62023CJ0701
PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
3. travnja 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Načelo ne bis in idem – Konvencija o provedbi Schengenskog sporazuma – Članak 54. – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 50. – Odluka o privremenoj obustavi donesena u državi članici u pogledu preminulih fizičkih osoba koje je prije zapošljavala pravna osoba – Kazneni progon pokrenut protiv te pravne osobe u drugoj državi članici – Nedopuštenost”
U predmetu C-701/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio tribunal judiciaire de Paris (Prvostupanjski redovni sud u Parizu, Francuska), odlukom od 4. srpnja 2023., koju je Sud zaprimio 14. studenoga 2023., u kaznenom postupku protiv
Swiftair SA,
uz sudjelovanje:
Syndicat ALTER,
Association AH5017-Ensemble i dr.,
SUD (šesto vijeće),
u sastavu: A. Kumin, predsjednik vijeća, T. von Danwitz (izvjestitelj), potpredsjednik Suda, i S. Gervasoni, sudac,
nezavisni odvjetnik: D. Spielmann,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Swiftair SA, R. Lindon i P. Spinosi, odvjetnici,
–
za syndicat ALTER, A. Lyon-Caen, odvjetnik,
–
za association AH5017-Ensemble, E. Piwnica, odvjetnik,
–
za francusku vladu, R. Bénard, B. Dourthe i B. Fodda, u svojstvu agenata,
–
za španjolsku vladu, A. Gavela Llopis, u svojstvu agenta,
–
za Europsku komisiju, F. Blanc i I. Zaloguin, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 54. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma od 14. lipnja 1985. između vlada država Gospodarske unije Beneluksa, Savezne Republike Njemačke i Francuske Republike o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama (SL 2000., L 239, str. 19.), koja je potpisana u Schengenu (Luksemburg) 19. lipnja 1990., a stupila je na snagu 26. ožujka 1995. (u daljnjem tekstu: CISA), u vezi s člankom 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
2
Zahtjev je upućen u okviru kaznenog postupka protiv društva Swiftair SA, optuženog za prouzročenja smrti iz nehaja počinjena u Maliju 24. srpnja 2014.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Uvodne izjave CISA-e glase:
„Uzimajući kao osnovu Schengenski sporazum od 14. lipnja 1985. o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama,
Odlučivši provesti namjeru izraženu u tom Sporazumu da se ukinu kontrole kretanja osoba na zajedničkim granicama i olakšati prijevoz i kretanje robe na tim granicama,
Budući da Ugovor o osnivanju Europskih zajednica, nadopunjen Jedinstvenim europskim aktom, propisuje da unutarnje tržište obuhvaća područje bez unutarnjih granica,
[…]”
4
Člankom 54. CISA-e propisuje se:
„Protiv osobe protiv koje je sudski postupak pravomoćno okončan u jednoj ugovornoj stranci ne može se voditi postupak u drugoj ugovornoj stranci za ista djela pod uvjetom da je, ako je izrečena[, ta kazna] izvršena, trenutačno u postupku izvršenja ili se više, prema zakonima ugovorne stranke koja ju je izrekla, ne može izvršiti.”
Španjolsko pravo
5
Članak 637. Leya de Enjuiciamiento Criminal (Zakonik o kaznenom postupku) glasi kako slijedi:
„Definitivna obustava:
1°) kada ne postoje ozbiljne indicije da je počinjeno djelo zbog kojeg je pokrenut kazneni progon;
2°) kada djelo ne predstavlja kazneno djelo;
3°) kada iz postupka proizlazi da se okrivljenici oslobađaju kaznene odgovornosti kao počinitelji, supočinitelji ili pomagači.”
6
Člankom 641. tog zakonika određuje se:
„Privremena obustava:
1°) kada počinjenje kaznenog djela zbog kojeg je pokrenut kazneni progon nije valjano utvrđeno;
2°) kada iz istrage proizlazi da je kazneno djelo zaista počinjeno, ali da nema dovoljno razloga za to da se određenu osobu ili više njih optuži kao počinitelje, supočinitelje ili pomagače.”
Francusko pravo
7
Člankom 113-9 Kaznenog zakonika propisuje se:
„U slučajevima predviđenima člancima 113-6 i 113-7, kazneni progon ne može se pokrenuti protiv osobe koja dokaže da je u inozemstvu pravomoćno osuđena za ista djela i, u slučaju izricanja kazne, da je kazna izdržana ili je nastupila zastara izvršenja kazne.”
8
Člankom 692. Zakonika o kaznenom postupku propisuje se:
„U slučajevima iz prethodnog poglavlja, ne može se provesti kazneni progon protiv osobe koja dokaže da je u inozemstvu pravomoćno osuđena za ista djela i, u slučaju izricanja kazne, da je kazna izdržana ili je nastupila zastara izvršenja kazne.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
9
Zrakoplov u vlasništvu društva Swiftair, a registriran u Španjolskoj, bio je zakupljen za let 24. srpnja 2014. iz Ouagadougoua (Burkina Faso) u Alžir (Alžir). Taj se avion srušio u pustinjskom području na sjeveru Malija. Svi članovi posade i putnici, od kojih je bilo 54 francuskih državljana, preminuli su u toj nesreći.
10
Nakon navedene nesreće, Juzgado Central de Instrucción n 6 (Središnji istražni sud br. 6, Španjolska) pokrenuo je istragu rješenjem od 24. srpnja 2014.. Poslije, rješenjem od 23. rujna 2014., nakon što je odbacio tezu o terorističkom napadu, taj je sud smatrao da je potrebno provesti istragu kako bi se utvrdilo jesu li činjenice mogle nastati zbog neiskustva ili nesmotrenosti fizičkih osoba koje su upravljale navedenim zrakoplovom.
11
U Francuskoj je istodobno gendarmerie des transports aériens (Žandarmerija za zračni prijevoz, Francuska) naloženo pokretanje istrage. Na temelju optužnice od 29. srpnja 2014. pokrenuta je sudska istraga zbog prouzročenja smrti iz nehaja.
12
Španjolska i francuska pravosudna tijela surađivala su između 2014. i 2016., među ostalim, pomoću zahtjeva za međunarodnu uzajamnu pomoć u kaznenim stvarima. Međutim, razmjena informacija između tih tijela nije omogućila da se u ranijoj fazi riješi pitanje postojanja eventualne proturječnosti odluka donesenih nakon istraga koje su istodobno vodila navedena tijela.
13
Španjolski istražni sudac donio je 18. srpnja 2016. odluku o privremenoj obustavi postupka na temelju članka 641. španjolskog Zakonika o kaznenom postupku, zato što „s ljudskog i profesionalnog aspekta posade”, kao i na temelju stanja zrakoplova, nije pronađen „nikakav dokaz da je društvo Swiftair počinilo nepravilnosti koje bi mogle biti povezane sa zrakoplovnom nesrećom”. Konkretnije, u skladu s tom odlukom „nije utvrđena nikakva povreda objektivne obveze pažljivog postupanja ili dužne pažnje koja se zahtijeva od pilotâ zrakoplova”.
14
U Francuskoj su tehnička istraživanja povjerena tročlanom stručnom povjerenstvu u čijem je završnom izvješću podnesenom 23. prosinca 2016. utvrđeno postojanje čimbenika koji su pridonijeli toj nesreći, poput sezonskog rada pilotâ, što je pridonijelo smanjenju razine njihove izvedbe u neuobičajenim situacijama, i nedovoljan opseg i nepotpun sadržaj osposobljavanja na tlu i na simulatoru letenja, što je pridonijelo, među ostalim, izostanku primjerene reakcije na dotičnu situaciju.
15
Francuski istražni sudac pokrenuo je 29. lipnja 2017. kazneni progon protiv društva Swiftair, zbog prouzročenja smrti iz nehaja jer nije osiguralo „dostatno osposobljavanje” posade i time nenamjerno prouzročilo smrt svih osoba u zrakoplovu, među kojima su bile francuske žrtve. Društvo Swiftair tužbom od 24. studenoga 2017. zatražilo je ukidanje kaznenog progona koji je protiv njega pokrenut, uz obrazloženje da se na njega mora primijeniti odluka o obustavi donesena u Španjolskoj, s obzirom na to da je ona postala konačna i da se mora primijeniti u Francuskoj na temelju članka 54. CISA-e i načela ne bis in idem sadržanog u tom članku 54. Istražno je vijeće 16. studenoga 2018. odlučilo da je ta tužba nedopuštena.
