62022CJ0403
SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 26. februarja 2026 (
*1
)
„Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg letalskega prevoza tovora – Sklep Evropske komisije, s katerim je bila ugotovljena kršitev člena 101 PDEU, člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in člena 8 Sporazuma med Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o zračnem prometu – Usklajevanje elementov cene storitev letalskega prevoza tovora (dodatna taksa za gorivo, dodatna taksa za varnost in zavrnitev plačila provizij od teh dodatnih taks) – Pravica do obrambe – Pravica do vpogleda v spis – Obremenilni in razbremenilni dokazi – Vstopne storitve prevoza tovora – Krajevna pristojnost Komisije – Opredeljeni učinki – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Pravica do izjave – Enotna in trajajoča kršitev – Geografski obseg omejevalnega sporazuma – Razlog obrambe, ki se nanaša na državno prisilo – Pogoji uporabe – Dokaz o sodelovanju pri enotni in trajajoči kršitvi – Izračun globe – Neomejena pristojnost Splošnega sodišča Evropske unije – Izkrivljanje“
V zadevi C‑403/22 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 17. junija 2022,
SAS Cargo Group A/S s sedežem v Kastrupu (Danska),
Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden s sedežem v Stockholmu (Švedska),
SAS AB s sedežem v Stockholmu,
ki jih zastopajo B. Creve in M. Kofmann, advokater, in G. Forwood in J. Killick, avocats,
pritožnice,
druga stranka v postopku je
Evropska komisija, ki jo zastopajo A. Dawes in C. Zois, agenta, skupaj z B. Dohertyjem, BL,
tožena stranka na prvi stopnji,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi I. Jarukaitis (poročevalec), predsednik četrtega senata v funkciji predsednika petega senata, E. Regan in D. Gratsias, sodnika,
generalni pravobranilec: A. Rantos,
sodna tajnica: R. Stefanova‑Kamisheva, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 19. aprila 2024,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 5. septembra 2024
izreka naslednjo
Sodbo
1
Družbe SAS Cargo Group A/S (v nadaljevanju: SAS Cargo), Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden (v nadaljevanju: SAS Consortium) in SAS AB (v nadaljevanju skupaj: SAS Cargo in drugi) s pritožbo predlagajo razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 30. marca 2022, SAS Cargo Group in drugi/Komisija (T‑324/17, EU:T:2022:175; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je navedeno sodišče delno zavrnilo njihovo tožbo za, primarno, razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2017) 1742 final z dne 17. marca 2017 v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 PDEU, člena 53 Sporazuma EGP in člena 8 Sporazuma med Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o zračnem prometu (Zadeva AT.39258 – Letalski prevoz tovora) (v nadaljevanju: sporni sklep) v delu ali v celoti v delu, v katerem se ta sklep nanaša nanje, in za, podredno, znižanje zneska globe, ki jim je bila s tem sklepom naložena.
Pravni okvir
Sporazum ES‑Švica o zračnem prometu
2
Sporazum med Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o zračnem prometu, podpisan v Luxembourgu 21. junija 1999 in odobren v imenu Evropske skupnosti s Sklepom Sveta, in glede sporazuma o znanstvenem in tehnološkem sodelovanju, Komisije z dne 4. aprila 2002 o sklenitvi sedmih sporazumov s Švicarsko konfederacijo (2002/309/ES, Euratom) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 41, str. 94, in popravek v UL 2015, L 210, str. 38) (v nadaljevanju: Sporazum ES‑Švica o zračnem prometu), je začel veljati 1. junija 2002. Člena 8 in 9 tega sporazuma mutatis mutandis ustrezata členoma 101 in 102 PDEU.
3
Člen 11 navedenega sporazuma določa:
„1.   Uporabljajo se določbe členov 8 in 9 […] [Člena 8 in 9 uporabljajo] institucije Skupnosti v skladu z zakonodajo Skupnosti, kot je določeno v Prilogi tega sporazuma, pri čemer se upošteva potreba po tesnem sodelovanju med institucijami Skupnosti in švicarskimi oblastmi.
2.   Švicarske oblasti v skladu s členoma 8 in 9 odločajo o dopustnosti vseh sporazumov, odločitev in usklajenih ravnanj […] v zvezi z linijami med Švico in tretjimi državami.“
4
Uredba Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [101] in [102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) se je v okviru tega sporazuma začela uporabljati – z učinkom z dne 5. decembra 2007 – s Sklepom št. 1/2007 Skupnega odbora Skupnost‑Švica za zračni promet, ki je bil ustanovljen na podlagi Sporazuma med Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o zračnem prometu z dne 5. decembra 2007 o nadomestitvi Priloge k Sporazumu med Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o zračnem prometu (UL 2008, L 34, str. 19). Na ta dan je ta uredba nadomestila Uredbo Sveta (EGS) št. 3975/87 z dne 14. decembra 1987 o postopku za uporabo pravil o konkurenci za podjetja v sektorju zračnega prevoza (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 262), ki je bila v Prilogi k Sporazumu ES‑Švica o zračnem prometu od začetka njegove veljavnosti.
Pogodba DEU
5
Člen 101(1) PDEU določa:
„Kot nezdružljivi z notranjim trgom so prepovedani vsi sporazumi med podjetji, sklepi podjetniških združenj in usklajena ravnanja, ki bi lahko prizadeli trgovino med državami članicami in katerih cilj oziroma posledica je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na notranjem trgu, zlasti tisti, ki:
(a)
neposredno ali posredno določajo nakupne ali prodajne cene ali druge pogoje poslovanja;
(b)
omejujejo ali nadzorujejo proizvodnjo, trge, tehnični razvoj ali naložbe;
(c)
določajo razdelitev trgov in virov nabave;
[…].“
Sporazum EGP
6
Člen 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 52, str. 3; v nadaljevanju: Sporazum EGP) mutatis mutandis ustreza členu 101 PDEU.
7
Uredba št. 1/2003, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 411/2004 z dne 26. februarja 2004 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 17), je bila v Sporazum EGP na eni strani vključena s Sklepom Skupnega odbora EGP št. 130/2004 z dne 24. septembra 2004 o spremembi Priloge XIV (Konkurenca), Protokola 21 (O izvajanju pravil konkurence za podjetja) in Protokola 23 (O sodelovanju med nadzornimi organi) k Sporazumu EGP (UL 2005, L 64, str. 57), ki je začel veljati 19. maja 2005, ter na drugi strani s Sklepom Skupnega odbora EGP št. 40/2005 z dne 11. marca 2005 o spremembi Priloge XIII (Prevoz) in Protokola 21 (O izvajanju pravil konkurence za podjetja) k Sporazumu EGP (UL 2005, L 198, str. 38), ki je začel veljati istega dne.
Smernice iz leta 2006
8
V točkah 13, 25, 28, 29 in 37 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 (UL 2006, C 210, str. 2; v nadaljevanju: Smernice iz leta 2006), je določeno:
„13.
Za določitev osnovnega zneska globe, ki se naloži, bo [Evropska k]omisija uporabila vrednost prodaje blaga ali storitev podjetja, neposredno ali posredno[…] povezane s kršitvijo, v upoštevnem geografskem območju znotraj ozemlja [Evropskega gospodarskega prostora (EGP)]. Komisija bo običajno uporabila prodajo podjetja v zadnjem celem poslovnem letu njegove udeležbe pri kršitvi […]
[…]
25.
Poleg tega bo Komisija, ne glede na trajanje udeležbe podjetja pri kršitvi, vključila v osnovni znesek še znesek med vključno 15 % in 25 % vrednosti prodaje[…] z namenom odvračanja podjetij od udeležbe pri horizontalnih sporazumih o določitvi cen, razdelitvi trga in omejitvi proizvodnje vključila v osnovni znesek še znesek med vključno 15 % in 25 % vrednosti prodaje, kot je opredeljena v oddelku A zgoraj. Komisija lahko tako povečanje zneska uporabi tudi v primeru drugih kršitev. Pri odločitvi, kolikšen delež vrednosti prodaje naj se upošteva v posameznem primeru, bo Komisija upoštevala več dejavnikov[…]
[…]
28.
Osnovni znesek globe se lahko poveča, kadar Komisija ugotovi, da obstajajo oteževalne okoliščine, kot so:
–
kadar podjetje nadaljuje ali ponovi enako ali podobno kršitev, potem ko Komisija ali nacionalni organ, pristojen za konkurenco, ugotovi, da je to podjetje kršilo člen [101] ali člen [102 PDUE]. Osnovni znesek se bo povečal do 100 % za vsako ugotovljeno kršitev;
[…]
29.
Osnovni znesek globe se lahko zmanjša, kadar Komisija ugotovi, da obstajajo olajševalne okoliščine, kot so:
[…]
–
kadar so protikonkurenčno ravnanje dovoljevali ali spodbujali javni organi ali zakonodaja.
[…]
37.
V teh smernicah je predstavljena splošna metodologija za določanje glob, vendar lahko Komisija zaradi posebnosti posamezne zadeve ali potrebe po zagotavljanju odvračilnega učinka v posamezni zadevi utemeljeno odstopi od te metodologije ali omejitev, določenih v točki 21.“
Dejansko stanje in sporni sklep
9
Dejansko stanje in sporni sklep, kot sta navedena v točkah od 1 do 63 izpodbijane sodbe, je za ta postopek mogoče povzeti, kot sledi.
10
Družba SAS Cargo in drugi so dejavni na trgu storitev letalskega prevoza tovora. Družba SAS Cargo, ki ponuja storitve prevoza tovora, je hčerinska družba v posredni izključni lasti družbe SAS. Družba SAS Cargo do 1. junija 2001 ni bila ločen pravni subjekt, ampak je bila poslovna enota družbe SAS Consortium. Družba SAS Consortium je v lasti družbe SAS.
11
Letalske družbe v sektorju prevoza tovora zagotavljajo prevoz tovora po zračni poti (v nadaljevanju: prevozniki). Ti prevozniki praviloma opravljajo storitve prevoza tovora za špediterje, ki organizirajo prevoz zadevnega tovora v imenu pošiljateljev. V zameno ti špediterji prevoznikom plačajo ceno, ki je po eni strani sestavljena iz tarif, izračunanih na kilogram, in po drugi strani iz različnih dodatnih taks.
Upravni postopek
12
Komisija je 7. decembra 2005 prejela prošnjo za imuniteto na podlagi njenega obvestila o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 155), ki so jo vložile družba Deutsche Lufthansa AG (v nadaljevanju: Lufthansa) in njeni hčerinski družbi, Lufthansa Cargo AG in Swiss International Air Lines AG. Glede na to prošnjo so med več prevozniki obstajali protikonkurenčni stiki, ki so se nanašali na sestavne dele cene storitev, ki se opravljajo na trgu letalskega prevoza tovora, in sicer na uvedbo dodatnih taks, imenovanih dodatna taksa za „gorivo“ in dodatna taksa za „varnost“, ter na zavrnitev teh prevoznikov, da špediterjem plačajo provizijo od teh dodatnih taks (v nadaljevanju: zavrnitev plačila provizij).
13
Komisija je 14. in 15. februarja 2006 opravila nenapovedane preglede v prostorih več prevoznikov.
14
Po teh pregledih je več prevoznikov, med katerimi sta bili družbi SAS Cargo in SAS Consortium, vložilo prošnjo za imuniteto na podlagi obvestila o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov, navedenega v točki 12 te sodbe.
15
Komisija je 19. decembra 2007 27 prevoznikom, med katerimi so bili družba SAS Cargo in drugi, poslala obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki so nato predložili pisne pripombe. Ustno zaslišanje je potekalo od 30. junija do 4. julija 2008.
Prvotni sklep
16
Komisija je 9. novembra 2010 sprejela Sklep C(2010) 7694 final v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 PDEU, člena 53 Sporazuma EGP in člena 8 Sporazuma med Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o zračnem prometu (Zadeva COMP/39258 – Letalski prevoz tovora) (v nadaljevanju: prvotni sklep). Ta sklep je bil naslovljen na 21 prevoznikov, med katerimi so bili tudi družba SAS Cargo in drugi.
17
V obrazložitvi navedenega sklepa je bilo navedeno, da so obtoženi prevozniki usklajevali svoje ravnanje pri določanju cen za storitve prevoza tovora tako, da so se dogovorili o dodatni taksi za gorivo, dodatni taksi za varnost in zavrnitvi plačila provizij, ter da so s tem sodelovali pri enotni in trajajoči kršitvi člena 101 PDEU, člena 53 Sporazuma EGP in člena 8 Sporazuma ES‑Švica o zračnem prometu, ki je obsegala ozemlje EGP in Švice.
Sodbe z dne 16. decembra 2015
18
Splošno sodišče je s sodbo z dne 16. decembra 2015, SAS Cargo Group in drugi/Komisija (T‑56/11, EU:T:2015:990), prvotni sklep razglasilo za ničen v delu, v katerem se je nanašal na družbo SAS Cargo in druge. Splošno sodišče je z dvanajstimi drugimi sodbami z istega dne ta sklep prav tako v celoti ali delno razglasilo za ničen v delu, v katerem se je nanašal na dvanajst drugih prevoznikov ali skupin prevoznikov.
19
Splošno sodišče je presodilo, da je navedeni sklep pomanjkljivo obrazložen.
Sporni sklep
20
Komisija je 20. maja 2016 prevoznikom iz prvotnega sklepa, ki so pri Splošnem sodišču vložili tožbo zoper ta sklep, poslala dopis, v katerem jih je obvestila, da namerava ponovno sprejeti sklep o ugotovitvi, da so sodelovali pri enotni in trajajoči kršitvi člena 101 PDEU, člena 53 Sporazuma EGP in člena 8 Sporazuma ES‑Švica o zračnem prometu pri vseh povezavah, navedenih v tem prvotnem sklepu. Naslovnikom je bil določen enomesečni rok za predložitev pripomb. To možnost so izkoristili vsi.
21
Komisija je 17. marca 2017 sprejela sporni sklep, ki je naslovljen na 19 prevoznikov, med katerimi so tudi družba SAS Cargo in drugi.
22
V spornem sklepu je navedeno, da so obtoženi prevozniki usklajevali svoje ravnanje pri določanju cen za storitve prevoza tovora po vsem svetu z dodatno takso za gorivo, dodatno takso za varnost in zavrnitvijo plačila provizij (v nadaljevanju: sporni omejevalni sporazum), s čimer so storili enotno in trajajočo kršitev člena 101 PDEU, člena 53 Sporazuma EGP in člena 8 Sporazuma ES‑Švica o zračnem prometu.
23
Komisija je v razdelku 4 tega sklepa, naslovljenem „Opis dejstev“, med drugim navedla, da je preiskava razkrila omejevalni sporazum na svetovni ravni, ki je temeljil na mreži dvostranskih in večstranskih stikov med konkurenti v daljšem obdobju v zvezi z ravnanjem, za katero so se odločili, ga predvideli ali načrtovali glede različnih elementov cen za storitve prevoza tovora, navedenimi v prejšnji točki. Komisija je poudarila, da je bil skupni cilj te mreže stikov usklajevanje ravnanja konkurentov pri določanju cen ali zmanjšanje negotovosti glede njihove cenovne politike. Komisija je nato opisala stike v zvezi z dodatno takso za gorivo, dodatno takso za varnost in zavrnitvijo plačila provizij ter presojala dokaze o dejanskem stanju, ki se nanašajo, prvič, na sporni omejevalni sporazum kot celoto, in drugič, na vsakega od naslovnikov navedenega sklepa.
24
Komisija je v razdelku 5 spornega sklepa, naslovljenem „Uporaba upoštevnih pravil o konkurenci“, za dejansko stanje v obravnavani zadevi uporabila člen 101 PDEU, pri čemer je pojasnila, da je treba sklicevanja na ta člen razumeti tudi kot sklicevanja na člen 53 Sporazuma EGP in člen 8 Sporazuma ES‑Švica o zračnem prometu, saj se te določbe uporabljajo mutatis mutandis, razen če ni drugače določeno.
25
V zvezi s tem je Komisija, kar zadeva njeno pristojnost, preučila meje svoje časovne in krajevne pristojnosti za ugotovitev in sankcioniranje kršitve pravil o konkurenci v obravnavani zadevi.
26
Po eni strani je Komisija v točkah od 822 do 832 obrazložitve spornega sklepa, ki sestavljajo podrazdelek 5.2 tega sklepa, naslovljen „Pristojnost Komisije“, v bistvu navedla, da ne bo uporabila, najprej, člena 101 PDEU za sporazume in ravnanja pred 1. majem 2004 v zvezi s povezavami med letališči v Evropski uniji in letališči zunaj EGP (v nadaljevanju: povezave Unija‑tretje države), dalje, člena 53 Sporazuma EGP za sporazume in ravnanja pred 19. majem 2005 v zvezi s povezavami Unija‑tretje države ter povezavami med letališči v državah, ki so pogodbenice Sporazuma EGP in niso članice Unije, in letališči v tretjih državah (v nadaljevanju: povezave EGP brez povezav Unija‑tretje države), in nazadnje, člena 8 Sporazuma ES‑Švica o zračnem prometu za sporazume in ravnanja pred 1. junijem 2002 v zvezi s povezavami med letališči v Uniji in letališči v Švici (v nadaljevanju: povezave Unija‑Švica). Komisija je v točki 832 obrazložitve navedenega sklepa pojasnila, da namen tega sklepa „nikakor ni ugotoviti kakršno koli kršitev člena 8 Sporazuma [ES‑Švica o zračnem prometu] v zvezi s storitvami prevoza tovora [med] Švico [in] tretjimi državami“.
27
Po drugi strani je Komisija v točkah od 1036 do 1046 obrazložitve spornega sklepa, ki sestavljajo podrazdelek 5.3.8 tega sklepa, naslovljen „Uporaba člena 101 [PDEU] in člena 53 Sporazuma EGP za vstopne zračne povezave“, navedla razloge, zaradi katerih je zavrnila trditve več obtoženih prevoznikov, da naj bi prekoračila meje svoje krajevne pristojnosti glede na pravila mednarodnega javnega prava s tem, da je ugotovila in sankcionirala kršitev teh dveh določb pri povezavah s krajem odhoda iz tretjih držav in krajem prihoda v EGP (v nadaljevanju: vstopne povezave; kadar gre za storitve prevoza tovora, ponujene na teh povezavah: vstopne storitve prevoza tovora).
28
Natančneje, Komisija je v točki 1045 obrazložitve navedenega sklepa navedla, da imajo lahko protikonkurenčna ravnanja v zvezi z vstopnimi storitvami prevoza tovora „takojšnje, znatne in predvidljive učinke v Uniji in EGP, saj lahko večji stroški zračnega prevoza v EGP in torej višje cene uvoženega blaga po svoji naravi vplivajo na potrošnike v EGP“. Komisija je dodala, da so v obravnavani zadevi ta ravnanja lahko imela take učinke tudi na storitve letalskega prevoza tovora drugih prevoznikov v EGP, in sicer med vozlišči („hubs“) v EGP, ki jih uporabljajo prevozniki iz tretjih držav, in letališči v EGP, kamor so te pošiljke namenjene in na katera prevoznik iz tretje države ne leti.
29
Poleg tega je Komisija v točki 1046 obrazložitve tega sklepa navedla, da se je sporni omejevalni sporazum „izvajal po vsem svetu“, da so bili dogovori v zvezi z vstopnimi povezavami sestavni del enotne in trajajoče kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP ter da je bila enotna uporaba dodatnih taks na svetovni ravni ključni element tega omejevalnega sporazuma.
30
Podrazdelek 5.3 spornega sklepa, ki se nanaša na uporabo člena 101 PDEU, člena 53 Sporazuma EGP in člena 8 Sporazuma ES‑Švica o zračnem prometu v obravnavani zadevi, vsebuje točke od 833 do 1052 obrazložitve tega sklepa. Prvič, Komisija je v točki 846 obrazložitve tega sklepa ugotovila, da so obtoženi prevozniki usklajevali svoje ravnanje ali vplivali na določanje cen, „kar navsezadnje pomeni določanje cen v zvezi z“ dodatno takso za gorivo, dodatno takso za varnost in plačilom provizije špediterjem od dodatnih taks. V točki 861 obrazložitve navedenega sklepa je Komisija ugotovila, da „splošni sistem usklajevanja ravnanja pri določanju cen za storitve prevoza tovora“, razkrit z njeno preiskavo, potrjuje obstoj „zapletene kršitve, ki jo sestavljajo različna ravnanja, ki jih je mogoče opredeliti bodisi kot sporazum bodisi kot usklajeno ravnanje in v okviru katerih so konkurenti tveganja konkurence zavestno nadomestili s praktičnim medsebojnim sodelovanjem“.
31
Drugič, Komisija je v točki 869 obrazložitve spornega sklepa ugotovila, da „zadevno ravnanje pomeni enotno in trajajočo kršitev člena 101 [PDEU]“, pri čemer je v točkah od 870 do 902 obrazložitve tega sklepa pojasnila, da so zadevni dogovori sledili enotnemu protikonkurenčnemu cilju, ki je oviranje konkurence v sektorju prevoza tovora v EGP, da so se ti dogovori nanašali na storitve prevoza tovora in določanje njihovih cen, da so se nanašali na ista podjetja, da so bili enotni in trajajoči ter da so se nanašali na tri sestavne dele, in sicer na dodatno takso za gorivo, dodatno takso za varnost in zavrnitev plačila provizij. V tem okviru je Komisija med drugim v točki 882 obrazložitve tega sklepa navedla, da so bili družba SAS Cargo in drugi vpleteni v dva od treh sestavnih delov enotne kršitve, in sicer v del, ki se nanaša na dodatno takso za varnost, in del, ki se nanaša na dodatno takso za gorivo, da pa „so glede na svojo vpletenost v druge sestavne dele kršitve lahko razumno predvideli izmenjave med udeleženci v zvezi s tako povezanim predmetom, kot je plačilo provizije od dodatnih taks, in so bili pripravljeni sprejeti tveganje“.
32
Tretjič, Komisija je v točki 903 obrazložitve navedenega sklepa navedla, da je bil cilj zadevnega protikonkurenčnega ravnanja omejevanje konkurence vsaj v Uniji, EGP in Švici. V točki 917 obrazložitve tega sklepa je Komisija v bistvu dodala, da zato ni treba upoštevati konkretnih učinkov tega ravnanja.
33
Komisija je v točkah od 922 do 971 obrazložitve tega sklepa preučila zvezo WOW, ki je v času dejanskega stanja združevala družbe Lufthansa, SAS Cargo, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd in Japan Airlines International Co. Ltd (v nadaljevanju: Japan Airlines). V tej točki 971 obrazložitve je Komisija navedla, da „[g]lede na vsebino sporazuma zveze WOW in njegovo izvajanje Komisija meni, da je usklajevanje dodatnih taks med člani [zveze] WOW potekalo zunaj legitimnega okvira zveze, ki ga ne upravičuje. Člani so bili v resnici seznanjeni z nezakonitostjo takega usklajevanja. Poleg tega so bili seznanjeni, da je usklajevanje dodatnih taks vključevalo več [prevoznikov], ki niso sodelovali v [zvezi] WOW. Komisija zato meni, da dokazi glede stikov med člani [zveze] WOW […] dokazujejo njihovo sodelovanje pri kršitvi člena 101 PDEU, kot je opisana v tem sklepu.“
34
Četrtič, Komisija je v točkah od 972 do 1021 obrazložitve spornega sklepa preučila ureditve sedmih tretjih držav, v zvezi s katerimi je več obtoženih prevoznikov zatrjevalo, da jim nalagajo dogovarjanje o dodatnih taksah, s čimer jim je bila onemogočena uporaba upoštevnih pravil o konkurenci. Komisija je menila, da ti prevozniki niso dokazali, da so ravnali pod prisilo teh tretjih držav.
35
Petič, Komisija je v točkah od 1024 do 1035 obrazložitve tega sklepa ugotovila, da bi enotna in trajajoča kršitev lahko znatno vplivala na trgovino med državami članicami, med pogodbenicami Sporazuma EGP in med pogodbenicami Sporazuma ES-Švica o zračnem prometu.
36
Razdelek 7 spornega sklepa, naslovljen „Trajanje kršitve“, vsebuje točke od 1146 do 1169 obrazložitve tega sklepa. Kot je razvidno iz točke 1146 obrazložitve navedenega sklepa, je Komisija ugotovila, da se je sporni omejevalni sporazum začel 7. decembra 1999 in je trajal do 14. februarja 2006. V tej točki 1146 obrazložitve je Komisija pojasnila, da so se s tem omejevalnim sporazumom kršili:
–
člen 101 PDEU od 7. decembra 1999 do 14. februarja 2006, kar zadeva letalski prevoz med letališči v Uniji;
–
člen 101 PDEU od 1. maja 2004 do 14. februarja 2006, kar zadeva letalski prevoz na povezavah Unija‑tretje države;
–
člen 53 Sporazuma EGP od 7. decembra 1999 do 14. februarja 2006, kar zadeva letalski prevoz med letališči v EGP;
–
člen 53 Sporazuma EGP od 19. maja 2005 do 14. februarja 2006, kar zadeva letalski prevoz na povezavah EGP brez povezav Unija‑tretje države;
–
člen 8 Sporazuma ES‑Švica o zračnem prometu od 1. junija 2002 do 14. februarja 2006, kar zadeva letalski prevoz na povezavah Unija‑Švica.
37
Komisija je v točki 1169 obrazložitve tega sklepa navedla, da je pri družbi SAS Cargo in drugih kršitev trajala od 13. decembra 1999 do 14. februarja 2006.
38
Komisija je v razdelku 8 spornega sklepa preučila korektivne ukrepe, ki jih je treba sprejeti, in globe, ki jih je treba naložiti, pri čemer se je sklicevala na Smernice iz leta 2006. Na podlagi točke 37 teh smernic je Komisija med drugim uporabila 50‑odstotno znižanje osnovnih zneskov glob, saj je bil del storitev v zvezi z vstopnimi povezavami ter povezavami s krajem odhoda iz EGP in s krajem prihoda v tretjih državah, razen povezav Unija‑Švica, opravljen zunaj ozemlja, ki ga zajema Sporazum EGP, in je lahko del škode torej nastal zunaj navedenega ozemlja. Poleg tega je Komisija na podlagi točke 29 teh smernic obtoženim prevoznikom priznala dodatno znižanje osnovnega zneska za 15 %, ker so nekateri predpisi sporni omejevalni sporazum spodbujali.
39
Komisija je v točkah 1221, 1223 in od 1227 do 1229 obrazložitve spornega sklepa menila tudi, da je treba dodatni znesek v višini 16 % vrednosti prodaje na podlagi točke 25 Smernic iz leta 2006 porazdeliti med družbo SAS in druge tako, da bo to odražalo trajanje udeležbe vsakega od teh subjektov pri enotni in trajajoči kršitvi, družbama SAS Cargo in SAS Consortium na podlagi točke 28 teh smernic naložila 50‑odstotno zvišanje osnovnega zneska globe zaradi ponovne kršitve ter na podlagi točke 29 navedenih smernic družbi SAS Cargo in drugim odobrila 10‑odstotno znižanje osnovnega zneska globe zaradi njihove omejene udeležbe pri enotni in trajajoči kršitvi. Poleg tega je Komisija za njihovo globo uporabila 15‑odstotno znižanje, da bi upoštevala njihov prispevek v okviru njihove prošnje za prizanesljivost. Tako je bil znesek glob, naloženih družbam SAS, SAS Cargo in SAS Consortium, določen na 38.250.000 EUR, 64.812.500 EUR oziroma 14.875.000 EUR.
40
Členi 1, 3 in 4 izreka spornega sklepa določajo:
„Člen 1
Naslednja podjetja so s tem, da so usklajevala svoje ravnanje pri določanju cen za storitev letalskega prevoza tovora po vsem svetu, kar zadeva dodatno takso za gorivo, dodatno takso za varnost in plačilom provizije od dodatnih taks, storila naslednjo enotno in trajajočo kršitev člena 101 [PDEU], člena 53 [Sporazuma EGP] in člena 8 [Sporazuma ES-Švica o zračnem prometu] glede naslednjih povezav in v naslednjih obdobjih.
„1.
Ta podjetja so kršila člen 101 PDEU in člen 53 Sporazuma EGP, kar zadeva povezave med letališči v EGP v teh obdobjih:
[…]
(o)
družba [SAS] od 17. avgusta 2001 do 14. februarja 2006;
(p)
družba [SAS Cargo] od 1. junija 2001 do 14. februarja 2006;
(q)
družba [SAS Consortium] od 13. decembra 1999 do 28. decembra 2003;
[…]
2.
Ta podjetja so kršila člen 101 PDEU, kar zadeva povezave [Unija‑tretje države] v teh obdobjih:
[…]
(o)
družba [SAS] od 1. maja 2004 do 14. februarja 2006;
(p)
družba [SAS Cargo] od 1. junija 2004 do 14. februarja 2006;
[…]
3.
Ta podjetja so kršila člen 53 PDEU Sporazuma EGP, kar zadeva povezave [EGP brez povezav Unija‑tretje države] v teh obdobjih:
[…]
(o)
družba [SAS] od 19. maja 2005 do 14. februarja 2006;
(p)
družba [SAS Cargo] od 19. maja 2005 do 14. februarja 2006;
[…]
4.
Ta podjetja so kršila člen 8 Sporazuma [ES‑Švica] o zračnem prometu, kar zadeva povezave [Unija‑Švica] v teh obdobjih:
[…]
(o)
družba [SAS] od 1. maja 2002 do 14. februarja 2006;
(p)
družba [SAS Cargo] od 1. junija 2002 do 14. februarja 2006;
(q)
družba [SAS Consortium] od 1. junija 2002 do 28. decembra 2003;
[…]
Člen 3
Za enotno in trajajočo kršitev iz člena 1 tega sklepa […] se naložijo te globe:
[…]
(n)
družbi [SAS Consortium]: 5.355.000 EUR;
(o)
družbama [SAS Cargo in SAS Consortium] solidarno: 4.254.250 EUR;
(p)
družbi [SAS Cargo in drugim] solidarno: 5.265.750 EUR;
(q)
družbama [SAS Cargo in SAS] solidarno: 32.984.250 EUR;
(r)
družbi [SAS Cargo]: 22.308.250 EUR;
[…]
Člen 4
Podjetja iz člena 1 nemudoma prenehajo enotno in trajajočo kršitev iz navedenega člena, če tega še niso storila.
Vzdržijo se tudi ponovitve katerega koli dejanja ali ravnanja, ki ima enak ali podoben cilj ali učinek.“
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
41
Družba SAS Cargo in drugi so 29. maja 2017 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložili tožbo, s katero so predlagali, naj Splošno sodišče sprejme ukrepe procesnega vodstva ali pripravljalne ukrepe, s katerimi bo Komisiji odredilo, naj jim omogoči vpogled v celoten spis zadeve, ki jo obravnava, ali kateri koli drug ukrep, za katerega bi Splošno sodišče menilo, da je potreben, sporni sklep razglasi v celoti ali delno ničen v delu, v katerem se nanaša nanje, in podredno, zniža znesek globe, ki jim je bila naložena s tem sklepom.
