62022CJ0652_RES
Byla C‑652/22
Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret AȘ
prieš
Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave
(Visoki upravni sud prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2024 m. spalio 22 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Viešieji pirkimai Europos Sąjungoje – Direktyva 2014/25/ES – 43 straipsnis – Trečiųjų šalių, nesudariusių tarptautinio susitarimo su Sąjunga, kuriuo abipusiškai ir vienodai užtikrinamos galimybės dalyvauti viešuosiuose pirkimuose, ekonominės veiklos vykdytojai – Šių ekonominės veiklos vykdytojų teisės į „ne mažiau palankų vertinimą“ nebuvimas – Tokio ekonominės veiklos vykdytojo dalyvavimas viešojo pirkimo procedūroje – Direktyvos 2014/25 netaikymas – Pagal tokio ekonominės veiklos vykdytojo skundą pradėtoje byloje pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą dėl šios direktyvos nuostatų išaiškinimo nepriimtinumas“
Prejudiciniai klausimai – Priimtinumas – Ribos – Vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose vykdomų pirkimų tvarka – Direktyva 2014/25 – Taikymo sritis – Trečiųjų šalių, nesudariusių tarptautinio susitarimo su Sąjunga, kuriuo abipusiškai ir vienodai užtikrinamos galimybės dalyvauti viešuosiuose pirkimuose, ekonominės veiklos vykdytojai – Šių ekonominės veiklos vykdytojų teisės į ne mažiau palankų vertinimą nebuvimas – Tokio ekonominės veiklos vykdytojo dalyvavimas viešojo pirkimo procedūroje valstybėje narėje – Direktyvos 2014/25 netaikymas – Nacionalinės institucijos, neturinčios kompetencijos nustatyti, kad nacionalinės nuostatos, kuriomis perkeliama ši direktyva, yra taikytinos tam ekonominės veiklos vykdytojui – Prašomo išaiškinimo būtinumo ginčui pagrindinėje byloje išspręsti nebuvimas – Nepriimtinumas
(SESV 267 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/25 36 ir 76 straipsniai)
(žr. 38, 41–48, 51–61, 65, 67–69 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Teisingumo Teismo didžioji kolegija pripažino nepriimtinu Visoki upravni sud (Aukštasis administracinis teismas, Kroatija) pateiktą prašymą priimti prejudicinį sprendimą, nes Direktyvos 2014/25 (
1
) nuostatos, kurias išaiškinti prašė šis nacionalinis teismas, netaikomos trečiųjų šalių, nesudariusių tarptautinio susitarimo su Sąjunga, kuriuo vienodai ir abipusiškai užtikrinamos galimybės dalyvauti viešuosiuose pirkimuose, ekonominės veiklos vykdytojams. Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad valstybės narės valdžios institucijos negali nustatyti, kad šią direktyvą perkeliančios nacionalinės nuostatos yra taikytinos šiems ekonominės veiklos vykdytojams, antraip būtų pažeistas Sąjungos išimtinės kompetencijos bendros prekybos politikos srityje išimtinis pobūdis.
2020 m. rugsėjo mėn. pagal Kroatijos teisę įsteigta bendrovė HŽ Infrastruktura d.o.o. (toliau – perkantysis subjektas) pradėjo viešojo pirkimo procedūrą dėl geležinkelių infrastruktūros, jungiančios dvi vietoves Kroatijoje, statybos, taikant ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo kriterijų. Remiantis konkurso dalyviams perkančiojo subjekto pateiktais nurodymais, jie turėjo įrodyti savo techninius ir profesinius pajėgumus pateikdami dokumentą, patvirtinantį, kad per pastaruosius dešimt metų iki šios procedūros pradžios atliko geležinkelių ar kelių infrastruktūros statybos darbų.
2022 m. sausio mėn. perkantysis subjektas nusprendė viešojo pirkimo sutartį skirti grupei Strabag, kurią sudaro trys bendrovės, įsteigtos atitinkamai pagal Austrijos, Kroatijos ir Čekijos teisę. Viena iš konkurso dalyvių – pagal Turkijos teisę įsteigta bendrovė Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret AȘ (toliau – Kolin) – dėl sprendimo skirti sutartį pateikė skundą Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave (Valstybinė viešųjų pirkimų procedūrų kontrolės komisija, Kroatija, toliau – kontrolės komisija). Motyvuodama tuo, kad tinkamai neįrodyta, jog Strabag grupė turėjo reikiamų techninių ir profesinių pajėgumų, kontrolės komisija panaikino sprendimą skirti minėtą viešojo pirkimo sutartį.
