Mål C‑405/20
EB m.fl.
mot
Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)
(begäran om förhandsavgörande framställd av Verwaltungsgerichtshof (Österrike))
Domstolens dom (första avdelningen) av den 5 maj 2022
”Begäran om förhandsavgörande – Socialpolitik – Artikel 157 FEUF – Protokoll (nr 33) – Likabehandling av män och kvinnor i arbetslivet – Direktiv 2006/54/EG – Artikel 5 c och artikel 12 – Förbud mot indirekt könsdiskriminering – Företags- eller yrkesbaserat system för social trygghet som är tillämpligt efter det datum som avses i protokoll (nr 33) och artikel 12 i direktiv 2006/54 – Ålderspension för offentliganställda tjänstemän – Nationell lagstiftning enligt vilken det föreskrivs en årlig justering av ålderspensionerna – Gradvis justering beroende på pensionens storlek och ingen justering över ett visst belopp – Motivering”
1.        Socialpolitik – Manliga och kvinnliga arbetstagare – Lika lön – Lön – Begrepp – Åldersperson som utbetalas till federala tjänstemän på grund av deras anställning – Omfattas
(Artikel 157 FEUF)
(se punkt 30)
2.        Socialpolitik – Manliga och kvinnliga arbetstagare – Tillgång till anställning samt arbetsvillkor – Likabehandling – Direktiv 2006/54 – Tillämpningsområde – Pensionssystemet för federala tjänstemän grundat på deras anställning – Omfattas
(Rådets direktiv 2006/54, artikel 2.1 f)
(se punkt 31)
3.        Socialpolitik – Manliga och kvinnliga arbetstagare – Lika lön – Artikel 157 FEUF – Princip som utgör en av unionens grundvalar
(Artikel 3.3 andra stycket FEU; artikel 157 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 23)
(se punkt 39)
4.        Socialpolitik – Manliga och kvinnliga arbetstagare – Likabehandling i företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet – Begränsningar av verkningarna i tiden föreskrivna i protokoll nr 33 och i artikel 12 i direktiv 2006/54 – Denna begränsning är inte tillämplig på en nationell lagstiftning som föreskriver en årlig justering av ålderspensioner som är tillämplig efter det datum som avses i dessa bestämmelser
(Artikel 157 FEUF; protokoll nr 33 fogat till EU- och EUF-fördragen; rådets direktiv 2006/54, artikel 12)
(se punkterna 33–37, 42 och 43 samt punkt 1 i domslutet)
5.        Socialpolitik – Manliga och kvinnliga arbetstagare – Likabehandling i företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet – Nationell lagstiftning som föreskriver en årlig, avtagande justering av ålderspensionerna för offentliganställda tjänstemän beroende på pensionens storlek – Någon justering sker inte utöver ett visst takbelopp – Manliga pensionstagare påverkas negativt i väsentligt större utsträckning än kvinnliga pensionstagare – Indirekt diskriminering – Tillåtlighet – Villkor – Motivering grundad på eftersträvandet av legitima mål – Proportionalitet
(Artikel 157 FEUF; rådets direktiv 2006/54, artiklarna 3 och 5 c)
(se punkterna 51, 57, 58, 61–63 och 67–69 samt punkt 2 i domslutet)
Resumé
EB, DP och JS är tre män som tidigare var federala tjänstemän i Österrike. De gick i pension mellan år 2000 och år 2013. År 2017 uppgick deras ålderspension (brutto) till 6 872,43, 5 713,22 respektive 4 678,48 euro.
De ansökte var och en hos Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (Sjukkassa för anställda inom offentlig sektor, järnvägar och gruvnäringen, Österrike) (nedan kallad BVAEB) om en uppräkning av deras ålderspension från och med den 1 januari 2018.
BVAEB avslog EB:s och DP:s ansökningar med motiveringen att enligt österrikisk lag om social trygghet, som är tillämplig på bland annat federala tjänstemän,(1) skulle det inte ske någon höjning av ålderspensioner för år 2018 om den sammanlagda pensionen översteg ett takbelopp på 4 980 euro per månad. Eftersom JS pension ännu inte hade nått detta takbelopp höjdes hans pension med 0,2989 procent i enlighet med denna lagstiftning, i vilken det föreskrivs en gradvis minskning av ålderspensionen i förhållande till nämnda takbelopp.
Klagandena väckte talan vid österrikisk domstol och gjorde gällande att lagstiftningen innebar att de utsattes för indirekt könsdiskriminering. De grundade sin talan på en statistisk analys som visar att män är överrepresenterade i den kategori av personer som uppbär pensioner som överstiger takbeloppet.
Efter det att deras talan hade ogillats, överklagade de till Verwaltungsgerichtshof (Högsta förvaltningsdomstolen, Österrike). Den domstolen har beslutat att fråga EU-domstolen om tolkningen av bland annat protokoll nr 33(2) för att avgöra huruvida klagandena kan åberopa principen om likabehandling av män och kvinnor och huruvida denna princip(3) utgör hinder för en sådan årlig justering av ålderspensionerna som den som föreskrivs i den aktuella österrikiska lagstiftningen.
