62013CC0335_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledning
1. Såsom framgår av en rad andra domar(2) markerar år 2003 en vändpunkt för systemet med direkt inkomststöd till jordbrukare i unionen. Då ersattes stöd som var knutet till produktionen i huvudsak av det ”samlade gårdsstödet” som inte längre påverkas av gårdens aktuella produktion.
2. Vid den första beräkningen av det stöd som en jordbrukare kan begära enligt de nya bestämmelserna var emellertid fortfarande dennes tidigare produktion av avgörande betydelse. Stödet grundades nämligen i princip på det stöd som erhållits enligt det gamla systemet som var knutet till produktionen under de som referensperiod fastställda åren 2000 till 2002.
3. Om produktionen av någon anledning påverkades negativt under denna period påverkade detta automatiskt det samlade gårdsstödets storlek. Sådana följder skulle motverkas genom en bestämmelse om särskilda svårigheter enligt vilken referensperioden kunde justeras.
4. Enligt det nya systemet föreskrevs även en möjlighet att på vissa villkor göra gällande stödrättigheter från den nationella reserven.
5. Förevarande mål rör en jordbrukare som inte kunde uppbära något stöd från den nationella reserven på grund av att bestämmelsen om särskilda svårigheter redan hade använts för att justera referensperioden. En kumulering är nämligen utesluten genom en särskild bestämmelse där det föreskrivs ett högsta värde. Nedan ska tolkningen av denna bestämmelse samt frågan huruvida den är giltig utredas.
II – Tillämpliga bestämmelser
6.  De unionsrättsliga bestämmelserna i detta fall utgörs av förordning nr 1782/2003(3) (nedan kallad grundförordningen) som numera har upphävts, samt förordning nr 795/2004(4) (nedan kallad grundförordningen) som antagits för att genomföra förstnämnda förordning.
1. Grundförordningen
7. Kärnan i grundförordningen utgörs av bestämmelser om samlat gårdsstöd. Därigenom samlas i huvudsak det inkomststöd för jordbrukare som fram tills dess grundades på produktionen.
8. Skäl 29 har följande lydelse:
”För att fastställa det belopp som jordbrukaren bör vara berättigad till i det nya systemet är det lämpligt att hänvisa till de belopp som jordbrukaren har beviljats under en referensperiod. För att kunna ta hänsyn till särskilda situationer bör det upprättas en nationell reserv. Denna reserv kan också användas för att underlätta för nya jordbrukare att delta i systemet.”
9. Enligt artikel 22 (”Ansökan om stöd”) är jordbrukaren varje år skyldig att lämna in en ansökan för det direktstöd som omfattas av det integrerade systemet, vilken bland annat ska innehålla uppgifter om alla jordbruksskiften inom jordbruksföretaget samt stödrättigheternas antal och belopp.
10. I artikel 37.1 föreskrivs att fastställandet av stödbeloppet är knutet till ett referensbelopp. Referensbeloppet ska vara genomsnittet under tre år av de sammanlagda belopp som beviljats en jordbrukare för varje kalenderår av referensperioden.
11. Enligt artikel 38 utgörs referensperioden av kalenderåren 2000, 2001 och 2002.
12. Enligt artikel 40 ska en jordbrukare vars produktion under referensperioden påverkades negativt genom force majeure eller exceptionella omständigheter som inträffade före eller under referensperioden, genom undantag från artikel 37, ha rätt att begära att referensbeloppet beräknas på grundval av det eller de kalenderår under referensperioden som inte påverkades (nedan även kallad bestämmelsen om särskilda svårigheter).
13. Enligt artikel 40.5 likställs med särskilda svårigheter bland annat en situation när en jordbrukare under referensperioden hade åtaganden rörande miljövänligt jordbruk.
14.  I artikel 42 återfinns bestämmelser om den nationella reserven. Enligt artikel 42.1 och 42.7 ska medlemsstaterna företa en linjär procentuell minskning av referensbeloppen för att säkerställa kraven. I artikel 42.3–42.5 anges situationer i vilka den nationella reserven kan användas.
15. Enligt artikel 42.3 och 42.5 får medlemsstaterna använda den nationella reserven för att bevilja referensbelopp för jordbrukare som inleder en ny jordbruksverksamhet eller som omfattas av vissa nationella omstrukturerings- och/eller utvecklingsprogram.
16. Artikel 42.4 har följande lydelse:
”Medlemsstaterna skall använda den nationella reserven för att i enlighet med objektiva kriterier och på ett sådant sätt att likabehandling av jordbrukare kan garanteras och snedvridning av marknaden och konkurrensen undviks fastställa referensbelopp för jordbrukare som befinner sig en särskild situation som skall fastställas av kommissionen ...”
2. Genomförandeförordningen
17. I skäl 13 i genomförandeförordningen föreskrivs följande:
”Enligt artikel 42.4 i [grundförordningen] fastställer kommissionen vilka särskilda situationer som skall ge rätt till att fastställa referensbelopp för vissa jordbrukare som befinner sig i en situation som helt eller delvis har hindrat dem från att få direktstöd under referensperioden. Det är därför lämpligt att göra en förteckning över dessa särskilda situationer genom att utforma bestämmelser om hur man skall undvika att samma jordbrukare får stöd genom flera olika fördelningar av stödrättigheter. Detta skall emellertid inte hindra kommissionen från att vid behov lägga till fler situationer. Medlemsstaterna bör ges möjlighet att fastställa referensbeloppet.”
18. Artikel 12 rör ansökningar vid den initiala fördelningen av stödrättigheter. Artikel 12.8 har i tillämpliga delar följande lydelse:
”… Utom när det gäller fastställande av stödrättigheter från den nationella reserven enligt artiklarna ... 18–23a ... behöver jordbruksskiften inte deklareras vid fastställandet av stödrättigheter. …”
19. I artikel 18.1 föreskrivs att ”jordbrukare i särskilda situationer” åsyftar jordbrukare i den mening som avses i artiklarna 19–23a i genomförandeförordningen. Denna artikel rör situationer i vilka en jordbrukare av vissa anledningar helt eller delvis inte har erhållit något direktstöd under referensperioden.
20. I artikel 18.2 föreskrivs ett förbud mot kumulering i form av en regel om ett högsta värde:
”Om jordbrukare i en särskild situation uppfyller villkoret för tillämpning av två eller flera av artiklarna 19–23a i [genomförandeförordningen] eller artikel 37.2, artikel 40, artiklarna 42.3 eller 42.5 i [grundförordningen], skall jordbrukaren få ett antal stödrättigheter som inte överstiger det antal hektar de deklarerar under det första år systemet med samlat gårdsstöd tillämpas och vars värde skall vara det högsta värde som skulle kunna uppnås genom separat tillämpning av någon av de ovan nämnda artiklar för vilka de uppfyller villkoren.”
21. Enligt artikel 22 utgör köp av arrenderad mark en särskild situation. En jordbrukare erhåller stödrättigheter om denne köpt ett jordbruksföretag eller en del av ett jordbruksföretag vars mark arrenderades ut under referensperioden i avsikt att inleda eller utvidga sin jordbruksverksamhet samt vissa ytterligare villkor är uppfyllda.
III – Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
22. Robin Feakins innehade ett jordbruksföretag i Förenade kungariket. År 2001 var han tvungen att slakta samtliga djur i samband med ett utbrott av mul- och klövsjukan, vilket innebar att han inte kunde bygga upp något nytt bestånd till år 2002 och inte längre kunde driva sin gård.
23. Mot denna bakgrund fastställdes det referensbelopp som skulle fastläggas för att fastställa det samlade gårdsstödet efter det att han ansökt om detta enligt bestämmelsen om särskilda svårigheter i grundförordningen. År 2000 användes som referensperiod.
24. År 2002 förvärvade Robin Feakins ytterligare två gårdar som vid denna tidpunkt var utarrenderande till tredje män. När arrendet löpte ut hade Robin Feakins för avsikt att driva dessa gårdar själv och år 2005, respektive år 2007 fick han tillträde till gårdarna. Dessa båda år ansökte han om gårdsstöd för de respektive gårdarna. Robin Feakins hade redan år 2005 ingett en ansökan om ett provisoriskt fastställande av stödrättigheter från den nationella reserven enligt artikel 22 i genomförandeförordningen.
25. Myndigheterna godkände det provisoriska fastställandet men hänvisade därefter emellertid till regeln om ett högsta värde. Robin Feakins nekades således stödrättigheter från den nationella reserven eftersom bestämmelsen om särskilda svårigheter i artikel 40 i grundförordningen redan hade tillämpats på honom vid fastställandet av referensbeloppet.
26. Robin Feakins väckte talan vid Scottish Land Court, den hänskjutande domstolen. Nämnda domstol anser att det är osäkert hur regeln om ett högsta värde ska tolkas och huruvida denna regel är giltig och har hänskjutit följande frågor till EU-domstolen:
1. Ska artikel 18.2 i genomförandeförordningen tillämpas
a) när en jordbrukare uppfyller villkoren för tillämpning av två eller flera av följande artiklar: artiklarna 19, 20, 21, 22, 23, 23a i nämnda förordning och artiklarna 37.2, 40, 42.3 och 42.5 i grundförordningen, eller bara
b) när en jordbrukare uppfyller villkoren för tillämpning av två eller flera av artiklarna 19, 20, 21, 22, 23, 23a i genomförandeförordningen, eller två eller flera av artiklarna 37.2, 40, 42.3 och 42.5 i grundförordningen?
2. Om artikel 18.2 ska tolkas så som anges i fråga 1 a är då artikel 18.2 helt eller delvis ogiltig på någon av följande grunder som klaganden har åberopat, eller på båda dessa grunder:
a) kommissionen hade inte befogenhet att, då den antog genomförandeförordningen, utfärda de aktuella föreskrifterna i artikel 18.2, eller
b) kommissionen motiverade inte artikel 18.2 i samband med antagandet av genomförandeförordningen?
3. Om artikel 18.2 ska tolkas så som anges i fråga 1 a och fråga 2 besvaras nekande är då artikel 18.2 tillämplig i en situation där en jordbrukare har fått provisoriskt godkännande av tilldelning från den nationella reserven enligt artikel 22 i kommissionens genomförandeförordning för ett jordbruksföretag år 2005, men där denna tilldelning inte angavs på IACS-blanketten förrän år 2007 då jordbruksföretaget övertogs av jordbrukaren?
27. Vid förfarandet vid domstolen har Robin Feakins, Scottish Ministers, kommissionen och Grekland ingett skriftliga yttranden och deltagit vid den muntliga förhandlingen den 30 april 2014.
IV – Rättslig bedömning
28. Vid besvarandet av begäran om förhandsavgörande är det ändamålsenligt att inledningsvis redogöra för systematiken i bestämmelserna om samlat gårdsstöd.
A – Systematiken i bestämmelserna om samlat gårdsstöd
29. I artiklarna 37 och 38 i grundförordningen fastställs de grundläggande reglerna för beräkningen av det samlade gårdsstödet. Enligt dessa bestämmelser är det direktstöd som en jordbrukare erhöll under referensperioden innan systemet ändrades avgörande.
30. Från denna grundläggande regel föreskrivs vissa undantag. Det är i huvudsak fråga om bestämmelsen om särskilda svårigheter i artikel 40 i grundförordningen samt om de situationer i vilka det föreligger en rätt att göra gällande krav gentemot den nationella reserven enligt artikel 42 i grundförordningen.
31. Om flera undantag från huvudregeln om beräkningen av det samlade gårdsstödet är tillämpliga på en jordbrukare kan denne enligt en regel om ett högsta värde som föreskrivs i genomförandeförordningen – men däremot inte i grundförordningen – på sin höjd stödja sig på den undantagsbestämmelse som är förmånligast för honom. Därigenom ska en kumulering av krav uteslutas.(5)
32. Vad gäller regeln om ett högsta värde önskar den hänskjutande domstolen få klarhet i såväl hur den ska tolkas (se nedan under B) som vad gäller frågan huruvida den är giltig (se nedan under C). Genom en ytterligare fråga ska det klargöras huruvida en jordbrukare redan i en ansökan om provisoriskt fastställande av stödrättigheter från den nationella reserven eller först vid deklarationen i den ansökan om faktisk utbetalning som jordbrukaren ska inge (IACS-blanketten) med verkan har delgivit den behöriga myndigheten jordbruksföretagets antal hektar (se nedan under D). Utöver dessa frågor ska dessutom möjligheten att begränsa rättsverkan från en dom från EU-domstolen i tiden utredas (se nedan under E).
B – Den första tolkningsfrågan
33. Den hänskjutande domstolen har ställt sin första fråga för att få klarhet i hur regeln om ett högsta värde ska tolkas. Parterna är oense om hur denna bestämmelse ska tolkas, eftersom regeln om ett högsta värde hänför sig såväl till bestämmelser i grundförordningen som i genomförandeförordningen.
34. De flesta av parterna i förfarandet anser att samtliga av de åberopade bestämmelserna i enlighet med ett samordnande synsätt ska anses likvärdiga och omfattas av förbudet mot kumulering. Däremot skulle regeln om ett högsta värde enligt ett – av Robin Feakins förordat – särskiljande synsätt tolkas så, att den hänför sig till två olika grupper av bestämmelser, nämligen artiklarna 19–23a i genomförandeförordningen å ena sidan och artiklarna 37.2, 40, 42.3 och 42.5 i grundförordningen å andra sidan. Till stöd för sistnämnda tolkning hävdas att båda grupperna i språkligt hänseende, på tyska exempelvis genom uttrycket ”oder von” (i den svenska språkversionen ”eller”), både kopplas samman och samtidigt särskiljs.
35. När det gäller Robin Feakins blir konsekvensen av det första synsättet att han på grund av utnyttjandet av bestämmelsen om särskilda svårigheter på grund av sjukdomsutbrottet inte längre parallellt kan göra gällande några stödrättigheter enligt artikel 22 i genomförandeförordningen. Vid en tolkning av regeln om ett högsta värde i enlighet med sistnämnda synsätt föreligger det emellertid mycket väl en sådan möjlighet.
