61983CJ0147_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 19 . juli 1983, har Muenchener Import-Weinkellerei Herold Binderer GmbH, Muenchen, Forbundsrepublikken Tyskland, anlagt sag, hvori der er nedlagt paastand om
, principalt, at artikel 2, stk . 3, litra g ), i Kommissionens forordning nr . 1224/83 af 6 . maj om anden aendring af forordning nr . 997/81 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende betegnelse og praesentation af vin og druemost ( EFT L 134, s . 1 ) annulleres i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, for saa vidt bestemmelsen forbyder anvendelsen af udtrykkene »spaetgelesen« og »ausgelesen« ved oversaettelse til tysk af oplysninger vedroerende vin af hoejere kvalitet importeret fra tredjelande,
, subsidiaert, at De europaeiske Faellesskaber i henhold til traktatens artikel 215 tilpligtes at erstatte sagsoegeren de tab, som denne har lidt, fordi sagsoegeren paa grund af den naevnte forordning ikke laengere har mulighed for at anvende benaevnelserne »spaetgelesen« og »ausgelesen« .
2 Det sagsoegende selskab importerer og forhandler vin fra andre medlemsstater og tredjelande i Forbundsrepublikken Tyskland . Selskabet har navnlig specialiseret sig i import af vin fra Ungarn og Jugoslavien, hvor der traditionelt fremstilles vine med benaevnelser, som kan oversaettes til tysk ved »Spaetlese« og »Auslese«, og som til en vis grad, ( hvilket udgoer et af de omstridte punkter ) minder om de »Spaetlesen« og »Auslesen«, som fremstilles i Forbundsrepublikken Tyskland .
3 Raadets forordning nr . 355/79 af 5 . februar 1979 om fastsaettelse af almindelige regler for betegnelse og praesentation af vin og druemost ( EFT L 54, s . 99 ) bestemmer i artikel 30, stk . 7 _:
»I etiketbetegnelsen for importerede produkter gives de i artikel 27, 28 og 29 naevnte angivelser paa et eller flere af Faellesskabets officielle sprog .
Dog angives
, ...
, benaevnelser, som vedroerer en hoejere kvalitet, jfr . artikel 28, stk . 2, litra c ),
, ...
, ...
, ...
paa et af de officielle sprog i det tredjeland, hvori produktet har sin oprindelse . Disse oplysninger kan desuden gives paa et af Faellesskabets officielle sprog .
Der kan ved hjaelp af genemfoerelsesbestemmelser gives naermere regler for anvendelsen af en raekke af de benaevnelser, der fremkommer ved oversaettelse af de i andet afsnit omhandlede angivelser.«
Forordningens artikel 43 bestemmer, at betegnelse og praesentation af vin ikke maa kunne foere til forveksling med hensyn til vinens art, oprindelse og sammensaetning .
4 Kommissionens forordning nr . 997/81 af 26 . marts 1981 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende betegnelse og praesentation af vin og druemost ( EFT L 106, s . 1 ) bestemmer i artikel 2, stk . 2, stk . 4, som er en gennemfoerelsesbestemmelse til ovennaevnte artikel 30, stk . 7, i forordning nr . 355/79, at »en angivelse vedroerende en hoejere kvalitet ... ikke med henblik paa anfoerelse paa etiketten for en indfoert vin [maa] oversaetttes til tysk ved noget af foelgende udtryk :... »Spaetlese«, »Auslese«...« .
5 Som foelge af denne bestemmelse henvendte sagsoegeren sig til Forbundsrepublikkens kompetente myndigheder og til Kommissionen og foreslog, at firmaet anvendte adjektivformerne af benaevnelserne »Spaetlese« og »Auslese«, dvs . henholdsvis »spaetgelesen« og »ausgelesen«, for saaledes dels at overholde den nye forordning, dels at oversaette de tilsvarende ungarske benaevnelser saa noejagtigt som muligt . Dette forslag blev accepteret af Kommissionen i skrivelse af 14 . august 1981, hvilket var grunden til, at sagsoegeren efter eget udsagn besluttede at importere og saelge vin fra Ungarn og Jugoslavien i Forbundsrepublikken Tyskland under disse benaevnelser .
