62023CJ0295
SODBA SODIŠČA (veliki senat)
z dne 19. decembra 2024 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Člen 49 PDEU – Svoboda ustanavljanja – Člen 63 PDEU – Prosti pretok kapitala – Določitev svoboščine prostega pretoka, ki se uporabi – Storitve na notranjem trgu – Direktiva 2006/123/ES – Člen 15 – Zahteve, ki se nanašajo na lastništvo podjetja – Udeležba izključno finančnega vlagatelja v kapitalu odvetniške družbe – Odvzem članstva te družbe v odvetniški zbornici zaradi te udeležbe – Omejitev svobode ustanavljanja in prostega pretoka kapitala – Utemeljitve, ki se nanašajo na varstvo neodvisnosti odvetnikov in na varstvo prejemnikov pravnih storitev – Potrebnost – Sorazmernost“
V zadevi C‑295/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Bayerischer Anwaltsgerichtshof (bavarsko odvetniško sodišče, Nemčija) z odločbo z dne 20. aprila 2023, ki je na Sodišče prispela 9. maja 2023, v postopku
Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft UG
proti
Rechtsanwaltskammer München,
ob udeležbi
SIVE Beratung und Beteiligung GmbH,
Daniela Halmerja,
SODIŠČE (veliki senat),
v sestavi K. Lenaerts, predsednik, F. Biltgen, predsednik senata, K. Jürimäe, predsednica senata, C. Lycourgos, I. Jarukaitis, predsednika senatov, M. L. Arastey Sahún, predsednica senata, S. Rodin, D. Gratsias in M. Gavalec (poročevalec), predsedniki senatov, E. Regan, sodnik, I. Ziemele, sodnica, Z. Csehi, sodnik, in O. Spineanu-Matei, sodnica,
generalni pravobranilec: M. Campos Sánchez-Bordona,
sodna tajnica: N. Mundhenke, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 30. aprila 2024,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft UG, SIVE Beratung und Beteiligung GmbH in Daniela Halmerja M. Quecke in D. Uwer, Rechtsanwälte,
–
za Rechtsanwaltskammer München C. Wolf, Professor,
–
za nemško vlado J. Möller, M. Hellmann, A. Sahner in J. Simon, agenti,
–
za špansko vlado Á. Ballesteros Panizo, M. Morales Puerta in A. Pérez-Zurita Gutiérrez, agenti,
–
za francosko vlado R. Bénard, B. Fodda in T. Lechevallier, agenti,
–
za hrvaško vlado G. Vidović Mesarek, agentka,
–
za avstrijsko vlado A. Posch, J. Schmoll, M. Aufner, A. Kögl in P. Thalmann, agenti,
–
za slovensko vlado V. Klemenc in T. Mihelič Žitko, agentki,
–
za Evropsko komisijo L. Armati, M. Mataija in G. von Rintelen, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 4. julija 2024
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 49 in člena 63(1) PDEU ter člena 15(3) Direktive 2006/123/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu (UL 2006, L 376, str. 36).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft UG (v nadaljevanju: HR) in Rechtsanwaltskammer München (odvetniška zbornica v Münchnu, Nemčija) (v nadaljevanju: odvetniška zbornica v Münchnu) v zvezi z odločitvijo zadnjenavedene o odvzemu članstva družbe HR v tej odvetniški zbornici.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
V uvodnih izjavah 6, 33, 39, 40, 55, 56, 73 in 101 Direktive 2006/123 je navedeno:
„(6)
Pri odpravljanju navedenih ovir se ni mogoče zanašati le na neposredno uporabo členov 43 in 49 Pogodbe [49 in 56 PDEU], ker bi bilo po eni strani sklicevanje nanju za vsak posamezen primer, sprožen proti zadevnim državam članicam zaradi kršenja postopkov, zlasti po širitvi, zelo zapleteno za nacionalne institucije in institucije Skupnosti, po drugi strani pa bi odprava številnih ovir zahtevala predhodno usklajevanje nacionalnih pravnih sistemov, vključno z vzpostavljanjem upravnega sodelovanja. Kot sta ugotovila Evropski parlament in Svet, zakonodajni instrument Skupnosti omogoča uresničitev dejanskega notranjega trga storitev.
[…]
(33)
Storitve, ki jih zajema ta direktiva, zajemajo najrazličnejše spreminjajoče se dejavnosti […]. Med storitvami, ki jih zajema ta direktiva, so tudi opravljanje storitev za podjetja in potrošnike, kot so pravno ali davčno svetovanje […].
[…]
(39)
Pojem ‚sistema dovoljenj‘ bi moral med drugim zajemati upravne postopke za izdajo dovoljenj, licenc, odobritev ali koncesij ter zaradi izpolnjevanja pogojev za opravljanje dejavnosti tudi obveznost registracije poklica ali vpisa v register […].
(40)
Pojem ‚pomembnih razlogov, ki se nanašajo na javni interes‘, na katerega se sklicujejo nekatere določbe te direktive, je razvilo Sodišče v svoji sodni praksi v zvezi s členoma 43 in 49 Pogodbe [49 in 56 PDEU] in se lahko razvija še naprej. Pojem, kot ga v sodni praksi priznava Sodišče, zajema vsaj naslednje razloge: […] varstvo prejemnikov storitev; varstvo potrošnikov; […] zaščito poštenega sodnega sistema […].
[…]
(55)
Ta direktiva ne bi smela posegati v možnost držav članic, da prekličejo izdana dovoljenja, če niso več izpolnjeni pogoji za izdajo dovoljenja.
(56)
V skladu s sodno prakso Sodišča so javno zdravje, varstvo potrošnikov, zdravje živali in varstvo urbanega okolja pomembni razlogi, ki se nanašajo na javni interes. Ti pomembni razlogi lahko upravičujejo uporabo sistemov dovoljenj in drugih omejitev. Vendar sistemi dovoljenj in omejitve ne bi smeli biti diskriminatorni na podlagi državljanstva. Hkrati bi bilo treba vedno spoštovati načeli nujnosti in sorazmernosti.
