62024TJ0657
PRESUDA OPĆEG SUDA (vijeće za prethodne postupke)
26. studenoga 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednički sustav PDV‑a – Članak 135. stavak 1. točka (b) Direktive 2006/112/EZ – Oslobođenja ostalih aktivnosti – Ugovaranje kredita – Aktivnosti kreditnog posrednika – Kvalifikacija”
U predmetu T‑657/24,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Arbitražni porezni sud (Centar za upravnu arbitražu – CAAD), Portugal), odlukom od 5. prosinca 2024., koju je Sud zaprimio 6. prosinca 2024., u postupku
Versãofast, Unipessoal, Lda.
protiv
Autoridade Tributária e Aduaneira,
OPĆI SUD (vijeće za prethodne postupke),
u sastavu, tijekom vijećanja: S. Papasavvas, predsjednik, T. Pynnä, J. Laitenberger (izvjestitelj), M. Stancu i I. Dimitrakopoulos, suci,
nezavisna odvjetnica: M. Brkan,
tajnik: V. Di Bucci,
uzimajući u obzir to da je Sud 19. prosinca 2024., na temelju članka 50.b trećeg stavka Statuta Suda Europske unije, proslijedio zahtjev za prethodnu odluku Općem sudu,
uzimajući u obzir to da je riječ o području iz članka 50.b prvog stavka točke (a) Statuta Suda Europske unije i da ne postoje neovisna pitanja tumačenja u smislu članka 50.b drugog stavka navedenog Statuta,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Versãofast, Unipessoal, Lda., S. Brigas Afonso, advogado,
–
za portugalsku vladu, P. Barros da Costa, C. Bento, A. Rodrigues i R. Laires, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, M. Herold i L. Santiago de Albuquerque, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120., u daljnjem tekstu: Direktiva o PDV‑u).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Versãofast, Unipessoal, Lda. i Autoridade Tributária e Aduaneira (Porezna i carinska uprava, Portugal) (u daljnjem tekstu: porezno tijelo) u vezi s aktivnostima kreditnog posredovanja koje to društvo obavlja, a koje je porezno tijelo kvalificiralo kao transakcije ugovaranja kredita oslobođene od poreza na dodanu vrijednost (PDV).
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Članak 135. stavak 1. točka (b) Direktive o PDV‑u u biti preuzima tekst članka 13. dijela B točke (d) podtočke 1. Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje (SL 1977., L 145, str. 1., u daljnjem tekstu: Šesta direktiva).
4
Člankom 135. stavkom 1. točkom (b) Direktive o PDV‑u određuje se:
„Države članice obvezne su [osloboditi] sljedeće transakcije:
[…]
(b)
odobravanje i ugovaranje kredita i upravljanje kreditom od strane osobe koja ga odobrava”.
Portugalsko pravo
5
Na temelju članka 9. točke 27. podtočke (a) Códiga do Imposto sobre o Valor Acrescentado (Zakonik o porezu na dodanu vrijednost), koji je odobren Decretom‑Lei n.o 394-B/84 (Uredba sa zakonskom snagom br. 394-B/84) od 26. prosinca 1984. (Diário da República, I serija A, br. 297. od 26. prosinca 1984.), u verziji koja se primjenjuje na činjenice u glavnom postupku, od PDV‑a su oslobođeni odobravanje i ugovaranje kredita, bez obzira na oblik, uključujući transakcije diskontiranja i rediskontiranja, kao i njihovo administriranje ili upravljanje od strane onoga tko ih odobrava.
Glavni postupak i prethodna pitanja
6
Versãofast je društvo s ograničenom odgovornošću osnovano u skladu s portugalskim pravom, koje je, u vrijeme relevantno za činjenice u glavnom postupku, bilo registrirano za obavljanje aktivnosti savjetovanja u poslovanju i upravljanju.
7
Banco de Portugal (Portugalska središnja banka) odobrio je društvu Versãofast obavljanje aktivnosti kreditnog posrednika. Na temelju toga ono je ovlašteno potrošačima predstavljati ili nuditi ugovore o kreditu, pružati im pomoć obavljanjem pripremnih radnji ili drugih administrativnih poslova u predugovornoj fazi za ugovore o kreditu koje sam nije predstavio ili ponudio, kao i sklapati ugovore o kreditu s potrošačima za račun vjerovnika.
