prvé
nárok
na
kompenzáciu
vyžaduje
zmluvu o pripojení
so
zárukou
zásobovania(14) – zdá
sa,
že
taká
zmluva v prípade, o ktorý
ide
vo
veci
samej,
existuje – a po
druhé
„finančná
podpora“
poskytnutá
tomuto
výrobcovi
na
základe
množstva
vyrobenej
alebo
spotrebovanej
elektriny
sa
považuje
za
súčasť
jeho
čistých
príjmov.(15)
2.      Kritériá a fungovanie kompenzačného mechanizmu upraveného v článku 13 ods. 7 nariadenia 2019/943 [otázka 1 písm. a)]
26.      Pokiaľ
sa v otázke
1 písm. a)
odkazuje
na
„úplnú“
kompenzáciu
ušlých
príjmov
výrobcu
energie z obnoviteľných
zdrojov,
zdá
sa
mi,
že
je
sformulovaná
trochu
nejednoznačne.
Porovnávacie
posúdenie,
ktoré
je
založené
na
(variabilných)
kritériách a metódach
výpočtu
stanovených v článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943,
totiž
podľa
môjho
názoru
nezaručuje
finančnú
kompenzáciu,
ktorá z ekonomického
hľadiska
úplne
neutralizuje
redispečing.
Táto
kompenzácia
sa
má
naopak
len
čo
najviac
priblížiť
hypotetickej
ekonomickej
situácii v prípade
neexistencie
redispečingu.
To
je
zrejmé
už z doslovného
výkladu.
a)      Doslovný výklad
27.      Podľa článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
sa v prípade,
ak
sa
používa
netrhový
redispečing,
musí
poskytnúť
minimálna
finančná
kompenzácia („sa
musí
prinajmenšom
rovnať“).
Na
výpočet
tejto
kompenzácie
sú v tomto
ustanovení
uvedené
dve
rôzne
metódy
výpočtu
(primárna,
resp.
sekundárna),
ktoré
sa v zásade
uplatnia
tak
na
vzostupný,
ako
aj
na
zostupný
redispečing.(16)
28.      Tieto
dve
metódy
výpočtu
majú
spoločné
to,
že
sú
založené
na
dvoch
variabilných
parametroch, a to
po
prvé
na
výške
„dodatočn[ých]
prevádzkov[ých]
náklad[ov]“
spôsobených
redispečingom [písmeno
a)] a po
druhé
na
„čist[ých]
príjm[och] z predaja
elektrickej
energie
na
dennom
trhu“,
ktoré
by
výrobca
dosiahol,
„ak
by
nebol
požadovaný
redispečing“
[písmeno
b)].
Pojem
ušlé
„čisté
príjmy“
nie
je v nariadení
2019/943
bližšie
vymedzený.
Preto
sa
musí
najprv
použiť
všeobecné
chápanie
tohto
pojmu,
podľa
ktorého
„čisté“
príjmy
na
rozdiel
od
„hrubých
príjmov“
predstavujú
príjmy
po
odpočítaní
nákladov a poplatkov.(17)
29.      Podľa – primárnej – prvej
metódy
výpočtu
sa
má
kompenzácia
vypočítať
na
základe
vyššej z dvoch
súm
uvedených v písmenách
a) a b)
(„sa
musí…
rovnať
tomu z nasledujúcich
prvkov,
ktorý
má
vyššiu
hodnotu“).
30.      Len v prípade,
ak
má
táto
metóda
za
následok
„neopodstatnene
nízku
alebo
neopodstatnene
vysokú
kompenzáciu“,
treba v rámci
druhej
metódy
výpočtu
navzájom
skombinovať
sumy
uvedené v písmenách
a) a b)
(„ich
kombinácii“).(18) Pojem
„kombinácia“
tiež
nie
je v nariadení
2019/943
bližšie
spresnený.
Mohol
by
sa
chápať v zmysle
priemeru
alebo
aritmetického
priemeru
oboch
súm
zistených v rámci
prvej
metódy
výpočtu
[podľa
písmen
a) a b)].
Nemusí
to
však
byť
tak.
Tento
pojem
by
mohol
vzťahovať
aj
na
súčet
oboch
súm. V každom
prípade
je
potrebné
nejakým
spôsobom
uviesť
(dodatočné)
prevádzkové
náklady a ušlé
(hypotetické)
čisté
príjmy
do
vzájomnej
súvislosti.
To
naznačuje,
že
prevádzkovateľ
sústavy
má
širokú
mieru
voľnej
úvahy,
pokiaľ
ide o to,
ako
sa
tieto
dve
sumy
skombinujú.
31.      Už
variabilné
kritériá
„dodatočné
prevádzkové
náklady“
[v písmene
a)] a „čisté
príjmy“
[v písmene
b)],
ktoré
tvoria
základ
oboch
metód
výpočtu,
podľa
môjho
názoru
svedčia v neprospech
stanoviska
týkajúceho
sa
„úplnej“
kompenzácie,
ktoré
zastávajú
odporcovia v odvolacom
konaní.
32.      Je
totiž
možné,
že
výrobcovi,
ktorého
sa
týka
zostupný
redispečing,
vzniknú
dodatočné
prevádzkové
náklady,
ktoré
môžu
dosiahnuť
alebo
dokonca
presiahnuť
sumu
ušlých
čistých
príjmov.
Podľa
prvej
metódy
výpočtu
uvedenej v článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
môže
tento
výrobca – s výhradou
neopodstatnene
nízkej
alebo
neopodstatnene
vysokej
kompenzácie,
ktorú
teda
treba
upraviť – vždy
žiadať
len
vyššiu z týchto
dvoch
súm
ako
(minimálnu)
kompenzáciu.
Aj
keď
sa
teda
výrobca
za
týchto
podmienok
môže
domáhať
kompenzácie
vo
výške
ušlých
čistých
príjmov
vrátane
ušlej
finančnej
podpory, – na
rozdiel
od
toho,
čo
predpokladajú
odporcovia v odvolacom
konaní – to
nemá
za
následok,
že
sa
dostane
do
rovnakej
finančnej
situácie, v akej
by
sa
nachádzal,
keby
redispečingu nepodliehal
alebo
dispečing
by
bol
pre
neho
úplne
ľahostajný
alebo
neutrálny.
Dodatočné
prevádzkové
náklady
prípadne
spôsobené
redispečingom totiž
nie
sú
nevyhnutne
dostatočne
kryté
touto
kompenzáciou.
Taký
výsledok
by
teda
mohol
mať
za
následok
„neopodstatnene
nízku…
kompenzáciu“ a uplatnenie
druhej
metódy
výpočtu.
33.      Táto
situácia
je v článku 13 ods. 7 písm. a)
nariadenia
2019/943
výslovne
spomenutá v súvislosti s príkladom
zostupného
redispečingu v prípade
zariadení
na
výrobu
elektriny
využívajúcich
vysoko
účinnú
kogeneráciu.
Dotknutým
prevádzkovateľom
elektrární
tým
môžu
vzniknúť
dodatočné
prevádzkové
náklady v súvislosti
so
zabezpečením
záložného
tepla.
Bez
ohľadu
na
nariadené
obmedzenie
výroby a dodávok
elektriny a s ním
súvisiace
straty
by
títo
prevádzkovatelia
totiž
stále
museli
plniť
svoje
zmluvné
povinnosti
zabezpečovať
teplo.
Toto
teplo
sa
potom
musí
vyrábať
bez
toho,
aby
boli
prevádzkové
náklady,
ktoré
tým
vzniknú,
pokryté
predajom
elektriny,
ktorá
sa
automaticky
súčasne
vyrobí.
34.      Preto
už
(aritmetická)
prvá
metóda
výpočtu
nemôže v každom
prípade
zabezpečiť
„úplnú“
finančnú
kompenzáciu,
akú
presadzujú
odporcovia v odvolacom
konaní.
35.      To
platí
tým
skôr v rámci
druhej
metódy
výpočtu.
Táto
metóda
stanovuje
možnosť
upraviť
výšku
kompenzácie
buď
smerom
nahor,
alebo
smerom
nadol,
ak
prevádzkovateľ
sústavy
považuje
túto
sumu
za
„neopodstatnene“
nízku
alebo
vysokú.
„Kombinácia“
oboch
súm
podľa
písmen
a) a b)
pritom
tvorí
iba
východisko
na
určenie
finančnej
kompenzácie. V súvislosti
so
slovným
spojením
„neopodstatnene
nízk[a]
alebo
neopodstatnene
vysok[á]
kompenzáci[a]“,
ktoré
má
za
následok,
že
sa
vôbec
uplatní
druhá
metóda
výpočtu,
navyše
vyplýva,
že
toto
slovné
spojenie
si
vyžaduje
hodnotiace
posúdenie.
Má
totiž – opačne
povedané – umožniť
dosiahnuť
kompenzáciu,
ktorá
je z hľadiska
výšky
„opodstatnená“,
teda
primeraná.(19)
36.      Druhá
metóda
výpočtu
je
preto
pomocnou
konštrukciou
na
určenie
(hypotetickej)
ekonomickej
situácie
bez
nariadeného
redispečingu.
To
je
zrejmé
aj v prípade
vzostupného
redispečingu – ktorý v tomto
prípade
nie
je
predmetom
sporu.
Hoci
zvýšenie
množstva
elektriny
dodávanej
do
sústavy,
ktoré
je s tým
spojené, v zásade
poskytuje
dotknutému
výrobcovi
elektriny
dodatočné
príjmy, v článku 13 ods. 7 písm. a)
nariadenia
2019/943
sa
aj v tomto
prípade
uznáva,
že
môžu
vzniknúť
dodatočné
prevádzkové
náklady,
napr.
náklady
na
palivo,
ktoré
prípadne
prevyšujú
alebo
neprimerane
obmedzujú
tieto
príjmy(20).
37.      Prevádzkovateľ
sústavy,
ktorý
určí
primeranú
finančnú
kompenzáciu v individuálnom
prípade
podľa
druhej
metódy
výpočtu,
má
preto v rámci
požadovaného
kontrafaktuálneho porovnávacieho
posúdenia z dvoch
hľadísk
určitú
mieru
voľnej
úvahy,
ktorá
je
vyjadrená
neurčitými
právnymi
pojmami
„ich
kombinácii“ a „neopodstatnene“.
Táto
miera
voľnej
úvahy
sa
týka
po
prvé
posúdenia
otázky,
či
má
prvá
metóda
výpočtu
za
následok
„neopodstatnene
nízku
alebo
neopodstatnene
vysokú
kompenzáciu“,
ktorej
výška
je
teda
neprimerane
nízka
alebo
vysoká, a po
druhé
nadväzujúceho
posúdenia
primeranosti
tejto
kompenzácie
prostredníctvom
„ich
kombináci[e]“.
Toto
posúdenie
je
otvorené,
pokiaľ
ide o jeho
výsledok, v závislosti
od
okolností
jednotlivého
prípadu,
resp.
nemusí
viesť k tomu,
že
ekonomická
situácia
výrobcov
bude
úplne
rovnaká
ako
situácia,
ktorá
by
existovala
bez
redispečingu.
38.      „Nárok
na
finančnú
kompenzáciu“
upravený v článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
logicky
nie
je
bližšie
spresnený
pojmom
„úplný“
(„full compensation“).(21) V tejto
súvislosti
sa
tiež
nehovorí o záruke
minimálneho
príjmu,
ale
len o minimálnej
kompenzácii
(bod 27
vyššie).(22) Na
rozdiel
od
názoru
odporcov v odvolacom
konaní
naopak
normotvorca
Únie – o čom
svedčí
aj
historická
analýza
(bod 43) – zámerne
upustil
od
takého
spresnenia a upravil
len
nárok
na
určitú
finančnú
kompenzáciu.(23) Tento
nárok
je
preto
obmedzený z hľadiska
výšky
na
sumu,
ktorá
vyplynie z porovnávacích
hypotéz a metód
výpočtu
stanovených v tomto
ustanovení.
Pokiaľ
ide o jeho
výšku,
nevyhnutne
nezodpovedá
sume,
ktorá
by
vyplynula z dodania a predaja
objemu
elektriny
zníženého v dôsledku
zostupného
redispečingu,
ale
má
sa
tomuto
výsledku – ako
odporcovia v odvolacom
konaní
tiež
uznali
na
pojednávaní
okrem
iného s odkazom
na
zásadu
proporcionality – len
čo
najviac
priblížiť.
39.      Výsledok
tohto
doslovného
výkladu
potvrdzujú
systematické a teleologické
úvahy,
ako
aj
vývoj
nariadenia 2019/943.
b)      Systematický, teleologický a historický výklad
40.      Zo
systematického
hľadiska
nariadenie
2019/943
nestanovuje
minimálnu
hranicu
pre
príjmy
ani
pre
kompenzáciu
ušlých
príjmov,
ktorá
sa
za
každých
okolností
musí
dosiahnuť.
Možnosť
stanovená v článku 10 ods. 2
uplatňovať
„harmonizované
limity
týkajúce
sa
maximálnych a minimálnych
zúčtovacích
cien
pre
denné a vnútrodenné časové
rámce“(24) predstavuje v tomto
smere
výnimku a nemožno
ju
preniesť
na
redispečing upravený v článku 13.
41.      V neprospech
uznania
minimálnej
hranice
pre
príjmy
navyše
svedčí
skutočnosť,
že
normotvorca
Únie v prípade
prvej
metódy
výpočtu
finančnej
kompenzácie
podľa článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
vyžaduje,
aby
sa
dodatočné
prevádzkové
náklady
podľa
písmena
a) a ušlé
čisté
príjmy
podľa
písmena
b)
určili
samostatne, s cieľom
vypočítať
túto
kompenzáciu
na
základe
vyššej z týchto
dvoch
súm
(body 28 a 32
vyššie). V opačnom
prípade
by
prípadná
úprava
výsledku
prvej
metódy
výpočtu,
ak
by
viedla k neopodstatnene
nízkej
alebo
vysokej
kompenzácii,
prostredníctvom
druhej
metódy
výpočtu
tiež
nemala
zmysel.
Posledná
uvedená
metóda
práve
predpokladá,
že
kompenzáciu
môže
byť
prípadne
potrebné
upraviť
smerom
nahor
alebo
dokonca
smerom
nadol.
Slovné
spojenie
„sa
musí
prinajmenšom
rovnať
tomu z nasledujúcich
prvkov,
ktorý
má
vyššiu
hodnotu,
alebo
ich
kombinácii“
preto
neznamená
takú
dolnú
hranicu.
Naopak
iba
odkazuje
na
skutočnosť,
že
jedna z dvoch
súm
uvedených v písmenách
a) a b)
môže
byť
vyššia, a preto
sa v zásade
má
použiť
ako
vhodné
kritérium
na
výpočet
finančnej
kompenzácie.
42.      Navyše
na
rozdiel
od
názoru
odporcov v odvolacom
konaní
sa
domnievam,
že z cieľov
nariadenia
2019/943
nevyplýva
nič
iné,
čo
by
mohlo
odôvodniť
nárok
na
„úplnú“
finančnú
kompenzáciu,
ktorý
presadzujú.
Cieľ v zásade
trhového
riadenia
odberu
pri
súčasnej
podpore
výroby
elektriny z obnoviteľných
zdrojov
energie,
okrem
iného
prostredníctvom
jej
prednostného
dispečingu,
sa
dosiahne
aj
tým,
že v prípade
netrhového
redispečingu sa
poskytne
finančná
kompenzácia,
ktorá
sa
čo
najviac
približuje
kompenzácii
za
trhových
podmienok.
Kompenzačný
mechanizmus
uvedený v článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
má
podľa
môjho
názoru v konečnom
dôsledku
zabezpečiť
práve
tento
výsledok.
43.      Z legislatívneho
vývoja
nariadenia
2019/943
vyplýva
rovnaký
záver.
Komisia
vo
svojom
návrhu
obmedzila
nárok
na
finančnú
kompenzáciu
na
prípad
netrhového
zostupného
redispečingu a na
90 % (hypotetických)
čistých
príjmov z predaja
elektriny
na
dennom
trhu.(25) Je
pravda,
že
Rada
neskôr
vypustila
odkaz
na
limit
vo
výške
90 %,
takže
boli
spomenuté
už
len
ušlé
(hypotetické)
čisté
príjmy. V kompromise,
ktorý
nakoniec
prijali
Rada a Európsky
parlament,
však
čisté
príjmy
neboli
stanovené
ako
jediné
kritérium
na
výpočet
finančnej
kompenzácie a namiesto
toho
boli
zavedené
dodatočné
kritériá
pre
obe
metódy
výpočtu:
„dodatočné
prevádzkové
náklady“ v písmene
a) – vrátane
vzostupného
redispečingu – a ušlé
„čisté
príjmy“ v písmene
b),
ako
aj
„ich
kombináci[a]“
pre
prípad
„neopodstatnene
nízk[ej]
alebo
neopodstatnene
vysok[ej]
kompenzáci[e]“.(26) Normotvorca
Únie
preto
predpokladal,
že
pri
požadovanom
hypotetickom
porovnávacom
posúdení v prípade
netrhového
zostupného
redispečingu z aritmetického
hľadiska
nemožno
dosiahnuť,
aby
mali
výrobcovia
energie z obnoviteľných
zdrojov
rovnaké
postavenie,
ktoré
je z ekonomického
hľadiska
úplne
„neutrálne“,
ale
možno
dosiahnuť
len
orientačnú
hodnotu,
ktorej
cieľom
je v čo
najväčšej
miere
ich
odškodniť.
c)      Predbežný záver týkajúci sa otázky 1 písm. a)
44.      Na
otázku
1 písm. a)
preto
treba
odpovedať
tak,
že
článok 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
priznáva
výrobcom s pevným
prístupom a zárukou
zásobovania,
voči
ktorým
sa
uplatní
netrhový
zostupný
redispečing,
nárok
na
finančnú
kompenzáciu,
ktorá
čo
najviac
zodpovedá
ušlým
hypotetickým
príjmom
(vrátane
ušlej
finančnej
podpory) v prípade
dodania
predmetného
množstva
elektrickej
energie
za
trhových
podmienok,
ale z ekonomického
hľadiska
ich
nevyhnutne
úplne
neneutralizuje.
3.      Rozsah kritéria „neopodstatnene nízk[a] alebo neopodstatnene vysok[á] kompenzáci[a]“ [otázka 1 písm. b)]
45.      Odpoveď
na
otázku
1 písm. a)
obsahuje
základné
kritériá
pre
výklad
slovného
spojenia
„neopodstatnene
nízk[a]
alebo
neopodstatnene
vysok[á]
kompenzáci[a]“
uvedeného v článku 13 ods. 7
druhej
vete
nariadenia
2019/943,
na
ktorý
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
konkrétne
pýta
[otázka
1 písm. b)].
46.      Toto
slovné
spojenie
sa – v prípade
zostupného
redispečingu(27) – vzťahuje
na
výsledok
prvej
metódy
výpočtu a spôsobuje,
že
sa
vôbec
uplatní
druhá
metóda
výpočtu.