42
Družba SAS Cargo in drugi so v utemeljitev te tožbe navedli pet tožbenih razlogov za razglasitev ničnosti. Prvi se je nanašal na kršitev njihove pravice do obrambe in načela enakosti orožij zaradi odrekanja dostopa do obremenilnih in razbremenilnih dokazov. Drugi se je nanašal na kršitev pravice do izjave in nepristojnost Komisije za, na eni strani, uporabo člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP za vstopne storitve prevoza tovora ter, na drugi strani, uporabo člena 53 Sporazuma EGP za storitve prevoza tovora, ki se opravljajo na povezavah med Švico in tremi državami članicami EGP, ki niso del Unije (v nadaljevanju: povezave EGP brez povezav Unija‑Švica). S tretjim tožbenim razlogom so družba SAS Cargo in drugi zatrjevali napako pri presoji ravnanj, v katera so bili vpleteni, in tega, da ta ravnanja dokazujejo njihovo sodelovanje pri enotni in trajajoči kršitvi ali njihovo seznanjenost z njo. Četrti tožbeni razlog se je nanašal na kršitev člena 266 PDEU, člena 296, drugi odstavek, PDEU in člena 17 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) zaradi notranjih nedoslednosti v spornem sklepu. Peti tožbeni razlog se je nanašal na napake pri določitvi zneska globe, ki jim je bila naložena.
43
V utemeljitev svojih predlogov za spremembo zneska globe so družba SAS Cargo in drugi navedli vse trditve, navedene v utemeljitev petega tožbenega razloga za razglasitev ničnosti.
44
Splošno sodišče je s sklepom z dne 7. januarja 2021 ponovno začelo ustni del postopka, ker je ugotovilo, da je treba stranke pozvati k predložitvi stališča glede argumenta, o katerem niso razpravljale. V tem okviru je Splošno sodišče 12. januarja, 2. marca in 12. aprila 2021 Komisiji postavilo pisna vprašanja. Komisija je na zadnjenavedeno vprašanje odgovorila 22. aprila 2021 (v nadaljevanju: odgovor z dne 22. aprila 2021). Družba SAS Cargo in drugi so 14. maja 2021 predložili stališča glede odgovorov Komisije na odgovore Komisije na vsa ta vprašanja. Splošno sodišče je 26. julija 2021 ponovno končalo ustni del postopka.
45
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo:
–
razglasilo ničnost člena 1(1)(o), (p) in (q), (2)(o) in (p), (3)(o) in (p) ter (4)(o), (p) in (q) spornega sklepa v delu, v katerem je ugotovljeno sodelovanje družbe SAS Cargo in drugi pri sestavnem delu enotne in trajajoče kršitve, ki se nanaša na zavrnitev provizij;
–
razglasilo ničnost:
–
prvič, člena 1(2)(o) in (p) tega sklepa v delu, v katerem je v njem ugotovljena kršitev člena 101 PDEU v zvezi s povezavami s krajem odhoda iz Tajske in krajem prihoda v Unijo med 20. julijem 2005 in 14. februarjem 2006, kar zadeva sestavni del, ki se nanaša na dodatno takso za gorivo, in
–
drugič, člena 1(3)(o) in (p) navedenega sklepa v delu, v katerem je v njem ugotovljena kršitev člena 53 Sporazuma EGP v zvezi s povezavami s krajem odhoda iz Tajske in krajem prihoda v EGP med 20. julijem 2005 in 14. februarjem 2006, kar zadeva sestavni del, ki se nanaša na dodatno takso za gorivo;
–
razglasilo ničnost člena 3, od (n) do (r), tega sklepa;
–
določilo znesek naložene globe:
–
družbi SAS Consortium na 7.030.618 EUR;
–
družbama SAS Cargo in SAS Consortium solidarno na 5.937.909 EUR;
–
družbi SAS Cargo in drugim solidarno na 6.314.572 EUR;
–
družbama SAS Cargo in SAS solidarno na 29.045.427 EUR;
–
družbi SAS Cargo na 21.687.090 EUR;
–
zavrnilo tožbo v preostalem in
–
Komisiji naložilo njene stroške in tri četrtine stroškov družbe SAS Cargo in drugih, zadnjenavedeni pa nosijo četrtino svojih stroškov.
46
Splošno sodišče je med drugim delno sprejelo prvi tožbeni razlog. V zvezi s tem je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija storila napako, ker je družbi SAS Cargo in drugim zavrnila dostop do nekaterih odlomkov odgovorov na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, navedenih v spornem sklepu. Vendar je Splošno sodišče ugotovilo, da to ne vpliva na ugotovitev Komisije v zvezi z uporabo člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP za očitana ravnanja, do katerih je prišlo v Hongkongu in na Japonskem.
47
V zvezi z drugim tožbenim razlogom je Splošno sodišče razsodilo, da Komisija v členu 1(3) spornega sklepa družbe SAS Cargo in drugih ni štela za odgovorne za kršitev člena 53 Sporazuma EGP v zvezi s povezavami EGP brez povezav Unija‑Švica. Kljub temu je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija priznala, da iz vrednosti prodaje ni izključila zneska 262.084 EUR iz naslova prodaje storitev prevoza tovora, ki so jo družba SAS Cargo in drugi realizirali leta 2005 s povezavami EGP brez povezav Unija‑Švica. Ker pa je Splošno sodišče ugotovilo, da se ta okoliščina nanaša izključno na dohodke, ki jih je treba upoštevati pri izračunu osnovnega zneska globe, je ta drugi tožbeni razlog zavrnilo.
48
Splošno sodišče je v okviru tretjega tožbenega razloga, ki ga je delno sprejelo, med drugim ugotovilo, da s tem, da je bilo treba nekatere dokaze, uporabljene zoper družbo SAS Cargo in druge v spornem sklepu, zavrniti, kot so ti trdili, ni mogoče ovreči sklopa indicev, na katere se je sklicevala Komisija, da bi dokazala njihovo sodelovanje pri sestavnem delu enotne in trajajoče kršitve, ki se nanaša na dodatno takso za gorivo, niti pri sestavnem delu, ki se nanaša na dodatno takso za varnost. Vendar je v zvezi s predpisi, ki se uporabljajo na Tajskem, Splošno sodišče ugotovilo, da so družba SAS Cargo in drugi uspeli dokazati, da so organi te države od 20. julija 2005 vzpostavili pravni okvir, ki je odpravil vsakršno možnost konkurenčnega ravnanja med prevozniki, kar zadeva določitev zneska dodatne takse za gorivo, ki se uporablja za lete s krajem odhoda iz navedene države. Splošno sodišče je ugotovilo tudi, da je Komisija storila napako, ker jih je štela za odgovorne za sestavni del enotne in trajajoče kršitve, ki se nanaša na zavrnitev plačila provizij.
49
Splošno sodišče je v okviru petega tožbenega razloga med drugim ugotovilo, da je Komisija družbi SAS Cargo in drugim zmotno pripisala odgovornost za sestavni del enotne in trajajoče kršitve, ki se nanaša na zavrnitev plačila provizij, zato je ta institucija precenila stopnjo njihovega sodelovanja pri enotni in trajajoči kršitvi. Zato je Splošno sodišče ugotovilo, da sporni sklep ni zakonit, ker družbi SAS Cargo in drugim zaradi njihovega omejenega sodelovanja pri enotni in trajajoči kršitvi ni odobrila znižanja osnovnega zneska globe za več kot 10 %.
50
Na podlagi teh ugotovitev je Splošno sodišče sporni sklep razglasilo za ničen v delu, navedenem v točki 45 te sodbe, v preostalem pa je predloge za razglasitev ničnosti zavrnilo.
51
Kar zadeva predloge za spremembo zneska globe, je Splošno sodišče iz vrednosti prodaje izključilo dohodke, ustvarjene s povezavami EGP brez povezav Unija‑Švica, saj te povezave ne spadajo v obseg enotne in trajajoče kršitve.
52
Vendar je Splošno sodišče glede na odgovor Komisije na eno od njegovih pisnih vprašanj in za zagotovitev enakega obravnavanja obtoženih prevoznikov, ki so vložili tožbo zoper sporni sklep, ugotovilo, da je treba v vrednost prodaje, ki jo je treba upoštevati za družbo SAS Cargo in druge, znova vključiti promet, ki so ga ustvarili s povezavami, na katerih so lete opravljali izključno znotraj Danske, Švedske oziroma Norveške (v nadaljevanju: notranje povezave), ki je znašal 7.991.282 EUR.
53
Poleg tega je Splošno sodišče glede na to, da je delno sprejelo nekatere tožbene razloge za razglasitev ničnosti, znižalo koeficient teže kršitve v primerjavi s tistim, ki je bil uporabljen v spornem sklepu, določilo dodatni znesek, ki je nekoliko nižji od tistega, ki ga je uporabila Komisija, in uporabilo stopnjo znižanja zaradi omejenega sodelovanja pritožnic pri enotni in trajajoči kršitvi, ki je višja od tiste, ki jo je določila Komisija. Splošno sodišče pa je ugotovilo, da izključitev nekaterih dokazov ne upravičuje dodatnega znižanja zaradi omejenega sodelovanja pri enotni in trajajoči kršitvi.
54
Splošno sodišče je pri izračunu globe na podlagi teh elementov razsodilo, da je treba globe, naložene pritožnicam, določiti v zneskih, navedenih v točki 45 te sodbe.
55
Splošno sodišče je tožbo v preostalem zavrnilo.
Predlogi strank v pritožbenem postopku
56
Družba SAS Cargo in drugi Sodišču predlagajo, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi v delu, v katerem je bila z njo zavrnjena njihova ničnostna tožba;
–
sporni sklep razglasi za v celoti ali delno ničen v delu, v katerem se nanaša nanje;
–
odpravi ali bistveno zniža globo, ki jima je bila naložena;
–
podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču in
–
Komisiji naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in postopka pred Splošnim sodiščem.
57
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbe zavrne in pritožnicam naloži plačilo stroškov;
–
podredno, če se pritožbi ugodi, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču in pridrži odločitev o stroških.
Pritožba
58
Družba SAS Cargo in drugi v utemeljitev pritožbe navajajo pet pritožbenih razlogov. Prvi pritožbeni razlog se nanaša na to, da naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri presoji kršitve njihove pravice do obrambe in pravice do vpogleda v spis. Drugi pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava v zvezi z njihovo pravico do izjave glede uporabe merila, ki temelji na opredeljenih učinkih protikonkurenčnih ravnanj v Uniji (v nadaljevanju: merilo opredeljenih učinkov), in glede vstopnih povezav. S tretjim pritožbenim razlogom družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo v zvezi z uporabo tega merila. Četrti pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava pri presoji obstoja enotne in trajajoče kršitve. S petim pritožbenim razlogom družba SAS Cargo in drugi zatrjujejo, da je Splošno sodišče pri izvajanju svoje neomejene pristojnosti napačno uporabilo pravo.
Prvi pritožbeni razlog: pravica do obrambe in pravica do vpogleda v spis
59
Prvi pritožbeni razlog družbe SAS Cargo in drugih je sestavljen iz dveh delov. S prvim delom družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče kršilo njihovo pravico do obrambe in pravico do vpogleda v upravni spis Komisije, ker ni sankcioniralo zavrnitve Komisije, da se jim omogoči dostop do obremenilnih dokazov. Z drugim delom družba SAS Cargo in drugi zatrjujejo enake kršitve v zvezi z dostopom do razbremenilnih dokazov.
Prvi del: obremenilni dokazi
– Trditve strank
60
Družba SAS Cargo in drugi navajajo, da so pred Splošnim sodiščem trdili, da je bila njihova pravica do obrambe kršena v delu, v katerem sporni sklep temelji na opisih regulativnih okvirov in upravnih praks tretjih držav, ki izhajajo zlasti iz odgovorov drugih prevoznikov na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah in dokumentov, ki napotujejo na te odgovore. Ti dokumenti pa naj jim ne bi bili posredovani, čeprav naj bi šlo za obremenilni dokaz. Čeprav naj bi Splošno sodišče, kot naj bi izhajalo iz točk od 104 do 109, 115 in 124 izpodbijane sodbe, res sprejelo njihove trditve v zvezi z nekaterimi odgovori na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, naj bi jim neupravičeno zavrnilo dostop do drugih kategorij obremenilnih dokumentov.
61
Na prvem mestu, Splošno sodišče naj bi v točki 110 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da se Komisija ni oprla na nerazkrite dokumente v zvezi z dodatno takso za varnost na Japonskem. Iz točk 1008 in 1012 obrazložitve spornega sklepa naj bi bilo namreč razvidno, prvič, da so nekatere stranke trdile, da je usklajevanje potrebno v zvezi z dodatno takso za gorivo, ne pa v zvezi z dodatno takso za varnost, in drugič, da so drugi prevozniki Komisiji predložili dokaze, ki pa niso bili zadostni. Družba SAS Cargo in drugi, ki so sami predložili pripombe v zvezi z dodatno takso za varnost, ki izkazujejo, da je bila ta točka 1008 obrazložitve napačna, naj bi torej morali imeti dostop do odgovorov na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki so jih predložili ti drugi prevozniki, da bi preverili ugotovitve Komisije v zvezi s tem.
62
Na drugem mestu, Splošno sodišče naj bi v točkah od 112 do 114 navedene sodbe napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da družbi SAS Cargo in drugim ni treba dostopati do dokumentov, ki jih je Komisija uporabila za oceno regulativnih predpisov Japonske in drugih tretjih držav, ker so bile v spornem sklepu zgolj opisane določbe, ki se uporabljajo, ter ker so bile informacije v zvezi z zakonodajnim okvirom zadevnih tretjih držav načeloma javne in dostopne.
63
Prvič, vsebina nacionalnega prava naj bi bilo dejstvo, ki ga je treba podpreti z dokazi. Ugotovitve Komisije v zvezi z regulativnimi predpisi teh tretjih držav naj bi torej nujno morale temeljiti na dokumentih iz spisa, ki pa niso bili razkriti. Poleg tega naj bi šlo za obremenilne dokaze, saj naj bi bili uporabljeni proti družbi SAS Cargo in drugim. Drugič, sodba Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2006, Jungbunzlauer/Komisija (T‑43/02, EU:T:2006:270), navedena v tej točki 114, naj se ne bi nanašala na nacionalno pravo, ampak na sodno prakso sodišča Unije, in naj torej ne bi bila upoštevna. Tretjič, iz nobenega elementa iz spisa naj ne bi bilo razvidno, da so bili zadevni predpisi dostopni javnosti. Četrtič, kot naj bi izhajalo iz točk od 558 do 661 izpodbijane sodbe, naj bi bile v spornem sklepu navedene tudi upravne zahteve, ki se uporabljajo v drugih tretjih državah, katerih regulativni predpisi so obravnavani v tem sklepu. Te zahteve pa naj ne bi bile javno dostopne.
64
Na tretjem mestu, Splošno sodišče naj ne bi odgovorilo na trditev družbe SAS Cargo in drugih, da bi jim Komisija morala omogočiti dostop do odgovorov drugih naslovnikov obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki so se nanašali na japonske predpise. Tako naj Splošno sodišče ne bi odgovorilo zlasti na njihovo trditev v zvezi s točko 1011 obrazložitve spornega sklepa, ki pa naj bi jo vseeno upoštevalo v točki 103 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče naj bi moralo navesti vsaj razloge, zaradi katerih ni upoštevalo trditev družbe SAS Cargo in drugih v zvezi z obremenilnimi dokazi, ki bi lahko pripeljali do razglasitve ničnosti spornega sklepa v delu ali celoti.
65
Ugotovitve, do katerih je Splošno sodišče prišlo v točkah 115 in 124 izpodbijane sodbe, naj bi bile zaradi zgoraj navedenega prav tako napačne.
66
Komisija odgovarja, da ta del ni utemeljen.
– Presoja Sodišča
67
Pravica do vpogleda v spis, ki je posledica načela spoštovanja pravice do obrambe, pomeni, da mora Komisija zadevnemu podjetju dati možnost, da preuči vse dokumente v preiskovalnem spisu, ki bi lahko bili pomembni za njegovo obrambo. K temu spadajo obremenilni in razbremenilni dokumenti, razen poslovnih skrivnosti drugih podjetij, internih dokumentov Komisije in drugih zaupnih podatkov (sodba z dne 1. julija 2010, Knauf Gips/Komisija, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, točka 22 in navedena sodna praksa; glej v tem smislu tudi sodbo z dne 14. maja 2020, NKT Verwaltung in NKT/Komisija, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, točka 262).
68
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča neposredovanje dokumenta pomeni kršitev pravice do obrambe le, če zadevno podjetje dokaže, prvič, da se je Komisija oprla na ta dokument za utemeljitev svojega očitka glede obstoja kršitve, in drugič, da bi bilo očitek mogoče dokazati le s sklicevanjem na navedeni dokument. Če bi bila na voljo še druga dokazila, s katerimi so se stranke seznanile med upravnim postopkom in s katerimi so posebej podprte ugotovitve Komisije, izločitev nepredloženega obremenilnega dokumenta kot dokaza ne bi vplivala na utemeljenost očitkov iz izpodbijanega sklepa. Zadevno podjetje mora tako dokazati, da bi bil rezultat, do katerega je prišla Komisija v svojem sklepu, drugačen, če bi bilo treba kot obremenilni dokaz izločiti dokument, ki ga Komisija ni posredovala podjetju in na katerega se je oprla pri obtožbi tega podjetja (sodba z dne 1. julija 2010, Knauf Gips/Komisija, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, točka 13 in navedena sodna praksa).
69
V obravnavani zadevi je treba na prvem mestu v zvezi z očitkom, usmerjenim zoper točko 110 izpodbijane sodbe, na eni strani navesti, da je Splošno sodišče v njej navedlo, da iz odlomka, navedenega v točki 1012 obrazložitve spornega sklepa, v skladu s katerim se „[n]e zatrjuje […], da je za stranke veljala obveznost dogovarjanja glede [dodatne takse za varnost] ali [zavrnitve plačila provizij]“, ni razvidno, da bi se Komisija oprla na nerazkrite obremenilne dokaze. V zvezi s tem je Splošno sodišče navedlo, da je Komisija s to ugotovitvijo zgolj ugotovila, da v odgovor na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ni bil predložen noben dokaz, ki bi potrjeval tako obveznost.
70
Družba SAS Cargo in drugi pa s tem, da v bistvu trdijo, da se je Komisija oprla na domnevni neobstoj trditev v zvezi z obveznostjo posvetovanja o dodatni taksi za varnost, dejansko zgolj izpodbijajo razlago te točke 1012 obrazložitve, ki jo je Splošno sodišče podalo v izpodbijani sodbi.
71
V skladu s členom 256(1), drugi pododstavek, PDEU in členom 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije pa je pritožba omejena na pravna vprašanja.
72
Splošno sodišče je torej edino pristojno za ugotavljanje in presojo upoštevnih dejstev ter za presojo dokazov. Če so bili namreč ti dokazi pravilno pridobljeni ter če so bila spoštovana splošna pravna načela in postopkovna pravila glede dokaznega bremena in izvajanja dokazov, je samo Splošno sodišče pristojno presojati vrednost dokazov, ki so mu bili predloženi. Presoja teh dejstev in dokazov, razen ob njihovem izkrivljanju, torej ni pravno vprašanje, ki bi bilo predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe (sodbi z dne 28. maja 1998, Deere/Komisija, C‑7/95 P, EU:C:1998:256, točka 22, in z dne 18. marca 2021, Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, točka 50 in navedena sodna praksa).
73
Ta očitek zato ni dopusten, saj družba SAS Cargo in drugi ne trdijo, da je Splošno sodišče v tej točki 110 izpodbijane sodbe izkrivilo sporni sklep.
74
Na drugi strani, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi trdijo, da točka 1008 obrazložitve spornega sklepa ni pravilna, zadostuje ugotovitev, da te trditve niso usmerjene zoper izpodbijano sodbo, katere izpodbijani odlomki te točke obrazložitve sploh ne omenjajo posebej, temveč zoper sporni sklep. Zato je treba te trditve zavreči kot nedopustne (glej po analogiji sodbo z dne 29. junija 2023, TUIfly/Komisija, C‑763/21 P, EU:C:2023:528, točka 53 in navedena sodna praksa).
75
Na drugem mestu je treba navesti, da je Splošno sodišče, kot je navedeno v točki 111 izpodbijane sodbe, v točkah od 112 do 114 te sodbe odgovorilo na trditve družbe SAS Cargo in drugih v zvezi z nerazkritimi dokumenti, na katere naj bi se oprla Komisija, ne da bi ti dokumenti nujno izvirali od drugih prevoznikov, na katere je bilo naslovljeno obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. V zvezi s tem so se družba SAS Cargo in drugi sklicevali na dokumente, ki naj bi bili uporabljeni za analizo japonske zakonodaje in sporazumov o zračnih prevozih (v nadaljevanju: ASA), ki se uporabljajo v tretjih državah, ki niso Hongkong in Japonska, ter so navedeni v točkah od 998 do 1001, 1009, 1010 in od 1013 do 1019 obrazložitve spornega sklepa.
76
Splošno sodišče je v točki 112 navedene sodbe ugotovilo, da te točke od 998 do 1001, 1009, 1010 in od 1013 do 1019 obrazložitve ne napotujejo na noben dokument iz preiskovalnega spisa in da se je Komisija v njih omejila na opis veljavnih določb japonske zakonodaje in sporazumov ASA, katerih pogodbenice so zadevne tretje države, in na ugotovitev, da ni bilo dokazano, da se s temi določbami od prevoznikov zahteva usklajevanje tarif. Splošno sodišče je navedlo tudi, da so zadevne določbe tiste, na katere so se na katere sklicevali nekateri prevozniki, ki so bili naslovniki obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, kot je razvidno iz točk 1002, 1003 in 1013 obrazložitve spornega sklepa.
77
V točki 113 navedene sodbe je Splošno sodišče navedlo, da družba SAS Cargo in drugi niso pojasnili, kako naj bi zadevni odlomki tega sklepa razkrivali obstoj enega ali več nerazkritih obremenilnih dokumentov, na katere naj bi se oprla Komisija.
78
V točki 114 navedene sodbe je Splošno sodišče dodalo, da tudi če bi družba SAS Cargo in drugi Komisiji očitali, da jim ni omogočila dostopa do besedila zadevnih pravnih določb, pravni okvir, ki se na Japonskem in v drugih zadevnih tretjih državah uporablja na področju dodatnih taks, sam po sebi ne more biti obremenilni dokaz ter da je ta informacija vsekakor načeloma javna in dostopna. Splošno sodišče je še dodalo, da jim je obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah omogočilo, da v upravnem postopku učinkovito predstavijo svoje stališče o zadevnih pravnih določbah.
79
Iz teh elementov najprej izhaja, da Splošno sodišče v teh točkah 112 in 113 ni ugotovilo, da družbi SAS Cargo in drugim ni bilo treba dostopati do dokumentov, ki jih je Komisija uporabila za oceno regulativnih predpisov Japonske in drugih tretjih držav, kot trdijo v tem očitku, temveč da odlomki spornega sklepa, na katere se sklicujejo, ne izkazujejo obstoja nerazkritih obremenilnih dokumentov, na katere naj bi se Komisija oprla v tem sklepu. Očitek, ki se nanaša na navedeni točki 112 in 113, je torej treba v delu, v katerem temelji na tej napačni razlagi izpodbijane sodbe, zavrniti kot neutemeljen.
80
Dalje, v delu, v katerem se družba SAS Cargo in drugi sklicujejo na točko 114 izpodbijane sodbe, pri čemer trdijo, da gre dejansko za obremenilne dokumente, da sodna praksa, navedena v tej točki 114, ni upoštevna in da javnost zadevnih predpisov ni dokazana, zadostuje navesti, da se te trditve nanašajo na ugotovitve Splošnega sodišča, ki so dodatne, kot je razvidno iz točk od 75 do 78 te sodbe. Zato je treba navedene trditve zavrniti kot brezpredmetne v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča, v skladu s katero očitki zoper dodatne razloge odločbe Splošnega sodišča ne morejo povzročiti razveljavitve te odločbe in so torej brezpredmetni (sodbi z dne 15. oktobra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi/Komisija, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, od C‑250/99 P do C‑252/99 P in C‑254/99 P, EU:C:2002:582, točka 537, in z dne 4. oktobra 2024, thyssenkrupp/Komisija, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, točka 263 in navedena sodna praksa).
81
Nazadnje, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi izpodbijajo točke od 558 do 561 izpodbijane sodbe, zadostuje navesti, da se je Splošno sodišče v teh točkah sklicevalo na navodilo službe za civilno letalstvo Tajske, vsebovano v dopisu, ki so ga predložili družba SAS Cargo in drugi tako v upravnem postopku kot pred Splošnim sodiščem. Družba SAS Cargo in drugi pa ne navajajo nobene pravne trditve, s katero bi pojasnili, zakaj bi se s to ugotovitvijo lahko izkazalo, da je Splošno sodišče pri presoji trditev, ki so mu jih v zvezi z domnevnimi obremenilnimi dokazi predstavili družba SAS Cargo in drugi, v točkah od 103 do 115 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo.
82
V skladu s členom 256(1), drugi pododstavek, PDEU, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije ter člena 168(1)(d) in člena 169(2) Poslovnika Sodišča pa izhaja, da je treba v pritožbi natančno navesti izpodbijane elemente sodbe, katere razveljavitev se predlaga, in pravne trditve, s katerimi se specifično utemeljuje ta predlog, sicer pritožba oziroma zadevni pritožbeni razlog nista dopustna. Tako elementi pritožbe, ki ne vsebujejo nobene utemeljitve, katere namen je natančno opredeliti napačno uporabo prava v izpodbijani sodbi, ne izpolnjujejo te zahteve in jih je treba zavreči kot nedopustne (sodba z dne 4. oktobra 2024, Ferriere Nord/Komisija, C‑31/23 P, EU:C:2024:851, točki 51 in 52 ter navedena sodna praksa).
83
Očitek, ki se nanaša na te točke od 558 do 561, zato ni dopusten.
84
Na tretjem mestu je treba spomniti, da obveznost obrazložitve, ki jo ima Splošno sodišče na podlagi člena 36 Statuta Sodišča Evropske unije v povezavi s členom 53, prvi odstavek, tega statuta, temu sodišču nalaga, da jasno in nedvoumno navede razlogovanje, ki mu je sledilo, tako da se lahko zadevne osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejetega sklepa in da lahko Sodišče opravi sodni nadzor (sodbi z dne 11. aprila 2013, Mindo/Komisija, C‑652/11 P, EU:C:2013:229, točka 29, in z dne 26. septembra 2024, Covestro Deutschland in Nemčija/Komisija, C‑790/21 P in C‑791/21 P, EU:C:2024:792, točka 113 in navedena sodna praksa).
85
Vendar ta obveznost Splošnega sodišča ne zavezuje k obrazložitvi, ki bi izčrpno in drugemu za drugim sledila vsem razlogovanjem strank v sporu. Obrazložitev je torej lahko implicitna, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, na katere se je oprlo Splošno sodišče, Sodišču pa, da ima na voljo dovolj elementov za nadzor v okviru pritožbe (sodbi z dne 7. januarja 2004, Aalborg Portland in drugi/Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, EU:C:2004:6, točka 372, in z dne 26. septembra 2024, Covestro Deutschland in Nemčija/Komisija, C‑790/21 P in C‑791/21 P, EU:C:2024:792, točka 114 in navedena sodna praksa).
86
Iz točk od 103 do 109 izpodbijane sodbe pa je razvidno, da je Splošno sodišče odgovorilo na trditve družbe SAS Cargo in drugih, da bi jim Komisija morala omogočiti dostop do odgovorov drugih naslovnikov obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, na katere so se sklicevali in ki se nanašajo na japonske predpise. Kot je navedeno v tej točki 103, so se te trditve nanašale zlasti na točko 1011 obrazložitve spornega sklepa, ki se nanaša prav na odgovore, ki so jih na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah predložili družba Japan Airlines in drugi prevozniki v zvezi z dodatno takso za gorivo za lete s krajem odhoda iz Japonske. Ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točkah 84 in 85 te sodbe, torej zatrjevana kršitev obveznosti, ki naj bi jo storilo Splošno sodišče, ni dokazana.
87
Iz navedenega izhaja, da je treba prvi del prvega pritožbenega razloga zavreči kot delno nedopusten in zavrniti kot delno neutemeljen.
Drugi del: razbremenilni dokazi
– Trditve strank
88
Družba SAS Cargo in drugi navajajo, da so pred Splošnim sodiščem zatrjevali kršitev njihove pravice do obrambe, ker jim Komisija ni predložila morebitnih razbremenilnih dokumentov, ki jih je prejela po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, zlasti odgovorov drugih prevoznikov na to obvestilo in stališč drugih naslovnikov obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, predloženih Splošnemu sodišču v okviru njihovih tožb zoper prvotni sklep. Splošno sodišče naj bi s tem, da je zavrnilo te trditve, napačno uporabilo pravo.
89
Na prvem mestu, Splošno sodišče naj bi v točki 123 izpodbijane sodbe ugotovilo, da se načelo, ki izhaja iz njegove sodbe z dne 29. junija 1995, Solvay/Komisija (T‑30/91, EU:T:1995:115), v skladu s katerim Komisija ne more sama odločiti, ali je neki dokument koristen za obrambo, ne uporablja za dokaze, pridobljene po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah. Sodba, ki jo je Splošno sodišče v zvezi s tem navedlo, in sicer sodba Splošnega sodišča z dne 16. junija 2011, Heineken Nederland in Heineken/Komisija (T‑240/07, EU:T:2011:284), pa naj ne bi izključevala, da se dostop odobri, kadar je to potrebno za spoštovanje načela enakosti orožij. Pravica do dobrega upravljanja in pravica do poštenega sojenja, določeni v členih 41 in 47 Listine, naj bi od organov pregona zahtevali, da posredujejo vse upoštevne dokaze, s katerimi razpolagajo. Za ugotovitev, ali je treba odobriti dostop do dokazov, naj bistveno vprašanje ne bi bilo, kdaj so bili vključeni v spis Komisije, ampak le, ali bi lahko koristili obrambi. Pritožnice se v zvezi s tem sklicujejo na dejstvo, da je treba pravicam, podeljenim z Listino, priznati enak obseg kot enakovrednim pravicam, zagotovljenim z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisano 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP). Sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice pa naj bi zahtevala, da organi pregona posredujejo vse upoštevne dokaze, s katerimi razpolagajo, obremenilne in razbremenilne, tudi če menijo, da niso upoštevni.
90
Na drugem mestu, sklicevanje v točki 117 izpodbijane sodbe na sodbo Splošnega sodišča z dne 12. julija 2011, Hitachi in drugi/Komisija (T‑112/07, EU:T:2011:342), naj ne bi bilo upoštevno, saj so bile v navedeni sodbi obravnavane „trditve“, ki so jih navedli drugi naslovniki obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, medtem ko naj bi družba SAS Cargo in drugi zahtevali dostop do „podatkov“ drugih prevoznikov. Razbremenilni dokazi enega prevoznika naj bi zelo verjetno razbremenili tudi druge prevoznike, kot naj bi Komisija priznala z razkritjem nekaterih dokazov iz obdobja po tem obvestilu.
91
Na tretjem mestu, Splošno sodišče naj bi v točkah od 118 do 122 izpodbijane sodbe izkrivilo dokaze in naj ne bi odgovorilo na njihove trditve, ker je ugotovilo, da družba SAS Cargo in drugi niso predložili nobenega prima facie dokaza o koristnosti zahtevanih dokumentov za postopek. Vendar naj bi bili taki prima facie dokazi navedeni v tožbi in repliki pred Splošnim sodiščem v zvezi z ravnanjem zveze WOW, praksami v tretjih državah, internimi ugibanji drugih prevoznikov o družbi SAS Cargo in drugih ter o različnih lokalnih praksah ter z vertikalnimi sporazumi o zmogljivosti in z njimi povezanimi elektronskimi sporočili, imenovanimi „Spoštovani partnerji“. Teh elementov naj Splošno sodišče večinoma ne bi preučilo.