Panaikinus tą sprendimą, perkantysis subjektas paprašė Strabag grupės pateikti papildytą atliktų darbų sąrašą ir pažymą, patvirtinančią šių darbų atitiktį ir užbaigimą. Strabag grupė pateikė tokį sąrašą kartu šia pažyma, juose buvo nauja nuoroda į kitus atliktus darbus. Persvarstęs ir iš naujo įvertinęs pasiūlymus perkantysis subjektas 2022 m. balandžio mėn. priėmė naują sprendimą skirti pagrindinėje byloje nagrinėjamą sutartį Strabag grupei. Jis nusprendė, kad vien naujos nuorodos pakako siekiant įrodyti, kad ši grupė turi reikiamų techninių ir profesinių pajėgumų.
Tvirtindama, kad perkančiojo subjekto iniciatyva prašyti Strabag grupės papildyti savo darbų sąrašą buvo neteisėta, Kolin apskundė naująjį sprendimą dėl sutarties skyrimo kontrolės komisijai. Ji atmetė šį skundą, motyvuodama tuo, kad pagal jokią nacionalinę nuostatą nedraudžiama, kad Strabag grupė papildytų darbų sąrašą nurodydama, kad buvo atlikti kiti darbai, nei iš pradžių nurodyta, nes pagal Kroatijos viešųjų pirkimų įstatymą perkančiajai organizacijai leidžiama konkurso dalyvio prašyti papildyti ar paaiškinti pateiktus įrodymus (
2
).
Tada Kolin kreipėsi į Kroatijos apeliacinį administracinį teismą – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą – su prašymu panaikinti tą sprendimą. Atsižvelgiant į Direktyvos 2014/25 36 ir 76 straipsnius, šiam teismui kilo abejonių dėl perkančiojo subjekto teisės, kai panaikinamas jo pirmasis sprendimas dėl atitinkamos sutarties skyrimo, atsižvelgti į papildomus dokumentus dėl grupės techninių ir profesinių pajėgumų, kurie nebuvo įtraukti į pirminį šios grupės pasiūlymą ir buvo jos pateikti šiam perkančiajam subjektui paprašius. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė pateikti Teisingumo Teismui kelis prejudicinius klausimus dėl šių nuostatų išaiškinimo.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kai nacionalinio teismo pateikti klausimai yra susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu, Teisingumo Teismas iš principo turi priimti sprendimą. Vis dėlto Teisingumo Teismas turi išnagrinėti sąlygas, kuriomis į jį kreipėsi nacionalinis teismas, kad patikrintų savo paties jurisdikciją arba jam pateikto prašymo priimtinumą. Teisingumo Teismui, be kita ko, gali tekti išnagrinėti, ar Sąjungos teisės nuostatos, su kuriomis susiję prejudiciniai klausimai, taikytinos pagrindinėje byloje. Jeigu taip nėra, šios nuostatos neturi reikšmės sprendžiant šią bylą ir prašomas prejudicinis sprendimas nėra būtinas tam, kad prašymą jį priimti pateikęs teismas galėtų priimti savo sprendimą, todėl šie klausimai turi būti pripažinti nepriimtinais.
Pirma, Teisingumo Teismas ėmėsi patikrinti, ar trečiosios šalies, šiuo atveju Turkijos Respublikos, ekonominės veiklos vykdytojo valstybės narės teisme pareikštas skundas, kuriuo ginčijamas šioje valstybėje narėje priimtas sprendimas dėl viešojo pirkimo sutarties skyrimo, gali būti nagrinėjamas atsižvelgiant į Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatytas viešųjų pirkimų taisykles, kaip antai Direktyvos 2014/25 36 ir 76 straipsnius, dėl kurių pateikti prejudiciniai klausimai.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pirmiausia pažymėjo, kad Sąjunga kai kurių trečiųjų šalių atžvilgiu yra saistoma tarptautinių susitarimų, be kita ko, Pasaulio prekybos organizacijos sutarties dėl viešųjų pirkimų (SVP) (
3
), kurie abipusiškai ir vienodai užtikrina Sąjungos ekonominės veiklos vykdytojų galimybę dalyvauti viešojo pirkimo procedūrose minėtose trečiosiose šalyse, o tų trečiųjų šalių ekonominės veiklos vykdytojams – galimybę dalyvauti viešojo pirkimo procedūrose Sąjungoje. Direktyvos 2014/25 43 straipsnis atspindi šiuos Sąjungos įsipareigojimus, nes jame nustatyta, kad tiek, kiek tai numatyta SVP arba kituose Sąjungai privalomuose tarptautiniuose susitarimuose, valstybių narių perkantieji subjektai trečiųjų šalių, kurios yra tokio susitarimo šalys, ekonominės veiklos vykdytojus turi vertinti ne mažiau palankiai nei Sąjungos ekonominės veiklos vykdytojus. Ši teisė į ne mažiau palankų vertinimą, kurią turi šių trečiųjų šalių ekonominės veiklos vykdytojai, reiškia, kad jie gali remtis minėtos direktyvos nuostatomis.
Kitos trečiosios šalys, įskaitant Turkijos Respubliką, iki šiol nėra sudariusios su Sąjunga tarptautinių susitarimų, kaip antai nurodytų Direktyvos 2014/25 43 straipsnyje. Dėl šių trečiųjų šalių ekonominės veiklos vykdytojų Teisingumo Teismas pažymėjo, kad nors pagal Sąjungos teisę nedraudžiama, kad, nesant Sąjungos priimtų pašalinimo priemonių, šiems ekonominės veiklos vykdytojams būtų leista dalyvauti Direktyvoje 2014/25 reglamentuojamoje viešojo pirkimo procedūroje, vis dėlto pagal Sąjungos teisę draudžiama, kad minėti ekonominės veiklos vykdytojai, dalyvaudami tokioje procedūroje, galėtų remtis šia direktyva ir reikalauti, kad jų pasiūlymai būtų vertinami taip pat, kaip ir pasiūlymai, kuriuos pateikė konkurso dalyviai iš valstybių narių ir minėtos direktyvos 43 straipsnyje nurodytą tarptautinį susitarimą su Sąjunga sudariusių trečiųjų šalių. Iš tiesų, jeigu tokio tarptautinio susitarimo su Sąjunga nesudariusių trečiųjų šalių ekonominės veiklos vykdytojai patektų į Direktyvos 2014/25 taikymo sritį, jiems būtų suteikta teisė į ne mažiau palankų vertinimą pažeidžiant šios direktyvos 43 straipsnį, pagal kurį ši teisė suteikiama tik trečiųjų šalių, sudariusių su Sąjunga tokį tarptautinį susitarimą, koks nurodytas šioje nuostatoje, ekonominės veiklos vykdytojams.
Taigi Direktyvos 2014/25 45 straipsnio 1 dalyje „bet kuriam suinteresuotajam ekonominės veiklos vykdytojui“ suteikta teisė pateikti pasiūlymą pagal kvietimą dalyvauti atviroje viešojo pirkimo procedūroje Sąjungoje nėra taikoma trečiųjų šalių, kurios nėra sudariusios tokio tarptautinio susitarimo su Sąjunga, ekonominės veiklos vykdytojams. Taip pat ši teisė nereiškia, kad šie subjektai, kai jiems leidžiama dalyvauti tokioje procedūroje, turi teisę remtis šia direktyva. Taigi, esant tokiai situacijai, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, kai perkantysis subjektas leido Turkijos ekonominės veiklos vykdytojui dalyvauti Direktyva 2014/25 reglamentuojamoje viešojo pirkimo procedūroje, šis ekonominės veiklos vykdytojas negali remtis šios direktyvos 36 ir 76 straipsniais, siekdamas ginčyti sprendimą dėl atitinkamos sutarties skyrimo.
Antra, Teisingumo Teismas išnagrinėjo, ar pateikti klausimai, susiję su šių Direktyvos 2014/25 straipsnių aiškinimu, vis dėlto yra priimtini atsižvelgiant į aplinkybę, kad Kroatijos teisės aktų nuostatos, kuriomis perkeliami minėti straipsniai, yra aiškinamos taip, kad jos vienodai taikomos visiems konkurso dalyviams iš Sąjungos ir iš trečiųjų šalių, taigi Turkijos ekonominės veiklos vykdytojas gali jomis remtis.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas priminė, kad remiantis jurisprudencija prašymai priimti prejudicinį sprendimą dėl Sąjungos teisės išaiškinimo išties yra priimtini esant situacijoms, kurios nepatenka į šios teisės taikymo sritį, tačiau atitinkamos nuostatos, nekeičiant jų dalyko ar apimties, tapo taikytinos dėl nacionalinėje teisėje esančios tiesioginės ir besąlygiškos nuorodos. Esant tokioms situacijoms Sąjungos teisės sistemai akivaizdžiai naudinga, kad iš Sąjungos teisės perimtos nuostatos būtų aiškinamos vienodai.
Vis dėlto ši jurisprudencija negali būti taikoma, kai valstybės narės valdžios institucijos, pažeisdamos išimtinę Sąjungos kompetenciją, nustatė, kad direktyvą perkeliančios nacionalinės teisės nuostatos yra taikytinos. Taip yra nagrinėjamu atveju, kiek tai susiję su trečiųjų šalių, nesudariusių su Sąjunga tarptautinio susitarimo, kuris užtikrintų vienodas ir abipuses galimybes dalyvauti viešojo pirkimo procedūrose, ekonominės veiklos vykdytojų dalyvavimu tose procedūrose.
Iš tiesų SESV 207 straipsnyje nurodyta bendra prekybos politika, kuri pagal SESV 3 straipsnio 1 dalies e punktą priklauso Sąjungos išimtinei kompetencijai, yra susijusi su prekyba su trečiosiomis šalimis ir apima bet kokį Sąjungos aktą, kuris iš esmės skirtas tokiai prekybai skatinti, palengvinti ar reglamentuoti ir daro jai tiesioginį ir nedelsiamą poveikį. Bet koks visuotinai taikomas aktas, kurio konkreti paskirtis – nustatyti tvarką, pagal kurią trečiosios šalies ekonominės veiklos vykdytojai gali dalyvauti viešojo pirkimo procedūrose Sąjungoje, gali turėti tiesioginį ir nedelsiamą poveikį prekybai prekėmis ir paslaugomis tarp šios trečiosios šalies ir Sąjungos, todėl priklauso išimtinei Sąjungos kompetencijai pagal šią nuostatą (
4
).
Teisingumo Teismas pridūrė: nors bendra prekybos politika neapima derybų dėl tarptautinių susitarimų transporto srityje ir jų sudarymo (
5
), todėl negali visiškai apimti trečiųjų šalių ekonominės veiklos vykdytojų patekimo į Direktyvoje 2014/25 nurodytas sektorinių viešųjų pirkimų procedūras klausimo, vis dėlto susitarimo, kuriuo užtikrinama tokia galimybė dalyvauti šiose procedūrose, sudarymas taip pat priklauso išimtinei Sąjungos kompetencijai, t. y. nurodytajai SESV 3 straipsnio 2 dalyje.
Taigi tik Sąjunga yra kompetentinga parengti ir priimti teisiškai privalomą, visuotinai taikomą aktą dėl galimybės dalyvauti viešojo pirkimo procedūrose trečiosios šalies, nesudariusios su Sąjunga tarptautinio susitarimo, užtikrinančio vienodas ir abipuses galimybes dalyvauti viešojo pirkimo procedūrose, ekonominės veiklos vykdytojams.
Taigi Teisingumo Teismas konstatavo, kad nacionalinės valdžios institucijos neturi kompetencijos aiškinti nacionalinių nuostatų, kuriomis perkeliamos Direktyvoje 2014/25 išdėstytos taisyklės, kaip taikomų šiems trečiųjų šalių ekonominės veiklos vykdytojams, kuriems perkantysis subjektas leido dalyvauti viešojo pirkimo procedūroje atitinkamoje valstybėje narėje, antraip būtų pažeistas Sąjungos kompetencijos šioje srityje išimtinis pobūdis. Galiausiai Teisingumo Teismas nurodė, kad Direktyvos 2014/25 36 ir 76 straipsnių aiškinimas niekaip negali būti reikšmingas siekiant išspręsti ginčą pagrindinėje byloje, ir pripažino prašymą priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinu.
(
1
)	2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/25/ES dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/17/EB (OL L 94, 2014, p. 243).
(
2
)	Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Zakon o javnoj nabavi (Viešųjų pirkimų įstatymas) 263 straipsnio 2 dalis.
(
3
)	Sutartis patvirtinta 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu (OL L 336, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 80).
(
4
)	Šią išimtinę kompetenciją iliustruoja Direktyvos 2014/25 86 straipsnis, pagal kurį Sąjungai, o ne valstybėms narėms suteikiama kompetencija sustabdyti arba apriboti trečiosios šalies įmonių dalyvavimą Sąjungos viešojo pirkimo procedūrose.
(
5
)	Kaip matyti iš SESV 207 straipsnio 5 dalies.