[…]
(73)
Zahteve, ki jih je treba preučiti, vključujejo nacionalne predpise, ki zaradi razlogov, ki se ne nanašajo na poklicne kvalifikacije, posameznim ponudnikom preprečujejo začetek opravljanja nekaterih dejavnosti. Te zahteve vključujejo tudi obveznosti ponudnika, da prevzame določeno pravno obliko, zlasti da postane pravna oseba, podjetje v zasebni lasti, nepridobitna organizacija ali podjetje v izključni lasti fizičnih oseb, ter zahteve, ki se nanašajo na lastništvo delnic podjetja, zlasti obveznosti, ki določajo, da mora biti zagotovljen minimalni kapital za določene storitvene dejavnosti ali da morajo biti izpolnjene določene poklicne kvalifikacije za lastnike deležev ali vodstvo v določenih podjetjih. […]
[…]
(101)
Nujno in v interesu prejemnikov, zlasti potrošnikov, je zagotoviti, da imajo ponudniki možnost ponuditi multidisciplinarne dejavnosti in da se omejitve v zvezi s tem uvedejo zgolj zaradi zagotavljanja nepristranskosti, neodvisnosti in integritete reguliranih poklicev. […]“
4
Člen 1(1) te direktive določa:
„Ta direktiva uvaja splošne določbe, ki ponudnikom storitev olajšujejo uveljavljanje svobode ustanavljanja in prostega pretoka storitev ter hkrati ohranjajo visoko raven kakovosti storitev.“
5
Člen 2(1) navedene direktive določa:
„Ta direktiva se uporablja za storitve, ki jih opravljajo ponudniki s sedežem v državi članici.“
6
Člen 4 iste direktive določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(1)
‚storitev‘ pomeni vsako pridobitno dejavnost samozaposlene osebe, ki se praviloma opravlja za plačilo, kakor je navedeno v členu 50 Pogodbe [57 PDEU];
(2)
‚ponudnik‘ pomeni vsako fizično osebo, ki je državljan države članice, ali vsako pravno osebo, kakor je navedeno v členu 48 Pogodbe [54 PDEU], s sedežem v državi članici, ki ponuja ali opravlja storitev;
[…]
(5)
‚ustanovitev‘ pomeni dejansko izvajanje gospodarske dejavnosti, kakor je navedeno v členu 43 Pogodbe [49 PDEU], s strani ponudnika za nedoločen čas in s stalno infrastrukturo, kjer se dejavnost opravljanja storitev dejansko izvaja;
(6)
‚sistem dovoljenj‘ pomeni vsak postopek, kateremu mora ponudnik ali prejemnik slediti, da bi od pristojnega organa pridobil uradno odločitev ali odločitev z molkom organa o začetku opravljanja ali opravljanju storitvene dejavnosti;
(7)
‚zahteva‘ pomeni vsako obveznost, prepoved, pogoj ali omejitev iz zakonov ali upravnih predpisov držav članic ali posledično iz sodne prakse, upravnih praks ali predpisov poklicnih teles oziroma iz kolektivnih pravil poklicnih združenj ali drugih poklicnih organizacij, sprejetih pri izvajanju svoje pravne avtonomije; predpisi, določeni s kolektivnimi pogodbami, ki so jih sklenili socialni partnerji, ne veljajo kot zahteve v smislu te direktive;
(8)
‚pomembni razlogi, ki se nanašajo na javni interes‘ pomenijo razloge, ki jih kot takšne priznava sodna praksa Sodišča, vključno z naslednjimi razlogi: […] varstvo potrošnikov, prejemnikov storitev […];
(9)
‚pristojni organ‘ pomeni vsako telo ali organ, ki v državi članici nadzoruje ali regulira storitvene dejavnosti, in vključuje zlasti upravne organe, vključno s sodišči, poklicna telesa in tista poklicna združenja ali druge poklicne organizacije, ki v okviru svoje pravne avtonomije kolektivno urejajo začetek opravljanja ali opravljanje storitvenih dejavnosti;
[…]
(11)
‚regulirani poklic‘ pomeni poklicno dejavnost ali skupino poklicnih dejavnosti iz člena 3(1)(a) Direktive [Evropskega parlamenta in Sveta] 2005/36/ES [z dne 7. septembra 2005 o priznavanju poklicnih kvalifikacij (UL 2005, L 255, str. 22)];
[…]“
7
Člen 9(1) Direktive 2006/123 določa:
„Države članice začetka opravljanja ali opravljanje storitvene dejavnosti ne pogojujejo s sistemom dovoljenj, razen če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
sistem dovoljenj zadevnega ponudnika ne diskriminira;
(b)
potreba po sistemu dovoljenj je utemeljena s pomembnimi razlogi, ki se nanašajo na javni interes;
(c)
zastavljenega cilja ni mogoče doseči z manj omejevalnim ukrepom, zlasti ker bi bil naknadni pregled prepozen, da bi bil lahko resnično učinkovit.“
8
Člen 11(4) te direktive določa:
„Ta člen ne vpliva na možnost držav članic, da dovoljenja prekličejo, ko pogoji za dodelitev dovoljenja niso več izpolnjeni.“
9
Člen 15 navedene direktive, naslovljen „Zahteve, ki so predmet ocenjevanja“, določa:
„1.   Države članice preverijo, ali njihov pravni sistem predvideva katere koli zahteve iz odstavka 2, in zagotovijo, da so te v skladu s pogoji iz odstavka 3. Države članice prilagodijo svoje zakone in upravne predpise tako, da so združljivi s temi pogoji.
2.   Države članice preverijo, ali njihov pravni sistem pogojuje začetek opravljanja ali opravljanje storitvene dejavnosti z upoštevanjem katere koli od naslednjih nediskriminatornih zahtev:
[…]
(c)
zahtev, ki se nanašajo na lastništvo podjetja;
[…]
3.   Države članice preverijo, ali zahteve iz odstavka 2 izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
nediskriminacija: zahteve ne smejo biti niti neposredno niti posredno diskriminatorne glede državljanstva ali v primeru podjetij glede kraja registriranega sedeža;
(b)
potreba: zahteve morajo biti utemeljene s pomembnimi razlogi, ki se nanašajo na javni interes;
(c)
sorazmernost: zahteve morajo biti take, da zagotavljajo izpolnitev zastavljenega cilja; ne smejo presegati tistega, kar je potrebno za uresničitev tega cilja, ter jih ni mogoče nadomestiti z drugimi, manj omejevalnimi ukrepi, s katerimi se lahko doseže iste rezultate.
[…]
5.   V poročilu medsebojnega ocenjevanja iz člena 39(1) države članice navedejo naslednje:
(a)
zahteve, ki jih nameravajo obdržati, in razloge, zaradi katerih po njihovem mnenju te zahteve izpolnjujejo pogoje iz odstavka 3;
[…]
6.   Od 28. decembra 2006 države članice ne uveljavljajo nobenih novih zahtev, podobnih tistim iz odstavka 2, razen če take zahteve izpolnjujejo pogoje iz odstavka 3.
[…]“
10
Člen 25 iste direktive, naslovljen „Multidisciplinarne dejavnosti“, v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da za ponudnike ne veljajo zahteve, ki jih zavezujejo k izključnemu opravljanju določene dejavnosti ali omejujejo skupno opravljanje dejavnosti ali partnerstvo.
Takšne zahteve pa lahko veljajo za naslednje ponudnike:
(a)
za regulirane poklice, če so te zahteve upravičene za zagotavljanje skladnosti s predpisi, ki urejajo poklicno etiko in ravnanje, in potrebne za zagotavljanje njihove neodvisnosti in nepristranskosti;
[…]
2.   Če so multidisciplinarne dejavnosti med ponudniki iz točk (a) in (b) odstavka 1 dovoljene, države članice zagotovijo:
(a)
preprečevanje nasprotja interesov in nezdružljivosti nekaterih dejavnosti;
(b)
zagotovitev neodvisnosti in nepristranskosti, ki ju zahtevajo nekatere dejavnosti;
(c)
da so predpisi, ki urejajo poklicno etiko in ravnanje za različne dejavnosti, med seboj združljivi, zlasti glede poslovne [poklicne] skrivnosti.“
Nemško pravo
Prejšnji zakon o odvetništvu
11
V skladu s členom 7 Bundesrechtsanwaltsordnung (zvezni zakon o odvetništvu) v različici, ki je veljala do 31. julija 2022 in ki se uporablja za dejansko stanje iz postopka v glavni stvari (v nadaljevanju: prejšnji zakon o odvetništvu), je bilo članstvo v odvetniški zbornici zavrnjeno, če so obstajali dvomi o sposobnosti prosilca, da svojo dejavnost opravlja kot neodvisni pravosodni organ.
