62014TO0199(03)_LT
Šalys
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje T‑199/14 R
Vanbreda Risk & Benefits,
įsteigta Antverpene (Belgija), atstovaujama advokatų P. Teerlinck ir P. de Bandt,
ieškovė,
prieš
Europos Komisiją,
atstovaujamą S. Delaude ir L. Cappelletti,
atsakovę,
dėl prašymo taikyti laikinąsias apsaugos priemones, kuriuo iš esmės siekiama sustabdyti 2014 m. sausio 30 d. Komisijos sprendimo, kuriuo ji atmetė ieškovės pasiūlymą, pateiktą vykstant viešųjų pirkimų konkursui dėl turto ir asmenų draudimo, ir sudarė sutartį su kita bendrove, vykdymą,
BENDROJO TEISMO PIRMININKAS
priima šią
Nutartį (1)
Ginčo aplinkybės, procedūra ir šalių reikalavimai
1. 2013 m. rugpjūčio 10 d. Europos Komisija Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
paskelbė konkursą OIB.DR.2/PO/2013/062/591 dėl turto ir asmenų draudimo sutarties, kurią sudaro keturios dalys. 1 dalis buvo susijusi su pastatų ir juose esančio turto draudimu nuo 2014 m. kovo 1 d., dėl kurio sutartį sudarytų Komisija savo ir šių perkančiųjų organizacijų vardu: Europos Sąjungos Tarybos, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto, Europos regionų komiteto, Europos mokslinių tyrimų tarybos vykdomosios įstaigos, Konkurencingumo ir inovacijų vykdomosios įstaigos, Mokslinių tyrimų vykdomosios įstaigos, Švietimo, garso ir vaizdo bei kultūros vykdomosios įstaigos, Inovacijų ir tinklų vykdomosios agentūros (toliau – konkursas).
2. Konkursu buvo siekiama pakeisti tuo metu iki 2014 m. vasario 28 d. galiojusią sutartį, sudarytą su konsorciumu, kurio draudimo brokeris buvo ieškovė Vanbreda Risk & Benefits .
3. 2013 m. rugsėjo 7 d. Oficialiojo leidinio priede (OL S 174) buvo paskelbtas pranešimas apie ištaisymą, kuriuo pasiūlymų pateikimo terminas buvo pratęstas iki 2013 m. spalio 25 d., o posėdžio, per kurį bus atplėšiami vokai su pasiūlymais, data nukelta į 2013 m. spalio 31 d. Per šį posėdį vokų atplėšimo komisija konstatavo, kad dėl 1 dalies yra gauti du pasiūlymai ir juos pateikė draudimo brokeris Marsh SA
ir ieškovė.
4. 2014 m. sausio 30 d. Komisija informavo Marsh, kad ji laimėjo konkursą sutarčiai sudaryti dėl 1 dalies, o ieškovę – kad jos pasiūlymas dėl 1 dalies buvo atmestas, nes ji nepasiūlė mažiausios kainos (toliau – ginčijamas sprendimas).
5. Atskirais 2014 m. kovo 28 d. pareiškimais ieškovė pateikė Bendrojo Teismo kanceliarijai ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį, ieškinį dėl žalos atlyginimo pagal SESV 268 ir 340 straipsnius, kuriuo siekiama prisiteisti iš Komisijos vieną milijoną eurų, ir šį prašymą, kuriuo ji laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo iš esmės prašo:
– pirma, pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 105 straipsnio 2 dalį nurodyti sustabdyti ginčijamo sprendimo vykdymą, kol bus priimta nutartis, kuria bus užbaigta ši procedūra dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, ir, antra, sustabdyti ginčijamo sprendimo vykdymą, kol Bendrasis Teismas priims sprendimą dėl pagrindinio ieškinio,
– nurodyti pateikti šiuos dokumentus:
(Praleista)
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
6. 2014 m. balandžio 3 d. Nutartimi Vanbreda Risk & Benefits / Komisija (T‑199/14 R, toliau – 2014 m. balandžio 3 d. nutartis) Bendrojo Teismo pirmininkas pagal Procedūros reglamento 105 straipsnio 2 dalį nurodė sustabdyti ginčijamo sprendimo ir Komisijos, Marsh ir atitinkamo (-ų) draudiko (-ų) sudarytos paslaugų sutarties vykdymą iki nutarties, kuria bus užbaigta ši laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra, paskelbimo.
