61984CJ0071_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevninger, indgivet til Domstolens justitskontor den 14 . marts 1984, har R . Surcouf og J . Vidou, der er svineavlere i Frankrig, i medfoer af EOEF-traktatens artikler 178 og 215, stk . 2, anlagt sag med paastand om, at Det europaeiske oekonomiske Faellesskab ved Raadet og Kommissionen tilpligtes at erstatte det tab, som sagsoegerne haevder at have lidt paa grund af virkningen af de monetaere udligningsbeloeb, der anvendes for svinekoed .
2 Sagsoegerne har i staevningerne gjort gaeldende, at de sagsoegte institutioner ved at opretholde monetaere udligningsbeloeb for den paagaeldende sektor har tilsidesat flere hoejere retsregler til beskyttelse af private . Sagsoegerne har herved for det foerste henvist til EOEF-traktatens artikel 7, der inden for traktatens anvendelsesomraade forbyder al forskelsbehandling, der udoeves paa grundlag af nationalitet . De har for det andet paaberaabt sig traktatens artikel 39, stk . 1, litra b ) og c ), hvorefter den faelles landbrugspolitik har til formaal at sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard og stabilisere markederne .
3 Tilsidesaettelsen af de foernaevnte hoejere retsregler skyldes ifoelge sagsoegerne, at de for svinekoedssektoren gaeldende monetaere udligningsbeloeb i en raekke aar har fremkaldt uligevaegt for samhandelen inden for Faellesskabet, navnlig til skade for franske producenter, og saaledes har medfoert fordrejninger af konkurrenceforholdene og forskelsbehandling mellem producenterne i de forskellige medlemsstater, hvilket har vaeret til fordel for producenterne i Forbundsrepublikken Tyskland og Nederlandene, idet der for disse medlemsstater anvendes positive monetaere udligningsbeloeb .
4 Sagsoegerne har desuden gjort gaeldende, at det beregningsgrundlag for de monetaere udligningsbeloeb, der gaelder for den paagaeldende sektor, som blev vedtaget af Kommissionen i 1971 og stadfaestet af Raadet i 1983, er fastsat ulovligt, idet det udgoer en andel af den basispris, som fastsaettes aarligt af Raadet .
5 Sagsoegerne haevder endvidere, at de som foelge af tilsidesaettelsen af de foernaevnte hoejere retsregler har lidt et tab som svineavlere, hvilket tab anfoeres at svare til det positive monetaere udligningsbeloeb, som de nederlandske producenter oppebaerer ved udfoersel for hver svinekrop à 80 kg ; dette beloeb skal multipliceres med det antal svin, som hver af sagsoegerne har produceret i de seneste fem aar forud for sagsanlaegget . Sagsoegerene goer endvidere gaeldende, at de har lidt indirekte tab som foelge af eksistensen af monetaere udligningsbeloeb, paa den maade, at de er blevet forhindret i at forbedre deres likviditet, produktionsanlaeg og produktivitet . Det indirekte tab opgoeres til 35% af det direkte tab .
6 Surcouf har nedlagt paastand om, at de sagsoegte institutioner tilpligtes at betale ham 70 541 FF i erstatning, mens Vidou har nedlagt paastand om betaling af 74 136 FF De to sagsoegere har desuden nedlagt paastand om, at de sagsoegte institutioner tilpligtes at afholde sagens omkostninger .
7 De sagsoegte institutioner har over for sagsoegernes erstatningskrav anfoert, at de ikke i det foreliggende tilfaelde kan beskyldes for at have tilsidesat nogen hoejere retsregel til beskyttelse af private, at det paaberaabte tab er fuldstaendig teoretisk, samt at sagsoegerne ikke har godtgjort nogen aarsagssammenhaeng mellem institutionernes paastaaede ulovlige adfaerd og det tab, som kraeves erstattet .
8 De sagsoegte har derfor nedlagt paastand om frifindelse, samt at sagsoegerne tilpligtes at afholde sagens omkostninger .
9 Inden gennemgangen af sagsoegernes paastande bemaerkes, at ifoelge Domstolens faste praksis ( jfr . isaer dom af 17.12.1981, Ludwigshafener Walzmuehle mod Raadet og Kommissionen, 197-200, 243, 245 og 247/80, Sml . s . 3211 ) forudsaetter Faellesskabets ansvar i medfoer af traktatens artikel 215, stk . 2, at en raekke betingelser er opfyldt, nemlig at den adfaerd, som bebrejdes institutionerne, er retsstridig, at der reelt foreligger et tab, og at der er aarsagsforbindelse mellem denne adfaerd og det tab, der haevdes lidt .
10 Hvad angaar den foerste betingelse har Domstolen fastslaaet, bl.a . i dommen af 25 . maj 1978 ( HNL mod Raadet og Kommissionen, 83 og 94/76, 4, 15 og 40/77, Sml . s . 1209 ), at Faellesskabet kun ifalder ansvar som foelge af en generel retsakt, der indebaerer beslutninger vedroerende oekonomisk politik, saafremt der foreligger en tilstraekkeligt kvalificeret kraenkelse af en hoejere retsregel til beskyttelse af private .
11 Det er ubestridt, at de retsakter fra de sagsoegte institutioner, som har fremkaldt de af sagsoegerne paaberaabte tab, er af generel og retsanordnende art og indebaerer beslutninger vedroerende oekonomisk politik . Det maa derfor foerst undersoeges, om der foreligger de betingelser, som ifoelge Domstolens praksis skal vaere opfyldt, for at Faellesskabet ifalder ansvar i saadanne tilfaelde .
12 Sagsoegernes argument om tilsidesaettelse af traktatens artikel 7 vil herved straks vaere at udelukke fra denne undersoegelse . Som de sagsoegte institutioner med foeje har fremfoert, indeholder ordningen med monetaere udligningsbeloeb ingen sondring med hensyn til anvendelsen mellem de beroerte erhvervsdrivende efter disses nationalitet . Artikel 7, og det i denne artikel indeholdte princip om forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, er derfor uden relevans for den foreliggende tvist .
13 For saa vidt angaar anbringendet om tilsidesaettelse af traktatens artikel 39, stk . 1, litra b ) og c ), har sagsoegerne gjort gaeldende, at anvendelsen af monetaere udligningsbeloeb i svinekoedssektoren er i strid med de i denne artikel opregnede formaal for den faelles landbrugspolitik, hvis gennemfoerelse skal sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard og en stabilisering af markederne .
14 Sagsoegerne har herom for det foerste gjort gaeldende, at opretholdelsen af monetaere udligningsbeloeb for svinekoedssektoren har fremkaldt uligevaegt paa markederne samt medfoert fordrejning af konkurrenceforholdene og forskelsbehandling mellem de forskellige medlemsstaters producenter . Sagsoegerne har understreget, at i den periode, hvor de monetaere udligningsbeloeb fortsat har vaeret gaeldende, har producenterne i Forbundsrepublikken Tyskland og Nederlandene, for hvilke lande der anvendes positive monetaere udligningsbeloeb, i betydeligt omfang kunnet foroege deres andel af det faelles marked, og de har saaledes paafoert de franske producenter et tab .
15 De sagsoegte institutioner har for det foerste anfoert, at artikel 39 ikke indeholder hoejere retsregler til beskyttelse af private, hvis tilsidesaettelse kan medfoere, at Faellesskabet ifalder ansvar uden for kontraktsforhold . Raadet har bl.a . anfoert, at institutionerne ifoelge Domstolens praksis har et vidt skoen ved gennemfoerelsen af de i artikel 39 anfoerte formaal, samt at det ifoelge denne praksis under bestemte forudsaetninger er tilladt at give et af disse formaal forrang for de oevrige .
16 Kommissionen har desuden bestridt, at opretholdelsen af monetaere udligningsbeloeb for svinekoed har medfoert de forstyrrende foelger, som sagsoegerne haevder . Ifoelge Kommissionen er svinekoedsproduktionen blevet staerkt foroeget saavel i medlemsstater med positive som i medlemsstater med negative monetaere udligningsbeloeb . Kommissionen har anerkendt, at der som haevdet af sagsoegerne er sket en foroegelse af markedsandelen for producenter fra medlemsstater med positive monetaere udligningsbeloeb, men Kommissionen antager, at dette faenomen er forbundet med andre momenter end anvendelsen af monetaere udligningsbeloeb . Kommissionen har herved anfoert svineproduktionens svingninger, overgangen til andre svineracer, udviklingen af forarbejdningsindustrier og de nederlandske svineavleres anvendelse af foderstoffer, for hvilke der ikke gaelder monetaere udligningsbeloeb, saasom maniok .
17 For saa vidt angaar Frankrig, har Kommissionen anfoert, at selv om de franske svineavleres andel af det nationale marked i 1981 faldt brat, har denne situation for det foerste ikke medfoert en foroegelse af indfoerslerne fra lande med positive monetaere udligningsbeloeb, saasom Nederlandene, og repraesenterer for det andet en foelge af den omstaendighed, at foroegelsen af forbruget af dette produkt ikke i Frankrig er blevet efterfulgt af en tilsvarende produktionsforoegelse .
18 Denne redegoerelse bekraeftes af de af Kommissionen fremlagte statistiske oplysninger, som ikke er blevet bestridt af sagsoegerne, og hvoraf det fremgaar, at Frank rigs vigtigste leverandoerer af svinekoed er landene i Den belgisk-luxembourgske oekonomiske Union og ikke lande med positive monetaere udligningsbeloeb, saasom Nederlandene eller Forbundsrepublikken Tyskland . Det fremgaar i oevrigt af disse statistiske oplysninger, at selv om udfoerslerne af svin med nederlandsk oprindelse til Frankrig er steget kvantitativt, har de dog stedse i de seneste aar andraget ca . 14% af de samlede nederlandske udfoersler af dette produkt .
19 Det maa derfor fastslaas, at det ikke er blevet godtgjort, at opretholdelsen af monetaere udligningsbeloeb for svinekoedssektoren har fremkaldt en uligevaegt paa markederne inden for denne sektor .
20 For at godtgoere, at de sagsoegte institutioner har tilsidesat artikel 39, stk . 1, litra b ) og c ), har sagsoegerne for det andet gjort gaeldende, at den af de paagaeldende institutioner anvendte beregningsmetode for monetaere udligningsbeloeb er ulovlig .
21 Det bemaerkes, at ifoelge artikel 1, stk . 2, i Raadets forordning nr . 974/71 af 12 . maj 1971 ( EFT 1971 I, s . 231 ), finder de monetaere udligningsbeloeb anvendelse :
»a ) paa produkter for hvilke interventionsforanstaltninger er fastsat inden for rammerne af de faelles markedsordninger for landbrugsvarer ;
b ) paa produkter, hvis pris er afhaengig af prisen paa de varer, der er naevnt under litra a ), og som hoerer under de faelles markedsordninger eller er genstand for en saerlig ordning i medfoer af artikel 235 i traktaten« .
22 Ifoelge artikel 2, stk . 1 og 2, varierer beregningsgrundlaget for de monetaere udligningsbeloeb, alt efter om det drejer sig om produkter henhoerende under litra a ) ( herefter benaevnt basisprodukter ) eller produkter henhoerende under litra b ) ( herefter benaevnt foelgeprodukter ).
