Sag C-100/21
QB
mod
Mercedes-Benz Group AG, tidligere Daimler AG
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Ravensburg)
Domstolens dom (Store Afdeling) af 21. marts 2023
»Præjudiciel forelæggelse – tilnærmelse af lovgivningerne – typegodkendelse af motorkøretøjer – direktiv 2007/46/EF – artikel 18, stk. 1 – artikel 26, stk. 1 – artikel 46 – forordning (EF) nr. 715/2007 – artikel 5, stk. 2 – motorkøretøjer – dieselmotor – emission af forurenende stoffer – ventil til udstødningsgasrecirkulation (EGR-ventil) – nedbringelse af nitrogenoxid-emissioner (NOx) begrænset af et »temperaturinterval« – manipulationsanordning – beskyttelse af interesserne for en individuel køber af et køretøj, der er udstyret med en ulovlig manipulationsanordning – erstatningskrav uden for kontraktforhold mod køretøjsfabrikanten – metode til beregning af erstatningens størrelse – effektivitetsprincippet – artikel 267 TEUF – formaliteten – indbringelse af en sag for Domstolen af en ret sat af en enkelt dommer«
1.        Tilnærmelse af lovgivningerne – motorkøretøjer – emissioner fra personbiler og lette erhvervskøretøjer – forordning nr. 715/2007 – manipulationsanordning – begreb – anordning, der på grundlag af udendørstemperaturen og højden reducerer effektiviteten af de pågældende køretøjers recirkulationssystem for forurenende gas under køretøjets normale drifts- og brugsforhold – omfattet
[Europa Parlamentets og Rådets forordning nr. 715/2007, art. 3, nr. 10), art. 4, stk. 2, og art. 5, stk. 1]
(jf. præmis 58)
2.        Tilnærmelse af lovgivningerne – motorkøretøjer – emissioner fra personbiler og lette erhvervskøretøjer – direktiv 2007/46 – forordning nr. 715/2007 – fabrikanternes forpligtelser med hensyn til typegodkendelse – forbud mod anvendelse af manipulationsanordninger, der mindsker effektiviteten af emissionsbegrænsningssystemer – undtagelser – beskyttelse af motoren mod beskadigelse eller havari og for at sikre køretøjets driftssikkerhed – rækkevidde – anordning, der på grundlag af udendørstemperaturen og højden reducerer effektiviteten af de pågældende køretøjers recirkulationssystem for forurenende gas under køretøjets normale drifts- og brugsforhold – ikke omfattet
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 715/2007, art. 5, stk. 2, litra a)]
(jf. præmis 60-66)
3.        Tilnærmelse af lovgivningerne – motorkøretøjer – emissioner fra personbiler og lette erhvervskøretøjer – direktiv 2007/46 – forordning nr. 715/2007 – beskyttede interesser – begreb – køberens særlige interesser – omfattet – tilsidesættelse af fabrikanternes forpligtelse til at markedsføre køretøjer, der opfylder kravene – ret til erstatning for skade påført køberen – regler for opnåelse – overholdelse af princippet om, at skadeserstatningen skal være effektiv og passende, og princippet om forbud mod ugrundet berigelse
(Europa Parlamentets og Rådets forordning nr. 715/2007, art. 5, stk. 2, og art. 13, stk. 1)
(jf. præmis 78-85 og 88-96 samt domskonkl.)
Resumé
I 2014 erhvervede QB hos en brugtvognsforhandler et brugt køretøj af mærket Mercedes-Benz, model C 220 CDI, med en generation Euro 5-dieselmotor. Dette køretøj, der blev markedsført af køretøjsfabrikanten Mercedes-Benz Group AG (tidligere Daimler AG), var blevet indregistreret første gang i 2013. Det nævnte køretøj var udstyret med motorstyringssoftware, som reducerede udstødningsrecirkulationsraten, når udendørstemperaturen blev lavere end en bestemt tærskel, hvilket førte til højere nitrogenoxid-emissioner (NOx). Denne recirkulation var således kun fuldt ud effektiv, hvis udendørstemperaturen ikke var lavere end denne tærskel.
