61991CJ0334_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 27. december 1991 har Innovation et Reconversion Industrielle, en sammenslutning uden gevinstmaessigt formaal (herefter benaevnt "IRI") i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens retsakt i en skrivelse af 6. november 1991 om nedsaettelse af det tilskud, som Den Europaeiske Socialfond (herefter benaevnt "fonden") oprindeligt i sag 85/0209/B6 havde bevilget til et uddannelsesprojekt, der var indgivet af IRI.
2 Efter artikel 1, stk. 2, litra a), i Raadets beslutning 83/516/EOEF af 17. oktober 1983 vedroerende Den Europaeiske Socialfonds opgaver (EFT L 289, s. 38) deltager denne bl.a. i finansieringen af erhvervsuddannelsesforanstaltninger.
3 Den nationale offentligretlige organisation, der varetager samfinansieringen af projektet, indgiver ansoegningen om oekonomisk stoette til fonden i den paagaeldende medlemsstats navn og for projektlederens regning.
4 Ifoelge artikel 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2950/83 af 17. oktober 1983 om gennemfoerelse af afgoerelse 83/516 (EFT L 289, s. 1, herefter benaevnt "forordningen") medfoerer fondens godkendelse af en ansoegning om tilskud udbetaling af et forskud paa det bevilgede tilskud.
5 I medfoer af stk. 4 i samme bestemmelse skal anmodninger om udbetalinger af saldobeloeb indeholde en detaljeret redegoerelse for indholdet, resultaterne og finansieringen af den paagaeldende foranstaltning. Den paagaeldende medlemsstat attesterer den faktiske og regnskabsmaessige rigtighed af de i udbetalingsanmodningerne indeholdte oplysninger.
6 I medfoer af forordningens artikel 7, stk. 1, kan Kommissionen foretage revision paa stedet vedroerende anvendelsen af tilskuddene. I medfoer af stk. 3 i samme artikel drager den paagaeldende medlemsstat omsorg for, at Kommissionen har adgang til de oplysninger, som er noedvendige for at kunne vurdere ansoegningernes maalsaetning og indhold samt foranstaltningernes afvikling, finansiering og resultater og stiller ligeledes det fornoedne dokumentationsmateriale for den ovenfor omhandlede attestation til raadighed for Kommissionen.
7 Saafremt tilskuddet fra fonden ikke anvendes paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, kan Kommissionen i medfoer af artikel 6, stk. 1, suspendere, nedsaette eller lade tilskuddet bortfalde efter at have givet den paagaeldende medlemsstat lejlighed til at fremkomme med sine bemaerkninger. Ifoelge stk. 2 i samme artikel skal de udbetalte beloeb, som ikke er blevet anvendt paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, tilbagebetales, og den paagaeldende medlemsstat er subsidiaert ansvarlig for tilbagebetalingen af beloeb, som med urette er udbetalt i forbindelse med foranstaltninger, hvis gennemfoerelse den garanterer i medfoer af artikel 2, stk. 2, i ovennaevnte beslutning 83/516.
8 I den foreliggende sag havde det belgiske Arbejdsministerium (herefter benaevnt "ministeriet") i den belgiske stats navn og for IRI' s regning til fonden indgivet en ansoegning om tilskud til en foranstaltning bestaaende i uddannelse af kommende ivaerksaettere i oprettelse og ledelse af smaa og mellemstore virksomheder.
9 Ved beslutning af 19. juni 1985 i sag nr. 85/0209/B6 imoedekom Kommissionen ansoegningen om tilskud i en periode paa to aar med et beloeb paa 27 381 000 BFR til uddannelse af 196 personer. Denne beslutning blev meddelt ministeriet, der herefter underrettede IRI herom. Den 10. juli 1985 blev der udbetalt et forskud paa 8 214 300 BFR, svarende til 30% af det bevilgede beloeb.
10 Den 16. juni 1987 indgav IRI anmodning om udbetaling af saldobeloebet, idet sammenslutningen nedsatte det skoennede beloeb for det samlede tilskud til 14 783 755 BFR.
11 Ved skrivelse af 28. november 1987 anmodede Kommissionen de belgiske myndigheder om oplysninger vedroerende den almindelige udgiftsdokumentation og visse beloeb, der var opgivet af IRI. De belgiske myndigheder tilstillede den 9. december 1987 Kommissionen de oplysninger, som IRI havde givet herom.
12 Den 17. marts 1989 foretog Kommissionens tjenestegrene en revision paa stedet af IRI' s bilag i sagen i overvaerelse af repraesentanter for de belgiske myndigheder.
13 Kommissionen tilstillede senere ministeriet ovennaevnte skrivelse af 6. november 1991, hvormed ministeriet gjorde IRI bekendt den 15. november 1991. Ifoelge skrivelsen androg det aendrede tilskud fra fonden nu kun 25/197 af beloebet ifoelge anmodningen om udbetaling af saldobeloebet, dvs. 1 833 588 BFR. Begrundelsen herfor var, at de 172 personer, som havde fulgt mindre end 100 timers uddannelse, ikke kunne erklaeres uddannede. Kommissionen tilkendegav, at den skulle have tilbagebetalt 6 380 712 BFR efter fradrag af det forskud, der var udbetalt til sammenslutningen.
14 I besvarelse af et spoergsmaal, der blev stillet af IRI' s bestyrelse den 2. december 1991 om, hvorvidt den paagaeldende medlemsstat havde haft lejlighed til at fremsaette sine bemaerkninger i overensstemmelse med forordningens artikel 6, stk. 1, erklaerede ministeriet den 8. december 1991, at den revision, der blev foretaget paa stedet den 17. marts 1989, "med overordentlig stor sandsynlighed" havde givet IRI og Kommissionens tjenestegrene lejlighed til i overvaerelse af repraesentanter for ministeriet at udveksle oplysninger vedroerende denne sag.
15 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder og retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
16 Til stoette for annullationspaastanden har IRI for det foerste gjort gaeldende, at der ved den beslutning, som indeholdes i Kommissionens skrivelse af 6. november 1991, er sket tilsidesaettelse af forordningens artikel 6, stk. 1, idet den i strid med forskrifterne i denne bestemmelse ikke har givet den paagaeldende medlemsstat lejlighed til at fremkomme med sine bemaerkninger, foer den traf den omtvistede beslutning.
17 Ifoelge Kommissionen indeholder skrivelsen af 6. november 1991 ikke en beslutning, men en simpel meddelelse til de belgiske myndigheder om konklusionerne af gennemgangen af anmodningen om udbetaling af saldobeloebet. Disse kunne da have fremsat deres bemaerkninger, foer den endelige beslutning i henhold til ovennaevnte artikel 6, stk. 1, blev truffet, idet bestemmelsen ikke kraever nogen formel hoeringsprocedure.
18 Kommissionens argumenter kan ikke tiltraedes.
19 For det foerste fremgaar det klart af indholdet i den retsakt, der indeholdes i ovennaevnte skrivelse, at der ved denne sker en endelig nedsaettelse af det oprindelig tilskud, der var bevilget IRI, og at det desuden paalaegges denne sammenslutning at tilbagebetale en del af det udbetalte forskud. Den paagaeldende retsakt har saaledes retsvirkninger, der paavirker IRI' s interesser ved en bestemt aendring af dens retsstilling.
20 For det andet ses det ikke ved en gennemlaesning af sagens akter, at de belgiske myndigheder har haft lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger i medfoer af ovennaevnte artikel 6, stk. 1, i forordningen.
21 Selv om den revision, der blev udfoert paa stedet af Kommissionens tjenestegrene i overvaerelse af repraesentanter for de nationale myndigheder, kunne have givet anledning til at udveksle oplysninger vedroerende IRI' s sag, er det dog ikke bevist, at de nationale myndigheder fik mulighed for at droefte baade retsgrundlaget for og stoerrelsen af den paataenkte nedsaettelse, foer beslutningen blev truffet.
22 Som det nemlig fremgaar af det fortrolige referat vedroerende denne revision, der blev udfaerdiget af Kommissionens Finanskontrol, var det foerst efter revisionen, at denne tjeneste besluttede at foreslaa Generaldirektoratet "Beskaeftigelse, Arbejdsmarkedsrelationer og Sociale Anliggender" at nedsaette fondens tilskud til det beloeb, der blev endeligt fastsat ved den anfaegtede beslutning om nedsaettelse og krav om tilbagebetaling af det for meget udbetalte beloeb.
23 Det fremgaar ikke i oevrigt af sagens akter, at dette beloeb under den senere korrespondance har kunnet goeres til genstand for specifikke bemaerkninger fra de belgiske myndigheder, foer den omtvistede beslutning om nedsaettelse blev truffet.
24 Det staar imidlertid fast, at medlemsstaten er den eneste talsmand i forhold til fonden (jf. dom af 15.3.1984, sag 310/81, EISS mod Kommissionen, Sml. s. 1341, praemis 15), og at denne stat kan holdes ansvarlig, for saa vidt den attesterer den faktiske og regnskabsmaessige rigtighed af de i udbetalingsanmodningerne indeholdte oplysninger, og endog kan blive ansvarlig for, at uddannelsesforanstaltningerne gennemfoeres forsvarligt.
25 I betragtning af den centrale rolle og omfanget af det ansvar, som den paagaeldende medlemsstat paatager sig ved praesentationen af og kontrollen med finansieringen af uddannelsesforanstaltningerne, er dens mulighed for at kunne fremkomme med sine bemaerkninger foer vedtagelsen af en endelig beslutning om nedsaettelse et vaesentligt formkrav, hvis tilsidesaettelse medfoerer ugyldighed af de anfaegtede beslutninger (jf. domme af 7.5.1991, sag C-291/89, Interhôtel mod Kommissionen, Sml. I, s. 2257, praemis 17, sag C-304/89, Oliveira mod Kommissionen, Sml. I, s. 2283, praemis 21, og af 4.6.1992, sag C-157/90, Infortek mod Kommissionen, Sml. I, s. 3525, praemis 20).
26 Heraf foelger, at den omtvistede beslutning om nedsaettelse maa annulleres, uden at det er fornoedent at tage stilling til de oevrige af IRI paaberaabte anbringender.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
27 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Da Kommissionen har tabt sagen, paalaegges den at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
1) Kommissionens beslutning om at nedsaette Den Europaeiske Socialfonds tilskud i forbindelse med ansoegning om tilskud i sag 85/0209/B6 til 1 833 588 BFR annulleres.
2) Kommissionen betaler sagens omkostninger.