92
Natančneje, kar zadeva ta elektronska sporočila, naj bi Splošno sodišče v točkah od 476 do 487 izpodbijane sodbe zavrnilo verjetno pojasnilo družbe SAS Cargo in drugih, da je družba Lufthansa letalskim družbam, ki so bile njene stranke, ta elektronska sporočila poslala brez njihove zahteve in enostransko, tako da naj bi Splošno sodišče navedena elektronska sporočila obravnavalo kot obremenilne dokaze. Vendar naj bi Splošno sodišče v povezani zadevi, v kateri je bila izdana sodba Splošnega sodišča z dne 30. marca 2022, Latam Airlines Group in Lan Cargo/Komisija (T‑344/17, EU:T:2022:185), v točki 512 navedene sodbe ta elektronska sporočila obravnavalo kot razbremenilne dokaze. Tako naj bi Splošno sodišče kršilo načelo, v skladu s katerim mora imeti sodba, vključno z njeno obrazložitvijo, učinek erga omnes. Enake dokaze naj bi bilo treba presojati enako, ne glede na zadevo.
93
Na četrtem mestu, kar zadeva dokaze, ki so jih predložili neobtoženi prevozniki, naj bi Splošno sodišče v točki 121 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo oziroma, podredno, naj svojega sklepa ne bi obrazložilo, ker je ugotovilo, da trditve družbe SAS Cargo in drugih temeljijo na „zelo splošnih ugibanjih“. Dejansko naj bi družba SAS Cargo in drugi predložili specifične dokaze o tem, da sta odgovora družbe Air Canada in določenega drugega prevoznika v delu, v katerem se nanašata nanje, vsebovala razbremenilne dokaze ali, drugače povedano, prima facie dokaze, da naj bi bili ti dokumenti koristni za njihovo obrambo. Splošno sodišče naj bi torej kršilo načelo enakosti orožij in pravico do obrambe. Družba SAS Cargo in drugi napotujejo zlasti na točki 477 in 478 izpodbijane sodbe, v katerih naj bi se Splošno sodišče oprlo na elektronska sporočila med družbo Lufthansa in drugim prevoznikom kot obremenilen dokaz proti družbi SAS Cargo in drugim. Družba Lufthansa pa naj ne bi bila obtožena. Poleg tega naj družba SAS Cargo in drugi ne bi mogli dostopati do razlogov obrambe in dokazov, ki jih je predložila družba Lufthansa, kar naj bi močno kazalo na zavrnitev dostopa do razbremenilnih dokazov. Splošno sodišče naj ne bi pojasnilo razlogov, zakaj naj ta prima facie dokaz ne bi bil zadosten, in naj se ne bi izreklo o vseh predloženih prima facie dokazih.
94
Na petem mestu, Splošno sodišče naj bi v točki 118 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da bi dostop do potencialno razbremenilnih dokazov po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah družbi SAS Cargo in drugim omogočil, da bi imeli korist od večjih prizadevanj in obsežnejših sredstev, ki so jih, odvisno od primera, vložili drugi prevozniki. Sredstva osebe naj ne bi smela vplivati na njeno pravico do obrambe. Sodna praksa naj bi določala le, da trditev iz drugih odgovorov na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ni mogoče šteti za razbremenilne.
95
Komisija trdi, da ta del delno ni dopusten in delno ni utemeljen.
– Presoja Sodišča
96
V zvezi z neposredovanjem domnevno razbremenilnega dokumenta iz ustaljene sodne prakse izhaja, da mora zadevno podjetje, da bi dokazalo, da je bila njegova pravica do obrambe kršena, dokazati le, da je nerazkritje tega dokumenta lahko vplivalo na potek postopka in vsebino sklepa Komisije na način, ki je zanj škodljiv. Za podjetje tako zadostuje, če dokaže, da bi lahko navedene razbremenilne dokumente uporabilo pri svoji obrambi, in sicer, da bi, če bi se nanj lahko oprlo v upravnem postopku, lahko navedlo dokaze, ki ne bi bili v skladu z ugotovitvami, do katerih je v tej fazi prišla Komisija, in bi lahko tako kakor koli vplivali na njeno presojo v morebitnem sklepu, vsaj glede teže in trajanja njemu očitanega ravnanja, in s tem na višino globe. Zadevno podjetje mora torej dokazati, prvič, da ni imelo dostopa do nekaterih razbremenilnih dokazov, in drugič, da bi jih lahko uporabilo pri svoji obrambi (glej v tem smislu sodbi z dne 1. julija 2010, Knauf Gips/Komisija, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, točki 23 in 24, in z dne 14. maja 2020, NKT Verwaltung in NKT/Komisija, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, točka 265 in navedena sodna praksa).
97
V obravnavani zadevi je treba na prvem mestu navesti, da je Splošno sodišče, kot trdijo družba SAS Cargo in drugi, v točki 123 izpodbijane sodbe navedlo, da se ti zaman sklicujejo na sodbo Splošnega sodišča z dne 29. junija 1995, Solvay/Komisija (T‑30/91, EU:T:1995:115), saj je Splošno sodišče v točki 254 sodbe z dne 16. junija 2011, Heineken Nederland in Heineken/Komisija (T‑240/07, EU:T:2011:284), že razsodilo, da se ugotovitev, da Komisija ne more sama odločiti, kateri dokumenti so koristni za obrambo zadevnega podjetja, nanaša na dokumente iz spisa Komisije in se ne more uporabiti za odgovore drugih zadevnih strank na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga je poslala Komisija.
98
Družba SAS Cargo in drugi pa s trditvijo, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da je Komisija upravičeno opravila prvo presojo potencialno razbremenilnih dokazov iz odgovorov drugih udeležencev pri omejevalnem sporazumu na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v bistvu zahtevajo pravico do popolnega in samodejnega dostopa do teh odgovorov. Kot pa je Sodišče že razsodilo, taka pravica ne obstaja. Ker mora namreč podjetje, ki zatrjuje kršitev svoje pravice do obrambe, biti tisto, ki mora zagotoviti prvi indic glede koristnosti takih dokumentov, ki mu jih Komisija ni posredovala, za svojo obrambo, ni mogoče šteti, da je Komisija zgolj s tem, da ni omogočila popolnega in samodejnega dostopa do odgovorov drugih udeležencev pri omejevalnem sporazumu na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, kršila pravico podjetja do obrambe (glej v tem smislu sodbi z dne 28. novembra 2019, Brugg Kabel in Kabelwerke Brugg/Komisija, C‑591/18 P, EU:C:2019:1026, točka 40, in z dne 14. maja 2020, NKT Verwaltung in NKT/Komisija, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, točke 259, 260 in 265).
99
V zvezi s tem je treba navesti, da sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice, na katero se sklicujejo družba SAS Cargo in drugi, ne vzpostavlja pravice do popolnega in samodejnega vpogleda v spis v upravnem postopku. Družba SAS Cargo in drugi nikakor ne pojasnjujejo, kako bi lahko ta sodna praksa ovrgla pristop Komisije, ki v zvezi z dokumenti, ki jih je prejela po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, zagotavlja prav dostop do teh dokumentov, kadar lahko ti pomenijo nove obremenilne ali razbremenilne dokaze (glej po analogiji sodbo z dne 14. maja 2020, NKT Verwaltung in NKT/Komisija, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, točki 268 in 269).
100
Prvi očitek tega dela torej ni utemeljen.
101
Na drugem mestu, v zvezi z očitkom, ki se nanaša na točko 117 izpodbijane sodbe, je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče v njej navedlo, da se družba SAS Cargo in drugi v veliki meri opirajo le na to, da so nekateri obtoženi prevozniki oziroma prevozniki, ki so bili naslovniki obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, v svojih odgovorih na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ali v svojih stališčih pred Splošnim sodiščem navajali enake trditve kot oni. Splošno sodišče je navedlo, da taki preudarki ne morejo ustrezno izkazovati obstoja razbremenilnih dokazov, pri čemer se je v zvezi s tem sklicevalo na točki 43 in 44 svoje sodbe z dne 12. julija 2011, Hitachi in drugi/Komisija (T‑112/07, EU:T:2011:342).
102
Iz sodne prakse, na katero je bilo opozorjeno že v točki 96 te sodbe, pa izhaja, da mora zadevno podjetje v zvezi z neposredovanjem razbremenilnega dokumenta dokazati, da je lahko njegovo nerazkritje v njegovo škodo vplivalo na potek postopka in na vsebino sklepa Komisije. Zato ni mogoče šteti, da so družba SAS Cargo in drugi s splošnimi trditvami, ki so jih družba SAS Cargo in drugi podali pred Splošnim sodiščem in na katere je Splošno sodišče opozorilo v točki 117 izpodbijane sodbe, to obveznost izpolnili.
103
Očitek zoper točko 117 izpodbijane sodbe zato ni utemeljen.
104
Na tretjem mestu, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče v točkah od 118 do 122 izpodbijane sodbe izkrivilo dokaze in ni odgovorilo na njihove trditve, je treba navesti, da družba SAS Cargo in drugi ne grajajo pravnega merila iz te točke 118, na katero je bilo v bistvu opozorjeno v prejšnji točki te sodbe, ampak to, kako je Splošno sodišče uporabilo to merilo.
105
V zvezi s tem se je Splošno sodišče v točki 119 izpodbijane sodbe sklicevalo na dokumente, na katerih temelji izjava Komisije v njenem sklepu z dne 4. julija 2005 v zadevi COMP/M.3770 – Lufthansa/Swiss (UL 2005, C 204, str. 3) glede zveze WOW in je v bistvu navedlo, da se Komisija nanje ni oprla v okviru postopka, v katerem je bil sprejet sporni sklep. V točki 120 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče preučilo tudi elemente, ki naj bi potrjevali obstoj sporazumov o zmogljivosti med družbo Lufthansa in naslovniki več elektronskih sporočil, ki jih je ta poslala v zvezi s prilagoditvijo višine njene dodatne takse za gorivo. V tem okviru je Splošno sodišče navedlo, da so družba SAS Cargo in drugi v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah že navedli trditev v zvezi s tem, da so že na podlagi elementov iz preiskovalnega spisa imeli na voljo seznam prevoznikov, ki so sklenili pogodbo o nakupu zmogljivosti z družbo Lufthansa, in da je Komisija že zavrnila njihovo trditev v točki 797 obrazložitve spornega sklepa. Iz tega je Splošno sodišče sklepalo, da družba SAS Cargo in drugi niso dokazali, da bi jim posredovanje teh dokazov lahko koristilo v okviru njihove obrambe.
106
Splošno sodišče je v točki 121 izpodbijane sodbe preučilo še trditve družbe SAS Cargo in drugih v zvezi z dokazi, ki naj bi jih predložili neobtoženi prevozniki, da naj bi bili ti dokazi lahko predloženi kot razbremenilni za njihovo obrambo, ker so sporni stiki, ki so bili v okviru izpodbijanega sklepa očitani družbi SAS Cargo in drugim, zadevali neobtožene prevoznike. V zvezi s tem je Splošno sodišče ugotovilo, da so družba SAS Cargo in drugi uporabili „zelo splošna ugibanja“ in da zaradi svoje splošnosti domneva, ki jo navajajo, ne more biti dovolj natančen pokazatelj obstoja razbremenilnih dokazov v odgovorih navedenih prevoznikov. V točki 122 navedene sodbe je Splošno sodišče dodalo, da enako velja za njihovo trditev, da so njihovi zaposleni udeleženi le pri „majhnem deležu“ zadevnih ravnanj, zato naj bi drugi obtoženi prevozniki razpolagali z dokazi v zvezi z večino navedenih ravnanj.
107
Ugotoviti je torej treba, da želijo družba SAS Cargo in drugi s svojim očitkom v točkah od 119 do 122 izpodbijane sodbe dejansko izpodbijati presoje dejstev in dokazov, ki jih je Splošno sodišče opravilo v teh točkah. Morebitna upoštevnost in dokazna vrednost domnevnih razbremenilnih dokazov sta namreč očitno dejanske narave, tako da kot taki nista predmet nadzora Sodišča (sodba z dne 19. decembra 2012, Heineken Nederland in Heineken/Komisija, C‑452/11 P, EU:C:2012:829, točka 28 in navedena sodna praksa). Ta očitek zato ni dopusten.
108
V zvezi s tem ni mogoče šteti, kot trdijo tudi družba SAS Cargo in drugi, da je Splošno sodišče v teh točkah od 119 do 122 izkrivilo dokaze in da ni odgovorilo na njihove trditve. Po eni strani gre za tako izkrivljenje, če se brez upoštevanja novih dokazov ugotovi, da je presoja obstoječih dokazov očitno napačna ali očitno v nasprotju z njihovim besedilom. Takšno izkrivljanje pa mora biti očitno razvidno iz listin spisa, ne da bi bilo treba na novo presojati dejstva in dokaze. Poleg tega, če pritožnik zatrjuje, da je Splošno sodišče izkrivilo dokaze, mora natančno opredeliti dokaze, ki naj bi jih to izkrivilo, in dokazati napake pri analizi, ki naj bi po njegovem mnenju Splošno sodišče pripeljale do tega izkrivljanja (glej v tem smislu sodbi z dne 26. septembra 2024, JCDecaux Street Furniture Belgium/Komisija, C‑710/22 P, EU:C:2024:787, točka 63, in z dne 22. maja 2025, Luossavaara‑Kiirunavaara/Komisija, C‑621/23 P, EU:C:2025:368, točka 108 in navedena sodna praksa).
109
Trditve, navedene v točki 91 te sodbe, pa glede na te zahteve ne zadostujejo za dokaz zatrjevanih izkrivljanj, saj družba SAS Cargo in drugi zlasti niso navedli, zakaj naj bi bila presoja Splošnega sodišča v izpodbijani sodbi očitno napačna.
110
Po drugi strani ob upoštevanju sodne prakse, na katero je bilo že opozorjeno v točkah 84 in 85 te sodbe, ni mogoče šteti, da je Splošno sodišče s tem, da je, kot je to storilo v točkah od 119 do 122 izpodbijane sodbe, zavrnilo trditve, ki so mu jih predložili družba SAS Cargo in drugi, kršilo obveznost obrazložitve.
111
Na četrtem mestu, zadostuje navesti, da družba SAS Cargo in drugi s trditvami, navedenimi v točki 93 te sodbe, ponovno izpodbijajo točko 121 izpodbijane sodbe, pri čemer navajajo trditve, podobne tistim, ki so bile zavrnjene že v točkah od 104 do 110 te sodbe. Tako je treba te trditve zavreči kot delno nedopustne in zavrniti kot delno neutemeljene.
112
Na petem mestu, ker se trditve, navedene v točki 94 te sodbe, nanašajo le na drugi stavek točke 118 izpodbijane sodbe, ki je, kot je navedeno v izrazu „poleg tega“, dodaten razlog, so v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 80 te sodbe, brezpredmetne.
113
Iz navedenega izhaja, da je treba drugi del prvega pritožbenega razloga zavreči kot delno nedopusten ter zavrniti kot delno brezpredmeten in delno neutemeljen ter zato prvi pritožbeni razlog zavrniti v celoti.
Drugi pritožbeni razlog: pravica do izjave v zvezi z merilom opredeljenih učinkov
114
Drugi pritožbeni razlog družbe SAS Cargo in drugih je sestavljen iz treh delov. S prvim delom družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da to, da se je Komisija v spornem sklepu oprla na merilo opredeljenih učinkov, ne da bi bilo to merilo navedeno v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, ne pomeni kršitve njihove pravice do izjave. Z drugim delom družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da so bili dokazi, navedeni v tem sklepu za utemeljitev uporabe tega merila, dovolj predstavljeni že v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah. S tretjim delom družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da njihov odgovor na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah dokazuje, da je bila njihova pravica do obrambe spoštovana.
Prvi del: potreba po sklicevanju na merilo opredeljenih učinkov v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah
– Trditve strank
115
Družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče v točki 140 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da Komisija s tem, da se je pri ugotavljanju svoje pristojnosti oprla na merilo opredeljenih učinkov, ni navedla novih očitkov niti ni spremenila vsebine očitkov iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah. V skladu s sodno prakso naj bi se zahtevalo, da obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah vsebuje dejstva, ki se očitajo naslovniku, in tudi njihovo opredelitev. Ker pa naj bi Splošno sodišče v tej točki 140 priznalo, da v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni bilo sklica na merilo opredeljenih učinkov, naj ne bi moglo brez napake ugotoviti, da okoliščina, da to merilo ni posebej obravnavano v upravnem postopku, ni pomembna in ne pomeni kršitve njihove pravice do obrambe. Komisija naj bi morala vsaj sprejeti obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki dopolnjuje obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah iz leta 2007, in organizirati novo zaslišanje, saj je svojo analizo bistveno spremenila.
116
V nasprotju s tem, kar naj bi trdila Komisija, naj bi družba SAS Cargo in drugi v točki 34 tožbe pred Splošnim sodiščem navedli trditev, ki se nanaša na napako pri „opredelitvi dejanskega stanja“, in sicer trditev, da v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni navedeno, da se je Komisija nameravala opreti na dejstva, da bi dokazala „takojšnje, znatne ali predvidljive učinke“ ali uporabila merilo opredeljenih učinkov. Družba SAS Cargo in drugi prav tako trdijo, da jim pritožbe ni treba oblikovati enako kot njihovo tožbo.
117
Komisija odgovarja, da ta del na podlagi člena 170 Poslovnika Sodišča ni dopusten. Družba SAS Cargo in drugi naj namreč pred Splošnim sodiščem ne bi trdili, da bi jim morala Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah predstaviti merilo opredeljenih učinkov „z opredelitvijo dejstev“, ampak le, da je analiza Komisije temeljila na dejanskih ugotovitvah, ki jim niso bile posredovane, da v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni bilo navedeno, da se je Komisija nameravala opreti na dejstva, ki so bila naknadno navedena v točki 1045 obrazložitve spornega sklepa, in da na te trditve niso imeli možnosti odgovoriti. Ta del naj nikakor ne bi bil utemeljen.
– Presoja Sodišča
118
V skladu s členom 170(1), drugi stavek, Poslovnika Sodišča pritožba ne more spreminjati predmeta spora pred Splošnim sodiščem. Tako je pristojnost Sodišča v okviru preizkusa pritožbe omejena na presojo pravne rešitve, ki je bila podana glede razlogov, o katerih se je razpravljalo na prvi stopnji. Stranka torej razloga, ki ga ni navedla pred Splošnim sodiščem, ne more prvič navesti pred Sodiščem, saj bi se ji s tem sicer dopustilo, da Sodišču, katerega pristojnost v pritožbenem postopku je omejena, predloži širši spor od tistega, o katerem je odločalo Splošno sodišče (sodbi z dne 14. oktobra 2010, Deutsche Telekom/Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, točka 34, in z dne 2. februarja 2023, Španija in drugi/Komisija, C‑649/20 P, C‑658/20 P in C‑662/20 P, EU:C:2023:60, točka 29 in navedena sodna praksa).
119
Vendar lahko pritožnik vloži pritožbo, v kateri se pred Sodiščem sklicuje na razloge in trditve, ki izhajajo iz izpodbijane sodbe in s katerimi izpodbija njeno utemeljenost (sodbi z dne 29. novembra 2007, Stadtwerke Schwäbisch Hall in drugi/Komisija, C‑176/06 P, EU:C:2007:730, točka 17, in z dne 2. februarja 2023, Španija in drugi/Komisija, C‑649/20 P, C‑658/20 P in C‑662/20 P, EU:C:2023:60, točka 30 in navedena sodna praksa).
120
V obravnavani zadevi iz izpodbijane sodbe, zlasti iz njene točke 133, sicer ne izhaja, da bi družba SAS Cargo in drugi pred Splošnim sodiščem navedli očitek v zvezi z neobstojem pravne opredelitve merila opredeljenih učinkov v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah. Poleg tega družba SAS Cargo in drugi ne trdijo, da je Splošno sodišče v navedeni sodbi izkrivilo trditve, ki so mu jih predložili.
121
Vendar je, kot družba SAS Cargo in drugi trdijo v okviru tega dela, iz točke 34 njihove tožbe na prvi stopnji razvidno, da so pred Splošnim sodiščem trdili, da v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni navedeno, da se je Komisija nameravala opreti na dejanske ugotovitve iz teh ugotovitev o možnih kršitvah, ki jih poleg tega izpodbijajo, da bi „ugotovila ‚takojšnje, znatne ali predvidljive učinke‘“ ali „uporabila merilo učinkov“.
122
Res je, da družba SAS Cargo in drugi s tem niso izrecno trdili, da Komisija ni pravno opredelila podlage za svojo mednarodno pristojnost. Vendar je Splošno sodišče v točki 140 izpodbijane sodbe ugotovilo, da med strankami ni sporno, da se obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – drugače kot izpodbijani sklep – ne sklicuje na merilo opredeljenih učinkov, v točki 145 navedene sodbe pa, da okoliščina, da se o tem merilu ni posebej razpravljalo v upravnem postopku, ni pomembna za presojo spoštovanja njihove pravice do obrambe glede na elemente, ki jih je navedlo v točkah od 140 do 144 navedene sodbe.
123
V teh okoliščinah in ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točki 119 te sodbe, je treba ugovor nedopustnosti, ki ga je podala Komisija, zavrniti in ta del pritožbenega razloga vsebinsko preučiti.
124
V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je spoštovanje pravice do obrambe v vseh postopkih, ki se lahko končajo s sankcijami, zlasti globami ali periodičnimi denarnimi kaznimi, temeljno načelo prava Unije, ki ga je treba v celoti upoštevati (glej v tem smislu sodbi z dne 13. februarja 1979, Hoffmann‑La Roche/Komisija, 85/76, EU:C:1979:36, točka 9, in z dne 16. junija 2022, Quanta Storage/Komisija, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, točka 61 in navedena sodna praksa).
125
V zvezi s tem Uredba št. 1/2003 določa, da se strankam pošlje obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v katerem morajo biti jasno navedeni vsi bistveni elementi, na katere se Komisija opira v tej fazi postopka. Tako obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah je procesno jamstvo, s katerim se izvaja temeljno načelo prava Unije, ki zahteva spoštovanje pravice do obrambe v vseh postopkih, ki bi lahko pripeljali do izreka sankcije. To načelo zlasti zahteva, da obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga Komisija naslovi na podjetje, ki mu namerava naložiti sankcijo zaradi kršitve konkurenčnih pravil, vsebuje bistvene elemente v zvezi s tem podjetjem, kot so očitano ravnanje, opredelitev tega ravnanja, teža in trajanje domnevne kršitve ter dokazi, na katere se opira Komisija, da bi navedeno podjetje lahko v upravnem postopku, uvedenem zoper njega, učinkovito navajalo svoje trditve (glej v tem smislu sodbi z dne 29. junija 2006, Showa Denko/Komisija, C‑289/04 P, EU:C:2006:431, točka 69, in z dne 16. junija 2022, Quanta Storage/Komisija, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, točka 62 in navedena sodna praksa).
126
V obravnavani zadevi je Splošno sodišče v točki 141 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija že v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah navedla, da namerava ugotoviti kršitev člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP v zvezi z vstopnimi povezavami. V zvezi s tem je Splošno sodišče navedlo, da je Komisija v točki 129 obrazložitve obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah tako ugotovila, da „kršitev zajema storitve prevoza tovora v [Uniji]/EGP in v Švici ter v zvezi s povezavami med letališči [Unije]/EGP in tretjih držav po vsem svetu v obeh smereh“. Poleg tega je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija v točki 1430 obrazložitve obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah navedla, da so bile „vse protikonkurenčne dejavnosti, ki so vključevale vsakega od udeležencev, del skupnega cilja, in sicer dogovoriti se o cenah ali vsaj odpraviti negotovost glede cen na trgu prevoza tovora v EGP, vključno s povezavami med letališči EGP in tretjimi državami“.
127
Splošno sodišče je v točki 142 izpodbijane sodbe dodalo, da je Komisija prav tako že v fazi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah utemeljila svojo pristojnost za ugotovitev kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP v zvezi z vstopnimi povezavami. V zvezi s tem je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija v točki 1390 obrazložitve tega obvestila navedla, da je „pristojna za uporabo člena [101 PDEU] za dogovore o zračnem prometu med letališči [Unije] in tretjimi državami, ki so lahko prizadeli trgovino med državami članicami“. Poleg tega je Splošno sodišče navedlo, da je Komisija v točki 1394 obrazložitve navedenega obvestila dodala, da je prav tako „pristojna za uporabo člena 53 Sporazuma EGP […] za dogovore o zračnem prometu med letališči [EGP] in tretjimi državami, ki so lahko prizadeli trgovino med državami članicami in državami pogodbenicami Sporazuma EGP ali med državami pogodbenicami Sporazuma EGP“.
128
Splošno sodišče je poleg tega v točki 147 navedene sodbe ugotovilo, da so bila vsa dejstva, na katerih temeljita točki 1045 in 1046 obrazložitve spornega sklepa, vsebovana v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah.
129
Iz tega sledi, da Komisija s tem, da je v spornem sklepu ugotovila, da sporni omejevalni sporazum zajema ravnanja, povezana s prodajo v državah, ki niso niti v Uniji niti v EGP, tega sklepa ni oprla na ugotovitve o možnih kršitvah, v zvezi s katerimi družba SAS Cargo in drugi niso mogli uveljavljati svojih trditev, s čimer je kršila obveznost, navedeno v točki 125 te sodbe. Ob upoštevanju elementov, ki jih je Komisija navedla v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, kot jih je Splošno sodišče navedlo v točkah 141, 142 in 147 izpodbijane sodbe, in za katere družba SAS Cargo in drugi ne trdijo, da se z njimi izkrivlja to obvestilo, namreč družba SAS Cargo in drugi niso mogli prezreti, da jim bo Komisija očitala kršitev člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP v zvezi s temi ravnanji.
130
Poleg tega opredelitev natančnega pravnega merila, na podlagi katerega Komisija meni, da lahko utemelji svojo mednarodno pristojnost za uporabo člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP za protikonkurenčna ravnanja, ki so se zgodila zunaj teh ozemelj, ne vpliva na vsebino bistvenih elementov, s katerimi lahko utemelji to pristojnost in ki jih namerava uporabiti zoper podjetje, ki ga namerava sankcionirati zaradi kršitve teh določb.
131
Zato ni mogoče šteti, da Komisija krši pravico do obrambe podjetij, na katera je naslovljeno obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, in zlasti njihovo pravico do izjave glede mednarodne pristojnosti Komisije za sankcioniranje protikonkurenčnih ravnanj, ki so se zgodila zunaj ozemlja Unije ali EGP, zgolj zato, ker v tem obvestilu izrecno ne navaja, da namerava svojo pristojnost za sankcioniranje takih ravnanj opreti na „merilo izvajanja“ ali „merilo opredeljenih učinkov“ ali na drugo pravno merilo, ki bi ga lahko glede na okoliščine štela za primerno, da lahko upraviči tako pristojnost, če – tako kot v obravnavani zadevi – v navedenem obvestilu navede, da namerava podjetja, na katera je to obvestilo naslovljeno, sankcionirati zaradi kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP zaradi takih ravnanj, in če navede bistvene elemente, ki jih pri tem namerava uporabiti.
132
Iz navedenega izhaja, da Splošno sodišče s tem, da je v točkah od 140 do 142 in 146 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija s tem, da se je v spornem sklepu za utemeljitev svoje pristojnosti za ugotovitev in sankcioniranje kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP v zvezi z vstopnimi povezavami oprla na merilo opredeljenih učinkov, družbi SAS Cargo in drugim ni pripisala odgovornosti za nove možne kršitve niti spremenila vsebine tistih, ki jih je začasno upoštevala v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, ni napačno uporabilo prava. Komisija je namreč že v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah navedla, prvič, da jih namerava sankcionirati za tako kršitev na teh povezavah, in drugič, navedla bistvene elemente, ki utemeljujejo njeno pristojnost za to.
133
Iz navedenega sledi, da je treba prvi del drugega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
Drugi del: vsebina obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah
– Trditve strank
134
Družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče v točkah 141 in 142 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da jim je bilo z obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah danih dovolj informacij v zvezi z merilom opredeljenih učinkov in da je bila zato njihova pravica do obrambe spoštovana. Odlomki tega obvestila, navedeni v točkah 141 in 142 navedene sodbe, naj bi bili zgolj trditve, ki niso podprte z dokazi. V razdelku 5.2 navedenega obvestila, ki se nanaša na pristojnost Komisije, naj ne bi bilo navedeno niti to merilo, niti njegovi sestavni elementi, niti dokazi, ki bi potrjevali, da je bilo v obravnavani zadevi izpolnjeno.
135
Poleg tega naj bi Splošno sodišče v točki 147 izpodbijane sodbe napačno in brez dodatnih pojasnil ugotovilo, da so bili dokazi, navedeni v spornem sklepu za ugotovitev merila opredeljenih učinkov, v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah dovolj predstavljeni. Tako naj bi se s pristopom Splošnega sodišča od družbe SAS Cargo in drugih zahtevalo, da ugibajo, katero pravno merilo je uporabila Komisija, in da v tem celotnem obvestilu poiščejo, ali to obvestilo vsebuje elemente, s katerimi je mogoče utemeljiti to merilo. Odlomki obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, navedeni v tej točki 147, naj ne bi vsebovali niti upoštevnih dejstev.
136
Komisija trdi, da ta del ni utemeljen.
– Presoja Sodišča
137
Na prvem mestu, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi v bistvu trdijo, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah vsebuje zadostne elemente, na podlagi katerih bi se lahko razumelo, da je Komisija nameravala ugotoviti kršitev člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP v zvezi z vstopnimi povezavami in da je bila zato njihova pravica do obrambe spoštovana, zadostuje ugotovitev, da se te trditve v bistvu ne razlikujejo od trditev, ki so jih družba SAS Cargo in drugi že navedli v utemeljitev prvega dela tega pritožbenega razloga. Zato je treba te trditve zavrniti kot neutemeljene iz istih razlogov, kot so navedeni v točkah od 124 do 133 te sodbe.
138
Na drugem mestu, v zvezi z očitkom, ki ga družba SAS Cargo in drugi navajajo zoper točko 147 izpodbijane sodbe, je treba navesti, da je Splošno sodišče v tej točki navedlo, da ti niso utemeljeno trdili, da je uporaba merila opredeljenih učinkov v točkah 1045 in 1046 obrazložitve spornega sklepa temeljila na dejstvih, ki jih Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni upoštevala.
139
V zvezi s tem je Splošno sodišče navedlo, da so bila vsa dejstva, na katerih temeljita ti točki 1045 in 1046 obrazložitve, vsebovana v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah. Tako je Splošno sodišče pojasnilo, da razlog iz navedene točke 1045 obrazložitve, ki se nanaša na učinek spornega ravnanja na potrošnike v EGP, opira na preudarke v zvezi s strukturo cen storitev prevoza tovora, posredniško vlogo špediterjev med prevozniki in pošiljatelji ter naravo enotne in trajajoče kršitve, ki so bili navedeni že v točkah 7, 104, od 1396 do 1411 in od 1434 do 1438 obrazložitve obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah. Splošno sodišče je navedlo tudi, da razlog, ki se nanaša na učinke storitev interlininga na konkurenco in je naveden v isti točki 1045 obrazložitve, temelji na preudarkih v zvezi z delovanjem sektorja prevoza tovora, navedenimi v točkah 7, 9, 102 in 105 obrazložitve tega obvestila. Glede geografskega obsega spornega omejevalnega sporazuma in vključitev vstopnih storitev prevoza tovora v enotno in trajajočo kršitev, ki sta predmet točke 1046 obrazložitve spornega sklepa, pa je Splošno sodišče ugotovilo, da sta obravnavana v točkah 3, 125, 129, 1045, 1390, 1394 in 1430 obrazložitve navedenega obvestila.
140
Zato želijo družba SAS Cargo in drugi s trditvijo, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da so bili dokazi, navedeni v spornem sklepu za ugotovitev, da je bilo merilo opredeljenih učinkov izpolnjeno, dovolj predstavljeni v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah in da odlomki iz tega obvestila ne vsebujejo upoštevnih dejstev, pri Sodišču doseči ponovno presojo vsebine obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, kot jo je Splošno sodišče navedlo v izpodbijani sodbi, ne da bi sploh zatrjevali izkrivljanje. Takšna ponovna presoja dejstev pa v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 72 te sodbe, ni v pristojnosti Sodišča v pritožbenem postopku.
141
Iz navedenega izhaja, da je treba drugi del drugega pritožbenega razloga zavreči kot delno nedopusten in zavrniti kot delno neutemeljen.
Tretji del: odgovori družbe SAS Cargo in drugih na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah
– Trditve strank
142
Družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče v točki 143 izpodbijane sodbe napačno navedlo, da spoštovanje njihove pravice do obrambe potrjujejo njihovi odgovori na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. S temi odgovori naj namreč ne bi bilo mogoče odpraviti pomanjkljivosti v tem obvestilu v zvezi z merilom opredeljenih učinkov. Točka 144 navedene sodbe naj bi bila zato napačna tudi v delu, v katerem Splošno sodišče v njej trdi, da je bilo v točkah od 1042 do 1046 obrazložitve spornega sklepa zgolj odgovorjeno na trditve družbe SAS Cargo in drugih, saj ti zadnjenavedenega merila niso nikoli obravnavali. Čeprav je res, da bi bilo trditve, navedene v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, mogoče spremeniti ali dopolniti, pa naj ne bi bilo dovoljeno spreminjati bistvenih elementov zatrjevane kršitve. Zato naj bi bili točka 145 navedene sodbe, v kateri je Splošno sodišče ugotovilo, da okoliščina, da se o merilu opredeljenih učinkov ni razpravljalo, ni pomembna, in točka 146 navedene sodbe, v kateri je Splošno sodišče ugotovilo, da pravica do obrambe družbe SAS Cargo in drugih torej ni bila kršena, prav tako napačni.
143
Komisija odgovarja, da ta del ni utemeljen.
– Presoja Sodišča
144
Zadostuje navesti, da ta del temelji na premisi, da je bilo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah pomanjkljivo, ker Komisija v njem ni izrecno navedla, da namerava svojo pristojnost za ugotavljanje in sankcioniranje kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP v zvezi z vstopnimi povezavami utemeljiti z merilom opredeljenih učinkov. Iz analize prvega dela tega pritožbenega razloga pa izhaja, da je ta premisa napačna.
145
Iz tega sledi, da je treba tretji del drugega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen in da je treba zato drugi pritožbeni razlog zavreči kot delno nedopusten in zavrniti kot delno neutemeljen.
Tretji pritožbeni razlog: uporaba merila opredeljenih učinkov
146
Tretji pritožbeni razlog družbe SAS Cargo in drugih je sestavljen iz petih delov. S prvim delom družba SAS Cargo in drugi trdijo, da izpodbijana sodba vsebuje nedoslednosti in napačne uporabe merila opredeljenih učinkov. Z drugim delom družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče s svojim razlogovanjem nezakonito nadomestilo razlogovanje, ki ga je Komisija navedla v spornem sklepu. S tretjim delom se družba SAS Cargo in drugi sklicujejo na nezakonito prevalitev dokaznega bremena. S četrtim delom družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče uporabilo napačno merilo v zvezi s takojšnjostjo učinka, ki ga je presojalo. S petim delom družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da je mogoče pristojnost Komisije za uporabo člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP za vstopne povezave ugotoviti na podlagi enotne in trajajoče kršitve.
Prvi del: nedoslednosti in napake pri uporabi merila opredeljenih učinkov
– Trditve strank
147
Družba SAS Cargo in drugi trdijo, da točke od 167 do 171, od 179 do 181, 197, 198, 203, 221, 222 in 226 izpodbijane sodbe vsebujejo nedoslednosti in napačne uporabe merila opredeljenih učinkov. Kot je Splošno sodišče navedlo v točkah 161 in 165 navedene sodbe, naj bi se z uporabo tega merila zahtevalo, da Komisija dokaže verjetne, predvidljive, takojšnje in znatne učinke. Sklicevanja Splošnega sodišča na kršitve zaradi cilja in na dokaz konkretnih učinkov, navedena v točkah 167, 170 in 171 navedene sodbe, pa naj ne bi obravnavala vprašanja, ali je Komisija dokazala, da so bili ti štirje pogoji izpolnjeni. Pojem omejevanja konkurence „zaradi cilja“ naj ne bi bil povezan z mednarodno pristojnostjo Komisije, razen če bi se priznalo, da za ugotovitev take pristojnosti nikoli ni treba dokazati protikonkurenčnih posledic.
148
Splošno sodišče naj bi moralo v zvezi s posledicami za potrošnike, ki naj bi jih ugotovilo – in sicer na eni strani zvišanje cen storitev, ki jih kupijo pošiljatelji s sedežem v EGP (v nadaljevanju: učinek na pošiljatelje), navedeno v točkah 179 in 181 izpodbijane sodbe, in na drugi strani zvišanje cen blaga, ki ga kupijo končni potrošniki v EGP (v nadaljevanju: učinek na blago), navedeno v točkah 181 in 226 navedene sodbe – preučiti, ali je vsak od teh učinkov verjeten, predvidljiv, znaten in takojšen, pri čemer sta verjetnost in predvidljivost različni merili, kot naj bi bilo navedeno v točki 51 sodbe z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632). Splošno sodišče naj v svoji analizi ne bi moglo spremeniti opisa učinka, ki ga je preučilo, da bi se merilo opredeljenih učinkov lažje izpolnilo.
149
Vendar naj bi Splošno sodišče ravnalo prav tako. V točkah od 166 do 237 izpodbijane sodbe naj Splošno sodišče ne bi niti omenilo izraza „verjetno“, razen v točkah 188 in 189 navedene sodbe, v katerih naj bi družbi SAS Cargo in drugim naložilo, da nosijo dokazno breme. Poleg tega naj Splošno sodišče ne bi dokazalo, da učinek na pošiljatelje in učinek na blago izpolnjujeta tri preostale pogoje merila opredeljenih učinkov, ampak naj bi se izmenično sklicevalo na enega ali drugega od teh učinkov in na enega ali drugega od teh pogojev. Družba SAS Cargo in drugi se v zvezi s tem sklicujejo na točke 179, 198, 203, 221 in 222 navedene sodbe. S tem pristopom naj bi se znatno zmanjšalo dokazno breme, ki ga nosi Komisija, kot naj bi bilo razvidno iz točke 180 navedene sodbe.
150
V tej točki 179 naj poleg tega ne bi bila preučena vsa upoštevna dejstva ali, podredno, naj ne bi bila obrazložena, kar naj bi privedlo do napačne uporabe merila opredeljenih učinkov in kršitve domneve nedolžnosti. Splošno sodišče naj ne bi upoštevalo nasprotnih dokazov družbe SAS Cargo in drugih v zvezi z učinkom na pošiljatelje s sedežem v EGP, ki naj bi bili redki na vstopnih povezavah, niti minimalnih dodatnih stroškov, ki jih znesek dodatnih taks pomeni za kupce s sedežem v EGP, čeprav naj bi ti elementi izključevali znatnost učinka na pošiljatelje. Točka 226 izpodbijane sodbe naj bi bila poleg tega napačna, ker naj bi se Splošno sodišče oprlo na trditev o dejanskem stanju v zvezi z učinkom na blago, ki naj bi bila povsem hipotetična in naj torej ne bi mogla dokazati obstoja znatnega in takojšnjega učinka na pošiljatelje. Ker se je Splošno sodišče oprlo zgolj na domnevo znatnosti učinka na pošiljatelje, naj bi zadostovalo, da družba SAS Cargo in drugi podajo pojasnilo, ki bi dalo drugačen pogled na dejstva, ki jih je navedla Komisija.
151
Komisija trdi, da ta del delno ni dopusten in delno ni utemeljen.
– Presoja Sodišča
152
Najprej je treba navesti, da je Splošno sodišče v točki 156 izpodbijane sodbe ugotovilo, da se je Komisija v spornem sklepu pri ugotovitvi, da je bilo merilo opredeljenih učinkov v obravnavani zadevi izpolnjeno, v bistvu oprla na tri samostojne razloge. V točki 157 navedene sodbe je Splošno sodišče navedlo, da sta prva dva razloga navedena v točki 1045 obrazložitve spornega sklepa in da se nanašata na učinke usklajevanja v zvezi z vstopnimi storitvami prevoza tovora, obravnavanega ločeno. Tako je v tej točki 157 Splošno sodišče ugotovilo, da se prvi razlog nanaša na to, da „bi lahko večji stroški zračnega prevoza v EGP in torej višje cene uvoženega blaga po svoji naravi vplivali na potrošnike v EGP“ (v nadaljevanju: učinek na cene uvoženega blaga), in da se drugi razlog nanaša na učinke usklajevanja v zvezi z vstopnimi storitvami prevoza tovora „tudi na opravljanje storitev [prevoza tovora s strani] drugih prevoznikov v EGP, med povezovalnimi vozlišči (‚hubs‘) v EGP, ki jih uporabljajo prevozniki tretjih držav, in letališči v EGP, kamor so namenjene te pošiljke in na katera prevoznik iz tretje države ne leti“. V točki 158 navedene sodbe je Splošno sodišče navedlo, da je tretji razlog naveden v točki 1046 obrazložitve spornega sklepa in se nanaša na učinke enotne in trajajoče kršitve kot celote. V točki 159 navedene sodbe je Splošno sodišče navedlo, da je treba preučiti prvi in tretji razlog, kar je storilo v točkah od 160 do 227 in od 228 do 236 izpodbijane sodbe.
153
Iz tega izhaja, da v nasprotju s tem, kar trdijo družba SAS Cargo in drugi, Splošno sodišče v točkah izpodbijane sodbe, na katere se ti sklicujejo, ni preverilo, ali so bili pogoji za obstoj opredeljenih učinkov izpolnjeni tako glede domnevnega „učinka na pošiljatelje“ kot glede domnevnega „učinka na blago“. To preverjanje je namreč Splošno sodišče opravilo le v zvezi z učinkom na cene uvoženega blaga, v zvezi s katerim so, kot je razvidno iz točke 162 izpodbijane sodbe, družba SAS Cargo in drugi trdili, da ne spada med učinke spornega ravnanja, ki jih je Komisija utemeljeno upoštevala pri uporabi merila opredeljenih učinkov.
154
Zato je treba najprej zavrniti trditev družbe SAS Cargo in drugih, da izpodbijana sodba vsebuje nedoslednosti v delu, v katerem naj bi se učinek, ki ga je Splošno sodišče preučilo, da bi ugotovilo, ali se z njim lahko utemelji mednarodna pristojnost Komisije glede na merilo opredeljenih učinkov, v njegovi analizi razlikoval, kakor tudi trditev, ki temelji na premisi, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi opredelilo dva učinka, ki naj bi ju različno analiziralo, s čimer je napačno uporabilo pravo, nezakonito prevalilo dokazno breme in kršilo obveznost obrazložitve, pri čemer ti trditvi temeljita na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe.
155
Poleg tega je treba v delu, v katerem s tem delom družba SAS Cargo in drugi na prvem mestu tudi trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker se je v točkah 167, 170 in 171 izpodbijane sodbe sklicevalo na pojem omejevanja konkurence „zaradi cilja“, čeprav naj ta pojem ne bi bil povezan z mednarodno pristojnostjo Komisije, in zato ni preverilo, ali so bili v obravnavani zadevi izpolnjeni pogoji, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti merilo opredeljenih učinkov, navesti, da so te točke del analize Splošnega sodišča iz točk od 163 do 185 navedene sodbe, ki se nanaša na presojo upoštevnosti učinka na cene uvoženega blaga, in sicer, kot je bilo že navedeno v točki 152 te sodbe, prvega od treh razlogov, na katere se je Komisija oprla v točkah 1045 in 1046 obrazložitve spornega sklepa, da bi utemeljila svojo ugotovitev, da je bilo merilo opredeljenih učinkov v obravnavani zadevi izpolnjeno.
156
V zvezi s tem je res, da je Splošno sodišče v tem okviru v točki 167 izpodbijane sodbe navedlo, da če gre za ravnanje, za katero je Komisija, kot v obravnavani zadevi, menila, da kaže določeno stopnjo škodljivosti za konkurenco na notranjem trgu ali v EGP, zaradi česar je za to ravnanje mogoče šteti, da je njegov „cilj“ omejevanje konkurence v smislu člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP, uporaba merila opredeljenih učinkov ne omogoča, da se zahteva dokaz konkretnih učinkov, ki so potrebni, da se šteje, da je „posledica“ ravnanja omejevanje konkurence v smislu teh določb.
157
Podobno je v točki 170 izpodbijane sodbe Splošno sodišče navedlo, kot je Komisija navedla v točki 917 obrazložitve spornega sklepa, da je upoštevanje konkretnih učinkov spornega ravnanja odveč, če je njegov protikonkurenčni cilj dokazan.
158
Iz tega je Splošno sodišče v točki 171 izpodbijane sodbe sklepalo, da bi bila pristojnost Komisije za ugotavljanje in sankcioniranje kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP, če bi se merilo opredeljenih učinkov razlagalo v smislu, da se zahteva dokaz o konkretnih učinkih spornega ravnanja, tudi če bi šlo za „cilj“ omejevanja konkurence, odvisna od pogoja, ki nima podlage v teh določbah.
159
Vendar iz teh točk 167, 170 in 171 ni mogoče sklepati, da je Splošno sodišče ugotovilo, da je zaradi opredelitve zadevne kršitve kot kršitve „zaradi cilja“ odveč vsakršna presoja morebitnega nastanka učinkov v EGP, na podlagi katere bi bilo mogoče ugotoviti pristojnost Komisije za uporabo člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP za ravnanja, ki so se zgodila zunaj EGP.
160
Iz skupne razlage točk od 163 do 181 izpodbijane sodbe je namreč razvidno, da je Splošno sodišče v spornih točkah izpodbijane sodbe zgolj pojasnilo, da dejstvo, da je Komisija v točki 917 obrazložitve spornega sklepa navedla, da ne bo opravila nobene presoje protikonkurenčnih posledic zadevnih protikonkurenčnih ravnanj, ne pomeni, da Komisija zaradi narave teh ravnanj ni presodila, ali so ta ravnanja imela posledice na konkurenco v Uniji ali EGP, na podlagi katerih bi bilo mogoče utemeljiti pristojnost Komisije za uporabo člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP za vstopne storitve prevoza tovora glede na merilo opredeljenih učinkov.
161
Poleg tega, kot trdijo družba SAS Cargo in drugi ter kot je Splošno sodišče v bistvu opozorilo v točkah 161 in 165 izpodbijane sodbe, iz sodne prakse izhaja, da merilo opredeljenih učinkov omogoča utemeljitev uporabe konkurenčnega prava Unije ali EGP z vidika mednarodnega javnega prava, kadar je mogoče predvideti, da bo imelo zadevno ravnanje takojšen in znaten učinek v Uniji ali EGP. V zvezi s tem za izpolnitev pogoja, ki se nanaša na zahtevo po predvidljivosti, zadošča, da se upoštevajo verjetni učinki ravnanja na konkurenco. Poleg tega za izpolnitev zahteve, da mora imeti zadevno ravnanje takojšnje učinke, zadostuje, da ima zadevno ravnanje „lahko“ takojšen učinek v Uniji ali EGP (glej v tem smislu sodbo z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, točke 49, 51 in 52).
162
Kot pa je Splošno sodišče navedlo v točki 182 izpodbijane sodbe, je v točkah od 183 do 227 izpodbijane sodbe preverilo, ali je učinek na cene uvoženega blaga izpolnjeval te pogoje, pri čemer se točke od 183 do 200 navedene sodbe nanašajo na predvidljivost tega učinka, točke od 201 do 216 navedene sodbe na njegovo znatnost, točke od 217 do 226 navedene sodbe pa se nanašajo na njegovo takojšnjost.
163
Iz teh elementov izhaja, da družba SAS Cargo in drugi Splošnemu sodišču v bistvu neutemeljeno očitajo, prvič, da se je sklicevalo na pojem omejevanja konkurence „zaradi cilja“, da bi dokazalo, da je bilo merilo opredeljenih učinkov v obravnavani zadevi izpolnjeno, in drugič, da ni preverilo, ali je dokazano, da učinek uvoženega blaga na cene izpolnjuje pogoje, na podlagi katerih je mogoče šteti, da je to merilo izpolnjeno. Trditve v tem smislu, navedene v točki 147 te sodbe, zato niso utemeljene.
164
Na drugem mestu, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi Splošnemu sodišču očitajo, da ni preučilo „verjetnosti“ učinka na cene uvoženega blaga, je treba navesti, da v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 161 te sodbe, za izpolnitev pogoja v zvezi z zahtevo po predvidljivosti zadostuje upoštevanje verjetnih učinkov ravnanja na konkurenco. Zato se zahteva po verjetnosti ne razlikuje od zahteve po predvidljivosti. Kot pa je bilo že ugotovljeno v točki 162 te sodbe, je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi dejansko preučilo predvidljivost učinka na cene uvoženega blaga. Ta trditev zato temelji na napačnem razumevanju sodne prakse družbe SAS Cargo in drugih.
165
Na tretjem mestu, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi grajajo točko 179 izpodbijane sodbe, je treba navesti, da je Splošno sodišče v tej točki ugotovilo, da špediterji te storitve naročijo predvsem kot posredniki, da bi jih združili v paket storitev, katerih namen je po definiciji organizirati integrirani prevoz blaga na ozemlje EGP v imenu pošiljateljev. Splošno sodišče je dodalo, da je iz točke 70 obrazložitve spornega sklepa razvidno, da so ti lahko zlasti kupci ali lastniki blaga, ki se prevaža, in da je torej vsaj verjetno, da imajo sedež v EGP.
166
Ugotoviti je torej treba, da ta točka 179 vsebuje le presoje dejstev, ki v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 72 te sodbe, če ni trditev o izkrivljanju, niso predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe. Trditve, s katerimi želijo družba SAS Cargo in drugi dokazati napačnost navedene točke 179, torej niso dopustne.
167
Poleg tega je treba v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi trdijo tudi, da ta točka 179 kaže na to, da je Splošno sodišče kršilo obveznost obrazložitve, navesti, da je Splošno sodišče v točki 178 izpodbijane sodbe med drugim ugotovilo, da je iz točk 14, 17 in 70 obrazložitve spornega sklepa ter iz odgovorov strank na ukrepe procesnega vodstva, ki jih je sprejelo, razvidno, da prevozniki svoje storitve prevoza tovora prodajajo izključno ali skoraj izključno špediterjem, in da se, kar zadeva vstopne storitve prevoza tovora, skoraj vsa ta prodaja opravi na odhodnem kraju zadevnih povezav zunaj EGP, kjer imajo špediterji sedež. V zvezi s tem je Splošno sodišče ugotovilo, da je iz tožbe družbe SAS Cargo in drugih razvidno, da so med 1. majem 2004 in 14. februarjem 2006 za stranke s sedežem v EGP opravili le zanemarljiv delež prodaje vstopnih storitev prevoza tovora. Ob upoštevanju teh elementov in sodne prakse, na katero je bilo že opozorjeno v točkah 84 in 85 te sodbe, ni mogoče sprejeti trditve družbe SAS Cargo in drugih, da Splošno sodišče ni upoštevalo elementov, ki so mu jih predložili, in da je kršilo obveznost obrazložitve izpodbijane sodbe.
168
Poleg tega je treba v delu, v katerem s tem očitkom družba SAS Cargo in drugi izpodbijajo presojo teh elementov, ki jo je opravilo Splošno sodišče, opozoriti, da je obveznost obrazložitve bistvena procesna zahteva, ki jo je treba razlikovati od vprašanja utemeljenosti obrazložitve, pri kateri gre za materialno zakonitost spornega akta (sodbi z dne 2. aprila 1998, Komisija/Sytraval in Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, točka 67, in z dne 4. oktobra 2024, UPL Europe in Indofil Industries (Netherlands)/Komisija, C‑262/23 P, EU:C:2024:862, točka 134 in navedena sodna praksa). Družba SAS Cargo in drugi zato ponovno in nedopustno izpodbijajo presojo dejanskega stanja, ki jo je opravilo Splošno sodišče v točki 179 izpodbijane sodbe, ne da bi mu očitali kakršno koli izkrivljanje.
169
Enako velja za trditev o kršitvi domneve nedolžnosti. Družba SAS Cargo in drugi namreč pod pretvezo očitka Splošnemu sodišču, da je kršilo to načelo, dejansko želijo doseči ponovno presojo dejstev in dokazov v zvezi z znatnostjo vpliva na ceno uvoženega blaga, ne da bi se sklicevali na njihovo izkrivljanje. Ta trditev torej v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 72 te sodbe, prav tako ni dopustna.
170
Na četrtem mestu, iz skupne razlage točk od 217 do 226 izpodbijane sodbe je razvidno, da se je Splošno sodišče v tej točki 226 omejilo na navedbo razlogov, zaradi katerih je ugotovilo, da je druga premisa, na katero so družba SAS Cargo in drugi oprli svojo trditev na obravnavi, s katero so želeli dokazati, da učinek na cene uvoženega blaga ni bil takojšen, kot se to zahteva, in v skladu s katero bi se morali ti dodatni stroški prenesti po „dolgi verigi posrednikov“, vključno s pošiljatelji, špediterji in uvozniki, da bi vplivali na „potrošnike v EGP“, napačna. Tako je v navedeni točki 226 Splošno sodišče poudarilo, da je ta druga premisa, da tudi če bi sklicevanje na „potrošnike v EGP“ v točki 1045 obrazložitve spornega sklepa vključevalo le končne potrošnike, bi ti lahko uvoženo blago kupili šele po posredovanju „dolge verige posrednikov“. V zvezi s tem je Splošno sodišče ugotovilo, da lahko končni potrošniki blago kupijo tudi neposredno pri pošiljatelju.
171
Iz teh elementov izhaja, da želijo družba SAS Cargo in drugi pod pretvezo trditve o napačni uporabi prava dejansko doseči, da bi Sodišče ponovno presodilo dejstva in dokaze, kar pa v skladu s sodno prakso, na katero je bilo že opozorjeno v točki 72 te sodbe, v okviru pritožbe ni pristojno.
172
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba prvi del tretjega pritožbenega razloga zavreči kot delno nedopusten in zavrniti kot delno neutemeljen.
Drugi del: nadomestitev obrazložitve
– Trditve strank
173
Družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče v točkah 173, od 179 do 181, od 185 do 188, 191, 193, 195, 198, 199, 204, 205, od 208 do 210, 220, od 224 do 226 in 233 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker je razlogovanje Komisije nadomestilo s svojim. V skladu s sodno prakso sodišča Unije naj Splošnemu sodišču ne bi bilo dovoljeno niti odpraviti pomanjkljivosti v obrazložitvi sklepa Komisije, niti izkriviti vsebine tega sklepa, niti upoštevati ali dodati novih dejstev glede na dejstva, ki so navedena v navedenem sklepu.
174
Prvič, učinek na pošiljatelje pa naj ne bi bil razviden iz spornega sklepa, ki naj bi bil torej izkrivljen v točkah 173, od 179 do 181, 225 in 226 izpodbijane sodbe, deloma zaradi upoštevanja novih dejstev. Natančneje, v tej točki 173 naj bi bilo navedeno, da se točka 1045 obrazložitve spornega sklepa nanaša izključno na učinek na pošiljatelje, čeprav naj bi se očitno nanašala na učinek na blago. Poleg tega naj bi navedena točka 173 za odpravo pomanjkljivosti v tem sklepu vsebovala novo dejstvo, in sicer, da je vsaj verjetno, da imajo pošiljatelji sedež v EGP. To novo dejstvo naj bi Splošnemu sodišču omogočilo, da je izpustilo fazo v verigi posrednikov med dodatnimi taksami in potrošniki v EGP, kar mu je omogočilo, da je v točkah 180 in 181 navedene sodbe ugotovilo, da so špediterji dodatne stroške prevalili neposredno na subjekt s sedežem v EGP. Navedeno novo dejstvo naj bi bilo poleg tega uporabljeno v točkah 198 in 225 navedene sodbe, da bi se dokazalo, da sta bila pogoja predvidljivosti in takojšnjosti izpolnjena.
175
Drugič, Splošno sodišče naj bi v točki 226 izpodbijane sodbe navedlo novo dejstvo v zvezi z učinkom na blago, in sicer, da lahko po njegovem mnenju končni potrošniki blago kupijo tudi neposredno pri pošiljatelju. To naj bi bila edina podlaga, ki je Splošnemu sodišču omogočila, da zavrne trditev družbe SAS Cargo in drugih, da učinek na blago ni bil takojšen, čeprav Splošno sodišče ni nikoli ugotovilo, da je Komisija takšno takojšnjost dokazala. Poleg tega naj bi bila opredelitev učinka na blago v izpodbijani sodbi drugačna od opredelitve v spornem sklepu, kar naj bi pomenilo nadaljnjo nadomestitev obrazložitve.
176
Tretjič, Splošno sodišče naj bi v točkah od 185 do 187, 193, 196, 204, 205, 209 in 210 izpodbijane sodbe napačno odpravilo pomanjkljivost v razlogovanju Komisije, ker je združilo dokaze iz točk obrazložitve, ki niso v razdelku spornega sklepa v zvezi z opredeljenimi učinki, da bi razvilo novo razlogovanje. Poleg tega naj Splošno sodišče ne bi niti kritično preučilo teh dokazov, kot naj bi bilo razvidno iz točke 209 navedene sodbe, v kateri naj bi bila navedena točka 1031 obrazložitve tega sklepa, čeprav naj ne bi v njej navedena ugotovitev temeljila na upoštevnem dokazu.
177
Četrtič, Splošno sodišče naj bi se v točki 208 izpodbijane sodbe oprlo na dokaze v zvezi z znatno naravo učinka, ki ga je analiziralo, ki jih sporni sklep ni vseboval. Splošno sodišče pa naj se ne bi moglo opreti na razlog, ki ni naveden v spornem sklepu, tudi če so dokazi, na katerih ta temelji, vsebovani v tožbi ali njenih prilogah.
178
Komisija trdi, da ta del delno ni dopusten in delno ni utemeljen.
– Presoja Sodišča
179
Iz sodne prakse res izhaja, da se obseg nadzora zakonitosti iz člena 263 PDEU razteza na vse elemente sklepov Komisije v zvezi s postopki na podlagi členov 101 in 102 PDEU, za katere Splošno sodišče zagotovi tako pravni kot dejanski poglobljen nadzor glede na razloge, ki jih je navedla tožeča stranka, in ob upoštevanju vseh elementov, ki jih je ta predložila. Vendar v okviru tega nadzora sodišča Unije nikakor ne smejo nadomestiti obrazložitve avtorja zadevnega akta s svojo obrazložitvijo (sodba z dne 4. julija 2024, Westfälische Drahtindustrie in Pampus Industriebeteiligungen/Komisija, C‑70/23 P, EU:C:2024:580, točka 38 in navedena sodna praksa).
180
Splošno sodišče torej ne sme s svojo obrazložitvijo odpraviti pomanjkljivosti v obrazložitvi izpodbijanega akta, da njegov preizkus ne bi bil povezan z nobeno presojo v tem aktu (sodba z dne 18. julija 2013, UEFA/Komisija, C‑201/11 P, EU:C:2013:519, točka 65 in navedena sodna praksa).
181
Vendar če se Splošno sodišče omeji na odgovor na trditve, navedene pred njim, in tako pojasni obrazložitev izpodbijanega akta, ni mogoče šteti, da s svojo obrazložitvijo nadomesti obrazložitev avtorja tega akta (glej v tem smislu sodbi z dne 12. junija 2014, Deltafina/Komisija, C‑578/11 P, EU:C:2014:1742, točka 56, in z dne 23. novembra 2023, Ryanair/Komisija, C‑209/21 P, EU:C:2023:905, točka 49).
182
V obravnavani zadevi je treba na prvem mestu navesti, da trditve, navedene v točki 174 te sodbe, vsaj delno temeljijo na premisi, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi opredelilo dva različna učinka, da bi preverilo, ali je Komisija v spornem sklepu zadostno dokazala, da je merilo opredeljenih učinkov izpolnjeno, med katerimi je domnevni „učinek na pošiljatelje“, ki naj v spornem sklepu ne bi bil naveden. Iz razlogov, navedenih v točkah 152 in 153 te sodbe, pa je razvidno, da je ta premisa napačna. Zato te trditve v delu, v katerem temeljijo na tem napačnem razumevanju izpodbijane sodbe, niso utemeljene.
183
V preostalem je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče v točki 173 izpodbijane sodbe navedlo, da je Komisija v točki 1045 obrazložitve spornega sklepa v bistvu menila, da je enotna in trajajoča kršitev v delu, v katerem se je nanašala na vstopne povezave, lahko povečala znesek dodatnih taks in posledično skupno ceno vstopnih storitev prevoza tovora ter da so špediterji prevalili te dodatne stroške na pošiljatelje s sedežem v EGP, ki so morali za kupljeno blago plačati višjo ceno od tiste, ki bi jim bila zaračunana, če navedene kršitve ne bi bilo.
184
V tej točki 1045 obrazložitve pa je Komisija dejansko navedla, da imajo lahko protikonkurenčna ravnanja v tretjih državah v zvezi z letalskim prevozom tovora v Unijo in EGP takojšnje, znatne in predvidljive učinke v Uniji in EGP, saj lahko večji stroški zračnega prevoza v EGP in torej višje cene uvoženega blaga po svoji naravi vplivajo na potrošnike v EGP. Poleg tega je iz točk od 178 do 180 in 196 navedene sodbe, ki napotujejo zlasti na točke 14, 17, 70 in 1031 obrazložitve spornega sklepa, razvidno, da je Splošno sodišče vlogo pošiljateljev pri določanju končne cene blaga v EGP, navedeno v točki 1045 obrazložitve spornega sklepa, preverilo na podlagi elementov iz tega sklepa.
185
Na drugem mestu, kar zadeva trditev o nadomestitvi obrazložitve v točki 226 izpodbijane sodbe, je treba navesti, da ta trditev temelji na domnevnem „učinku na blago“, ki naj bi ga upoštevalo Splošno sodišče. Iz točk 152 in 153 navedene sodbe pa izhaja, da tako kot domnevni „učinek na pošiljatelje“ ta premisa nima podlage v izpodbijani sodbi.
186
Na tretjem mestu, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi Splošnemu sodišču očitajo, da je v točkah od 185 do 187, 193, 196, 204, 205, 209 in 210 izpodbijane sodbe združilo elemente iz točk obrazložitve, ki niso v oddelku spornega sklepa, ki se nanaša na mednarodno pristojnost Komisije, je treba navesti, da z okoliščino, da se Komisija v delu tega sklepa, ki se nanaša na ugotovitev njene krajevne pristojnosti, ni izrecno sklicevala na elemente, navedene v teh točkah, ni mogoče dokazati obstoja nezakonite nadomestitve obrazložitve, prvič, glede na sodno prakso, navedeno v točki 180 te sodbe, s katero se zahteva le, da se preizkus Splošnega sodišča navezuje na presoje iz akta, ki mu je predložen v nadzor, in drugič, ker je prvi stavek točke 1045 obrazložitve spornega sklepa, kot je razvidno iz navedenih točk izpodbijane sodbe, vseboval, čeprav na kratko, elemente, na podlagi katerih je Splošno sodišče lahko preverilo, ali je Komisija utemeljila svojo ekstrateritorialno pristojnost glede na merilo opredeljenih učinkov. Ti elementi so namreč v povezavi z drugimi točkami obrazložitve tega sklepa, navedenimi v istih točkah izpodbijane sodbe, Splošnemu sodišču omogočili, da preveri, ali je Komisija dokazala obstoj takih učinkov.
187
Poleg tega želijo družba SAS Cargo in drugi v delu, v katerem trdijo, da Splošno sodišče navedenih dokazov ni kritično preučilo, doseči, da Sodišče ponovno presodi te dokaze, ne da bi se sklicevali na kakršno koli izkrivljanje. Te trditve torej v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 72 te sodbe, niso dopustne.
188
Na četrtem mestu, v zvezi z očitkom, ki se nanaša na točko 208 izpodbijane sodbe, zadostuje navesti, da je, kot je navedeno v točki 207 navedene sodbe, ta točka 208, ki poleg tega vsebuje le dejanske ugotovitve, navedena zaradi celovitosti. Zato je treba očitek, ki se nanaša na navedeno točko 208, v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 80 te sodbe, vsekakor zavrniti kot brezpredmeten.
189
Iz navedenega izhaja, da je treba drugi del tretjega pritožbenega razloga zavreči kot delno nedopusten ter zavrniti kot delno brezpredmeten in delno neutemeljen.
Tretji del: nezakonita prevalitev dokaznega bremena
– Trditve strank
190
Družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče v točkah 180, 181, od 188 do 190, od 194 do 199 in 221 izpodbijane sodbe nezakonito obrnilo dokazno breme, ker je od družbe SAS Cargo in drugih zahtevalo, naj ovržejo obstoj opredeljenih učinkov, ne da bi najprej preverilo, ali je Komisija v spornem sklepu take učinke dokazala. Merilo opredeljenih učinkov naj bi se uporabljalo le za verjetne učinke. Točka 1045 obrazložitve spornega sklepa pa naj ne bi vsebovala nobenega dokaza o obstoju učinkov in naj bi temeljila na nepodprtih trditvah. Tako naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, najprej v točkah 180 in 181 navedene sodbe, ker se je zadovoljilo s temi predpostavkami, nato v točkah od 188 do 191 navedene sodbe, ker je družbi SAS Cargo in drugim očitalo, da niso ovrgli učinka, čeprav ni preverilo, ali je Komisija predložila dovolj tehtne dokaze, in nazadnje v točkah 180, 196, 197, 199 in 219 navedene sodbe, ker je priznalo, da Komisija zgolj domneva obstoj prevalitve dodatnih taks, pri čemer je v točkah 194 in 221 navedene sodbe zahtevalo, da družba SAS Cargo in drugi ta obstoj ovržejo. Prevalitve stroškov pa naj ne bi bilo mogoče nikoli domnevati. Poleg tega naj bi bil v nasprotju s tem, kar trdi Komisija, ta del dopusten, ker naj bi bila v njem opredeljena napačna uporaba prava, ki naj bi jo storilo Splošno sodišče.
191
Komisija odgovarja, da družba SAS Cargo in drugi zgolj izpodbijajo presojo dejanskega stanja iz izpodbijane sodbe. Ta del naj nikakor ne bi bil utemeljen.
– Presoja Sodišča
192
V delu, v katerem ta del temelji na splošni premisi, da je Splošno sodišče od družbe SAS Cargo in drugih zahtevalo, naj ovržejo obstoj opredeljenih učinkov, ne da bi najprej preverilo, ali je Komisija v spornem sklepu dokazala obstoj takih učinkov, je treba po eni strani opozoriti, da je Splošno sodišče v točkah od 183 do 227 izpodbijane sodbe preverilo, ali je Komisija zadostno dokazala, da učinek na cene uvoženega blaga – ki je, kot je bilo že ugotovljeno v točki 152 te sodbe, eden od treh razlogov, na katere se je Komisija oprla v točkah 1045 in 1046 obrazložitve spornega sklepa, da bi utemeljila svojo pristojnost za ugotavljanje in sankcioniranje kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP v zvezi z vstopnimi storitvami prevoza tovora – izpolnjuje pogoje predvidljivosti, znatnosti in takojšnjosti, ki se zahtevajo za ugotovitev, da je merilo opredeljenih učinkov izpolnjeno.
193
Na drugi strani iz analize drugega dela tega pritožbenega razloga izhaja, da so družba SAS Cargo in drugi v zvezi s tem zaman trdili, da je Splošno sodišče v teh točkah izpodbijane sodbe obrazložitev, ki jo je Komisija navedla v spornem sklepu, nadomestilo s svojo, da bi utemeljilo pristojnost Komisije za ugotavljanje in sankcioniranje kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP v zvezi z vstopnimi storitvami prevoza tovora.
194
Iz tega sledi, da je treba kot neutemeljeno zavrniti splošno trditev družbe SAS Cargo in drugih, da je Splošno sodišče nezakonito obrnilo dokazno breme s tem, da se je zadovoljilo s predpostavkami ali domnevami in s tem, da je od njih zahtevalo, naj zavržejo obstoj opredeljenih učinkov, ne da bi najprej preverilo, ali jih je Komisija v spornem sklepu dokazala.
195
Poleg tega v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi s tem delom pritožbenega razloga na prvem mestu zatrjujejo nezakonito prevalitev dokaznega bremena v točkah 180, 181, 191, 196, 197, 199 in 219 izpodbijane sodbe, zadostuje ugotovitev, da je Splošno sodišče v teh točkah zgolj ugotovilo dejstva, ne da bi v teh točkah dokazno breme v zvezi s katerim koli elementom naložilo družbi SAS Cargo in drugim. Ta trditev torej nima podlage v izpodbijani sodbi.
196
Na drugem mestu, v delu, v katerem se družba SAS Cargo in drugi sklicujejo na točke od 188 do 190 izpodbijane sodbe, je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče v točki 189 navedene sodbe res navedlo, da družba SAS Cargo in drugi niso dokazali, da je bil „učinek vodne postelje“ tako verjeten, da učinek na cene uvoženega blaga ne bi bil predvidljiv. Vendar je bila pred to ugotovitvijo v točkah 187 in 188 navedene sodbe opravljena analiza, na podlagi katere je Splošno sodišče na podlagi elementov iz spornega sklepa sklepalo, da je bilo za obtožene prevoznike predvidljivo, da bosta horizontalna določitev dodatne taks za gorivo in dodatne taks za varnost ter zavrnitev plačila provizij povzročili zvišanje skupne cene vstopnih storitev prevoza tovora.
197
Tako je Splošno sodišče šele po tem, ko je ugotovilo, da je Komisija v spornem sklepu zadostno dokazala predvidljivost takega zvišanja, preučilo, ali so družba SAS Cargo in drugi predložili dokaze, na podlagi katerih je bilo mogoče to ugotovitev ovreči. Ker so družba SAS Cargo in drugi v zvezi s tem zatrjevali obstoj „učinek vodne postelje“, je Splošno sodišče v točki 190 izpodbijane sodbe ugotovilo, da ti zgolj nenatančno omenjajo „ekonomsko teorijo“ in se sklicujejo na ustno izjavo izvedenca na zaslišanju pred Komisijo, ki ji niso priloženi niti študija, na katero se izjava opira, niti podatki, na katerih temelji, ter temelji na metodologiji, ki ni v skladu z obsegom enotne in trajajoče kršitve, kot je opredeljena v spornem sklepu, iz razlogov, ki jih je Splošno sodišče podrobno navedlo v tej točki. Splošno sodišče je v bistvu tudi navedlo, da se je ta izjava nanašala na druge prevoznike, katerih metode zaračunavanja tarif so bile prožnejše od tistih, ki so jih družba SAS Cargo in drugi navedli, da so jih uporabljali.
198
Opozoriti pa je treba, da mora v skladu z ustaljeno sodno prakso Komisija predložiti dokaze, s katerimi lahko pravno zadostno dokaže obstoj dejstev, ki pomenijo kršitev konkurenčnega prava. Podjetje, ki uveljavlja pravno sredstvo obrambe zoper ugotovitev take kršitve, pa mora dokazati, da je treba temu pravnemu sredstvu obrambe ugoditi. Vendar čeprav v skladu s temi načeli dokazno breme nosi bodisi Komisija bodisi zadevno podjetje, je lahko zaradi dejanskih elementov, na katere se sklicuje ena stranka, druga stranka primorana k pojasnilu ali utemeljitvi, sicer je mogoče sklepati, da so bila pravila glede dokaznega bremena upoštevana (glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2023, Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, točka 120 in navedena sodna praksa).
199
To sodno prakso, ki temelji na splošnih pravilih za izvajanje dokazov, je mogoče uporabiti za položaj, v katerem mora Komisija dokazati svojo krajevno pristojnost za ravnanja, ki so se zgodila zunaj ozemlja Unije ali EGP.
200
Iz tega sledi, da glede na to, da je Splošno sodišče predhodno ugotovilo, da je Komisija zadostno dokazala okoliščine, ki jih je navedlo v točkah 187 in 188 izpodbijane sodbe, ni mogoče šteti, da je Splošno sodišče z ugotovitvijo iz točk 189 in 190 izpodbijane sodbe nezakonito obrnilo dokazno breme. Očitek, ki se nanaša na to točko 189, torej ni utemeljen.
201
Na tretjem mestu, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče v točkah 194 in 221 izpodbijane sodbe nezakonito obrnilo dokazno breme s tem, da je od njih zahtevalo, naj zavržejo obstoj prevalitve dodatnih taks, ki so nižje v prodajni verigi, čeprav naj Komisija te okoliščine ne bi dokazala, je treba navesti, da je Splošno sodišče v tej točki 194 sicer res navedlo, da družba SAS Cargo in drugi niso predložili nobenega dokaza, da okoliščine obravnavane zadeve niso bile ugodne za to, da bi dodatne stroške, ki so nastali zaradi enotne in trajajoče kršitve v zvezi z vstopnimi povezavami, prevalili nižje po prodajni verigi, na pošiljatelje. Podobno je Splošno sodišče v tej točki 221 ugotovilo, da družba SAS Cargo in drugi niso dokazali niti zatrjevali, da bi bila predvidljiva prevalitev dodatnih stroškov na pošiljatelje s sedežem v EGP krivdna ali nepovezana z običajnim delovanjem trga.
202
Vendar je Splošno sodišče po eni strani pred navedeno točko 194, ki se nanaša na pogoj predvidljivosti, v točki 193 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je iz točk 14 in 70 obrazložitve spornega sklepa razvidno, da je cena storitev prevoza tovora vhodni strošek za špediterje in da gre pri tem za variabilni strošek, katerega zvišanje načeloma povzroči zvišanje mejnih stroškov, glede na katere špediterji določajo svoje cene.
203
Po drugi strani so pred navedeno točko 221 v točkah 217, 218 in 220 izpodbijane sodbe navedena načela, ki po mnenju Splošnega sodišča urejajo presojo pogoja takojšnjosti, ki se zahteva za ugotovitev, da je merilo opredeljenih učinkov v danem primeru izpolnjeno. Pred navedeno točko 221 je tudi točka 219 izpodbijane sodbe, v skladu s katero je navedena tudi ugotovitev, da je v obravnavani zadevi posredovanje špediterjev, za katero je bilo mogoče predvideti, da bodo z njim povsem samostojno prevalili dodatne stroške, ki so jih morali plačati, na pošiljatelje, res lahko prispevalo k nastanku učinka na cene uvoženega blaga, vendar to posredovanje samo po sebi ni moglo prekiniti vzročne verige med spornim ravnanjem in tem učinkom ter mu tako odvzeti takojšnjosti. Poleg tega je treba opozoriti, da je Splošno sodišče v točkah od 192 do 195 izpodbijane sodbe zlasti glede na elemente iz točk 14 in 70 obrazložitve spornega sklepa ugotovilo, da je bila ta prevalitev špediterjev dokazana.
204
Splošno sodišče je torej šele po tem, ko je v bistvu predhodno ugotovilo, da je Komisija zadostno dokazala navedeno prevalitev, nato ugotovilo, da družba SAS Cargo in drugi niso predložili dokazov, na podlagi katerih bi jo lahko ovrgli, niti v okviru njene presoje učinka te prevalitve na predvidljivost učinka na cene uvoženega blaga niti v okviru njene presoje takojšnjosti tega učinka.
205
Tako ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točki 198 te sodbe, prav tako ni mogoče šteti, da je Splošno sodišče v navedenih točkah 194 in 221 nezakonito obrnilo dokazno breme.
206
Iz tega sledi, da je treba tretji del tretjega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
Četrti del: takojšnjost učinka na cene uvoženega blaga
– Trditve strank
207
Družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče v točki 222 izpodbijane sodbe uporabilo napačno merilo za ugotovitev takojšnjost učinka, ki ga je preučilo, saj ni preverilo, ali obstaja dovolj neposredna vzročna zveza med škodljivim ravnanjem in zatrjevano škodo, kot se to med drugim zahteva s točko 53 sodbe z dne 18. marca 2010, Trubowest Handel in Makarov/Svet in Komisija (C‑419/08 P, EU:C:2010:147). Splošno sodišče naj bi se v točkah 219 in 221 izpodbijane sodbe omejilo na ugotovitev, da je bil učinek takojšen, ker ga je bilo mogoče predvideti. Pogoj predvidljivosti pa naj bi bil poseben pogoj, ki ga je treba izpolniti v okviru uporabe merila opredeljenih učinkov in ki se razlikuje od pogoja takojšnjosti.
208
Poleg tega naj bi bilo v točki 220 navedene sodbe nezakonito obrnjeno dokazno breme, ker naj bi Splošno sodišče nakazovalo, da posredovanje tretje osebe prekine vzročno verigo le, če je to posredovanje krivdno in nepovezano z običajnim delovanjem trga, kar naj bi družbi SAS Cargo in drugim nalagalo breme, da ta pogoj takojšnjosti ovržejo. V zvezi s tem naj bi bilo mogoče ugotoviti „krivdno“ posredovanje, ker je bil na trgu špediterjev sklenjen omejevalni sporazum. Vendar naj Splošno sodišče tega ne bi upoštevalo. Splošno sodišče naj bi se v točkah 224 in 225 navedene sodbe oprlo tudi na učinek na pošiljatelje, da bi dokazalo takojšnjost prevalitve dodatnih stroškov, čeprav naj ne bi nič kazalo na to, da je bil splošni učinek na potrošnike v EGP dovolj takojšen.
209
Komisija trdi, da ta del ni dopusten.
– Presoja Sodišča
210
Na prvem mestu je treba navesti, da je Sodišče v točki 53 sodbe z dne 18. marca 2010, Trubowest Handel in Makarov/Svet in Komisija (C‑419/08 P, EU:C:2010:147), na katero se v utemeljitev tega dela sklicujejo družba SAS Cargo in drugi, opozorilo na svojo sodno prakso, v skladu s katero se na načela, skupna pravnim ureditvam držav članic, na katera napotuje člen 340, drugi odstavek, PDEU, ni mogoče sklicevati za utemeljevanje obstoja obveznosti Unije, da odpravi vse, tudi oddaljene škodljive posledice ravnanj svojih organov, saj se pogoj v zvezi z vzročno zvezo iz te določbe nanaša na obstoj dovolj neposredne vzročne zveze med ravnanjem institucij in škodo.
211
Poleg tega v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 161 te sodbe, zadostuje, da ima zadevno protikonkurenčno ravnanje lahko takojšen učinek v Uniji ali EGP, da bi bila izpolnjena zahteva po takojšnjosti, ki skupaj z načeloma predvidljivosti in znatnosti omogoča ugotovitev obstoja opredeljenih učinkov, s katerimi je mogoče utemeljiti pristojnost Komisije za ugotavljanje in sankcioniranje protikonkurenčnih ravnanj, ki so se zgodila zunaj ozemlja Unije ali EGP.
212
Ugotoviti je torej treba, da ta točka 53, ki se nanaša na pogoje, pod katerimi je mogoče uveljavljati nepogodbeno odgovornost Unije, ni povezana s tem pogojem takojšnjosti. Družba SAS Cargo in drugi se torej zaman sklicujejo na navedeno točko 53, da bi dokazali, da je Splošno sodišče pri analizi navedenega pogoja napačno uporabilo pravo.
213
Spomniti je treba tudi, da je Splošno sodišče vprašanje, ali je učinek uvoženega blaga na cene izpolnjeval vsakega od treh pogojev, navedenih v točki 211 te sodbe, za vsak pogoj posebej analiziralo v točkah od 183 do 227 izpodbijane sodbe. Družba SAS Cargo in drugi torej tudi zaman v bistvu trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v točkah 219 in 221 izpodbijane sodbe združilo pogoja predvidljivosti in takojšnjosti. Natančneje, Splošno sodišče je v točki 219 navedene sodbe pravilno preučilo, ali je bilo predvidljivo, da bodo špediterji dodatne stroške, ki so jih morali plačati, prevalili na pošiljatelje, saj – kot je bilo opozorjeno v točki 211 te sodbe – za izpolnitev zahteve po takojšnjosti zadostuje, da ima zadevno protikonkurenčno ravnanje lahko takojšen učinek v Uniji ali EGP.
214
Na drugem mestu, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi grajajo točko 220 izpodbijane sodbe zaradi obrnjenega dokaznega bremena glede pogoja takojšnjosti, ki naj bi iz tega izhajal, se te trditve v bistvu ne razlikujejo od tistih, ki so bile že preučene v točkah 201 in od 203 do 205 te sodbe. Zato je treba te trditve zavrniti iz istih razlogov.
215
Na tretjem mestu, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi trdijo, da Splošno sodišče ni upoštevalo dejstva, da je bil na trgu špediterjev sklenjen omejevalni sporazum in da nič ni kazalo na to, da je bil splošni učinek na potrošnike v EGP dovolj takojšen, je njihov namen dejansko doseči, da Sodišče ponovno presodi dejstva in dokaze, ne da bi sploh trdili, da jih je Splošno sodišče izkrivilo. Te trditve torej v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 72 te sodbe, niso dopustne.
216
Četrti del tretjega pritožbenega razloga je zato treba zavreči kot delno nedopusten in zavrniti kot delno neutemeljen.
Peti del: možnost, da se mednarodna pristojnost Komisije utemelji z obstojem enotne in trajajoče kršitve
– Trditve strank
217
Družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče v točki 236 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker je presodilo, da je Komisija lahko štela, da je merilo opredeljenih učinkov izpolnjeno z upoštevanjem enotne in trajajoče kršitve v celoti. Pojem „enotna in trajajoča kršitev“ naj bi imel zgolj procesno razsežnost in naj torej ne bi mogel niti razširiti področja uporabe Pogodb niti spremeniti mednarodnega prava.
218
Najprej, Splošno sodišče naj bi napačno razlagalo točko 1046 obrazložitve spornega sklepa, v kateri naj ne bi bil omenjen izraz „učinek“ niti naj ne bi bil naveden takojšen, znaten in predvidljiv učinek. Ta točka obrazložitve naj torej ne bi bila samostojna podlaga za pristojnost Komisije.
219
Dalje, točka 235 navedene sodbe naj bi bila napačna, ker se, kot je bilo že navedeno, na dejstvo, da naj bi bil cilj zadevnega ravnanja omejevanje konkurence, ni mogoče sklicevati za ugotovitev pristojnosti Komisije. Splošno sodišče naj bi v točkah 230 in 236 navedene sodbe napačno uporabilo pravo tudi s tem, da se je za ugotovitev pristojnosti Komisije oprlo na obstoj enotne in trajajoče kršitve. V točki 872 obrazložitve spornega sklepa naj bi bilo namreč ugotovljeno, da se je enotna in trajajoča kršitev nanašala le na sektor letalskega prevoza tovora „v EGP“. Enotna in trajajoča kršitev pa ne more hkrati vsebovati elementov „zunaj EGP“ za ugotovitev pristojnosti Komisije in biti „omejena“ na EGP.
220
Nazadnje, točki 228 in 234 navedene sodbe naj bi bili napačni, ker naj bi Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija pristojna za sankcioniranje ravnanja na vstopnih povezavah, ki sicer naj ne bi izpolnjevalo merila opredeljenih učinkov. Za to naj bi se z uporabo „doktrine enotne in trajajoče kršitve“ preširoko razširilo razlogovanje Sodišča v sodbi z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632).
221
Komisija trdi, da je treba ta del zavrniti.
– Presoja Sodišča
222
Zadostuje navesti, da so se družba SAS Cargo in drugi s prvim delom drugega tožbenega razloga, navedenega pred Splošnim sodiščem, ki ga je to preučilo v točkah od 128 do 237 izpodbijane sodbe, omejili na izpodbijanje pristojnosti Komisije za uporabo člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP za sporno ravnanje v delu, v katerem so je nanašalo na vstopne storitve prevoza tovora. V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 227 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija utemeljeno ugotovila, da je merilo opredeljenih učinkov izpolnjeno, kar zadeva usklajevanje v zvezi z vstopnimi storitvami prevoza tovora, obravnavano ločeno, tako da je bila pristojnost Komisije za uporabo člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP za sporno ravnanje v delu, v katerem se izpodbija, izkazana. Iz tega sledi, da je Splošno sodišče v točkah od 228 do 236 izpodbijane sodbe zaradi celovitosti preučilo, ali je Komisija, da bi dokazala svojo pristojnost za uporabo člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP za sporno ravnanje, v točki 1046 obrazložitve spornega sklepa utemeljeno ugotovila tudi, da je merilo opredeljenih učinkov izpolnjeno glede na učinke enotne in trajajoče kršitve kot celote.
223
Poleg tega, kot izhaja iz analize prvega, drugega, tretjega in četrtega dela tega pritožbenega razloga, je Splošno sodišče v točki 227 izpodbijane sodbe prišlo do te ugotovitve, ne da bi napačno uporabilo pravo.
224
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da se ta del tega pritožbenega razloga nanaša na dodatne razloge izpodbijane sodbe in je zato v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 80 te sodbe, brezpredmeten.
225
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba tretji pritožbeni razlog zavreči kot delno nedopusten ter zavrniti kot delno brezpredmeten in delno neutemeljen.
Četrti pritožbeni razlog: enotna in trajajoča kršitev
226
Četrti pritožbeni razlog družbe SAS Cargo in drugih je sestavljen iz treh delov. V prvem delu se družba SAS Cargo in drugi sklicujejo na neskladnost med obrazložitvijo in izrekom spornega sklepa v zvezi z geografskim obsegom zadevnega ravnanja. Drugi del se nanaša na napačno uporabo prava pri presoji razloga obrambe, ki se nanaša na državno prisilo. S tretjim delom družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je potrdilo ugotovitev Komisije, da je zadevno ravnanje enotna in trajajoča kršitev.
Prvi del: nedoslednost spornega sklepa glede geografskega obsega zadevnega ravnanja
– Trditve strank
227
Družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je zavrnilo njihove trditve, da je Komisija storila napako, ker je obseg zadevnega protikonkurenčnega ravnanja opredelila kot „svetoven“. Zlasti naj bi obstajala neskladnost med izrekom spornega sklepa, ki naj bi imel tak obseg, in obrazložitvijo tega sklepa, v kateri naj bi bilo priznano, da povezave s krajem prihoda v Dubaj in s krajem odhoda iz njega niso spadale v okvir spornega omejevalnega sporazuma. Družba SAS Cargo in drugi poudarjajo tudi, da so trdili, da ta sklep ne vsebuje nobenega dokaza o spornem ravnanju v večini tretjih držav in da o obstoju omejevalnega sporazuma svetovne razsežnosti ni mogoče sklepati na podlagi dokazov, ki se nanašajo le na nekatere specifične povezave.
228
V zvezi s tem naj bi Splošno sodišče, prvič, v točkah 268 in 269 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da je sklicevanje v členu 1 izreka navedenega sklepa na usklajevanje „po vsem svetu“ le „ugotovitev o dejstvih“ in da zato ta izrek „ne povzroča dvoma“. Sklicevanje na „svetovni obseg“ naj bi bilo namreč bistveno za razumevanje tega člena 1 v celoti, saj se povezave, opredeljene v njegovih drugih odstavkih, ne nanašajo na posamezne države. Zaradi tega sklicevanja na „svetovni obseg“ naj bi se člen 1(2) in (3) spornega sklepa nujno nanašal na vse povezave med letališči v EGP in vsemi tretjimi državami, ki so v njem navedene. Zato naj bi obstajalo tudi protislovje med tem izrekom, na podlagi katerega naj ne bi bilo mogoče trditi, da Dubaj in Tajska ne spadata na področje uporabe spornega sklepa, in točkami obrazložitve tega sklepa, zlasti točko 1375 obrazložitve tega sklepa, v kateri naj bi bilo navedeno, da ravnanje v Dubaju ni bilo del omejevalnega sporazuma. Komisija naj tega protislovja ne bi mogla odpraviti s tem, da je tožečo stranko v drugi zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 30. marca 2022, Cathay Pacific Airways/Komisija (T‑343/17, EU:T:2022:184), obvestila, da je Dubaj dejansko izključen s tega področja uporabe.
229
Drugič, s točkama 276 in 277 izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče navedlo, da „izključitev lokalnega ravnanja iz področja obsega spornega omejevalnega sporazuma ni nedosledna z njegovim svetovnim namenom“, naj bi bila nadomeščena obrazložitev, ti točki naj bi vsebovali logično napako in naj bi bili notranje nedosledni, saj izraz „svetoven“ pomeni „povsod po svetu“. Ta točka 277 naj bi dokazovala tudi protislovje med razlogi iz točk 889 in 890 obrazložitve spornega sklepa na eni strani in točko 1375 obrazložitve tega sklepa na drugi strani. Zadevno ravnanje naj se namreč ne bi moglo hkrati uporabljati „za vse povezave“ in se ne nanašati na povezave s krajem odhoda iz Dubaja ali delno ne vključevati Tajske. Splošno sodišče naj bi s tem, da je poskušalo odpraviti to protislovje, nezakonito nadomestilo obrazložitev, čeprav bi moralo ugotoviti to protislovje in zato navedeni sklep razglasiti za ničen.
230
Tretjič, točka 270 izpodbijane sodbe, v kateri naj bi Splošno sodišče navedlo, da je sklicevanje na svetovno kršitev v točki 1210 obrazložitve spornega sklepa „preprosta pisna pomota“, naj bi dejansko pomenila preoblikovanje tega sklepa. Edina verjetna razlaga izreka tega sklepa naj bi bila namreč, da je bila v navedenem sklepu ugotovljena svetovna kršitev ali vsaj kršitev na vseh svetovnih povezavah, ki spadajo v pristojnost Unije.
231
Četrtič, s točko 286 izpodbijane sodbe naj bi bila kršena domneva nedolžnosti in obrnjeno dokazno breme, ker je Splošno sodišče v njej ugotovilo, da dokaz o usklajevanju v sedmih državah zadostuje za ugotovitev usklajevanja po vsem svetu. Izrek spornega sklepa naj bi pomenil, da so prevozniki odgovorni za povezave med EGP in vsemi tretjimi državami. Vendar naj bi Splošno sodišče, čeprav naj Komisiji tega ne bi uspelo dokazati, od prevoznikov zahtevalo, naj ovržejo, da nekatere povezave spadajo v okvir spornega omejevalnega sporazuma.
232
Petič, Splošno sodišče naj bi v točkah od 276 do 278 izpodbijane sodbe kršilo načelo domneve nedolžnosti s tem, da je nakazalo, da Dubaj spada na področje uporabe spornega omejevalnega sporazuma, čeprav ni moglo prezreti, da to ne drži, glede na trditve Komisije pred njim v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 30. marca 2022, Cathay Pacific Airways/Komisija (T‑343/17, EU:T:2022:184).
233
Šestič, ugotovitev iz točke 313 izpodbijane sodbe, ki se nanaša na enotno naravo kršitve, naj bi bila napačna, saj naj bi temeljila na napačni premisi iz točke 311 navedene sodbe, v skladu s katero je imelo zadevno ravnanje svetovno razsežnost.
234
Komisija trdi, da ta del delno ni dopusten in delno ni utemeljen.
– Presoja Sodišča
235
Na prvem mestu je treba navesti, da je Splošno sodišče v točki 268 izpodbijane sodbe navedlo, da Komisija v obravnavani zadevi v nasprotju s tem, kar trdijo družba SAS Cargo in drugi, v izreku spornega sklepa ni ugotovila obstoja kršitve svetovne razsežnosti. V zvezi s tem je Splošno sodišče navedlo, da je navedba v uvodnem odstavku člena 1 tega sklepa, da so obtoženi prevozniki usklajevali ravnanje „pri določanju cen za opravljanje storitev [prevoza tovora] po vsem svetu“, samo ugotovitev o dejstvih, ki jih je Komisija v odstavkih od 1 do 4 tega člena opredelila kot kršitev pravil o konkurenci, ki se uporabljajo, v zvezi s povezavami, za katere je bila po svojem mnenju pristojna v zadevnih obdobjih, to so povezave v EGP od 7. decembra 1999 do 14. februarja 2006, povezave Unija‑tretje države od 1. maja 2004 do 14. februarja 2006, povezave EGP brez povezav Unija‑tretje države od 19. maja 2005 do 14. februarja 2006 in povezave Unija-Švica od 1. junija 2002 do 14. februarja 2006.
236
V točki 269 navedene sodbe je Splošno sodišče pojasnilo, da izrek spornega sklepa ne povzroča nobenih dvomov, zato je zgolj zaradi celovitosti dodalo, da njegova obrazložitev potrjuje to ugotovitev, kar je navedlo v nadaljevanju te točke 269 ter v točkah 270 in 271 navedene sodbe. Iz teh razlogov je Splošno sodišče v zadnjenavedeni točki sklepalo, da ugotovitev o obstoju usklajevanja tarif za opravljanje storitev prevoza tovora po vsem svetu odraža stališče, ki ga je Komisija v celotnem izpodbijanem sklepu izražala glede geografskega obsega spornega omejevalnega sporazuma.
237
V zvezi s tem je treba razlikovati med pojmom „ravnanje“, ki se nanaša na vsa dejstva, in pojmom „kršitev“, ki se nanaša na pravno opredelitev teh ravnanj (glej v tem smislu sodbo z dne 16. junija 2022, Quanta Storage/Komisija, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, točka 70).
238
V obravnavani zadevi pa je iz besedila člena 1 spornega sklepa, za katerega družba SAS Cargo in drugi ne trdijo, da ga je Splošno sodišče izkrivilo, jasno razvidno, da Komisija družbi SAS Cargo in drugim ni pripisala odgovornosti za „svetovno kršitev“, saj je sklicevanje na dejstvo, da so naslovniki tega sklepa „usklajeval[i] svoje ravnanje na področju določanja cen za opravljanje storitev letalskega prevoza tovora po vsem svetu v zvezi z dodatno takso za gorivo, dodatno takso za varnost in zavrnitvijo plačila provizij“, dejansko le opis dejstev glede zadevnega protikonkurenčnega ravnanja, ki sam po sebi ne vsebuje pravne opredelitve, na podlagi katere bi bilo mogoče ugotoviti, da je izrek spornega sklepa protisloven.
239
Iz teh elementov tudi izhaja, da je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da Komisija v izreku spornega sklepa ni ugotovila obstoja kršitve svetovne razsežnosti, zato ni mogoče šteti, da obstaja protislovje med ugotovitvijo take kršitve na eni strani in obrazložitvijo spornega sklepa na drugi strani.
240
Poleg tega v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi trdijo, da obstaja protislovje med, na eni strani, dejstvom, da se povezave, opredeljene v drugih odstavkih tega člena 1, ne nanašajo na specifične države, tako da bi bilo treba – glede na to, da se ta izrek nanaša na „svetovni omejevalni sporazum“ – šteti, da se zadevni omejevalni sporazum nanaša na vse povezave med letališči v EGP in vsemi tretjimi državami, ter, na drugi strani, obrazložitvijo tega sklepa, iz katere naj bi izhajalo, da Dubaj in Tajska nista vključeni v ta omejevalni sporazum, zadostuje navesti, da iz tega, kar je bilo navedeno v točkah od 235 do 239 te sodbe, izhaja, da te trditve temeljijo na napačnem razumevanju obsega tega izreka.
241
Glede na navedeno trditve, navedene v točki 228 te sodbe, niso utemeljene.
242
Na drugem mestu, v zvezi s trditvami, navedenimi v točki 229 te sodbe, je treba na eni strani navesti, da te trditve v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 82 te sodbe, niso dopustne v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi z njimi trdijo le, da je s točkama 276 in 277 izpodbijane sodbe „nadomeščena obrazložitev, da ti točki vsebujeta logično napako in sta notranje nedosledni“, saj „izraz ‚svetoven‘ pomeni ‚povsod po svetu‘“, ker so take trditve preveč nejasne in splošne, da bi bilo mogoče dokazati napačno uporabo prava v točkah 276 in 277 izpodbijane sodbe. Enako velja za trditve, navedene v točki 232 te sodbe, v delu, v katerem se v bistvu nanašajo na iste točke izpodbijane sodbe in s katerimi se družba SAS Cargo in drugi zgolj znova sklicujejo na kršitev domneve nedolžnosti.
243
Na drugi strani je treba v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi s to trditvijo, navedeno v tej točki 229, v bistvu trdijo, da je Splošno sodišče v tej točki 277 napačno uporabilo pravo, ker ni ugotovilo protislovnosti obrazložitve, ki jo je izpostavilo, navesti, da je Splošno sodišče v navedeni točki 277 ugotovilo, da je Komisija v točki 889 obrazložitve spornega sklepa navedla, da so dodatne takse „splošni ukrepi“, ki so imeli „cilj, da se uporablja[jo] za vse povezave na svetovni ravni“, in da enako velja za zavrnitev plačila provizij, ki je bila prav tako „splošna“. Splošno sodišče je tudi navedlo, da je Komisija pojasnila, da so se dodatne takse izvajale v okviru sistema na več ravneh, centralni in lokalni ravni, ki je opisan v točkah 107, 1046 in 1300 obrazložitve spornega sklepa. Iz tega je Splošno sodišče sklepalo, da v teh okoliščinah izključitev lokalnega ravnanja s področja uporabe spornega omejevalnega sporazuma ni nedosledna z njegovim svetovnim namenom.
244
Na eni strani je torej treba ugotoviti, da Splošno sodišče v točki 277 izpodbijane sodbe ni navedlo, kot trdijo družba SAS Cargo in drugi, da se sporno ravnanje hkrati uporablja za „vse povezave“ in ne za Dubaj ali delno za Tajsko, in na drugi strani, da v tej točki 277 ni nobenega protislovja v obrazložitvi spornega sklepa. V tej točki 277 je namreč zgolj pojasnjena razlika med splošnim obsegom zadevnih dodatnih taks na eni strani in strukturo, v skladu s katero je bilo njihovo sprejetje obravnavano in izvedeno, na drugi strani. Trditev družbe SAS Cargo in drugih, povzeta v točki 243 te sodbe, zato temelji na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe.
245
Na tretjem mestu, zadostuje navesti, da je točka 270 izpodbijane sodbe, kot je Splošno sodišče navedlo v točki 269 izpodbijane sodbe, navedena zaradi celovitosti. Zato so trditve, navedene v točki 230 te sodbe, v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 80 te sodbe, vsekakor brezpredmetne.
246
Na četrtem mestu, v zvezi s trditvami, navedenimi v točki 231 te sodbe, družba SAS Cargo in drugi očitno napačno razlagajo točko 286 izpodbijane sodbe, ker trdijo, da je Splošno sodišče ugotovilo, da usklajevanje v sedmih državah zadostuje za ugotovitev usklajevanja po vsem svetu. Splošno sodišče je namreč v tej točki 286 zgolj navedlo, da je Komisija zagotovila dokaze o tem, da je do usklajevanja v zvezi z zavrnitvijo plačila provizij prihajalo v številnih državah po svetu, „vključno“ s Hongkongom, Švico, Italijo, Francijo, Španijo, Indijo in Združenimi državami. Poleg tega v delu, v katerem želijo družba SAS Cargo in drugi izpodbijati to presojo, dejansko izpodbijajo presojo dejstev in dokazov, ki jo je opravilo Splošno sodišče. Te trditve torej v tem delu v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 72 te sodbe, niso dopustne.
247
Na petem in zadnjem mestu, zadostuje navesti, da šesti očitek, ki so ga družba SAS Cargo in drugi navedli v utemeljitev tega dela, temelji na premisi, da jim je uspelo dokazati, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da je Komisija utemeljeno ugotovila, da so dodatne takse splošni ukrepi, ki naj bi se uporabljali „za vse povezave na svetovni ravni“ in da je zavrnitev plačila provizij „tudi splošna“. Iz zgornje analize pa izhaja, da družba SAS Cargo in drugi niso uspeli dokazati utemeljenosti te premise.
248
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba prvi del četrtega pritožbenega razloga zavreči kot delno nedopusten ter zavrniti kot delno brezpredmeten in delno neutemeljen.
Drugi del: razlog obrambe, ki se nanaša na državno prisilo
– Trditve strank
249
Družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri presoji njihovega razloga obrambe, ki se nanaša na državno prisilo. Ta napaka naj bi bila storjena v točkah 500, 501, od 509 do 514, 532, 549, 562 in 564 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče naj bi od družbe SAS Cargo in drugih zahtevalo, naj dokažejo, da jih nacionalna zakonodaja tretjih držav zavezuje k zadevnemu ravnanju. Sodna praksa, ki jo je v zvezi s tem navedlo Splošno sodišče v točkah od 509 do 512 navedene sodbe, pa naj bi bila upoštevna le v okviru odločitev držav članic. Načelo nevmešavanja, ki naj bi bilo izraz načela suverene enakosti držav, naj bi namreč tretjim državam priznavalo pravico do izvrševanja lastnih zadev brez zunanjega vmešavanja.
250
V obravnavani zadevi naj bi ASA ali lokalni predpisi spodbujali razprave o tarifah med prevozniki, določenimi za specifične povezave, tako da naj bi morala Komisija v skladu z načeli mednarodnega prava, ki se uporabljajo, svojo pristojnost izvajati zadržano in zmerno. Splošno sodišče naj bi zato napačno uporabilo pravo pri presoji razloga obrambe, ki se je nanašal na državno prisilo. Uporaba tega razloga obrambe naj namreč ne bi bila omejena na položaje, v katerih nacionalna zakonodaja in praksa od prevoznikov zahtevata, da razpravljajo o tarifah, ampak naj bi se razširila na ravnanja, ki jih nacionalna zakonodaja in praksa izrecno urejata in spodbujata. Ta napaka naj ne bi vplivala le na točke od 509 do 514 izpodbijane sodbe, ampak tudi na presoje v zvezi z obstoječimi ravnanji v več tretjih državah.
251
Tako, na prvem mestu, presoje Splošnega sodišča v zvezi s Hongkongom ni mogoče sprejeti. Iz točke 531 izpodbijane sodbe naj bi namreč izhajalo, da nacionalni organi niso želeli prejeti posamičnih zahtev v zvezi z uvedbo dodatne takse za gorivo. Tako naj bi bil ob pravilni razlagi sprejet razlog obrambe, ki se nanaša na državno prisilo, saj so ti organi spodbujali kakršno koli kolektivno ravnanje, dogovorjeno s strankami, v Hongkongu, torej to ravnanje ne pomeni protikonkurenčnega omejevalnega sporazuma. Točke od 515 do 532 izpodbijane sodbe, ki se nanašajo na odgovornost pritožnic v Hongkongu, naj bi bile torej napačne.
252
Na drugem mestu, presoje Splošnega sodišča v zvezi z Japonsko iz točk od 537 do 540 izpodbijane sodbe in posledic, ki jih je iz tega izpeljalo v točkah 549 in 550 navedene sodbe, prav tako ni mogoče sprejeti. Po eni strani naj bi bila v sporazumih ASA, sklenjenih z Japonsko, določena obveznost usklajevanja tarif, vključno z dodatnimi taksami. Splošno sodišče naj bi s tem, da je v točki 537 navedene sodbe navedlo nasprotno, izkrivilo jasen pomen zadevnega določila o tarifi, navedenega v točki 140 tožbe pred Splošnim sodiščem. Vsaj ti sporazumi z Japonsko naj bi spodbujali usklajevanje. Splošno sodišče naj bi v točki 538 navedene sodbe izkrivilo tudi trditve družbe SAS Cargo in drugih. Iz vlog družbe SAS Cargo in drugih pred Splošnim sodiščem naj bi izhajalo, da so navedli, da določbe o tarifah v sporazumih ASA dovoljujejo splošne razprave o tarifah med številnimi prevozniki, ki letijo v različne namembne države v EGP, pri čemer so med drugim pojasnili, da je japonski urad za civilno letalstvo odobril enako višino dodatne takse za vse države EGP. Splošno sodišče naj bi v točki 545 navedene sodbe izkrivilo tudi njihove trditve v zvezi z dodatno takso za gorivo. Splošno sodišče naj bi namreč navedlo, da je pobudo za vložitev skupinskih prošenj v zvezi s to dodatno takso mogoče pripisati prevoznikom, in ne temu japonskemu organu, čeprav naj na Japonskem nikoli ne bi bilo skupinskih prošenj, ampak samo posamične zahteve po usklajevanju, kar naj bi potrjevali dokazi, priloženi k tem vlogam.
253
Po drugi strani naj bi točka 543 izpodbijane sodbe izkrivljala dokaze, ker je Splošno sodišče v njej ugotovilo, da gre za listine, ki so jih družba SAS Cargo in drugi „pripravili sami“, kar naj naj ne bi držalo. Natančneje, SAS Cargo in drugi naj bi predložili, prvič, sklep International Air Transport Association (v nadaljevanju: IATA) iz maja 2000, s katerim je bila določena enotna višina dodatne takse za gorivo za vse mednarodne povezave, in drugič, medresorsko sporočilo družbe Japan Airlines, iz katerega je razvidno, da je japonski urad za civilno letalstvo sprejel mehanizem dodatne takse za gorivo, ter dopis te družbe, s katerim je bilo potrjeno, da so ta mehanizem zahtevale stranke. V točki 1002 obrazložitve spornega sklepa naj bi bil naveden tudi dokument, ki ga je predložila družba Japan Airlines in ki utemeljuje njihovo stališče, vendar naj bi bil dostop družbe SAS Cargo in drugih do tega dokaza zavrnjen. Družba SAS Cargo in drugi naj bi se sklicevali tudi na izjavo odvetnika drugega prevoznika na zaslišanju pred Komisijo, ki naj bi bila v nasprotju z izjavo, ki je bila temu prevozniku pripisana v spornem sklepu. Splošno sodišče naj bi s tem, da ni odgovorilo na te elemente in da je družbi SAS Cargo in drugim zavrnilo dostop do dokazov iz obdobja po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, čeprav so bili jasno opredeljeni, kršilo tudi načelo enakosti.
254
Na tretjem mestu, kar zadeva druge tretje države, katerih regulativni predpisi so obravnavani v spornem sklepu, in sicer Republiko Indijo, Kraljevino Tajsko, Republiko Singapur, Republiko Korejo in Federativno republiko Brazilijo, naj bi bil v točki 506 obrazložitve spornega sklepa naveden le en sam dogodek, v katerega so bili vpleteni družba SAS Cargo in drugi po 1. maju 2004. Vendar naj bi bil ta dokaz, ki se nanaša na Tajsko, očitno nezadosten za dokaz kršitve v zvezi s temi drugimi državami, zlasti ker je razbremenilni dokaz. Splošno sodišče naj bi v točkah od 558 do 562 izpodbijane sodbe tudi priznalo, da en sam dogodek, zaradi katerega naj bi družba SAS Cargo in drugi sodelovali pri domnevnem omejevalnem sporazumu na Tajskem, ni v nasprotju s konkurenčnim pravom, saj iz dokaza, ki so ga predložili družba SAS Cargo in drugi, izhaja, da so tajski organi naložili višino dodatne takse za gorivo, ki so jo morali upoštevati prevozniki, s čimer naj bi bila od 20. julija 2005 odpravljena vsakršna možnost konkurence. Vendar naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da družba SAS Cargo in drugi niso dokazali, da je bila pred tem datumom odpravljena vsakršna možnost konkurence.
255
V zvezi s tem, prvič, naj Splošno sodišče ne bi smelo preučiti, ali je bilo zadevno ravnanje obvezno, ampak ali se je spodbujalo. Drugič, edini dokaz, ki družbo SAS Cargo in druge povezuje s kršitvenim ravnanjem na Tajskem, opisan v točki 506 obrazložitve spornega sklepa, naj bi se nanašal na spoštovanje navodil službe za civilno letalstvo Tajske. Točka 562 izpodbijane sodbe naj bi bila torej notranje nedosledna. Tretjič, družba SAS Cargo in drugi naj bi predložili dokaze, da so bile od leta 2003 za povezave v EGP s Tajske naložene zavezujoče dodatne takse enake višine, kar naj Komisija ne bi nikoli ovrgla. Splošno sodišče naj bi torej napačno uporabilo pravo, ker je izhajalo iz premise, ki je v nasprotju s točko 562 izpodbijane sodbe, ne da bi obravnavalo dokaze, ki so jih predložili družba SAS Cargo in drugi. Četrtič, dejstvo, da tajski prevoznik ni bil spoznan za odgovornega za kršitev, naj bi dokazovalo, da so dokazi, ki jih je ta prevoznik predložil po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, vsebovali dodatne razbremenilne dokaze, do katerih bi pritožnice morale imeti dostop.
256
Presoja regulativnih predpisov iz točke 254 te sodbe, ki jo je opravila Komisija in je navedena v točki 1019 obrazložitve spornega sklepa, pa naj bi temeljila zgolj na sklicevanju na svoje razlogovanje v zvezi z ureditvijo v Hongkongu in na Japonskem, kot je navedeno v točki 552 izpodbijane sodbe. Če bi torej Sodišče zavrnilo ugotovitve Splošnega sodišča v zvezi z zadnjenavedenima državama, bi moralo zavrniti tudi ugotovitve iz točk od 555 do 557, 562 in 563 tega sodišča, ki se nanašajo na te druge tretje države. Poleg tega bi moralo Splošno sodišče, ker Tajska in Dubaj ne spadata na področje uporabe spornega omejevalnega sporazuma, zaradi dvoma odločiti v korist družbe SAS Cargo in drugih in ugotoviti, da brez dokazov svetovnega omejevalnega sporazuma ni mogoče domnevati. Splošno sodišče naj bi torej kršilo domnevo nedolžnosti. Iz istih razlogov naj bi bili tudi točki 623 in 624 izpodbijane sodbe napačni.
257
Komisija odgovarja, da ta del delno ni dopusten in delno ni utemeljen.
– Presoja Sodišča
258
Najprej je treba navesti, da je Splošno sodišče v točkah 500 in 501 izpodbijane sodbe navedlo, prvič, da je načelo nevmešavanja priznano v mednarodnem običajnem pravu, in drugič, da tudi če bi se družba SAS Cargo in drugi nanj lahko sklicevali, Komisija ni kršila tega načela s tem, da je merilo opredeljenih učinkov uporabila za sankcioniranje ravnanj, do katerih je prišlo in so se izvajala v tretjih državah, ki so se iz političnih razlogov odločile, da jih dovolijo. V zvezi s tem je Splošno sodišče navedlo, da je uporaba člena 101(1) PDEU za ravnanja, za katera je mogoče predvideti, da bodo imela takojšnje in znatne učinke v EGP, upravičena z vidika mednarodnega javnega prava in torej z vidika med drugim načela nevmešavanja.
259
Ugotoviti je torej treba, da se ti točki 500 in 501, v katerih je Splošno sodišče analiziralo prvi očitek šestega dela tretjega tožbenega razloga, ki mu je bil predstavljen in se je nanašal na kršitev načel suverenosti in nevmešavanja, ne nanašata na analizo Splošnega sodišča glede razloga obrambe, ki se nanaša na državno prisilo in ga je preučilo v točkah od 504 do 564 izpodbijane sodbe ter je edini razlog, na katerega se nanaša ta del četrtega pritožbenega razloga.
260
Družba SAS Cargo in drugi pa ne navajajo nobene trditve, s katero bi pojasnili, zakaj naj bi točki 500 in 501 izpodbijane sodbe vsebovali napačne presoje glede na razlog obrambe, ki se nanaša na državno prisilo in ni predmet navedenih točk. Očitek, ki se nanaša nanje, torej v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 82 te sodbe, ni dopusten.
261
Poleg tega je treba v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi na prvem mestu trdijo, da je Splošno sodišče pri presoji njihovega razloga obrambe, ki se nanaša na državno prisilo, uporabilo napačno pravno merilo, opozoriti, da se člena 101 in 102 PDEU nanašata le na protikonkurenčna ravnanja, ki so jih podjetja izvajala na lastno pobudo. Če je protikonkurenčno ravnanje podjetjem naloženo z nacionalno zakonodajo ali če ta tvori pravni okvir, ki sam odpravlja vsakršno možnost njihovega konkurenčnega ravnanja, se ta člena ne uporabljata. V takem položaju namreč omejevanje konkurence ni posledica samostojnega ravnanja podjetij, kot to izhaja iz teh dveh določb. Navedena člena pa se lahko uporabita, če se ugotovi, da nacionalna zakonodaja ne preprečuje podjetjem samostojnega ravnanja, ki preprečuje, omejuje ali izkrivlja konkurenco (glej v tem smislu sodbi z dne 11. novembra 1997, Komisija in Francija/Ladbroke Racing, C‑359/95 P in C‑379/95 P, EU:C:1997:531, točki 33 in 34, in z dne 14. oktobra 2010, Deutsche Telekom/Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, točka 80).
262
Sodišče je torej samo omejeno dopustilo možnost izključitve določenega protikonkurenčnega ravnanja s področja uporabe členov 101 in 102 PDEU, ker je bilo to zadevnim podjetjem naloženo z obstoječo nacionalno zakonodajo ali ker je ta odpravila vsakršno možnost njihovega konkurenčnega ravnanja (sodba z dne 14. oktobra 2010, Deutsche Telekom/Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, točka 81 in navedena sodna praksa).
263
Tako je Sodišče presodilo, da če nacionalno pravo samo spodbuja ali lajša odločitev podjetij za samostojno protikonkurenčno ravnanje, za ta podjetja še naprej veljata člena 101 in 102 PDEU (sodba z dne 14. oktobra 2010, Deutsche Telekom/Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, točka 82 in navedena sodna praksa).
264
V nasprotju s tem, kar trdijo družba SAS Cargo in drugi, ta sodna praksa ne razlikuje med nacionalno zakonodajo držav članic in zakonodajo tretjih držav.
265
Poleg tega v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 198 te sodbe, mora sicer organ, ki očita kršitev pravil konkurence, za to predložiti dokaz, podjetje, ki uveljavlja pravno sredstvo obrambe zoper ugotovitev kršitve teh pravil, pa mora dokazati, da je zadoščeno pogojem za uporabo take obrambe, tako da mora navedeni organ uporabiti druge dokaze.
266
Iz teh elementov izhaja, da družba SAS Cargo in drugi neutemeljeno trdijo, da je Splošno sodišče v točkah od 509 do 512 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker je v njih v bistvu opozorilo na spoznanja, ki izhajajo iz sodne prakse, navedene v točkah od 258 do 263 in 265 te sodbe, in v točki 513 izpodbijane sodbe ugotovilo, da se ta spoznanja enako uporabljajo za predpise in ravnanja države članice ali pogodbenice Sporazuma EGP in za predpise in ravnanja tretje države ter da morajo zato družba SAS Cargo in drugi dokazati, da jih nacionalna zakonodaja zadevnih tretjih držav ni spodbujala k zadevnemu ravnanju, ampak jih je k temu prisilila.
267
Sprejetje razlage tega razloga obrambe, ki se nanaša na državno prisilo, družbe SAS Cargo in drugih, bi bilo poleg tega v nasprotju z nujno strogo uporabo tega razloga, ki je edina razlaga, ki ni v nasprotju z nedvoumnim besedilom členov 101 in 102 PDEU, ki se nanašata na ravnanja podjetij.
268
Ker torej ta del temelji na premisi, da za sprejetje razloga obrambe, ki se nanaša na državno prisilo tretje države, zadostuje, da zakonodaja te države spodbuja protikonkurenčno ravnanje, ga je treba zavrniti kot neutemeljenega, saj je ta premisa napačna.
269
Na drugem mestu, glede trditev družbe SAS Cargo in drugih, ki se nanašajo na presoje Splošnega sodišča v zvezi z Japonsko, je treba na eni strani v zvezi z njihovo prvo trditvijo o izkrivljanju navesti, da je Splošno sodišče v točki 537 izpodbijane sodbe navedlo, da so v zvezi s trditvijo družbe SAS Cargo in drugih, da Komisija v spornem sklepu ni navedla odstavka 1 standardnega določila sporazumov ASA, ki jih je sklenila Japonska, v tem odstavku našteti dejavniki, ki jih je treba upoštevati pri določanju tarif, in je določeno, da morajo biti ti dejavniki opredeljeni v skladu z naslednjimi določbami člena, ki jih ta odstavek vsebuje. Iz tega je Splošno sodišče sklepalo, da niti iz te določbe niti iz tiste, ki je ponovljena v spornem sklepu, torej ne izhaja, da ASA nalagajo obveznost usklajevanja med prevozniki za določitev dodatnih taks. Splošno sodišče je dodalo, da poleg tega družba SAS Cargo in drugi ne navajajo nobene podprte trditve, s katero bi bilo mogoče dokazati nasprotno.
270
Družba SAS Cargo in drugi pa so v točki 140 tožbe pred Splošnim sodiščem navedli, da je v navedenem odstavku 1, ki je v sporazumih ASA, ki se uporablja za družbo SAS Cargo, določeno:
„Tarife za vse dogovorjene storitve se določijo na razumni ravni, pri čemer se ustrezno upoštevajo vsi ustrezni dejavniki, vključno z obratovalnimi stroški, razumnim dobičkom, značilnostmi storitve (kot so standardi hitrosti in opreme) in tarifami drugih letalskih prevoznikov za kateri koli del določene povezave. Te tarife se določijo v skladu s temi določbami tega člena.“
271
Ugotoviti je torej treba, da ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točki 108 te sodbe, zatrjevano izkrivljanje ni dokazano, saj je v točki 537 izpodbijane sodbe vsebina tega odstavka 1 natančno predstavljena.
272
Glede trditve o izkrivljanju v zvezi s točko 538 izpodbijane sodbe je treba navesti, da je Splošno sodišče v tej točki navedlo, da družba SAS Cargo in drugi ne izpodbijajo tega, da z določbami sporazumov ASA o razpravah v zvezi s tarifami med določenimi prevozniki na opredeljenih povezavah ne morejo biti dovoljene splošne razprave o tarifah med številnimi prevozniki, ki letijo v različne namembne države, kot so razprave, ki so predmet spornega sklepa.
273
V točki 128 tožbe pred Splošnim sodiščem, ki naj bi bila v tej točki 538 domnevno izkrivljena, pa so družba SAS Cargo in drugi trdili:
„[…] lokalni letalski organi v Hongkongu, na Japonskem in Tajskem niso uporabljali določil o tarifah po posameznih povezavah. Namesto tega so ti lokalni letalski organi določili višino dodatnih taks določene glede na mednarodno ali nacionalno naravo povezav (npr. na Japonskem) ali glede na območja konferenčnih tarif IATA (npr. v Hongkongu, na Tajskem). Ker vse države EGP spadajo v kategorijo mednarodnih povezav in na isto območje konferenčnih tarif IATA […], je bila za vse povezave v EGP odobrena enaka višina dodatnih taks. Namen tega pristopa je omejiti transakcijske stroške za lokalne nacionalne prevoznike ter lokalne špediterje in prevoznike tovora […]. Tako je iz upravnih ureditev, s katerimi se izvajajo ASA, ki se uporabljajo, neposredno izhajalo, da so azijski organi vsem prevoznikom, ki prevažajo blago v Evropo, naložili uporabo enake višino dodatne takse, čeprav z uporabo različnih metod, kot je pojasnjeno v nadaljevanju. To dejansko stanje je bilo popolnoma v skladu z določili o tarifah iz SPS, saj je isti letalski prevoznik določen oziroma so bili isti letalski prevozniki določeni kot prevoznik oziroma prevozniki v vsakem [sporazumu] ASA, ki se je uporabljal. Organi v Hongkongu in Združenih arabskih emiratov (Dubaj) so Komisiji to pojasnili […].“
274
Čeprav so družba SAS Cargo in drugi tako trdili, da „azijski organi vsem prevoznikom, ki prevažajo blago v Evropo, naložijo uporabo enake višine dodatne takse“, iz te točke 128 ne izhaja, da so trdili, da ASA, ki jih je sklenila Japonska, dovoljujejo splošne razprave o tarifah med številnimi prevozniki, ki letijo v različne namembne države v EGP, kot so tiste splošne razprave, ki so bile sankcionirane s spornim sklepom. Glede na sodno prakso, navedeno v točki 108 te sodbe, torej tudi druga trditev o izkrivljanju ni dokazana.
275
Kar zadeva tretjo trditev o izkrivljanju, ki se nanaša na točko 545 izpodbijane sodbe, je treba navesti, da je Splošno sodišče v tej točki navedlo, da dokazi, ki so jih predložili SAS Cargo in drugi, ne dokazujejo obstoja obveznosti usklajevanja prevoznikov glede višine dodatne dajatve za gorivo, zato z nobenim od teh dokazov ni mogoče ovreči informacij iz točk 198, 244, 256, 391, 392, 488 in 491 obrazložitve spornega sklepa, iz katerih je razvidno, da je pobudo za vložitev skupinskih zahtevkov v zvezi z dodatno takso za gorivo mogoče pripisati prevoznikom in ne japonskemu uradu za civilno letalstvo. Ugotoviti je torej treba, da družba SAS Cargo in drugi s trditvami v zvezi z navedeno točko, navedenimi v točki 252 te sodbe, dejansko grajajo razlago teh točk obrazložitve spornega sklepa, ki jih je Splošno sodišče navedlo v tej točki 545. S to razlago torej Splošno sodišče ni moglo izkriviti njihovih trditev v zvezi z dodatno takso za gorivo. Ta tretja trditev torej ni utemeljena.
276
V zvezi s trditvami, ki se nanašajo na točko 543 izpodbijane sodbe in se na eni strani nanašajo na domnevno izkrivljanje dokazov, navedeno v točki 253 te sodbe, zadostuje navesti, da je Splošno sodišče v tej točki 543 po presoji dokazov, ki so jih predložili SAS Cargo in drugi v utemeljitev svojih trditev, ugotovilo, da z nobeno od predloženih listin ni dokazan obstoj državne prisile, ki bi upravičevala neuporabo člena 101(1) PDEU. Družba SAS Cargo in drugi želijo torej pod pretvezo trditve o izkrivljanju dejansko doseči, da bi Sodišče ponovno presodilo te dokaze. Te trditve torej v tem delu v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 72 te sodbe, niso dopustne.
277
Na drugi strani v delu, v katerem z navedenimi trditvami družba SAS Cargo in drugi trdijo, da Splošno sodišče ni odgovorilo na nekatere njihove trditve, ti zatrjujejo, da je Splošno sodišče kršilo obveznost obrazložitve. V skladu z ustaljeno sodno prakso namreč pritožbeni razlog, ki se nanaša na neobstoj odgovora Splošnega sodišča na trditve, navedene na prvi stopnji, v bistvu pomeni sklicevanje na kršitev obveznosti obrazložitve, ki izhaja iz člena 36 Statuta Sodišča Evropske unije, ki se za Splošno sodišče uporablja na podlagi člena 53, prvi odstavek, tega statuta in člena 117 Poslovnika Splošnega sodišča (sodba z dne 28. septembra 2023, Changmao Biochemical Engineering/Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, točka 185 in navedena sodna praksa). Glede na sodno prakso, navedeno v točki 85 te sodbe, in glede na to, kar je Splošno sodišče navedlo ne le v točki 543, ampak tudi v točkah 542 in 544 izpodbijane sodbe, v katerih so navedeni tudi dokazi, ki so jih družba SAS Cargo in drugi predložili Splošnemu sodišču, ter presoja teh dokazov, ki jo je to opravilo, pa taka kršitev ni dokazana.
278
Glede trditve, da naj bi Splošno sodišče kršilo „načelo enakosti“, ker jim ni dovolilo dostopa do dokazov, nastalih po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, zadostuje navesti, da se ta trditev, tudi če bi bila dopustna, ne razlikuje od trditve, navedene v prvem pritožbenem razlogu, in jo je torej treba vsekakor zavrniti iz istih razlogov.
279
Na tretjem mestu, v zvezi s trditvami, navedenimi v točkah od 254 do 256 te sodbe, je treba, prvič, ugotoviti, da te trditve na podlagi sodne prakse, navedene v točki 72 te sodbe, niso dopustne v delu, v katerem želijo družba SAS Cargo in drugi pod pretvezo trditev o napačni uporabi prava v zvezi s položajem na Tajskem doseči novo presojo dejstev in dokazov.
280
Drugič, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi s temi trditvami vzbujajo dvom o notranji skladnosti spornega sklepa, navedene trditve v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 74 te sodbe, niso dopustne.
281
Tretjič, v delu, v katerem z navedenimi trditvami družba SAS Cargo in drugi trdijo, da Splošno sodišče ni obravnavalo vseh dokazov, ki so jih predložili, zadostuje navesti, da je Splošno sodišče ravnanje tajskih organov preučilo v točkah od 556 do 561 izpodbijane sodbe in da je Splošno sodišče v točki 562 navedene sodbe ugotovilo, da so družba SAS Cargo in drugi v zvezi s predpisi, ki se uporabljajo na Tajskem, ne da bi jim Komisija učinkovito oporekala, uspeli dokazati, da so organi te države od 20. julija 2005 vzpostavili pravni okvir, ki je sam odpravil vsakršno možnost konkurenčnega ravnanja med prevozniki, kar zadeva določitev zneska dodatne takse za gorivo, ki se uporablja za lete s krajem odhoda s Tajske. V tej točki je bilo navedeno tudi, da pa družba SAS Cargo in drugi niso dokazali, da so tajski predpisi odpravljali vsakršno možnost konkurence v zvezi z dodatno takso za varnost ali da je bila, kar zadeva dodatno takso za gorivo, vsakršna možnost konkurence odpravljena za obdobje pred 20. julijem 2005.
282
Ugotoviti je torej treba, da družba SAS Cargo in drugi s tretjo trditvijo, navedeno v točki 255 te sodbe, pod pretvezo trditve, da je Splošno sodišče kršilo obveznost obrazložitve, poskušajo doseči, da Sodišče ponovno presoditi dejstva in dokaze. Te trditve torej v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 72 te sodbe, niso dopustne.
283
Četrtič, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi trdijo, da bi morali imeti dostop do dodatnih razbremenilnih dokazov, se ta trditev ne razlikuje od trditve, navedene na koncu točke 253 te sodbe, in jo je treba zavrniti iz istih razlogov, kot so bili navedeni že v točki 278 te sodbe.
284
Petič, v zvezi s trditvami, navedenimi v točki 256 te sodbe, zadostuje navesti, da ni treba ugotoviti napačne uporabe prava v točkah od 555 do 557, 562 in 563 izpodbijane sodbe, saj trditve družbe SAS Cargo in drugih v zvezi s tem temeljijo na premisi, da jim je uspelo dokazati, da so preudarki Splošnega sodišča v zvezi z regulativnimi predpisi v Hongkongu in na Japonskem napačni. Kot pa izhaja iz zgornje analize, ta premisa ni utemeljena.
285
Kar zadeva trditev o kršitvi domneve nedolžnosti je treba navesti, da ta temelji tudi na tem, da Kraljevina Tajska ni bila vključena med države, za katere bi bilo mogoče družbi SAS Cargo in drugim očitati kršitev člena 101(1) PDEU. Vendar Splošno sodišče, čeprav je ugotovilo, da take kršitve zanje ni mogoče upoštevati v zvezi z leti s krajem odhoda iz te tretje države, kar zadeva dodatno takso za gorivo od 20. julija 2005, ni izključilo obstoja take kršitve za vse lete s krajem odhoda iz navedene države za celotno obdobje kršitve, tako da tudi premisa te utemeljitve nima dejanske podlage.
286
Glede očitka v zvezi z vključitvijo tretjih držav na področje uporabe enotne in trajajoče kršitve v točkah 623 in 624 izpodbijane sodbe zadostuje navesti, da ta očitek temelji na istih trditvah, kot so bile zavrnjene že v prejšnjih dveh točkah te sodbe.
287
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba drugi del četrtega pritožbenega razloga zavreči kot delno nedopusten in zavrniti kot delno neutemeljen.
Tretji del: opredelitev zadevnega ravnanja kot enotne in trajajoče kršitve
– Trditve strank
288
Družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je zavrnilo njihove trditve, s katerimi so izpodbijale ugotovitev Komisije, da ravnanje, opisano v spornem sklepu, pomeni enotno in trajajočo kršitev. Zadevno ravnanje naj bi bilo namreč tako raznoliko, da ga ni bilo mogoče razumno enačiti z „enotno“ kršitvijo. Presoja Splošnega sodišča v zvezi s tem naj bi bila z več vidikov napačna.
289
Na prvem mestu, Splošno sodišče naj v točkah od 302 do 304 izpodbijane sodbe ne bi upoštevalo bistvene točke, ki so jo izpostavili družba SAS Cargo in drugi, in sicer, da so se ravnanja, navedena v razdelku 4 spornega sklepa, zgodila v različnih okvirih in so imela različne cilje. Res je, da naj bi Splošno sodišče v tej točki 302 nakazovalo na vsako vrsto ravnanj. Vendar naj Splošno sodišče ne bi nikoli obravnavalo osrednjega vprašanja, da te različne vrste ravnanj nimajo skupnih točk. S tem naj bi Splošno sodišče kršilo obveznost obrazložitve.
290
Na drugem mestu, Splošno sodišče naj bi storilo napake v zvezi z ravnanjem, do katerega je prišlo v Švici. V točkah od 612 do 618 izpodbijane sodbe naj bi Splošno sodišče potrdilo, da edini stik, v katerega je bila vpletena družba SAS Cargo in drugi, do katerega je prišlo po 1. juniju 2002, ni bil nezakonit. Vendar naj bi Splošno sodišče v točki 604 navedene sodbe izkrivilo dokaze, ker se je sklicevalo na pojem „nadaljevanje“ pri uporabi merila dejanske teže. Prav tako naj Splošno sodišče v točkah 604 in 605 navedene sodbe ne bi odgovorilo na trditve in dokaze, navedene v točki 161 tožbe na prvi stopnji, s katerimi družba SAS Cargo in drugi v bistvu niso izpodbijali obstoja posebnega sestanka, ampak njihovo udeležbo na njem. Poleg tega naj bi iz te točke 605 izhajalo, da za izračun dodatne takse za gorivo ni bilo dogovora o uporabi dejanske teže namesto „obračunske teže“, medtem ko naj bi Splošno sodišče v točki 606 navedene sodbe potrdilo ugotovitev Komisije, da so družba SAS Cargo in drugi sodelovali pri takem dogovoru, vendar so se odločili, da ga ne bodo uporabili. Točka 610 izpodbijane sodbe naj bi bila napačna tudi v delu, v katerem je navedeno, da je bil s sporočilom enega od zaposlenih pri pritožnicah v zvezi z odpravo dodatne takse za gorivo kršen člen 101(1) PDEU, čeprav je bilo to obvestilo javno. Splošno sodišče naj bi moralo preučiti, ali je navedeno obvestilo povzročilo večjo preglednost cen ali olajšalo izpolnjevanje omejevalnega sporazuma. Ker tega Splošno sodišče ni storilo, naj bi kršilo obveznost obrazložitve. Poleg tega naj se za to lokalno ravnanje iz decembra 2001, ki se je nanašalo na dodatne takse na povezave s krajem odhoda iz Švice, ne bi uporabljala niti člen 101 PDEU niti člen 8 Sporazuma ES‑Švica o zračnem prometu, zaradi česar naj bi bilo v točki 611 navedene sodbe napačno uporabljeno pravo.
291
Na tretjem mestu, Splošno sodišče naj bi storilo napake pri presoji trditev drugih prevoznikov glede ravnanja družbe SAS Cargo in drugih. V točkah od 625 do 650 izpodbijane sodbe naj bi Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da dokazi v elektronskih sporočilih, navedeni v več točkah obrazložitve spornega sklepa, ne dokazujejo obstoja nezakonitih stikov med njimi in drugimi prevozniki. Vendar naj bi Splošno sodišče storilo napako, ker ni ovrglo tudi upoštevnosti internega elektronskega sporočila, ki ga je 17. februarja 2003 poslal zaposleni pri drugem prevozniku s sedežem v Združenem kraljestvu in ki je navedeno v točki 273 obrazložitve spornega sklepa. V točkah 634 in 635 navedene sodbe naj bi Splošno sodišče ugotovilo, da družba SAS Cargo in drugi niso predložili dokazov v utemeljitev svojega stališča. Vendar naj bi Splošno sodišče storilo napako, ker ni preučilo dejanskega vprašanja, ki so ga ti izpostavili. Tako naj Splošno sodišče po eni strani ne bi upoštevalo nekaterih trditev, ki so jih ti navedli. Po drugi strani naj se družba SAS Cargo in drugi v nasprotju s trditvijo iz te točke 635 ne bi oprli le na dejstvo, da je špediter prejel informacije od drugih prevoznikov. Iz teh napak naj bi izhajalo, da tudi zoper družbo SAS Cargo in druge ni mogoče uporabiti tega dokaza.
292
Na četrtem mestu, Splošno sodišče naj bi sicer zlasti v točkah od 407 do 411 izpodbijane sodbe priznalo, da so bila nekatera ravnanja glede na zvezo WOW upravičena. Vendar naj bi Splošno sodišče napačno ugotovilo, da so nekatera ravnanja v okviru te zveze „šla predaleč“ brez enotne skupne tarifne politike. Tudi če bi taki stiki v navedeni zvezi pomenili kršitev člena 101(1) PDEU, bi bili ti stiki vsekakor del enotne in trajajoče kršitve le, če bi obstajala objektivna povezava med navedenimi stiki ter to enotno in trajajočo kršitvijo ali če bi družba SAS Cargo in drugi imeli namen sodelovati pri svetovnem kartelu, ne pa pri ravnanju, povezanem s to zvezo. Splošno sodišče pa naj ne bi izkazalo obstoja take objektivne povezave med stiki v okviru zveze WOW ter enotno in trajajočo kršitvijo. Točka 430 navedene sodbe naj bi vsebovala le eno trditev v zvezi s tem, tako da naj navedena sodba ne bi bila dovolj obrazložena. Iz tega naj bi sledilo, da bi bilo treba točke od 428 do 432 navedene sodbe zavrniti in da bi bilo zato treba stike v okviru zveze WOW izključiti iz dokazov o sodelovanju družbe SAS Cargo in drugih pri enotni in trajajoči kršitvi.
293
Na petem mestu, kar zadeva vertikalne sporazume o dobavi, naj bi bila zavrnitev pojasnila družbe SAS Cargo in drugih v zvezi z njihovim prejemom tako imenovanih elektronskih sporočil „Spoštovani partnerji“ v točkah od 475 do 487 izpodbijane sodbe napačna. Prvič, točke od 477 do 479, 484 in 485 navedene sodbe naj ne bi bile dovolj obrazložene ter naj bi kršile načeli osebne odgovornosti in domneve nedolžnosti, saj naj bi se nanašale le na stike ali dejanja zaposlenih pri drugih prevoznikih, ne da bi se obravnavala vpletenost družbe SAS Cargo in drugih v te stike ali njihovo seznanjenost z njimi. Zato naj se s temi stiki ali dejanji ne more dokazati, da so družba SAS Cargo in drugi storili kršitev. Drugič, v točki 479 navedene sodbe naj bi bilo povzeto stališče Komisije, ki ga je predstavila v odgovoru na tožbo pred Splošnim sodiščem, ne da bi bila obravnavana trditev niti dokazi, ki so jih predložili družba SAS Cargo in drugi. Tretjič, Splošno sodišče naj v točkah 480 in 481 navedene sodbe ne bi preučilo, ali je lahko Komisija na podlagi dokazov, na katere se je oprla, upravičeno ugotovila, da ni druge verjetne razlage za to, da so družba SAS Cargo in drugi prejeli navedena elektronska sporočila. Četrtič, trditve Splošnega sodišča v točkah 482 in 483 izpodbijane sodbe naj ne bi bile podprte niti v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah niti v spornem sklepu. Šlo naj bi torej za nezakonito nadomestitev obrazložitve, tako da bi bilo treba ti točki 482 in 483 zavrniti.
294
Na šestem mestu, Splošno sodišče naj bi storilo napake v zvezi s tem, da so se družba SAS Cargo in drugi zavedali enotne in trajajoče kršitve. V točki 669 izpodbijane sodbe naj bi Splošno sodišče priznalo, da Komisija ni dokazala neposrednega sodelovanja družbe SAS Cargo in drugih pri vseh protikonkurenčnih dejavnostih. Iz tega naj bi sledilo, da bi morala Komisija dokazati, da so družba SAS Cargo in drugi vedeli za ravnanje drugih prevoznikov ali da bi to lahko razumno predvideli. V zvezi s tem naj bi Splošno sodišče v točki 670 navedene sodbe navedlo, da se sporni sklep sklicuje na osem stikov. Najprej, družba SAS Cargo in drugi pa naj bi – ne da bi Splošno sodišče na to trditev odgovorilo – navedli, da ti stiki nikakor ne razkrivajo zadevnega usklajevanja. Dalje, ker so štiri od teh stikov tako imenovana elektronska sporočila „Spoštovani partnerji“, naj se nanje ne bi bilo mogoče sklicevati, kot naj bi izhajalo iz prejšnje točke te sodbe. Splošno sodišče naj bi izkrivilo preostala štiri elektronska sporočila, saj naj poleg tega ne bi zadostno obrazložilo svojega stališča. Poleg tega naj bi Splošno sodišče v točkah 671, 672, 677 in 678 izpodbijane sodbe nezakonito nadomestilo obrazložitev. Ravno tako naj bi Splošno sodišče v točkah 678 in 679 te sodbe izkrivilo jasen pomen drugega elektronskega sporočila z dne 17. februarja 2003 in naj ne bi upoštevalo razbremenilnih dokazov. Kar zadeva točki 681 in 683 navedene sodbe, je treba navesti, da naj bi ju bilo treba zavrniti, saj Splošno sodišče nikakor ni pojasnilo razlogov, zaradi katerih naj bi navedena elektronska sporočila, na katere se je sklicevalo, družbi SAS omogočila, da se seznani z ravnanjem, pri katerem ni sodelovala. Točka 685 navedene sodbe naj bi bila prav tako napačna, ker naj bi bila v njej trditev družbe SAS Cargo in drugih, na katero je Splošno sodišče odgovorilo v tej točki, predstavljena nepopolno. Splošno sodišče naj tega, da osem elektronskih sporočil, ki jih je Komisija navedla v točki 791 obrazložitve spornega sklepa, ne zadostuje, ne bi moglo odpraviti zgolj s sklicevanjem na druge točke obrazložitve, ne da bi pojasnilo, kako so ti stiki družbi SAS Cargo in drugim omogočili, da so se seznanili z ravnanji, pri katerih niso sodelovali. Analizo Splošnega sodišča v točkah od 660 do 694 izpodbijane sodbe, ki se nanaša na to, da so družba SAS Cargo in drugi vedeli za ravnanje drugih prevoznikov, naj bi bilo torej treba zavrniti, enako kot ugotovitve Splošnega sodišča iz točk od 713 do 728 navedene sodbe v zvezi z obsegom njihovega sodelovanja pri kršitvi.
295
Komisija trdi, da ta del ni dopusten v delu, v katerem se nanaša na presojo dejanskega stanja, ki jo je opravilo Splošno sodišče, in da v preostalem delu ni utemeljen.
– Presoja Sodišča
296
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da kršitev člena 101(1) PDEU ni lahko samo posledica ločenega dejanja, ampak tudi niza dejanj ali celo trajajočega ravnanja, čeprav bi lahko tudi eden ali več elementov tega niza dejanj ali trajajočega ravnanja sam po sebi in ločeno pomenil kršitev te določbe. Tako lahko Komisija, kadar se različna ravnanja zaradi istega cilja izkrivljanja konkurence znotraj notranjega trga uvrščajo v „celovit načrt“, pripiše odgovornost za ta ravnanja glede na sodelovanje pri kršitvi kot celoti (glej v tem smislu sodbi z dne 6. decembra 2012, Komisija/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, točka 41 in navedena sodna praksa, in z dne 27. junija 2024, Servier in drugi/Komisija, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, točka 240).
297
Podjetje, ki je pri taki enotni in trajajoči kršitvi sodelovalo s svojimi ravnanji, ki spadajo pod pojma „sporazum“ ali „usklajeno ravnanje“ s protikonkurenčnim ciljem v smislu člena 101(1) PDEU in ki naj bi pripomogla k uresničitvi kršitve v celoti, je tako lahko odgovorno tudi za ravnanja drugih podjetij v okviru te kršitve v celotnem obdobju svojega sodelovanja pri navedeni kršitvi (glej v tem smislu sodbi z dne 6. decembra 2012, Komisija/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, točka 42 in navedena sodna praksa, in z dne 27. junija 2024, Servier in drugi/Komisija, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, točka 241).
298
V zvezi s tem je treba opozoriti, da za opredelitev različnih ravnanj kot enotne in trajajoče kršitve ni treba preveriti, ali se medsebojno dopolnjujejo tako, da je vsako od njih namenjeno spopadanju z eno ali več posledicami običajne konkurence, in z medsebojnim vplivanjem prispevajo k nastanku vseh protikonkurenčnih posledic, ki so jih želeli doseči njihovi storilci v okviru celovitega načrta, namenjenega doseganju enotnega cilja. Pogoj, ki se nanaša na pojem „enotni cilj“, pa pomeni, da je treba preveriti, ali obstajajo elementi, ki označujejo različna ravnanja, ki so del kršitve in bi lahko kazala na to, da ravnanja, ki jih dejansko izvajajo druga udeležena podjetja, nimajo istega cilja ali protikonkurenčne posledice in se zato zaradi svojega istega cilja izkrivljanja konkurence na notranjem trgu ne uvrščajo v „celovit načrt“ (sodbi z dne 26. januarja 2017, Villeroy & Boch/Komisija, C‑644/13 P, EU:C:2017:59, točka 50 in navedena sodna praksa, in z dne 27. junija 2024, Servier in drugi/Komisija, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, točka 242).
299
V obravnavani zadevi v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi na prvem mestu trdijo, da Splošno sodišče ni obrazložilo izpodbijane sodbe, ker ni odgovorilo na njihove trditve, da so se zadevna ravnanja zgodila v različnih okvirih in so imela različne cilje, zaradi česar jih ni mogoče opredeliti kot enotno kršitev, zadostuje navesti, da Splošno sodišče očitka, ki so ga navedli družba SAS Cargo in drugi ter ki se je nanašal na napačne ugotovitve v zvezi z enotnostjo kršitve, ni preučilo le v točkah od 302 do 304 izpodbijane sodbe, ampak v vseh točkah od 296 do 325 navedene sodbe. V tem okviru je Splošno sodišče poleg svoje analize trditev družbe SAS Cargo in drugih, s katerimi izpodbijajo obstoj enotnega protikonkurenčnega cilja, ki jo je opravilo v teh točkah od 302 do 304 navedene sodbe, v točki 317 med drugim navedlo, da družba SAS Cargo in drugi Komisiji očitajo, da v zvezi z naravo enotne in trajajoče kršitve ni upoštevala posebnosti usklajevanj, ki naj bi bila potrebna zaradi lokalnega regulativnega okvira ali naj bi se umeščala v okvir zakonitih poslovnih povezav, ter zavrnilo te trditve z obrazložitvijo, da so se družba SAS Cargo in drugi s tem omejili na ponovitev trditev, ki so jih navedli že v utemeljitev svojega očitka glede obstoja enotnega protikonkurenčnega cilja, zaradi česar jih je bilo treba iz istih razlogov zavrniti.
300
Poleg tega je Splošno sodišče v točkah od 318 do 321 navedene sodbe analiziralo trditve, s katerimi so družba SAS Cargo in drugi trdili, da se zavrnitev plačila provizij razlikuje od drugih sestavnih delov enotne kršitve, ker je do te zavrnitve prišlo zaradi nesoglasja med prevozniki in špediterji glede razlage standardnih določil, kar je drugače kot „tajno usklajevanje [dodatne takse za gorivo in dodatne takse za varnost] med peščico prevoznikov“. Splošno sodišče je zavrnilo te trditve s tem, da je v bistvu ugotovilo, da je iz spornega sklepa razvidno, da namen zavrnitve plačila provizij ni bil le ločen od javnega spora pravne narave, na katerega se sklicujejo družba SAS Cargo in drugi, ampak se je z njim tudi okrepilo usklajevanje v zvezi z dodatnimi taksami.
301
Splošno sodišče je torej navedlo razloge, zaradi katerih družba SAS Cargo in drugi niso uspeli dokazati, da Komisija zaradi domnevnih različnih okvir in ciljev v spornem sklepu ni zadostno dokazala enotnost kršitve. Zato glede na sodno prakso, navedeno v točkah 84 in 85 te sodbe, zatrjevana kršitev obveznosti obrazložitve ni dokazana.
302
Na drugem mestu, v zvezi s trditvami, navedenimi v točki 290 te sodbe, je treba najprej navesti, da v delu, v katerem se družba SAS Cargo in drugi s temi trditvami sklicujejo na izkrivljanje, ki naj bi ga storilo Splošno sodišče v točki 604 izpodbijane sodbe v delu, v katerem se je sklicevalo na pojem „nadaljevanje“ („se bodo držale“) pri uporabi merila dejanske teže, zadostuje navesti, da ta trditev ne izpolnjuje zahtev po natančnosti, ki izhajajo iz sodne prakse, navedene v točki 108 te sodbe, saj družba SAS Cargo in drugi zlasti ne navajajo vsebine elektronskega sporočila, ki naj bi bila domnevno izkrivljena. Ta trditev zato ni dopustna.
303
Dalje, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče kršilo obveznost obrazložitve, ker ni odgovorilo na trditve, ki so jih navedli v točki 161 tožbe na prvi stopnji, zadostuje opozoriti, kot je bilo že navedeno v točki 85 te sodbe, da ta obveznost obrazložitve Splošnega sodišča ne zavezuje k obrazložitvi, ki bi izčrpno in drugemu za drugim sledila vsem razlogovanjem strank v sporu, če obrazložitev izpodbijane sodbe zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, na katere se je oprlo Splošno sodišče, Sodišču pa, da ima na voljo dovolj elementov za nadzor v okviru pritožbe. Splošno sodišče pa je trditve družbe SAS Cargo in drugih v zvezi z ravnanjem v Švici, ki so bile predmet točk od 158 do 164 te tožbe, presojalo v točkah od 597 do 618 izpodbijane sodbe. Poleg tega družba SAS Cargo in drugi niti ne trdijo, da niso mogli razumeti razlogov, zaradi katerih je Splošno sodišče njihove trditve na prvi stopnji le delno sprejelo. V teh okoliščinah zatrjevana kršitev obveznosti obrazložitve ni dokazana.
304
Nazadnje, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi grajajo točke 605, 606 in 610 izpodbijane sodbe, zadostuje navesti, da dejansko želijo, da Sodišče s svojo presojo dejstev in dokazov nadomesti presojo Splošnega sodišča, ne da bi mu očitalo kakršno koli izkrivljanje. Iz tega sledi, da ti očitki v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 72 te sodbe, niso dopustni.
305
Na tretjem mestu je treba ugotoviti, da želijo družba SAS Cargo in drugi s trditvami, navedenimi v točki 291 te sodbe, znova doseči, da bi Sodišče ponovno opravilo presojo dejstev in dokazov v zvezi s trditvami drugih prevoznikov glede njihovega ravnanja, ki jo je Splošno sodišče opravilo v točkah od 629 do 650 izpodbijane sodbe, natančneje presoje, s katerimi je Splošno sodišče le delno ugodilo njihovemu predlogu za izločitev nekaterih stikov iz sklopa indicev, ki so bili zoper njih uporabljeni v spornem sklepu. Ta trditev, ki Splošnemu sodišču ne očita nobenega izkrivljanja, torej prav tako ni dopustna na podlagi sodne prakse, navedene v točki 72 te sodbe.
306
Na četrtem mestu, enako v bistvu velja za trditve, navedene v točki 292 te sodbe, s katerimi družba SAS Cargo in drugi želijo doseči, da bi Sodišče ponovno presodilo dejstva in dokaze v zvezi z obsegom stikov, ki so potekali v okviru zveze WOW.
307
V preostalem je treba v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi trdijo, da Splošno sodišče ni dokazalo, da obstaja objektivna povezava med temi stiki ter enotno in trajajočo kršitvijo, ugotoviti, da Splošno sodišče očitka družbe SAS Cargo in drugih v zvezi z vključitvijo stikov v okviru zveze WOW v okvir enotne in trajajoče kršitve ni preučilo le v točki 430 izpodbijane sodbe, ampak tudi v točkah od 429 do 431 navedene sodbe, v katerih je Splošno sodišče podrobno navedlo razloge, zaradi katerih dejavniki, ki so jih družba SAS Cargo in drugi izpostavili da bi dokazali, da ni objektivne povezave med stiki med člani zveze WOW in enotno in trajajočo kršitvijo, v bistvu niso bili takšni, da bi lahko ovrgli obstoj skupnega načrta, ugotovljenega v spornem sklepu. Zatrjevana kršitev obveznosti obrazložitve torej ni dokazana.
308
Na petem mestu, v zvezi s trditvami, navedenimi v točki 293 te sodbe, je treba, prvič, ugotoviti, da v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi s temi trditvami trdijo, da je Splošno sodišče napačno presodilo obseg tako imenovanih elektronskih sporočil „Spoštovani partnerji“, znova poskušajo doseči, da Sodišče nadomesti presojo dejstev in dokazov, ki jo je Splošno sodišče opravilo v točkah od 477 do 485 izpodbijane sodbe, s svojo, ne da bi mu očitali kakršno koli izkrivljanje. Te trditve torej na podlagi sodne prakse, navedene v točki 72 te sodbe, tudi niso dopustne.
309
Drugič, v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi trdijo, da sta bili kršeni načeli osebne odgovornosti in domneve nedolžnosti, zadostuje ugotovitev, da ta trditev temelji na premisi, da tako imenovana elektronska sporočila „Spoštovani partnerji“, ki so, kot je razvidno iz točke 468 izpodbijane sodbe, skupna elektronska sporočila, ki jih je poslala družba Lufthansa Cargo, ne omogočajo ugotovitve, da so družba SAS Cargo in drugi storili kršitev, ker se nanašajo le na stike ali dejanja zaposlenih pri drugih prevoznikih, ne da bi se obravnavala vpletenost družbe SAS Cargo in drugih v te stike oziroma to, ali so za te stike vedeli. Z navedeno trditvijo se torej dejansko poziva Sodišče, naj ponovno preuči dejstva in dokaze, ki jih je Splošno sodišče že presodilo v točkah od 475 do 488 izpodbijane sodbe, ne da bi se mu očitalo kakršno koli izkrivljanje. Zato ta trditev v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 72 te sodbe, ni dopustna.
310
Tretjič, trditve, da je Splošno sodišče kršilo obveznost obrazložitve, prav tako ni mogoče sprejeti. Čeprav so namreč v točkah 480 in 481 izpodbijane sodbe zgolj navedeni razlogi, zaradi katerih je Splošno sodišče ugotovilo, da se družba SAS Cargo in drugi zaman sklicujejo na to, da so informacije, razširjene v okviru elektronskih sporočil, navedenih v točkah 446, 450, 482 in 495 obrazložitve spornega sklepa, javne, pa so v točkah od 475 do 479 in od 482 do 488 navedene sodbe preučene druge trditve in elementi, ki so mu jih predložili družba SAS Cargo in drugi ter s katerimi so ti skušali zlasti dokazati, da se ta elektronska sporočila niso nanašala na enotno in trajajočo kršitev, ampak na uporabo dodatne takse za gorivo v okviru dogovorov o rezervaciji zmogljivosti med družbo Lufthansa in drugimi prevozniki.
311
V zvezi s tem pa je Splošno sodišče iz razlogov, navedenih v točkah od 476 do 483 izpodbijane sodbe, ugotovilo, da v nasprotju s tem, kar trdijo družba SAS Cargo in drugi, ni mogoče šteti, da je bil namen navedenih elektronskih sporočil izključno zagotoviti pravilno izvajanje hipotetičnih dogovorov o rezervaciji zmogljivosti. Splošno sodišče pa je ugotovilo, da je bil njihov namen skupinsko obvestiti naslovnike, med katerimi je družba SAS Cargo, o nameri družbe Lufthansa, da zviša svojo dodatno takso za gorivo od določenega prihodnjega datuma. Glede na te elemente in ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točkah 84 in 85 te sodbe, ni mogoče šteti, da Splošno sodišče ni preučilo, ali je Komisija na podlagi dokazov, na katere se je oprla, lahko pravilno ugotovila, da ni bilo druge verjetne razlage za to, da so družba SAS Cargo in drugi prejeli ista elektronska sporočila.
312
Četrtič, v zvezi s trditvijo o nadomestitvi obrazložitve je treba na eni strani navesti, da je Splošno sodišče v točki 482 izpodbijane sodbe s sklicevanjem na elektronska sporočila, navedena v točkah 446, 450, 482 in 495 obrazložitve spornega sklepa ter v točki 797 obrazložitve tega sklepa, ugotovilo, da družba Lufthansa strank hipotetičnih dogovorov o rezervaciji zmogljivosti ni zgolj seznanila z javno dostopnimi informacijami, vendar jim je, nasprotno, poslala skupinska elektronska sporočila, s čimer je vsem naslovnikom razkrila identiteto zadevnih prevoznikov, pa tudi znesek in časovni razpored dodatne dajatve za gorivo, ki so jo morali obračunavati na podlagi teh hipotetičnih dogovorov. Na drugi strani je Splošno sodišče v točki 483 navedene sodbe s sklicevanjem na točki 453 in 450 obrazložitve spornega sklepa ter priloge od A.59 do A.61 k tožbi ugotovilo, da družba SAS Cargo in drugi niti niso trdili, da so bila taka skupinska sporočila nujna za izvajanje teh hipotetičnih dogovorov, in da je iz listin iz spisa razvidno, da ni bilo tako. Zatrjevana nadomestitev obrazložitve torej ni dokazana, saj se preudarki Splošnega sodišča iz teh točk 482 in 483 navezujejo na presoje iz spornega sklepa in odgovarjajo na trditve, ki so mu jih predložili družba SAS Cargo in drugi, v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah 180 in 181 te sodbe.
313
Na šestem mestu, v zvezi s trditvami, navedenimi v točki 294 te sodbe, je treba navesti, prvič, da je Splošno sodišče v točki 669 izpodbijane sodbe sicer res ugotovilo, da je Komisija ugotovila, da so bili družba SAS Cargo in drugi vpleteni v dva od treh sestavnih delov enotne in trajajoče kršitve, in sicer v doplačilo za gorivo in doplačilo za varnost, ne pa, da so bili zgolj dokazano ali domnevno seznanjeni z njima, vendar Komisija ni menila, da so neposredno sodelovali pri vseh protikonkurenčnih dejavnostih, zajetih s tema sestavnima deloma.
314
Vendar je Splošno sodišče nato na eni strani v točkah od 670 do 676 izpodbijane sodbe navedlo razloge, zaradi katerih je Komisija – ob upoštevanju stikov, ki jih je Splošno sodišče navedlo v teh točkah, in dejstva, da družba SAS Cargo in drugi poleg tega niso dokazali, da bi za elektronska sporočila, navedena v točkah 274, 279, 346, 411, 446, 450, 482 in 495 obrazložitve spornega sklepa, lahko obstajala verjetna alternativna razlaga, ki ni usklajevanje dodatne takse za gorivo – lahko ugotovila, da so ta elektronska sporočila taka, da so bili družba SAS Cargo in drugi zaradi njih zadostno seznanjeni z usklajevanjem med družbo Lufthansa in drugimi obtoženimi prevozniki. V zvezi s tem je Splošno sodišče navedlo tudi dodatne preudarke, navedene v točkah od 677 do 679 izpodbijane sodbe. Poleg tega je Splošno sodišče v točkah 681 in 682 navedene sodbe navedlo razloge, zaradi katerih je Komisija utemeljeno menila, da so bili družba SAS Cargo in drugi dovolj zadostno seznanjeni z ravnanji v zvezi z dodatno takso za gorivo, ki so se izvajala v tretjih državah, v katerih niso bili prisotni.
315
Na drugi strani je Splošno sodišče v točkah od 684 do 693 izpodbijane sodbe navedlo razloge, zaradi katerih družba SAS Cargo in drugi glede na elemente iz spornega sklepa ter trditve, ki so mu jih predložili, Komisiji neutemeljeno očitajo, da je ugotovila, da so bili zadostno seznanjeni z elementi sestavnega dela enotne in trajajoče kršitve, ki se nanašajo na dodatno takso za varnost, pri katerih niso neposredno sodelovali.
316
Družba SAS Cargo in drugi torej s šestim očitkom tega dela v bistvu neutemeljeno trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker ni preverilo, ali je Komisija dokazala, da so vedeli za dejavnosti drugih prevoznikov, pri katerih niso neposredno sodelovali. Poleg tega v delu, v katerem družba SAS Cargo in drugi trdijo, da Splošno sodišče ni pravilno presodilo obsega nekaterih stikov ali elektronskih sporočil, na katere se je sklicevalo, da je dalo napačno težo nekaterim elektronskim sporočilom ali točkam obrazložitve spornega sklepa, ki naj v primerjavi z drugimi ne bi bile dovolj prepričljive, ali da ni upoštevalo nekaterih domnevno razbremenilnih dokazov, dejansko izpodbijajo presojo dejstev in dokazov, ki jo je Splošno sodišče opravilo v točkah od 669 do 693 izpodbijane sodbe. Zato navedene trditve v tem delu v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 72 te sodbe, niso dopustne.
317
Drugič, trditve o izkrivljanju, ki se očitajo Splošnemu sodišču v zvezi s točkami 670, 678 in 679 izpodbijane sodbe, ne izpolnjujejo zahtev po natančnosti, ki izhajajo iz sodne prakse, navedene v točki 108 te sodbe. Te trditve zato niso dopustne.
318
Tretjič, ob upoštevanju elementov, navedenih v točkah od 313 do 315 te sodbe, in sodne prakse, navedene v točkah 84 in 85 te sodbe, trditev o kršitvi obveznosti obrazložitve, navedena v točki 294 te sodbe, ni utemeljena.
319
Četrtič, neutemeljena je tudi trditev o nadomestitvi obrazložitve, ki naj bi jo Splošno sodišče storilo v točkah 671, 672, 677 in 678 izpodbijane sodbe ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točki 180 te sodbe, saj so v teh točkah zgolj navedeni elementi iz spornega sklepa.
320
Iz zgornjih preudarkov izhaja, da je treba tretji del četrtega pritožbenega razloga zavreči kot delno nedopusten in zavrniti kot delno neutemeljen.
321
Zato je treba četrti pritožbeni razlog zavreči kot delno nedopusten ter zavrniti kot delno brezpredmeten in delno neutemeljen.
Peti pritožbeni razlog: napačna uporaba prava pri izvajanju neomejene pristojnosti Splošnega sodišča
Trditve strank
322
Družba SAS Cargo in drugi trdijo, da je Splošno sodišče pri izvajanju svoje neomejene pristojnosti napačno uporabilo pravo, zaradi česar bi moralo Sodišče, če globe zaradi prvih štirih pritožbenih razlogov ne bi odpravilo v celoti, znižati njen znesek.
323
Splošno sodišče naj bi v točki 940 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je treba za zagotovitev enakega obravnavanja obtoženih prevoznikov v vrednost prodaje „znova vključiti“ promet, ki so ga družba SAS Cargo in drugi ustvarili izključno z notranjimi povezavami. V zvezi s tem naj bi Splošno sodišče v točki 934 navedene sodbe priznalo, da niti pritožnice niti Komisija niso zahtevale take spremembe globe. Kljub temu naj bi Splošno sodišče v točki 932 navedene sodbe ugotovilo, da je bilo glede na odgovor Komisije na vprašanje, ki ji ga je postavilo, „mogoče“, da drugi prevozniki niso odšteli svojega prometa, ustvarjenega na njihovih notranjih povezavah v eni sami državi. Nato naj bi Splošno sodišče v točkah od 935 do 937 in 939 navedene sodbe, ne da bi se to uveljavljalo v postopku pred njim, ugotovilo, da besedilo člena 1(1) spornega sklepa in zahteva za informacije, naslovljena na prevoznike, kažeta, da bi moral biti promet v zvezi z notranjimi povezavami v eni sami državi vključen v vrednost prodaje. Splošno sodišče naj bi nato v točkah 938 in 939 izpodbijane sodbe domnevalo, da so prevozniki ta promet vključili v vrednost svoje prodaje, in naj bi zato v točki 940 navedene sodbe ugotovilo, da je globa, naložena družbi SAS Cargo in drugim, diskriminatorna.
324
Na prvem mestu, Splošno sodišče naj bi s tem, da je globo prilagodilo na način, ki presega predloge iz tožbe, ki mu je bila predložena, kršilo načelo ne ultra petita, katerega obseg naj z neomejeno pristojnostjo Splošnega sodišča ne bi bil spremenjen. Družba SAS Cargo in drugi naj bi s predlogi in petim tožbenim razlogom pred Splošnim sodiščem predlagali znižanje zneska globe. Poleg tega naj bi družba SAS Cargo in drugi v stališču o odgovoru z dne 22. aprila 2021 izrecno navedli, da promet v zvezi z notranjimi povezavami ne sme biti vključen v vrednost prodaje za izračun morebitne nove globe, ki bi jo Splošno sodišče lahko naložilo na podlagi svoje neomejene pristojnosti. Prav tako naj bi Komisija v odgovor na vprašanje Splošnega sodišča nedvoumno navedla, da Splošno sodišče ne bi smelo upoštevati prodaje družbe SAS Cargo in drugih, realizirane v eni in isti državi EGP, če bi se odločilo izvajati svojo neomejeno pristojnost. V teh okoliščinah naj Splošno sodišče ne bi bilo pristojno, da po uradni dolžnosti preizkusi to vprašanje, saj naj ne bi šlo za vprašanje javnega reda.
325
Na drugem mestu, Splošno sodišče naj bi kršilo pravico družbe SAS Cargo in drugih do izjave ter načelo kontradiktornosti. Družba SAS Cargo in drugi naj ne bi nikoli mogli izpodbijati ugotovitve Splošnega sodišče, da je globa diskriminatorna, ker tega vprašanja ni postavila nobena stranka v postopku. Tudi če bi Splošno sodišče lahko po uradni dolžnosti zvišalo znesek globe, naj bi moralo imeti zadevno podjetje vsaj enako pravico do izjave, kot jo ima, kadar želi Komisija spremeniti globo med upravnim ali sodnim postopkom, zlasti da se zagotovi popolno enakost orožij.
326
V zvezi s tem družba SAS Cargo in drugi pojasnjujejo, da jih je sodno tajništvo Splošnega sodišča 28. aprila 2021 res pozvalo, naj predložijo stališče o odgovorih Komisije na več vprašanj Splošnega sodišča, vključno o odgovoru z dne 22. aprila 2021. Vendar naj bi bilo v tem odgovoru nedvoumno navedeno, da se promet od prodaje v zvezi z notranjimi povezavami ne sme vključiti v vrednost prodaje. Same naj ne bi bile nikoli pozvane, naj odgovorijo na vprašanje Splošnega sodišča v zvezi s tem, Splošno sodišče pa naj jih ne bi nikoli obvestilo o svoji nameri, da bo na podlagi načela enakega obravnavanja zvišalo globo tako, da bi vključevala prodajo notranjih povezav. Vsekakor, tudi če bi bilo vprašanje, postavljeno Komisiji, naslovljeno tudi nanje, naj bi bilo tako vprašanje preveč nenatančno, da bi se štelo, da je bila njihova pravica do izjave spoštovana.
327
Na tretjem mestu, Splošno sodišče naj bi v točkah 932 in 939 izpodbijane sodbe kršilo domnevo nedolžnosti in načelo enakega obravnavanja v škodo družbe SAS Cargo in drugih. Komisija naj bi v odgovoru z dne 22. aprila 2021 jasno navedla, da ni vedela, ali so drugi prevozniki vključili promet notranjih povezav. Poleg tega naj nekateri prevozniki ne bi opravljali takih povezav, tako da naj ne bi mogli biti v slabšem položaju. Splošno sodišče naj bi v tej točki 932 samo priznalo, da je Komisija izjavila, da je „mogoče“, da bi drugi prevozniki izključili promet, ustvarjen z notranjimi povezavami.
328
S tem naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo tudi zato, ker se je oprlo na hipotetičen dokaz. Glede na obstoj dvoma o tem, ali so drugi prevozniki vključevali njihove notranje povezave, bi se moralo Splošno sodišče v skladu s sodno prakso sodišča Unije izreči v korist družbe SAS Cargo in drugih. Elementi, ki jih je Splošno sodišče navedlo v točkah 935 in 937 izpodbijane sodbe, naj v zvezi s tem ne bi bili upoštevni, saj naj s temi elementi ne bi bilo mogoče ugotoviti, ali so drugi prevozniki promet, ustvarjen z notranjimi povezavami, vključili ali izključili iz svojega prometa, ki je bil sporočen Komisiji. Splošno sodišče naj ne bi nikoli preučilo njihovih podatkov in Komisija naj ne bi nikoli potrdila te vključitve. Tako naj z navedenimi elementi ne bi bilo mogoče niti dokazati obstoja diskriminacije niti zagotoviti, da izpodbijana sodba sama po sebi ni diskriminatorna. Točka 938 navedene sodbe naj poleg tega ne bi bila logična, saj predlog družbe SAS Cargo in drugih, na katero se nanaša, izhaja iz dejstva, da je bila zahteva Komisije za informacije dvoumna. Točka 939 navedene sodbe pa naj ne bi temeljila na nobeni dejanski podlagi in naj bi izkrivila odgovor z dne 22. aprila 2021.
329
Na četrtem mestu, Splošno sodišče naj bi v točkah 934 in 940 izpodbijane sodbe kršilo obveznost obrazložitve, ker naj ne bi odgovorilo na stališče družbe SAS Cargo in drugih, v skladu s katerim, prvič, niso v položaju, ki bi bil podoben položaju drugih prevoznikov, saj so od Komisije edini zahtevali, naj izključi notranje povezave, in drugič, ker ni bilo nezakonitega ravnanja na notranjih povezavah, saj naj bi na njihovo ravnanje na skandinavskih trgih kabotaže vplivalo le njihovo zakonito usklajevanje z družbo Lufthansa.
330
Zato naj bi moralo Sodišče razglasiti ničnost tega, da je Splošno sodišče v promet, ki ga je upoštevalo pri izračunu globe pritožnic, vključilo prodajo v zvezi z notranjimi povezavami, in ustrezno znižati globo.
331
Komisija opozarja, da je družbo SAS Cargo in druge med upravnim postopkom pozvala, naj ji sporočijo svoj promet, in da so jo ti zaprosili za izključitev prometa v zvezi s povezavami znotraj ene same države članice, s čimer se je strinjala, kot je navedla v odgovoru Splošnemu sodišču z dne 22. aprila 2021. Komisija navaja, da je Splošnemu sodišču pojasnila, da bi morala v skladu s sodno prakso Sodišča, kot se je razvila po sprejetju prvotnega sklepa, ta promet vključiti v vrednost prodaje. Komisija dodaja, da je pojasnila, da je težko ugotoviti, ali so drugi prevozniki to vrsto prometa vključili v podatke, ki so ji jih posredovali, in da je zato zaradi pravičnosti Splošnemu sodišču predlagala, naj ga ne vključi v izračun globe, naložene pritožnicam. Splošno sodišče naj tega predloga ne bi sprejelo. Kljub temu naj ta peti pritožbeni razlog ne bi bil utemeljen.
332
Na prvem mestu, Splošno sodišče naj bi lahko v okviru izvajanja svoje neomejene pristojnosti presojo Komisije nadomestilo s svojo in zato naloženo globo odpravilo, znižalo ali zvišalo. Poleg tega bi lahko sodišče Unije izpodbijani akt spremenilo, tudi če ga ne bi razglasilo za ničnega, da bi odpravilo, znižalo ali zvišalo naloženo globo ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin. Dejstvo, da je Komisija iz vrednosti prodaje družbe SAS Cargo in drugih izključila promet, ustvarjen s povezavami znotraj ene same države članice, naj bi pomenilo tako okoliščino. Če bi se sledilo stališču družbe SAS Cargo in drugih, bi to onemogočilo kakršno koli zvišanje globe, saj tožeča stranka nikoli ne bi zahtevala takega povišanja in bi torej imela pravico veta na to povišanje. Ker torej neomejena pristojnost Splošnega sodišča ni omejena na trditve tožeče stranke, naj bi prevladala nad načelom ne ultra petita.
333
Na drugem mestu, prav tako naj ne bi bila kršena pravica družbe SAS Cargo in drugih do izjave. Splošno sodišče naj bi jim dalo možnost, da predložijo stališče o tem posebnem vidiku izračuna prometa, saj je Komisija to vprašanje izrecno obravnavala v odgovoru z dne 22. aprila 2021. Okoliščina, da družba SAS Cargo in drugi niso bili pozvani, naj posebej odgovorijo na vprašanje Splošnega sodišča, naj ne bi bila upoštevna.
334
Na tretjem mestu, Splošno sodišče naj bi v tej fazi obrazložitve izpodbijane sodbe že temeljito preučilo dejansko stanje v obravnavani zadevi in ugotovilo odgovornost družbe SAS Cargo in drugih za kršitev konkurenčnega prava. Zato naj se zanje v fazi izračuna zneska globe ne more več uporabljati domneva nedolžnosti.
335
Na četrtem mestu, Splošno sodišče naj bi v točki 936 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je treba ves promet, neposredno ali posredno povezan z enotno in trajajočo kršitvijo, vključiti v vrednost prodaje, tudi če se je nanašal na notranje povezave. Načelo enakega obravnavanja naj bi bilo kršeno le, če bi bile druge osebe, ki so bile v enakem položaju kot družba SAS Cargo in drugi, obravnavane različno. To naj bi morali dokazati zadnjenavedeni, česar pa naj ne bi storili, saj so se družba SAS Cargo in drugi omejili na to, da bi prejudicirali, da bi bilo tako.
336
Na petem in zadnjem mestu, Splošno sodišče naj bi ob upoštevanju sodne prakse v zvezi z obsegom svoje obveznosti obrazložitve zadostno odgovorilo na trditve, ki so mu jih družba SAS Cargo in drugi predstavili v zvezi s primerljivostjo njihovega položaja s položajem drugih prevoznikov, pri čemer se Komisija v zvezi s tem sklicuje na točke 765, 766 in 936 izpodbijane sodbe.
Presoja Sodišča
337
Ker družba SAS Cargo in drugi s tem pritožbenim razlogom v bistvu grajajo točke od 931 do 940 izpodbijane sodbe, je treba navesti, da je Splošno sodišče v točki 931 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je iz odgovorov Komisije na pisno vprašanje, ki ji ga je Splošno sodišče postavilo, razvidno, da skupna vrednost prodaje, ki jo je Komisija upoštevala pri izračunu globe, naložene družbi SAS Cargo in drugim, izključuje promet, ki so ga družba SAS Cargo in drugi ustvarili izključno z notranjimi povezavami.
338
V točki 932 navedene sodbe je Splošno sodišče navedlo, da je Komisija, ko ji je bilo postavljeno vprašanje o združljivosti take izključitve z načelom enakega obravnavanja in točko 13 Smernic iz leta 2006, na eni strani navedla, da so v skladu s sodno prakso, nastalo po sprejetju prvotnega sklepa, ti izključeni prihodki dejansko zajeti s prodajo, neposredno ali posredno povezano s kršitvijo, v smislu te točke 13, in na drugi strani, „da je mogoče, da taka ‚notranja prodaja‘ ni bila odšteta od vrednosti prodaje, uporabljene za druge obtožene prevoznike, ker med upravnim postopkom teh prevoznikov ni pozvala k temu, ko jih je vprašala o njihovem prometu za namene izračuna globe, in ker navedeni prevozniki z izjemo [družbe SAS Cargo in drugih] v svojih odgovorih niso omenili, da so se odločili za izključitev navedene ‚notranje prodaje‘“.
339
V točki 933 navedene sodbe je Splošno sodišče dodalo, da Komisija kljub temu meni, da Splošnemu sodišču, ko bo po potrebi izvrševalo svojo neomejeno pristojnost, ni treba upoštevati prometa, ki so ga družba SAS Cargo in drugi ustvarili z notranjimi povezavami, ker globa, ki jim je bila naložena, ostaja primerna in sorazmerna tudi brez tega prometa. Splošno sodišče je dodalo, da po mnenju Komisije drugi obtoženi prevozniki, ki so morda vključili tako notranjo prodajo v promet, sporočen Komisiji v upravnem postopku, ne bi mogli imeti koristi od nezakonitosti, storjene v korist drugega.
340
Splošno sodišče je v točki 934 navedene sodbe navedlo, da so družba SAS Cargo in drugi, ki so bili pozvani k odzivu na odgovore Komisije, trdili tudi, da v njihove vrednosti prodaje ni treba znova vključiti prometa, ki so ga ustvarili z notranjimi povezavami.
341
Vendar je Splošno sodišče v točki 935 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je iz besedila člena 1(1) spornega sklepa mogoče sklepati, da se ta nanaša na ravnanja, do katerih pride tako na povezavah med državami članicami ali pogodbenicami Sporazuma EGP kot na povezavah, na katerih so se leti opravljali znotraj ene države članice ali ene države pogodbenice.
342
V točki 936 navedene sodbe je Splošno sodišče ugotovilo, da v teh okoliščinah promet, ki so ga obtoženi prevozniki ustvarili s povezavami, na katerih so se leti opravljali znotraj ene same države članice ali ene same države pogodbenice, nedvomno spada v obseg izvajanja enotne in trajajoče kršitve, njen gospodarski pomen in vloga, ki jo je imel vsak obtoženi prevoznik pri tem, pa ne bi bila pravično ocenjena, če se ta promet ne bi upošteval pri izračunu globe.
343
Splošno sodišče je v točki 937 navedene sodbe dodalo, da se poleg tega zahteve po informacijah, ki jih je Komisija v upravnem postopku poslala obtoženim prevoznikom in s katerimi je želela med drugim evidentirati njihov promet v zvezi s povezavami v EGP, sklicujejo na „povezave, za katere sta bili izhodiščno in namembno letališče obe v EGP“, ne da bi bilo natančneje navedeno, da so te povezave nujno čezmejne. Splošno sodišče je ugotovilo tudi, da je Komisija v točki 1197 obrazložitve spornega sklepa glede vrednosti prodaje navedla, da je „promet [v EGP] ustvarjen v takrat 18 državah pogodbenicah [od 28] Sporazuma EGP“ in da je „promet [Unija‑Švica] ustvarjen s povezavami med takrat 15 državami članicami [od 25] in Švico“. Zato je Splošno sodišče ugotovilo, da uporaba izraza „v“ v enem primeru in izraza „med“ v drugem primeru kaže namero Komisije, da v prvem primeru ne razlikuje med notranjimi povezavami in čezmejnimi povezavami, sicer bi navedla, da je promet v EGP ustvarjen s povezavami „med“ državami pogodbenicami.
344
V točki 938 navedene sodbe je Splošno sodišče ugotovilo, da ta razlaga odraža namero Komisije, kot so jo razumeli obtoženi prevozniki. Splošno sodišče je dodalo, da to potrjuje dejstvo, da so družba SAS Cargo in drugi med upravnim postopkom izrecno trdili, da je treba prodajo, realizirano z notranjimi povezavami, izključiti iz vrednosti njihove prodaje v zvezi s povezavami v EGP, ker je ta zahteva za izključitev notranjih povezav smiselna le, če se načeloma sprejme, da so bile zajete v povezavah v EGP.
345
V točki 939 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče ugotovilo, da iz tega izhaja, da promet, ki so ga obtoženi prevozniki ustvarili s povezavami v EGP v eni sami državi pogodbenici, „v vrednost prodaje ni bil vključen nenamerno, kot trdi Komisija“, da pa je bil ta promet eden od elementov, ki jih je Komisija zahtevala v upravnem postopku, je bil vključen v vrednost prodaje, ki jo je Komisija uporabila v spornem sklepu na podlagi metode, ki ji je sledila, ter je odražal geografski obseg enotne in trajajoče kršitve, kot je razviden iz člena 1(1) tega sklepa.
346
Nazadnje je Splošno sodišče v točki 940 navedene sodbe dodalo, da je zato pomembno, tudi za zagotovitev enakega obravnavanja obtoženih prevoznikov, ki so vložili tožbo zoper sporni sklep, da Splošno sodišče promet, ki so ga družba SAS Cargo in drugi ustvarili z notranjimi povezavami in znaša 7.991.282 EUR, znova vključi v vrednost prodaje, ki je bila podlaga za izračun globe, naložene družbi SAS Cargo in drugim.
347
Splošno sodišče je s tako odločitvijo, kot trdijo družba SAS Cargo in drugi, v izpodbijani sodbi večkrat napačno uporabilo pravo. Prvič, Splošno sodišče je namreč v tej točki 939 ne le nasprotovalo svoji predstavitvi odgovora z dne 22. aprila 2021, ki jo je navedel v točki 932 izpodbijane sodbe, ampak je ta odgovor izkrivilo tudi s tem, da je ugotovilo, da je Komisija v njem zgolj navedla, da promet, ki so ga obtoženi prevozniki ustvarili s povezavami v EGP v eni sami državi pogodbenici, v vrednost prodaje ni bil vključen nenamerno, medtem ko iz vsebine navedenega odgovora, ki so ga družba SAS Cargo in drugi priložili pritožbi, jasno izhaja, da je stališče Komisije bolj razdelano in ne more razumno podpreti tega, kako ga je Splošno sodišče razlagalo v navedeni točki 939.
348
Komisija namreč v točki 4 tega odgovora nevključitev prometa, ki so ga morda ustvarili drugi naslovniki spornega sklepa na povezavah, na katerih so se leti opravljali znotraj ene države članice ali ene države pogodbenice, najprej ni predstavila kot gotovost, ampak zgolj kot možnost („the Commission may inadvertently not have deducted sales within one and the same EEA country when calculating the fines of certain other addresse[e]s of the 2017 Decision“).
349
Poleg tega je Komisija navedla, da je to morebitno nevključitev, čeprav je bila nenamerna, mogoče pojasniti z dvema razlogoma. Na eni strani je šlo za to, da Komisija v zahtevi za informacije z dne 26. januarja 2009 ni posebej navedla, ali morajo obtoženi prevozniki iz prometa, ustvarjenega leta 2005 na povezavah med letališči 18 ali 28, odvisno od obdobja, držav EGP, vključiti ali izključiti prodajo storitev prevoza tovora na povezavah znotraj ene same države članice ali ene same države pogodbenice. Po drugi strani je šlo za to, da prevozniki, ki so navedli, da so leta 2005 ustvarili promet v zvezi s povezavami med letališči v 18 ali 28, odvisno od obdobja, državah EGP, razen družbe SAS Cargo in drugih, v odgovorih na to zahtevo za informacije niso navedli, ali so v svoj promet vključili prodajo storitev prevoza tovora, realizirano na povezavah, na katerih so se leti opravljali znotraj ene same države članice EGP, ali pa so jo iz svojega prometa izključili.
350
Iz tega je Komisija v točki 5 tega odgovora z dne 22. aprila 2021 sklepala, da Splošnemu sodišču zaradi uskladitve načel zakonitosti in enakega obravnavanja ni treba upoštevati prometa, ki so ga družba SAS Cargo in drugi ustvarili s temi notranjimi povezavami, če bi se odločilo izvajati svojo neomejeno pristojnost, pri čemer je v zvezi s tem po eni strani pojasnila, da je globa, naložena družbi SAS Cargo in drugim, kljub tej nevključitvi še vedno ustrezna in sorazmerna ter na drugi strani, da tudi če bi drugi prevozniki morda vključili prodajo, realizirano na povezavah znotraj ene same države v EGP, se družba SAS Cargo in drugi ne morejo v svojo korist sklicevati na morebitno napako Komisije pri izračunu globe, naložene družbi SAS Cargo in drugim.
351
Drugič, Splošno sodišče je s tem, da je poleg tega v točki 938 izpodbijane sodbe ugotovilo, da se lahko opre na „namero Komisije, kot so jo razumeli obtoženi prevozniki“, in s tem, da je ugotovilo, da njegovo stališče potrjuje dejstvo, da so družba SAS Cargo in drugi trdili, da je treba prodajo, realizirano z notranjimi povezavami, izključiti iz vrednosti prodaje, realizirane z povezavami v EGP, v tej točki očitno prekoračilo meje razumne presoje elementov, ki so mu bili predloženi. Na eni strani je bila namreč ta domnevna namera Komisije, ki bi lahko po mnenju Splošnega sodišča upravičila to, da je Komisija v točki 1197 obrazložitve spornega sklepa uporabila veznika „v“ in „med“, ki sta vsaj dvoumna glede vprašanja, ali je treba vrednost prodaje, realizirane z notranjimi povezavami, izključiti iz vrednosti prodaje, realizirane s povezavami v EGP, neposredno v nasprotju s stališčem, ki ga je ta institucija izrazila v odgovoru Splošnemu sodišču z dne 22. aprila 2021. Na drugi strani, kot so trdili družba SAS Cargo in drugi, je lahko njihovo stališče glede izključitve te prodaje iz upoštevnega prometa izhajalo iz dejstva, da je bila zahteva Komisije za informacije dvoumna. Komisija pa je to okoliščino sama priznala v tem odgovoru.
352
Iz teh elementov izhaja, tretjič, in kot trdijo družba SAS Cargo in drugi, da je Splošno sodišče v točki 940 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo tudi, ker je svojo odločitev, da v vrednost prodaje, ki je bila podlaga za izračun globe, naložene družbi SAS Cargo in drugim, znova vključi promet, ki so ga ustvarili z notranjimi povezavami, da bi zagotovilo enako obravnavanje prevoznikov, ki so predlagali razglasitev ničnosti spornega sklepa, utemeljilo na podlagi domnevnih elementov. Kot je namreč razvidno iz točk od 347 do 351 te sodbe, elementi, ki so mu bili predloženi, nikakor ne dokazujejo, da so imeli vsi obtoženi prevozniki, ki so izpodbijali sporni sklep, drugače kot družba SAS Cargo in drugi, v vrednost njihove prodaje, ki je bila uporabljena kot osnova za izračun njihovih glob, vključen morebitni promet, realiziran s povezavami, na katerih so se leti opravljali znotraj ene države članice EGP. Splošno sodišče torej ni imelo na voljo elementov, na podlagi katerih bi lahko z gotovostjo ugotovilo kršitev enakega obravnavanja, ki bi jo moralo odpraviti.
353
Iz vsega navedenega izhaja, da so trditve, navedene v točkah 327 in 328 te sodbe, utemeljene. Zato je treba peti pritožbeni razlog sprejeti in izpodbijano sodbo razveljaviti v delu, v katerem je v točki 4 izreka navedene sodbe znesek globe, naložene družbi SAS Cargo in drugim, določen na podlagi prometa, ki vključuje prodajo storitev prevoza tovora, ki so jo leta 2005 realizirali izključno z notranjimi povezavami, ne da bi bilo treba preučiti druge trditve, navedene v utemeljitev tega pritožbenega razloga.
Tožba pred Splošnim sodiščem
354
Sodišče v skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije odločitev Splošnega sodišča razveljavi, če je pritožba utemeljena. Če stanje postopka to dovoljuje, lahko samo dokončno odloči o zadevi ali pa jo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču.
355
V obravnavani zadevi Sodišče zlasti ob upoštevanju okoliščine, da tožba družbe SAS Cargo in drugih pred Splošnim sodiščem temelji na razlogih, ki so bili predmet kontradiktorne razprave pred Splošnim sodiščem in za katerih preučitev ni treba sprejeti nobenega dodatnega ukrepa procesnega vodstva ali dodatno preučiti spisa, ugotavlja, da stanje postopka dovoljuje odločitev o tej tožbi in da je treba o njej dokončno odločiti v mejah spora, o katerem je treba še vedno odločiti (glej po analogiji sodbo z dne 4. marca 2021, Komisija/Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, točka 108 in navedena sodna praksa).
356
Glede na to, da je Sodišče pritožbo, ki so jo vložili družba SAS Cargo in drugi, zavrnilo v delu, v katerem so ti s to pritožbo izpodbijali izpodbijano sodbo v delu, v katerem so bili z navedeno sodbo zavrnjeni njihovi predlogi za razglasitev ničnosti spornega sklepa, namreč tožba v zadevi T‑324/17 še naprej obstaja le v delu, v katerem se nanaša na izvajanje neomejene pristojnosti Splošnega sodišča. Poleg tega je treba ob upoštevanju delne razveljavitve izpodbijane sodbe v zvezi s tem in dejstva, da so družba SAS Cargo in drugi s pritožbo izpodbijali izvajanje neomejene pristojnosti Splošnega sodišča le v zvezi s ponovno vključitvijo vrednosti svoje prodaje storitev prevoza tovora, realiziranih z notranjimi povezavami, v promet, ki je bil podlaga za izračun globe, ki jim je bila naložena, preučiti zgolj trditev družbe SAS Cargo in drugih, da taka prodaja ne bi smela biti vključena v ta promet, ki je bil podlaga za izračun globe.
357
Iz razlogov, navedenih v točkah od 347 do 352 te sodbe, pa izhaja, da se taka vključitev ne bi smela opraviti.
358
V teh okoliščinah Sodišče ugotavlja, da je treba odločiti le o vključitvi, ki jo je opravilo Splošno sodišče. V zvezi s tem je primerno, da se, prvič, glede na odločitev Splošnega sodišča, da uporabi metodo izračuna glob, ki jo je Komisija uporabila v spornem sklepu, ki sledi metodologiji, navedeni v Smernicah iz leta 2006, ne da bi se to izpodbijalo v pritožbenem postopku, in drugič, glede na nujnost, da se zagotovi enako obravnavanje prevoznikov, sankcioniranih s tem sklepom, in da se odpravijo vsebinske napake pri izračunih Splošnega sodišča, znesek globe, naložene družbi SAS Consortium, določi na 4.744.224 EUR, znesek globe, naložene družbama SAS Cargo in SAS Consortium solidarno, na 4.069.120 EUR, znesek globe, naložene družbi SAS Cargo in drugim solidarno, na 4.365.056 EUR, znesek globe, naložene družbama SAS Cargo in SAS solidarno, na 27.730.944 EUR in znesek globe, naložene družbi SAS Cargo, na 21.974.880 EUR.
Stroški
359
Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če je pritožba utemeljena in Sodišče samo dokončno odloči o sporu, odloči tudi o stroških.
360
V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
361
V skladu s členom 138(3) navedenega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, vsaka stranka, če uspe samo deloma, nosi svoje stroške.
362
Ker v obravnavani zadevi družba SAS Cargo in drugi ter Komisija niso uspeli z enim ali več predlogi in so predlagali, naj se drugi stranki naloži plačilo stroškov, družba SAS Cargo in drugi ter Komisija nosijo vsak svoje stroške postopka v zvezi s postopkom na prvi stopnji in pritožbenim postopkom.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
1.
Točke 4, 6 in 7 izreka sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 30. marca 2022, SAS Cargo Group in drugi/Komisija (T‑324/17, EU:T:2022:175), se razveljavijo.
2.
V preostalem delu se pritožba zavrne.
3.
Globa, naložena družbi Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden, se določi na 4.744.224 EUR, globa, naložena družbama SAS Cargo Group A/S in Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden solidarno, na 4.069.120 EUR, globa, naložena družbam SAS Cargo Group, Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden in SAS AB solidarno, na 4.365.056 EUR, globa, naložena družbama SAS Cargo Group in SAS solidarno, na 27.730.944 EUR in globa, naložena družbi SAS Cargo Group, na 21.974.880 EUR.
4.
Družbe SAS Cargo Group A/S, Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden, SAS AB in Evropska komisija nosijo vsaka svoje stroške postopka v zvezi s postopkom na prvi stopnji in pritožbenim postopkom.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.