36. Den hänskjutande domstolen har på ett övertygande sätt utgått från att den naturliga tolkningen av regeln om ett högsta värde ska företas enligt ett samordnande synsätt. Om förordningens upphovsmän nämligen hade haft för avsikt att avgränsa två olika grupper från varandra samt att förbudet mot kumulering enbart skulle gälla inom grupperna, hade de med tanke på risken för tvetydighet med största sannolikhet valt en tydligare formulering.
37. Det ska emellertid konstateras att ordalydelsen i regeln om ett högsta värde inte kan anses entydig. Problemet är inte att ordalydelsen i de olika språkversionerna skiljer sig åt. Det handlar snarare om att de enskilda språkversionerna såsom den tyska, den engelska(6) eller den franska(7) språkversionen inte ger något entydigt svar vid en tolkning.
38. Vid tolkningen av en unionsbestämmelse ska enligt EU-domstolens fasta praxis inte bara dess lydelse beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som den ingår i.(8)
1. Systematiska överväganden
39. Robin Feakins har hävdat att bestämmelserna i artiklarna 19–23a i genomförandeförordningen å ena sidan och artiklarna 37.2, 40, 42.3 och 42.5 i grundförordningen å andra sidan fyller olika funktioner. Förstnämnda bestämmelser avser situationer i vilka en jordbrukare kan göra gällande ersättningskrav från den nationella reserven för att denne har gjort investeringar för att utöka sin produktion, där dock dessa investeringar inte avspeglas vid fastställandet av referensbeloppet. Sistnämnda bestämmelser omfattar däremot situationer i vilka det gårdsstöd som en jordbrukare skulle vara berättigad till vid tillämpning av grundregeln i artikel 37 i grundförordningen kräver en normalisering, exempelvis för att jordbrukaren befinner sig i en situation av särskilda svårigheter och dennes produktion följaktligen var begränsad under referensperioden.
40. Detta synsätt är inte övertygande. Såsom Robin Feakins själv har medgett, gäller artikel 19 i genomförandeförordningen inte några investeringar för att utöka produktionen. Nämnda bestämmelse är tillämplig på mjölkproducenter vars produktion var begränsad under referensperioden. Detsamma gäller för artikel 23a i genomförandeförordningen som rör situationer i vilka jordbrukare har rätt att erhålla stödrättigheter med stöd av ett definitivt domstolsbeslut eller ett definitivt administrativt beslut.
41. Däremot är det inte på något sätt fråga om en normalisering av det samlade gårdsstöd som fastställts i enlighet med grundregeln i artikel 37 i grundförordningen när det gäller jordbrukare som inleder en ny jordbruksverksamhet efter eller i slutet av referensperioden och således eventuellt kan göra gällande stödrättigheter enligt artikel 42.3 i grundförordningen. En sådan jordbrukare har nämligen inte erhållit något direktstöd över huvud taget.
42. Om man inte beaktar förarbetena kan de aktuella bestämmelserna i grundförordningen och genomförandeförordningen följaktligen inte klart avgränsas från varandra. Syftet med samtliga bestämmelser är istället att utjämna nackdelar som en jordbrukare skulle drabbas av om enbart de utbetalningar som vederbörande erhållit under referensperioden åren 2000 till 2002 var avgörande vid fastställandet av referensbeloppet.
2. Teleologiska överväganden
43. Syftet med regeln om ett högsta värde är enligt skäl 13 i genomförandeförordningen att förhindra att en jordbrukare kumulerar olika stödrättigheter.
44. Om regeln om ett högsta värde emellertid, såsom Robin Feakins gör gällande, tolkas i enlighet med ett särskiljande synsätt skulle en jordbrukare kunna kumulera stödrättigheter. Exempelvis skulle det i princip vara möjligt att göra gällande ett krav enligt artiklarna 19–23a i genomförandeförordningen parallellt med ett krav enligt artikel 42.5 i grundförordningen. Syftet med regeln om ett högsta värde skulle således äventyras.
3. Slutsats i denna del
45. Sammantaget föreligger det således bättre argument för ett samordnande synsätt. Som slutsats i denna del ska det således konstateras att regeln om ett högsta värde är tillämplig när en jordbrukare uppfyller villkoren i två eller flera av följande bestämmelser: artiklarna 19, 20, 21, 22, 23 och 23a i genomförandeförordningen samt artiklarna 37.2, 40 och 42.3 och 42.5 i grundförordningen.
46. Mot denna bakgrund ska jag nedan pröva den andra tolkningsfrågan som har hänskjutits för det fall att det fastställs att ett samordnande synsätt ska tillämpas.
C – Den andra tolkningsfrågan
47. Den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida regeln om ett högsta värde är ogiltig, eftersom kommissionen inte hade befogenhet att anta den i denna form, eller för att kommissionen inte motiverade bestämmelsen. Såsom framgår av begäran om förhandsavgörande grundas den hänskjutande domstolens tvivel i synnerhet på ett eventuellt åsidosättande av likabehandlingsprincipen.
48. Mot denna bakgrund krävs det en omfattande prövning av huruvida regeln om ett högsta värde är giltig. Således ska jag nedan undersöka den rättsliga grund med stöd av vilken den har antagits (nedan punkt 1), huruvida kommissionen har iakttagit sin motiveringsskyldighet (nedan punkt 2), huruvida det eventuellt är fråga om att den ändamålsenliga verkan av bestämmelsen om särskilda svårigheter äventyras (nedan punkt 3) samt likabehandlingsprincipen (nedan punkt 4).
1. Den rättsliga grunden
49. Vad gäller frågan huruvida regeln om ett högsta värde är giltig ska jag inledningsvis pröva huruvida kommissionen stödde sig på en lämplig rättslig grund vid dess antagande. Enligt artikel 13.2 FEU får kommissionen inte överskrida de befogenheter som den har tilldelats.
50. Enligt beaktandeledet i ingressen till genomförandeförordningen har kommissionen särskilt åberopat artiklarna 42.4 och 145 c i grundförordningen som rättslig grund vid antagandet av nämnda förordning.
a) Angående artikel 42.4 i grundförordningen
51. Enligt skäl 13 i genomförandeförordningen grundas regeln om ett högsta värde uttryckligen på artikel 42.4 i grundförordningen.
52. Enligt ordalydelsen i denna bestämmelse kan emellertid endast utläsas att det ankommer på kommissionen att fastställa när jordbrukaren befinner sig i en särskild situation. Denna skyldighet har kommissionen uppfyllt genom artiklarna 18.1 och 19–23a i genomförandeförordningen.
53. Befogenheten att definiera särskilda situationer vilka medför en rätt till ersättning från den nationella reserven förutsätter enligt kommissionens uppfattning emellertid även en befogenhet att fastställa regler för att begränsa det antal ersättningskrav som görs gällande.