7. 2014 m. balandžio 8 d. Komisija perdavė paslaugų sutartį OIB.DR.2/PO/2013/062/591/C0/L1 ir padavė prašymą, kad Bendrasis Teismas nedelsdamas atgaline data ir be jokių išlygų atidėtų savo 2014 m. balandžio 3 d. nutarties rezoliucinės dalies 1 punkto vykdymą. Atsižvelgęs į laikinąsias apsaugos priemones taikančiam teisėjui Komisijos pateiktą informaciją dėl ankstesnės draudimo sutarties galiojimo pasibaigimo ir su tuo susijusių pasekmių, laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas 2014 m. balandžio 10 d. priėmė nutartį, kuria buvo patenkintas Komisijos prašymas.
(Praleista)
9. 2014 m. balandžio 25 d. Komisija pateikė savo pastabas dėl prašymo taikyti laikinąsias apsaugos priemones, kuriose ji iš esmės Bendrojo Teismo prašo:
– atmesti ieškovės prašymą dėl ginčijamo sprendimo vykdymo sustabdymo,
– atidėti sprendimo dėl šioje procedūroje dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo patirtų bylinėjimosi išlaidų priėmimą.
(Praleista)
12. 2014 m. spalio 7 d. laišku šalys buvo pakviestos į 2014 m. spalio 21 d. posėdį.
Dėl teisės
(Praleista)
16. Reikia atsižvelgti į ypatingą laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrų viešųjų pirkimų bylose reikšmę (2014 m. vasario 4 d. Nutarties Serco Belgium ir kt. / Komisija, T‑644/13 R, Rink, EU:T:2014:57, 18 ir paskesni punktai). Taip pat būtina atsižvelgti į Europos Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatytą teisinę sistemą, taikytiną valstybių narių perkančiųjų organizacijų vykdomoms viešųjų pirkimų procedūroms. Konkrečiai tariant, kaip nurodyta deleguotojo reglamento 40 konstatuojamojoje dalyje, aiškinamoje atsižvelgiant į 2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/24/ES dėl viešųjų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/18/EB (OL L 94, p. 65), 91 straipsnio 2 dalį, materialinės viešųjų pirkimų taisyklės turėtų būti grindžiamos Direktyvos 2014/24 nuostatomis.
17. Be to, kaip nurodyta, pirma, 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 89/665/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su priežiūros procedūrų taikymu sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis, derinimo (OL L 395, p. 33; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 246) pirmose trijose konstatuojamosiose dalyse ir, antra, 2007 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2007/66/EB, iš dalies keičiančios Tarybos direktyvas 89/665/EEB ir 92/13/EEB dėl viešųjų sutarčių suteikimo peržiūros procedūrų veiksmingumo didinimo (OL L 335, p. 31), 3 konstatuojamojoje dalyje, siekdamas užtikrinti veiksmingą tokių taisyklių taikymą, teisės aktų leidėjas manė esant būtina nustatyti procedūrinių reikalavimų rinkinį, kuris sudarytų sąlygas greitai pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis tame etape, kada galima iš esmės pašalinti padarytus pažeidimus.
18. Be to, iš Direktyvos 89/665 antros, trečios ir penktos konstatuojamųjų dalių ir 2 straipsnio 1 dalies aiškiai matyti, kad, atsižvelgiant į viešųjų pirkimų specifiką, laikinosios apsaugos priemonės suprantamos ne tik kaip būdas sustabdyti sutarčių sudarymo procesą, bet ir kaip būdas pašalinti akivaizdų pažeidimą, kuris priešingu atveju būtų nagrinėjamas pagrindinėje byloje.
19. Atsižvelgimą į tokių svarstymų poveikį laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo kompetencijos vykdymui pateisina, pirma, tai, kad, kaip ir nacionaliniu lygmeniu, viešųjų pirkimų bylose Procedūros reglamento trečios dalies pirmame skyriuje numatytomis priemonėmis siekiama užtikrinti veiksmingą teisminę apsaugą, kai Sąjungos institucijos ir organai taiko su viešaisiais pirkimais susijusias normas, kurios iš esmės grindžiamos Direktyva 2014/24 (žr. šios nutarties 16 punktą ir Direktyvos 2007/66 4 konstatuojamąją dalį), ir, antra, tai, kad pagal bendrą aiškinimo principą, taikytą 2013 m. rugsėjo 19 d. Sprendime Réexamen Commission / Strack
(C‑579/12 RX‑II, Rink., EU:C:2013:570, 40 punktas), šiose direktyvose akcentuojamas esminis Sąjungos viešųjų pirkimų teisės principas – veiksminga konkurso dalyvių teisminė apsauga, kurios ypatinga svarba pabrėžiama Teisingumo Teismo praktikoje (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Fastweb, C‑19/13, Rink., EU:C:2014:2194, 60 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką) ir garantuojama Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje.
20. Todėl nors Bendrasis Teismas kaip neveiksmingą atmeta teisinį pagrindą, grindžiamą tuo, kad Sąjungos institucija pažeidė direktyvos dėl viešųjų pirkimų, kuri iš esmės yra skirta valstybėms narėms, nuostatą (šiuo klausimu žr. 2010 m. kovo 19 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki / Komisija, T‑50/05, Rink., EU:T:2010:101, 104 punktą; 2010 m. gegužės 11 d. Sprendimo PC‑Ware Information Technologies / Komisija, T‑121/08, Rink., EU:T:2010:183, 50 punktą ir 2013 m. gegužės 6 d. Sprendimo Kieffer Omnitec / Komisija, T‑288/11, EU:T:2013:228, 22–24 punktus), Sąjungos teismui niekas nedraudžia atsižvelgti į šiame Sąjungos teisės akte išreikštus bendruosius Sąjungos teisės principus. Šiuo atveju viešųjų pirkimų srityje priimtos direktyvos tik atspindi ypatingą teisės į veiksmingą teisminę apsaugą svarbą šioje srityje.
(Praleista)
1. Dėl „fumus boni juris“
22. Dėl sąlygos, susijusios su fumus boni juris
egzistavimu, reikia priminti, kad ši sąlyga tenkinama, jei procedūros dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo etape egzistuoja didelis teisinis prieštaravimas, kurio išsprendimas nėra akivaizdus, todėl ieškinys iš pirmo žvilgsnio neatrodo neturintis rimto pagrindo (šiuo klausimu žr. 1989 m. birželio 13 d. Nutarties Publishers Association / Komisija, 56/89 R, Rink., EU:C:1989:238, 31 punktą ir 2003 m. gegužės 8 d. Nutarties Komisija / Artegodan ir kt., C‑39/03 P-R, Rink., EU:C:2003:269, 40 punktą). Kadangi procedūros dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo tikslas yra užtikrinti visišką galutinio priimsimo sprendimo veiksmingumą, kad būtų išvengta teisinės apsaugos, kurią užtikrina Sąjungos teismai, spragos, laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas turi tik iš pirmo žvilgsnio įvertinti pagrindų, kuriais remiamasi byloje dėl esmės, pagrįstumą siekdamas nustatyti, ar pakankamai tikėtina, kad ieškinys gali būti patenkintas (2013 m. gruodžio 19 d. Nutarties Komisija / Vokietija, C‑426/13 P(R), Rink., EU:C:2013:848, 41 punktas ir 2014 m. balandžio 8 d. Nutarties Komisija / ANKO, C‑78/14 P‑R, Rink., EU:C:2014:239, 15 punktas).