12
Člen 59a(1) in (2) tega zakona je določal:
„1.   Odvetniki se lahko združujejo s člani odvetniške zbornice, patentnimi zastopniki, davčnimi svetovalci, davčnimi zastopniki, revizorji in pooblaščenimi revizorji, da bi skupaj opravljali vsak svoj poklic v okviru svojih poklicnih usposobljenosti. […]
2.   Odvetniki lahko svoj poklic opravljajo tudi skupaj s:
(1)
pripadniki odvetniškega poklica iz drugih držav, ki […] imajo dovoljenje, da začnejo opravljati dejavnost v skladu s področjem uporabe tega zakona in imajo svojo pisarno v tujini,
(2)
patentnimi zastopniki, davčnimi svetovalci, davčnimi zastopniki, revizorji in pooblaščenimi revizorji iz drugih držav, ki opravljajo poklic, ki je, kar zadeva izobrazbo in usposobljenost, enakovreden poklicem, na katere se nanašajo Patentanwaltsordnung [(zakon o patentnih zastopnikih)], Steuerberatungsgesetz [(zakon o davčnem svetovanju)] ali Wirtschaftsprüferordnung [(zakon o revizorjih)], ter ki lahko opravljajo svoj poklic skupaj s patentnimi zastopniki, davčnimi svetovalci, davčnimi zastopniki, revizorji ali pooblaščenimi revizorji v skladu s področjem uporabe tega zakona.“
13
Bundesverfassungsgericht (zvezno ustavno sodišče, Nemčija) je z odločbo z dne 12. januarja 2016 razsodilo, da člen 59a(1), prvi stavek, navedenega zakona ni bil združljiv s členom 12(1) Grundgesetz (ustava) v delu, v katerem je bilo z njim odvetnikom prepovedano združevanje z zdravniki in lekarnarji v civilni poklicni družbi za opravljanje njihovih poklicev.
14
S členom 59c prejšnjega zakona o odvetništvu je bilo dovoljeno, da odvetniški poklic opravljajo odvetniške družbe v obliki kapitalskih družb.
15
V skladu s členom 59d tega zakona je bilo treba predlog za članstvo odvetniške družbe, ki ne izpolnjuje zahtev iz člena 59e navedenega zakona, v odvetniški zbornici zavrniti.
16
Člen 59e istega zakona je določal:
„1.   Družbeniki odvetniške družbe so lahko samo odvetniki in pripadniki poklicev iz člena 59a(1), prvi stavek, in (2). V odvetniški družbi morajo opravljati poklicno dejavnost. Smiselno se uporabljata člen 59a(1), tretji in četrti stavek, ter člen 172a.
2.   Odvetniki morajo imeti večino poslovnih deležev in glasovalnih pravic. Če družbeniki nimajo dovoljenja za opravljanje enega od poklicev iz prvega stavka odstavka 1, nimajo glasovalne pravice.
3.   Deleži v odvetniški družbi ne smejo biti v lasti tretjih oseb in tretje osebe ne smejo biti udeležene pri dobičku odvetniške družbe.
4.   Družbeniki lahko za uresničevanje pravic družbenikov pooblastijo le tiste družbenike, ki imajo glasovalno pravico in pripadajo istemu poklicu ali so odvetniki.“
17
Da bi bila zagotovljena neodvisnost vodenja odvetniške družbe, je člen 59f prejšnjega zakona o odvetništvu določal:
„1.   Odvetniško družbo morajo odgovorno voditi odvetniki. Poslovodje morajo biti večinoma odvetniki.
2.   Poslovodje so lahko samo osebe, ki imajo dovoljenje za opravljanje poklica iz člena 59e(1), prvi stavek.
3.   Drugi stavek odstavka 1 in odstavek 2 se smiselno uporabljata za prokuriste in poslovne pooblaščence celotnega podjetja.
4.   Odvetnikom, ki so poslovodje ali zastopniki v skladu z odstavkom 3, je treba zagotoviti neodvisnost pri opravljanju njihovega odvetniškega poklica. Vplivanje družbenikov, zlasti z navodili ali pogodbenimi povezavami, je prepovedano.“
18
Člen 59h(3) tega zakona je določal:
„Članstvo v odvetniški zbornici se odvzame, če odvetniška družba ne izpolnjuje več pogojev iz členov 59c, 59e, 59f, 59i in 59j, razen če se odvetniška družba v razumnem roku, ki ga določi odvetniška zbornica, uskladi z zakonom. […]“
Novi zakon o odvetništvu
19
Gesetz zur Neuregelung des Berufsrechts der anwaltlichen und steuerberatenden Berufsausübungsgesellschaften sowie zur Änderung weiterer Vorschriften im Bereich der rechtsberatenden Berufe (zakon o novi ureditvi družb za opravljanje poklica odvetnika in davčnega svetovalca kot svobodnega poklica ter spremembi drugih predpisov na področju poklicev pravnega svetovanja) z dne 7. julija 2021 (BGBl. 2021 I, str. 2363) je z učinkom od 1. avgusta 2022 spremenil zvezni zakon o odvetništvu.
20
Člen 59c tega tako spremenjenega zakona (v nadaljevanju: novi zakon o odvetništvu), naslovljen „Družbe za opravljanje svobodnega poklica skupaj s pripadniki drugih poklicev“, določa:
„1.   Odvetniki se za skupno opravljanje poklica v družbi za svobodne poklice v skladu s členom 59b prav tako lahko združijo s:
(1)
člani odvetniške zbornice, člani zbornice patentnih zastopnikov, davčnimi svetovalci, davčnimi zastopniki, revizorji in pooblaščenimi revizorji,
(2)
pripadniki odvetniškega poklica iz drugih držav, ki imajo na podlagi zakona o dejavnosti evropskih odvetnikov v Nemčiji ali člena 206 [novega zakona o odvetništvu] dovoljenje, da začnejo opravljati dejavnost v skladu s področjem uporabe tega zakona,
(3)
patentnimi zastopniki, davčnimi svetovalci, davčnimi zastopniki, revizorji in pooblaščenimi revizorji iz drugih držav, ki lahko na podlagi zakona o patentnih zastopnikih, zakona o davčnem svetovanju ali zakona o revizorjih opravljajo svoj poklic skupaj s patentnimi zastopniki, davčnimi svetovalci, davčnimi zastopniki, revizorji in pooblaščenimi revizorji, ki spadajo na področje uporabe tega zakona,
(4)
osebami, ki v družbi za svobodne poklice opravljajo svobodni poklic v smislu člena 1(2) Partnerschaftsgesellschaftsgesetz [(zakon o civilnih poklicnih družbah)], razen če to združevanje ni združljivo s poklicem odvetnika, zlasti z njegovim statusom neodvisnega pravosodnega organa, ali če lahko ogrozi zaupanje v njegovo neodvisnost.
Združevanje v smislu prvega stavka točke 4 je lahko med drugim izključeno, če druga oseba navede razlog, ki bi – v primeru odvetnika – privedel do zavrnitve članstva v odvetniški zbornici v skladu s členom 7.
2.   Poslovna dejavnost družbe za svobodne poklice iz odstavka 1 je svetovanje in zastopanje v pravnih zadevah. Poleg tega je mogoče razen odvetniškega poklica opravljati drug poklic. Členi od 59d do 59q se uporabljajo samo za družbe za svobodne poklice, katerih namen je opravljati odvetniški poklic.“
Kazenski zakonik
21
V skladu s členom 203(1), točka 3, Strafgesetzbuch (kazenski zakonik) je odvetnik zavezan k varovanju poklicne skrivnosti v zvezi z dejstvi, za katera izve zaradi svoje poklicne dejavnosti. Vendar lahko v skladu z odstavkom 3 tega člena osebam, s katerimi sodeluje poklicno ali v okviru javne funkcije, razkrije poklicne skrivnosti, kolikor je to potrebno za opravljanje dejavnosti teh oseb.