16
Francuski istražni sudac uputio je rješenjem od 18. svibnja 2021. društvo Swiftair tribunalu judiciaire de Paris (Prvostupanjski redovni sud u Parizu, Francuska), sudu koji je uputio zahtjev, odbacivši argumente koji su se odnosili na nepoštovanje načela zabrane dvostrukog suđenja koju je to društvo istaknulo jer ta odluka o obustavi nije postala ni pravomoćna ni konačna. Konkretnije, navedenom odlukom, kojoj nema ekvivalentne u francuskom pravu, ne okončava se pravomoćno kazneni progon niti se sprečava ponovno pokretanje kaznenog postupka za ista djela.
17
Sud koji je uputio zahtjev primjećuje, među ostalim, da se na temelju mjerodavnog španjolskog zakonodavstva ne može utvrditi kaznena odgovornost pravne osobe, kao što je društvo Swiftair, i da se zbog toga u Španjolskoj protiv potonjeg službeno ne vodi nikakav kazneni progon niti su primijenjene mjere ograničavanja slobode. Stoga se taj sud pita obuhvaća li odluka o obustavi postupka donesena u Španjolskoj, u mjeri u kojoj može biti konačna, za potrebe primjene članka 54. CISA-e, uz fizičke osobe na koje se izravno odnosi, i pravnu osobu protiv koje je neizravno pokrenut postupak, tako da treba smatrati da je protiv nje „pravomoćno okončan sudski postupak” u smislu tog članka 54.
18
U tim je okolnostima tribunal judiciaire de Paris (Prvostupanjski redovni sud u Parizu) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 54. CISA-e, u vezi s člankom 50. Povelje, tumačiti na način da rješenje o obustavi – koje je u državi ugovornici donijelo sudsko tijelo nakon temeljite istrage predmeta, protiv kojeg se može podnijeti pravni lijek i koje onemogućuje nastavak postupka, osim ako se pojave novi dokazi – treba kvalificirati kao pravomoćnu odluku u smislu tog članka, čak i ako u državi ugovornici u kojoj je doneseno to rješenje o obustavi ono nema sve učinke koje ima u potpunosti pravomoćna odluka?
2.
Treba li članak 54. CISA-e, u vezi s člankom 50. Povelje, tumačiti na način da u slučaju rješenja o obustavi koje predstavlja pravomoćnu odluku i koje može ponuditi zaštitu ne bis in idem predviđenu tim tekstom, ‚osobu protiv koje je sudski postupak pravomoćno okončan’ treba shvatiti kao bilo koju osobu u odnosu na koju je pokrenuta istraga, u pogledu čijih se djelovanja ili propusta provode istraživanja, čak i ako se protiv te osobe službeno ne vodi nikakav kazneni progon ili nisu primijenjene mjere ograničavanja slobode tijekom istražne faze?
3.
Treba li članak 54. CISA-e, u vezi s člankom 50. Povelje, tumačiti na način da postoji istovjetnost između, s jedne strane, fizičkih osoba, koje su tijekom obavljanja svojih dužnosti u društvu djelovale u korist i za račun pravne osobe koju predstavljaju i, s druge strane, same pravne osobe, zbog koje se zabranjuje da se protiv pravne osobe u državi ugovornici pokrene bilo kakav kazneni progon, ako je sudski postupak protiv njezinih zakonskih predstavnika već ‚pravomoćno okončan’ u smislu prava Unije u drugoj državi ugovornici, iako protiv same pravne osobe u potonjoj državi osobno nikad nije pokrenut kazneni progon?
4.
Ako je odgovor na treće pitanje potvrdan i u takvom slučaju, treba li članak 54. CISA-e, u vezi s člankom 50. Povelje, tumačiti na način da zaštitu ne bis in idem [načelno] treba primjenjivati na pravnu osobu, uključujući ako se u državi ugovornici u kojoj je pravomoćna odluka donesena protiv pravne osobe u svakom slučaju ne može pokrenuti kazneni progon zato što pravna osoba nije izravno kazneno odgovorna u toj državi ili zato što se kaznena odgovornost pravne osobe može utvrditi samo za kaznena djela koja ne mogu biti djela na koja se odnosi kazneni progon?”
