62024CC0072
GENERALINIO ADVOKATO
RIMVYDO NORKAUS IŠVADA,
pateikta 2025 m. gegužės 8 d. (
1
)
Sujungtos bylos C‑72/24 (Keladis I) ir C‑73/24 (Keladis II) (
i
)
HF (C‑72/24)
WI (C‑73/24)
prieš
Anexartiti Archi Dimosion Esodon
(Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Salonikų pirmosios instancijos administracinis teismas, Graikija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Muitų sąjunga – Reglamentas (EEB) Nr. 2913/92 – Bendrijos muitinės kodeksas – Reglamentas (ES) Nr. 952/2013 – Sąjungos muitinės kodeksas – Prekių importas – Sukčiavimas nuvertinant importuojamas prekes – Antraeiliai muitinės vertės nustatymo metodai – Administracinė praktika, kai „siekiant nustatyti muitinę vertę naudojama minimali priimtina kaina“
I. Įvadas
1.
Šie Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Salonikų pirmosios instancijos administracinis teismas, Graikija) pagal SESV 267 straipsnį pateikti prašymai priimti prejudicinį sprendimą yra susiję su Sąjungos muitų ir prekybos taisyklių, įskaitant nuostatas, kuriomis įgyvendinamas Bendrasis susitarimas dėl muitų tarifų ir prekybos, išaiškinimu.
2.
Šie prašymai pateikti nagrinėjant dviejų fizinių asmenų, t. y. HF, prekybos tekstilės gaminiais įmonės Grevenoje (Graikija) savininko, ir WI, importuojančios bendrovės darbuotojos, ginčus su Anexartiti Archi Dimosion Esodon (Nepriklausoma viešųjų pajamų institucija, Graikija) dėl kelių pranešimų apie pridėtinės vertės mokesčio (toliau – PVM), taikomo iš Turkijos importuojamiems tekstilės gaminiams, išieškojimą a posteriori. Po šių pranešimų HF ir WI, kurie, kaip įtariama, dalyvavo kontrabandos operacijose, buvo apskaičiuoti didesni mokesčiai už padarytus pažeidimus. Savo skunduose HF ir WI prašo panaikinti minėtus pranešimus, visų pirma ginčydami muitinės taikytą metodą apskaičiuojant nagrinėjamų prekių muitinę vertę, pagal kurį iš esmės naudojami tam tikri statistiniai duomenys.
3.
Šių statistinių duomenų naudojimo muitinei vertei nustatyti suderinamumas su Sąjungos teise yra pagrindinis teisinis klausimas sujungtose bylose (
2
). Taigi atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo prašymą savo išvadoje daugiausia dėmesio skirsiu šiam klausimui. Net jei suformuotoje jurisprudencijoje jau yra tam tikros naudingos informacijos, manau, kad Teisingumo Teismo išaiškinimas yra būtinas siekiant teisinio saugumo, juolab kad atsakymas prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui gali turėti finansinių pasekmių tiek suinteresuotiesiems asmenims, tiek Sąjungos biudžetui. Tokiu išaiškinimu taip pat turėtų būti užtikrinta, kad nacionalinės institucijos vienodai taikytų muitinės vertės nustatymo metodus (
3
).
II. Teisinis pagrindas
A. Tarptautinė teisė
4.
Nagrinėjant šias bylas svarbus Sutarties dėl 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VII straipsnio įgyvendinimo 7 straipsnio 2 dalies f punktas (
4
).
B. Sąjungos teisė
5.
Nagrinėjant šias bylas svarbūs Direktyvos 2006/112/EB (
5
) 85 straipsnis, Bendrijos muitinės kodekso (
6
) 29–31 straipsniai, Reglamento (EEB) Nr. 2454/93 (
7
) 152 ir 181a straipsniai bei 23 priedas, Sąjungos muitinės kodekso (
8
) 70, 71 ir 74 straipsniai ir Įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/2447 (
9
) 140, 142 ir 144 straipsniai.
C. Graikijos teisė
6.
Nomos 2960/2001 – Ethnikos Teloniakos Kodikas (Įstatymas Nr. 2960/2001 dėl nacionalinio muitinės kodekso) (FEK A’ 265; toliau – Muitinės kodeksas) 29 straipsnio 1 ir 6 dalyse nustatyta:
„1.   Skola muitinei – tai bet kurio fizinio ar juridinio asmens prievolė muitinei sumokėti visus muitus, mokesčius, įskaitant pridėtinės vertės mokestį (PVM), ir kitas valstybės nustatytas rinkliavas ir mokesčius, kurie turi būti sumokėti už prekes ir kurie joms taikomi pagal atitinkamas nuostatas.
<…>
6.   Skolą muitinei turintis asmuo yra deklarantas, asmuo, kurio vardu pateikiama akcizų ir kitų mokesčių deklaracija, ir bet kuris kitas asmuo, kuriam skola atsirado pagal muitų teisės aktus. <…>“
7.
Muitinės kodekso 33 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Prekes muitinei pateikęs jų savininkas arba jo teisinis atstovas pagal galiojančius teisės aktus turi pateikti deklaraciją, kad prekėms būtų pritaikyta bet kuri muitinės procedūra arba dėl jų būtų įformintas bet kuris kitas muitinės sankcionuotas veiksmas, vadovaujantis konkrečiomis Bendrijos teisės aktų nuostatomis.“
8.
Šio kodekso 155 straipsnyje nustatyta:
„1.   Kontrabanda – tai:
<…>
b)
bet koks veiksmas, kuriuo siekiama sutrukdyti Graikijai ar Europos Sąjungai surinkti muitus, mokesčius ir kitas joms mokėtinas rinkliavas už prekių importą ar eksportą, įskaitant tuos atvejus, kai jie renkami įstatyme nenurodytu momentu ir būdu. Už šioje dalyje nurodytus nusižengimus juos padariusiems asmenims pagal šio kodekso nuostatas taikomi didesni mokesčiai, net jei kompetentingos institucijos mano, kad nėra kontrabandos, už kurią galima patraukti baudžiamojon atsakomybėn, sudėties požymių.
2.   Kontrabanda laikoma:
<…>
g)
importuotų ar išleistų vartoti prekių pirkimas, pardavimas ir laikymas, kai įvykdoma kontrabandos požymių turinti nusikalstama veika;
<…>
i)
importuojamų ar eksportuojamų prekių nuvertinimas arba pervertinimas, jei dėl to prarandami muitai, mokesčiai ir kitos rinkliavos [(i punktas, pakeistas Įstatymo Nr. 3583/2007 1 straipsnio 60 dalimi)].
<…>“
9.
Nomos 2859/2000 – Kyrosi Kodika Forou Prostithemenis Axias (Įstatymas Nr. 2859/2000 dėl PVM kodekso) (FEK A’ 248/7.11.2000; toliau – PVM kodeksas) 35 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Pagal muitų teisės aktus prekių importo atveju PVM apmokestinamas asmuo laikomas importuojamų prekių savininku.“
III. Bylų faktinės aplinkybės, pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai
A. Byla C‑72/24 (Keladis I)
10.
2014 m. HF, vykdydamas komercinę veiklą, iš Turkijos į Graikiją importavo tekstilės gaminius.
11.
Muitinės deklaracijos muitinei buvo pateiktos pagal BMK 81 straipsnyje nustatytą supaprastintą deklaravimo procedūrą, kuri numato, kad muitinė turi teisę deklaranto prašymu duoti sutikimą, kad visa prekių siunta būtų apmokestinama importo muitais, apskaičiuotais remiantis prekių, kurioms taikoma didžiausia importo muito norma, tarifiniu klasifikavimu.
12.
Pagal 1995 m. gruodžio 22 d. EEB ir Turkijos asociacijos tarybos sprendimą Nr. 1/95 dėl galutinio muitų sąjungos etapo įgyvendinimo (96/142/EB) (OL L 35, 1996, p. 1) iš Turkijos įvežamoms prekėms muitai netaikomi. Taigi importuojančios bendrovės deklaruotos prekės buvo apmokestintos tik importo PVM, kaip apmokestinamąją vertę taikant šios bendrovės importo deklaracijose nurodytą muitinę vertę.
13.
2016 m. gavusi skundą dėl importuotų prekių nuvertinimo, muitinė atliko tyrimą, po kurio paaiškėjo, jog yra pagrįstų įrodymų, leidžiančių manyti, kad keliose muitinės deklaracijose nurodyta muitinė vertė yra neteisinga ir kad šiose deklaracijose nurodytas prekių gavėjas nėra tikrasis prekių savininkas.
14.
Kilus abejonių, 2016 m. gruodžio 14 d. muitinė atliko visų muitinės deklaracijų patikrinimą a posteriori ir nustatė, kad veikė kontrabandos schema, dėl kurios buvo suklastotos 289 importo deklaracijos. Šiuo klausimu muitinė nustatė, kad dėl sudėtingo sukčiavimo mechanizmo pagal šią schemą buvo deklaruojama gerokai mažesnė nei minimali komerciniu požiūriu tinkama muitinė vertė.
15.
Vis dėlto muitinė pažymėjo, kad dėl to, jog nebuvo įmanoma a posteriori fiziškai patikrinti prekių, ir dėl bendro prekių aprašymo atitinkamose sąskaitose faktūrose ji negalėjo atkurti realių kainų, faktiškai sumokėtų už šias prekes Turkijos tiekėjams.
16.
Šiomis aplinkybėmis, siekdama nustatyti nagrinėjamų prekių muitinę vertę, muitinė, naudodamasi Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) parengta Sąjungos lygio duomenimis grindžiama rizikos vertinimo priemone, nustatė „minimalią priimtiną kainą“ (angl. „lowest acceptable price“) (toliau – MPK).
17.
Pagal šį metodą visų pirma apskaičiuojama „pataisyta vidutinė kaina“ (angl. „cleaned average price“) (toliau – PVK), taip pat vadinama „teisinga kaina“ (angl. „fair price“ arba „fair value“). PVK apskaičiuojama remiantis atitinkamų prekių importo iš Turkijos mėnesio kainomis, paimtomis iš Comext, Eurostato tvarkomos tarptautinės prekybos išsamios statistikos duomenų bazės. Tai statistiniai parduodamų prekių kainų įverčiai, apskaičiuoti remiantis duomenimis, į kuriuos neįtrauktos itin aukštos ar žemos kainos.
18.
Galiausiai apskaičiuojama vertė, atitinkanti 50 % PVK, kuri yra MPK. MPK, taip pat išreikšta kaina už kilogramą, naudojama kaip rizikos profilis arba riba, leidžianti valstybių narių muitinei nustatyti ypač žemas vertes, deklaruotas importuojant, taigi ir importą, keliantį didelę riziką, kad jis įvykdytas nuvertinant prekes.
19.
Visų valstybių narių muitinės turi ryšių sistemą – Kovos su sukčiavimu informacinę sistemą (angl. „Anti-Fraud Information System – AFIS“), kurioje dalyvauja ir OLAF. Naudodamosi šia sistema, o konkrečiai – automatizuota stebėsenos programa (angl. „Automated Monitoring Tool“) (AMT) jos gali nustatyti nuvertinimo atvejus.
20.
Nagrinėjamu atveju muitinė, remdamasi taip apskaičiuota MPK, nustatė „prekių vieneto kainą“, kaip tai suprantama pagal BMK 30 straipsnio 2 dalies c punktą. Muitinė savo sprendimą grindė tuo, kad neįmanoma remtis, pirma, fiktyvia nagrinėjamų prekių, kurių vertė buvo sąmoningai sumažinta, sandorio verte ir, antra, tapačių ar panašių prekių sandorio verte, atsižvelgiant į tai, kad prie muitinės deklaracijų pridėtose sąskaitose faktūrose pateiktas neišsamus prekių aprašymas. Be to, muitinė negalėjo fiziškai patikrinti nagrinėjamų prekių per patikrinimą a posteriori, nes jos nebuvo sulaikytos.
21.
Šiuo klausimu muitinė teigia, kad nė vienas iš tariamo kontrabandos tinklo dalyvių savo paaiškinimuose nepateikė jokių įrodymų, kuriais remiantis būtų galima manyti, kad nustatyta muitinė vertė buvo daug didesnė už faktiškai sumokėtas kainas.
22.
Taigi muitinė nustatė, kad apgaule išvengto PVM suma už visas prekes, apgaulingai deklaruotas taikant nagrinėjamą kontrabandos schemą, sudarė 6211300,18 EUR.
23.
Kalbant apie HF dalyvavimą šioje kontrabandos schemoje, 2014 m. jis turėjo prekes, dėl kurių buvo pateikta suklastota muitinės vertės deklaracija, todėl pagal nacionalinę teisę yra atsakingas už vengimą sumokėti už šias prekes mokėtiną PVM.
24.
HF pateikė skundą dėl nagrinėjamų pranešimų apie mokesčių perskaičiavimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Salonikų pirmosios instancijos administracinis teismas). Jis teigė, kad prekių muitinės vertės nustatymas remiantis MPK yra neteisėtas, nes MPK, kaip statistiniai duomenys apie importo kainas, galėjo būti naudojamos tik ginčijant deklaruotą vertę, bet tai negali būti muitinės vertės nustatymo metodas. Be to, jis mano, kad Trimeles Plimmeleiodikeio Grevenon (Grevenos trijų narių baudžiamasis teismas, Graikija) nuosprendžiu buvo galutinai išteisintas dėl kontrabandos nusikaltimo.
25.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, jog jis yra saistomas Trimeles Plimmeleiodikeio Grevenon (Grevenos trijų narių baudžiamasis teismas) priimto galutinio išteisinamojo nuosprendžio tik tiek, kiek pranešimuose apie išieškojimą HF buvo įpareigotas sumokėti padidintą muitą, kuris turėtų būti panaikintas. Kita vertus, jis mano, kad HF vis dar privalo sumokėti išvengtą importo PVM.
26.
Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Salonikų pirmosios instancijos administracinis teismas) kilo abejonių dėl to, ar slenkstinių kainų naudojimas muitinei vertei nustatyti atitinka Sąjungos teisę. Taigi jis nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar statistinės vertės, vadinamos „slenkstinėmis kainomis“ (angl. „threshold values“) arba „teisingomis kainomis“ (angl. „fair prices“), grindžiamos Eurostato statistikos duomenų baze Comtex ir gaunamos iš OLAF [AFIS] (šios informacinės sistemos automatizuota stebėsenos priemonė [AMT] yra taikomoji programa), kuriomis nacionalinės muitinės gali naudotis per atitinkamas savo elektronines sistemas, atitinka prieinamumo visiems ekonominės veiklos vykdytojams reikalavimą, suformuluotą 2022 m. birželio 9 d. [Teisingumo Teismo] sprendime FAWKES, (C‑187/21, EU:C:2022:458)? Ar duomenys, kuriuos jos apima, yra tik apibendrinti duomenys, kaip jie suprantami pagal tuo metu, kai klostėsi bylos faktinės aplinkybės, galiojusius [2009 m. gegužės 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 471/2009 dėl Bendrijos statistikos, susijusios su išorės prekyba su ES nepriklausančiomis šalimis, ir panaikinantį Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1172/95 (OL L 152, 2009, p. 23), ir 2010 m. vasario 9 d. Komisijos reglamentą (ES) Nr. 113/2010, kuriuo įgyvendinamos Reglamento Nr. 471/2009 nuostatos dėl prekybos aprėpties, duomenų apibrėžčių, pagal verslo charakteristikas ir sąskaitose faktūrose nurodytą valiutą suskirstytos prekybos statistikos rengimo ir specifinių prekių arba prekių gabenimo]?
2.
Kai atliekant patikrinimą a posteriori neįmanoma fiziškai patikrinti importuotų prekių, ar duomenų bazės Comtex statistines vertes tiek, kiek jos laikomos visuotinai prieinamomis ir apima tik suvestinius duomenis, nacionalinė muitinė gali naudoti tik siekdama patvirtinti savo pagrįstas abejones dėl to, ar muitinės deklaracijose nurodoma vertė yra sandorio vertė, t. y. už šias prekes faktiškai sumokėta arba mokėtina suma, o gal gali naudoti ir tam, kad remdamasi jomis nustatytų prekių muitinę vertę pagal alternatyvų metodą, numatytą [BMK] 30 straipsnio 2 dalies c punkte arba [SMK] [74] straipsnio 2 dalies c punkte, vadinamąjį „dedukcinį metodą“, arba prireikus kitą metodą? Kokią reikšmę atsakymui į šį klausimą turi tai, kad negalima nustatyti, jog šios statistinės vertės susijusios su tapačiomis ar panašiomis prekėmis, parduodamomis artimiausią dieną, kaip tai suprantama pagal [BMK įgyvendinimo reglamento] 152 straipsnio 1 dalį?
3.
Bet kuriuo atveju, ar minėtų statistinių verčių naudojimas nustatant konkrečių importuotų prekių muitinę vertę, o tai prilygsta minimalių kainų taikymui, atitinka įsipareigojimus, kylančius iš Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) muitinio įvertinimo sutarties (dar vadinamos Sutartimi dėl 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VII straipsnio įgyvendinimo), kurios šalis yra Europos Sąjunga, nes pagal šią sutartį aiškiai draudžiama remtis minimaliomis kainomis?
4.
Pratęsiant pirmesnį klausimą, ar išlyga, susijusi su minėtos tarptautinės sutarties dėl 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VII straipsnio įgyvendinimo principais ir bendrosiomis nuostatomis, numatyta [BMK] 31 straipsnio 1 dalyje tuo atveju, kai naudojamas likutinis muitinės vertės nustatymo metodas (angl. „fall back“), ir atitinkamai minimalių verčių taikymo išimtis, numatyta [BMK] 31 straipsnio 2 dalyje, tačiau nenumatyta atitinkamoje [SMK] 74 straipsnio 3 dalies nuostatoje, taikomos tik tuomet, kai naudojamas šis metodas, ar galioja visiems alternatyviems muitinės vertės nustatymo metodams?
5.
Jei būtų nustatyta, kad importuojant buvo naudojamasi supaprastintu deklaravimu pagal tarifinį klasifikavimą, kaip jis suprantamas pagal [BMK] 81 straipsnį (dabar – [SMK] 177 straipsnis), ar galima taikyti [BMK] 30 straipsnio 2 dalies c punkte (arba [SMK] 70 straipsnio 2 dalies c punkte) nurodytą alternatyvų metodą, neatsižvelgiant į toje pačioje deklaracijoje pagal tą patį TARIC kodą deklaruojamų prekių skirtumus ir dėl to nustatomą fiktyvią prekių, kurioms netaikomas šis tarifinio klasifikavimo kodas, vertę?
6.
Galiausiai, neatsižvelgiant į pirmesnius klausimus, ar Graikijos teisės aktų nuostatos, kuriomis reglamentuojamas asmenų, turinčių mokėti importo PVM, nustatymas, yra pakankamai aiškios ir atitinka [Sąjungos] teisės reikalavimus tiek, kiek jose nurodoma, kad apmokestinamasis asmuo yra „vadinamasis importuojamų prekių savininkas“?“
B. Byla C‑73/24 (Keladis II)
27.
Išskyrus tai, kad, pirma, WI yra įmonės, užsiimančios didmenine prekyba tekstilės gaminiais iš Turkijos, darbuotoja ir, manytina, turėjo žinoti apie nagrinėjamą kontrabandos schemą, nes buvo atsakinga už didžiąją dalį šios įmonės valdymo, ir, antra, nagrinėjamos muitinės deklaracijos buvo pateiktos nuo 2014 m. kovo mėn. iki 2016 m. gruodžio mėn., sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje C‑73/24 (Keladis II) faktinės aplinkybės ir motyvai yra analogiški tiems, kurie išdėstyti sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje C‑72/24 (Keladis I).
28.
Tokiomis aplinkybėmis Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Salonikų pirmosios instancijos administracinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus, suformuluotus analogiškai kaip ir prašyme priimti prejudicinį sprendimą byloje C‑72/24 (Keladis I):
„1.
Ar kai kyla pagrįstų abejonių dėl to, ar deklaruotų importuotų prekių muitinė vertė yra tikroji prekių sandorio vertė, bet atliekant patikrinimą a posteriori neįmanoma nustatyti sandorio vertės remiantis [BMK] 30 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose ir [SMK] 74 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose nurodytais metodais (tapačių ir panašių prekių sandorio vertė), nes, pirma, prekės nebuvo sulaikytos, taigi neįmanoma atlikti jų fizinio patikrinimo, ir, antra, prekių aprašymas kartu su importo deklaracija pateiktuose dokumentuose yra suformuluotas bendrai ir netiksliai, su [BMK] 30 straipsnio 2 dalies c punkto ir [SMK] 74 straipsnio 2 dalies c punkto nuostatomis suderinama tokia administracinė praktika, pagal kurią, taikant šiose nuostatose numatytą „dedukcinį metodą“, [AFIS] automatizuotoje stebėsenos programoje [(AMT)] nurodytos statistiniais metodais nustatytos vadinamosios „slenkstinės kainos“ naudojamos kaip pagrindas prekių sandorio vertei nustatyti?
2.
Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų neigiamas, ar minėtomis „slenkstinėmis kainomis“ galima remtis taikant kurį nors kitą [BMK] 30 ir 31 straipsniuose bei [SMK] 74 straipsnio 1–3 dalyse nurodytą metodą? Koks konkrečiai bus atsakymas atsižvelgus, viena vertus, į pagrįstą lankstumą, būdingą taikant „likutinį metodą“ (angl. „fall back“), nurodytą [BMK] 31 straipsnyje ir [SMK] 74 straipsnio 3 dalyje, ir, kita vertus, į aiškų draudimą nustatyti muitinę vertę remiantis minimaliomis muitinėmis vertėmis, numatytą dėl šio „likutinio metodo“ [BMK] 31 straipsnio 2 dalies f punkte ir [SMK įgyvendinimo reglamento] 144 straipsnio 2 dalies f punkte?
3.
Jei atsakymas į abu pirmesnius klausimus būtų neigiamas, ar pagal Sąjungos teisę leidžiama nereikalauti iš importuotojo išvengto PVM, kai vėliau buvo nustatyta, kad jis (sistemingai) importavo prekes už mažesnę kainą nei ta, kuri yra nustatyta kaip minimali komerciniu požiūriu tinkama kaina, jeigu muitinė, atlikdama patikrinimą a posteriori, negali nustatyti importuotų prekių muitinės vertės taikydama kurį nors iš [BMK] 30 ir 31 straipsniuose ir [SMK] 74 straipsnio 1–3 dalyse nurodytų metodų, o gal tokiu atveju galiausiai leidžiama jo reikalauti remiantis statistiškai nustatytomis minimaliomis priimtinomis kainomis, kaip tai jau buvo leista tuo atveju, kai Komisija priskyrė prarastus nuosavus išteklius valstybei narei, kuri neatliko tinkamo muitinio tikrinimo (žr. 2022 m. kovo 8 d. Sprendimą Komisija / Jungtinė Karalystė (Kova su sukčiavimu nuvertinant prekes), C‑213/19, EU:C:2022:167)?
4.
Jei atsakymas į antrąjį arba trečiąjį klausimą būtų teigiamas, ar statistiškai nustatytos minimalios vertės turėtų atspindėti importą, vykdytą tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir patikrintas importas? Jei taip, koks būtų didžiausias toleruotinas laikotarpis tarp importo, kuriuo remiantis buvo nustatytas statistinis rezultatas, ir patikrinto importo (pavyzdžiui, pagal analogiją būtų galima taikyti 90 dienų laikotarpį, numatytą [BMK įgyvendinimo reglamento] 152 straipsnio 1 dalies b punkte ir [SMK įgyvendinimo reglamento] 142 straipsnio 2 dalyje)?
5.
Jei atsakymas į bent vieną iš trijų pirmųjų klausimų dėl „slenkstinių kainų“ naudojimo importuotų prekių sandorio vertei nustatyti būtų teigiamas, tuo atveju, jeigu importo metu laikytasi [BMK] 81 straipsnyje ir [SMK] 177 straipsnyje numatytos supaprastinto muitinės deklaravimo pagal prekių tarifinį klasifikavimą procedūros, ar draudimo nustatyti savavališkai apskaičiuotas arba fiktyvias muitines vertes principą atitinka tokia administracinė praktika, pagal kurią visų pagal kiekvieną importo deklaraciją importuotų prekių muitinė vertė apskaičiuojama pagal nustatytą konkrečios prekės „slenkstinę kainą“, kurios tarifinė klasė nurodyta importo deklaracijoje, nes muitinė turi būti laikoma susaistyta importuotojo atlikto klasifikavimo, kaip apibrėžta [SMK įgyvendinimo reglamento] 222 straipsnio 2 dalies b punkte? O gal kiekvienos prekės vertė turi būti nustatoma pagal jos pačios tarifinę poziciją, net jei kodas nenurodytas importo deklaracijoje, kad būtų išvengta savavališkų muitų ir mokesčių taikymo rizikos?“
IV. Procesas Teisingumo Teisme
29.
2024 m. sausio 30 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2023 m. lapkričio 30 d. sprendimus dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą bylose C‑72/24 (Keladis I) ir C‑73/24 (Keladis II).
30.
2024 m. kovo 25 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu bylos C‑72/24 (Keladis I) ir C‑73/24 (Keladis II) buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimtas sprendimas.
31.
Pagrindinių bylų šalys, Graikijos, Čekijos, Ispanijos ir Prancūzijos vyriausybės, taip pat Komisija pateikė rašytines pastabas per Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nustatytą terminą.
32.
2025 m. sausio 29 d. teismo posėdyje dalyvavo ir pastabas pateikė pagrindinių bylų šalių, Graikijos, Čekijos, Ispanijos ir vyriausybių bei Komisijos atstovai ad litem.
V. Teisinė analizė
A. Pirminės pastabos
33.
Šių sujungtų bylų esmė yra susijusi su įvairių muitinės vertės nustatymo metodų taikymu tais atvejais, kai egzistuoja nuvertinimo rizika, tačiau kai fizinis atitinkamų prekių patikrinimas nebeįmanomas dėl to, kad muitinė jų nesulaikė. Atsižvelgiant į tai, kad neįmanoma nustatyti tikrosios muitinės vertės, gali būti tikslinga naudoti statistines vertes, kad būtų galima kuo tiksliau nustatyti muitinę vertę. Taigi kyla tokio metodo teisėtumo klausimas, kurį šioje išvadoje nagrinėsiu atsižvelgdamas į taikytinus muitų teisės aktus.
34.
Poreikis išsiaiškinti šį klausimą kyla visų pirma dėl to, kad, kaip pažymėjo Teisingumo Teismas, muitų sąjungos veikimui neišvengiamai reikalingi vienodi iš trečiųjų šalių importuojamų prekių muitinės vertės nustatymo kriterijai, nes tik taip galima užtikrinti bendrą prekybos politiką (
10
). Taikant vienodus kriterijus išvengiama iškraipymų, kurių galėtų sukelti netarifinės prekybos kliūtys, ir galiausiai užtikrinamas daugiašalės prekybos sistemos normų laikymasis (
11
).
35.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad pagal SMK 286 straipsnio 2 dalį ir 288 straipsnio 2 dalį nuo 2016 m. gegužės 1 d. BMK buvo pakeistas SMK. Vis dėlto atsižvelgiant į tai, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos faktinės aplinkybės (byla C‑73/24 (Keladis II)) klostėsi ir iki šios datos, ir vėliau, siekiant atsakyti į pateiktus klausimus, būtina išaiškinti šių dviejų kodeksų nuostatas. Šiuo klausimu SMK 70 ir 74 straipsniai, kuriuose nustatytos prekių muitinės vertės nustatymo taisyklės, iš esmės yra identiški BMK 29–31 straipsniuose nustatytoms taisyklėms. Taigi su BMK susijusi jurisprudencija iš esmės taikytina ir SMK.
36.
Atsižvelgiant į Teisingumo Teismo prašymą, šioje išvadoje daugiausia dėmesio bus skiriama pirmajam–ketvirtajam klausimams bylose C‑72/24 (Keladis I) ir C‑73/24 (Keladis II). Kaip matyti iš sprendimų dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą abiejose sujungtose bylose, įvairūs Teisingumo Teismui pateikti prejudiciniai klausimai daugeliu aspektų sutampa, todėl juos galima suskirstyti į tris temines grupes. Šie klausimai yra susiję su, pirma, galimybe taikyti statistines vertes, kai nebuvo įmanoma nustatyti muitinės vertės pagal BMK 29 straipsnį ir SMK 70 straipsnį (
12
), antra, slenkstinių kainų, nustatytų remiantis statistiniais duomenimis, suderinamumu su draudimu naudoti minimalias muitines vertes (
13
) ir, trečia, didžiausiu toleruotinu laiko tarpu tarp importo, kuris buvo naudojamas statistiniam rezultatui gauti, ir vertinamo importo (
14
). Prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus nagrinėsiu atsižvelgdamas į šias tris temines grupes.
B. Dėl prekių muitinės vertės apskaičiavimo metodų
37.
Vis dėlto prieš pradedant nagrinėti šiuos aspektus svarbu paaiškinti prekių muitinės vertės reikšmę ir tai, kaip ją apskaičiuoja muitinė. Muitinė vertė naudojama prekių vertei nustatyti, kai joms taikomos įvairios muitinės procedūros. Tai labai svarbu siekiant nustatyti teisingą muito, mokėtino už į laisvą apyvartą išleistas prekes, sumą. Sąjungoje muitinė vertė taip pat naudojama apskaičiuojant PVM (
15
). Direktyvos 2006/112 85 straipsnyje nurodyta, kad, „[i]mportuojant prekes, apmokestinamoji vertė yra muitinės vertė, nustatyta pagal galiojančias Bendrijos nuostatas.“ Taip pat reikia atsižvelgti į šių nuostatų aiškinimą jurisprudencijoje.
38.
Savo jurisprudencijoje (
16
) Teisingumo Teismo pažymėjo, kad muitinį įvertinimą reglamentuojančiais Sąjungos teisės aktais siekiama įtvirtinti teisingą, vienodą ir neutralią sistemą, kuri neleistų naudoti savavališkai nustatytų arba fiktyvių muitinių verčių. Taigi muitinė vertė turi kuo labiau atspindėti importuotos prekės realią ekonominę vertę ir būti apskaičiuota atsižvelgiant į šios prekės elementų, turinčių ekonominę vertę, visumą (
17
). Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad pagal BMK 29 straipsnio 1 dalį (
18
) muitinės vertės nustatymo pagrindas iš esmės yra importuotų prekių „sandorio vertė“, t. y. kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas eksportui į Sąjungos muitų teritoriją, ir prireikus patikslinama pagal BMK 32 ir 33 straipsnius. Vadinasi, nustatant muitinę vertę pirmenybė turėtų būti teikiama „sandorio vertei“. Prekių muitinės vertės apskaičiavimo pagal „sandorio vertę“ metodas laikomas tinkamiausiu ir dažniausiai naudojamu metodu (
19
).
39.
Vis dėlto tam tikrais atvejais muitinės vertės neįmanoma apskaičiuoti remiantis sandorio verte. BMK įgyvendinimo reglamento 181a straipsnyje numatyta, kad muitinė neprivalo importuotų prekių muitinės vertės nustatyti remdamasi sandorio verte, jeigu pagrįstai abejoja, ar deklaruota vertė atspindi sumokėtą arba mokėtiną bendrą sumą. Šiuo atveju ji gali atsisakyti priimti deklaruotą vertę, jeigu jai abejonių išlieka paprašius pateikti papildomos informacijos ar dokumentus ir po to, kai atitinkamam asmeniui suteikta reali galimybė pareikšti savo nuomonę dėl motyvų, kuriais grindžiamos šios abejonės (
20
). Jei importuotojui nepavyksta išsklaidyti pagrįstų muitinės abejonių arba jeigu jis neatsako ar nepateikia naujų įrodymų, muitinė gali atmesti deklaruotą sandorio vertę ir taikyti kitą muitinės vertės nustatymo metodą. Jei sandorio vertės metodo taikyti negalima arba jei muitinė atmeta deklaruotą sandorio vertę, muitinė vertė nustatoma taikant vieną iš antrinių vertinimo metodų. Panaši nuostata įtvirtinta SMK įgyvendinimo reglamento 140 straipsnyje.
40.
Dėl abejonių, susijusių su sandorio verte, pagrįstumo Teisingumo Teismas nusprendė, kad muitinė gali manyti, jog deklaruota importuotų prekių sandorio vertė yra neįprastai maža, palyginti su vidutine statistine panašių prekių importo verte. Visų pirma, kai deklaruota kaina yra daugiau kaip 50 % mažesnė už vidutinę statistinę kainą, kainų skirtumo pakanka, kad muitinė pagrįstai suabejotų ir atmestų deklaruotą muitinę vertę. Būtent tokia situacija susiklostė nagrinėjamose bylose (
21
).
41.
Kai muitinės vertės neįmanoma nustatyti vadovaujantis BMK 29 straipsniu ir remiantis importuotų prekių sandorio verte, ji nustatoma vadovaujantis BMK 30 straipsniu, paeiliui taikant BMK 30 straipsnio 2 dalies a–d punktuose numatytus metodus (
22
). Jeigu importuotų prekių muitinės vertės taip pat neįmanoma nustatyti vadovaujantis BMK 30 straipsniu, ji nustatoma remiantis BMK 31 straipsnio nuostatomis (
23
) pagal likutinį metodą (angl. „fall back“) (
24
).
42.
Taigi, kaip konstatavo Teisingumo Teismas, tiek iš BMK 29–31 straipsnių formuluotės, tiek iš tvarkos, pagal kurią muitinės vertės nustatymo kriterijai turi būti taikomi pagal šiuos straipsnius, matyti, kad šios nuostatos yra papildomos (
25
). Tik nesant galimybės nustatyti muitinės vertės pagal vieną nuostatą galima remtis kita, iš karto po pirmosios nuostatos pagal nustatytą tvarką einančia, nuostata (
26
). Svarbu pažymėti, kad pagal BMK įgyvendinimo reglamento 23 priedo aiškinamųjų pastabų dėl muitinės vertės, susijusių su BMK 31 straipsnio 1 dalimi, 2 punktą „pagrįstas lankstumas“ taikant šiuos metodus atitinka šio kodekso 31 straipsnio 1 dalies tikslus ir nuostatas (
27
).
43.
Teisingumo Teismas pažymėjo, kad atsižvelgdamos į šį įvairių BMK 30 straipsnio 2 dalies a–d punktuose numatytų muitinės vertės nustatymo metodų subsidiarumo santykį muitinės įstaigos turi rūpestingai paeiliui naudoti kiekvieną iš šioje nuostatoje numatytų metodų ir tik tada gali nuspręsti dėl jų netaikymo (
28
). Taigi, kai muitinė imasi nustatyti muitinę vertę pagal BMK 30 straipsnio 2 dalies a punktą, ji savo vertinimą turi pagrįsti elementais, susijusiais su tapačiomis prekėmis, eksportuotomis tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių muitinė vertė nustatytina (
29
).
44.
Kai muitinė, konstatavusi, kad šis metodas netaikomas, imasi apskaičiuoti muitinę vertę pagal BMK 30 straipsnio 2 dalies b punktą, ji turi pagrįsti savo vertinimą elementais, susijusiais su panašiomis prekėmis, kurios buvo eksportuojamos į Sąjungą tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių muitinė vertė nustatytina. Atsižvelgiant į muitinės įstaigų rūpestingumo pareigą, kuri joms tenka įgyvendinant BMK 30 straipsnio 2 dalies a ir b punktus, jos turi patikrinti visus prieinamus informacijos šaltinius ir duomenų bazes, kad nustatyta muitinė vertė būtų kuo tikslesnė ir kuo artimesnė realybei (
30
).
45.
Pareiga motyvuoti, tenkanti muitinės įstaigoms, įgyvendinančioms šias nuostatas, turi leisti, pirma, aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti priežastis, dėl kurių muitinė atmetė vieną ar kelis muitinės vertės nustatymo metodus, antra, vykdydamos šią pareigą šios įstaigos savo sprendime, kuriame nustatoma mokėtinų importo muitų suma, turi nurodyti duomenis, kuriais remiantis apskaičiuota prekių muitinė vertė, tam, kad asmuo, kuriam ši vertė nustatyta, galėtų ginti savo teises kaip įmanoma geresnėmis sąlygomis ir, žinodamas visas aplinkybes, galėtų nuspręsti, ar naudinga ją apskųsti, o teismas galėtų vykdyti šio sprendimo teisėtumo kontrolę (
31
).
46.
Nagrinėjamose bylose iš sprendimų dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Graikijos muitinė netaikė tapačių ar panašių prekių sandorio verte grindžiamų nustatymo metodų, numatytų BMK 30 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose ir SMK 74 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose, nes šie metodai negalėjo būti taikomi dėl to, kad prekės nebuvo sulaikytos ir kad sąskaitose faktūrose, pridėtose prie importo deklaracijų, jos buvo aprašytos bendrai ir netiksliai.
47.
Būtent šiomis aplinkybėmis nacionalinis teismas klausia, ar galima taikant vieną iš antrinių vertinimo metodų, nurodytų BMK 30 straipsnio 2 dalyje ir SMK 74 straipsnio 2 dalyje, naudoti statistiškai apskaičiuotas vertes, nurodytas AMT. Šis klausimas priskirtinas pirmajai teminei grupei, apimančiai du pirmuosius prejudicinius klausimus byloje C‑72/24 (Keladis I) ir tris pirmuosius prejudicinius klausimus byloje C‑73/24 (Keladis II), ir bus nagrinėjamas toliau šioje išvadoje.
C. Dėl galimybės naudoti statistinius duomenis muitinei vertei nustatyti
1.
AMT esančių duomenų pobūdis ir statistinių duomenų naudojimo ribotumas pagal jurisprudenciją
48.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas leido naudoti statistinius duomenis tam tikrose muitinės veiklos srityse. Manau, kad šioje byloje tikslinga priminti atvejus, kai buvo nuspręsta, kad statistinių duomenų naudojimas atitinka Sąjungos teisės reikalavimus. Tai leis nustatyti tokio naudojimo apribojimus, kuriuos nustato ši teisė.
49.
2016 m. birželio 16 d. Sprendime EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455) Teisingumo Teismas konstatavo, kad muitinė, norėdama atmesti deklaruotą sandorio vertę, gali remtis AMT esančiomis statistinėmis vertėmis. Konkrečiai kalbant, Teisingumo Teismas nusprendė, kad, kai deklaruota kaina yra 50 % mažesnė už statistiškai apskaičiuotą vidutinę kainą, tokio didelio kainų skirtumo pakanka pagrįsti muitinės abejonėms ir jos sprendimui atmesti deklaruotą atitinkamų prekių tarifinę vertę (
32
).
50.
Taigi AMT yra rizikos analizės tikslu sukurta priemonė, kuria naudodamasi muitinė gali nustatyti deklaracijas, kuriose nurodyta per maža vertė, dėl kurių reikalingas papildomas muitinis patikrinimas. Kaip jau minėjau pirma šioje išvadoje, Graikijos muitinė laikėsi būtent tokio požiūrio, ir nė viena suinteresuotoji šalis neginčija jo teisėtumo. Vis dėlto Graikijos muitinė statistinius duomenis naudojo ne tik per mažai vertei, bet ir muitinei vertei nustatyti. Mano nuomone, ligšiolinėje jurisprudencijoje pateikiama nedaug informacijos, reikalingos vertinant tokio statistinių duomenų naudojimo teisėtumą.
51.
Sprendime FAWKES Teisingumo Teismas konstatavo, kad valstybės narės muitinė, nustatydama muitinę vertę antriniais metodais, pagrįstais tapačių arba panašių prekių sandorio verte, kaip nurodyta BMK 30 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose, turi atsižvelgti į tokius elementus, kaip prekių fizinės savybės, kokybė, reputacija, prekių tarpusavio pakeičiamumas ir pardavimo komercinis lygis (
33
).
52.
Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo pareigos motyvuoti (
34
), nurodytos šios išvados 45 punkte, svarbą. Reikia priminti, kad Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, jog tam, kad ekonominės veiklos vykdytojui būtų užtikrinta teisė būti informuotam apie duomenis, naudojamus jo importuotų prekių muitinei vertei nustatyti, šis ekonominės veiklos vykdytojas turi turėti informaciją, kuri leistų jam užginčyti bet kokį neatitikimą tarp muitinės naudojamų referencinių duomenų ir jo importuotų prekių, atsižvelgiant atitinkamai į BMK 30 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose nustatytus reikalavimus (
35
). Kitaip tariant, ekonominės veiklos vykdytojas turi turėti galimybę užginčyti jo importo ir kito faktinio importo, naudojamo papildomiems muitinės vertės nustatymo metodams taikyti, palyginimą, o statistinių verčių atveju to padaryti yra iš esmės neįmanoma, nes jos neatitinka jokio faktinio importo.
53.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad byloje FAWKES (C‑187/21) buvo nagrinėjamas muitinės vertės nustatymas remiantis tik BMK 30 straipsnio 2 dalies a ir b punktais. Taikant šiose nuostatose numatytus metodus iš tiesų reikia palyginti tam tikrus elementus, pavyzdžiui, išvardytus šios išvados 51 punkte (
36
).
54.
Nors AMT esančios statistinės vertės yra naudingos nustatant sukčiavimo ir importo nuvertinant prekes riziką, jos nėra tinkamos tam, kad būtų vienas iš muitinės sprendimo, kuriuo muitinė vertė nustatoma remiantis byloje FAWKES (C‑187/21) taikytomis nuostatomis, motyvų.
55.
Iš tiesų šiose statistinėse vertėse nėra pakankamai tikslios informacijos apie palyginamąjį importą, kuri būtina taikant papildomus muitinės vertės nustatymo metodus pagal BMK 30 straipsnį ir SMK 74 straipsnio 2 dalį. Tai patvirtino ir Komisija, savo pastabose nurodžiusi, kad AMT esančios statistinės vertės, vadinamos „teisingomis kainomis“, yra tik apibendrinti duomenys ir jose neatsižvelgiama į konkrečias atitinkamų prekių savybes, pavyzdžiui, jų kokybę. Be to, jos yra bendresnės ir netiesioginės, palyginti
su sandorių vertėmis.
56.
Kalbant apie AMT esančių duomenų prieinamumą, Komisija savo rašytinėse pastabose paaiškina, kad statistiškai apskaičiuojamos kainos, vadinamos „teisingomis kainomis“ ir esančios AMT, gali būti pateiktos ekonominės veiklos vykdytojams naudojantis teise būti išklausytiems. Šį aspektą ji patvirtino teismo posėdyje ir nė viena posėdyje dalyvavusi suinteresuotoji šalis to neginčijo. Kita vertus, Komisijos nuomone, „slenkstinės kainos“, kurias valstybės narės apskaičiuoja remdamosi AMT esančių statistinių verčių procentine dalimi ir kurios nustatytos tam, kad padėtų muitinei nustatyti tikrintinas deklaracijas, turėtų būti laikomos informacija, kurios negalima „nekontroliuojamai“ atskleisti ekonominės veiklos vykdytojams, kad nebūtų pakenkta rizikos valdymo sistemos veiksmingumui (
37
).
57.
Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į ankstesniuose šios išvados punktuose minėtus AMT pateiktų statistinių verčių ypatumus ir muitinės pareigą „savo sprendime, kuriame nustatoma mokėtinų importo muitų suma, <…> nurodyti duomenis, kuriais remiantis apskaičiuota prekių muitinė vertė“ (
38
), kyla klausimas, ar apibendrintais statistiniais duomenimis grindžiamas motyvų išdėstymas galėtų atitikti šiuos reikalavimus. Siekiant atsakyti į šį klausimą pirmiausia būtina išnagrinėti, ar tokio pobūdžio duomenis gali būti leista naudoti taikant bet kurį antrinį muitinės vertės nustatymo metodą.
58.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad byloje Komisija / Jungtinė Karalystė
(Kova su sukčiavimu nuvertinant prekes) (C‑213/19) dėl Sąjungos nuosavų išteklių nuostolių sumų nustatymo Teisingumo Teismas nusprendė, kad, nesant pakankamai duomenų apie jau išleistų į laisvą apyvartą prekių kokybę, kai dėl to, kad muitinė nesiėmė būtinų priemonių (pavyzdžiui, fizinių patikrinimų, prašymų pateikti informacijos ar dokumentų arba sistemingo mėginių paėmimo), nebegalima nustatyti šių prekių vertės remiantis vienu iš BMK 29–31 straipsniuose numatytų vertinimo metodų, „šių prekių vertei apskaičiuoti galima taikyti tik statistinį metodą“ (
39
). Kitaip tariant, Teisingumo Teismas neatmetė galimybės, kad tam tikromis aplinkybėmis toks metodas gali būti numatytas kaip kraštutinė priemonė.
59.
Be to, nereikėtų pamiršti, kad teisingas skolos muitinei nustatymas yra būtina užduotis siekiant užtikrinti veiksmingą ir visišką tradicinių nuosavų išteklių, kuriuos sudaro muitai, surinkimą (
40
). Konkrečiau kalbant, Teisingumo Teismas priminė, kad, atsižvelgiant į tai, jog egzistuoja tiesioginis išteklių iš muitų surinkimo ir atitinkamų išteklių pateikimo Komisijai ryšys, laikydamosi SESV 325 straipsnio 1 dalyje numatytų įpareigojimų valstybės narės privalo apsaugoti Sąjungos finansinius interesus nuo sukčiavimo arba kitos neteisėtos veiklos, kuri kelia pavojų šiems interesams, ir imtis būtinų priemonių veiksmingam visų šių muitų ir nuosavų išteklių surinkimui užtikrinti (
41
). Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas leido naudoti statistines vertes byloje, susijusioje su Komisijos prieš Jungtinę Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystę pradėta pažeidimo procedūra dėl to, kad ji neįvykdė savo pareigos tinkamai rinkti tradicinius nuosavus išteklius pagal SESV 325 straipsnį.
60.
Reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas turėjo priimti sprendimą dėl to, ar Komisija teisėtai naudoja statistines vertes, nustatytas remiantis OLAF sukurtu metodu (
42
), apskaičiuodama prarastų šių nuosavų išteklių dydį, ir kad Teisingumo Teismas taip pat ne kartą pabrėžė ypatingą tos bylos aplinkybių pobūdį (
43
).
61.
Vis dėlto svarbu pažymėti, jog Teisingumo Teismas sutiko, kad atitinkamų prekių išleidimo į laisvą apyvartą atveju siekiant nustatyti prarastus Sąjungos nuosavus išteklius būtų naudojamos statistinės vertės, nes šių prekių nebegalima susigrąžinti, kad jos būtų patikrintos, siekiant nustatyti jų realią vertę (
44
), o tai iš esmės atitinka faktines aplinkybes, kurias nagrinėjamose bylose nustatė prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Nors suprantu, kuo byla Komisija / Jungtinė Karalystė (Kova su sukčiavimu nuvertinant prekes) skiriasi nuo nagrinėjamų bylų (
45
), manau, kad iš esmės negalima atmesti, jog statistinių verčių naudojimas, kaip kraštutinė priemonė, yra tinkamas Sąjungos finansiniams interesams apsaugoti, kai visi kiti metodai neveiksmingi. Iš tiesų, jei būtų leidžiama naudoti statistinius duomenis siekiant nustatyti valstybės narės atsakomybės už Sąjungos nuosavų išteklių praradimą mastą, tačiau būtų visiškai draudžiama naudoti tas pačias vertes siekiant nustatyti prekių muitinę vertę ekonominės veiklos vykdytojo atžvilgiu, kiltų pavojus, kad ekonominės veiklos vykdytojo atsakomybė už skolą muitinei būtų perkelta valstybei narei, dėl ko atsirastų spraga muitų sistemoje.
62.
Kad ir kokie svarbūs būtų sukčiavimo prevencijos ir Sąjungos finansinių interesų apsaugos tikslai, iš pirmesniuose šios išvados punktuose nurodytos jurisprudencijos taip pat matyti, kad jų negalima siekti pažeidžiant ekonominės veiklos vykdytojo teises. Dėl šios priežasties statistinės vertės turėtų būti naudojamos taip, kad būtų užtikrinta „pusiausvyr[a] tarp, viena vertus, muitinės pareigos užtikrinti tinkamą muitų teisės aktų taikymą ir, antra vertus, ekonominės veiklos vykdytojų teisės, kad su jais būtų elgiamasi teisingai“, kaip nurodyta SMK 26 konstatuojamojoje dalyje. Visų pirma reikia užtikrinti, kad, nesvarbu, koks metodas būtų taikomas šioje byloje, muitinė vertė būtų kuo artimesnė realiai importuotų prekių ekonominei vertei.
63.
Be to, reikia priminti, kad Sprendime Baltic Master (C‑599/20) Teisingumo Teismas pripažino, kad nacionalinių duomenų bazių informacijos naudojimas yra priimtinas. Konkrečiau tariant, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad nacionalinėje duomenų bazėje esanti informacija apie tuo pačiu TARIC kodu kaip ir nagrinėjamos prekės žymimas ir iš to paties pardavėjo įsigytas prekes yra „duomenys, kuriuos galima gauti Sąjungoje“, kaip tai suprantama pagal BMK 31 straipsnio 1 dalį, kuriais galima remtis kaip pagrindu nustatant atitinkamų prekių muitinę vertę. Teisingumo Teismas nurodė, kad nuoroda į šiuos duomenis – tai priemonė, kuri kartu yra „tinkama“, kaip tai suprantama pagal BMK 31 straipsnio 1 dalį, ir atitinka šiame straipsnyje minimuose tarptautiniuose susitarimuose ir nuostatose išdėstytus principus bei bendrąsias nuostatas (
46
).
64.
Vis dėlto nagrinėjamose bylose nedaug ką galima pritaikyti iš to sprendimo visų pirma dėl to, kad nacionalinių duomenų bazių duomenų naudojimas, kurį Teisingumo Teismas byloje Baltic Master (2022 m. birželio 9 d. Sprendimas Baltic Master, C‑599/20, EU:C:2022:457) pripažino teisėtu, neapsiribojo tik apibendrintais statistiniais duomenimis, bet buvo tikslingesnis (prekės, žymimos tuo pačiu TARIC kodu kaip ir atitinkamos prekės ir įsigytos iš to paties pardavėjo) nei nagrinėjamose bylose. Kad ir kaip būtų, manau, kad tas sprendimas turėtų būti vertinamas kaip visų muitinės naudojamų duomenų bazių, įskaitant ir pačių valstybių narių valdomas duomenų bazes, naudingumo pripažinimas. Tas sprendimas turi būti aiškinamas siejant su minėtu Sprendimu FAWKES, kuriame Teisingumo Teismas atkreipė dėmesį į valstybėms narėms suteiktą galimybę, pateikus atitinkamus prašymus, susipažinti su kitų valstybių narių muitinių ir Sąjungos institucijų bei tarnybų turima informacija (
47
).
2.
Statistinio metodo atitiktis muitinės reguliavimo sistemai
65.
Toliau išvadoje nagrinėsiu, kiek statistinės vertės gali būti naudojamos taikant antrinius muitinės vertės nustatymo metodus, kad šis metodas atitiktų šios išvados 63 punkte nurodytus teisinius reikalavimus. Visų pirma nurodysiu kiekvienam iš šių metodų būdingus sunkumus, siekdamas pasiūlyti Sąjungos teisę atitinkantį sprendimą. Savo analizę atliksiu pagal skirtingų metodų subsidiarumo tvarką, kaip aprašiau šioje išvadoje (
48
).
66.
Kaip atskleisiu šioje analizėje, mano nuomone, tik vienas iš šių metodų gali būti laikomas tinkamu statistiniams duomenims naudoti, t. y. vadinamasis likutinis metodas (angl. „fall back“). Dėl šios priežasties kitus metodus aptarsiu tik trumpai. Pirmiausia reikia pažymėti, kad šių metodų taikymą iš esmės apsunkina du veiksniai: pirma, būtinos informacijos apie nagrinėjamas prekes trūkumas ir, antra, tai, kad AMT pateikiamos statistinės vertės yra tik apibendrinti duomenys, kuriuose neatsižvelgiama į konkrečius atitinkamų prekių ypatumus.
a)
Tapačių ar panašių prekių sandorio vertė
67.
Atsižvelgiant į tai, ką nurodžiau anksčiau (
49
), reikia pažymėti, kad pats statistinių verčių pobūdis yra priežastis, dėl kurios, mano nuomone, jomis negalima remtis, kai gali būti taikomas BMK 30 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose ir SMK 74 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose nurodytas metodas. Iš tiesų, atsižvelgiant į tai, kad taikant šį metodą lyginamos tapačiomis (arba panašiomis) laikomos prekės ir prekės, kurių muitinę vertę prašoma nustatyti, tam tikra informacija yra būtina, kad būtų galima įvertinti daugelį Teisingumo Teismo jurisprudencijoje išvardytų kriterijų, pavyzdžiui, prekių fizines savybes, kokybę, reputaciją, jų tarpusavio pakeičiamumą ir pardavimo komercinį lygį (
50
). Vis dėlto AMT esančių duomenų ypatumai lemia, kad juose nepateikiama tikslios informacijos tokiam palyginimui atlikti. Šiomis aplinkybėmis svarbu pažymėti, kad Graikijos valdžios institucijos taip pat atmetė šio metodo taikymą nagrinėjamu atveju.
b)
Dedukcinis metodas
68.
BMK 30 straipsnio 2 dalies c punkte ir SMK 74 straipsnio 2 dalies c punkte nurodytas dedukcinis metodas grindžiamas prekių vieneto kaina, t. y. kaina, už kurią importuotos prekės arba tapačios ar panašios importuotos prekės parduodamos Sąjungoje tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių muitinė vertė nustatoma. Tam, kad muitinė galėtų taikyti šį metodą, ji turi žinoti tam tikrą informaciją apie prekes, pavyzdžiui, apie sumokėtus ar sutartus komisinius, pelno maržas ir bendrąsias išlaidas, kad jas būtų galima atimti iš kainos, naudojamos kaip muitinė vertė. Nagrinėjamu atveju Graikijos muitinė taikė dedukcinį metodą dėl to, kad neįmanoma remtis nagrinėjamų prekių sandorio verte, kuri buvo sąmoningai sumažinta, arba tapačių ar panašių prekių sandorio verte, atsižvelgiant į tai, kad prie deklaracijų pridėtose sąskaitose faktūrose pateiktas neišsamus prekių aprašymas.
69.
Kaip savo pastabose nurodo Komisija, yra keletas priežasčių, dėl kurių šio metodo taikymas nagrinėjamu atveju negalimas. Visų pirma sunku suprasti, kaip vidutinė kaina, apskaičiuota remiantis praeityje priimtomis importo vertėmis, gali būti naudinga taikant pardavimo kainomis pagrįstą dedukcinį metodą. Iš tiesų norėdama taikyti šį metodą muitinė turi remtis konkrečiomis prekių vieneto kainomis, apskaičiuotomis pagal BMK įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 1 dalies a punkte ir SMK įgyvendinimo reglamento 142 straipsnio 5 dalyje nustatytas taisykles. Pagal šias taisykles prekių vieneto kaina visada nustatoma remiantis tapačių arba panašių importuotų prekių pardavimo kaina tam tikru metu. Kaip nurodo Komisija, šių pardavimo kainų nėra AMT.
c)
Apskaičiuotosios vertės metodas
70.
Kalbant apie apskaičiuotosios vertės metodą, reikia pažymėti, kad jį taikant daroma prielaida, jog muitinė turi turėti konkrečią informaciją apie prekių gamybai naudojamų žaliavų ir gamybos išlaidas arba vertę, taip pat apie pelno ir bendrųjų išlaidų sumą, kuri yra lygi tai, į kurią paprastai atsižvelgiama parduodant tos pačios kategorijos ar pobūdžio prekes, kaip ir vertinamos prekės, kurias gamintojai pagamino eksporto į Sąjungą šalyje.
71.
Vis dėlto, kaip savo pastabose paaiškina Komisija, statistinės vertės, vadinamos „teisingomis kainomis“ ir pateikiamos AMT, neapima šios informacijos. Vadinasi, AMT pateiktos statistinės vertės negali būti naudojamos importuojamų prekių muitinei vertei apskaičiuoti. Be to, reikia atsižvelgti į tai, kad tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis, kai prekės nebuvo sulaikytos ir jų negalima fiziškai patikrinti, valstybių narių duomenų bazėse esantys duomenys muitinei nesuteikia galimybės gauti tokios informacijos. Taigi apskaičiuotosios vertės metodo taikymą taip pat reikia atmesti.
d)
„Slenkstinių kainų“ naudojimas taikant likutinį metodą
72.
Paskutinis teisės aktuose numatytas muitinės vertės nustatymo metodas yra likutinis metodas, nurodytas BMK 31 straipsnio 2 dalyje ir SMK 74 straipsnio 3 dalyje, tačiau reikia pažymėti, kad Sąjungos muitų teisėje numatyti du skirtingi jo taikymo būdai.
73.
Pirma, taikant likutinį metodą galimas „pagrįstas lankstumas“ pagal BMK 31 straipsnio 1 daliai skirtos aiškinamosios pastabos dėl muitinės vertės 2 punktą (
51
). „Pagrįsto lankstumo“ sąvoka visų pirma reiškia, kad antriniai muitinės vertės apskaičiavimo metodai gali būti naudojami laikantis tam tikro jų taikymo kriterijų lankstumo (
52
).
74.
Antra, iš BMK 31 straipsnio 1 dalies ir SMK 74 straipsnio 3 dalies matyti, kad muitinė vertė gali būti nustatoma „tinkamomis priemonėmis“. Pastaroji nuostata turi būti siejama su SMK įgyvendinimo reglamento 144 straipsnio 2 dalimi, kurioje numatyta, kad muitinei vertei nustatyti gali būti taikomi „kiti tinkami metodai“. Nors BMK sistemoje nėra lygiavertės nuostatos, laikausi nuomonės, kad toks taikymas galimas ir pagal šiame kodekse įtvirtintą sistemą, nes jame nėra nuostatos, kuria muitinei būtų aiškiai uždrausta taikyti tokius „tinkamus metodus“. Iš tiesų SMK įgyvendinimo reglamento 144 straipsnio 2 dalyje tik nežymiai patikslinama administracijai suteiktų įgaliojimų apimtis.
75.
Iš esmės, mano nuomone, abiem būdais suteikiama galimybė naudoti statistinius duomenis nustatant muitinę vertę. Vis dėlto dėl plačios minėtų nuostatų formuluotės antrasis būdas atrodo tinkamesnis kaip pagrindas taikyti valdžios institucijų sukurtą naujovišką metodiką. Be to, dėl subsidiaraus pobūdžio šis būdas aiškiai susijęs su kraštutinėmis priemonėmis tais atvejais, kai trūksta informacijos apie atitinkamas prekes.
76.
Atmetus šių dviejų būdų skirtumus, jiems bendra tai, kad jų taikymas priklauso nuo sąlygos, jog metodams, kurie bus naudojami, netaikomas vienas iš draudimų, išvardytų BMK 31 straipsnio 2 dalies a–g punktuose ir SMK 74 straipsnio 3 dalyje, siejamoje su SMK įgyvendinimo reglamento 144 straipsnio 2 dalies a–g punktais. Kaip numatyta šiose nuostatose, jokia muitinė vertė nebus nustatoma, be kita ko, remiantis minimalia muitine verte ir savavališkai nustatyta arba fiktyvia verte.
1) Suderinamumas su minimalios muitinės vertės draudimu
77.
Draudimas nustatyti muitinę vertę remiantis minimalia muitine verte, dėl kurio pateikti trečiasis ir ketvirtasis prejudiciniai klausimai byloje C‑72/24 (Keladis I) ir antrasis bei trečiasis prejudiciniai klausimai byloje C‑73/24 (Keladis II), yra antroji šioje išvadoje nagrinėtina teminė grupė.
78.
Šis draudimas konkrečiai nurodytas BMK 31 straipsnio 2 dalies f punkte ir SMK įgyvendinimo reglamento 144 straipsnio 2 dalies f punkte. Be to, reikia pažymėti, kad BMK 31 straipsnio 1 dalyje ir SMK 74 straipsnio 3 dalyje daroma nuoroda į 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VII straipsnio ir sutarties dėl šio susitarimo VII straipsnio įgyvendinimo principus ir bendrąsias nuostatas ir, kaip ir šiuose principuose bei nuostatose, įtrauktas draudimas nustatyti muitinę vertę remiantis minimaliomis vertėmis. Taip Sąjungos teisėje įgyvendinamos daugiašalės prekybos teisės nuostatos, pagal kurias susitariančiosioms šalims draudžiama vienašališkai nustatyti muitines vertes siekiant apsaugoti savo nacionalines pramonės šakas (
53
).
79.
Šiuo klausimu, kaip ir Komisija, laikausi nuomonės, kad tai, jog muitinės naudoja statistinėmis vertėmis grindžiamas „slenkstines kainas“ muitinės vertėms nustatyti, tam tikromis sąlygomis galėtų pažeisti šį draudimą. Visų pirma taip būtų tuo atveju, jei ši administracinė praktika būtų sisteminga, o iš ekonominės veiklos vykdytojo būtų atimta galimybė pagrįsti jo deklaracijoje nurodytas mažas kainas. Iš tikrųjų tokia praktika, pagal kurią nebūtų priimamos už „slenkstį“ mažesnės sandorių vertės ir pagal kurią būtų pataisomos, t. y. didinamos iki atitinkamo „slenksčio“, deklaruotos muitinės vertės, de facto reikštų minimalių verčių sistemos taikymą.
80.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš teismo posėdyje pateiktų šalių pastabų, toks požiūris neatitinka muitinės praktikos. Priešingai, pagrindinėse bylose, atrodo, Graikijos muitinė ir pareiškėjai ne kartą bendravo, siekdami nustatyti nagrinėjamų prekių pobūdį ir vertę. Dėl šios priežasties negalima teigti, kad pareiškėjams pagrindinėse bylose nebuvo suteikta galimybė pateikti papildomos informacijos vykstant administracinei procedūrai muitinėje. Taigi scenarijus, dėl kurio įspėjo Komisija, nesusiklostė.
81.
Be to, man ne mažiau svarbus Prancūzijos vyriausybės pateiktas argumentas, kad „slenkstinės kainos“, kiek jos nekildinamos iš valstybės priimtų teisės aktų, negali būti tapatinamos su minimaliomis muitinėmis vertėmis. Kaip nurodyta pirma šioje išvadoje, nagrinėjamu draudimu siekiama užkirsti kelią valstybėms vienašališkai nustatyti prekybos apribojimus minimalių verčių forma. Vis dėlto tik griežtai apibrėžtu, šioje išvadoje aprašytu atveju „slenkstinės kainos“ galbūt galėtų turėti panašų poveikį, ir tai tik de facto.
82.
Darytina išvada, kad naudojant „slenkstines kainas“, grindžiamas AMT pateiktomis PVK, iš esmės suteikiama galimybė nustatyti importuojamų prekių muitinę vertę, kuri atitiktų Sąjungos teisės reikalavimus. Šios „slenkstinės kainos“ galėtų būti laikomos „duomenimis, kuriuos galima gauti [Sąjungoje]“, kaip tai numatyta BMK 31 straipsnio 1 dalyje ir SMK 74 straipsnio 3 dalyje. Taigi naudojant „slenkstines kainas“ nepažeidžiamas minimalių muitinės verčių draudimas.
83.
Tai yra atsakymas į iš esmės tapatų klausimą, ar „slenkstinių kainų“ naudojimas prekių muitinei vertei nustatyti atitinka Sutartį dėl 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VII straipsnio įgyvendinimo, nurodytą BMK 31 straipsnio 1 dalyje ir SMK 74 straipsnio 3 dalies a punkte, t. y. klausimą, grindžiamą tuo, kad šios kainos pasižymi „minimalių kainų“ pobūdžiu.
84.
Atsižvelgiant į tai, kad statistinių verčių naudojimas galimas tik taikant BMK 31 straipsnio 2 dalyje ir SMK 74 straipsnio 3 dalyje numatytą likutinį metodą, ketvirtasis prejudicinis klausimas byloje C‑72/24 (Keladis I), susijęs su tuo, ar taikant visus alternatyvius muitinės vertės nustatymo metodus galioja minimalių verčių taikymo išimtis ir išlyga, susijusi su Sutarties dėl Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VII straipsnio įgyvendinimo principais ir bendrosiomis nuostatomis, tampa nesvarbus ir nebereikia į jį atsakyti.
2) Netiesioginis ir tiesioginis vidutinių statistinių kainų taikymas
85.
Savo pastabose Komisija laikosi požiūrio, kad AMT pateiktas vidutines statistines kainas („teisingas kainas“) būtų galima naudoti tik nustatant deklaracijas, susijusias su panašiomis prekėmis. Deklaracija, kuri yra atskaitos taškas, vėliau gali būti naudojama importuojamų prekių muitinei vertei nustatyti. Kaip paaiškina Komisija, statistiniai verčių vidurkiai nebūtų tiesiogiai naudojami
kaip vertės, pakeičiančios deklaruotą muitinę vertę, bet naudojami tik netiesiogiai, kad būtų atrinkta deklaracija, atitinkanti panašių prekių sandorio vertę, kuri būtų naudojama nustatant per mažą muitinę vertę. Komisija laikosi nuomonės, kad toks požiūris atitinka „pagrįstą lankstumą“, leidžiamą taikant panašių prekių sandorių verčių metodą.
86.
Šio požiūrio pranašumas yra tai, kad reali vertė būtų tikslesnė. Be to, minėtas požiūris, regis, atitinka principą, kuriuo remiantis pagal BMK 31 straipsnio 1 dalį nustatyta muitinė vertė turėtų būti kuo labiau grindžiama anksčiau nustatyta muitine verte, kaip matyti iš šiai nuostatai skirtos aiškinamosios pastabos dėl muitinės vertės 1 punkto. Šis principas taip pat nurodytas SMK įgyvendinimo reglamento 144 straipsnio 1 dalyje, kurioje numatytas lankstus požiūris taikant SMK 70 straipsnyje ir 74 straipsnio 2 dalyje numatytus metodus.
87.
Vis dėlto, mano nuomone, galimybė netiesiogiai naudoti statistines vertes, siekiant nustatyti su panašiomis prekėmis susijusias deklaracijas, nevisiškai atitinka prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo iškeltą hipotezę dėl visiško duomenų apie importuojamų prekių ypatumus nebuvimo, o tai galėtų būti kliūtis nustatant panašių prekių importą. Tai, kad muitinės vertės neįmanoma nustatyti taikant SMK įgyvendinimo reglamento 144 straipsnio 1 dalį, taip pat numatyta šio reglamento 144 straipsnio 2 dalyje, taip sudarant sąlygas taikyti „kitus tinkamus metodus“. Kaip ir Ispanijos bei Prancūzijos vyriausybės, laikausi nuomonės, kad tokiomis aplinkybėmis, kai nėra svarbesnių duomenų, visų pirma dėl to, kad muitinės deklaraciją, kurioje nurodyta netiksli arba nepakankama informacija, pateikęs atitinkamas ekonominės veiklos vykdytojas nebendradarbiavo, ir dėl to, kad nebuvo galima atlikti fizinio prekių patikrinimo, Sąjungos lygmeniu surinktų apibendrintų statistinių duomenų naudojimas yra „tinkama“ priemonė muitinei vertei nustatyti, kaip tai suprantama pagal BMK 31 straipsnio 1 dalį ir SMK 74 straipsnio 3 dalį, nes nėra alternatyvių priemonių ir toks naudojimas atitinka „kitus tinkamus metodus“, kaip tai suprantama pagal SMK įgyvendinimo reglamento 144 straipsnio 2 dalį (
54
).
88.
Lieka nustatyti, ar BMK 6 straipsnio 3 dalyje ir SMK 22 straipsnio 2 dalyje, siejamose su šios išvados 45 punkte nurodyta jurisprudencija, numatyta pareiga motyvuoti muitinės sprendimus gali būti kliūtis naudoti statistinius duomenis nustatant muitinę vertę. Prancūzijos vyriausybė tvirtina, kad muitinė, nustatydama prekių muitinę vertę, gali naudotis apibendrinta statistine informacija grindžiamais duomenimis tik tuo atveju, jei su jais gali būti supažindintas atitinkamas ekonominės veiklos vykdytojas, taigi jie gali būti pagal BMK 6 straipsnio 3 dalį reikalaujamo motyvavimo dalis. Iš tiesų Teisingumo Teismas aiškiai nurodė, kad „konfidenciali informacija, gauta iš duomenų bazės, kuria, taikant statistinio tyrimo metodus, siekiama nustatyti prekybos modelius, galinčius būti sukčiavimo atvejais“, negali būti motyvavimo, kurio reikalaujama pagal BMK 6 straipsnio 3 dalį, dalis (
55
).
89.
Vis dėlto reikalavimas motyvuoti turi būti pritaikytas prie kiekvieno muitinės sprendimo pobūdžio (
56
), kuris nagrinėjamu atveju turėtų reikšti, kad nustatant muitinę vertę reikia taikyti likutinį metodą. Kaip paaiškino Komisija, statistiškai apskaičiuotas kainas, nurodytas AMT, galima pranešti ekonominės veiklos vykdytojams (
57
). Be to, negalima atmesti galimybės, kad reikalavimas motyvuoti gali būti įvykdytas, jei iš konfidencialaus pobūdžio duomenų bazių gaunami apibendrinti duomenys naudojami kartu su kitais duomenimis, pavyzdžiui, iš nacionalinių duomenų bazių gaunamais duomenimis, su kuriais ekonominės veiklos vykdytojas galėtų būti supažindintas. Taip pat reikia atsižvelgti į kiekvienam ekonominės veiklos vykdytojui suteiktą galimybę pagrįsti kitokią muitinę vertę nei ta, kuri siūloma remiantis statistinėmis vertėmis. Jei muitinė atmeta ekonominės veiklos vykdytojo pateiktus duomenis, tokį atmetimą ji privalo motyvuoti. Vis dėlto ekonominės veiklos vykdytojo nebendradarbiavimas negali lemti to, kad muitinė negalėtų įvykdyti savo pareigų pagal Sąjungos teisę. Dėl šios priežasties manau, kad tais atvejais, kai nebendradarbiaujama, pagrįsta leisti muitinei motyvuoti savo sprendimus remiantis jai prieinamomis statistinėmis vertėmis (
58
).
D. Dėl didžiausio toleruotino laiko tarpo tarp importo, kuris buvo naudojamas statistiniam rezultatui gauti, ir vertinamo importo
90.
Trečia teminė grupė, kurią reikia išnagrinėti likusioje šios išvados dalyje ir kuri skirta būtent ketvirtajam prejudiciniam klausimui byloje C‑73/24 (Keladis II), yra susijusi su didžiausiu toleruotinu laiko tarpu tarp importo, kuris buvo naudojamas statistiniam rezultatui gauti, ir tikrinamo importo, konkrečiai – su klausimu, ar šiuo tikslu pagal analogiją turi būti taikomas BMK įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 1 dalies b punkte ir SMK įgyvendinimo reglamento 142 straipsnio 2 dalyje nustatytas 90 dienų laikotarpis. Nagrinėjant šiuos klausimus logiška, kad statistinės vertės galėtų būti naudojamos nustatant importuojamų prekių muitinę vertę; tai patvirtinta pirmesniuose šios išvados punktuose.
91.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad taikant visus antrinius metodus atsižvelgiama į laiko aspektą, nes dideli laiko skirtumai gali lemti poveikį prekių vertei ir dėl to būtų naudojamos vertės, kurios neatitinka realių vertinamo sandorio sąlygų. Vadinasi, į tai būtina atsižvelgti taikant BMK 31 straipsnyje ir SMK 74 straipsnio 3 dalyje nurodytą likutinį metodą, nes jam taikytinos tos pačios priežastys, kuriomis pateisinamas sandoriui artimos datos nustatymas taikant kitus metodus. Tai turi būti suprantama taip, kad nebūtų daroma neigiamo poveikio galimybei taikyti „pagrįsto lankstumo“ kriterijų, kurį aptarsiu toliau šioje išvadoje.
92.
Manau, kad jurisprudencijos analizė patvirtina laiko veiksnio svarbą. Iš tikrųjų Sprendime FAWKES (C‑187/21) Teisingumo Teismas konstatavo, kad 90 dienų laikotarpis, iš jų 45 dienos prieš ir 45 dienos po prekių, kurių vertė nustatytina, muitinio įforminimo, atrodo pakankamai artimas eksporto datai, kad būtų išvengta rizikos dėl esminio komercinės praktikos ir rinkos sąlygų pasikeitimo, darančio poveikį vertinamų prekių kainoms (
59
). Vis dėlto kyla klausimas, ar tokio laikotarpio taikymas nagrinėjamu atveju gali būti teisiškai pagrįstas.
93.
Mano nuomone, į šį klausimą reikia atsakyti teigiamai, ypač jei šio laikotarpio taikymą reikėtų laikyti rodančiu „pagrįstą lankstumą“. Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad Sprendime Oribalt Rīga Teisingumo Teismas konstatavo, jog BMK įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 1 dalies b punkte nustatytas 90 dienų laikotarpis yra to reglamento 152 straipsnio 1 dalies a punkte įtvirtinto principo išimtis, todėl turi būti aiškinamas siaurai (
60
).
94.
BMK įgyvendinimo reglamento 23 priede „Aiškinamosios pastabos dėl muitinės vertės“, kiek tai susiję su BMK 31 straipsnio 1 dalies aiškinimu, numatyta, kad vertinimo metodai, taikytini pagal šią nuostatą, turėtų būti šio kodekso 29 straipsnyje ir 30 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyti metodai, tačiau pagrįstas lankstumas taikant šiuos metodus turėtų atitikti BMK 31 straipsnio tikslus ir nuostatas (
61
). Šiame priede pateikta pavyzdžių, kad būtų aišku, kaip suprasti „pagrįstą lankstumą“. Pavyzdžiui, kalbant apie BMK 30 straipsnio 2 dalies c punkte numatyto dedukcinio metodo taikymą, nurodyta, kad 90 dienų laikotarpis gali būti lanksčiai keičiamas. Tas pats turėtų būti taikoma ir SMK nuostatoms.
95.
Taigi laikausi nuomonės, kad 90 dienų terminas yra tinkamas, kad būtų atsižvelgta į tarptautinės prekybos reikalavimus, numatytus tiek tarptautinės prekybos taisyklėse, tiek ir minėtoje jurisprudencijoje. Kaip Komisija nurodė per teismo posėdį, toks terminas taip pat atrodo tinkamas, kai taikomas antrasis likutinio metodo būdas, nurodytas SMK įgyvendinimo reglamento 144 straipsnio 2 dalyje. Kita vertus, reikia pažymėti, kad kelios suinteresuotosios šalys savo pastabose pareiškė nepritariančios ketverių metų laikotarpio taikymui, nes toks laikotarpis būtų pernelyg ilgas (
62
). Taip pat pritariu šiam požiūriui, nes toks ilgas terminas gali pakenkti tikslui sudaryti sąlygas, kad muitinė vertė būtų nustatyta kuo tiksliau ir kuo labiau atitiktų tikrovę.
96.
Atsižvelgiant į tai, kad taikydama Sąjungos teisę muitinė privalo laikytis proporcingumo reikalavimų, ilgesnio termino nustatymas, mano nuomone, gali būti pateisinamas tik išimtiniais atvejais ir tik kaip kraštutinė priemonė, visų pirma tais atvejais, kai nėra patikimesnės informacijos ir kai SESV 325 straipsnyje įtvirtintas bendrasis tikslas apsaugoti Sąjungos finansinius interesus negali būti pasiektas kitais būdais, be kita ko, siekiant užtikrinti, kad būtų veiksmingai surinkti visi tradiciniai nuosavi ištekliai, kuriuos sudaro muitai (
63
).
97.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad BMK 31 straipsnio 1 dalis ir SMK 74 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas nedraudžiama pagal analogiją taikyti BMK įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 1 dalies b punkte ir SMK įgyvendinimo reglamento 142 straipsnio 2 dalyje numatyto 90 dienų laikotarpio, siekiant nustatyti didžiausią toleruotiną laiko tarpą tarp importo, kuris buvo naudojamas statistiniam rezultatui gauti, ir tikrinamo importo; šis laikotarpis gali būti lankstesnis, tačiau jis neturi būti pernelyg ilgas, kad nebūtų pakenkta šiuo laiko apribojimu siekiamam tikslui.
E. Tarpinės išvados
98.
Šioje išvadoje atlikta analizė parodė, kad statistinių verčių naudojimas iš esmės yra tinkama Sąjungos finansinių interesų apsaugos priemonė, nes leidžia administracijai nustatyti skolas muitinei ir užkirsti kelią jos finansiniams interesams kenkiančiam sukčiavimui.
99.
Statistinių verčių naudojimas muitinei vertei nustatyti gali būti numatytas kaip kraštutinė priemonė, kai šio tikslo neįmanoma pasiekti kitais metodais. Toks požiūris yra ypač aktualus tokiomis aplinkybėmis, kai atitinkamas ekonominės veiklos vykdytojas, pateikęs muitinės deklaraciją, kurioje nurodyta netiksli arba nepakankama informacija, nebendradarbiauja ir kai muitinei neįmanoma fiziškai patikrinti prekių. Vis dėlto jas taikant būtina laikytis tam tikrų Sąjungos teisės reikalavimų.
100.
Pagal savo pobūdį „slenkstinės kainos“, kurios yra grindžiamos AMT esančiomis statistiškai apskaičiuotomis vertėmis, negali būti naudojamos importuojamų prekių muitinei vertei nustatyti taikant vieną iš antrinių metodų, nurodytų BMK 30 straipsnio 2 dalyje ir SMK 74 straipsnio 2 dalyje.
101.
Vis dėlto kaip kraštutinė priemonė, numatyta BMK 31 straipsnyje ir SMK 74 straipsnio 3 dalyje, nesant kitų konkretesnių duomenų, muitinei vertei nustatyti gali būti naudojami Sąjungos lygmeniu surinkti apibendrinti statistiniai duomenys, jei muitinės sprendimas atitinka BMK 6 straipsnio 3 dalyje ir SMK 22 straipsnio 6 dalyje nustatytą reikalavimą motyvuoti.
102.
Be to, mano atlikta analizė parodė, kad naudojant „slenkstines kainas“ nepažeidžiamas draudimas nustatyti muitinę vertę remiantis minimaliomis vertėmis, jeigu ekonominės veiklos vykdytojas turi galimybę pagrįsti deklaracijoje nurodytas mažas kainas.
103.
Galiausiai buvo konstatuota, kad BMK įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 1 dalies b punkte ir SMK įgyvendinimo reglamento 142 straipsnio 2 dalyje numatytas 90 dienų laikotarpis gali būti taikomas pagal analogiją siekiant nustatyti didžiausią toleruotiną laiko tarpą tarp importo, kuris buvo naudojamas statistiniam rezultatui gauti, ir tikrinamo importo; šis laikotarpis gali būti lankstesnis, tačiau jis neturi būti pernelyg ilgas, kad nebūtų pakenkta šiuo laiko apribojimu siekiamam tikslui.
VI. Išvada
104.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Salonikų pirmosios instancijos administracinis teismas, Graikija) pateiktus klausimus:
1.
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 30 straipsnis ir 2013 m. spalio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas, 74 straipsnio 2 dalis
turi būti aiškinami taip:
pagal juos draudžiama, kad Sąjungos lygmeniu surinktus apibendrintus statistinius duomenis muitinė naudotų prekių muitinei vertei nustatyti, taikydama šiuose straipsniuose nurodytus antrinius metodus.
2.
Reglamento Nr. 2913/92 31 straipsnis ir Reglamento Nr. 952/2013 74 straipsnio 3 dalis
turi būti aiškinami taip:
pagal juos nedraudžiama, kad muitinė, prekių muitinės vertės nustatymo tikslais taikydama šiuose straipsniuose nurodytą likutinį metodą, naudotų Sąjungos lygmeniu surinktus apibendrintus statistinius duomenis ir pateiktų juos ekonominės veiklos vykdytojams, kad užtikrintų jų teisę būti išklausytiems, su sąlyga, kad tokių duomenų naudojimas yra išimtinio pobūdžio ir jie naudojami tik tais atvejais, kai muitinė, išnaudojusi visas teisės aktuose nustatytas procedūras, negali nustatyti muitinės vertės pagal kitus numatytus metodus.
3.
Sąjungos lygmeniu surinktų apibendrintų statistinių duomenų naudojimas taikant Reglamento Nr. 2913/92 31 straipsnyje ir Reglamento Nr. 952/2013 74 straipsnio 3 dalyje nurodytą likutinį metodą negali būti laikomas minimalių kainų sistemos taikymu, jeigu ekonominės veiklos vykdytojui suteikiama galimybė pagrįsti deklaracijoje nurodytas mažas kainas.
4.
1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92 įgyvendinimo nuostatas, iš dalies pakeisto 1999 m. sausio 8 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 46/1999, 152 straipsnio 1 dalies b punkte ir 2015 m. lapkričio 24 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/2447, kuriuo nustatomos išsamios tam tikrų Reglamento (ES) Nr. 952/2013 nuostatų įgyvendinimo taisyklės, 142 straipsnio 2 dalyje numatytas 90 dienų laikotarpis gali būti taikomas pagal analogiją siekiant nustatyti didžiausią toleruotiną laiko tarpą tarp importo, kuris buvo naudojamas statistiniam rezultatui gauti, ir tikrinamo importo; šis laikotarpis gali būti lankstesnis, tačiau jis neturi būti pernelyg ilgas, kad nebūtų pakenkta šiuo laiko apribojimu siekiamam tikslui.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
(
2
)	Tai teisės doktrinoje aptarinėjama tema. D’Angelo, G., „Customs valuation adjustment in recent CJEU case law“, Aspects of customs control in selected ES member States, Bologna University Press, Bologne, 2023, p. 172, teigiama, kad Teisingumo Teismas yra linkęs tam tikromis aplinkybėmis leisti naudoti statistinės vertės metodą, kurį taikydama Europos Komisija gali pakoreguoti deklaruotą muitinę vertę, kad iš valstybių narių susigrąžintų tradicinius nuosavus išteklius, mokėtinus į Sąjungos biudžetą. Vis dėlto neaišku, ar ir kokiomis sąlygomis pagal likutinį metodą nacionalinės muitinės galėtų taikyti statistinės vertės metodą importuotojų deklaruotai muitinei vertei patikslinti.
(
3
)	Lyons, T. (ES Customs Law, 3-iasis leid., Oxford University Press, Oxford, 2018, p. 160) pažymi, kad pats šių metodų tikslas – užtikrinti vienodą muitų nustatymo taisyklių taikymą.
(
4
)	OL L 336, 1994, p. 119; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 205.
(
5
)	2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006, p. 1).
(
6
)	1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2913/92, nustatantis Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307); toliau – BMK.
(
7
)	1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamentas, išdėstantis Reglamento Nr. 2913/92 įgyvendinimo nuostatas (OL L 253, 1993, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t., p. 3), iš dalies pakeistas 1999 m. sausio 8 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 46/1999 (OL L 10, 1999, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 9 t., p. 65); toliau – BMK įgyvendinimo reglamentas.
(
8
)	2013 m. spalio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas (OL L 269, 2013, p. 1); toliau – SMK.
(
9
)	2015 m. lapkričio 24 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas, kuriuo nustatomos išsamios tam tikrų Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas, nuostatų įgyvendinimo taisyklės (OL L 343, 2015, p. 558); toliau – SMK įgyvendinimo reglamentas.
(
10
)	Žr. 1973 m. liepos 12 d. Sprendimą Massey-Ferguson (8/73, EU:C:1973:90, 3 punktas).
(
11
)	Fabio, M., Customs Law of the European Union, 5-asis leid., Kluwer Law International, Alphen-sur-le-Rhin, 2020, p. 140.
(
12
)	Žr. šios išvados 48 ir paskesnius punktus.
(
13
)	Žr. šios išvados 77 ir paskesnius punktus.
(
14
)	Žr. šios išvados 90 ir paskesnius punktus.
(
15
)	Albert, J.-L., Le droit douanier de l’Union européenne, 3 skyrius („L’espèce, l’origine, la valeur“), Bruylant, Bruxelles, 2019, p. 304 ir kt.
(
16
)	Žr. 2008 m. vasario 28 d. Sprendimą Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, 60 punktas).
(
17
)	Žr. 2020 m. liepos 9 d. Sprendimą Direktor na Teritorialna direktsiya Yugozapadna Agentsiya Mitnitsi (C‑76/19, EU:C:2020:543, 34 punktas).
(
18
)	Taip pat žr. atitinkamą SMK 70 straipsnio 1 dalies nuostatą.
(
19
)	Žr. 2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Christodoulou ir kt. (C‑116/12, EU:C:2013:825, 44 punktas).
(
20
)	Žr. 2008 m. vasario 28 d. Sprendimą Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, 52 punktas).
(
21
)	Graikijos muitinė laikėsi nuomonės, kad BMK 29 straipsnyje numatytas sandorio vertės metodas neturėtų būti taikomas, nes deklaruota muitinė vertė buvo per maža, palyginti su „slenkstinėmis kainomis“, apskaičiuotomis kaip „teisingų kainų“ procentinė dalis. Šios institucijos nuomone, ši aplinkybė pateisino pagrįstas abejones dėl deklaruotų verčių ir atitinkamai šių verčių atmetimą.
(
22
)	Taip pat žr. atitinkamą SMK 74 straipsnio 1 dalies nuostatą.
(
23
)	Taip pat žr. atitinkamą SMK 74 straipsnio 3 dalies nuostatą.
(
24
)	Žr. 2016 m. birželio 16 d. Sprendimą EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, 28 punktas).
(
25
)	Generalinis advokatas M. Campos Sánchez-Bordona 2025 m. sausio 23 d. išvados byloje Tauritus (C‑782/23, EU:C:2025:30) 36 punkte paaiškino, kad egzistuoja vienas po kito taikomų įvertinimo metodų „hierarchija“, aiškiai nustatyta pačiame SMK.
(
26
)	Žr. 2016 m. birželio 16 d. Sprendimą EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, 29 punktas).
(
27
)	Žr. 2008 m. vasario 28 d. Sprendimą Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, 60 punktas) ir 2017 m. kovo 9 d. Sprendimą GE Healthcare (C‑173/15, EU:C:2017:195, 80 punktas).
(
28
)	Žr. 2022 m. birželio 9 d. Sprendimą FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, 35 punktas).
(
29
)	Žr. 2022 m. birželio 9 d. Sprendimą FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, 36 punktas).
(
30
)	Žr. 2017 m. lapkričio 9 d. Sprendimą LS Customs Services (C‑46/16, EU:C:2017:839, 56 punktas) ir 2019 m. birželio 20 d. Sprendimą Oribalt Rīga (C‑1/18, EU:C:2019:519, 27 punktas).
(
31
)	Žr. 2017 m. lapkričio 9 d. Sprendimą LS Customs Services (C‑46/16, EU:C:2017:839, 44 ir 45 punktai) ir 2022 m. birželio 9 d. Sprendimą FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, 53 ir 54 punktai).
(
32
)	Žr. 2016 m. birželio 16 d. Sprendimą EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, 38 ir 39 punktai).
(
33
)	Žr. 2022 m. birželio 9 d. Sprendimą FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, 48 punktas).
(
34
)	2022 m. birželio 9 d. Sprendimas FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, 39, 51, 53 ir 55 punktai).
(
35
)	2022 m. birželio 9 d. Sprendimas FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, 54 punktas).
(
36
)	2022 m. birželio 9 d. Sprendimas FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, 48 punktas).
(
37
)	Vis dėlto Komisija nenurodo, ką ji turi omenyje vartodama žodį „nekontroliuojamai“ ir ar, kaip ji mano, galimybė susipažinti su slenkstinėmis kainomis vykstant teismo procesui taip pat galėtų pakenkti rizikos valdymo sistemos veiksmingumui.
(
38
)	2022 m. birželio 9 d. Sprendimas FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, 54 punktas).
(
39
)	2022 m. kovo 8 d. Sprendimas Komisija / Jungtinė Karalystė (Kova su sukčiavimu nuvertinant prekes) (C‑213/19, EU:C:2022:167, 443 punktas). Pasviruoju šriftu išskirta mano.
(
40
)	Rijo, J., Customs Law in the European Union, Wolters Kluwer, Alphen-sur-le-Rhin, 2021.
(
41
)	2022 m. kovo 8 d. Sprendimas Komisija / Jungtinė Karalystė (Kova su sukčiavimu nuvertinant prekes) (C‑213/19, EU:C:2022:167, 346 punktas).
(
42
)	Tai OLAF-JRC (Joint Research Center) metodas (žr. 2022 m. kovo 8 d. Sprendimą Komisija / Jungtinė Karalystė (Kova su sukčiavimu nuvertinant prekes) (C‑213/19, EU:C:2022:167, 53 punktas).
(
43
)	2022 m. kovo 8 d. Sprendimas Komisija / Jungtinė Karalystė (Kova su sukčiavimu nuvertinant prekes) (C‑213/19, EU:C:2022:167, 444 ir 447 punktai).
(
44
)	Žr. 2022 m. kovo 8 d. Sprendimą Komisija / Jungtinė Karalystė (Kova su sukčiavimu nuvertinant prekes) (C‑213/19, EU:C:2022:167, 443 punktas).
(
45
)	Teisingumo Teismas, nagrinėdamas OLAF-JRC metodo taikymą vykstant procesui dėl įsipareigojimų neįvykdymo (Komisija / Jungtinė Karalystė (Kova su sukčiavimu nuvertinant prekes)), iš esmės siekė patikrinti, ar šis metodas buvo tinkamas atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes ir pakankamai tikslus bei patikimas, nes visų pirma buvo pagrįstas kriterijais, kurie nebuvo nei savavališki, nei šališki, ir tinkamais galimais gauti duomenimis, todėl šių prarastų išteklių suma nebuvo akivaizdžiai pervertinta (žr. 2022 m. kovo 8 d. Sprendimą Komisija / Jungtinė Karalystė (Kova su sukčiavimu nuvertinant prekes) (C‑213/19, EU:C:2022:167, 452 punktas), o muitinės vertės nustatymo tikslas – nustatyti šias vertes taip, kad jos būtų kuo artimesnės realiai importuotų prekių ekonominei vertei.
(
46
)	Žr. 2022 m. birželio 9 d. Sprendimą Baltic Master (C‑599/20, EU:C:2022:457, 54–56 punktai).
(
47
)	Žr. 2022 m. birželio 9 d. Sprendimą FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, 56 ir 57 punktai).
(
48
)	Žr. šios išvados 38 ir 41 punktus.
(
49
)	Žr. šios išvados 51–58 punktus.
(
50
)	Žr. 2022 m. birželio 9 d. Sprendimą FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, 48 punktas).
(
51
)	Žr. 2022 m. birželio 9 d. Sprendimą Baltic Master (C‑599/20, EU:C:2022:457, 48 punktas).
(
52
)	Niestedt, M., EU-Außenwirthschaftsrecht und Zollrecht, Krenzler/Herrmann/Niestedt (leid.), Munich, 2024 (žr. taip pat SMK 74 straipsnio 7 punktą), paaiškinta, kad „lankstus“ kitų metodų taikymas gali reikšti, kad labiau atsižvelgiama į individualius kitų metodų reikalavimus. Šio autoriaus nuomone, Sąjungos rinkos stebėjimų, prekybos statistikos ir kainų tyrimų rezultatai gali būti naudojami kaip „tinkamos priemonės“. Muitinę vertę nustatant pagal likutinį metodą nebūtina nustatyti rinkos kainos. Iš esmės tai yra įvairių muitinės vertės elementų įvertinimas, kuriame priimtini netikslumai.
(
53
)	Rosenow, S./ O’Shea, B., A Handbook on the WTO Customs Valuation Agreement, Cambridge University Press (leid.), Cambridge, 2010, p. 127, paaiškinama, kad prieš įsigaliojant PPO sutarčiai dėl 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VII straipsnio įgyvendinimo tam tikros šalys (ypač besivystančios) naudojo oficialias arba minimalias vertes, be kita ko, siekdamos apsaugoti savo nacionalines pramonės šakas. Nuolatiniam minimalių verčių taikymui besivystančiose šalyse taikomos išlygos ir būtinas kitų PPO narių sutikimas. Kitais atvejais šios minimalios vertės yra draudžiamos.
(
54
)	Žr. šios išvados 75 punktą.
(
55
)	Žr. 2022 m. birželio 9 d. Sprendimą FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, 55 punktas).
(
56
)	Šiuo klausimu žr. su SESV 296 straipsniu susijusią jurisprudenciją, pagal kurią šioje nuostatoje reikalaujamas motyvavimas turi būti pritaikytas prie atitinkamo akto pobūdžio. Pareiga motyvuoti turi būti vertinama atsižvelgiant į nagrinėjamo atvejo aplinkybes, t. y. į akto turinį, į nurodytų motyvų pobūdį ir į asmenų, kuriems aktas skirtas, ar kitų asmenų, su kuriais aktas yra tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus. Nereikalaujama motyvuose nurodyti visų susijusių faktinių ir teisinių aplinkybių. Klausimas, ar akto motyvacija atitinka šios nuostatos reikalavimus, turi būti vertinamas atsižvelgiant į nagrinėjamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą (žr. 2009 m. balandžio 30 d. Sprendimo Komisija / Italija ir Wam, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, 48 punktą). Šiomis aplinkybėmis manau, jog likutinis metodas suteikia reikiamo lankstumo, kad būtų galima motyvuoti statistiniais duomenimis grindžiamą muitinės sprendimą.
(
57
)	Žr. šios išvados 56 punktą.
(
58
)	Ekonominės veiklos vykdytojas, kuris atsisako bendradarbiauti su muitine, pateikdamas nepakankamą informaciją apie savo deklaruotas prekes, negali remtis muitinės sprendimo neteisėtumu vien dėl to, kad dėl nepakankamos informacijos šios institucijos privalo remtis statistiniais duomenimis. Tokį elgesį reikėtų laikyti venire contra factum proprium.
(
59
)	Žr. 2022 m. birželio 9 d. Sprendimą FAWKES (C‑187/21, EU:C:2022:458, 71 punktas).
(
60
)	2019 m. birželio 20 d. Sprendimas Oribalt Rīga (C‑1/18, EU:C:2019:519, 33 punktas). Pasviruoju šriftu išskirta mano.
(
61
)	Žr. 2022 m. birželio 9 d. Sprendimą Baltic Master (C‑599/20, EU:C:2022:457, 48 punktas).
(
62
)	Per teismo posėdį Komisija pažymėjo, kad AMT bazėje esantys statistiniai duomenys dabar apima ne 48 mėnesių, o vieno mėnesio laikotarpį. Komisija taip pat teigė, kad dėl to būtų galima atsižvelgti į laiko požiūriu tikslesnius duomenis. Vis dėlto manau, kad Teisingumo Teismas neturi tikslios informacijos apie šį duomenų rinkimo būdą, kuris bet kuriuo atveju negali būti taikomas pagrindinėje byloje nagrinėjamam ginčui.
(
63
)	Žr. šios išvados 59 ir 60 punktus.