8
U tom je kontekstu Versãofast sklopio ugovore o povezivanju s više portugalskih kreditnih institucija, među kojima i s Caixa Geral de Depósitos, S. A. (u daljnjem tekstu: CGD). Ti se ugovori odnose na aktivnosti kreditnog posrednika koje Versãofast za te institucije obavlja na neovisan način. Te se aktivnosti sastoje, među ostalim, od pronalaženja i kontaktiranja potencijalnih klijenata za stambene kredite, pružanja pomoći tim klijentima pri prikupljanju dokumentacije potrebne za njihov zahtjev za kredit, davanja pojašnjenja o bitnim aspektima financiranja kao što su marža („spread”), efektivna godišnja kamatna stopa (EGKS) i stopa troškova, obavljanja početne analize dokumentacije koju su klijenti dostavili radi obrade njihova zahtjeva, prosljeđivanja te dokumentacije kreditnim institucijama, predstavljanja klijentima kreditnih ponuda tih institucija te priopćavanja konačne odluke institucije čiju su ponudu odabrali. S druge strane, Versãofast nije ovlašten sklapati, u ime kreditnih institucija, ugovore o potrošačkim kreditima. Nadalje, ne sudjeluje u definiranju uvjeta kreditnih ponuda, u izboru potrošača među različitim ponudama niti u odlukama kreditnih institucija o odobravanju kredita.
9
Ugovori o povezivanju predviđaju da kreditne institucije društvu Versãofast, kao protučinidbu za njegove aktivnosti, isplaćuju proviziju koja odgovara postotku godišnjeg iznosa ugovora o stambenim kreditima sklopljenih zahvaljujući njegovu posredovanju, ponderiranu indeksom kvalitete pripreme dokumentacije.
10
Iako su aktivnosti kreditnog posrednika društva Versãofast i uvjeti njihove naknade istovjetni za sve kreditne institucije, provizije koje je ono primilo ipak nisu bile podvrgnute istom sustavu PDV‑a. Iako je Versãofast smatrao da se u pogledu transakcija odobravanja i ugovaranja kredita na većinu tih institucija primjenjuje oslobođenje predviđeno člankom 9. točkom 27. podtočkom (a) Zakonika o porezu na dodanu vrijednost, kada je riječ o provizijama koje mu je platio CGD, on je obračunao PDV po stopi od 23 %, koji je pridodan iznosu tih provizija.
11
Nakon zahtjeva društva Versãofast za povrat PDV‑a za prvo tromjesečje 2023., porezno je tijelo pokrenulo postupak nadzora nakon čega je društvu Versãofast dostavilo nacrte ispravka koji se odnose na odbijeni PDV za razdoblje od 2019. do 2023. Smatralo je da su aktivnosti kreditnog posrednika izvršene za CGD oslobođene PDV‑a i da se stoga ulazni PDV povezan s tim aktivnostima ne može odbiti. Porezno tijelo tako je društvu Versãofast izdalo rješenja o obračunu PDV‑a u ukupnom iznosu od 208619,07 eura.
12
Dana 5. travnja 2024. Versãofast je podnio tužbu protiv tih rješenja o obračunu Tribunalu Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa) – CAAD) (Arbitražni porezni sud (Centar za upravnu arbitražu – CAAD), Portugal), sudu koji je uputio zahtjev.
13
U prilog svojoj tužbi, Versãofast tvrdi da aktivnosti kreditnog posrednika koje se obavljaju za CGD nisu obuhvaćene oslobođenjem od PDV‑a koje se primjenjuje na ugovaranje kredita, s obzirom na to da on ne sudjeluje u odobravanju kredita. Versãofast smatra da njegove aktivnosti obuhvaćaju samo upoznavanje potencijalnih klijenata s brošurama koje objavljuje CGD te na objašnjavanje uvjeta stambenih kredita koje potonji nudi, pri čemu on ne može preporučiti jedan stambeni kredit umjesto drugoga. U tom pogledu, zainteresiranim klijentima pruža samo nepristrane i objektivne informacije. Osim toga, to društvo ne analizira informacije prikupljene od tih klijenata te ni u kojem slučaju ne može sklopiti ugovore o kreditu za račun CGD‑a. Naposljetku, provizije koje prima predstavljaju naknadu samo za privlačenje klijenata, a ne i za ugovaranje kredita.