Dopuštenost
19
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, u okviru postupka ustanovljenog člankom 267. UFEU-a isključivo je na nacionalnom sudu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da, s obzirom na posebnosti predmeta, ocijeni nužnost prethodne odluke za donošenje svoje presude i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. Posljedično, kad se postavljena pitanja odnose na tumačenje prava Unije, Sud načelno mora donijeti odluku (presuda od 22. listopada 2024., Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C-652/22, EU:C:2024:910, t. 36. i navedena sudska praksa).
20
Međutim, na Sudu je da ispita okolnosti u kojima mu je nacionalni sud uputio zahtjev, kako bi provjerio svoju nadležnost odnosno dopuštenost zahtjeva koji mu je podnesen (presuda od 22. listopada 2024., Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C-652/22, EU:C:2024:910, t. 37. i navedena sudska praksa).
21
U tom kontekstu, valjda podsjetiti na to da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, Sud može odbiti odlučivati o prethodnom pitanju koje je postavio nacionalni sud samo ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima nužnima da bi se mogao dati koristan odgovor na upućena pitanja (presuda od 30. travnja 2024., M. N. (EncroChat), C-670/22, EU:C:2024:372, t. 65. i navedena sudska praksa).
22
U tom pogledu, zahtjevi u vezi sa sadržajem zahtjeva za prethodnu odluku kojih, u okviru suradnje uspostavljene člankom 267. UFEU‑a, sud koji je uputio zahtjev mora biti svjestan i kojih se mora strogo pridržavati izričito su navedeni u članku 94. Poslovnika Suda. Na temelju tih zahtjeva, navedenih u točki 15. Preporuka Suda Europske unije namijenjenih nacionalnim sudovima koje se odnose na pokretanje prethodnog postupka (SL 2019., C 380, str. 1.), svaki zahtjev za prethodnu odluku sadržava „sažet prikaz predmeta spora u glavnom postupku i relevantne činjenice kako ih je utvrdio sud koji upućuje zahtjev ili barem prikaz činjeničnih okolnosti na kojima se temelje pitanja”, „sadržaj nacionalnih odredaba koje se mogu primijeniti u predmetu i, prema potrebi, relevantnu nacionalnu sudsku praksu” kao, i „prikaz razloga koji su naveli sud koji upućuje zahtjev da se zapita o tumačenju ili valjanosti određenih odredaba prava Unije kao i pojašnjenje veze koja prema mišljenju tog suda postoji između tih odredaba i nacionalnog zakonodavstva primjenjivog u glavnom postupku”.
23
Kad je riječ o ovom predmetu, valja podsjetiti na to da se, na temelju članka 54. CISA-e, protiv osobe protiv koje je sudski postupak pravomoćno okončan u jednoj ugovornoj stranci ne može voditi postupak u drugoj ugovornoj stranci za ista djela pod uvjetom da je, ako je izrečena, ta kazna i izvršena, trenutačno u postupku izvršenja ili se više, prema zakonima ugovorne stranke koja ju je izrekla, ne može izvršiti.
24
Iz ustaljene sudske prakse proizlazi kako je cilj članka 54. CISA-e da se pojedincu, koji je osuđen te je odslužio svoju kaznu ili je, ovisno o okolnostima slučaja, pravomoćno oslobođen u državi članici, zajamči da se može kretati unutar schengenskog područja bez bojazni od progona za ista djela u drugoj državi članici (presuda od 14. rujna 2023., Volkswagen Group Italia i Volkswagen Aktiengesellschaft, C-27/22, EU:C:2023:663, t. 81. i navedena sudska praksa).
25
Naime, taj članak 54. treba tumačiti s obzirom na, s jedne strane, članak 3. stavak 2. UEU-a, prema kojem Unija svojim građanima nudi područje slobode, sigurnosti i pravde bez unutarnjih granica, na kojem je osigurano slobodno kretanje osoba (vidjeti u tom smislu presudu od 29. lipnja 2016., Kossowski, C-486/14, EU:C:2016:483, t. 46.) i, s druge strane, uvodne izjave CISA-e iz kojih proizlazi da je cilj tog sporazuma ukinuti kontrole kretanja osoba na zajedničkim granicama i olakšati prijevoz i kretanje robe na tim granicama.