QB anlagde sag ved Landgericht Ravensburg (den regionale ret i første instans i Ravensburg, Tyskland), der var den forelæggende ret, med påstand om erstatning for den skade, som Mercedes-Benz Group havde påført ham ved at udstyre det pågældende køretøj med manipulationsanordninger, der var forbudt i henhold til forordningen om typegodkendelse af motorkøretøjer (1).
Denne forordning tilsigter at sikre en høj grad af miljøbeskyttelse og nærmere bestemt at reducere dieselmotorkøretøjers NOx-emissioner betydeligt for at forbedre luftkvaliteten og overholde grænseværdierne for forurening (2). I forordningen defineres »manipulationsanordning« som »enhver anordning, som registrerer temperatur, køretøjets hastighed, motorens omdrejningstal (rpm), det anvendte gear, vakuum i indsugningsmanifolden eller ethvert andet parameter med henblik på at aktivere, modulere, forsinke eller deaktivere driften af en del af emissionsbegrænsningssystemet, og som derved reducerer dets effektivitet under betingelser, som man med rimelighed kan forvente at komme ud for under køretøjets normale drifts- og brugsforhold« (3). Desuden indeholdt direktivet om fastlæggelse af en ramme for godkendelse af motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil samt af systemer, komponenter og separate tekniske enheder til sådanne køretøjer, således som det fandt anvendelse på de faktiske omstændigheder i tvisten i hovedsagen (4), de administrative bestemmelser og generelle tekniske krav i forbindelse med godkendelse af alle nye køretøjer, der er omfattet af dets anvendelsesområde, samt af systemer, komponenter og separate tekniske enheder til sådanne køretøjer, med henblik på at lette registreringen, salget og ibrugtagningen af køretøjerne inden for Unionen (5).
I henhold til gældende tysk ret forudsatte udøvelsen af retten til erstatning for en individuel køber af et motorkøretøj, der er i strid med EU-retten, en overtrædelse af en lov, som har til formål at beskytte en anden (6). Den forelæggende ret besluttede derfor at spørge Domstolen, om de relevante bestemmelser i dette tilfælde i dels rammedirektivet (7), dels i forordningen om typegodkendelse af motorkøretøjer (8) ud over den almene interesse beskytter de særlige interesser for en individuel køber af et motorkøretøj i forhold til køretøjets fabrikant, når køretøjet er udstyret med en manipulationsanordning, der er ulovlig i henhold til denne forordning. Den forelæggende ret nærede endvidere tvivl om, hvorvidt EU-retten i forbindelse med erstatning for skade påført køberen af et køretøj, der var udstyret med en ulovlig manipulationsanordning, er til hinder for, at fordelen ved den faktiske benyttelse af dette køretøj modregnes i tilbagebetalingen af købsprisen for nævnte køretøj, og, hvis dette ikke er tilfældet, for at fordelen beregnes på grundlag af den samlede købspris for dette køretøj.
Domstolen, sat i Store Afdeling, gav vigtige præciseringer med hensyn til spørgsmålet om retten til erstatning for købere af køretøjer, hvis motorer er udstyret med en ulovlig manipulationsanordning, der tilsigter at reducere effektiviteten af systemet til begrænsning af forurenende emission af NOx-partikler.
Domstolens bemærkninger
Indledningsvis bemærkede Domstolen for det første, at det tilkom den forelæggende ret, henset til Domstolens praksis, at afgøre, om den software, som det køretøj, QB havde købt, var udstyret med, eventuelt udgjorde en »manipulationsanordning« som omhandlet i forordningen om typegodkendelse af motorkøretøjer.
For det andet bemærkede Domstolen, at der er tre undtagelser til forbuddet mod anvendelse af manipulationsanordninger, som reducerer emissionsbegrænsningssystemernes effektivitet, hvoraf den eneste, der var relevant i det foreliggende tilfælde, vedrører det tilfælde, hvor »anordningen er nødvendig for at beskytte motoren mod beskadigelse eller havari og for at sikre køretøjets driftssikkerhed« (9). For at kunne begrundes skal denne manipulationsanordning være strengt nødvendig for at undgå en umiddelbar risiko for beskadigelse af motoren af en så alvorlig karakter, at denne risiko i forbindelse med kørslen af det køretøj, der er udstyret med den nævnte anordning, medfører en konkret fare. En manipulationsanordning, der under normale kørselsforhold skal fungere størstedelen af året, for at motoren er beskyttet mod beskadigelse eller havari, og for at køretøjets driftssikkerhed er sikret, vil desuden være åbenbart i strid med det mål om miljøbeskyttelse, der forfølges med denne forordning, og kan således ikke begrundes. Det tilkommer den forelæggende ret at foretage de vurderinger af de faktiske omstændigheder, som er nødvendige med henblik på anvendelsen af disse betingelser.