6 Herefter udstedte Kommissionen ovennaevnte forordning nr . 1224/83 af 6 . maj 1983, som i artikel 1, stk . 3, litra g ), bestemmer, at » ... en angivelse vedroerende en hoejere kvalitet ... ikke med henblik paa anfoerelse paa etiketten paa en indfoert vin [maa] oversaettes til tysk med noget af foelgende udtryk :... »Spaetlese«, »Auslese« _... samt »spaetgelesen« og »ausgelesen«.«
7 Forbudet mod at anvende adjektivformerne begrundes paa foelgende maade i femte betragtning i praeambelen til forordning nr . 1224/83 : »for at hindre at forbrugerne vildledes med hensyn til den hoejere kvalitet, der angives for visse vine, som indfoeres til Faellesskabet, og som er underkastet mindre strenge maerkningskrav, uden at der samtidig skabes forskelsbehandling for saa vidt angaar betegnelsen af disse vine og vine med oprindelse i Faellesskabet, boer der tages hensyn til de saerlige klimaforhold, hvorunder den indfoerte vin er fremstillet, og etiketten paa den indfoerte vin boer derfor ikke kunne omfatte udtrykkene »spaetgelesen« og »ausgelesen«, selv om disse er en oversaettelse af udtryk, som er i overensstemmelse med bestemmelserne i oprindelsestredjelandet« .
8 Det er saaledes artikel 1, stk . 3, litra g ), i forordning nr . 1224/83, der er genstand for naervaerende sag, hvori der er nedlagt paastand om, principalt at den omtvistede bestemmelse annulleres, subsidiaert, at Faellesskabet tilpligtes at erstatte sagsoegeren de tab, som denne haevder at lide paa grund af forbudet mod i fremtiden at anvende benaevnelserne »spaetgelesen« og »ausgelesen« .
Annullationspaastanden
9 Kommissionen og Forbundsrepublikken Tysklands regering, der er indtraadt i sagen som intervenient, har anfoert, at paastanden ikke kan realitetsbehandles, da de anfaegtede bestemmelser i den omtvistede forordning hverken beroerer sagsoegeren umiddelbart eller individuelt .
10 Det sagsoegende selskab har heroverfor gjort gaeldende, at annullationspaastanden boer antages til realitetsbehandling, da oversaettelsesforbudet, jfr . den omtvistede bestemmelse i forordning nr . 1224/83, kun kan ramme etikettering af vin fra Ungarn og Jugoslavien, som udelukkende er bestemt for markedet i Forbundsrepublikken Tyskland, hvor alene sagsoegeren og to andre virksomheder har importeret og forhandlet saadanne vine . Paa grund af statshandelslandenes praksis, hvorefter der indgaas langfristede leveringskontrakter med visse eneimportoerer i importlandene, har disse erhvervsdrivende specialiseret sig paa den maade, at de hver for sig importerer helt forskellige vine ; omstaendighederne i forbindelse med tilblivelsen af den omtvistede bestemmelse beviser endelig, at den i virkeligheden udelukkende retter sig mod sagsoegeren .
11 Ifoelge traktatens artikel 173, stk . 2, kan et af private anlagt annullationssoegsmaal kun antages til realitetsbehandling, saafremt den anfaegtede retsakt, selv om denne er udfaerdiget i form af en forordning, dog reelt er en beslutning, der beroerer sagsoegeren umiddelbart og individuelt . Denne bestemmelse har navnlig til formaal at undgaa, at Faellesskabets institutioner ved blot at anvende forordningsformen faar mulighed for at afskaere en privatperson fra at anlaegge sag til proevelse af en beslutning, der beroerer ham umiddelbart og individuelt, og saaledes at tydeliggoere, at den valgte form ikke kan aendre arten af en retsakt .
12 Som fastslaaet af Domstolen i dom af 6 . oktober 1982 ( Alusuisse Italia/Raadet, 307/81, Sml . 1982, s . 3463 ) skal en privatpersons soegsmaal imidlertid afvises, saafremt det er rettet mod en almengyldig forordning, jfr . traktatens artikel 189, stk . 2 . Ifoelge Domstolens faste praksis sondres der mellem en forordning og en beslutning alt efter, om den omhandlede retsakt er almengyldig eller ej . Der skal derfor tages stilling til arten af den anfaegtede retsakt og navnlig til dens tilsigtede eller faktiske retsvirkninger .
13 I denne forbindelse bemaerkes, at den anfaegtede bestemmelse i den omtvistede forordning indeholder et forbud mod, at samtlige de erhvervsdrivende, som allerede importerer eller paataenker at importere bestemte vine fra tredjelande til Faellesskabet, ved oversaettelse anvender bestemte betegnelser . Denne foranstaltning har saaledes almengyldig betydning for importoerer, da den finder anvendelse paa objektivt afgraensede forhold og har retsvirkninger over for generelt og abstrakt afgraensede personkredse . Som allerede fastslaaet af Domstolen mister en retsakt i oevrigt ikke sin forordningskarakter, fordi det er muligt at afgoere, hvor mange eller endog hvilke retssubjekter, retsakten paa et givet tidspunkt skal gaelde for .