Zakon o družbah z omejeno odgovornostjo
22
Člen 37(1) Gesetz betreffend die Gesellschaften mit beschränkter Haftung (zakon o družbah z omejeno odgovornostjo) določa:
„Poslovodje so v razmerju do družbe zavezani, da spoštujejo omejitve, ki veljajo za njihovo pooblastilo za zastopanje družbe na podlagi družbene pogodbe oziroma – če slednja ne določa drugače – na podlagi sklepov družbenikov.“
23
Iz člena 46, točki 5 in 7, tega zakona izhaja, da se mora skupščina družbenikov izreči o imenovanju in odpoklicu poslovodij in prokuristov. Isti člen 46 v točki 6 določa, da se morajo družbeniki izreči o ukrepih nadzora in spremljanja vodenja.
24
Člen 51a navedenega zakona določa:
„1.   Poslovodje morajo vsakemu družbeniku, ki to zahteva, nemudoma zagotoviti informacije o poslih družbe ter mu omogočiti vpogled v računovodske izkaze in druge dokumente.
2.   Poslovodje lahko te zahteve za informacije in vpogled zavrnejo, če obstaja nevarnost, da jih bo družbenik uporabil za namene, ki niso povezani z družbo, in tako družbi ali povezanemu podjetju povzročil nezanemarljivo škodo. Za zavrnitev zagotovitve informacij ali vpogleda je potrebna odločitev družbenikov.
3.   V družbeni pogodbi družbe od teh določb ni mogoče odstopiti.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
25
HR je odvetniška družba s sedežem v Höhenmoosu (Nemčija), ki je bila ustanovljena v obliki Unternehmergesellschaft (UG), in sicer kapitalske družbe, za katero se uporablja zakon o družbah z omejeno odgovornostjo, vendar je njen minimalni osnovni kapital nižji od zneska 25.000 EUR, ki je običajno določen za to vrsto družb. Njen poslovodja in edini družbenik je bil sprva Daniel Halmer, ki je opravljal odvetniški poklic.
26
Družba HR, ki je bila ustanovljena s pogodbo z dne 30. januarja 2020, je bila 16. julija 2020 vpisana v sodni register pri Amtsgericht Traunstein (okrajno sodišče v Traunsteinu, Nemčija), 6. avgusta 2020 pa v odvetniško zbornico v Münchnu, in sicer z odločbo te zbornice z dne 28. julija 2020.
27
D. Halmer je s pogodbo o odsvojitvi z dne 31. marca 2021 51 od 100 poslovnih deležev družbe HR prenesel na SIVE Beratung und Beteiligung GmbH (v nadaljevanju: SIVE), ki je družba z omejeno odgovornostjo avstrijskega prava.
28
Družbena pogodba družbe HR je bila nato spremenjena, da bi se omogočil prenos poslovnih deležev na kapitalsko družbo, ki ni članica odvetniške zbornice, in da bi bilo hkrati vodenje družbe HR pridržano samo za odvetnike, ki so člani odvetniške zbornice, da se zagotovi njihova neodvisnost. V tako spremenjenih upoštevnih določbah te družbene pogodbe je bilo navedeno:
„Člen 2 – Dejavnost družbe
1.   Dejavnost družbe je urejanje pravnih zadev tretjih oseb, vključno s pravnim svetovanjem, in sicer s prevzemanjem odvetniških nalog, ki jih opravljajo le odvetniki, ki so člani odvetniške zbornice in delajo za družbo, samostojno, brez navodil in na lastno odgovornost ter v skladu s predpisi, ki urejajo njihov poklic. Družba v ta namen vzpostavi potrebne pogoje glede osebja, opreme in prostorov ter izvaja s tem povezane dejavnosti; zlasti sklene zavarovanje poklicne odgovornosti, ki ga določajo predpisi, ki urejajo odvetniški poklic.
2.   Družba ne sme kršiti veljavnih zahtev in prepovedi v [zakonu o odvetništvu] ter drugih predpisov, ki urejajo odvetniški poklic. Zlasti ne sme ovirati svobode opravljanja poklica odvetnikov, ki delajo zanjo. Družba lahko oglašuje le v mejah, določenih s predpisi, ki urejajo odvetniški poklic. Družbi ni dovoljeno opravljati tržnih in bančnih dejavnosti niti katere koli druge industrijske dejavnosti.
[…]
Člen 8 – Prenos poslovnih deležev
Odsvojitev poslovnih deležev in delov poslovnih deležev je veljavna le s pisnim soglasjem skupščine družbenikov. Soglasje se poda s sklepom družbenikov, za katerega se zahteva 75‑odstotna večina glasov družbenikov z glasovalno pravico.
Člen 9 – Vodenje in zastopanje
1.   Posle družbe odgovorno vodijo izključno odvetniki v skladu z zakonom, veljavnimi poklicnimi pravili in to družbeno pogodbo. Družba ima enega ali več poslovodij. Družba ima na svojem sedežu pisarno, v kateri odgovorno dela vsaj en odvetnik poslovodja, za katerega je pisarna središče njegove dejavnosti.
2.   Če je imenovan samo en poslovodja, ta družbo zastopa sam. Če je imenovanih več poslovodij, družbo zastopata dve poslovodji skupaj ali en poslovodja skupaj s prokuristom.
[…]
4.   Poslovodje opravljajo odvetniški poklic neodvisno in na lastno odgovornost. V zvezi s tem so prepovedani vplivi družbenikov, skupščine družbenikov ali drugih poslovodij na opravljanje poklica poslovodje, na primer z navodili, pogodbenimi povezavami, grožnjami ali povzročanjem škode (npr. odpoklic […] ali ukrepi v smislu člena 46, točka 6, zakona o družbah z omejeno odgovornostjo). To velja zlasti za konkretno sprejetje, zavrnitev in vodenje pooblastila družbe. Poleg tega družbeniki, skupščina družbenikov ali drugi poslovodje poslovodjem ne smejo preprečiti, da bi v vsakem trenutku opravljali odvetniški poklic v skladu s svojimi poklicnimi obveznostmi (zlasti v skladu z zakonom o odvetništvu in kodeksom poklicne etike odvetnikov). Za odpoklic poslovodje je, razen v primeru odpoklica iz resnega razloga, potrebna soglasna odločitev družbenikov. Družbeniki se – tudi če sami niso člani odvetniške zbornice – obvežejo, da bodo pri izvrševanju svojih pravic, ki jih imajo kot družbeniki, vedno delovali tako, da bo njihovo ravnanje in ravnanje družbe, ki iz tega izhaja, v skladu s predpisi o odvetniškem poklicu (zlasti z zakonom o odvetništvu in kodeksom poklicne etike odvetnikov). Poslovodje družbenikom svetujejo glede vprašanj, ki izhajajo iz predpisov, ki urejajo odvetniški poklic.
5.   Za prokuriste ali poslovne pooblaščence se lahko imenujejo samo odvetniki. Odstavek 4 se smiselno uporablja za prokuriste in poslovne pooblaščence; to ne vpliva na pooblastilo poslovodij za dajanje navodil, ki ga imajo na podlagi delovnega razmerja ali mandata v razmerju do prokurista ali poslovnega pooblaščenca.
[…]
Člen 11 – Odločanje
1.   Odločitve družbenikov se sprejemajo z navadno večino, razen če zakon ali ta družbena pogodba določa drugačno večino. Vsak poslovni delež daje pravico do enega glasu. Odločitve, ki so v nasprotju s členom 9(4) ali (5), niso dopustne.
