62023TJ1093_RES
Mål T‑1093/23
AH
mot
Europeiska kommissionen
Tribunalens dom (fjärde avdelningen i utökad sammansättning) av den 22 januari 2025
”Personalmål – Kontraktsanställda – Lön – Utlandstillägg – Utlandstillägg beviljas inte – Beräkning av den femåriga referensperioden – Artikel 4.1 a i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna – Skadeståndsansvar”
Tjänstemän – Lön – Utlandstillägg – Villkor för beviljande – Hemvist utanför anställningsmedlemsstaten under referensperioden – Tillämpning vid på varandra följande avtal som ingåtts mellan den berörda personen och olika institutioner på anställningsorten – Bibehållande av rätten till utlandstillägg
(Tjänsteföreskrifterna, bilaga VII, artikel 4.1 a)
(se punkterna 32–34, 36–42 och 44–47)
Talan väckt av tjänstemän – Obegränsad behörighet – Tvister av ekonomisk art i den mening som avses i artikel 91.1 i tjänsteföreskrifterna – Begrepp – Talan som syftar till att erhålla retroaktiv utbetalning av utlandstillägget – Omfattas
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 91.1)
(se punkterna 50–53)
Resumé
Tribunalen (i utökad sammansättning) som har att pröva en talan som väckts av AH, en kontraktsanställd, ogiltigförklarar det beslut som fattats av Europeiska kommissionens byrå för löneadministration och individuella ersättningar (PMO), genom vilket AH nekades rätt till utlandstillägg (nedan kallat det angripna beslutet). Tribunalen preciserar härigenom under vilka omständigheter kontraktsanställda ska beviljas utlandstillägg.
Sökanden, som är italiensk medborgare och bosatt i Bryssel sedan maj 2017, anställdes som kontraktsanställd vid Regionkommittén för perioden 1 oktober 2022–30 september 2023. Vid fastställandet av sökandens ekonomiska rättigheter i samband med att han tillträdde sin tjänst vid Regionkommittén beviljade nämnda kommitté sökanden det utlandstillägg som föreskrivs i artikel 69 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (nedan kallade tjänsteföreskrifterna), beräknat i enlighet med artikel 4.1 a i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna.
Efter att ha rekryterats till tjänsten som kontraktsanställd vid rådets generalsekretariat (nedan kallat generalsekretariatet) avslutade sökanden sin anställning vid Regionkommittén den 31 januari 2023. Han tillträdde sin tjänst vid generalsekretariatet dagen därpå.
I samband med det tjänstetillträdet underrättade PMO honom om det angripna beslutet, enligt vilket han inte hade rätt till utlandstillägg, eftersom hans anställning vid generalsekretariatet utgjorde ett nytt tjänstetillträde. Han hade vidare arbetat och varit bosatt i Bryssel under hela den referensperiod på fem år som fastställer den rättigheten och som föreskrivs i artikel 4.1 a andra strecksatsen i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna. Referensperioden fastställdes till 1 augusti 2017–31 juli 2022, det vill säga fem år som löpte ut sex månader före den 1 februari 2023, vilket är den dag då sökanden rekryterades av generalsekretariatet.
Tribunalens bedömning
För det första påpekar tribunalen att syftet med utlandstillägget är att kompensera för de särskilda utgifter och nackdelar som följer av att tjänstgöra vid unionen för de tjänstemän och anställda som på grund av denna tjänstgöring är tvungna att flytta från den stat där de är bosatta till anställningsstaten och integrera sig i en ny miljö.
I förevarande fall hade sökandens situation, såsom den fastställdes vid den tidpunkt då han tillträdde sin tjänst vid Regionkommittén, inte förändrats när han tillträdde sin tjänst vid generalsekretariatet. Detsamma gäller de utgifter och nackdelar som utlandstillägget är avsett att kompensera för. Det fanns således inte något avbrott mellan det avtal som ingicks med Regionkommittén och det avtal som ingicks med generalsekretariatet. Eftersom Regionkommittén och generalsekretariatet är belägna i Belgien har dessutom bytet av anställning inte lett till något byte av anställningsstat.
Den omständigheten att det inte fanns något avbrott mellan de på varandra följande avtal som sökanden ingått med Regionkommittén respektive generalsekretariatet, samt den omständigheten att han inte bytt anställningsstat, gör det möjligt att dra slutsatsen att det, trots bytet av arbetsgivare, i förevarande fall fanns en kontinuitet mellan sökandens avtal som motiverade en förlängning av hans rätt till utlandstillägg, vilken fastställdes när han tillträdde sin tjänst vid Regionkommittén.
Tribunalen finner följaktligen att PMO gjorde en uppenbart oriktig bedömning och en felaktig rättstillämpning vad gäller tolkningen av artikel 4.1 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna genom att neka sökanden rätt till utlandstillägg när han anställdes vid generalsekretariatet.
För det andra erinrar tribunalen om att i tvister av ekonomisk art har den obegränsad behörighet i enlighet med artikel 91.1 andra meningen i tjänsteföreskrifterna, vilket innebär att tribunalen ska avgöra den tvist som den har att pröva fullständigt, det vill säga i fråga om den anställdes samtliga rättigheter och skyldigheter, såvida inte tribunalen överlåter åt den aktuella institutionen att verkställa en viss del av domen. I det sistnämnda fallet utövar tribunalen kontroll och fastställer de exakta villkoren.
Begreppet ”tvister av ekonomisk art” i den mening som avses i nämnda bestämmelse omfattar inte enbart mål om skadestånd i vilka anställda har väckt talan mot en institution, utan även alla mål i vilka anställda har framställt yrkanden om att en institution ska betala ut ett belopp till den anställde som denne anser sig ha rätt till enligt tjänsteföreskrifterna eller någon annan rättsakt som reglerar anställningsförhållandet. Det ankommer således på unionsdomstolen att, i förekommande fall, förplikta en institution att betala ett belopp som sökanden har rätt till enligt tjänsteföreskrifterna eller någon annan rättsakt.
Tribunalen finner följaktligen att sökanden har rätt till utlandstillägg från och med den 1 februari 2023, det vill säga den dag då han rekryterades av generalsekretariatet.