62017TJ0466_RES
Sag T-466/17
Printeos m.fl.
mod
Europa-Kommissionen
Rettens dom (Tredje Udvidede Afdeling) af 24. september 2019
»Konkurrence – karteller – det europæiske marked for standard-katalogkonvolutter og specialtrykte konvolutter – afgørelse, hvorved der fastslås en overtrædelse af artikel 101 TEUF – delvis annullation som følge af tilsidesættelse af begrundelsespligten – ændringsafgørelse – forligsprocedure – bøder – grundbeløb – ekstraordinær tilpasning – loft på 10% af den samlede omsætning – artikel 23, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 – princippet ne bis in idem – retssikkerhed – berettiget forventning – ligebehandling – kumulering af sanktioner – proportionalitet – rimelighed – fuld prøvelsesret«
Annullationssøgsmål – annulationsdom – virkninger – forpligtelse til at træffe foranstaltninger til opfyldelse heraf – rækkevidde – afgørelse vedtaget af Kommissionen efter en forligsprocedure, hvorved der fastslås en overtrædelse af konkurrencereglerne – annullation på grund af utilstrækkelig begrundelse – delvis annullation begrænset til den del, der pålægger bøden – vedtagelse af en ny afgørelse om at pålægge en afgørelse på samme beløb – princippet ne bis in idem – uanvendelighed – tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning – foreligger ikke
(Art. 101 TEUF og art. 266, første afsnit, TEUF; EØS-aftalens art. 55; art. 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder)
(jf. præmis 56-69)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – fastsættelse af grundbeløbet – bøde pålagt efter en forligsprocedure – undladelse af anvendelse af den metode, der er foreskrevet i retningslinjerne – tilsidesættelse af princippet om ligebehandling – foreligger ikke
(Art. 101, stk. 1, TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 2006/C 210/02, punkt 13 og 37)
(jf. præmis 91-95, 98, 99 og 103-135)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – fastsættelse af grundbeløbet – bøde pålagt efter en forligsprocedure – undladelse af anvendelse af den metode, der er foreskrevet i retningslinjerne – tilsidesættelse af princippet om ligebehandling – ikke muligt at påberåbe sig en ulovlighed, der er begået til fordel for andre
(Art. 101, stk. 1, TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 2006/C 210/02, punkt 13 og 37)
(jf. præmis 91-95, 98, 99 og 136-146)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – maksimumsbeløb – anvendelse af maksimumsbeløbet på alle de sanktionerede virksomheder, der har deltaget i den samme overtrædelse – tilsidesættelse af princippet om ligebehandling – foreligger ikke
(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2 og 3)
(jf. præmis 96, 97, 101 og 102)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – manglende hensyntagen til en bøde pålagt af en national myndighed – område, konkurrencebegrænsende adfærd og særskilte perioder – tilsidesættelse af princippet om ligebehandling – foreligger ikke
(Art. 101, TEUF; EØS-aftalens artikel 53)
(jf. præmis 152-158)
Resumé
Ved dom af 24. september 2019 i sagen Printeos m.fl. mod Kommissionen (sag T-466/17) forkastede Retten et søgsmål anlagt af flere selskaber, der var aktive inden for salg af standard-katalogkonvolutter og specialtrykte konvolutter (herefter »sagsøgerne«), med principal påstand om delvis annullation af en afgørelse fra Europa-Kommissionen (
1
), hvorved de blev pålagt en bøde for overtrædelse af artikel 101 TEUF (herefter »den anfægtede afgørelse«). Denne overtrædelse bestod i aftaler eller samordnet praksis mellem sagsøgerne og fire andre koncerner inden for flere europæiske staters områder.
Den anfægtede afgørelse blev vedtaget efter den delvise annullation (
2
), på grund af utilstrækkelig begrundelse, af en tidligere afgørelse fra Kommissionen (
3
), hvorved sagsøgerne pålagdes en bøde på 4729000 EUR, vedtaget i henhold til en forligsprocedure (herefter »den oprindelige afgørelse«). Efter afsigelsen af denne dom vedtog Kommissionen den anfægtede afgørelse om ændring af den oprindelige afgørelse, samtidig med, at den pålagde en bøde af samme størrelse.