14
Porezno tijelo pak tvrdi da Versãofast, u okviru obavljanja aktivnosti kreditnog posrednika, pruža usluge iste prirode većem broju kreditnih institucija, ali na usluge koje pruža CGD- primjenjuje drukčija pravila ‑ za njih plaća PDV, dok na usluge pružene drugim institucijama primjenjuje sustav oslobođenja od PDV‑a. Prema mišljenju poreznog tijela, predstavljanje ugovora o kreditu i pružanje pomoći potrošačima, kako je ugovoreno, neodvojivi su s obzirom na cilj koji se time želi postići, odnosno sklapanje ugovora o kreditu.
15
Prema mišljenju Tribunala Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Arbitražni porezni sud (Centar za upravnu arbitražu – CAAD)), postoji sumnja u to jesu li aktivnosti kreditnog posrednika, kakve obavlja Versãofast, obuhvaćene pojmom „ugovaranje kredita” u smislu članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV‑u, koji predstavlja autonomni pojam prava Unije primjenjiv u unutarnjem poretku. U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev ističe da, čak i ako je „pro(aktivno)” privlačenje klijenata koje provodi Versãofast ono što dovodi stranke i potiče sklapanje ugovora o kreditu, to društvo ne pregovara o uvjetima tih ugovora i ne djeluje ni za račun korisnika kredita ni za račun CGD‑a.
16
U tim okolnostima Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Arbitražni porezni sud (Centar za upravnu arbitražu – CAAD)) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Primjenjuje li se članak 135. stavak 1. točka (b) Direktive o PDV‑u, kad je riječ o pojmu ‚ugovaranje kredita’, na usluge privlačenja klijenata za ugovaranje [stambenih] kredita za račun kreditne institucije koje pruža porezni obveznik, vezani kreditni posrednik, koji je osnovan i obavlja svoju aktivnost u skladu s pravnim sustavom kojim se uređuje pristup i obavljanje aktivnosti kreditnog posrednika, ako te usluge kumulativno uključuju:
a)
proaktivno traženje potencijalnih klijenata za ugovaranje [stambenih] kredita putem mreže za posredovanje u prometu nekretnina (REMAX);
b)
stavljanje na raspolaganje potencijalnim klijentima brošura koje je dostavila banka koji sadrže financijske informacije o stambenim kreditima;
c)
pružanje pomoći tim potencijalnim klijentima radi utvrđivanja dokumentacije potrebne za podnošenje zahtjeva za kreditnu ponudu, kao i prikupljanje i pregled te dokumentacije;
d)
prosljeđivanje zahtjeva za kreditnu ponudu banci;
e)
zaprimanje odgovora banke;
f)
pripremu tablica u kojima se uspoređuju uvjeti koje nude različite banke kao i održavanje sastanaka s potencijalnim klijentima radi rasprave o tim uvjetima i ključnim aspektima financiranja (npr. marže, EKS, stopa [troškova]) i pružanja pojašnjenja u tom pogledu;
g)
priopćavanje odluke banke potencijalnim klijentima i
h)
model naknade koji se temelji na ‚naknadi za uspjeh’, u okviru kojeg se naknada duguje tek nakon što su ugovori o kreditu doista sklopljeni, i to razmjerno iznosu kredita sklopljenih posredovanjem?
2.
Spada li navedena aktivnost i dalje u pojam ‚ugovaranje kredita’ ako posrednik nije ovlašten djelovati za račun banke, nema nikakav utjecaj na određivanje uvjeta navedenih u brošurama i kreditnim ponudama, a potencijalni korisnik kredita slobodno odlučuje hoće li sklopiti ugovor o financiranju i s kojom će institucijom taj ugovor sklopiti?”
O prethodnim pitanjima
17
Svojim dvama pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 135. stavak 1. točku (b) Direktive o PDV‑u tumačiti na način da se oslobođenje koje se njime predviđa za transakcije ugovaranja kredita primjenjuje na aktivnosti kreditnog posrednika koji pronalazi i privlači klijente kako bi im ponudio ugovore o stambenom kreditu, koji im pomaže obavljanjem pripremnih radnji za sklapanje ugovora, koji je zadužen za komunikaciju s kreditnim institucijama i kojem te institucije isplaćuju naknadu razmjerno iznosu ugovora o kreditu sklopljenih zahvaljujući njegovu posredovanju, i to unatoč tomu što on nema ni ovlast djelovati u ime kreditnih institucija niti bilo kakav utjecaj na sadržaj kreditnih ponuda, te što klijenti i dalje mogu slobodno odlučuju hoće li sklopiti ugovor o kreditu i odabrati kreditnu instituciju s kojom će taj ugovor sklopiti.