23 For saa vidt angaar svinekoed, havde Kommissionen allerede ved indfoerelsen af monetaere udligningsbeloeb antaget, at det drejede sig om et basisprodukt ved anvendelsen af de naevnte beloeb . Den faelles markedsordning for den paagaeldende sektor, omhandlet i Raadets forordning nr . 2759/75 af 29 . oktober 1975 ( EFT L 282, s . 1 ), der finder anvendelse i den foreliggende sag, foreskriver, jfr . forordningens artikel 4, stk . 2, at der kan traeffes bestemmelser om interventionsforanstaltninger, naar prisen paa Faellesskabets marked paa slagtede svin »ligger paa et gennemsnit, som er under 103% af basisprisen, og der maa regnes med, at det fortsat holder sig paa dette niveau« .
24 Ifoelge forordningens artikel 3 kan interventionsforanstaltningerne bestaa i stoette til privat oplagring eller opkoeb gennem interventionsorganerne . For saa vidt angaar sidstnaevnte foranstaltning, bestemmer artikel 5, stk . 1, at koebsprisen ikke maa vaere hoejere end 92% og ikke lavere end 85% af basisprisen . Denne taerskel blev nedsat til 78% ved Raadets forordning nr . 1423/78 af 20 . juni 1978 ( EFT L 171, s . 19 ).
25 Det er imidlertid ubestridt, at siden 1971, hvor Kommissionen gennemfoerte et offentligt opkoeb ( jfr . Kommissionens forordning nr . 641/71 af 26.3.1971, JO L 73, s . 10 ), er der ikke blevet fastsat nogen opkoebspris af Kommissionen, som har begraenset sin indsats i den paagaeldende sektor til ydelse af stoette til privat oplagring .
26 Kommissionen har under disse omstaendigheder besluttet som beregningsgrundlag for de monetaere udligningsbeloeb for svinekoed at anvende den i artikel 5, stk . 1, i forordning nr . 2759/75 fastsatte mindsteopkoebspris, dvs . foerst 85% af basisprisen, og derefter 78% af basisprisen ( jfr . forordningerne nr . 2630/76 af 29.10.1976, EFT L 301, s . 28, og nr . 1517/78 af 30.6.1978, EFT L 178, s . 65 ).
27 Raadet har efterfoelgende ved forordning nr . 2025/83 af 18 . juli 1983 ( EFT L 199, s . 11 ) besluttet at supplere artikel 2 i forordning nr . 974/71 med et nyt stk . 3a, der er affattet saaledes :
»Det monetaere udligningsbeloeb for produkter i svinekoedssektoren beregnes paa grundlag af 90% af den nedre graense for opkoebsprisen for slagtede svin« .
28 Som foelge af denne aendring blev de monetaere udligningsbeloeb for svinekoed beregnet paa grundlag af ca . 70% af den basispris, der var fastsat for dette produkt .
29 Det bemaerkes endvidere, at fra den 1 . januar 1985, i medfoer af en senere aendring af artikel 2 i forordning nr . 974/71, indfoert ved Raadets forordning nr . 855/84 af 31 . marts 1984 ( EFT L 90, s . 1 ), som ikke finder anvendelse paa omstaendighederne i denne sag, anses svinekoed ved anvendelsen af monetaere udligningsbeloeb fremover som et af korn afledt produkt . Foelgelig er de monetaere udligningsbeloeb for dette produkt lig med den incidens paa dets pris, som foelger af anvendelsen af monetaere udligningsbeloeb paa kornpriserne .
30 Sagsoegerne goer gaeldende, at da der ikke siden 1971 er blevet fastsat nogen opkoebspris for svinekoed, har de sagsoegte institutioner ikke paa dette produkt kunnet anvende monetaere udligningsbeloeb, beregnet ud fra en andel af basisprisen, dvs . en fiktiv opkoebspris . Ifoelge sagsoegerne kan monetaere udligningsbeloeb kun anvendes i forbindelse med en prisordning, der er garanteret ved interventionsforanstaltninger .