54. Detta argument är emellertid inte övertygande. Vad gäller kommissionens genomförandebefogenhet pekar redan lydelsen av artikel 42.4 i grundförordningen nämligen i en helt annan riktning. Ordalydelsen hänför sig enbart uttryckligen till definitionen av särskilda situationer.
55. Antagandet att det föreligger en underförstådd befogenhet att anta regeln om ett högsta värde i förevarande form strider även mot systematiken i artikel 42.4 i grundförordningen. Genom regeln om ett högsta värde hindras exempelvis en jordbrukare från att göra gällande ersättningskrav från den nationella reserven enligt artikel 42.5 om denne omfattas av omstruktureringsprogram enligt denna bestämmelse och bestämmelsen om särskilda svårigheter i artikel 40 dessutom även var tillämplig. En sådan jordbrukare befinner sig inte i en särskild situation som skulle definieras enligt artikel 42.4.
56. Således kan artikel 42.4 i grundförordningen inte utgöra någon lämplig rättslig grund för regeln om ett högsta värde.
b) Angående artikel 145 i grundförordningen
57. Scottish Ministers har emellertid framfört argumentet att antagandet av regeln om ett högsta värde omfattas av artikel 145 i grundförordningen och särskilt av led c i nämnda artikel. Enligt denna bestämmelse ska ”t]illämpningsföreskrifter ... utformas” för grundförordningen, särskilt föreskrifter för hur det där föreskrivna stödet ska beviljas.
58. Inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken ger EU-domstolen normalt sett begreppet genomförande en vid tolkning.(9) I detta sammanhang hänvisar domstolen till kommissionens särskilda roll att kontinuerligt och uppmärksamt följa utvecklingen av jordbruksmarknaderna och att endast kommissionen kan handla med den snabbhet som situationen kräver.(10) Såsom domstolen emellertid har slagit fast kan en sådan bred tolkning av kommissionens befogenheter endast
medges inom ramen för tillämpning av bestämmelserna för jordbruksmarknaderna .(11) I annat fall kan en verkställande befogenhet anses ge kommissionen rätt att precisera innehållet i den grundläggande lagstiftningsakten.(12) I vart fall har kommissionen endast befogenhet att vidta genomförandeåtgärder såvida åtgärderna inte strider mot den grundläggande rättsakten.(13)
59. Förevarande mål avser inte reglering av marknaden. Det ska påpekas att det inte av grundförordningen i sig kan utläsas något förbud mot att utnyttja flera bestämmelser som avviker från grundregeln för beräkningen av det samlade gårdsstödet enligt artikel 37. Något annat framgår framför allt inte heller av skäl 29 i grundförordningen, vars formulering tvärtom lämnar möjligheten till en kumulering öppen.
60. Rådet kan i egenskap av grundförordningens upphovsman inte heller anses ha agerat vårdslöst och orsakat en lucka som kräver utfyllnad. Förordningens upphovsmän har nämligen behandlat möjligheten att kumulera ersättningskrav, vilket framgår just av artikel 35 i grundförordningen. Enligt denna bestämmelse kan för en stödberättigande areal i princip en ansökan om samlat gårdsstöd lämnas in, såväl som en ansökan om alla andra former av direktstöd samt allt annat stöd.
61. Följaktligen har kommissionen genom antagandet av regeln om ett högsta värde inte preciserat något i grundförordningen föreskrivet förbud mot kumulering. Kommissionen har tvärtom infört detta förbud genom sin egen lagstiftande verksamhet och på detta sätt åstadkommit en materiell förändring i grundförordningens system. Således överskred kommissionen sin verkställande befogenhet att utforma tillämpningsföreskrifter till bestämmelserna i grundförordningen.
c) Slutsats i denna del
62. Slutsatsen i denna del är således att regeln om ett högsta värde är ogiltig, eftersom varken artikel 42.4 eller artikel 145 i grundförordningen utgör någon lämplig grund för dess antagande.
2. Iakttagandet av motiveringsskyldigheten
63. Oberoende av ovanstående överväganden ska jag härnäst pröva huruvida det förhållandet att regeln om ett högsta värde är ogiltig även innebär att kommissionen har åsidosatt sin motiveringsskyldighet.
64. Kravet att motivera rättsakter föreskrivs i artikel 296.2 FEUF. Enligt fast rättspraxis är motiveringsskyldighetens omfattning beroende av den aktuella rättsaktens beskaffenhet. Vad gäller rättsakter med allmän giltighet kan motiveringen begränsas till den generella situation som har lett fram till antagandet av den och de allmänna syften som ska uppnås med den.(14)
65. Det framgår dessutom av domstolens praxis att motiveringsskyldigheten enligt artikel 296 andra stycket FEUF utgör en väsentlig formföreskrift.
Den ska särskiljas från frågan huruvida motiveringen är hållbar, vilken ska hänföras till frågan huruvida den aktuella rättsakten är lagenlig i materiellt hänseende.(15)
66. Bestämmelsen om ett högsta värde utgör en del av en generell rättsakt som kommissionen antagit för att genomföra bestämmelserna om samlat gårdsstöd. Såsom påpekas i skäl 13 i genomförandeförordningen kan referensbelopp för jordbrukare som befinner sig i en särskild situation fastställas enligt artikel 42.4 i grundförordningen. Det är därför lämpligt att göra en förteckning över dessa särskilda situationer. Dessutom uppges att kommissionen även har för avsikt att utforma bestämmelser om hur man ska undvika att samma jordbruk are kumulerar olika stödrättigheter.
67. I formellt
hänseende har kommissionen således i ingressen till genomförandeförordningen i tillräcklig mån hänvisat till den bakgrund som har lett fram till antagandet av regeln om ett högsta värde. Kommissionen har dessutom angett det ändamål som eftersträvas med bestämmelsen. Således föreligger det inte något åsidosättande av motiveringsskyldigheten i artikel 296 andra stycket FEUF.
3. Frågan huruvida den ändamålsenliga verkan av bestämmelsen om särskilda svårigheter äventyras
68. Bortsett från de formella problem som redan behandlats uppkommer i materiellt hänseende frågan huruvida regeln om ett högsta värde äventyrar den ändamålsenliga verkan som bestämmelsen om särskilda svårigheter har. Jag ska nedan undersöka bestämmelsen om särskilda svårigheter och därefter dess förhållande till bestämmelserna om den nationella reserven.
a) Angående bestämmelsen om särskilda svårigheter
69. Bestämmelsen om särskilda svårigheter gäller för jordbrukare vars produktion påverkades negativt genom force majeure eller exceptionella omständigheter under referensperioden. Enligt artikel 40.5 i grundförordningen omfattas dessutom även jordbrukare som på grund av åtaganden i fråga om miljövänligt jordbruk inte kunde uppvisa någon representativ produktion under referensperioden. Även de kunde således begära att referensperioden anpassades vid fastställandet av referensbeloppet.