Domstolen finner att begränsningarna av denna princips verkningar i tiden inte är tillämplig på en sådan lagstiftning och att principen inte utgör hinder för lagstiftningen, förutsatt att den på ett konsekvent och systematiskt sätt eftersträvar målsättningarna att säkerställa en hållbar finansiering av ålderspensionerna och att minska skillnaderna mellan nivåerna på de pensioner som finansieras av staten – utan att gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa målsättningar.
Domstolens bedömning
Domstolen finner för det första att den begränsning i tiden av verkningarna av principen om likabehandling av kvinnor och män som föreskrivs i protokoll nr 33 och artikel 12 i direktivet om likabehandling av kvinnor och män inte är tillämplig på en årlig justering av ålderspensioner, eftersom en sådan mekanism inte medför ett ifrågasättande av rättigheter som förvärvats eller av utbetalningar som skett före den referenstidpunkt som föreskrivs i dessa bestämmelser.
Domstolen grundar sig härvidlag bland annat på dessa bestämmelsers lydelse, på den omständigheten att denna begränsning utgör ett undantag från huvudregeln i EUF-fördraget och att den därför ska tolkas restriktivt, på det uppenbara sambandet mellan protokollets lydelse och domen i målet Barber(4) samt på de tvingande rättssäkerhetshänsyn som beaktades i den domen, vilka utgör hinder mot en förnyad prövning av de rättsförhållanden vars rättsverkningar har uttömts, eftersom en sådan prövning skulle innebära en risk för retroaktivt ingripande i den ekonomiska balansen inom en rad pensionssystem. I förevarande fall kan en sådan begränsning inte göras gällande mot klagandena, vilka gått i pension efter den 1 januari 1994, vilket är det referensdatum som enligt artikel 12.3 i direktivet om likabehandling av kvinnor och män.
Domstolen slår därefter fast att artikel 157 FEUF och artikel 5 c i direktivet om likabehandling av kvinnor och män inte utgör hinder för en sådan nationell lagstiftning.
Om den statistik som den nationella domstolen förfogar över visar att det föreligger en indirekt diskriminering på grund av kön, för det fall denna lagstiftning negativt påverkar en väsentligt större andel manliga än kvinnliga pensionstagare, skulle denna diskriminering kunna motiveras av de legitima socialpolitiska mål som eftersträvas, nämligen att säkerställa en hållbar finansiering av ålderspensionerna och att minska skillnaderna mellan de pensioner som finansieras av staten.
Domstolen konstaterar dessutom att den aktuella lagstiftningen har genomförts på ett konsekvent och systematiskt sätt, eftersom den årliga justeringen av ålderspensionerna är tillämplig på samtliga mottagare av statliga pensioner, vilket det emellertid ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera.
Med hänsyn till det stora utrymme för skönsmässig bedömning som medlemsstaterna förfogar över vid valet av åtgärder för att genomföra målen för sin social- och sysselsättningspolitik, kan inte konsekvensen i genomförandet av pensionsjusteringen inte ifrågasättas av den omständigheten att andra specifika socialpolitiska verktyg redan har inrättats i syfte att uppnå målet att stärka låga inkomster eller av den omständigheten att varken pensioner enligt privata företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet eller lönerna för yrkesverksamma offentliganställda tjänstemän är föremål för samma justering.
Slutligen förefaller lagstiftningen inte heller gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de eftersträvade målen, eftersom den beaktar de berörda personernas bidragsförmåga genom att begränsningarna i höjningen av avtrappas stegvis beroende på pensionsbeloppet och det är endast för de högsta pensionerna som någon höjning inte kan komma i fråga.
1      § 711 stycke 1 punkt 4 sista meningen Allgemeines Sozialversicherungsgesetz (allmän lag om social trygghet), jämförd med § 41 stycke 4 Pensionsgesetz 1965 (1965 års pensionslag pensions de 1965), i deras respektive lydelser vid tidpunkten för omständigheterna i det nationella målet.
2      Enligt protokoll nr 33 om artikel 157 FEUF, som fogats till EUF-fördraget (nedan kallat protokoll nr 33), ska vid tillämpningen av artikel 157 FEUF, förmåner enligt ett företags- eller yrkesbaserat system för social trygghet inte anses som lön om och i den mån de kan hänföras till anställningsperioder före den 17 maj 1990. I artikel 12.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/54/EG av den 5 juli 2006 om genomförandet av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet (EUT L 204, 2006, s. 23) (nedan kallat direktivet om likabehandling av kvinnor och män) föreskrivs även att alla förmåner enligt sådana system som hänför sig till anställningsperioder efter detta datum omfattas av genomförandeåtgärderna för avdelning II, kapitel 2 i detta direktiv angående likabehandling i sådana system.
3      Såsom denna princip är stadfäst i artikel 157 FEUF och artikel 5 i direktivet om likabehandling av kvinnor och män och som innebär att all direkt eller indirekt könsdiskriminering i företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet avseende beräkning av förmåner är förbjuden.
4      Dom av den 17 maj 1990, Barber (C‑262/88, EU:C:1990:209), enligt vilken den direkta effekten av artikel 119 i EEG-fördraget (senare artikel 141 EG i ändrad lydelse, nu artikel 157 FEUF) endast kan åberopas – i syfte att kräva likabehandling i fråga om tjänstepensioner – med avseende på förmåner som utgår med anledning av anställningsperioder som har fullgjorts efter den 17 maj 1990, då denna dom avkunnades.