61986O0175
KENDELSE AFSAGT AF FORMANDEN
FOR DOMSTOLENS ANDEN AFDELING DEN 5. SEPTEMBER
5. september 1986 (
*1
)
I sag 175/86 R,
R. M, tjenestemand ved Rådet for De europæiske Fællesskaber, ved advokat F. Entringer, Luxembourg, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Entringer, 2, rue du Palais de Justice,
sagsøger,
mod
Rådet for De europæiske Fællesskaber, ved advokat M. Grossmann, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos J. Käser, direktør for Den europæiske Investeringsbanks juridiske tjeneste, 100, boulevard Konrad-Adenauer,
sagsøgt,
hvorunder der er fremsat begæring om, at det i form af en foreløbig forholdsregel statueres, at gennemførelsen af Rådets afgørelse nr. 528/86 af 13. juni 1986 om fjernelse af sagsøgeren fra tjenesten i medfør af vedtægtens artikel 86, stk. 2, udsættes,
har
FORMANDEN FOR ANDEN AFDELING
i henhold til procesreglementets artikel 9, stk. 4, og artikel 96 afsagt
følgende
KENDELSE
1
Ved stævning, indleveret til Domstolens justitskontor den 16. juli 1986, har R. M., tjenestemand i lønklasse LA 7 ved Rådet, anlagt sag med påstand om principalt annullation af Rådets generalsekretærs afgørelse nr. 529/86 af 13. juni 1986 om - fjernelse af M. fra tjenesten med virkning fra 16. september 1986.
2
Ved begæring om foreløbige forholdsregler, indleveret samme dag, har sagsøgeren i medfør af artikel 83 i Domstolens procesreglement og artikel 91, stk. 4, i vedtægten for tjenestemænd i De europæiske Fællesskaber nedlagt påstand om udsættelse af gennemførelsen af denne afgørelse.
3
Sagsøgeren blev udnævnt til tjenestemand på prøve i lønklasse LA 7 den 14. maj 1982. Han tiltrådte Rådets tjeneste den 1. juli 1982 og blev udnævnt til fastansat tjenestemand med virkning fra 1. april 1983 ved Rådets afgørelse af 20. april 1983.
4
Da sagsøgeren tiltrådte sin stilling, bekræftede han ved to erklæringer af 1. juli 1982, at han var gift med W. O., at han havde forsørgerpligt over for to børn i dette ægteskab, og at hans ægtefælle ikke oppebar familietillæg. En erklæring af samme indhold blev gentaget af sagsøgeren den 13. april 1983. I forbindelse med disse erklæringer forpligtede sagsøgeren sig ligeledes til straks skriftligt at give Rådets administration meddelelse om enhver eventuel ændring i sine forhold.
5
På grundlag af disse erklæringer udbetalte Rådet ham fra 1. juli 1982 indtil juni 1985 de dagpenge og bosættelsespenge, familietillæg og årlige rejseudgifter, der er fastsat for tjenestemænd.
6
Det fremgår af sagen, at ægtefællerne M.-O. blev skilt ved dom afsagt af retten i Haarlem den 14. november 1981. Skilsmissedommen blev indført i civilstandsregistrene i Haarlemmermeer kommune den 24. april 1982 på begæring af fru O. Retten i Haarlem tillagde under en sag, hvor de fraskilte ægtefæller var til stede, fru O. forældremyndigheden over de to børn i det opløste ægteskab ved dom af 8. juli 1982.
7
Først ved skrivelse af 14. juni 1985 fra fru O. fik Rådets administration kendskab til den endelige skilsmisse og til den førnævnte dom af 8. juli 1982. I øvrigt fremgår det af en skrivelse af 25. juli 1985 sendt til Rådet af Raad van Arbeid, at sidstnævnte har udbetalt familietillæg til fru W. O. for de børn, som hun har forsørgerpligt for, indtil 1. oktober 1982 og fra 1. juli 1984.
8
Desuden fremgår det af sagen, at M., siden han tiltrådte sin stilling ved Rådet, i Belgien ved fem udeblivelsesdomme er blevet dømt til betaling af en række beløb. Der er til Rådets administration blevet rettet krav om tvangsfuldbyrdelse mod ham for et samlet beløb på ca. 1350000 BFR i form af privat gæld.