70. Såsom domstolen redan har fastställt är syftet med artikel 40.5 i grundförordningen att se till att jordbrukare som omfattats av åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk under referensperioden behandlas på samma sätt som om de inte hade deltagit i sådana åtgärder.(16) En jordbrukare som har gjort sådana åtaganden får inte missgynnas i ett senare infört unionsrättsligt stödsystem just på grund av att vederbörande har gjort dessa åtaganden. Denne kunde nämligen inte förutse att hans beslut kunde få konsekvenser för framtida direktstöd enligt bestämmelser som skulle komma att antas senare.(17) Att åtgärder för ett miljövänligt jordbruk inkluderas i bestämmelsen om särskilda situationer i grundförordningen har särskilt till syfte att säkerställa rättssäkerhetsprincipen och principen om skydd för berättigade förväntningar.(18)
71. Visserligen kan, till skillnad från vad Robin Feakins har gjort gällande vid den muntliga förhandlingen, en jordbrukare som drabbas av (verkliga) särskilda svårigheter, såsom i förevarande mål ett utbrott av mul- och klövsjukan, inte på samma sätt åberopa nämnda principer. En sådan jordbrukare har inte gjort några konkreta åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk. Detta ändrar emellertid inte det förhållandet att syftet med artikel 40 i grundförordningen är att även de jordbrukare som drabbas av särskilda svårigheter ska behandlas på samma sätt som om de särskilda svårigheterna inte hade inträffat när referensbeloppet för det samlade gårdsstödet beräknas. Bestämmelsen om särskilda svårigheter har i slutändan nämligen inte något annat syfte än att den tidsperiod under vilken produktionen var begränsad inte ska beaktas vid beräkningen av referensbeloppet.
72. Det framgår även av systematiken bakom bestämmelsen om särskilda svårigheter att det syfte som förordningens upphovsmän eftersträvade rent av var att i särskild utsträckning kompensera effekterna av särskilda svårigheter. Om produktionen begränsades under hela referensperioden på grund av särskilda svårigheter enligt artikel 38 i grundförordningen, skulle enligt artikel 42.2 tidsperioden 1997–1999 eller delar därav kunna användas vid beräkningen av referensbeloppet.
73. Vad gäller utgångspunkten vid fastställandet av referensbeloppet för det samlade gårdsstödet eftersträvas således att en jordbrukare som har drabbats av särskilda svårigheter ska likställas med en jordbrukare som inte är drabbad. För att fullgöra denna uppgift gick förordningens upphovsmän utöver de villkor som kan härledas från EU-domstolens praxis i liknande fall.(19)
b) Samspelet mellan bestämmelsen om särskilda svårigheter och den nationella reserven
74. I grundförordningen särskiljs klart mellan bestämmelsen om särskilda svårigheter i artikel 40 och den nationella reserven i artikel 42. I sistnämnda fall kan det hända att de medel som står till förfogande inte är tillräckliga för att täcka de krav som de i första hand ska användas till. Följaktligen ska medlemsstaterna vidta en linjär minskning av ersättningskraven.
75. Bestämmelsen om särskilda svårigheter är inte begränsad på något sådant sätt. Den medför inte att det uppkommer något ytterligare ersättningskrav, utan medför endast en ändring av referensperioden för beräkningen av det samlade gårdsstödet. I detta avseende prioriteras faktiska omständigheter som medför en rätt att tillämpa bestämmelsen om särskilda svårigheter.
76. Förarbetena till grundförordningen stödjer denna särskiljning samt prioriteringen av bestämmelsen om särskilda svårigheter. Enligt kommissionens ursprungliga förslag skulle det huvudsakliga syftet med den nationella reserven vara att komplettera referensbeloppet för de jordbrukare som har drabbats av särskilda svårigheter.(20)
77. Efter samråd med, respektive under överläggningarna i rådet förkastades emellertid detta synsätt. Just i fråga om situationer i vilka produktionen under referensperioden har varit begränsad på grund av särskilda svårigheter eller jordbrukarens åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk skulle den nationella reserven inte
vara tillgänglig.(21) Däremot skulle just jordbrukare som befinner sig i en särskild situation prioriteras vid ersättning från den nationella reserven.(22)
78. Bestämmelsen om särskilda svårigheter och den nationella reserven har dessutom olika målsättningar. Bestämmelsen om särskilda svårigheter har särskilt till syfte att motverka nackdelar för en jordbrukare, vilken exempelvis har drabbats av ett sjukdomsutbrott såsom i förevarande mål, som följer av fastställandet av referensperioden till år 2000–2002. Däremot utgör den nationella reserven inte någon ytterligare bestämmelse om särskilda svårigheter.(23) Dess huvudsakliga syfte är att kompensera för nackdelar som inte härrör från valet av referensperiod, utan för införandet i sig av systemet med samlat gårdsstöd.(24) Vad gäller den situation i vilken Robin Feakins befinner sig ska exempelvis presumeras att han hade kunnat erhålla stöd enligt det gamla stödsystemet som var knutet till produktionen om han själv hade brukat de gårdar han förvärvade år 2002.
c) Slutsatser
79. Det framgår således av ovannämnda resonemang att bestämmelsen om särskilda svårigheter och den nationella reserven i kvalitativt hänseende utgör två olika system. Bestämmelsen om särskilda svårigheter har i syfte att berörda jordbrukare ska likställas med sådana jordbrukare som inte har drabbats av några särskilda svårigheter. Enligt grundförordningen prioriteras dessutom situationer i vilka bestämmelsen om särskilda svårigheter var tillämplig gentemot krav enligt den nationella reserven.
80. I regeln om ett högsta värde i genomförandeförordningen görs emellertid inte någon skillnad mellan bestämmelsen om särskilda svårigheter och den nationella reserven. Den utgår tvärtom generellt från bestämmelser som medför en kompensering av nackdelar på grund av tillämpningen av huvudregeln i artikel 37 i grundförordningen vid beräkningen av det samlade gårdsstödet.
81. Således äventyrar bestämmelsen om ett högsta värde den ändamålsenliga verkan av bestämmelsen om särskilda svårigheter. En jordbrukare skulle på grund av bestämmelsen om ett högsta värde kunna se sig föranledd att avstå från att utnyttja bestämmelsen om särskilda svårigheter för att inte förlora möjligheten att erhålla stöd från den nationella reserven. Om en jordbrukare såväl begärde att bestämmelsen om särskilda svårigheter skulle tillämpas som ansökte om stöd från den nationella reserven, skulle vederbörande på grund av regeln om ett högsta värde vara tvungen att välja mellan dessa båda alternativ. På detta sätt skulle syftet med bestämmelsen om särskilda svårigheter – att likställa berörda jordbrukare – emellertid motverkas.
82. Regeln om ett högsta värde är således ogiltig, eftersom den äventyrar den ändamålsenliga verkan av bestämmelsen om särskilda svårigheter i grundförordningen.
4. Likabehandlingsprincipen
83. Jag ska dessutom undersöka huruvida regeln om ett högsta värde är förenlig med likabehandlingsprincipen. Parterna har särskilt i detta avseende behandlat frågan huruvida regeln om ett högsta värde är giltig.