14 Som allerede fastslaaet af Domstolen kan sondringen mellem en forordning og en beslutning endelig kun gennemfoeres paa grundlag af selve retsaktens beskaffenhed og de retsvirkninger, den har, men ikke paa grundlag af de naermere regler ved dens tilblivelse .
15 Herefter kan det fastslaas, at sagsoegeren ikke er beroert individuelt af den omtvistede bestemmelse i forordning nr . 1424/83, og at bestemmelsen saaledes ikke kan anfaegtes af sagsoegeren i medfoer af traktatens artikel 173, stk . 2 . Annullationspaastanden kan saaledes ikke antages til realitetsbehandling .
Den subsidiaere paastand om Kommissionens ansvar
16 Det sagsoegende selskab har anfoert, at selv om Domstolen ikke annullerer den anfaegtede bestemmelse, er det klart, at den paavirker selskabet maerkbart, for saa vidt angaar »dens etablerede og udoevede handel« . Det var nemlig paa grund af den billigelse af anvendelsen af benaevnelserne »spaetgelesen« og »ausgelesen«, som Kommissionen udtalte den 14 . august 1981, at selskabet mente at kunne investere betydelige beloeb med henblik paa at importere og saelge vin fra Ungarn og Jugoslavien i Forbundsrepublikken Tyskland . Faellesskabet er derfor forpligtet til at erstatte dette tab . Det sagsoegende selskab har anfoert, at det er umuligt at opgoere tabet noejagtigt, men at det har tilstraekkelig retlig interesse til, at Domstolen her og nu kan fastslaa, at Faellesskabet er erstatningspligtigt .
17 Kommissionen og Forbundsrepublikken Tyskland har foerst anfoert, at paastanden boer afvises, da der kun bestaar en hypotetisk mulighed for, at det paastaaede tab opstaar, og da sagsoegeren ikke har godtgjort, at der bestaar en aarsagssammenhaeng mellem Kommissionens handlinger og importmulighedernes udvikling .
18 Kommissionen og Forbundsrepublikken Tyskland har videre gjort gaeldende, at der i hvert fald maa statueres frifindelse, da der i den foreliggende sag ikke foreligger en tilstraekkelig kvalificeret overtraedelse af en retsregel af hoejere gyldighed til beskyttelse af private . Kommissionens udtalelse af 14 . august 1981 havde kun til formaal og foelge at fastlaegge retsstillingen paa et givet tidspunkt, og sagsoegeren har ikke noget krav paa, at denne stilling opretholdes . Endelig indeholder forordning nr . 1424/83 en raekke meget smidige overgangsbestemmelser netop med det formaal at undgaa, at beroerte virksomheder paafoeres urimelige tab .
19 Som allerede fastlaaet af Domstolen i en raekke domme ( dom af 2 . juni 1976, Kampffmeyer m.fl./Kommissionen og Raadet, 56-60/74, Sml . s . 711 ; dom af 2 . marts 1977, Eier-Kontor/Raadet og Kommissionen, 44/76, Sml . s . 393 ) er traktatens artikel 215 ikke til hinder for, at der ved Domstolen anlaegges sag med henblik paa at fastslaa Faellesskabets erstatningsansvar, selv om skadelidtes tab endnu ikke kan opgoeres noejagtigt, men der skal i saa fald vaere tale om umiddelbart forestaaende og med tilstraekkelig sikkerhed paaregnelige skader .
20 Det bemaerkes, at disse betingelser ikke er opfyldt i den foreliggende sag . Det sagsoegende selskabs paastande vedroerende det tab, som det paastaar at have lidt, er nemlig baade usikre og uklare . I sit indlaeg vedroerende Kommissionens afvisningspaastand har selskabet blot paastaaet »Faellesskaberne forpligtet til at erstatte skade, som eventuelt kan opstaa i fremtiden« som foelge af forbudet mod at anvende visse oversaettelser samt anfoert, at skaden »forekommer mulig« . En raekke spoergsmaal, som Domstolen i denne forbindelse har stillet under den mundtlige forhandling, har heller ikke gjort det muligt at fastslaa, at der var tale om et umiddelbart forestaaende og med tilstraekkelig sikkerhed paaregneligt tab .
21 Der kan saaledes heller ikke gives sagsoegeren medhold i paastanden om Faellesskabets ansvar, uden at Domstolen i oevrigt finder det fornoedent at afgoere, om dette skyldes formalitets- eller realitetshensyn .
22 Herefter kan det fastslaas, at sagen i det hele boer afvises .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
23 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom . Sagsoegeren har tabt sagen og skal derfor afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( femte afdeling )
1 ) Sagen afvises .
2 ) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger .