Sag C-209/20
Renesola UK Ltd
mod
The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Det Forenede Kongerige))
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 20. maj 2021
»Præjudiciel forelæggelse – toldunion – bedømmelse af gyldigheden – gennemførelsesforordning (EU) nr. 1357/2013 – fastlæggelse af oprindelseslandet for solcellemoduler, der er samlet i et tredjeland på basis af solceller, der er fremstillet i et andet tredjeland – forordning (EØF) nr. 2913/92 – EF-toldkodeksen – artikel 24 – oprindelsen af varer, ved hvis fremstilling flere tredjelande har deltaget – begrebet »sidste væsentlige bearbejdning eller forarbejdning«
1.        Institutionernes retsakter – grundlæggende retsforskrift og gennemførelsesforskrift – gennemførelsesforskrift, hvis formål er at præcisere et abstrakt kriterium i den grundlæggende retsforskrift – ændring af EF-toldkodeksen ved en gennemførelsesretsakt, der præciserer begrebet »sidste væsentlige bearbejdning eller forarbejdning« for at fastlægge varers oprindelsesland – Kommissionens skønsbeføjelse – retlig fejl – foreligger ikke
(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 24, 247 og 247a, Kommissionens forordning nr. 2454/93, art. 39, Kommissionens forordning nr. 1357/2013, 1., 3., 4., 5., 6. og 7. betragtning)
(jf. præmis 27-35, 37, 41 og 42)
2.        Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – gennemførelsesforordning om visse gennemførelsesbestemmelser til EF-toldkodeksen – domstolsprøvelse
(Art. 296 TEUF; Kommissionens forordning nr. 1357/2013)
(jf. præmis 36, 43, 44)
3.        Toldunion – varers oprindelse – fastsættelse – væsentlig bearbejdning eller forarbejdning – begreb – samleproces – solcellemoduler, der er samlet i et tredjeland på basis af solceller, der er fremstillet i et andet tredjeland – valg af kriteriet om oprindelse der, hvor solcellerne bearbejdes – tilladt – urigtigt skøn – foreligger ikke
(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 24; Kommissionens forordning nr. 1357/2013)
(jf. præmis 38, 39, 49-52 og domskonkl.)
Resumé
I 2016 pålagde Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (told- og skatteforvaltningen, Det Forenede Kongerige) Renesola UK Ltd (herefter »Renesola«) antidumpingtold og udligningstold ved import til Det Forenede Kongerige af solcellemoduler, der var samlet i Indien på basis af solceller med oprindelse i Kina. Denne toldopkrævning var bl.a. baseret på gennemførelsesforordning nr. 1357/2013 (1), som medfører, at denne told bl.a. finder anvendelse på solcellemoduler og ‑paneler, der er fremstillet i andre tredjelande end Kina, på basis af solceller med oprindelse i Kina, idet de solcellemoduler, ved hvis fremstilling flere lande har deltaget, kvalificeres som har de oprindelse i det land, hvorfra solcellerne, som de består af, hidrører. Denne kvalificering af oprindelse bygger på princippet i artikel 24 i EF-toldkodeksen (2), i henhold til hvilket oprindelseslandet er det land, hvor den sidste væsentlige og økonomisk berettigede bearbejdning eller forarbejdning har fundet sted, når denne er foretaget i en dertil udstyret virksomhed og har ført til fremstilling af et nyt produkt eller udgør et vigtigt trin i fremstillingen.
Renesola anfægtede opkrævningen af denne told med den begrundelse, at gennemførelsesforordning nr. 1357/2013 var ugyldig, og at de omhandlede solcellemoduler i henhold til EF-toldkodeksens artikel 24 skulle anses for at have oprindelse i Indien. Under appelsagen besluttede Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (appeldomstol (afdelingen for sager om skatter og afgifter og visse sager om tinglysning), Det Forenede Kongerige) at forelægge Domstolen spørgsmål om gyldigheden af gennemførelsesforordning nr. 1357/2013, for så vidt som denne præciserer fastlæggelsen af solcellemodulers oprindelsesland på grundlag af de kriterier, der er fastsat i EF-toldkodeksens artikel 24. Den forelæggende ret er af den opfattelse, at samlingen af solcellemodulerne i Indien på basis af solceller, der er fremstillet i Kina, skal anses for en teknisk kompleks og vanskelig proces, der gør det muligt at opnå varer med specifikke egenskaber, således at de omhandlede solcellemoduler skal anses for varer, der har undergået deres sidste væsentlige forarbejdning i Indien og dermed som varer med oprindelse i dette tredjeland og ikke i Kina.