31 Sagsoegerne har endvidere anfoert, at da der ikke var fastsat nogen opkoebspris, som kunne udgoere beregningsgrundlaget for de monetaere udligningsbeloeb, skulle disse have vaeret fastsat i medfoer af artikel 2, stk . 2, i forordning nr . 974/71, og har saaledes skullet svare til incidensen paa priserne for svinekoed, som fulgte af anvendelsen af monetaere udligningsbeloeb paa prisen for det basisprodukt, som svinekoed er afhaengig af, dvs . korn . Sagsoegerne har herom anfoert, at importafgiften paa svinekoed fra tredjelande til dels beregnes paa grundlag af priserne for den foderkornmaengde, som inden for Faellesskabet er noedvendigt til produktion af et kilogram svinekoed ( artikel 9, stk . 1, litra a ), i foernaevnte forordning nr . 2759/75 ). Denne metode er blevet anvendt ved artikel 75, stk . 1, i tiltraedelsesakten af 1972, for saa vidt angaar tiltraedelsesudligningsbeloeb .
32 Gyldigheden af denne metode, for saa vidt angaar beregning af monetaere udligningsbeloeb, bekraeftes ifoelge sagsoegerne endelig af udstedelsen af foernaevnte forordning nr . 855/84, hvorefter svinekoed fremover behandles som et af korn afledt produkt med henblik paa anvendelsen af monetaere udligningsbeloeb .
33 Det bemaerkes, som det fremgaar af forordning nr . 2759/75 om den paagaeldende faelles markedsordning, at svinekoed er et produkt, for hvilket der er fastsat interventionsforanstaltninger . Svinekoed henhoerer saaledes uden nogen mulighed for tvivl under artikel 1, stk . 2, litra a ), i forordning nr . 974/71 ogkunne saaledes som basisprodukt omfattes af monetaere udligningsbeloeb, for saa vidt som de oevrige betingelser for indfoerelsen af disse beloeb var opfyldt .
34 Den omstaendighed, at interventionsforanstaltningerne for svinekoed i den af tvisten omfattede periode kun har bestaaet i stoette til privat oplagring, beroerer ikke denne slutnings rigtighed . Det kraeves intetsteds i forordning nr . 974/71, at et produkt, for at kunne anses som basisprodukt med henblik paa anvendelsen af monetaere udligningsbeloeb, faktisk skal vaere omfattet af foranstaltninger med offentlige opkoeb, og at den gentagne udloesning af stoetteforanstaltninger til privat oplagring ikke er tilstraekkelig .
35 Det maa derfor anerkendes, at svinekoed, selv i mangel af enhver form for offentlig opkoeb, var og er omfattet af interventionsordningen . Som Kommissionen med foeje har fremfoert, er denne ordning orienteret efter basisprisen, da der kun kan traeffes interventionsforanstaltninger i medfoer af artikel 4, stk . 2, i forordning nr . 2759/75, enten i form af offentlige opkoeb eller stoette til privat oplagring, naar prisen paa Faellesskabets marked ligger paa et gennemsnit, som er under 103% af basisprisen, og der maa regnes med, at det fortsat holder sig paa dette niveau .
36 Den eksisterende forbindelse mellem basisprisen og udloesningen af interventionsforanstaltninger viser i oevrigt, at denne pris, som ikke er af kunstig karakter, modsvarer en vigtig forudsaetning for forvaltningen af den faellesmarkedsordning inden for den paagaeldende sektor, saaledes at Kommissionen, og efterfoelgende Raadet, med foeje foreskrev, at de monetaere udligningsbeloeb for svinekoed skulle beregnes ud fra en andel af basisprisen, svarende til den mindsteopkoebspris, der var fastsat ved forordning nr . 2759/75, eller, efter udstedelsen af forordning nr . 2025/83, til 90% af denne pris .