[…]
Člen 13 – Izvrševanje pravice do obveščenosti in vpogleda v smislu člena 51a zakona o družbah z omejeno odgovornostjo
Poslovodje, prokuristi in poslovni pooblaščenci morajo obveznost varovanja poklicne skrivnosti odvetnikov, kolikor je mogoče, spoštovati tudi v razmerju do skupščine družbenikov in vseh družbenikov, s katerimi ne sodelujejo v okviru poklicne dejavnosti in za katere ne velja kazensko sankcionirana obveznost varovanja poklicne skrivnosti. Če družbenik zaprosi za vpogled v dokumente ali za pridobitev informacij o dejstvih, ki so zajeta s poklicno skrivnostjo odvetnika, ga mora zastopati oseba, za katero velja zakonska obveznost varovanja poklicne skrivnosti (npr. odvetnik, davčni svetovalec, revizor), tudi v zvezi z njim. Kar zadeva vpogled ali informacije v zvezi z dejstvi, ki so zajeta s poklicno skrivnostjo odvetnika, so v skladu s členom 203(4), drugi stavek, točka 1, kazenskega zakonika družbeniki s to družbeno pogodbo neposredno in takoj zavezani k varovanju poklicne skrivnosti. V vseh primerih se mora družbenik, preden se lahko sam neposredno, prek vpogleda ali s pridobitvijo informacij seznani z dejstvi, ki so zajeta s poklicno skrivnostjo odvetnika, v skladu s členom 203(4), drugi stavek, točka 1, kazenskega zakonika zavezati k spoštovanju poklicne skrivnosti pri pristojnem poslovodji. Z odstopanjem od drugega stavka člena 51a(2) zakona o družbah z omejeno odgovornostjo za zavrnitev informacije ali vpogleda ni potrebna odločitev družbenikov.
[…]
Člen 17 – Spremembe družbene pogodbe; prenehanje; obveznost obveščanja
1.   Odločitve v zvezi s spremembami te družbene pogodbe in prenehanjem družbe so veljavne le, če se sprejmejo s 75‑odstotno večino oddanih glasov na pravilno sklicani skupščini družbenikov, ki je sklepčna. Za spremembe člena 9(4) in (5) ter člena 13 te družbene pogodbe je potrebna soglasno sprejeta odločitev.
2.   O vsaki spremembi družbene pogodbe, družbenikov ali oseb, pooblaščenih za zastopanje, o vsaki odločitvi v zvezi s pravico poslovodij do individualnega zastopanja ter o ustanovitvi ali prenehanju podružnic je treba takoj obvestiti pristojno odvetniško zbornico in priložiti potrebna dokazila.“
29
Sprememba družbene pogodbe družbe HR in prenos poslovnih deležev te družbe sta bila 6. aprila 2021 vpisana v sodni register pri Amtsgericht Traunstein (okrajno sodišče v Traunsteinu).
30
Družba HR je z dopisoma z dne 9. aprila 2021 in 9. maja 2021 odvetniško zbornico v Münchnu obvestila o spremembi svoje družbene pogodbe in prenosu 51 od svojih 100 poslovnih deležev na družbo SIVE.
31
Odvetniška zbornica v Münchnu je z dopisom z dne 19. maja 2021 družbo HR obvestila, da je prenos poslovnih deležev na družbo SIVE prepovedan na podlagi členov 59a in 59e prejšnjega zakona o odvetništvu in da ji bo zato odvzeto članstvo v odvetniški zbornici, če bo ta prenos ohranjen.
32
Družba HR je z dopisom z dne 26. maja 2021 odvetniško zbornico v Münchnu obvestila o ohranitvi navedenega prenosa.
33
Odvetniška zbornica v Münchnu je z odločbo z dne 9. novembra 2021, ki je bila družbi HR vročena 11. novembra 2021, tej družbi odvzela članstvo na podlagi določb člena 59e(1), prvi stavek, v povezavi s členom 59h(3), prvi stavek, prejšnjega zakona o odvetništvu, in sicer v bistvu zato, ker so lahko družbeniki odvetniške družbe le odvetniki in pripadniki poklicev iz člena 59a(1), prvi stavek, in (2) tega zakona ter zdravniki in lekarnarji. Po mnenju odvetniške zbornice v Münchnu določbe prejšnjega zakona o odvetništvu, ki jih je morala ta zbornica uporabiti, ne da bi imela pri tem kakršno koli polje proste presoje, niso v nasprotju niti s členoma 49 in 63 PDEU niti s členom 15 Direktive 2006/123, saj naj bi člen 25(1), drugi pododstavek, točka (a), te direktive dovoljeval enakovredne omejitve za regulirane poklice.
34
Družba HR je 26. novembra 2021 pri Bayerischer Anwaltsgerichtshof (bavarsko odvetniško sodišče, Nemčija), ki je predložitveno sodišče, vložila tožbo zoper odločbo o odvzemu članstva, ki jo je sprejela odvetniška zbornica v Münchnu. Družba HR v utemeljitev tožbe trdi, da so s členom 59e(1), prvi stavek, in členom 59h(3), prvi stavek, prejšnjega zakona o odvetništvu kršene zlasti pravica do prostega pretoka kapitala, zagotovljena s členom 63(1) PDEU, in pravice, ki jih ima na podlagi člena 15 Direktive 2006/123. S to odločbo naj bi bila kršena tudi pravica družbe SIVE do svobode ustanavljanja, kot je zagotovljena v členih 49 in 54 PDEU.
35
Predložitveno sodišče poudarja, da prosti pretok kapitala, zagotovljen s členom 63 PDEU, zajema pridobitev poslovnih deležev v pravni osebi zasebnega prava. Vendar naj bi morali prevladati svoboda ustanavljanja in svoboda opravljanja storitev, če ima pridobitelj s to transakcijo namen izvajati vpliv na podjetje, kar je mogoče ugotoviti zlasti na podlagi obsega pridobljenih poslovnih deležev in strukture družbene pogodbe.
36
V skladu z navedbami navedenega sodišča je bilo v obravnavani zadevi 51 od 100 poslovnih deležev družbe HR prenesenih na družbo SIVE, kar je zadnjenavedeni družbi omogočilo pridobitev večinskega deleža v kapitalu družbe HR. Vendar naj bi bila družbena pogodba družbe HR v skladu s členom 59f(4) prejšnjega zakona o odvetništvu, ki zahteva, da se zagotovi neodvisnost odvetnikov, ki so kot poslovodje ali na podlagi družbene pogodbe pooblaščeni za delovanje v imenu družbe, pri opravljanju odvetniškega poklica. Ta družbena pogodba naj bi namreč vsebovala več določb, ki lahko zagotavljajo to neodvisnost, zlasti glede odpoklica poslovodij, pooblastil skupščine družbenikov in nedopustnosti sprejetja sklepov, ki teh določb ne bi spoštovali.
37
V tem okviru predložitveno sodišče, na prvem mestu, dvomi o združljivosti členov 59a in od 59e do 59h prejšnjega zakona o odvetništvu s členom 63 PDEU.
38
V skladu z navedbami navedenega sodišča, prvič, člen 59e(1), prvi stavek, tega zakona omejuje krog potencialnih družbenikov odvetniških družb na odvetnike in pripadnike nekaterih svobodnih poklicev, navedenih v členu 59a(1), prvi stavek, in (2) navedenega zakona. Drugič, člen 59e(1), drugi stavek, istega zakona družbenikom nalaga, da v odvetniški družbi opravljajo poklicno dejavnost. Tretjič, člen 59e(2), prvi stavek, prejšnjega zakona o odvetništvu določa, da če imajo del kapitala odvetniške družbe pripadniki svobodnih poklicev, ki niso odvetniki, morajo imeti večino poslovnih deležev in glasovalnih pravic odvetniki. Četrtič, v skladu s členom 59e(2), drugi stavek, tega zakona družbeniki, ki nimajo dovoljenja za opravljanje odvetniškega poklica ali katerega od drugih svobodnih poklicev iz člena 59a(1), prvi stavek, in (2) navedenega zakona, nimajo glasovalne pravice.