26
Posljedično, članak 54. CISA‑e nije relevantan s obzirom na to da ovdje nije riječ o mogućnosti slobodnog kretanja i, konkretnije, jer je riječ samo o pravnim osobama (vidjeti u tom smislu presudu od 14. rujna 2023., Volkswagen Group Italia i Volkswagen Aktiengesellschaft, C-27/22, EU:C:2023:663, t. 82.).
27
U ovom je slučaju nesporno da je kazneni postupak pokrenut u Francuskoj, koji je predmet spora u glavnom postupku, pokrenut isključivo protiv pravne osobe, to jest društva Swiftair. Fizičke osobe čija je kaznena odgovornost ispitana u Španjolskoj preminule su tijekom nesreće o kojoj je riječ u glavnom postupku. Slijedom toga, budući da u glavnom postupku očito nije riječ o mogućnosti fizičkih osoba da se slobodno kreću, na njega nije primjenjiv članak 54. CISA-e.
28
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, ako odredbe prava Unije na koje se odnose prethodna pitanja nisu primjenjive na glavni postupak i time nisu relevantne za njegovo rješavanje, treba smatrati da tražena prethodna odluka nije nužna kako bi se sudu koji je uputio zahtjev omogućilo donošenje njegove presude i da su ta pitanja stoga nedopuštena (vidjeti u tom smislu presudu 22. listopada 2024., Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C-652/22, EU:C:2024:910, t. 38. i 68.). Iz toga slijedi da pitanja koja je ovom slučaju postavio sud koji je uputio zahtjev zato nisu dopuštena, u dijelu u kojem se odnose na članak 54. CISA-e.
29
Iako sud koji je uputio zahtjev ističe i članak 50. Povelje, valja podsjetiti na to da se, u skladu s njezinim člankom 51. stavkom 1., njezine odredbe odnose na države članice samo kad provode pravo Unije. Pojam „provedba prava Unije” u smislu potonje odredbe pretpostavlja postojanje veze između akta prava Unije i nacionalne mjere o kojoj je riječ, pri čemu ta veza nadilazi bliskost obuhvaćenih područja ili neizravne učinke jednog područja na drugo (vidjeti u tom smislu presudu od 28. studenoga 2024., PT (Sporazum između državnog odvjetništva i počinitelja kaznenog djela), C-432/22, EU:C:2024:987, t. 35. i navedenu sudsku praksu).
30
Budući da sud koji je uputio zahtjev u ovom slučaju u svojem zahtjevu za prethodnu odluku nije izložio vezu koja postoji između nacionalnog zakonodavstva mjerodavnog u glavnom postupku i relevantnih odredaba prava Unije, na temelju tog se zahtjeva, kakav jest, ne može utvrditi da se u situaciji o kojoj je riječ u glavnom postupku provodi to pravo. Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u takvom slučaju Sud nije nadležan o njoj odlučivati te eventualno istaknute odredbe Povelje ne mogu same po sebi biti temelj takve nadležnosti (rješenje od 17. svibnja 2024., VGG i dr., C-190/23, EU:C:2024:420, t. 57. i navedena sudska praksa).
31
Posljedično, kad je riječ o zatraženom tumačenju članka 50. Povelje, valja utvrditi da u ovom slučaju Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima nužnima da bi mogao dati koristan odgovor na postavljena pitanja, u smislu ustaljene sudske prakse navedene u točki 21. ove presude. Zahtjev za prethodnu odluku ne ispunjava zahtjeve navedene u točki 22. ove presude, a osobito ne one iz članka 94. točke (c) Poslovnika jer nije iznesena veza koju sud koji je uputio zahtjev uspostavlja između nacionalnog zakonodavstva mjerodavnog u glavnom postupku i relevantnih odredaba prava Unije.
32
Slijedom toga, zahtjev za prethodnu odluku u cijelosti je nedopušten.
33
Međutim, sud koji je uputio zahtjev i dalje ima mogućnost podnijeti novi zahtjev za prethodnu odluku koji sadržava sve elemente koji Sudu omogućuju donošenje odluke (vidjeti u tom smislu rješenje od 20. svibnja 2021., ENR Grenelle Habitat i dr., C-88/20, EU:C:2021:407, t. 38. i navedenu sudsku praksu).
Troškovi
34
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje:
Zahtjev za prethodnu odluku koji je tribunal judiciaire de Paris (Prvostupanjski redovni sud u Parizu, Francuska) podnio odlukom od 4. srpnja 2023. nedopušten je.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski