EUR-Lex - 61981J0301 - DA
Avis juridique important
|
61981J0301
DOMSTOLENS DOM AF 1 MARTS 1983.
-
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD KONGERIGET BELGIEN.
-
TRAKTATBRUD - UNDLADELSE AF AT EFTERKOMME RAADETS FOERSTE DIREKTIV OM SAMORDNINGEN AF LOVGIVNINGEN OM ADGANG TIL AT OPTAGE OG UDOEVE VIRKSOMHED SOM KREDITINSTITUT. SAG 301/81.
Samling af Afgørelser 1983 side 00467 svensk specialudgave side 00039 finsk specialudgave side 00037
Sammendrag
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Nøgleord
1 . Medlemsstater, forpligtelser, gennemfoerelse af direktiver, undladelse, begrundelse stoettet paa den nationale retsorden, utilladelighed
( EOEF-traktaten, art . 169 og art . 189, stk . 3 )
2 . Traktatbrudssag, begrundet udtalelse, begrundelse, forpligtelse, raekkevidde
( EOEF-traktaten, art . 169 )
3 . Medlemsstater, forpligtelser, gennemfoerelse af direktiver, gennemfoerelsesfrister
( EOEF-traktaten, art . 189, stk . 3 )
4 . Institutionernes retsakter, direktiver, virkning
( EOEF-traktaten, art . 189, stk . 3 )
Sammendrag
1 . En medlemsstat kan ikke paaberaabe sig bestemmelser, praksis eller forhold i sin nationale retsorden som begrundelse for at undlade at opfylde de forpligtelser, der foelger af faellesskabsdirektiver .
2 . For realitetspaakendelse af et soegsmaal i henhold til traktatens artikel 169 stilles der alene krav om, at det goeres gaeldende, at der objektivt foreligger et traktatbrud, og ikke om, at det bevises, at der paa en eller anden maade fra vedkommende medlemsstats side
er udvist langsommelighed eller uvilje . Den udtalelse, som omhandles i naevnte artikel, maa betragtes som tilstraekkeligt retligt begrundet, naar den indeholder en sammenhaengende fremstilling af de grunde, som har bibragt Kommissionen den opfattelse, at den paagaeldende stat ikke har overholdt en forpligtelse, der paahviler den i henhold til traktaten .
3 . Medlemsstaternes regeringer deltager i det forberedende arbejde med udformningen af direktiver og maa
derfor vaere i stand til at udfaerdige de lovbestemmelser, der er noedvendige til gennemfoerelsen inden for den fastsatte frist . Saafremt fristen for gennemfoerelse af et direktiv viser sig at vaere for kort, har den paagaeldende medlemsstat kun én mulighed, som er forenelig med faellesskabsretten, nemlig inden for Faellesskabets rammer at tage initiativ til, at den kompetente faellesskabsinstitution eventuelt vedtager at forlaenge fristen .
4 . De retsudnergivnes adgang til ved domstolene at goere et direktiv gaeldende mod en medlemsstat, der ikke har efterkommet direktivet, har karakter af en mindstegaranti, som foelger af den bindende karakter af den forpligtelse, der paalaegges medlemsstaterne ved direktiver i henhold til traktatens artikel 189, stk . 3, og en medlemsstat er ikke paa grundlag af denne mindstegaranti berettiget til at undlade rettidigt at traeffe egnede foranstaltninger med henblik paa at opfylde formaalet med hver enkelt direktiv .
Dommens præmisser
1 Ved staevning indgivet til Domstolens justitskontor den 30 . november 1981 har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at kongeriget Belgien har undladt at opfylde de forpligtelser, der paahviler det i henhold til traktatens artikel 189, stk . 3, idet Belgien ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 77/780 af 12 . december 1977 om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udoeve virksomhed som kreditinstitut ( EFT L 322, s . 30 ).
2 En afgoerelse vedroerende denne paastand forudsaetter en redegoerelse for direktivets tilblivelseshistorie og for de relevante tildragelser forud for anlaeggelsen af den foreliggende traktatbrudsag .
3 Raadets direktiv 77/780 udgoer foerste etape i en harmonisering af de grundlaeggende regler for bankvirksomhed og kontrol med saadan virksomhed . Ved denne harmonisering skal der gradvis indfoeres etableringsfrihed for kreditinstitutter og fri bevaegelighed for tjenesteydelser inden for bankvirksomhed . Med henblik herpaa opstilles i direktivet en raekke minimumsbetingelser for meddelelse af tilladelse til kreditinstitutter, som alle medlemsstater skal kraeve opfyldt . Med det formaal at lette adgangen til at optage og udoeve virksomhed som kreditinstitut skal der ved direktivet ske en begraensning af de skoensbefoejelser, som visse tilsynsmyndigheder raader over ved deres afgoerelse af, om et kreditinstitut kan tillades .
4 Ifoelge direktivets artikel 14, stk . 1, skulle medlemsstaterne traeffe de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet inden 24 maaneder fra dets meddelelse, det vil i det foreliggende tilfaelde sige den 15 . december 1979 . Som foelge af direktivet er der i Belgien blevet udarbejdet et lovforslag, der endnu ikke var blevet fremsat i kamrene paa det tidspunkt, hvor Kommissionen anlagde sag .
5 Den belgiske regering har i svarskriftet indledningsvis fremhaevet de store tekniske, institutionelle og politiske vanskeligheder, der forklarer, at det lovforslag, ved hvilket direktivet skal gennemfoeres i national ret, endnu ikke
har kunnet fremsaettes i parlamentet, selv om den belgiske regering har udfoldet store anstrengelser i saa henseende . Endvidere anfoeres det, at der er opstaaet saerlige problemer, idet regeringen har besluttet at tage det foreliggende direktiv som anledning til at omforme den samtlige kreditinstitutter omfattende belgiske lovgivning .
6 De naevnte forhold udgoer muligvis en forklaring paa de vanskeligheder, direktivets ivaerksaettelse har rejst, men de kan imidlertid ikke bringe det traktatbrud, som er paatalt over for kongeriget Belgien, ud af verden . Ifoelge Domstolens faste praksis kan en medlemsstat ikke paaberaabe sig bestemmelser, praksis eller forhold i sin nationale retsorden som begrundelse for at undlade at opfylde de forpligtelser, der foelger af faellesskabsdirektiver .
7 Den belgiske regering har desuden gjort gaeldende, at baade staevningen og den begrundede udtalelse fra Kommissionen er utilstraekkeligt begrundet, for saa vidt som der ikke deri siges noget om de vanskeligheder, der er forbundet med at ivaerksaette direktivet, og ikke indeholder nogen som helst tilkendegivelse om, at den belgiske stat paa en eller anden maade skulle have udvist langsommelighed med eller uvilje mod at gennemfoere dette . Endvidere har den frist, der blev sat i den begrundede udtalelse, vaeret utilstraekkelig .
8 Det skal herved bemaerkes, at der for realitetspaakendelse af et soegsmaal i henhold til traktatens artikel 169 alene stilles krav om, at det goeres gaeldende, at der objektivt foreligger et traktatbrud, og ikke om, at det bevises, at der paa en eller anden maade fra vedkommende medlemsstats side er udvist langsommenlighed eller uvilje . Som Domstolen tidligere har fastslaaet, maa den udtalelse, som omhandles i traktatens artikel 169, betragtes som tilstraekkelig retligt begrundet, naar den, som i den foreliggende sag, indeholder en sammenhaengende fremstilling af de grunde, som har foert Kommissionen til den opfattelse, at den paagaeldende stat ikke har overholdt en forpligtelse, der paahviler den i henhold til traktaten . Kommissionen har ikke for saa vidt vaeret forpligtet til at omtale de vanskeligheder, som direktivets gennemfoerelse i den paagaeldende medlemsstat muligvis har givet anledning til .
9 Endelig blev der ved direktivet givet medlemsstaterne en frist paa 24 maaneder til at vedtage gennemfoerelsesforanstaltninger . Fristen paa to maaneder i den begrundede udtalelse har paa denne baggrund kun udgjort en ekstra frist, saaledes at forstaa, at medlemsstaten blev opfordret til inden den udloeb at bringe det paatalte traktatbrud til ophoer . Endvidere anlagde Kommissionen
foerst sag ved Domstolen to aar efter fremsaettelsen af den begrundede udtalelse . Kongeriget Belgien kan herefter ikke anfaegte retmaessigheden af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist paa to maaneder .
10 Den belgiske regeringer har til stoette for frifindelsespaastanden endvidere gjort gaeldende, at den i direktivet fastsatte gennemfoerelsesfrist paa 24 maaneder har vaeret klart utilstraekkelig . Den har herved anfoert, at Raadets direktiv 77/780 tillige rejser fortolkningsproblemer, dels vedroerende beskaffenheden af de forpligtelser, direktivet skaber for medlemsstaterne, dels vedroerende spoergsmaalet om visse bestemmelsers umiddelbare anvendelighed .
11 Det maa herved fastslaas, at medlemsstaternes regeringer deltager i det forberedende arbejde med udformningen af direktiverne og derfor maa vaere i stand til at udfaerdige de lovbestemmelser, der er noedvendige til gennemfoerelsen inden for den fastsatte frist . Saafremt fristen for gennemfoerelse af et direktiv viser sig at vaere for kort, er der kun én mulighed for den paagaeldende medlemsstat, som er forenelig med faellesskabsretten, nemlig inden for Faellesskabets rammer at tage initiativ til, at den kompetente faellesskabsinstitution eventuelt vedtager at forlaenge fristen .
12 De fortolkningsproblemer, som direktivet giver anledning til, har ikke vaeret af en saadan art, at den belgiske regering retmaessigt har kunnet overskride frister, den selv har vaeret med til at vedtage, naar den i oevrigt har haft andre midler til at faa raekkevidden af de den paahvilende forpligtelser fastlagt .
13 Selv om nogle af direktivets bestemmelser har vaeret umiddelbart anvendelige, har den belgiske stat ikke herigennem vaeret fritaget for forpligtelsen til at gennemfoere direktivet ved at vedtage internretlige bestemmelser . Som Domstolen tidligere har fastslaaet i dom af 6 . maj 1980 ( sag 102/79, Kommissionen mod Belgien, Sml ., s . 1487 ), har nemlig de retsundergivnes adgang til ved domstolene at goere et direktiv gaeldende mod en medlemsstat, der ikke har efterkommet direktivet, karakter af en mindstegaranti, som foelger af den bindende karakter af den forpligtelse, der paalaegges medlemsstaterne ved direktiver i henhold til artikel 189, skt . 3, og en medlemsstat er ikke paa
grundlag af denne mindstegaranti berettiget til at undlade rettidigt at traeffe egnede foranstaltninger med henblik paa at opfylde formaalet med hvert enkelt direktiv .
14 Den belgiske regering har i svarskriftet endelig gjort gaeldende, at de krav, der stilles i direktivet, allerede gaelder dels ifoelge egentlige nationale lovbestemmelser, dels ifoelge generelle administrative retsforskrifter, der er offentliggjort paa passende maade . I duplikken har den belgiske regering anfoert, at disse bestemmelser ikke kan anses blot som en gaeldende administrativ praksis, men at der virkelig er tale om forvaltningsregler . Foerst efter anmodning fra Domstolen har den belgiske regering den 11 . oktober 1982 til Domstolens justitskontor indgivet et dokument med et bilag, der gengiver de forskellige nationale bestemmelser, der efter dens opfattelse giver sikkerhed for, at direktivet er gennemfoert i belgisk ret .
15 Det maa imidlertid herved bemaerkes, at denne indsigelse fra den belgiske regering foerst er fremkommet under retssagen, mens det under hele proceduren forud for sagsanlaegget kun blev gjort gaeldende, at en lov til gennemfoerelse af det omhandlede direktiv var under forberedelse .
16 Det maa fastslaas, at den omtalte fremgangsmaade ikke stemmer overens med artikel 14, stk . 1, i direktiv 77/780, hvorefter medlemsstaterne har pligt til straks at underrette Kommissionen om foranstaltninger, de har truffet for at efterkomme direktivet .
17 Ifoelge Kommissionens paastand skal det imidlertid alene statueres, at kongeriget Belgien har undladt at opfylde de forpligtelser, der paahviler det i henhold til traktaten, »idet Belgien ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 77/780/EOEF« ; paastanden vedroerer altsaa ikke pligten til at give underretning ifoelge direktivets artikel 14 . En stillingtagen til den belgiske regerings indsigelse maa altsaa foelge denne begraensning .
18 Denne indsigelse kan dog ikke tages til foelge . Eksempelvis kan her naevnes en raekke klare overtraedelser af direktivet . Foerst og fremmest synes ingen af de for tiden gaeldende regler at indeholde noget om den forpligtelse, de kompe
tente belgiske myndigheder bl.a . ifoelge direktivets artikler 3, stk . 7, 8, stk . 5, og 9, stk . 2, har til at meddele de beslutninger, de har truffet .
19 Kongeriget Belgien har vedroerende opfyldelsen af den forpligtelse, medlemsstaternes kompetente myndigheder har til at meddele hinanden alle oplysninger, som vil kunne lette tilsynet med kreditinstituttter ( jfr . direktivets artikel 7 ), anfoert, at der bestaar en saadan forpligtelse i henhold til artikel 40 i kongelig bekendtgoerelse nr . 185 af 9 . juli 1935 . Artikel 40 ophaever ganske vist den tavshedspligt, som paahviler medlemmerne af bankkommissionen og revisorerne i forbindelse med deres meddelelse af oplysninger til en udenlandsk kontrolmyndighed, men den kraever ikke, at de belgiske myndigheder skal samarbejde med myndighederne i de oevrige medlemsstater .
20 I det af den belgiske regering fremlagte dokument er der endvidere ikke oplyst nogen bestemmelse, der gennemfoerer direktivets artikel 5, som omhandler adgangen for filialer af kreditinstitutter til at benytte samme benaevnelse, som de bruger i den medlemsstat, hvor de har hjemsted . Endelig findes der i belgisk ret intet, der svarer til de saerlige bestemmelser vedroerende inddragelse af tilladelsen ( artikel 8 ). Det gaelder f.eks . reglen om myndighedernes adgang til inden for en frist paa 12 maaneder at inddrage tilladelsen, saafremt instituttet ikke er aktivt .
21 Det maa herefter fastslaas, at kongeriget Belgien har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til traktaten, idet Belgien ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 77/780 af 12 . december 1977 .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
22 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, som taber sagen, til at afholde sagens omkostninger .
23 Sagsoegte har tabt sagen og paalaegges derfor sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 . Kongeriget Belgien har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til traktaten, idet Belgien ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 77/780 af 12 . december 1977 om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udoeve virksomhed som kreditinstitut ( EFT L 322, s . 30 ).
2.Sagsoegte afholder sagens omkostninger .