I sin dom bekræftede Domstolen gyldigheden af gennemførelsesforordning nr. 1357/2013, idet den bl.a. fastslog, at Europa-Kommissionens vurdering ikke var behæftet med en retlig fejl eller et åbenbart urigtigt skøn, og at udstedelsen af denne forordning i øvrigt var begrundet i et formål om en sammenhængende og ensartet gennemførelse ikke blot af EU-toldforskrifterne, men ligeledes af EU-antidumpinglovgivningen.
Domstolens bemærkninger
Domstolen bemærkede indledningsvis, at EF-toldkodeksen bemyndiger Kommissionen til at træffe enhver foranstaltning, der er nødvendig eller hensigtsmæssig for dens gennemførelse. Navnlig kan Kommissionen på grundlag af EF-toldkodeksens artikel 247 og 247a vedtage gennemførelsesretsakter såsom gennemførelsesforordning nr. 1357/2013 med henblik på fortolkningen og anvendelsen af de abstrakte kriterier i kodeksens artikel 24. Når der således er tale om en eller flere konkrete kategorier af varer, ved hvis fremstilling flere lande har deltaget, kan det land, i hvilket disse varer skal anses for at have oprindelse, præciseres ved en gennemførelsesretsakt, forudsat at kriterierne i denne artikel 24 er opfyldt, og det valgte land følgelig er det land, hvor den »sidste væsentlige bearbejdning eller forarbejdning« af de nævnte varer har fundet sted. Hvad angår sidstnævnte udtryk præciserede Domstolen bl.a., at det henviser til den fase i fremstillingsprocessen, hvorunder varerne opnår deres endelige bestemmelse, samt specifikke egenskaber og en specifik sammensætning, som de ikke havde før, og som ikke senere skal undergå væsentlige kvalitative ændringer.
Domstolen bemærkede dernæst, at en gennemførelsesretsakt, der vedtages af Kommissionen, skal være begrundet i formål såsom at sikre retssikkerheden og en ensartet anvendelse af EU’s toldbestemmelser. Endelig skal begrundelsen for en sådan retsakt give Unionens retsinstanser mulighed for at efterprøve lovligheden heraf, uanset om det er i forbindelse med et direkte søgsmål eller en præjudiciel forelæggelse.
I det foreliggende tilfælde fastslog Domstolen for det første, idet den støttede sig på 1., 3. og 4. betragtning til gennemførelsesforordning nr. 1357/2013, at formålet om en sammenhængende og ensartet gennemførelse af EU-toldforskrifterne og EU-antidumpinglovgivningen, inden for rammerne af hvilken der fastsættes antidumpingtold og udligningstold, begrunder udstedelsen af denne forordning.
Hvad for det andet angår begrundelsen for den nævnte forordning fastslog Domstolen, at Kommissionen i tilstrækkelig grad har redegjort for de grunde, der har foranlediget den til at præcisere oprindelsen af solcellemoduler og ‑paneler, som gør det muligt for de berørte erhvervsdrivende at forstå og anfægte Kommissionens argumentation samt for Domstolen at vurdere gyldigheden af den pågældende forordning.
For det tredje og sidste prøvede Domstolen Kommissionens argumentation vedrørende fastlæggelsen af de omhandlede varers oprindelsesland i forhold til kriteriet »sidste væsentlige bearbejdning eller forarbejdning« i EF-toldkodeksens artikel 24. Domstolen bemærkede i denne forbindelse, at Kommissionen ikke havde begået en retlig fejl eller anlagt et åbenbart urigtigt skøn. Domstolen bekræftede navnlig Kommissionens vurdering, hvorefter evnen til at fange solenergi og derefter omdanne den til elektricitet udgør solcellers, solcellemodulers og ‑panelers væsentlige egenskaber og er afgørende for deres endelige bestemmelse, således at forarbejdningen af wafere af silicium til solceller har en større betydning end de forbedringer, der bliver foretaget under den senere fase, hvorunder solceller samles i solcellemoduler eller ‑paneler, og således udgør den »sidste væsentlige forarbejdning« af disse forskellige produkter som omhandlet i EF-toldkodeksens artikel 24.
1–      Kommissionens forordning (EØF) nr. 1357/2013 af 17.12.2013 om ændring af forordning (EØF) nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (EUT 2013, L 341, s. 47, herefter »gennemførelsesforordning nr. 1357/2013«).
2–      Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12.10.1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT 1992, L 302, s. 1), som ændret ved Europa Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2700/2000 af 16.11.2000 (EUT 2000, L 311, s. 17, herefter »EF-toldkodeksen«).