18
Uvodno valja istaknuti da, s obzirom na to da je Direktivom o PDV‑u stavljena izvan snage i zamijenjena Šesta direktiva, tumačenje koje je Sud dao u pogledu odredaba Šeste direktive vrijedi i za odredbe Direktive o PDV‑u ako se odredbe tih dvaju instrumenata prava Unije mogu smatrati istovjetnima (presuda od 17. lipnja 2021., K i DBKAG, C‑58/20 i C‑59/20, EU:C:2021:491, t. 27.).
19
Slijedom toga, tumačenje koje je Sud dao u pogledu članka 13. dijela B točke (d) podtočke 1. Šeste direktive vrijedi i za članak 135. stavak 1. točku (b) Direktive o PDV‑u, s obzirom na to da, kao što je to već utvrđeno u točki 3. ove presude, te odredbe imaju u biti istovjetan izričaj i stoga se mogu smatrati istovjetnima (vidjeti po analogiji presudu od 17. lipnja 2021., K i DBKAG, C‑58/20 i C‑59/20, EU:C:2021:491, t. 28.).
20
Članak 135. stavak 1. točka (b) Direktive o PDV‑u predviđa da su države članice dužne ugovaranje kredita osloboditi od plaćanja PDV‑a.
21
U tom pogledu valja podsjetiti na to da su prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda oslobođenja iz članka 135. stavka 1. Direktive o PDV‑u autonomni pojmovi prava Unije čija je svrha izbjegavanje razilaženja u primjeni sustava PDV‑a među državama članicama, koja stoga treba ujednačeno tumačiti na području svih država članica (vidjeti presudu od 9. ožujka 2023., Generali Seguros, C‑42/22, EU:C:2023:183, t. 28. i navedenu sudsku praksu).
22
Osim toga, iz sudske prakse Suda proizlazi da izraze upotrijebljene za utvrđivanje oslobođenja u članku 135. stavku 1. Direktive o PDV‑u treba tumačiti usko jer je riječ o odstupanjima od općeg načela prema kojem se PDV naplaćuje na svaku naplatnu isporuku usluga poreznog obveznika (vidjeti presudu od 2. srpnja 2020., Blackrock Investment Management (UK), C‑231/19, EU:C:2020:513, t. 22. i navedenu sudsku praksu).
23
Kad je riječ o pojmu „ugovaranje”, Sud je već utvrdio, u kontekstu članka 13. dijela B točke (d) podtočke 5. Šeste direktive, koji je u biti preuzet u članku 135. stavku 1. točki (f) Direktive o PDV‑u, da se taj pojam odnosi na aktivnost koju obavlja posrednik koji nije stranka ugovora i čija se aktivnost razlikuje od tipičnih ugovornih činidbi koje pruža takva stranka. Naime, aktivnost ugovaranja je usluga koja se pruža jednoj od stranaka ugovora i koju ona plaća kao zasebnu aktivnost posredovanja. Može uključivati, među ostalim, ukazivanje na prilike za sklapanje takvog ugovora, uspostavu kontakta s drugom ugovornom strankom, te pregovaranje u ime i za račun klijenta o pojedinostima uzajamnih činidbi. Stoga je svrha te aktivnosti učiniti što je potrebno kako bi dvije stranke sklopile ugovor, pri čemu pregovarač nema vlastiti interes u pogledu sadržaja ugovora (vidjeti u tom smislu presude od 13. prosinca 2001., CSC Financial Services, C‑235/00, EU:C:2001:696, t. 39. i od 5. srpnja 2012., DTZ Zadelhoff, C‑259/11, EU:C:2012:423, t. 27.).
24
Sud je također utvrdio da aktivnosti posredovanja, koje se sastoje u traženju kupaca, uz plaćanje naknade, za nekretnine koje su potom prodane i prenesene prijenosom dionica, pri čemu posrednik nema vlastiti interes u pogledu sadržaja tih ugovora, predstavljaju aktivnosti koje odgovaraju pojmu „ugovaranje” koje se odnosi na dionice i udjele u društvima ili udruženjima, u smislu članka 135. stavka 1. točke (f) Direktive o PDV‑u (vidjeti rješenje od 21. studenoga 2017., Kerr, C‑615/16, neobjavljeno, EU:C:2017:906, t. 43.).