84. Robin Feakins hänvisar till det förhållandet att en jordbrukare vars produktion i likhet med hans påverkades negativt av sjukdomsutbrott under referensperioden och som således har utnyttjat bestämmelsen om särskilda svårigheter i syfte att normalisera sitt referensbelopp inte längre parallellt kan göra gällande några krav gentemot den nationella reserven på grund av regeln om ett högsta värde. En jordbrukare som exempelvis inte har drabbats av något sjukdomsutbrott har emellertid mycket väl ett sådant val, vilket Robin Feakins anser utgör en skillnad i behandling för vilken det inte föreligger sakliga skäl.
85. Kommissionen, Scottish Ministers och Grekland bestrider emellertid att det föreligger en skillnad i behandling redan av den anledningen att situationerna inte är lika, respektive anser för det fall att den motsatta ståndpunkten fastställs att det finns sakliga skäl.
86. Principen om likabehandling utgör en allmän princip i unionsrätten som har bekräftats i artiklarna 20 och 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. (25) Denna princip förutsätter att lika situationer inte får behandlas olika och att olika situationer inte får behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling. (26)
87. Enligt domstolens praxis bör de omständigheter som kännetecknar de olika situationerna och därigenom deras jämförbarhet bland annat bestämmas och bedömas utifrån föremålet för och syftet med den rättsakt som medför den ifrågavarande skillnaden i behandling. Bland annat måste principerna och målsättningarna för det område rättsakten härrör ifrån beaktas.(27)
a) Frågan huruvida det är fråga om en skillnad i behandling
88. Det ska inledningsvis konstateras att regeln om ett högsta värde medför en skillnad i behandling. I bestämmelsen särskiljs ytterst mellan en jordbrukare vars referensbelopp har fastställts med tillämpning av bestämmelsen om särskilda svårigheter och en jordbrukare vars referensbelopp har beräknats i enlighet med huvudregeln i artikel 37 i grundförordningen. I förstnämnda fall är det inte tillåtet för jordbrukaren att parallellt göra gällande ersättningskrav från den nationella reserven fastän denne befinner sig i särskilda svårigheter, medan en jordbrukare i sistnämnda fall som inte har drabbats av några särskilda svårigheter kan utnyttja resurserna i reserven om denne befinner sig i en särskild situation.
b) Prövningen huruvida situationerna är jämförbara
89. Följaktligen ska jag nedan pröva huruvida situationerna är jämförbara mot bakgrund av föremålet för och syftet med den rättsakt som medför en skillnad i behandling samt principerna och målsättningarna för det område från vilket rättsakten härrör.
90. I mitt förslag till avgörande i det av mig nyligen föredragna målet Nordea Bank(28) har jag avstått från en sådan jämförbarhetsprövning. Nämnda mål avsåg etableringsfriheten samt frågan huruvida den var förenlig med vissa särskilda nationella skattbestämmelser. Jag fann att detta tillvägagångssätt var nödvändigt, eftersom rättspraxis beträffande tolkningen av de grundläggande friheterna har utvecklats vidare och det är oklart vilka kriterier domstolen använder när den prövar huruvida situationerna är jämförbara i skatterättsliga mål.(29)
91. Någon sådan oklarhet föreligger inte i förevarande mål. Frågan huruvida situationerna är jämförbara uppkommer här mot bakgrund av den allmänna likabehandlingsprincipen och inte särskilt i samband med de grundläggande friheterna och skatterätt, varför jag ska behandla den separat.
92. Såsom redan berörts ovan är syftet med bestämmelsen om särskilda svårigheter att likställa en jordbrukare som kan åberopa bestämmelsen på grund av särskilda svårigheter med en jordbrukare som inte har drabbats av särskilda svårigheter.(30) Mot bakgrund av det syfte som rådet i egenskap av förordningens upphovsman har eftersträvat föreligger det således inte några svårigheter att fastställa att situationerna är jämförbara.
c) Motivering
i) Prövningskriterier
93. Det ska nedan utredas huruvida skillnaden i behandling är motiverad.
94. Såsom kommissionen och Scottish Ministers har uppgett tillerkänner domstolen unionslagstiftaren i princip ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller den gemensamma jordbrukspolitiken, vilket i princip hänger samman med en begränsning av domstolens prövning till uppenbara bedömningsfel och maktmissbruk.(31)
95. Som en konkretisering av den allmänna principen om likabehandling krävs det emellertid enligt artikel 42.4 i grundförordningen uttryckligen att medlemsstaterna vid fastställandet av referensbelopp för jordbrukare som befinner sig i en särskild situation säkerställer en likabehandling av jordbrukarna. På samma sätt är kommissionen således även skyldig att beakta likabehandlingsprincipen när den lägger denna bestämmelse till grund vid fastställandet av de villkor som måste vara uppfyllda för att en jordbrukare ska kunna göra gällande ersättningskrav från den nationella reserven.(32)
96. Följaktligen ska jag pröva huruvida det föreligger sakliga skäl för en skillnad i behand ling av två jordbrukare som är avhängig av enligt vilken referensperiod referensbeloppet för det samlade gårdsstödet har fastställts.
ii) Sakliga skäl
97. Kommissionen anser att syftet att förhindra att en jordbrukare kumulerar olika fördelar motiverar skillnaden i behandling. Därigenom skyddas de finansiella intressena hos de jordbrukare vars samlade gårdsstöd har fastställts enligt artikel 37 i grundförordningen. Ett stort antal krav som görs gällande gentemot den nationella reserven måste enligt artikel 42.1 och 42.7 i grundförordningen utjämnas genom en linjär minskning av de referensbelopp som har beviljats utanför den nationella reserven.
98. Det syfte som kommissionen har gjort gällande ska i princip anses legitimt. Såsom jag redan har påpekat ovan är framför allt medlen från den nationella reserven begränsade och det kan vara lämpligt att begränsa det antal krav som görs gällande gentemot den nationella reserven.(33)
99. Tvärtemot vad Scottish Ministers anser stämmer det emellertid inte att bestämmelsen om särskilda svårigheter redan i sig utgör en fördel. Tvärtom är syftet med bestämmelsen att kompensera en nackdel för en berörd jordbrukare. Regeln om ett högsta värde medför således i dess här aktuella utformning ett omotiverat missgynnande av jordbrukare som har drabbats av särskilda svårigheter.
100. I detta sammanhang kan inte heller argumentet godtas att tillämpningen av bestämmelsen om särskilda svårigheter således till och med skulle kunna medföra oproportionerliga fördelar för en jordbrukare som befinner sig i särskilda svårigheter, eftersom beräkningen av dennes referensbelopp eventuellt grundas på en tidsperiod med särskilt hög produktion och denna följaktligen utgör grunden för det samlade gårdsstödet.
101. En sådan följd kan enbart hänföras till det tillvägagångssätt som förordningens upphovsmän har föreskrivit för att fastställa det samlade gårdsstödet. Avgörande är produktionen under referensperioden. Under denna period skulle många jordbrukare ha kunnat uppvisa en mer än genomsnittlig produktion. Andra jordbrukares produktion skulle emellertid även kunna vara minskad utan att de drabbats av särskilda svårigheter. Ingen av dessa situationer ger emellertid anledning till något korrigerande ingripande.
iii) Slutsats i denna del
102. Mot denna bakgrund drar jag slutsatsen att regeln om ett högsta värde även är ogiltig på grund av ett åsidosättande av likabehandlingsprincipen i den mån en jordbrukare nekas stödrättigheter enligt artikel 22 i genomförandeförordningen såvitt bestämmelsen om särskilda situationer i artikel 40 i grundförordningen redan har tillämpats på denne.
D – Den tredje tolkningsfrågan
103. Den hänskjutande domstolen har slutligen ställt sin tredje fråga för att få klarhet i huruvida regeln om ett högsta värde är tillämplig i en situation i vilken en jordbrukare som Robin Feakins som år 2005 medgavs ett provisoriskt fastställande av stödrättigheter för ett jordbruksföretag från den nationella reserven, men emellertid först år 2007, när han själv övertog driften av denna gård, angav detta i det formulär i vilket han ansökte om den faktiska utbetalningen.
104. Den hänskjutande domstolen har endast ställt denna fråga för det fall att regeln om ett högsta värde inte anses ogiltig. Mot bakgrund av mitt resonemang avseende den andra tolkningsfrågan krävs det således inte något besvarande av denna fråga. Jag anser dock att det är påkallat att kortfattat och övergripande påpeka följande.
105. I regeln om ett högsta värde hänvisas till ”det antal hektar de deklarerar under det första år systemet med samlat gårdsstöd”. Robin Feakins anser således att regeln om ett högsta värde endast är tillämplig det första året som systemet med samlat gårdsstöd tillämpas, det vill säga enbart med avseende på ansökningar som gjorts år 2005.
106. Nämnda år ansökte Robin Feakins under angivande av de respektive antalen hektar om ett provisoriskt fastställande av stödrättigheter från den nationella reserven för de båda gårdar han förvärvat år 2002, vilket myndigheterna inledningsvis godkände.
107. För att faktiskt erhålla en utbetalning krävs emellertid i princip ett ingivande av en ansökan om stöd enligt artikel 22 i grundförordningen (IACS-blanketten). Robin Feakins ingav en sådan ansökan för första gången för den gård han fick tillträde till år 2007 för nämnda år. Han hävdar att en jordbrukare endast ”deklarerar” antalet hektar när denne tillkännager dem i IACS-blanketten, och att regeln om ett högsta värde inte kan vara tillämplig på den anmälan han har gjort för år 2007 i IACS-blanketten.
108. Oberoende av huruvida föreställningen att regeln om ett högsta värde endast är tillämplig det första året med samlat gårdsstöd är korrekt, ska följande konstateras: I artikel 12 i genomförandeförordningen regleras den initiala fördelningen av stödrättigheter. Enligt artikel 12.8 behöver jordbruksskiften inte deklareras vid fastställandet av stödrättigheter, förutom vid fastställandet av stödrättigheter från den nationella reserven.
109. Såsom kommissionen har påpekat medför detta e contrario
att stödrättigheter från den nationella reserven inte kan fastställas provisoriskt utan en anmälan av de aktuella hektaren.
110. Således föreligger det, tvärtom vad Robin Feakins har gjort gällande, inte något utrymme för att tolka regeln om högsta värde så, att angivandet av antalet hektar i en ansökan om provisoriskt fastställande av stödrättigheter inte utgör någon ”deklaration” av denna mark.
E – Huruvida rättsverkan av en ogiltighetsförklaring kan begränsas i tiden
111. För det fallet att domstolen finner att regeln om ett högsta värde är ogiltig har kommissionen vid den muntliga förhandlingen begärt att domens rättsverkan ska vara begränsad i tiden.
112. Om domstolen ogiltigförklarar en rättsakt från ett unionsorgan i samband med en begäran om förhandsavgörande så har den aktuella domen i princip retroaktiv verkan på samma sätt som en dom om ogiltigförklaring.(34) Om domstolen emellertid på grund av tvingande rättssäkerhetshänsyn anser att det är nödvändigt kan den genom en analog tillämpning av artikel 264.2 FEUF föreskriva att en viss rättsverkan av den omtvistade rättsakten ska vara bestående.(35)
113. Kommissionen anser att medlemsstaterna kommer att få stora svårigheter vad gäller omräkningen av stödet till jordbrukare om regeln om ett högsta värde ogiltigförklaras utan att dess rättsverkan begränsas i tiden.
114. De facto skulle jordbrukare som har utnyttjat bestämmelsen om särskilda svårigheter om regeln om ett högsta värde inte hade antagits i förevarande form parallellt kunnat göra gällande krav gentemot den nationella reserven. Det ökade utnyttjandet av den nationella reserven skulle i enlighet med artikel 42.7 i grundförordningen eventuellt medföra en linjär minskning av andra jordbrukares referensbelopp. Således är det särskilt sistnämnda jordbrukares finansiella intressen som skulle kunna påverkas negativt av en ogiltigförklaring av regeln om ett högsta värde.
115. I förevarande mål ska det emellertid konstateras att det inte föreligger några närmare uppgifter vad gäller i vilken utsträckning bestämmelsen om särskilda svårigheter har tillämpats. Lika lite går det att uppskatta hur många ytterligare krav som skulle ha riktats gentemot den nationella reserven. I det övervägande antalet fall där jordbrukare har ansökt om samlat gårdsstöd i enlighet med grundförordningen kan det för övrigt redan antas föreligga slutgiltiga beslut om stöd.
116. Det kan således inte anses föreligga tillräckligt stöd för att motivera att domens rättsverkan ska vara begränsad i tiden på grund av tvingande rättssäkerhetshänsyn.
V – Förslag till avgörande
117. Mot bakgrund av ovanstående föreslår jag att domstolen besvarar begäran om förhandsavgörande på följande sätt:
Artikel 18.2 i förordning (EG) nr 795/2004 är ogiltig.
(1) .
(2)
–	Se, till exempel, dom Elbertsen (C‑449/08, EU:C:2009:652), dom Grootes (C‑152/09, EU:C:2010:671), dom Unió de Pagesos de Catalunya (C‑197/10, EU:C:2011:590) och dom Confédération paysanne (C‑298/12, EU:C:2013:630) samt mitt förslag till avgörande i de båda sistnämnda målen (EU:C:2011:464 och EU:C:2013:319).
(3)
–	Rådets förordning (EG) nr 1782/2003 av den 29 september 2003 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare ... (EUT L 270, s. 1), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 118/2005 av den 26 januari 2005 om ändring av bilaga VIII till rådets förordning (EG) nr 1782/2003 ... (EUT L 24, s. 15), upphävd genom rådets förordning (EG) nr 73/2009 av den 19 januari 2009 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd för jordbrukare inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare ... (EUT L 30, s. 16).
(4)
–	Kommissionens förordning (EG) nr 795/2004 av den 21 april 2004 om tillämpningsföreskrifter för det system med samlat gårdsstöd som föreskrivs i rådets förordning (EG) nr 1782/2003 ... (EUT L, 141, s. 1) i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1701/2005 av den 18 oktober 2005 om ändring av förordning (EG) nr 795/2004 … (EUT L 273, s. 6), upphävd genom kommissionens förordning (EG) nr 1120/2009 av den 29 oktober 2009 om tillämpningsföreskrifter för det system med samlat gårdsstöd som föreskrivs i avdelning III i rådets förordning (EG) nr 73/2009 (EUT L 316, s. 1).