I første række fastslog Domstolen principalt, at de relevante bestemmelser i dette tilfælde i rammedirektivet og i forordningen om typegodkendelse af motorkøretøjer, samlet set, ud over den almene interesse beskytter de særlige interesser for en individuel køber af et motorkøretøj i forhold til køretøjets fabrikant, når køretøjet er udstyret med en manipulationsanordning, der er ulovlig i henhold til bestemmelserne i denne forordning.
Domstolen bemærkede således, at forbuddet mod anvendelse af manipulationsanordninger, der reducerer emissionsbegrænsningssystemernes effektivitet, forfølger et alment formål, som består i at sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau, og at fabrikantens forpligtelse til at give kunder og brugere objektive og præcise oplysninger med hensyn til køretøjernes mere eller mindre forurenende karakter, når de gennemfører deres købsbeslutninger, indgår i forfølgelsen af dette almene formål. Endvidere skal de køretøjer, der er omfattet af anvendelsesområdet for rammedirektivet, være genstand for en typegodkendelse, og denne typegodkendelse kan kun udstedes, hvis den pågældende køretøjstype opfylder bestemmelserne i forordningen om typegodkendelse af motorkøretøjer, bl.a. bestemmelserne om emissioner.
Domstolen tilføjede, at fabrikanterne i henhold til rammedirektivet ud over disse krav om EF-typegodkendelse, som påhviler fabrikanterne, ligeledes skal udstede en typeattest til den individuelle køber af et køretøj. I henhold til rammedirektivet er denne attest obligatorisk med henblik på indregistrering, salg eller ibrugtagning af et køretøj. De i rammedirektivet fastsatte sanktioner skal også sikre, at køberen af et køretøj er i besiddelse af en typeattest, som gør det muligt for vedkommende at indregistrere dette i en hvilken som helst medlemsstat uden at skulle fremlægge yderligere teknisk dokumentation. Køberen kan således med rimelighed forvente, at forordningen om typegodkendelse af motorkøretøjer er overholdt. Domstolen konkluderede, at rammedirektivet, sammenholdt med forordningen om typegodkendelse af motorkøretøjer, skaber en direkte forbindelse mellem køretøjsfabrikanten og den individuelle køber af et motorkøretøj for at forsikre sidstnævnte om, at køretøjet er i overensstemmelse med den relevante EU-lovgivning.
I denne henseende fastslog Domstolen, at det ikke er udelukket, at en køretøjstype, som er omfattet af en EF-typegodkendelse, der tillader kørsel i trafikken, oprindeligt kan være blevet godkendt af den kompetente myndighed på området for godkendelser, uden at myndigheden er blevet gjort bekendt med en software som den i det foreliggende tilfælde omhandlede. Rammedirektivet omhandler den situation, hvor det først efter denne godkendelse opdages, at en anordning i et køretøj er ulovlig, henset til f.eks. kravene i forordningen om typegodkendelse af motorkøretøjer. Det forhold, at en manipulationsanordning i et køretøj er ulovlig, hvilket først opdages efter EF-typegodkendelsen for dette køretøj, kan følgelig rejse tvivl om denne typegodkendelses gyldighed og som følge heraf om gyldigheden af den typeattest, der skal attestere, at nævnte køretøj, som tilhører den godkendte type, var i overensstemmelse med alle retsakter på fremstillingstidspunktet. Denne ulovlighed kan således bl.a. skabe usikkerhed med hensyn til muligheden for at indregistrere, sælge eller tage det pågældende køretøj i brug og på sigt skade køberen af et køretøj, der er udstyret med en ulovlig manipulationsanordning.