39
Navedeno sodišče dvomi, da je te določbe, ki po njegovem mnenju posegajo v prosti pretok kapitala, mogoče upravičiti na podlagi člena 65(2) PDEU, ki dovoljuje predpise držav članic za vzdrževanje javnega reda in javne varnosti. Mogoče naj bi namreč bilo, da omejitve, določene v členih 59a, 59e in 59h prejšnjega zakona o odvetništvu, ne bi bile potrebne za zagotovitev neodvisnosti odvetnika, ker člen 59f(4) tega zakona družbenikom prepoveduje vplivanje na dejavnost pravnega svetovanja odvetnika, vključno s sprejetjem ali zavrnitvijo pooblastila, in ker se neodvisnost vodstva lahko zagotovi z družbeno pogodbo družbe, kot to velja za družbeno pogodbo družbe HR. Poleg tega naj bi zbornice lahko ne samo pogojevale članstvo odvetniške družbe s tem, da njena družbena pogodba vsebuje ustrezne določbe, ampak v skladu s členom 59h prejšnjega zakona o odvetništvu to članstvo tudi odvzele v primeru poznejše spremembe navedene družbene pogodbe, s katero bi se varstvo neodvisnosti dejavnosti odvetnika zmanjšalo ali izničilo.
40
Predložitveno sodišče tudi ob predpostavki, da je prepoved udeležbe tretjih oseb, ki bi zgolj želele ustvariti dobiček, primeren način za preprečitev vpliva izključno finančnih vlagateljev na operativne dejavnosti odvetniške družbe, dvomi o potrebnosti te prepovedi, saj naj bi po njegovem mnenju nacionalna ureditev in družbena pogodba omogočali izogniti se temu, da bi družbeniki vplivali na odvetniško dejavnost družbe. Izključno finančni vlagatelj bi se torej moral odločiti, ali želi pridobiti delež v taki družbi, čeprav v tem primeru ne bi mogel vplivati na vodenje te družbe.
41
Predložitveno sodišče se sprašuje tudi, ali zahteve, ki izhajajo iz členov 59a, 59e in 59h prejšnjega zakona o odvetništvu, pomenijo dosledno in sistematično omejitev prostega pretoka kapitala s ciljem ohranitve neodvisnosti odvetniške dejavnosti in učinkovitega izvajanja sodne oblasti. V zvezi s tem poudarja, da čeprav omejitev kroga družbenikov preprečuje, da bi tretje osebe, ki ne izpolnjujejo teh zahtev, lahko vplivale na odvetniško družbo kot družbeniki, lahko družbeniki, ki izpolnjujejo zahteve iz člena 59e prejšnjega zakona o odvetništvu, kljub temu vplivajo na vodenje odvetniške družbe. Niti ta člen niti člen 59a tega zakona naj namreč ne bi vsebovala količinskih zahtev glede obveznosti sodelovanja družbenikov. Torej naj bi bilo mogoče, da družbenik, tudi če je odvetnik, s svojo udeležbo primarno sledi finančnim interesom in da je le postransko udeležen pri uresničevanju ciljev družbe.
42
Predložitveno sodišče poleg tega opozarja, da so bili z novim zakonom o odvetništvu, ki je začel veljati 1. avgusta 2022, omiljeni pogoji združevanja v odvetniški družbi. Pravno svetovanje naj bi namreč lahko zagotavljale družbe za svobodne poklice v smislu člena 59c tega novega zakona, v katerih lahko odslej poleg strokovnjakov, ki so to pravico že imeli na podlagi člena 59a prejšnjega zakona o odvetništvu, sodelujejo tudi druge osebe, ki opravljajo poklice, naštete v členu 1(2) zakona o civilnih poklicnih družbah, in sicer inženirji, arhitekti, komercialni kemiki, piloti, novinarji, umetniki ali tudi pisatelji. Krog oseb, ki lahko sodelujejo v družbi za svobodne poklice, naj bi bil torej odslej zelo heterogen.
43
Nazadnje, predložitveno sodišče meni, da čeprav je treba zaupanje v poklicno skrivnost odvetnika varovati tako, da se obveznost poklicne skrivnosti naloži vsem članom organov odvetniške družbe, in ne le odvetniku, ki dela v njej, je vseeno mogoče dvomiti, da lahko prepoved udeležbe tretjih oseb temelji na okoliščini, da preprečuje, da bi te tretje osebe pridobile informacije ali dokumente, ki so zajeti s to skrivnostjo. V zvezi s tem naj bi člen 13 družbene pogodbe družbe HR določal zelo stroga pravila, in sicer v smislu, da je pravica družbenikov do pridobitve informacij prav tako omejena in da se zanje uporablja poklicna skrivnost odvetnika. Kar zadeva eno od osnovnih poklicnih obveznosti odvetnika, ki je poleg tega kazensko sankcionirana, naj bi lahko odvetniška zbornica že na podlagi členov 59c in 59e prejšnjega zakona o odvetništvu preverila družbeno pogodbo odvetniške družbe, da bi ugotovila, ali so zahteve glede poklicne skrivnosti odvetnika v njej dovolj spoštovane. Poleg tega naj bi člena 59d in 59e novega zakona o odvetništvu odslej odvetniški zbornici nalagala, naj to preverjanje opravi.
44
Na drugem mestu, predložitveno sodišče navaja, da bi se lahko družba HR, ker opravlja storitve v smislu člena 4, točka 1, Direktive 2006/123, sklicevala na dejstvo, da omejitve iz členov 59a, 59e in 59h prejšnjega zakona o odvetništvu niso upravičene glede na člen 15(2)(c) in (3)(c) te direktive. Navedena direktiva naj bi sicer dovoljevala določitev omejitev, ki zagotavljajo neodvisnost pravnega svetovanja in učinkovito izvajanje sodne oblasti, vendar le, če so te omejitve sorazmerne. Obstajali pa naj bi resni dvomi o sorazmernosti omejitev iz členov 59a in 59e prejšnjega zakona o odvetništvu za pridobitev poslovnih deležev v odvetniški družbi. Neodvisnost odvetniške dejavnosti, učinkovito izvajanje sodne oblasti, dolžnost odvetnika glede zaupnosti in torej zaupanje v izvajanje sodne oblasti naj bi bili namreč dovolj zagotovljeni z omejitvami pravic družbenikov, ki so določene v členu 59f prejšnjega zakona o odvetništvu in v družbeni pogodbi družbe HR. Za udeležbo družbenikov, ki v prvi vrsti prinašajo kapital, naj ne bi bilo mogoče ugotoviti večjih tveganj od tistih, ki so povezana z udeležbo oseb, ki so lahko družbeniki družbe za svobodne poklice na podlagi novega zakona o odvetništvu.
45
Na tretjem mestu, predložitveno sodišče meni, da če bi bilo treba šteti, da namerava družba SIVE izvajati prevladujoč vpliv na dejavnost družbe HR, bi bilo treba poleg kršitve Direktive 2006/123 ugotoviti tudi nespoštovanje pravice družbe SIVE do svobode ustanavljanja v smislu člena 49 PDEU.
46
V teh okoliščinah je Bayerischer Anwaltsgerichtshof (bavarsko odvetniško sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali gre za nedopustno omejitev pravice do prostega pretoka kapitala v skladu s členom 63(1) PDEU, če je treba na podlagi zakonodaje države članice odvetniški družbi obvezno odvzeti dovoljenje za opravljanje odvetniškega poklica, če
(a)
se poslovni delež odvetniške družbe prenese na osebo, ki ne izpolnjuje posebnih poklicnih pogojev, ki so po pravu države članice povezani s pridobitvijo poslovnega deleža? V skladu s tem lahko poslovni delež v odvetniški družbi pridobi le odvetnik ali drug član odvetniške družbe, patentni zastopnik, davčni svetovalec, davčni pooblaščenec, revizor ali pooblaščeni revizor, pripadnik odvetniškega poklica iz druge države, ki ima dovoljenje za opravljanje pravnega svetovanja v Nemčiji, patentni zastopnik, davčni svetovalec, davčni pooblaščenec, revizor ali pooblaščeni revizor iz druge države, ki ima dovoljenje za opravljanje te dejavnosti v Nemčiji, zdravnik ali lekarnar;
(b)
družbenik sicer izpolnjuje posebne pogoje iz točke (a) prvega vprašanja, vendar v odvetniški družbi ne opravlja poklicne dejavnosti?