23. Nors per procedūrą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo jas taikantis teisėjas paprastai neprivalo atlikti tokios išsamios analizės, kokia yra atliekama nagrinėjant bylą iš esmės, šios išvados negalima aiškinti kaip visiškai draudžiančios atlikti detalią analizę (šios nutarties 15 punkte minėtos Nutarties Vischim / Komisija, EU:C:2007:209, 50 punktas).
24. Šioje byloje ieškovė nurodo vienintelį pagrindą, siejamą su Marsh
pasiūlymo neatitiktimi specifikacijoms, kurį sudaro trys dalys ir kuris, kaip ji teigia, iš pirmo žvilgsnio įrodo, kad ginčijamas sprendimas yra neteisėtas.
Dėl vienintelio ieškinio pagrindo pirmos dalies
(Praleista)
Dėl vienintelio ieškinio pagrindo pirmos dalies pagrįstumo
(Praleista)
– Dėl tariamai neteisėto Marsh
dalyvavimo konkurse kaip atskiro dalyvio
(Praleista)
75. Iš to, kas pasakyta, matyti, kad leidus draudimo brokeriui dalyvauti konkurse kaip atskiram dalyviui jo pasiūlymas vertinamas neatsižvelgiant į draudimo bendrovių, kurios galiausiai prisiima draudimo riziką, ekonominį ir finansinį pajėgumą, priešingai, nei numatoma specifikacijose aiškiai nurodytose visose kitose sąlygose, todėl tokia diferenciacija neatrodo objektyviai pagrįsta atsižvelgiant į sistemos struktūrą ir jos teisėtumas iš pirmo žvilgsnio atrodo abejotinas.
(Praleista)
81. Iš šios analizės prima facie
matyti, kad leidimas draudimo brokeriui dalyvauti konkurse kaip atskiram draudimo bendrovių įgaliotam dalyviui, pirma, iš pirmo žvilgsnio vertinimo komisijos atliekamą pasiūlymo privalumų vertinimą atsižvelgiant į specifikacijose nustatytas sąlygas padaro iliuzinį ir, antra, leidžia tokiam brokeriui tam tikrais atvejais pasinaudoti konkurenciniu pranašumu kitų dalyvių atžvilgiu.
(Praleista)
83. Iš to, kas pasakyta, prima facie
atrodo, kad šiuo atveju taikant atrankos kriterijus ir pasiūlymų pateikimo taisykles ir Komisijai jas aiškinant nebuvo užtikrinta reali konkurencija.
(Praleista)
86. Todėl darytina išvada, kad atlikus prima facie
nagrinėjimą egzistuoja pakankamai rimtų duomenų, galinčių įrodyti kaltinimo, pagal kurį leidimas Marsh
dalyvauti konkurse kaip atskiram dalyviui yra neteisėtas, pagrįstumą.
– Dėl tariamo Marsh pasiūlymo vertinimo kaip bendro pasiūlymo
(Praleista)
96. Todėl atlikus pirmąjį nagrinėjimą to, kaip šiuo atveju vyko keitimasis informacija tarp perkančiosios organizacijos ir Marsh, matyti, kad pradinis pasiūlymas buvo pateiktas kaip atskiro dalyvio pasiūlymas, nereikalaujant, kad būtų tenkinamas solidarumo įsipareigojimas, o paskui jis tapo tolygus bendram pasiūlymui. Kad toks pasiūlymas atitiktų specifikacijas, jame turi būti sutikimas (įgaliojimas). Kadangi prie Marsh pasiūlymo toks dokumentas nebuvo pridėtas, manytina, kad priėmusi tokį pasiūlymą kaip leistiną Komisija pažeidė savo pačios taisykles. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad kai vykstant konkursui perkančioji organizacija nustato sąlygas, kurias ketina taikyti dalyviams, ji apriboja savo turimą diskreciją ir negali nukrypti nuo sąlygų, kurias nustatė visiems dalyviams, antraip pažeistų vienodo požiūrio į konkurso dalyvius principą (2013 m. kovo 20 d. Sprendimo Nexans France / Entreprise commune Fusion for Energy, T‑415/10, Rink., EU:T:2013:141, 80 punktas).
(Praleista)
102. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, atrodo, kad tokia įgaliojimo sistema, kuriai šiuo atveju pritarė Komisija, lemia bendriems pasiūlymams taikomų taisyklių apėjimą.
103. Todėl darytina išvada, kad prima facie
egzistuoja pakankamai duomenų, kurie šiame etape įrodytų kaltinimo, jog Marsh
pasiūlymą Komisija de facto
laikė bendru pasiūlymu, nors dėl to, kad nebuvo pateiktas sutikimas (įgaliojimas), šis pasiūlymas turėjo būti pripažintas neatitinkančiu reikalavimų, pagrįstumą.
104. Todėl remiantis šia analize darytina išvada, kad ieškovė įrodė labai rimto fumus boni juris egzistavimą, kiek tai susiję su vienintelio ieškinio pagrindo pirma dalimi.
Dėl vienintelio ieškinio pagrindo antros dalies
105. Vienintelio ieškinio pagrindo antroje dalyje ieškovė pirmiausia primena, kad leidimas konkurso dalyviui pakeisti pasiūlymą po vokų su pasiūlymais atplėšimo pažeidžia vienodo požiūrio į dalyvius principą. Toliau ji pažymi, kad draudikų, kurie įgaliojo Marsh, tapatybė buvo pakeista po vokų su pasiūlymais atplėšimo. Nors perkančiosios organizacijos turi teisę susisiekti su dalyviu tuo atveju, kai pasiūlymą reikia paaiškinti arba kai jame turi būti ištaisytos rašybos klaidos, šiuo atveju padarytas pakeitimas peržengia šias ribas ir yra esminis pasiūlymo pakeitimas. Kadangi kontrahento išrinkimas atliekamas pagal specifikacijose apibrėžtus atrankos kriterijus, padarius tokį pakeitimą pasiūlymą reikėjo iš naujo išnagrinėti remiantis šiais kriterijais. Todėl, jos nuomone, leidusi padaryti tokį pakeitimą Komisija pažeidė vienodo požiūrio į konkurso dalyvius principą, aiškinamą atsižvelgiant į finansinio reglamento 112 straipsnio 1 dalį ir deleguotojo reglamento 160 straipsnį.
(Praleista)
109. Šiuo atveju reikia priminti, pirma, kad iš laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo atliktos analizės matyti, kad Marsh
įgaliojusių draudikų atliktas rizikos padengimo pasidalijimo pakeitimas galėjo būti laikomas esminiu pasiūlymo pakeitimu tiek, kiek toks pakeitimas vienam iš dalyvių leido įgyti konkurencinį pranašumą (žr. šios nutarties 78–80 punktus).
110. Antra, išnagrinėjus prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones aiškiai matyti, kad buvo pakeistas Marsh
pasiūlymo pobūdis, kiek tai susiję su solidariu draudimo bendrovių įsipareigojimu. Priešingai, nei savo 2014 m. balandžio 25 d. pastabose teigia Komisija, tai, kad pasirašytoje sutartyje yra sąlyga dėl ją pasirašiusių asmenų solidarumo ir kad ši sąlyga buvo numatyta nuo konkurso specifikacijų paskelbimo, nereiškia, kad Marsh
pasiūlyme būtinai turėjo būti atsižvelgta į šios sąlygos nulemtas sąnaudas ir rizikas (žr. šios nutarties 95 ir 96 punktus).
111. Kaip pažymi ir ieškovė savo prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, šiuo klausimu reikia pabrėžti, kokia svarbi yra sąlyga dėl solidarumo šiame konkurse, atsižvelgiant į nagrinėjamo kontrakto apimtį ir jos įtaką pasiūlymo kainai. Atsižvelgiant į kapitalo, kurio gali prireikti, dydį ir didelės nelaimės atsitikimo galimybę, labai svarbu, kad draudikams būtų privaloma solidarumo sąlyga, siekiant išvengti to, kad kiekvienas jų dengtų tik tas finansines pasekmes, kurios kyla iš jo vykdomos sutarties dalies, ir kad vienam iš jų negalint sumokėti, jam tenkanti žalos dalis neliktų neatlyginta. Vis dėlto draudimo bendrovei šis reikalavimas reiškia paruošti savo pajėgumus, t. y. savo kapitalą, maksimaliam įsipareigojimui, apimančiam visą paslaugų sutartimi padengiamą riziką, įvykdyti. Kadangi dėl tokio įsipareigojimo gali būti viršijamos asmeninės kiekvieno draudiko finansinės galimybės, jam reikia įgyti šių papildomų pajėgumų pasinaudojant įvairiais mechanizmais, kaip antai banko garantija ar perdraudimu, o tai sukuria papildomą finansinę riziką ir lemia papildomas sąnaudas. Todėl sutartyje, kurioje yra sąlyga dėl visų dalyvių solidarumo, numatyta draudimo išmoka a priori bus didesnė už išmoką, numatytą sutartyje, kurioje nėra tokios sąlygos.
(Praleista)
113. Todėl, kadangi pradiniame pasiūlyme greičiausiai nebuvo atsižvelgta į būtiną solidarumo reikalavimą, o neaiškios konkurso sąlygos dėl atskiro dalyvio pasiūlymo pateikimo leido pakeisti pradinį pasiūlymą ir gauti norimą rezultatą pateikiant bendrą pasiūlymą, prima facie
darytina išvada, kad buvo pakeistas esminis pasiūlymo elementas.
(Praleista)
120. Todėl šiame etape prima facie
darytina išvada, kad pradinis Marsh
pasiūlymas buvo pakeistas nesilaikant finansinio reglamento 112 straipsnio 1 dalies ir deleguotojo reglamento 160 straipsnio ir pažeidžiant vienodo požiūrio į konkurso dalyvius principą, taikomą Sąjungos viešųjų pirkimų teisės srityje.
121. Remiantis šia analize darytina išvada, kad ieškovė įrodė labai rimto fumus boni juris
egzistavimą, kiek tai susiję su vienintelio ieškinio pagrindo antra dalimi.
(Praleista)
2. Dėl skubos
138. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką skuba turi būti vertinama būtinumo priimti laikiną sprendimą atžvilgiu, kad šalis, kuri prašo laikinosios apsaugos priemonės, asmeniškai nepatirtų rimtos ir nepataisomos žalos (2001 m. gruodžio 14 d. Nutarties Komisija / Euroalliages ir kt., C‑404/01 P(R), Rink., EU:C:2001:710, 61 ir 62 punktai). Šalis, prašanti taikyti laikinąsias apsaugos priemones, turi pateikti įrodymų, kad ji negali laukti su pagrindiniu ieškiniu susijusio proceso pabaigos nepatirdama didelės ir nepataisomos žalos. Siekiant patvirtinti tokios didelės ir nepataisomos žalos egzistavimą nereikia reikalauti absoliučiai tiksliai įrodyti, kad bus padaryta žala, tačiau jos atsiradimas turi būti pakankamai patikimai numatomas (žr. 2014 m. birželio 12 d. Nutarties Komisija / Taryba, C‑21/14 P‑R, Rink., EU:C:2014:1749, 37 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
(Praleista)
Dėl nepataisomo žalos pobūdžio
(Praleista)
157. Vadinasi, remiantis esama teismo praktika skubos sąlyga šioje byloje netenkinama. Apskritai reikia pažymėti, kad konkurso nelaimėjusiam dalyviui taikomą reikalavimą įrodyti, kad kiltų nepataisoma žala, gali būti labai sunku įvykdyti dėl pirmiau nurodytų sisteminio pobūdžio priežasčių.
158. Tai nesuderinama su veiksmingos laikinos apsaugos, kuri turi būti užtikrinama viešųjų pirkimų srityje, reikalavimais (žr. šios nutarties 16–20 punktus). Be to, reikia pabrėžti, kad viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo taisyklių nesilaikymas ne tik gali sukelti neigiamų pasekmių konkurso nelaimėjusiems dalyviams, bet ir gali padaryti žalos Sąjungos finansinių interesų apsaugai. Šios kategorijos bylose reikia taikyti naują požiūrį, kuris atitiktų jų specifiką ir leistų konkurso nelaimėjusiam dalyviui tvirtinti, jog egzistuoja skuba, kitaip nei visada įrodant, kad egzistuoja nepataisomos žalos grėsmė.
159. Šiuo klausimu, pirma, reikia priminti, kad laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas negali mechaniškai ir aklai taikyti sąlygos dėl nepataisomo žalos pobūdžio ar dėl nurodomos žalos rimtumo, bet turi atsižvelgti į aplinkybes, kurios apibūdina kiekvieną bylą (šiuo klausimu žr. 2009 m. balandžio 28 d. Nutarties United Phosphorus / Komisija, T‑95/09 R, EU:T:2009:124, 74 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
160. Antra, niekas nedraudžia laikinąsias apsaugos priemones taikančiam teisėjui tiesiogiai taikyti SESV 278 ir 279 straipsnių, t. y. pirminės teisės nuostatų, kurios leidžia priimti nutartį dėl vykdymo sustabdymo, jei jis mano, kad „tai reikalinga dėl susiklosčiusių aplinkybių“, ir nustatyti „būtinas“ laikinąsias apsaugos priemones (šiuo klausimu žr. 2014 m. vasario 24 d. Nutarties HTTS ir Bateni / Taryba, T‑45/14 R, EU:T:2014:85, 51 punktą ir 2014 m. liepos 25 d. Nutarties Deza / ECHA, T‑189/14 R, EU:T:2014:686, 105 punktą).
161. Trečia, Teisingumo Teismo pirmininkas neatmetė galimybės priimti nutartį dėl vykdymo sustabdymo ar imtis laikinųjų apsaugos priemonių vien dėl to, kad ginčijamas aktas yra akivaizdžiai neteisėtas, pavyzdžiui, kai jis net neatrodo teisėtas (šiuo klausimu žr. 1981 m. liepos 7 d. Nutarties IBM / Komisija, 60/81 R ir 190/81 R, Rink., EU:C:1981:165, 7 ir 8 punktus ir 1987 m. kovo 26 d. Nutarties Hoechst / Komisija, 46/87 R, Rink., EU:C:1987:167, 31 ir 32 punktus). Tokiomis aplinkybėmis šios nutarties 148 punkte minėtoje Nutartyje Communicaid Group / Komisija
(šiuo klausimu žr. EU:T:2013:121, 45 punktą) buvo numatyta galimybė teigti, kad bylose dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo viešųjų pirkimų srityje skuba reiškia būtinybę kuo greičiau ištaisyti tai, kas iš pirmo žvilgsnio atrodo pakankamai akivaizdus ir sunkus neteisėtumas ir labai rimtas fumus boni juris.