Prevádzkovateľ
sústavy
musí
najprv
na
základe
všetkých
dostupných
údajov(28) preskúmať,
či
má
prvá
metóda
výpočtu
za
následok
„neopodstatnene
nízku
alebo
neopodstatnene
vysokú
kompenzáciu“,
teda
táto
kompenzácia
je
(ne)primeraná. V tejto
súvislosti
má
určitú
mieru
voľnej
úvahy
(bod 37
vyššie).
47.      Ak
prevádzkovateľ
sústavy
dospeje k záveru,
že
kompenzácia
je
neprimeraná,
musí
následne v rámci
svojej
miery
voľnej
úvahy
na
základe
„kombináci[e]“
súm
podľa
písmen
a) a b)
určiť
primeranú
finančnú
kompenzáciu.
48.      Na
tento
účel
môže
prevádzkovateľ
sústavy
najprv
použiť
priemer
oboch
určených
súm,
sčítať
ich
alebo
inak
uviesť
dodatočné
prevádzkové
náklady
do
súvislosti s ušlými
(hypotetickými)
čistými
príjmami.
Následne
musí
prevádzkovateľ
sústavy v závislosti
od
okolností
konkrétneho
prípadu,
ku
ktorým
patrí
vývoj
cien
na
dennom
trhu
počas
redispečingu,
určiť
primeranú
výšku
kompenzácie
(bod 30
vyššie).
49.      V súlade s úvahami
uvedenými v bode 27 a nasl.
vyššie článok 13 ods. 7
nariadenia
2019/943 v zásade
neumožňuje
použiť
fixné
percentuálne
hodnoty a domnienky,
ktoré
neprípustným
spôsobom
obmedzujú
mieru
voľnej
úvahy
prevádzkovateľa
sústavy
uznanú v tejto
súvislosti,
nad
rámec
kritérií,
ktoré
sú
komplexne
upravené v uvedenom
ustanovení,
alebo
odchylne
od
nich
(podrobnejšie body 64 a 65).
To
tiež
zohľadňuje
skutočnosť,
že
prevádzkovateľ
sústavy
má
vzhľadom
na
osobitné
postavenie a úlohu,
ktoré
mu
priznáva
toto
nariadenie, a to
zabezpečiť
riadne
fungovanie
trhu s elektrinou
pod
dohľadom
národného
regulačného
orgánu,(29) najlepšie
predpoklady
na
to,
aby
určil
primeranú
kompenzáciu.
Vnútroštátny
súd
to
tiež
musí
zohľadniť
pri
preskúmaní
primeranosti
tejto
kompenzácie.
To
zase
potvrdzuje,
že
výška
kompenzácie
určená
prevádzkovateľom
sústavy
nevyhnutne
presne
nezodpovedá
ekonomickej
situácii, v akej
by
sa
výrobca
nachádzal,
ak
by k redispečingu nedošlo,
ale
sa
jej
len
čo
najviac
približuje
(bod 38
vyššie).
50.      Na
otázku
1 písm. b)
teda
treba
odpovedať
tak,
že
cieľom
slovného
spojenia
„neopodstatnene
nízk[a]
alebo
neopodstatnene
vysok[á]
kompenzáci[a]“
uvedeného v článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
je
poskytnúť
výrobcovi,
ktorého
sa
týka
netrhový
zostupný
redispečing,
primeranú
finančnú
kompenzáciu.
Prevádzkovateľ
sústavy
má v tejto
súvislosti
určitú
mieru
voľnej
úvahy.
4.      Prípustnosť vnútroštátnych vykonávacích opatrení, ktoré podmieňujú nárok na finančnú kompenzáciu využívaním výhod prednostného dispečingu [otázka 1 písm. c)]
51.      Cieľom
otázky
1 písm. c)
je
zistiť,
či
článok 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
dovoľuje
prijať
vnútroštátne
vykonávacie
opatrenia,
podľa
ktorých
nárok
na
finančnú
kompenzáciu
závisí
od
toho,
či
výrobca,
ktorého
sa
týka
netrhový
zostupný
redispečing,
inak
využíva
výhody
prednostného
dispečingu v zmysle článku 12 ods. 2 a 4
tohto
nariadenia
(bod 5 vyššie)
alebo
nie.(30)
52.      Ako
Komisia a odporcovia v odvolacom
konaní
správne
uvádzajú, z ustanovení
článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
také
rozlišovanie
nevyplýva. Článok 13 ods. 1
naopak
upravuje
zásadu,
ktorá
sa
uplatňuje
aj v rámci
pôsobnosti
odseku
7
tohto
článku,
podľa
ktorej
sa
redispečing musí
zakladať
na
objektívnych,
transparentných a nediskriminačných
kritériách a musí
byť
otvorený
pre
všetky
technológie
výroby
(vrátane
všetkých
uskladňovaní
energie a všetkých
riadení
odberu),
pokiaľ
to
nie
je
technicky
nerealizovateľné.
To
platí
tak
pre
trhový
redispečing,
za
ktorý
sa
má
poskytnúť
finančná
kompenzácia
podľa článku 13 ods. 2,
ako
aj
pre
netrhový
redispečing,
ktorý
podľa článku 13 ods. 7
zakladá
nárok
na
finančnú
kompenzáciu.
53.      Zodpovedajúce
vnútroštátne
vykonávacie
opatrenia,
pokiaľ
sú
vôbec
potrebné,
preto
musia
byť v súlade s týmito
zásadami.
Takéto
opatrenia,
pokiaľ
ide o nediskriminačné
priznanie
nároku
na
finančnú
kompenzáciu z dôvodu
nariadenia
netrhového
(zostupného)
redispečingu,
teda
nesmú
stanovovať
rozlišovanie
na
základe
toho,
či
dotknutý
výrobca
využíva
výhody
prednostného
dispečingu
alebo
nie.
Jedinou
podmienkou
tohto
nároku
je,
aby
mal
tento
výrobca
záruku
zásobovania,
resp.
odberu
na
základe
zmluvy o pripojení.
54.      Na
otázku
1 písm. c)
preto
treba
odpovedať
tak,
že
nárok
na
finančnú
kompenzáciu
podľa článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
nezávisí
od
toho,
či
výrobca,
ktorého
sa
týka
netrhový
zostupný
redispečing,
využíva
výhody
prednostného
dispečingu
alebo
nie, a splnenie
tohto
nároku
tiež
nemožno
podmieniť
takým
rozlišovaním
vo
vnútroštátnych
vykonávacích
opatreniach.
B.      Má článok 13 ods. 7 nariadenia 2019/943 priamy účinok? (otázka 2)
55.      Otázkou
2
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
pýta,
či
sú
ustanovenia
článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
dostatočne
jasné,
presné a bezpodmienečné, a teda
priamo
uplatniteľné
[otázka
2 písm. a)], a či a do
akej
miery
vyžadujú
alebo
umožňujú
prijatie
vnútroštátnych
implementačných
alebo
vykonávacích
opatrení
[otázka
2 písm. b)].
Považujem
za
užitočné
odpovedať
na
tieto
otázky
spoločne.
1.      Odlíšenie kritérií priameho účinku od priamej uplatniteľnosti
56.      Medzi
účastníkmi
konania
je
predovšetkým
sporné,
či
je
vo
vzťahu k ustanoveniam článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
vôbec
potrebné
preskúmať
podmienky
priameho
účinku
uznané
judikatúrou,
lebo
nariadenia
sú
podľa článku 288
druhého
odseku
ZFEÚ
priamo
uplatniteľné v členských
štátoch.
Kľúčový
význam
má
pritom
rozsudok
Popławski(31),
na
ktorý
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
tiež
odvoláva v otázke
3 písm. a),
ako
aj
otázka,
či
ustanovenia
nariadení
majú
len z dôvodu
svojej
priamej
uplatniteľnosti
prednosť
pred
vnútroštátnym
právom,
ktoré
je v rozpore s týmito
ustanoveniami.
Súdny
dvor
však
odpovedal
na
poslednú
uvedenú
otázku
jednoznačne a tiež
všeobecne v tom
zmysle,
že
zásada
prednosti
práva
Únie
vyžaduje,
aby
orgány
členských
štátov
neuplatnili
vnútroštátne
právo,
ktoré
je v rozpore s právom
Únie,
len v rozsahu, v akom
predmetné
ustanovenie
práva
Únie – t. j. aj
ustanovenie
nariadenia – spĺňa
podmienky
priameho
účinku.(32) Orgány
členských
štátov
totiž
nemajú
automaticky
priamo
uplatniť
ustanovenia
nariadení,
ktoré
sú
priamo
uplatniteľné.
Tieto
ustanovenia
si
naopak
vzhľadom
na
svoju
štruktúru
noriem,
podmienečný
charakter
alebo
voľnú
úvahu
priznanú
týmto
orgánom
môžu
vyžadovať
prijatie
konkretizujúcich
(vykonávacích)
opatrení
vo
vnútroštátnom
práve
alebo v práve
Únie,(33) teda
práve
nemajú
priamy
účinok(34).
57.      Preto
treba v prejednávanom prípade
preskúmať,
či
má článok 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
priamy
účinok.
58.      Podľa
ustálenej
judikatúry
má
ustanovenie – primárneho
alebo
sekundárneho – práva
Únie
priamy
účinok
len
vtedy,
keď
je z hľadiska
svojho
obsahu
bezpodmienečné a dostatočne
presné.
Ustanovenie
je
bezpodmienečné
vtedy,
ak
vyjadruje
povinnosť,
ktorá
nepodlieha
žiadnej
podmienke a ktorej
vykonanie a účinky
nie
sú
podmienené
prijatím
žiadneho
opatrenia
zo
strany
inštitúcií
Únie
alebo
členských
štátov.
Ustanovenie
sa
má
považovať
za
dostatočne
presné
na
to,
aby
sa
naň
mohli
jednotlivci
odvolať a aby
ho
súd
mohol
uplatniť,
ak
jednoznačne
ukladá
povinnosť.(35) Ak
sú
tieto
podmienky
splnené,
jednotlivci
sa
môžu
na
toto
ustanovenie
odvolávať
na
vnútroštátnych
súdoch
voči
členskému
štátu,
aj
keď
ho
tento
štát
prebral
nesprávne.(36)
59.      Ak
ustanovenie
práva
Únie – ako v tomto
prípade
ustanovenia
článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943 – ponecháva
príslušným
vnútroštátnym
orgánom,
pokiaľ
ide o posúdenie
splnenia
podmienok,
ktoré
sú v ňom
stanovené, a opatrení,
ktoré
sa
majú
prijať,
určitú
mieru
voľnej
úvahy,
resp.
diskrečnej právomoci,
nevyhnutne
to
nemá
vplyv
na
jeho
dostatočne
presnú a bezpodmienečnú
povahu v zmysle
priameho
účinku.
Podľa
ustálenej
judikatúry
taká
miera
voľnej
úvahy,
resp.
diskrečnej právomoci
nie
je
podmienkou
ani
dodatočnou
požiadavkou
týkajúcou
sa
vykonávania
alebo
účinnosti v zmysle
zásad
spomenutých v bode 57
vyššie.(37)
60.      Podľa
tejto
judikatúry
sa
naopak
možno
domnievať,
že
ustanovenie
práva
Únie
je
bezpodmienečné a presné,
aj
keď
členským
štátom
ponecháva
určitú
mieru
voľnej
úvahy
pri
jeho
vykonávaní,
pokiaľ
jednoznačne
ukladá
členským
štátom
povinnosť
dosiahnuť
presne
vymedzený
výsledok,
ktorá
nie
je
viazaná
žiadnou
podmienkou
týkajúcou
sa
jej
uplatnenia.(38) Súdny
dvor v súčasnosti v konečnom
dôsledku
považuje
podmienky
týkajúce
sa
bezpodmienečnosti
povinnosti a dostatočnej
určitosti
za
rovnocenné.
Neurčité
povinnosti,
ktoré
samy
osebe
ponechávajú
členským
štátom
určitú
mieru
voľnej
úvahy,
teda
tiež
môžu
byť
priamo
uplatniteľné.(39) To
platí
najmä
pre
prípady, v ktorých
toto
ustanovenie
určuje
spôsob
dosiahnutia
minimálnej
ochrany
alebo
výsledku,
ktoré
vyžaduje.(40)
61.      Za
týchto
podmienok
považujem – ako
preukážem
nižšie – ustanovenia článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
týkajúce
sa
spôsobu
výpočtu
finančnej
kompenzácie
za
priamo
uplatniteľné.
2.      Splnenie kritérií priameho účinku
62.      Ako
bolo
vysvetlené v bode 27 a nasl.
vyššie,
metóda
výpočtu
stanovená v článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
je
na
základe
kritérií,
ktoré
sú v ňom
zakotvené,
upravená
dostatočne
jasne,
presne a bezpodmienečne
na
to,
aby
ju
príslušný
vnútroštátny
orgán,
najmä
prevádzkovateľ
sústavy,
mohol
priamo
uplatniť.
Miera
voľnej
úvahy
priznaná
tomuto
orgánu
na
účely
kontrafaktuálneho porovnávacieho
posúdenia
nič
nemení
na
tom,
že v prípade
netrhového
(zostupného)
redispečingu má
dotknutý
výrobca
nárok
na
(primeranú)
finančnú
kompenzáciu.
Táto
kompenzácia
by
sa
mala v konečnom
dôsledku
približovať
ekonomickej
situácii, v ktorej
by
sa
výrobca
nachádzal
bez
tohto
redispečingu – t. j. ak
by
sa
objem
elektrickej
energie,
na
ktorý
sa
redispečing vzťahuje,
predal
za
trhových
podmienok.
Tomu
zodpovedá
jednoznačná
povinnosť
prevádzkovateľa
sústavy
splniť
tento
nárok v súlade s kritériami a metódami
výpočtu
stanovenými v článku 13 ods. 7.
63.      Tak
cieľ
finančnej
kompenzácie,
ktorý
sa
má
dosiahnuť,
ako
aj
kritériá a metóda
jej
výpočtu
sú
teda v týchto
ustanoveniach
stanovené
dostatočne
jasne,
presne a komplexne
na
to,
aby
sa
na
ne dotknutí
výrobcovia
mohli
odvolať
aj
pred
súdom a aby
ich
súd
mohol
pochopiť a priamo
uplatniť.
64.      Pokiaľ
členský
štát – ako v tomto
prípade
Írsko
prostredníctvom
sporného
rozhodnutia – prijme
vykonávacie
opatrenia
na
účely
vykonania
voľnej
úvahy
priznanej článkom 13 ods. 7
nariadenia
2019/943,
nemá
to
vplyv
na
tento
priamy
účinok článku 13 ods. 7.
Inou
otázkou – na
ktorú v tomto
prípade
netreba
odpovedať – je,
či
tieto
vykonávacie
opatrenia
zostávajú v medziach
kritérií,
ktoré
sú v tomto
ustanovení
dostatočne
presne,
bezpodmienečne a komplexne
upravené,
ako
aj voľnej
úvahy,
ktorú
toto
ustanovenie
priznáva,
alebo
či
ich
prekračujú.
65.      Existujú
však
pochybnosti o tom,
či
je
to
tak v prípade
kritérií
na
výpočet
nároku
na
finančnú
kompenzáciu
stanovených v spornom
rozhodnutí.
Metóda
výpočtu,
ktorá
je v ňom
upravená,
je
totiž
založená
okrem
iného
na
(presne
vyčíslených)
„ex
ante príjmoch“ a domnienke o existencii
„neopodstatnene“
vysokej
alebo
nízkej
sumy,
ktorá
je s nimi
spojená a ktorú
možno
vyvrátiť
len
„presvedčivým
dôvodom“.
Prináleží
predkladajúcemu
vnútroštátnemu
súdu,
aby
preskúmal
tieto
kritériá z hľadiska
ich
zlučiteľnosti s priamo
uplatniteľnými
ustanoveniami článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943 a objasnil,
či
musí v tomto
smere
uprednostniť
posledné
uvedené
ustanovenia.
3.      Predbežný záver
66.      Na
otázku
2
preto
treba
odpovedať
tak,
že
článok 13 ods. 7
nariadenia
2019/943,
hoci
priznáva
prevádzkovateľovi
sústavy
určitú
mieru
voľnej
úvahy,
spĺňa
podmienky
priameho
účinku,
pričom
nezakazuje
prijatie
vnútroštátnych
implementačných
alebo
vykonávacích
opatrení
na
vykonanie
tejto
voľnej
úvahy.
Tieto
opatrenia
však
nesmú
byť v rozpore s kritériami a metódami
výpočtu,
ktoré
sú v ňom
stanovené, a nesmú
prekračovať
medze
tejto
voľnej
úvahy,
čo
musí
preskúmať
predkladajúci
vnútroštátny
súd.
C.      Iné prostriedky nápravy (otázka 3)
67.      Otázka
3
sa
týka
možných
ďalších
prostriedkov
nápravy a kladie
sa
len
pod
podmienkou,
že
článok 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
nemá
priamy
účinok.
Preto
na
ňu
netreba
odpovedať.
68.      Ak
by
Súdny
dvor v súvislosti s otázkou
2
dospel k inému
záveru,
než
aký
je
uvedený v bode 66
vyššie,
stačí
odkázať
na
ustálenú
judikatúru,
podľa
ktorej
vnútroštátne
súdy
aj v prípade
neexistencie
priameho
účinku
musia v čo
najväčšej
možnej
miere
vyložiť
svoje
vnútroštátne
právo
spôsobom,
ktorý
je v súlade s právom
Únie, a poskytnúť
jednotlivcom
možnosť
získať
odškodnenie v prípade
zásahu
do
ich
práv v dôsledku
porušenia
práva
Únie,
ktoré
možno
pripísať
členskému
štátu.(41)
D.      Zvyšné otázky (otázka 4)
1.      Možno odložiť splnenie nároku na finančnú kompenzáciu? [otázka 4 písm. a) a b)]
69.      Otázkou
4 písm. a) a b)
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
pýta,
či
možno
splnenie
nároku
na
finančnú
kompenzáciu
podľa článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
odložiť
prostredníctvom
vnútroštátneho
vykonávacieho
opatrenia
na
rok
2024.
70.      Ako
odporcovia v odvolacom
konaní a Komisia
správne
uvádzajú,
nariadenie
2019/943
na
základe
článku
jeho
71 ods. 1
nadobudlo
účinnosť
dvadsiatym
dňom
po
jeho
uverejnení v Úradnom
vestníku a podľa článku 71 ods. 2
sa
uplatňuje
od
1. januára
2020,
pričom
pre
článok 13
nie
je
stanovené
prechodné
ustanovenie
alebo
výnimka.
Nárok
na
finančnú
kompenzáciu
voči
prevádzkovateľovi
sústavy,
založený
na
priamo a prednostne
uplatniteľných
ustanoveniach článku 13 ods. 7,
preto
existuje
od
tohto
dátumu a prevádzkovateľ
ho
musí
splniť.
Odloženie
splnenia
tohto
nároku
na
neskorší
dátum – v tomto
prípade
do
roku
2024 – je s tým
nezlučiteľné a narušilo
by
tiež
plný
účinok(42) týchto
ustanovení,
ktorý
vyžaduje
judikatúra.
71.      Na
otázku
4 písm. a) a b)
teda
treba
odpovedať
tak,
že
nárok
na
finančnú
kompenzáciu
sa
podľa
priamo
uplatniteľných
ustanovení článku 13
nariadenia
2019/943 v súlade s článkom 71 ods. 2
tohto
nariadenia
má
splniť
od
1. januára
2020,
pričom
jeho
splnenie
nemožno
odložiť
vnútroštátnymi
vykonávacími
opatreniami.
2.      Možno osobnú pôsobnosť nároku na finančnú kompenzáciu obmedziť alebo rozšíriť? [otázka 4 písm. c)]
a)      Prvá časť: vylúčenie malých výrobcov?
72.      Prvou
časťou
otázky
4 písm. c)
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či článok 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
umožňuje
prijať
vnútroštátne
vykonávacie
opatrenia,
ktoré v prípade
(netrhového zostupného) redispečingu obmedzujú nárok
na
finančnú
kompenzáciu
na
tých
výrobcov,
ktorí
sa
zúčastňujú
na
ex
ante (dennom)
trhu,
takže
nepriznávajú
tento
nárok
výrobcom de
minimis. Výrobcami de
minimis, ktorých toto nariadenie neupravuje, by mohli byť podľa účastníkov konania malí výrobcovia, ktorí sa často nezúčastňujú na írskom dennom trhu alebo vnútrodennom trhu.
73.      Ako
Komisia a odporcovia v odvolacom
konaní
správne
uvádzajú,
nárok
na
finančnú
kompenzáciu
zo
strany
prevádzkovateľa
sústavy
podľa článku 13 ods. 7
prvej
vety
nariadenia
2019/943 vyžaduje
len
to,
aby
výrobcovia,
ktorých
sa
týka
netrhový
zostupný
redispečing („prevádzkovate[lia]
zariadenia
na
výrobu,
uskladňovanie
alebo
riadenie
odberu
energie“), v zmluve o pripojení
prijali
záruku
za
záväzné
zásobovanie
elektrinou.
Kapacita
výroby
elektriny
alebo
rozsah
dodávok
elektriny
sú v tomto
smere
nepodstatné.
Kritérium
„čisté
príjmy z predaja
elektrickej
energie
na
dennom
trhu“,
ktoré
je
stanovené v článku 13 ods. 7 písm. b),
slúži v tomto
prípade
len
na
určenie
výšky
finančnej
kompenzácie
podľa
prvej
metódy
výpočtu,
ale
neobmedzuje
nárok
na
kompenzáciu z hľadiska
dôvodu.
74.      Iný
výklad
by
bol
tiež v rozpore
so
systematikou a s cieľmi článkov 12 a 13
nariadenia
2019/943.
Podľa článku 12 ods. 2
totiž
členské
štáty
musia
zabezpečiť,
aby
prevádzkovatelia
sústav
pri
dispečingu
uprednostnili
(„prednostný
dispečing“(43))
zariadenia
na
výrobu
elektriny,
ktoré
využívajú
obnoviteľné
zdroje
energie a majú
inštalovaný
elektrický
výkon
menší
než
400 kW.
Kontinuitu
principiálnej
záruky
prednostného
dispečingu
navyše
zabezpečuje článok 12 ods. 6. Z neho
vyplýva,
že
aj
menší
výrobcovia
energie z obnoviteľných
zdrojov
využívajú
výhody
prednostného
dispečingu,
ktoré
sa
nepriznajú v dôsledku
netrhového
zostupného
redispečingu podľa článku 13 ods. 6.
Okrem
toho
podľa článku 13 ods. 6 písm. a)
je
taký
redispečing vo
vzťahu k výrobe
elektriny z obnoviteľných
zdrojov
energie
prípustný
len v úzkych
medziach.
Rozlišovanie v závislosti
od
rozsahu
výroby
alebo
dodávky
elektriny
alebo
účasti
na
dennom
trhu,
ktoré
by
viedlo k tomu,
že
určití
výrobcovia
(energie z obnoviteľných
zdrojov)
by
boli
vyňatí z osobnej
pôsobnosti
nároku
na
finančnú
kompenzáciu,
by
bolo
nezlučiteľné s týmito
pravidlami.
75.      Takéto
rozlišovanie
by
bolo
tiež v rozpore
so
zásadami
zakotvenými v článku 13 ods. 1 a 2
nariadenia
2019/943.
Po
prvé
podľa
odseku
1
sa
musí
redispečing zakladať
na
objektívnych,
transparentných a nediskriminačných
kritériách a musí
byť
otvorený
pre
všetky
technológie
výroby
(ako
aj
všetky
uskladňovania
energie a všetky
riadenia
odberu),
pokiaľ
to
nie
je
technicky
nerealizovateľné
(bod 52
vyššie).
Rozlišovanie
na
základe
výrobnej
kapacity v tomto
smere
nie
je
stanovené.
Po
druhé
podľa
odseku
2
majú v zásade
všetci
výrobcovia,
ktorých
sa
týka
(aj)
trhový
redispečing,
nárok
na
finančnú
kompenzáciu.
76.      Na
prvú
časť
otázky
4 písm. c)
preto
treba
odpovedať
tak,
že článok 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
neumožňuje
prijať
vnútroštátne
vykonávacie
opatrenia,
ktoré v prípade
(netrhového zostupného) redispečingu obmedzujú nárok
na
finančnú
kompenzáciu
na
tých
výrobcov,
ktorí
sa
zúčastňujú
na
ex
ante (dennom)
trhu,
alebo
nepriznávajú
tento
nárok
takzvaným
výrobcom de
minimis.
b)      Druhá časť: Majú sprostredkovatelia nárok na kompenzáciu?
77.      Druhou
časťou
otázky
4 písm. c)
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či článok 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
umožňuje
prijať
vnútroštátne
vykonávacie
opatrenia,
ktoré
rozširujú
nárok
na
finančnú
kompenzáciu v prípade
(netrhového
zostupného)
redispečingu na
dodávateľov
elektriny,
ktorí
sú
možno
len
sprostredkovateľmi, a nie
výrobcami.
Odporcovia v odvolacom
konaní
to
čiastočne
popierajú.
Podľa
ich
názoru
môže
navyše
prevádzkovateľ
sústavy
vyplatiť
kompenzáciu
len
priamo
výrobcovi,
ktorý
má
na
ňu
nárok.
78.      Ako
bolo
vysvetlené v bode 73
vyššie, článok 13 ods. 7
prvá
veta
nariadenia
2019/943
obmedzuje
nárok
na
finančnú
kompenzáciu
voči
prevádzkovateľovi
sústavy
na
výrobcov
elektriny,
ktorých
sa
týka
netrhový
redispečing („prevádzkovate[ľ]
zariadenia
na
výrobu,
uskladňovanie
alebo
riadenie
odberu
energie“),
ktorí v zmluve o pripojení
prijali
záruku
za
záväzné
zásobovanie
elektrinou.
Okrem
toho
len
títo
výrobcovia
majú
„dodatočné
prevádzkové
náklady“ v zmysle článku 13 ods. 7 písm. a)
nariadenia
2019/943,
ktoré
sa
majú
zohľadniť v rámci
oboch
metód
výpočtu
na
určenie
tejto
kompenzácie.
To v zásade
vylučuje
sprostredkovateľov,
ktorí
nie
sú
ani
výrobcami,
ani
neprevádzkujú
jedno z uvedených
zariadení,
ani
neuzavreli
zmluvu o pripojení
so
zárukou
zásobovania
elektrinou, z osobnej
pôsobnosti
nároku
na
kompenzáciu.
79.      Ako
CRU a Komisia
uvádzajú,
nezdá
sa
však
úplne
vylúčené,
aby
vnútroštátne
vykonávacie
opatrenia
presnejšie
upravili
spôsob,
akým
sa
platby
kompenzácií
vyplatia
výrobcovi,
ktorý
má
na
ne nárok.
To
by
mohlo – z technických
dôvodov,
napr.
na
účely
zúčtovania – umožniť
zapojenie
sprostredkovateľa
ako
platobného
zástupcu,
pokiaľ
to
neohrozí
splnenie
nároku
výrobcu
na
kompenzáciu a nepovedie k nespravodlivému
presunu
rizika
platobnej
neschopnosti,
čo
musí
preskúmať
predkladajúci
vnútroštátny
súd.
80.      Na
druhú
časť
otázky
4 písm. c)
preto
treba
odpovedať
tak,
že
článok 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
neumožňuje
prijať
vnútroštátne
vykonávacie
opatrenia,
ktoré
rozširujú
nárok
na
finančnú
kompenzáciu v prípade
(netrhového
zostupného)
redispečingu na
sprostredkovateľa,
ktorý
nespĺňa
podmienky
stanovené v prvej
vete
tohto
ustanovenia.
To
nevylučuje,
aby
taký
sprostredkovateľ
plnil
funkciu
platobného
zástupcu,
pokiaľ
to
neohrozí
splnenie
nároku
výrobcu
na
kompenzáciu a nedôjde k nespravodlivému
presunu
rizika
platobnej
neschopnosti,
čo
musí
preskúmať
predkladajúci
vnútroštátny
súd.
3.      Predstavujú platby, ktoré sú vyššie ako trhová cena, na základe CPPA „finančnú podporu“? [otázka 4 písm. d)]
81.      Svojou
otázkou
4 písm. d)
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
pojem
„finančná
podpora“
uvedený v článku 13 ods. 7 písm. b)
nariadenia 2019/943,
ktorý
sa
podľa
tohto
ustanovenia
považuje
za
„súčasť
čistých
príjmov“,
zahŕňa
platby,
ktoré
sú
vyššie
ako
trhová
cena, v prospech
výrobcu
energie z obnoviteľných
zdrojov
na
základe
CPPA(44).
82.      Účastníci
konania
majú
na
túto
otázku
veľmi
odlišný
názor.
Podľa
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
je
záruka
realizačnej
ceny – ktorá
je
prípadne
aj
vyššia
ako
trhová
cena – v CPPA
dôležitou
súčasťou
finančnej
podpory
výrobcov
energie z obnoviteľných
zdrojov
(bod 15
vyššie).
Podľa
sporného
rozhodnutia
ani
podľa
názoru
CRU
však
nepredstavuje
„finančnú
podporu“ v zmysle článku 13 ods. 7
písm. b)
nariadenia
2019/943.
CRU
sa
domnieva,
že
to
môže
byť
len
podpora z verejných
prostriedkov v zmysle
štátnej
dotácie.
83.      Túto
argumentáciu
CRU
tak z dôvodu
širokého
pojmu
„finančná
podpora“,
ako
aj
zo
systematických a teleologických
dôvodov
nepovažujem
za
presvedčivú.
Podľa
môjho
názoru
sa
tento
pojem
vzťahuje
tak
na
štátnu,
ako
aj
na – prípadne
štátom
povolenú
alebo
iniciovanú – súkromnú
finančnú
podporu.
84.      Pojem
„finančná
podpora“
nie
je v nariadení
2019/943
vymedzený.
Tiež
nepodlieha – v každom
prípade
nie
výslovne – výhrade
uplatňovania článkov 107 a 108 ZFEÚ,
čo
by
mohlo
naznačovať,
že
sa
možno
vzťahuje
iba
na
štátnu
pomoc v zmysle
pojmu
pomoc
podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
Táto
výhrada
sa
naopak
vzťahuje
na
zmluvy o nákupe
elektriny – teda
na
súkromné
CPPA,
ktoré
sú
predmetom
sporu v tomto
prípade – upravené v článku 19a
nariadenia
2019/943
(článok 19a ods. 4),
takže
sa
zdá,
že
argumentácia
CRU
je
už z tohto
dôvodu
nesprávna.
85.      Podľa
môjho
názoru
sa
má článok 13 ods. 7 písm. b)
tohto
nariadenia
naopak v zásade
vzťahovať
na
akúkoľvek
formu
finančnej
podpory
výroby
elektriny – najmä z obnoviteľných
zdrojov
energie – bez
ohľadu
na
to,
či
pochádza z verejných
alebo
súkromných
zdrojov.
Potvrdzuje
to
potenciálne
zaradenie
CPPA
do
kategórií
prípustných
nástrojov
na
podporu
výroby
elektriny z obnoviteľných
zdrojov
energie a zaručenie
bezpečnosti
dodávok
stanovených v článkoch 19a,
19d a 21
nariadenia
2019/943.
86.      Podľa článku 19a
ods. 1
nariadenia 2019/943
členské
štáty
podporujú
uzatváranie
zmlúv o nákupe
elektriny s cieľom
zabezpečiť
predvídateľnosť
cien a dosiahnuť
ciele
týkajúce
sa
dekarbonizácie
stanovené v ich
integrovaných
národných
energetických a klimatických
plánoch a aj v súvislosti s energiou z obnoviteľných
zdrojov.
Podľa
odsekov
3 a 4
tohto
článku
môžu v tejto
súvislosti
koordinovaným
spôsobom
stanoviť
štátom
podporované
systémy
záruk
za trhové
ceny
na zníženie
finančných
rizík
spojených s neplnením
platieb
zo
strany
odberateľa v rámci
zmlúv o nákupe
elektriny,
súkromné
záruky
alebo
nástroje
na združovanie
dopytu
po
zmluvách o nákupe
elektriny.
Pritom
musí
štátom
podporovaný
systém
záruky
„bez
toho,
aby
boli
dotknuté
články 107 a 108 ZFEÚ…,
obsah[ovať]
ustanovenia,
ktorými
sa
zabraňuje
zníženiu
likvidity
na trhoch s elektrinou, a [nesmie
poskytovať]
podporu
na nákup
výroby
elektriny z fosílnych
palív“. Z rozhodnutia
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
nevyplýva,
či
je
realizačná
cena
zaručená v CPPA – ktorá
je
prípadne
dokonca
vyššia
ako
trhová
cena – zabezpečená
takým
štátom podporovaným systémom záruky alebo či predstavuje súkromnú záruku. V oboch
prípadoch
by
určite
išlo o finančnú
podporu,
ktorú
nariadenie
2019/943 v zásade
umožňuje.
87.      CPPA
by
sa
navyše
mohli
začleniť
do
systému
priamej
podpory
cien
pre
investície
do nových
zariadení
na výrobu
energie z obnoviteľných
zdrojov
vo forme
dvojsmerných
rozdielových
zmlúv
podľa článku 19d
nariadenia
2019/943,(45) príjmy z ktorých
sa
majú
rozdeliť
medzi
koncových
odberateľov
(odsek
5)(46).
Napokon
by
CPPA
mohli
byť
súčasťou
kapacitného
mechanizmu v zmysle článku 21 ods. 1
tohto
nariadenia.(47)
88.      „Finančná
podpora“ v zmysle článku 13 ods. 7 písm. b)
nariadenia
2019/943
môže
preto
určite
vyplývať
zo
štátnej
alebo
štátom
iniciovanej
podpory
zo
súkromných
zdrojov.
Zo
systematických a teleologických
dôvodov
však
tiež
nie
je
opodstatnené,
aby
sa
pri
výpočte
finančnej
kompenzácie
nezohľadnili
príjmy
na
základe
CPPA,
ktoré
sú
prípadne
vyššie
ako
trhová
cena.
89.      Tak
ako
nariadenie
prednostného
dispečingu
podľa článku 12 ods. 2
až
4
nariadenia
2019/943,
na
ktoré
sa
tiež
vzťahuje
výhrada
dodržiavania
pravidiel
pomoci
stanovených v článkoch 107,
108 a 109 ZFEÚ,
totiž
aj
finančná
kompenzácia
podľa článku 13 ods. 7
má
slúžiť
na
uprednostnenie
výroby a dodávok
energie z obnoviteľných
zdrojov,
resp.
ich
má
zabezpečiť. Z trochu
nekonzistentnej
judikatúry
Súdneho
dvora
navyše
vyplýva,
že
zákonom
nariadená
podpora
výroby
elektriny z obnoviteľných
zdrojov
energie
nevyhnutne
nespadá
pod
pojem
štátna
pomoc, a to
pokiaľ
sa
podpora
neposkytuje
práve
zo
„štátnych
prostriedkov“.(48) Široký
pojem
„finančná
podpora“,
či
už z verejných
alebo
súkromných
prostriedkov,
zohľadňuje
túto
myšlienku.
Normotvorca
Únie
ho
naopak
zjavne
zámerne
zvolil
tak,
aby
zahŕňal
rôzne
opatrenia,
ktorými
sa
poskytuje
finančná
podpora
na
výrobu
elektriny,
najmä z obnoviteľných
zdrojov
energie, a to
bez
ohľadu
na
to,
či
zodpovedajú
pojmu
pomoc
podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ alebo
nie.
90.      Na
otázku
4 písm. d)
teda
treba
odpovedať
tak,
že
pojem
„finančná
podpora“
uvedený v článku 13 ods. 7 písm. b)
nariadenia
2019/943 v zásade
zahŕňa
platby,
ktoré
sú
vyššie
ako
trhová
cena, v prospech
výrobcu
energie z obnoviteľných
zdrojov
na
základe
zmlúv o nákupe
elektriny,
ako
sú
CPPA, v zmysle článku 19a
nariadenia
2019/943.
V.      Návrh
91.      Preto
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
mu
položil
Supreme Court (Najvyšší
súd,
Írsko),
takto:
1.      a) Článok 13 ods. 7
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2019/943 z 5. júna
2019 o vnútornom
trhu s elektrinou priznáva
výrobcom s pevným
prístupom a zárukou
zásobovania,
voči
ktorým
sa
uplatní
netrhový
zostupný
redispečing,
nárok
na
finančnú
kompenzáciu,
ktorá
čo
najviac
zodpovedá
ušlým
hypotetickým
príjmom
(vrátane
ušlej
finančnej
podpory) v prípade
dodania
predmetného
množstva
elektrickej
energie
za
trhových
podmienok,
ale z ekonomického
hľadiska
ich
nevyhnutne
úplne
neneutralizuje.
Cieľom
slovného
spojenia
„neopodstatnene
nízk[a]
alebo
neopodstatnene
vysok[á]
kompenzáci[a]“
uvedeného v článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
je
poskytnúť
výrobcovi,
ktorého
sa
týka
taký
redispečing,
primeranú
finančnú
kompenzáciu.
Prevádzkovateľ
sústavy
má v tejto
súvislosti
určitú
mieru
voľnej
úvahy.
b)      Nárok
na
finančnú
kompenzáciu
podľa článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
nezávisí
od
toho,
či
výrobca,
ktorého
sa
týka
netrhový
zostupný
redispečing,
využíva
výhody
prednostného
dispečingu
alebo
nie, a splnenie
tohto
nároku
tiež
nemožno
podmieniť
takým
rozlišovaním
vo
vnútroštátnych
vykonávacích
opatreniach.
2.      Článok 13 ods. 7
nariadenia
2019/943,
hoci
priznáva
prevádzkovateľovi
sústavy
určitú
mieru
voľnej
úvahy,
spĺňa
podmienky
priameho
účinku,
pričom
nezakazuje
prijatie
vnútroštátnych
implementačných
alebo
vykonávacích
opatrení
na
vykonanie
tejto
voľnej
úvahy.
Tieto
opatrenia
však
nesmú
byť v rozpore s kritériami a metódami
výpočtu,
ktoré
sú v ňom
stanovené, a nesmú
prekračovať
medze
tejto
voľnej
úvahy,
čo
musí
preskúmať
vnútroštátny
súd.
3.      a)
Nárok
na
finančnú
kompenzáciu
sa
podľa
priamo
uplatniteľných
ustanovení článku 13
nariadenia
2019/943 v súlade s článkom 71 ods. 2
tohto
nariadenia
má
splniť
od
1. januára
2020,
pričom
jeho
splnenie
nemožno
odložiť
vnútroštátnymi
vykonávacími
opatreniami.
b)      Článok 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
neumožňuje
prijať
vnútroštátne
vykonávacie
opatrenia,
ktoré
–        v prípade
(netrhového zostupného) redispečingu obmedzujú nárok
na
finančnú
kompenzáciu
na
tých
výrobcov,
ktorí
sa
zúčastňujú
na
ex
ante (dennom)
trhu,
alebo
nepriznávajú
tento
nárok
takzvaným
výrobcom de
minimis,
–        rozširujú
nárok
na
finančnú
kompenzáciu v prípade
(netrhového
zostupného)
redispečingu na
sprostredkovateľa,
ktorý
nespĺňa
podmienky
stanovené v prvej
vete
tohto
ustanovenia.
To
nevylučuje,
aby
taký
sprostredkovateľ
plnil
funkciu
platobného
zástupcu,
pokiaľ
to
neohrozí
splnenie
nároku
výrobcu
na
kompenzáciu a nedôjde k nespravodlivému
presunu
rizika
platobnej
neschopnosti,
čo
musí
preskúmať
predkladajúci
vnútroštátny
súd.
c)      Pojem
„finančná
podpora“
uvedený v článku 13 ods. 7 písm. b)
nariadenia
2019/943 v zásade
zahŕňa
platby,
ktoré
sú
vyššie
ako
trhová
cena, v prospech
výrobcu
energie z obnoviteľných
zdrojov
na
základe
zmlúv o nákupe
elektriny
(Corporate Power Purchase Agreements) v zmysle článku 19a
nariadenia
2019/943.
1      Jazyk
prednesu:
nemčina.
2      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady z 5. júna
2019 o vnútornom
trhu s elektrinou
(Ú. v. EÚ L 158,
2019,
s. 54),
naposledy
zmenené
nariadením
Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2024/1747 z 13. júna 2024, ktorým sa menia nariadenia (EÚ) 2019/942 a (EÚ) 2019/943, pokiaľ ide o zlepšenie koncepcie trhu s elektrinou v Únii (Ú. v. EÚ L, 2024/1747, s. 1).
3      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 5. júna 2019 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrinou a o zmene smernice 2012/27/EÚ (Ú. v. EÚ L 158, 2019, s. 125),
naposledy
zmenená
smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2024/1711 z 13. júna 2024, ktorou sa menia smernice (EÚ) 2018/2001 a (EÚ) 2019/944, pokiaľ ide o zlepšenie koncepcie trhu s elektrinou v Únii (Ú. v. EÚ L, 2024/1711, s. 1).
4      Pozri
článok 3 nariadenia 2019/943
(„Zásady
týkajúce
sa
fungovania
trhov s elektrinou“),
podľa
ktorého
sa
okrem
iného
ceny
musia
tvoriť
na
základe
dopytu a ponuky
[písmeno
a)] a trhové
pravidlá
musia
podporovať
voľnú
tvorbu
cien a musia
predchádzať
opatreniam,
ktoré
bránia
tvorbe
cien
na
základe
dopytu a ponuky
[písmeno
b)].
5      Pozri článok 3 písm. c) a f)
nariadenia
2019/943.
6      Ako
predkladajúci
vnútroštátny
súd
správne
uvádza,
trhové
dispečingové
opatrenia
upravené v článku 12
nariadenia
2019/943
sa
teda
odlišujú
od
trhových,
resp.
netrhových
redispečingových opatrení
stanovených v článku 13
tohto
nariadenia. K redispečingu podľa
tejto
definície
dochádza,
keď
existuje
„fyzické
preťaženie“
alebo
keď
je z dôvodov
bezpečnosti
sústavy
potrebné
„obmedzenie
distribúcie“.
Netrhový
zostupný
redispečing, o ktorý
ide v tomto
prípade,
slúži
na
zníženie
podielu
výroby
elektriny z obnoviteľných
zdrojov
energie v sústave.
7      „Prednostný
dispečing“
je
podľa
článku 2 bodu 20
nariadenia 2019/943
„so
zreteľom
na
model
decentralizovaného
dispečingu
nasadzovanie
elektrární
na
základe
kritérií,
ktoré
sú
odlišné
od
ekonomického
poradia
ponúk a so
zreteľom
na
model
centralizovaného
dispečingu
nasadzovanie
elektrární
na
základe
kritérií
odlišných
od
ekonomického
poradia a od
obmedzení
siete a ktoré
uprednostňujú
nasadzovanie
určitých
technológií
výroby“.
Pojmy
„model
centralizovaného
dispečingu“ a „model
decentralizovaného
dispečingu“
sú
vymedzené v článku 2 bodoch 29 a 30
tohto
nariadenia.
8      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 25. októbra 2012 o energetickej efektívnosti, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 2009/125/ES a 2010/30/EÚ a ktorou sa zrušujú smernice 2004/8/ES a 2006/32/ES (Ú. v. EÚ L 315, 2012, s. 1).
9      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 23. apríla 2009 o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov energie a o zmene a doplnení a následnom zrušení smerníc 2001/77/ES a 2003/30/ES (Ú. v. EÚ L 140, 2009, s. 16).
10      Pozri
s. 27 a 28
sporného
rozhodnutia.
11      Pozri
tiež článok 19a
nariadenia
2019/943.
12      Rozsudok z 24. júna
2019
(C‑573/17,
EU:C:2019:530).
13      Článok 13 ods. 7 písm. b)
nariadenia
2019/943,
ktorého
predmetom
je
strata
„čistých
príjmov“,
sa
týka
len
netrhového
zostupného
redispečingu.
14      Podľa článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
nárok
na
finančnú
kompenzáciu
neexistuje v prípade
„výrobcov,
ktorí
akceptujú
zmluvu o pripojení, v ktorej
nie
je
zaručené
záväzné
zásobovanie
elektrinou“
(kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka).
15      Pozri
článok 13 ods. 7 písm. b)
druhú
vetu
nariadenia
2019/943.
Ako
je
zrejmé z otázky
4 písm. d), v prejednávanom prípade
je
sporné
len
to,
či
realizačná
cena
zaručená v CPPA,
pokiaľ
je
vyššia
ako
trhová
cena,
predstavuje
takú
„finančnú
podporu“
(pozri bod 81 a nasl.
nižšie).
16      Pozri
článok 13 ods. 7 písm. a)
nariadenia
2019/943
(„dodatočné
náklady
na
palivo v prípade
vzostupného
redispečingu alebo
zabezpečenie
záložného
tepla v prípade
zostupného
redispečingu“ – kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka).
17      Írsko v reakcii
na
otázku
Súdneho
dvora
položenú
na
pojednávaní
potvrdilo,
že
aj
finančná
kompenzácia
podľa článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943
podlieha v Írsku
dani.
18      Argumentáciu
uvedenú
Komisiou,
podľa
ktorej
má
ísť o „výnimku“ z prvej
metódy
výpočtu,
naopak
považujem
za
zavádzajúcu a nie
veľmi
užitočnú.
19      Jednotlivé
jazykové
verzie
sa v tomto
smere
navzájom
takmer
neodlišujú.
Vo
francúzskej
verzii
(„indûment“
namiesto
„injustifié“)
je
však
jednoznačnejšie
vyjadrené,
že v tejto
súvislosti
treba
vykonať
posúdenie
týkajúce
sa
primeranosti
kompenzácie.
20      Nie
sú
to
teda
ušlé
(hypotetické)
„čisté
príjmy“ v zmysle článku 13 ods. 7 písm. b)
nariadenia
2019/943.
To
navyše
naznačuje,
že v takom
prípade
sa
vôbec
neuplatní
prvá,
ale
len
druhá
metóda
výpočtu.
21      Pozri
tiež článok 13 ods. 7
druhú
vetu
nariadenia
2019/943
(„takáto
finančná
kompenzácia“).
22      Taká
záruka
minimálneho
príjmu
je
odchylne
od
zásady
stanovenej v článku 10 ods. 1
(„nesmie
existovať
ani
maximálny
ani
minimálny
limit
veľkoobchodnej
ceny
elektriny“)
zakotvená
len v článku 10 ods. 2
nariadenia
2019/943
(„nominovaní
organizátori
trhu s elektrinou
môžu
uplatňovať
harmonizované
limity
týkajúce
sa
maximálnych a minimálnych
zúčtovacích
cien
pre
denné a vnútrodenné časové
rámce“).
23      Aj v súvislosti s trhovým
redispečingom sa v článku 13 ods. 2
nariadenia
2019/943
hovorí
len o tom,
že
„zdroje
na
redispečing sa
vyberajú
spomedzi
výrobných
zariadení,
uskladňovania
energie
alebo
riadenia
odberu
na
základe
trhových
mechanizmov a musia
byť
finančne
kompenzované“
(kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka).
24      To
sa
týka
obchodovania s elektrinou v nasledujúci
deň,
ako
aj
krátkodobého
obchodovania s elektrinou.
25      Pozri článok 12 ods. 6 písm. b)
návrhu
Komisie z 30. novembra
2016
na
prijatie
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady o vnútornom
trhu s elektrinou
[COM(2016)
861
final]:
„90 % of
the net
revenues from the sale of
electricity on
the day‑ahead market that the generating or
demand facility would have generated without the curtailment or
redispatching request“.
26      Kompromis
týkajúci
sa
návrhu
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady o vnútornom
trhu s elektrinou z 18. januára
2019,
medziinštitucionálny dokument
2016/0379
(COD),
s. 66
(dostupný
na
4‑provisional‑agreement‑karins‑regulation‑on‑electricity‑en).
27      Ako
už
bolo
vysvetlené v poznámke
pod
čiarou
20
vyššie,
nevyhnutne
to
neplatí
pre
vzostupný
redispečing. V tomto
prípade
totiž
nemôžu
existovať
nijaké
ušlé
(hypotetické)
„čisté
príjmy“ v zmysle článku 13 ods. 7 písm. b)
nariadenia
2019/943,
takže
je
možné,
že
by
sa
mala
uplatniť
len
druhá
metóda
výpočtu s prihliadnutím
na
skutočné
príjmy a dodatočné
prevádzkové
náklady.
28      Ako
odporcovia v odvolacom
konaní
uviedli
aj
na
pojednávaní,
PPS
pozná
množstvo
elektriny,
ktorej
dodávku
zakáže
prostredníctvom
zostupného
redispečingu.
Trhové
príjmy
za
toto
množstvo
dosiahnuté
alebo
dosiahnuteľné v čase
redispečingu na
dennom
trhu
by
tiež
bolo
možné
zistiť.
Výrobca
má
zasa
informácie o svojich
vlastných
prevádzkových
nákladoch.
29      Pozri články 8,
12
až
18 a 28 a nasl.
nariadenia
2019/943.
30      Zdá
sa,
že
táto
otázka – ako
tiež
tvrdia
odporcovia v odvolacom
konaní a ako
CRU
potvrdzuje
vo
svojich
písomných
pripomienkach – sa
týka
skôr článku 12
než článku 13 ods. 7
nariadenia
2019/943. Článok 12 ods. 2
totiž
upravuje v zásade
prednostný
dispečing
(v zmysle
definície
uvedenej v článku 2 bode 20)
pre
zariadenia
na
výrobu
elektriny,
ktoré
využívajú
obnoviteľné
zdroje
energie a majú
inštalovaný
elektrický
výkon
menší
než
400 kW.
Podľa článku 12 ods. 4
to
môžu
členské
štáty
stanoviť
aj
pre
zariadenia
na
výrobu
elektriny,
ktoré
využívajú
vysoko
účinnú
kogeneráciu, s rovnakým
elektrickým
výkonom. Článok 12 ods. 6 v tejto
súvislosti
zabezpečuje,
aby
zariadenia
na
výrobu
elektriny
využívajúce
obnoviteľné
zdroje
energie
alebo
vysoko
účinnú
kogeneráciu,
ktoré
boli
uvedené
do
prevádzky
pred
4. júlom
2019 – a ktoré
pri
svojom
uvedení
do
prevádzky
podľa
pravidiel
platných
až
do
tohto
okamihu
využívali
výhody
prednostného
dispečingu
–,
mali
naďalej
výhody z prednostného
dispečingu.
Rozhodnutie,
ktoré
je
predmetom
sporu
vo
veci
samej,
nadväzuje
na
tieto
ustanovenia,
keďže
stanovuje
rôzne
metódy
výpočtu
pre
nárok
na
finančnú
kompenzáciu v závislosti
od
toho,
či
bolo
zariadenie
na
výrobu
elektriny
uvedené
do
prevádzky
pred
alebo
po
4. júli
2019.
31      Rozsudok z 24. júna
2019, C‑573/17,
EU:C:2019:530,
týkajúci
sa
otázky
priameho
účinku a prednosti
ustanovení
rámcového
rozhodnutia
Rady
2008/909/SVV z 27. novembra
2008 o uplatňovaní
zásady
vzájomného
uznávania
na
rozsudky v trestných
veciach,
ktorými
sa
ukladajú
tresty
odňatia
slobody
alebo
opatrenia
zahŕňajúce
pozbavenie
osobnej
slobody,
na
účely
ich
výkonu v Európskej
únii
(Ú. v. EÚ L 327,
2008,
s. 27).
32      Pozri
rozsudky z 24. júna
2019,
Popławski (C‑573/17,
EU:C:2019:530, bod 60 a nasl.), a z 18. decembra
2025,
Komisia/Poľsko
(Preskúmanie
judikatúry
Súdneho
dvora
ultra vires – Prednosť
práva
Únie)
(C‑448/23,
EU:C:2025:975, body 114
až
117 a tam
citovaná
judikatúra).
33      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 11. januára
2001,
Monte
Arcosu (C‑403/98,
EU:C:2001:6, body 26
až
28);
zo
14. apríla
2011,
Vlaamse Dierenartsenvereniging a Janssens (C‑42/10, C‑45/10 a C‑57/10,
EU:C:2011:253, bod 47 a nasl.); z 19. decembra
2019,
Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel (C‑386/18,
EU:C:2019:1122, body 63 a 64), a z 30. mája
2024,
Expedia
(C‑663/22,
EU:C:2024:433, body 40
až
42 a tam
citovaná
judikatúra).
34      Pozri
tiež
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Rantos vo
veci
Electrabel a i. (C‑633/23,
EU:C:2025:131, bod 34).
35      V tomto
zmysle
rozsudky z 8. marca 2022,
Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Priamy
účinok)
(C‑205/20,
EU:C:2022:168, bod 18), a z 21. decembra
2023,
Papier
Mettler Italia (C‑86/22,
EU:C:2023:1023, bod 76 a tam
citovaná
judikatúra).
36      V tomto
zmysle
rozsudok
zo
6. októbra
2015, T‑Mobile
Czech Republic a Vodafone
Czech Republic (C‑508/14,
EU:C:2015:657, bod 52 a tam
citovaná
judikatúra).
Pozri
tiež
návrhy,
ktoré
som
predniesla v spojených
veciach
ECB a Komisia/Corneli (C‑777/22 P a C‑789/22 P,
EU:C:2024:973, bod 87).
37      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky
zo
6. októbra
2015, T‑Mobile
Czech Republic a Vodafone
Czech Republic (C‑508/14,
EU:C:2015:657, bod 53 a tam
citovaná
judikatúra), a z 8. marca 2022,
Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Priamy
účinok)
(C‑205/20,
EU:C:2022:168, bod 19).
38      V tomto
zmysle
rozsudky z 3. septembra
2014,
GMAC
UK
(C‑589/12,
EU:C:2014:2131, bod 32), a z 21. decembra
2023,
Papier
Mettler Italia (C‑86/22,
EU:C:2023:1023, bod 77 a tam
citovaná
judikatúra).
Pozri
tiež
návrhy,
ktoré
som
predniesla
vo
veci
Impact (C‑268/06,
EU:C:2008:2, bod 96),
ako
aj v spojených
veciach
ECB a Komisia/Corneli (C‑777/22 P a C‑789/22 P,
EU:C:2024:973, bod 89).
39      Pozri
KOKOTT,
J.:
Zur unmittelbaren Wirkung des
Unionsrechts.
In:
Archiv des
öffentlichen Rechts,
2023,
Bd.
148,
s. 496 a nasl.,
na
s. 501.
40      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky
zo
6. októbra
2015, T‑Mobile
Czech Republic a Vodafone
Czech Republic (C‑508/14,
EU:C:2015:657, bod 53), a zo
14. januára
2021,
RTS
infra a Aannemingsbedrijf Norré‑Behaegel (C‑387/19,
EU:C:2021:13, bod 49),
ako
aj
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Rantos vo
veci
Electrabel a i. (C‑633/23,
EU:C:2025:131, body 34
až
36).
41      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 24. júna
2019,
Popławski (C‑573/17,
EU:C:2019:530, body 55
až
57 a tam
citovaná
judikatúra).
42      V tomto
zmysle
rozsudok z 24. júna
2019,
Popławski (C‑573/17,
EU:C:2019:530, body 53
až
58).
43      Pozri článok 2 bod 20
nariadenia
2019/943.
44      Corporate Power Purchase Agreements,
resp.
zmluvy o nákupe
elektriny – pozri článok 19a
nariadenia
2019/943
(pozri bod 15
vyššie).
45      Podľa
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
majú
CPPA
spravidla
formu
„rozdielových
zmlúv“
(bod 15
vyššie).
46      Taký
systém
by
navyše
Komisia v súlade s článkom 19d ods. 3
nariadenia
2019/943
tiež
musela
posúdiť
podľa článkov 107 a 108 ZFEÚ.
47      Pozri
s. 59 a 60
írskeho
plánu
mechanizmu
kapacity
zo
16. decembra
2019
(dostupný
na
updated_ireland_implementation_plan.pdf), podľa ktorého majú CPPA
pokryť
15 % dopytu
po
elektrine.
Taký
mechanizmus
kapacity v zásade
tiež
patrí
do
pôsobnosti článkov 107 a 108 ZFEÚ – pozri
rozsudok z 2. septembra
2021,
Komisia/Tempus Energy a Tempus Energy
Technology (C‑57/19 P,
EU:C:2021:663).
48      Otázky
týkajúce
sa
vymedzenia,
ktoré
vznikajú v tejto
súvislosti,
najmä
pokiaľ
ide o použitie
„štátnych
prostriedkov“ a možnosť
pripísať
ho
štátu,
sú
často
veľmi
sporné a ťažko
sa
posudzujú – pozri
rozsudky z 13. marca 2001,
PreussenElektra (C‑379/98,
EU:C:2001:160, bod 57 a nasl.); z 28. marca 2019,
Nemecko/Komisia
(C‑405/16 P,
EU:C:2019:268, bod 52 a nasl.), a z 26. septembra
2024,
Covestro Nemecko a Nemecko/Komisia
(C‑790/21 P a C‑791/21 P,
EU:C:2024:792, bod 84 a nasl.).