(c)
zaradi prenosa enega ali več poslovnih deležev ali glasovalnih pravic večina teh ne pripada več odvetnikom?
2.
Ali gre za nedopustno omejitev pravice do prostega pretoka kapitala v skladu s členom 63(1) PDEU, če družbenik, ki ni upravičen za opravljanje poklica v smislu točke (a) prvega vprašanja, nima glasovalne pravice, čeprav družbena pogodba družbe za varstvo neodvisnosti oseb, ki opravljajo odvetniški poklic, in za odvetniške dejavnosti družbe vsebuje klavzule, ki zagotavljajo, da družbo kot poslovodje ali prokuristi zastopajo izključno odvetniki, da je družbenikom in skupščini družbenikov prepovedano vplivati na vodenje z dajanjem navodil ali posredno z grožnjami o prikrajšanju, da sklepi družbenikov, ki to kršijo, niso veljavni ter da se obveznost zaupnosti odvetnika razširi na družbenike in osebe, ki jih ti pooblastijo?
3.
Ali omejitve, ki so navedene v prvem in drugem vprašanju, izpolnjujejo pogoje v skladu s členom 15(3), od (a) do (c), Direktive [2006/123] za dopustno poseganje v svobodo opravljanja storitev?
4.
Če se po mnenju [Sodišča] ne bi posegalo v pravico tožeče stranke do prostega pretoka kapitala in ne bi prišlo do kršitve Direktive [2006/123], ali omejitve, navedene v prvem in drugem vprašanju, kršijo pravico [družbe SIVE] do svobode ustanavljanja v smislu člena 49 PDEU?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo, tretje in četrto vprašanje
47
Predložitveno sodišče se v besedilu prvega, tretjega in četrtega vprašanja, ki jih je treba obravnavati skupaj, navezuje na nacionalno ureditev, ki določa, da se odvetniški družbi odvzame članstvo v odvetniški zbornici, če se poslovni delež v tej družbi prenese na osebo, ki ji ta ureditev ne dovoljuje postati družbenik v tovrstnih družbah, če družbenik v odvetniški družbi ne opravlja poklicne dejavnosti ali če družbeniki, ki so odvetniki, nimajo več večine poslovnih deležev ali glasovalnih pravic. Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da je navedena ureditev v bistvu namenjena preprečitvi tega, da bi na operativne dejavnosti odvetniške družbe vplivali izključno finančni vlagatelji, ki v tej družbi nimajo namena opravljati poklicno dejavnost.
48
Da bi bilo mogoče predložitvenemu sodišču dati koristen odgovor, je treba šteti, da navedeno sodišče s temi vprašanji v bistvu sprašuje, ali je treba člen 49 in člen 63(1) PDEU ter člen 15(2)(c) in (3) Direktive 2006/123 razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki prepoveduje, da se poslovni deleži zadevne odvetniške družbe prenesejo na izključno finančnega vlagatelja, ki v navedeni družbi nima namena opravljati poklicno dejavnost, na katero se ta ureditev nanaša, sicer se tej družbi odvzame članstvo v odvetniški zbornici.
49
Predložitveno sodišče sicer v tretjem vprašanju omenja tudi svobodo opravljanja storitev, vendar iz spisa, ki ga ima Sodišče na voljo, ni razvidno, da se namerava družba SIVE sklicevati na to svoboščino z namenom ponujanja pravnih storitev v Nemčiji. Navedena svoboščina torej v zadevi iz postopka v glavni stvari ni upoštevna.
50
Ker se predložitveno sodišče sklicuje tako na svobodo ustanavljanja kot na prosti pretok kapitala, je treba najprej ugotoviti, katera temeljna svoboščina se uporablja za spor o glavni stvari, za kar je treba upoštevati predmet nacionalne ureditve iz postopka v glavi stvari in po potrebi dejstva v obravnavani zadevi (glej v tem smislu sodbi z dne 13. novembra 2012, Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑35/11, EU:C:2012:707, točke 90, 93 in 94, ter z dne 24. februarja 2022, Viva Telecom Bulgaria, C‑257/20, EU:C:2022:125, točke 78, 82 in 83).
51
V zvezi s tem nacionalna ureditev, ki se uporablja samo za deleže, ki imetniku omogočajo nedvomen vpliv na odločitve družbe in določanje njenih dejavnosti, spada na področje uporabe svobode ustanavljanja. Nacionalne določbe, ki se uporabljajo za deleže, pridobljene zgolj z namenom finančne naložbe, brez namena vplivati na vodenje in nadzor podjetja, pa je treba preučiti izključno glede na prosti pretok kapitala (sodba z dne 24. februarja 2022, Viva Telecom Bulgaria, C‑257/20, EU:C:2022:125, točki 79 in 80 ter navedena sodna praksa).
52
Iz tega izhaja, da nacionalna zakonodaja, katere uporaba ni omejena samo na deleže, ki imetniku omogočajo nedvomen vpliv na odločitve družbe in določanje njenih dejavnosti, ampak se uporablja ne glede na velikost deleža, ki ga ima lastnik deleža v družbi, lahko spada tako pod svobodo ustanavljanja kot pod prosti pretok kapitala (glej v tem smislu sodbi z dne 24. maja 2007, Holböck, C‑157/05, EU:C:2007:297, točki 23 in 24, ter z dne 21. oktobra 2010, Idryma Typou, C‑81/09, EU:C:2010:622, točka 49).
53
Kljub temu Sodišče načeloma preizkusi zadevni ukrep zgolj glede na eno od teh dveh svoboščin, če se izkaže, da je v okoliščinah spora o glavni stvari ena od teh svoboščin povsem drugotnega pomena v razmerju do druge in se nanjo navezuje (sodbi z dne 3. oktobra 2006, Fidium Finanz, C‑452/04, EU:C:2006:631, točka 34, in z dne 17. septembra 2009, Glaxo Wellcome, C‑182/08, EU:C:2009:559, točka 37).
54
V obravnavani zadevi je namen nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari zlasti preprečiti vsakršno udeležbo, ne glede na njeno velikost, v odvetniški družbi s strani oseb, ki niso ne odvetniki ne pripadniki poklicev, navedenih v členu 59a(1), prvi stavek, in (2) prejšnjega zakona o odvetništvu.
55
Poleg tega, družba SIVE je resda pridobila 51 % kapitala družbe HR. Na stvarno področje uporabe svobode ustanavljanja pa spadajo nacionalne določbe, ki se uporabljajo takrat, ko ima družba ene države članice v kapitalu družbe druge države članice delež, ki ji načeloma omogoča nedvomen vpliv na odločitve zadnjenavedene družbe in določanje njenih dejavnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 17. septembra 2009, Glaxo Wellcome, C‑182/08, EU:C:2009:559, točka 47), kar velja za lastništvo večine kapitala (glej v tem smislu sklep z dne 10. maja 2007, Lasertec, C‑492/04, EU:C:2007:273, točka 23, ter sodbo z dne 21. decembra 2016, AGET Iraklis, C‑201/15, EU:C:2016:972, točki 46 in 47).