9
På grundlag af disse omstændigheder besluttede Rådets administration i oktober 1985 at indlede disciplinærsag mod M. Den 28. oktober 1985 tilsendte Rådets generalsekretær M. en note, i hvilken han fastslog, at denne groft og forsætligt havde tilsidesat de forpligtelser, som påhvilede ham i henhold til vedtægten. Samme konstatering findes i indberetningen til disciplinærrådet den 4. marts 1986.
10
Denne indberetning blev tilstillet M. den 9. marts 1986 og akterne i forbindelse hermed blev tilstillet ham den 26. marts 1986.
11
Under disciplinærsagen blev M. hørt af generalsekretæren og disciplinærrådet vedrørende de faktiske omstændigheder, som lå til grund for disciplinærsagen. Han fremførte indsigelser vedrørende disciplinærsagens forløb, men nægtede at udtale i om sagens indhold.
12
Den 16. maj 1986 afgav disciplinærrådet den i artikel 7 i vedtægtens bilag IX nævnte udtalelse. Det konstaterede heri, at M. havde begået en grov pligtforsømmelse, men at der burde gives ham mulighed for rehabilitering, og fandt, at degradation til lønklasse LA 8 ville være en passende sanktion.
13
Afgørelsen om fjernelse fra tjenesten blev truffet af generalsekretæren den 13. juni 1986. På siderne 6 og 7 i denne afgørelse konstaterer denne myndighed et stadigt forsæt hos M. til at tilsidesætte loyalitets- og tillidsbåndene mellem tjenestemanden og Rådet, samt at han ikke er i besiddelse af den integritet og de moralske egenskaber, der kræves for at udøve noget hverv som EF-tjenestemand. I øvrigt nævner generalsekretæren subsidiært, at M.'s tilsidesættelse af sine private forpligtelser samt de domfældelser, som han forsætligt har unddraget sig, viser en åbenbar foragt for myndighederne i det land, hvor han gør tjeneste. Den af disciplinærrådet omtalte rehabilitering er derfor rent teoretisk, og den foreslåede sanktion er for mild i forhold til forseelsens grovhed.
14
Ved fortrolig skrivelse til formanden for disciplinærrådet af 4. juni 1986 redegjorde generalsekretæren for sine grunde til at fravige disciplinærrådets udtalelse. Han anførte, at grovheden af M.'s handlinger kræver en strengere sanktion end den af disciplinærrådet foreslåede, så meget mere som M. på intet tidspunkt havde forsøgt at give nogen forklaring på sin adfærd, men tværtimod havde begrænset sig til ved hjælp af formaliteter at forsøge at unddrage sig den sag, der var indledt mod ham.
15
Ved begæring om foreløbige forholdsregler har sagsøgeren nedlagt påstand om, at det pålægges Rådet at udsætte gennemførelsen af afgørelsen af 13. juni 1986 i afventning af den endelige afgørelse af sagens realitet, enten som følge af hans klage af 14. juli 1986 i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 3, eller ved Domstolens dom.
16
For at godtgøre, at udsættelse af gennemførelsen af den trufne afgørelse er uopsættelig, har sagsøgeren gjort gældende, at afgørelsen klart skader ham.
17
Med hensyn til sagens realitet har sagsøgeren fremført fem søgsmålsgrunde mod den anfægtede afgørelse: generalsekretærens partiskhed og tilsidesættelse af retten til forsvar, manglende begrundelse for sanktionens skærpelse i forhold til disciplinærrådets udtalelse, tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, i vedtægtens bilag IX, åbenbar vildfarelse ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder og misforhold mellem sanktionen og den forseelse, der skal være begået.
18
Rådet har i sit indlæg af 25. august 1986 bestridt, at sagsøgerens begæring er begrundet, og har anført, at sagsøgeren ikke vil lide et uopretteligt tab ved en gennemførelse af den anfægtede afgørelse.
19
Da parterne fuldt ud har redegjort for deres respektive synspunkter i deres indlæg og fremlagt alle de dokumenter, som det er nødvendigt at have kendskab til for at tage stilling til begæringen om foreløbige forholdsregler, er det ufornødent at indlede bevisførelse eller høre parternes mundtlige indlæg.
20
Ifølge procesreglementets artikel 83, stk. 2, påhviler det sagsøgeren at angive dels de omstændigheder, der medfører uopsættelighed, dels de faktiske og retlige grunde til, at den begærede foreløbige forholdsregel umiddelbart forekommer berettiget {/umus boni juris).
21
Uden at det er nødvendigt at behandle den første betingelse i den nævnte bestemmelse og uden på nogen måde at foregribe afgørelsen af hovedsagen bemærkes, at anbringenderne til støtte for den begærede foreløbige forholdsregel ikke er tilstrækkeligt bevist.