25
S druge strane, Sud je pojasnio da pružanje puke materijalne, tehničke ili administrativne usluge koje ne dovodi do promjene pravnog i financijskog položaja među strankama nije obuhvaćeno oslobođenjem predviđenim u članku 135. stavku 1. točki (f) Direktive o PDV‑u (vidjeti u tom smislu presudu od 13. prosinca 2001., CSC Financial Services, C‑235/00, EU:C:2001:696, t. 28.).
26
Isto tako, Sud je već utvrdio da se izraz „ugovaranje u vezi s vrijednosnim papirima” ne odnosi na usluge koje se svode na pružanje informacija o financijskom proizvodu i, prema potrebi, na zaprimanje i obradu zahtjeva za upis odgovarajućih vrijednosnih papira, bez njihova izdavanja (vidjeti u tom smislu presudu od 13. prosinca 2001., CSC Financial Services, C‑235/00, EU:C:2001:696, t. 41.).
27
Kad je konkretno riječ o pojmu „ugovaranje kredita”, Sud je smatrao da primjena oslobođenja predviđenog u članku 13. dijelu B točki (d) podtočki 1. Šeste direktive, koji je zamijenjen člankom 135. stavkom 1. točkom (b) Direktive o PDV‑u, ne može ovisiti o postojanju ugovornog odnosa između pružatelja usluge ugovaranja i jedne od stranaka ugovora o kreditu, nego se mora ocjenjivati s obzirom na samu prirodu pružene usluge i njezinu svrhu (presuda od 21. lipnja 2007., Ludwig, C‑453/05, EU:C:2007:369, t. 33.).
28
Osim toga, Sud je utvrdio da sama činjenica da je odredbe ugovora o kreditu prethodno utvrdila jedna od ugovornih stranaka ne može sama po sebi spriječiti pružanje usluge ugovaranja, s obzirom na to da se aktivnost ugovaranja može ograničiti na naznačivanje jednoj od ugovornih strana prilika za sklapanje takvog ugovora (presuda od 21. lipnja 2007., Ludwig, C‑453/05, EU:C:2007:369, t. 39.).
29
U ovom slučaju, iako, kada se pojedinačno promatraju, određene usluge poput onih koje pruža Versãofast, kao što je stavljanje na raspolaganje klijentima brošura koje su dostavile kreditne institucije ili zaprimanje odgovora tih institucija na zahtjeve za kredit, imaju prirodu običnih materijalnih, tehničkih ili administrativnih usluga ‑ načelno je cilj tih usluga, promatranih u cjelini, u načelu imaju za cilj poduzeti sve potrebno kako bi kreditna institucija, u ovom slučaju CGD, sklapala ugovore o kreditu s potencijalnim klijentima, što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev. Takav cilj može proizlaziti i iz vrste naknade za navedene usluge, kada se on, kao u glavnom postupku, temelji na stvarnom sklapanju ugovora o kreditu te kada kreditne institucije kreditnom posredniku isplaćuju naknadu ovisno o iznosu ugovora o kreditu sklopljenih zahvaljujući njegovu posredovanju i o kvaliteti pruženih usluga, osobito kvaliteti pripreme spisa.
30
S obzirom na to da, kako to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 28. ove presude, sama činjenica da je jedna od ugovornih stranaka prethodno utvrdila odredbe ugovora o kreditu ne može sama po sebi spriječiti pružanje usluge ugovaranja kredita, nepostojanje utjecaja kreditnog posrednika na sadržaj kreditne ponude nužno ne utječe na to da se aktivnosti kvalificiraju kao usluge ugovaranja koje su obuhvaćene oslobođenjem predviđenim u članku 135. stavku 1. točki (b) Direktive o PDV‑u.
31
Isto vrijedi i glede okolnosti da kreditni posrednik nema ovlast djelovati u ime i za račun kreditne institucije. Kako to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 27. ove presude, oslobođenje predviđeno u članku 135. stavku 1. točki (b) Direktive o PDV‑u ne može ovisiti o postojanju ugovornog odnosa između pružatelja usluge ugovaranja i jedne od stranaka ugovora o kreditu, nego se mora ocjenjivati s obzirom na samu prirodu pružene usluge i njezinu svrhu. Kao što je to navedeno u točki 29. ove presude, i pod da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, cilj je aktivnosti kreditnog posrednika poput onih koje obavlja Versãofast, promatrane u cjelini, oduzeti sve potrebno kako bi kreditna institucija sklopila ugovore o kreditu s potencijalnim klijentima te stoga mogu, već zbog te činjenice, predstavljati aktivnost „ugovaranja kredita” u smislu navedene odredbe.