Retten fastslog for det første, at Kommissionen, når annullationen af en EU-retsakt hviler på en proceduremangel, såsom en utilstrækkelig begrundelse, og Unionens retsinstanser ikke har gjort brug af deres fulde prøvelsesret og ændret den pålagte bøde, kan vedtage en ny afgørelse, hvorved der pålægges sagsøgerne en bøde, uden herved at gøre sig skyldig i en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og af princippet ne bis in idem. Retten præciserede i denne henseende, at anvendelsen af princippet ne bis in idem forudsætter, at der er truffet afgørelse om overtrædelsens rigtighed, eller at lovligheden af den med hensyn hertil foretagne vurdering er blevet kontrolleret. Princippet ne bis in idem er således ikke i sig selv til hinder for, at der atter pålægges sanktioner vedrørende samme konkurrencefordrejende adfærd, når en første afgørelse er blevet annulleret af formelle grunde, uden at der er blevet truffet afgørelse om realiteten med hensyn til de foreholdte omstændigheder, idet afgørelsen om annullation i så fald ikke udgør en »frifindelse« i den forstand, hvori dette udtryk anvendes på det sanktionsretlige område. Retten fandt, at denne tilgang også skal anvendes i tilfælde af annullation af en afgørelse, hvorved der pålægges en bøde, på grund af en utilstrækkelig begrundelse, hvor denne afgørelse er blevet vedtaget i henhold til en forligsprocedure.
Retten fastslog for det andet med hensyn til anbringendet om, at ligebehandlingsprincippet var tilsidesat ved fastsættelsen af bødens størrelse, at der med henblik på at kontrollere overholdelsen af dette princip skulle sondres mellem på den ene side den bindende og ligelige fastsættelse af grundbeløbet for de bøder, der skal pålægges de berørte virksomheder, og på den anden side anvendelsen i forhold til nævnte virksomheder af loftet på 10% i henhold til artikel 23, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 1/2003 (
4
), som kan variere alt efter deres respektive samlede omsætning. Selv om Kommissionen gyldigt kunne vælge en metode til beregning af grundbeløbet, som er baseret på værdien af den afsætning, der har fundet sted i løbet af det hele år, som er omfattet af overtrædelsen, til at fastslå overtrædelsens økonomiske betydning og den relative betydning af de enkelte virksomheder, der deltog i overtrædelsen, var den i denne sammenhæng forpligtet til at overholde ligebehandlingsprincippet. Derimod var anvendelsen af loftet på 10% ved fastsættelsen af den endelige bøde i princippet hverken afhængig af den økonomiske betydning af overtrædelsen eller af den enkelte deltagende virksomheds relative vægt, af grovheden eller varigheden af den overtrædelse, der er begået af denne, men havde en rent automatisk karakter, der udelukkende var knyttet til dennes samlede omsætning, således at den nævnte anvendelse i sig selv var i overensstemmelse med ligebehandlingsprincippet.
Retten fastslog imidlertid, at Kommissionens analyse, hvorefter anvendelsen af loftet på 10% på et foreløbigt stadium i bødeberegningen ipso facto medførte resultater, der var i overensstemmelse med ligebehandlingsprincippet, var forkert. Retten bemærkede i denne forbindelse, at når Kommissionen fulgte en sådan tilgang, som ikke lå inden for anvendelsesområdet for artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003, brugte den sin skønsbeføjelse i henhold til punkt 37 i retningslinjerne for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 (
5
). Efter en gennemgang af beregningen af grundbeløbene i henhold til denne tilgang med hensyn til de forskellige koncerner, som var adressater for den anfægtede afgørelse, fandt Retten, at en af disse koncerner havde nydt godt af en gunstigere behandling, som ikke kunne begrundes objektivt. Alligevel fandt Retten, at sagsøgerne ikke kunne påberåbe sig ulovligheden af en sådan ulige behandling.
Med hensyn til den parallelle anvendelse af artikel 101 TEUF og national konkurrenceret, i dette tilfælde i forhold til virkningerne på Kongeriget Spaniens område af sagsøgernes adfærd, som var genstanden for det tredje anbringende om en tilsidesættelse af lighedsprincippet, fastslog Retten indledningsvis, at den anfægtede afgørelse ikke vedrørte dette område, og at den spanske konkurrencemyndighed havde sanktioneret adfærd, som havde fundet sted i en anden periode. Retten fastholdt, at en fuldstændig og tilstrækkeligt afskrækkende sanktion af sagsøgernes konkurrencebegrænsende adfærd under disse omstændigheder netop krævede, at der blev taget hensyn til alle dens virkninger på disse forskellige områder, herunder tidsmæssigt, hvorfor Kommissionen ikke kan kritiseres for, at den ikke af de samme grunde havde nedsat den bøde, som sagsøgerne blev pålagt i den oprindelige og i den anfægtede afgørelse.
(
1
) – Kommissionens afgørelse C(2017) 4112 final af 16.6.2017 om ændring af afgørelse C(2014) 9295 final af 10.12.2014 om en procedure i henhold til artikel 101 [TEUF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag AT.39780 – Konvolutter).
(
2
) – Rettens dom af 13.12.2016, Printeos m.fl. mod Kommissionen (T-95/15, EU:T:2016:722).
(
3
) – Afgørelse C(2014) 9295 final af 10.12.2014 om en procedure i henhold til artikel 101 [TEUF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag AT.39780 — Konvolutter).
(
4
) – Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i [artikel 101 TEUF og 102 TEUF] (EFT 2003, L 1, s. 1).
(
5
) – EUT 2006, C 210, s. 2.