162. Todėl bylose dėl viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo reikia laikytis pozicijos, kad kai konkurso nelaimėjusiam dalyviui pavyksta įrodyti, jog egzistuoja labai rimtas fumus boni juris, iš jo negalima reikalauti įrodyti, kad jo prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo atmetimas galėtų jam padaryti nepataisomos žalos, nes priešingu atveju būtų padaryta didelė ir nepagrįsta žala veiksmingai teisminei apsaugai, kuria jis naudojasi pagal Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį. Toks fumus boni juris yra tuomet, kai matyti, jog egzistuoja pakankamai akivaizdus ir sunkus neteisėtumas, ir reikia kuo greičiau užkirsti kelią jo pasekmių atsiradimui ar tęsimuisi, jei palyginus esamus interesus tai nėra kategoriškai draudžiama. Tokiomis išimtinėmis aplinkybėmis vien rimtos žalos, kuri būtų sukelta nesustabdžius ginčijamo sprendimo vykdymo, įrodymo pakanka, kad būtų tenkinama skubos sąlyga, atsižvelgiant į būtinybę užkirsti kelią tokio neteisėtumo pasekmių kilimui.
163. Šiuo atveju išnagrinėjus sąlygą dėl fumus boni juris matyti (žr. šios nutarties 22–136 punktus), kad prima facie
buvo padaryta rimtų viešųjų pirkimų procedūros elementų pažeidimų, lemiančių atrinkto pasiūlymo trūkumus. Vadinasi, Komisijos elgesys ir jos šioje byloje priimti sprendimai šioje procedūros stadijoje turi būti laikomi pakankamai akivaizdžiu ir sunkiu Sąjungos teisės neteisėtumu, kad reikėtų išvengti jo pasekmių atsiradimo ateityje, nesant reikalo iš ieškovės reikalauti, kad ji įrodytų, jog žala, kurią ji patirtų nesustabdžius ginčijamo sprendimo vykdymo, yra nepataisoma.
164. Todėl atsižvelgiant į nurodytą neteisėtumo pobūdį skubos sąlyga šiuo atveju turi būti laikoma tenkinama.
(Praleista)
3. Dėl interesų palyginimo
(Praleista)
Bendras interesas, susijęs su būtinybe nedelsiant nutraukti Sąjungos teisės pažeidimą dėl to, kad jis yra pakankamai akivaizdus ir sunkus
(Praleista)
197. Todėl reikia konstatuoti, kad atsižvelgiant, pirma, į sąlygų, susijusių su fumus boni juris ir skuba, tenkinimo intensyvumą ir, be kita ko, iš pirmo žvilgsnio numanomų Sąjungos teisės pažeidimų akivaizdumą ir sunkumą ir, antra, į bylos specifiką ir ypač teisminę apsaugą, kurią reikia suteikti dalyviams specifinėje viešųjų pirkimų srityje, interesų pusiausvyra krypsta ieškovės naudai.
198. Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, kad sąlyga dėl interesų palyginimo, kuri, kaip pabrėžta, labai svarbi viešųjų pirkimų bylose (žr. šios nutarties 147, 158 ir 165 punktus), tenkinama.
(Praleista)
200. Vis dėlto atsižvelgiant į šio viešųjų pirkimų konkurso specifiką ir motyvus, nurodytus, be kita ko, šios nutarties 184 punkte, ši nutartis turi įsiteisėti tik nuo tada, kai baigsis jos apskundimo terminas.
(1) .
(1) Pateikiami tik tie šios nutarties punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais,
BENDROJO TEISMO PIRMININKAS
nutaria:
1. Sustabdyti 2014 m. sausio 30 d. Komisijos sprendimo, kuriuo ji atmetė Vanbreda Risk & Benefits
pasiūlymą, pateiktą vykstant viešųjų pirkimų konkursui dėl turto ir asmenų draudimo, ir sudarė sutartį su kita bendrove, vykdymą, kiek tai susiję su 1 dalimi.
2. Šio 2014 m. sausio 30 d. Komisijos sprendimo poveikis išlieka iki tol, kol baigsis šios nutarties apskundimo terminas.
3. Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
Priimta 2014 m. gruodžio 4 d. Liuksemburge.