(5)
–	Se skäl 13 i genomförandeförordningen.
(6)
–	”In cases where a farmer in a special situation meets the condition for applying two or more of Articles 19 to 23a of this Regulation or Articles 37(2), 40, 42(3) or 42(5) of Regulation (EC) No 1782/2003 ...”
(7)
–	”Lorsqu’un agriculteur qui se trouve dans une situation spéciale remplit les conditions pour l’application de plusieurs des articles 19 à 23 bis
du présent règlement ou de l’article 37, paragraphe 2, de l’article 40, de l’article 42, paragraphe 3 ou de l’article 42, paragraphe 5, du règlement (CE) n° 1782/2003 ...”
(8)
–	Se dom Merck (292/82, EU:C:1983:335), punkt 12, dom Tenuta il Bosco (C‑162/91, EU:C:1992:392), punkt 11, NCC Construction Danmark (C‑174/08, EU:C:2009:669), punkt 23, och dom Spedition Welter (C‑306/12, EU:C:2013:650), punkt 17.
(9)
–	Dom Rey Soda (23/75, EU:C:1975:142), punkt 11, dom Vandemoortele (27/85, EU:C:1987:120), punkt 14, dom Italien/kommissionen (C‑285/94, EU:C:1997:313), punkt 22, och dom Somalfruit och Camar (C‑369/95, EU:C:1997:562), punkt 62.
(10)
–	Dom Rey Soda (23/75, EU:C:1975:142), punkt 11.
(11)
–	Dom Vreugdenhil (22/88, EU:C:1989:277), punkt 17. Min kursivering.
(12)
–	Se, för ett liknande resonemang, även dom kommissionen/parlamentet och rådet (C‑427/12, EU:C:2014:170), punkt 39.
(13)
–	Dom Zuckerfabrik Franken (121/83, EU:C:1984:175), punkt 13, dom Alessandrini m.fl./kommissionen (C‑295/03 P, EU:C:2005:413), punkt 75 och där angiven rättspraxis.
(14)
–	Se dom Beus (5/67, EU:C:1968:13), s. 144, dom Förenade konungariket/rådet (C‑150/94, EU:C:1998:547), punkt 25, dom Spanien/kommissionen (C‑304/01, EU:C:2004:495), punkt 51, och dom Etimine (C‑15/10, EU:C:2011:504), punkt 115.
(15)
–	Se dom Frankrike/kommissionen (C‑17/99, EU:C:2001:178), punkt 35, dom AJD Tuna (C‑221/09, EU:C:2011:153), punkt 60, och dom Gascogne Sack Deutschland mot kommissionen (C‑40/12 P, EU:C:2013:768), punkt 46.
(16)
–	Dom Confédération paysanne (C‑298/12, EU:C:2013:630), punkt 29.
(17)
–	Dom Confédération paysanne (C‑298/12, EU:C:2013:630), punkt 26, och dom Grootes (C‑152/09, EU:C:2010:671), punkterna 36 och 44.
(18)
–	Se mitt förslag till avgörande i målet Confédération paysanne (C‑298/12, EU:C:2013:319), punkterna 28 och 30.
(19)
–	Se dom Erpelding (84/87, EU:C:1988:245), punkt 30, och dom Kühn (C‑177/90, EU:C:1992:2), punkt 18.
(20)
–	Se artiklarna 43 och 45 i kommissionens förslag, KOM(2003) 23 slutlig.
(21)
–	Se särskilt det ”non-paper” ”Single payment scheme/Special cases/National Reserve”, stycke 1 punkt 1 som återfinns i bilaga IV till rådsdokument 9971/03 av den 3 juni 2003.
(22)
–	Angående det inbördes förhållandet mellan de bestämmelser som rör den nationella reserven i artikel 42.3–5 i grundförordningen, se punkt 48 i mitt förslag till avgörande i mål Unió de Pagesos de Catalunya (C‑197/10, EU:C:2011:464).
(23)
–	Från detta ska på sin höjd artikel 19 i genomförandeförordningen undantas. Denna bestämmelse kan åberopas av mjölkproducenter som enligt artikel 40 i grundförordningen befinner sig i en särskild situation.
(24)
–	Se även skäl 17 i genomförandeförordningen.
(25)
–	Dom Ruckdeschel m.fl. (117/76 och 16/77, EU:C:1977:160), punkt 7, och dom Akzo Nobel Chemicals och Akcros Chemicals mot kommissionen, C‑550/07 P, EU:C:2010:512, punkt 54.
(26)
–	Dom IATA och ELFAA (C‑344/04, EU:C:2006:10), punkt 95, dom Arcelor Atlantique et Lorraine m.fl., C‑127/07, (EU:C:2008:728), punkt 23, och dom Akzo Nobel Chemicals och Akcros Chemicals mot kommissionen (EU:C:2010:512), punkt 55.
(27)
–	Dom Arcelor Atlantique et Lorraine m.fl. (EU:C:2008:728), punkterna 25 och 26, dom AJD Tuna (C‑221/09, EU:C:2011:153), punkt 93, och dom Luxemburg/parlamentet och rådet (C‑176/09, EU:C:2011:290), punkt 32.
(28)
– C‑48/13, EU:C:2014:153.
(29)
–	Se punkt 21 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i mål Nordea Bank (C‑48/13, EU:C:2014:153).
(30)
–	Se punkt 69 och följande punkter i detta förslag till avgörande.
(31)
–	Angående rådets utrymme för skönsmässig bedömning, se dom Stölting (138/78, EU:C:1979:46), punkt 7, dom Fedesa m.fl. (331/88, EU:C:1990:391), punkterna 8 och 14, dom Jippes m.fl. (C‑189/01, EU:C:2001:420), punkt 80, och dom Agrargenossenschaft Neuzelle (C‑545/11, EU:C:2013:169), punkt 43. Angående kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning, se dom AJD Tuna (C‑221/09, EU:C:2011:153), punkt 80.
(32)
–	Dom Franz Egenberger (C‑313/04, EU:C:2006:454), punkt 36.
(33)
–	Förslag till avgörande i mål Unió de Pagesos de Catalunya (C‑197/10, EU:C:2011:464), punkt 64.
(34)
–	Dom Roquette Frères (C‑228/92, EU:C:1994:168), punkt 17, och dom FMC m.fl. (C‑212/94, EU:C:1996:40), punkt 56.
(35)
–	Dom Lomas m.fl. (C‑38/90 och C‑151/90, EU:C:1992:116), punkt 24, dom Silos (C‑228/99, EU:C:2001:599), punkt 35, dom Régie Networks (C‑333/07, EU:C:2008:764), punkt 121, och dom Volker und Markus Schecke och Eifert (C‑92/09 och C‑93/09, EU:C:2010:662), punkt 93.