22
Hvad angår generalsekretærens påståede partiskhed og den påståede tilsidesættelse af retten til forsvar, bemærkes, at de personer, som skal varetage gennemførelsen af en disciplinærsag, ikke må være forudindtagede og skal være åbne for alle den berørtes bemærkninger og argumenter. Imidlertid er der intet i hverken ordlyden af noten af 28. oktober 1985 eller indberetningen af 4. marts 1986, der viser, at generalsekretæren skulle have været forudindtaget mod M. og ikke skulle have været åben for hans forklaringer. Noten af 28. oktober gav udtrykkeligt M. mulighed for at fremsætte sine bemærkninger. Med hensyn til indberetningen af 4. marts fremgår det af denne, at den blot har til formål at verificere de faktiske omstændigheders rigtighed og at vurdere dem. Under disse omstændigheder må det første anbringende umiddelbart forkastes.
23
Hvad angår anbringendet om, at skærpelsen af sanktionen ikke er begrundet, fremgår det af selve afgørelsen, navnlig siderne 6 og 7, at generalsekretæren har angivet grundene til, at han anså det for nødvendigt, da han ikke havde fundet nogen formildende omstændighed, at fravige disciplinærrådets udtalelse. Det andet anbringende må derfor umiddelbart forkastes.
24
Med hensyn til tilsidesættelsen af artikel 7, stk. 1, i vedtægtens bilag IX, hvorefter disciplinærrådet skal afgive en begrundet udtalelse inden en måned efter den dag, hvor sagen blev forelagt for det, står det fast, at disciplinærrådet har overskredet denne frist. I betragtning af de særlige karakteristika ved de sager, som omhandles i vedtægtens bilag IX, og i betragtning af vedtægtens øvrige bestemmelser om disciplinærsager kan denne frist imidlertid ikke betragtes som en bindende frist, der har til følge, at retsakter, som vedtages efter dens udløb, er ugyldige (jfr. dom af 4. februar 1970, van Eick mod Kommissionen, 13/69, Sml. s. 1). Heraf følger, at det tredje anbringende umiddelbart må forkastes.
25
Med hensyn til anbringenderne om en åbenbar vildfarelse ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder og om sanktionens uforholdsmæssighed bemærkes, at de faktiske omstændigheder, der er lagt til grund for afgørelsen, ikke i det væsentlige er blevet bestridt af sagsøgeren. I den foreliggende sag kan Domstolen desuden ikke sætte sin bedømmelse af de faktiske omstændigheder i stedet for disciplinærmyndighedens, bortset fra tilfælde af åbenbar vildfarelse eller magtfordrejning. Det må umiddelbart konstateres, at den omstændighed, at en tjenestemand fjernes fra tjenesten, fordi han forsætligt og gentagne gange har afgivet urigtige erklæringer om sin civilstand og sine forsørgerforpligtelser og på grundlag heraf i tre år har oppebåret familietillæg og godtgørelser, hverken er en åbenbar vildfarelse eller magtfordrejning.
26
Med hensyn til det af sagsøgeren anførte om, at han ikke har haft kendskab til den endelige skilsmisse, er det tilstrækkeligt at bemærke, at det i den dom, som retten i Haarlem afsagde den 8. juli 1982, konstateres, at begge ægtefæller personligt var mødt, at fru O. havde begæret skilsmisse samt fremsat en række krav i forbindelse hermed, og at der efter den endelige skilsmisse skulle træffes afgørelse vedrørende de mindreårige børn. Herefter forekommer sagsøgerens argumenter i forbindelse med begæringen om foreløbige forholdsregler ikke tilstrækkeligt overbevisende. Det fjerde og femte anbringende må derfor ligeledes forkastes.
27
Da ingen af de faktiske og retlige anbringender, som sagsøgeren har fremført, umiddelbart forekommer berettigede, kan begæringen om udsættelse ikke tages til følge.
28
På sagens nuværende trin vil afgørelsen om sagens omkostninger være at udsætte.
Af disse grunde
bestemmer
FORMANDEN FOR ANDEN AFDELING
i henhold til procesreglementets artikel 9, stk. 4, og artikel 96
og efter at have hørt generaladvokaten:
1)
Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
2)
Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
Således bestemt i Luxembourg den 5. september 1986.
P. Heim
Justitssekretær
K. Bahlmann
Formand for anden afdeling
(
*1
) – Processprog: Fransk.