I anden række fastslog Domstolen – som svar på, om EU-retten nærmere bestemt skal fortolkes således, at denne ret i forbindelse med erstatning for skade påført køberen af et køretøj, der er udstyret med en ulovlig manipulationsanordning, er til hinder for, at fordelen ved den faktiske benyttelse af dette køretøj modregnes i tilbagebetalingen af købsprisen for nævnte køretøj, og, hvis dette ikke er tilfældet, for at fordelen beregnes på grundlag af den samlede købspris for dette køretøj – at når der i denne ret ikke findes bestemmelser herom, tilkommer det den pågældende medlemsstat at fastsætte reglerne for erstatning for den skade, som en køber af et køretøj, der er udstyret med en sådan anordning, faktisk er blevet påført, idet denne erstatning skal stå i passende forhold til den lidte skade.
For det første henviste Domstolen nemlig til sin fortolkning, hvorefter rammedirektivet beskytter de særlige interesser for en individuel køber af et motorkøretøj i forhold til køretøjets fabrikant, når køretøjet er udstyret med en ulovlig manipulationsanordning, hvorfor den pågældende har krav på, at nævnte køretøj ikke er udstyret med en sådan. For det andet fremhævede Domstolen, at rammedirektivet og forordningen om typegodkendelse af motorkøretøjer bestemmer, at det tilkommer medlemsstaterne at fastsætte sanktioner, som skal være effektive, stå i et rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning, og som skal anvendes ved overtrædelse af disse retsakters bestemmelser. Medlemsstaterne har dermed pligt til at fastsætte, at køberen af et køretøj, der er udstyret med en ulovlig manipulationsanordning, har krav på erstatning fra køretøjets fabrikant. Det tilkommer ganske vist den enkelte medlemsstat at fastsætte reglerne for at opnå en sådan erstatning. Domstolen præciserede dog, at en national lovgivning, som gør det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt for køberen af et motorkøretøj i praksis at opnå en passende erstatning for den skade, som vedkommende er blevet påført ved køretøjsfabrikantens tilsidesættelse af forbuddet mod anvendelse af manipulationsanordninger, ville være i strid med effektivitetsprincippet. Med dette forbehold bemærkede Domstolen, at de nationale domstole med føje kan påse, at beskyttelsen af de rettigheder, som Unionens retsorden tilsikrer, ikke indebærer en ugrundet berigelse. Den forelæggende ret skal således efterprøve, om modregningen af fordelen opnået ved den faktiske benyttelse af det pågældende køretøj sikrer køberen en passende erstatning, for så vidt som det er godtgjort, at den pågældende køber har lidt en skade i tilknytning til, at der i dette køretøj var installeret en ulovlig manipulationsanordning.
1      Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 715/2007 af 20.6.2007 om typegodkendelse af motorkøretøjer med hensyn til emissioner fra lette personbiler og lette erhvervskøretøjer (Euro 5 og Euro 6) og reparations- og vedligeholdelsesinformationerne om køretøjer (EUT 2007, L 171, s. 1); jf. nærmere bestemt forordningens artikel 5, stk. 2.
2      Første og sjette betragtning til forordningen om typegodkendelse af motorkøretøjer.
3      Artikel 3, nr. 10), i forordningen om typegodkendelse af motorkøretøjer.
4      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/46/EF af 5.9.2007 om fastlæggelse af en ramme for godkendelse af motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil samt af systemer, komponenter og separate tekniske enheder til sådanne køretøjer (EUT 2007, L 263, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 385/2009 af 7.5.2009 (EUT 2009, L 118, s. 13) (herefter »rammedirektivet«).
5      Rammedirektivets artikel 1.
6      § 823, stk. 2, i Bürgerliches Gesetzbuch (den borgerlige lovbog).
7      Dvs. rammedirektivets artikel 18, stk. 1, artikel 26, stk. 1, og artikel 46.
8      Dvs. artikel 5, stk. 2, litra a), i forordningen om typegodkendelse af motorkøretøjer.
9      Denne undtagelse fremgår af artikel 5, stk. 2, litra a), i forordningen om typegodkendelse af motorkøretøjer.