37 Det skal tilfoejes, at den omstaendighed, at man for beregningen af monetaere udligningsbeloeb har valgt at henvise til mindsteopkoebsprisen, og efterfoelgende til 90% af denne pris, har givet sig udtryk i en gradvis nedsaettelse af beregningsgrundlaget for de monetaere udligningsbeloeb, der anvendes paa svinekoed, idet dette grundlag er aendret fra ca . 92% til 70% af basisprisen . Dette resultat er i overensstemmelse med de hensigter, som de sagsoegte institutioner laenge har udtrykt, hvorefter der gradvis skal ske afskaffelse af monetaere udligningsbeloeb .
38 Vedtagelsen i overensstemmelse med dette formaal af en ny beregningsmaade for de monetaere udligningsbeloeb for svinekoed, som foreskrevet i forordning nr . 855/84, og den senere nedsaettelse af de paagaeldende beloeb, som beregningsmaaden har medfoert, kan under ingen omstaendigheder paaberaabes for at anfaegte de tidligere beslutninger, der blev truffet under overholdelse af de paa det dagaeldende tidspunkt gaeldende bestemmelser .
39 Det er heller ikke relevant inden for rammerne af denne sag, som sagsoegerne har gjort det, at henvise til den beregningsmetode, der gaelder for importafgifter og de tiltraedelsesudligningsbeloeb, der er omhandlet i artikel 75, stk . 1, i tiltraedelsesakten af 1972 .
40 Som Domstolen har fastslaaet i dommen af 21 . februar 1979 ( Schouten, 113/78, Sml . s . 695 ), er formaalet med landbrugsimportafgiften at udligne forskellen mellem prisen paa verdensmarkedet og den hoejere pris i Faellesskabet for at beskytte og stabilisere Faellesskabets marked samt forhindre, at prisudsving paa verdensmarkedet indvirker paa Faellesskabets interne marked .
41 Hvad angaar tiltraedelsesudligningsbeloebene, var deres funktion, som Domstolen fastslog i dommen af 11 . juli 1978 ( Union française de Céréales, 6/78, Sml . s . 1675 ), at udligne de prisforskelle, der i overgangsperioden kunne bestaa mellem de for de nye medlemsstater fastsatte priser og de faelles priser, for saaledes at lette de nye medlemsstater overgangen fra deres tidligere status som tredjelande til den nye status som medlemsstater .
42 De formaal, der forfoelges dels med importafgiften, dels med tiltraedelsesudligningsbeloebene, er ikke sammenfaldende med de monetaere udligningsbeloebs funktion, som er at afhjaelpe de vanskeligheder, som den monetaere ustabilitet, og, i den aktuelle situation, forskellene mellem de repraesentative kurser, der anvendes i forbindelse med den faelles landbrugspolitik, og de omregningskurser, der benyttes paa markedet, kan skabe for de faelles markedsordningers gnidningsloese funktion .
43 Det kan derfor ikke tillaegges nogen betydning, at de monetaere udligningsbeloeb for svinekoed i laengere tid blev beregnet efter metoder, der adskiller sig fra den beregningsmetode, der anvendes for landbrugsimportafgifter og de tiltraedelsesudligningsbeloeb, der gjaldt for samme produkt .
44 Det maa derfor fastslaas, at de af sagsoegeren fremfoerte argumenter intet har frembragt, der kan godtgoere en tilsidesaettelse af traktatens artikel 39, stk . 1, litra b ) og c ).
45 Herefter er det ikke noedvendigt at undersoege, om de oevrige betingelser foreligger, som ifoelge Domstolens skal vaere opfyldt, for at Faellesskabet ifalder ansvar uden for kontraktsforhold i henhold til traktatens artikel 215, stk . 2 .
46 Sagsoegte boer derfor frifindes .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
47 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Sagsoegerne har tabt sagen og boer derfor afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( fjerde afdeling )
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Sagsoegerne betaler sagens omkostninger .