32
U tom pogledu također valja istaknuti da, iako različite jezične verzije članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV‑u, kao što su verzije na portugalskom, francuskom ili engleskom jeziku, upotrebljavaju pojmove „negociação”, „négociation” i „negotiation” u drugim jezičnim verzijama kao što su verzije na njemačkom, finskom, švedskom, danskom i nizozemskom jeziku upotrebljavaju se pojmovi „Vermittlung”, „välitys”, „förmedling”, „formidling” i „bemiddeling”. Ti izrazi u svakodnevnom jeziku upućuju na aktivnost posredovanja čiji je cilj omogućiti dvjema strankama da međusobno sklope ugovor, a da pritom jedna od ugovornih stranaka ne mora nužno ovlastiti posrednika da utvrđuje ugovorne odredbe ili da djeluje u ime i za račun te stranke, primjerice radi sklapanja navedenog ugovora. Stoga odgovaraju pojmu „ugovaranje” iz sudske prakse Suda navedenom u točki 23. ove presude.
33
Kvalifikacija usluga poput onih koje pruža Versãofast kao usluge „ugovaranja kredita” u smislu članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV‑u ne može biti dovedena u pitanje ni činjenicom da klijenti i dalje mogu slobodno odlučiti hoće li sklopiti ugovor o kreditu i odabrati kreditnu instituciju s kojom će taj ugovor sklopiti. Naime, kako to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 23. ove presude, ugovaranje kredita može se svesti na to da se dvjema strankama omogući samostalno sklapanje ugovora o kreditu. Aktivnost oslobođena na temelju navedene odredbe za potencijalne stranke ugovora o kreditu ne podrazumijeva, među ostalim, ograničenje njihove slobode ugovaranja.
34
S obzirom na prethodna razmatranja, na pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev valja odgovoriti tako da članak 135. stavak 1. točku (b) Direktive o PDV‑u treba tumačiti na način da se oslobođenje koje se njime predviđa za transakcije ugovaranja kredita primjenjuje na aktivnosti kreditnog posrednika koji pronalazi i privlači klijente kako bi im ponudio ugovore o stambenom kreditu, koji im pomaže obavljanjem pripremnih radnji za sklapanje ugovora, koji je zadužen za komunikaciju s kreditnim institucijama i kojem te institucije isplaćuju naknadu razmjerno iznosu ugovora o kreditu sklopljenih zahvaljujući njegovu posredovanju, i to unatoč tomu što on nema ni ovlast djelovati u ime kreditnih institucija niti bilo kakav utjecaj na sadržaj kreditnih ponuda, te što klijenti i dalje mogu slobodno odlučiti hoće li ugovor o kreditu i odabrati kreditnu instituciju s kojom će taj ugovor sklopiti.
Troškovi
35
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Općem sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (vijeće za prethodne postupke)
odlučuje:
Članak 135. stavak 1. točku (b) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost
treba tumačiti na način da se:
oslobođenje koje se njime predviđa za transakcije ugovaranja kredita primjenjuje na aktivnosti kreditnog posrednika koji pronalazi i privlači klijente kako bi im ponudio ugovore o stambenom kreditu, koji im pomaže obavljanjem pripremnih radnji za sklapanje ugovora, koji je zadužen za komunikaciju s kreditnim institucijama i kojem te institucije isplaćuju naknadu razmjerno iznosu ugovora o kreditu sklopljenih zahvaljujući njegovu posredovanju, i to unatoč tomu što on nema ni ovlast djelovati u ime kreditnih institucija niti bilo kakav utjecaj na sadržaj kreditnih ponuda, te što klijenti i dalje mogu slobodno odlučiti hoće li sklopiti ugovor o kreditu i odabrati kreditnu instituciju s kojom će taj ugovor sklopiti.
Papasavvas
Pynnä
Laitenberger
Stancu
Dimitrakopoulos
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 26. studenoga 2025.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: portugalski