56
Vendar je bila družbena pogodba družbe HR spremenjena, da bi se družbi SIVE onemogočil vpliv, ki bi ga lahko imela na podlagi merila kapitala. Kot je razvidno iz elementov v spisu, ki ga ima Sodišče na voljo, taka sprememba lahko pomeni, da je družba SIVE poslovne deleže družbe HR pridobila zgolj zato, da bi zadnjenavedeni zagotovila kapital za financiranje razvoja inovativnega pravnega modela, ki temelji na novih tehnologijah.
57
Iz tega izhaja, da zadeva iz postopka v glavni stvari spada tako pod svobodo ustanavljanja kot pod prosti pretok kapitala, ne da bi bilo mogoče za eno od teh svoboščin šteti, da je drugotnega pomena v razmerju do druge.
58
Na prvem mestu, v zvezi s svobodo ustanavljanja iz uvodne izjave 6 Direktive 2006/123 izhaja, da se pri odpravljanju ovir za to svobodo ni mogoče zanašati le na neposredno uporabo člena 49 PDEU, predvsem zaradi izredne zapletenosti posamičnega obravnavanja navedenih ovir. Iz tega sledi, da če neki položaj spada na področje uporabe te direktive, ga ni treba preučiti tudi glede na člen 49 PDEU (sodba z dne 26. junija 2019, Komisija/Grčija, C‑729/17, EU:C:2019:534, točki 53 in 54).
59
Vendar, na eni strani, kot je navedeno v uvodni izjavi 33 Direktive 2006/123, storitve pravnega svetovanja, ki vključujejo storitve, ki jih opravljajo odvetniki, spadajo na stvarno področje uporabe te direktive (glej v tem smislu sodbo z dne 13. januarja 2022, Minister Sprawiedliwości, C‑55/20, EU:C:2022:6, točka 88).
60
Na drugi strani nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari, zlasti omejitev kroga oseb, ki se lahko združujejo, in zahteva po aktivnem sodelovanju v družbi, ki sta določeni v členu 59e(1), prvi in drugi stavek, prejšnjega zakona o odvetništvu, ustreza „zahtevam“ v smislu člena 4, točka 7, navedene direktive, ki se v bistvu nanašajo na lastništvo kapitala družbe in so torej zajete s členom 15(2)(c) iste direktive.
61
V zvezi s tem člen 15 Direktive 2006/123 v odstavku 1 določa, da morajo države članice preveriti, ali njihov pravni sistem določa zahteve, kakršne so te iz odstavka 2 tega člena, in zagotoviti, da so te zahteve v skladu s pogoji iz odstavka 3 istega člena. Poleg tega ta člen 15 v odstavku 5(a) in odstavku 6 državam članicam dovoljuje, da obdržijo ali – glede na okoliščine primera – uvedejo zahteve, ki so podobne tistim iz odstavka 2 tega člena, če so te zahteve v skladu s pogoji iz odstavka 3 istega člena (glej v tem smislu sodbi z dne 16. junija 2015, Rina Services in drugi, C‑593/13, EU:C:2015:399, točka 33, in z dne 29. julija 2019, Komisija/Avstrija (Gradbeni inženirji, patentni zastopniki in veterinarji), C‑209/18, EU:C:2019:632, točka 80).
62
Kumulativni pogoji, ki so našteti v členu 15(3) Direktive 2006/123, se nanašajo na, prvič, nediskriminatornost zadevnih zahtev, ki ne smejo biti niti neposredno niti posredno diskriminatorne glede državljanstva ali – v primeru družb – glede kraja registriranega sedeža, drugič, na njihovo potrebnost, torej da morajo biti utemeljene s pomembnimi razlogi, ki se nanašajo na javni interes, in tretjič, na njihovo sorazmernost, saj morajo biti navedene zahteve take, da zagotavljajo izpolnitev zastavljenega cilja in ne presegajo tistega, kar je potrebno za uresničitev tega cilja, ter da jih ni mogoče nadomestiti z drugimi, manj omejevalnimi ukrepi, s katerimi se lahko dosežejo enaki rezultati (sodba z dne 29. julija 2019, Komisija/Avstrija (Gradbeni inženirji, patentni zastopniki in veterinarji), C‑209/18, EU:C:2019:632, točka 81).
63
V obravnavani zadevi je treba najprej v zvezi s prvim pogojem, ki se nanaša na nediskriminatornost zahtev iz postopka v glavni stvari, navesti, da nobena od teh zahtev ni diskriminatorna, tako da te zahteve ta pogoj izpolnjujejo.
64
Dalje, kar zadeva drugi pogoj, ki se nanaša na potrebnost teh zahtev, je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da je cilj teh zahtev zagotavljanje neodvisnosti in integritete odvetniškega poklica ter spoštovanja načela preglednosti in obveznosti varovanja poklicne skrivnosti odvetnikov.
65
Ti cilji so neizpodbitno povezani z varstvom prejemnikov storitev, in sicer gre v obravnavani zadevi za pravne storitve, in učinkovitega izvajanja sodne oblasti, ki sta pomembna razloga, ki se nanašata na javni interes, v smislu člena 4, točka 8, Direktive 2006/123 v povezavi z uvodno izjavo 40 te direktive. Poleg tega, ker ta člen 4, točka 8, zgolj kodificira sodno prakso Sodišča, je treba navesti, da je to v okviru razlage primarnega prava za pomembna razloga, ki se nanašata na javni interes, opredelilo tako varstvo pravnih subjektov (glej v tem smislu sodbe z dne 12. decembra 1996, Reisebüro Broede, C‑3/95, EU:C:1996:487, točka 38; z dne 17. marca 2011, Peñarroja Fa, C‑372/09 in C‑373/09, EU:C:2011:156, točka 55, ter z dne 18. maja 2017, Lahorgue, C‑99/16, EU:C:2017:391, točki 34 in 35) kot dobro opravljanje odvetniškega poklica (glej v tem smislu sodbo z dne 19. februarja 2002, Wouters in drugi, C‑309/99, EU:C:2002:98, točka 107).
66
V zvezi s tem je treba opozoriti, da gre pri nalogi zastopanja po odvetniku, ki se opravlja v interesu učinkovitega izvajanja sodne oblasti, predvsem za to, da se čim bolje varujejo in branijo interesi pooblastitelja popolnoma neodvisno ter v skladu z zakonom in pravili poklicnega ravnanja in poklicne etike (glej v tem smislu sodbi z dne 4. februarja 2020, Uniwersytet Wrocławski in Poljska/REA, C‑515/17 P in C‑561/17 P, EU:C:2020:73, točka 62, in z dne 24. marca 2022, PJ in PC/EUIPO, C‑529/18 P in C‑531/18 P, EU:C:2022:218, točka 64). Odvetnikom je zaupana temeljna naloga v demokratični družbi, in sicer obramba pravnih subjektov, ki vključuje na eni strani zahtevo, da mora imeti vsak pravni subjekt možnost, da se popolnoma svobodno obrne na svojega odvetnika, čigar poklic že v svojem bistvu zajema nalogo neodvisnega pravnega svetovanja vsem, ki to potrebujejo, in na drugi strani tej prvi zahtevi korelativno zahtevo lojalnosti odvetnika do njegove stranke (glej v tem smislu sodbo z dne 8. decembra 2022, Orde van Vlaamse Balies in drugi, C‑694/20, EU:C:2022:963, točka 28 in navedena sodna praksa).
67
Nazadnje, kar zadeva tretji pogoj, ki se nanaša na sorazmernost zahtev iz postopka v glavni stvari, morajo biti te zahteve take, da zagotavljajo uresničitev želenega cilja, da ne presegajo tistega, kar je potrebno za njegovo uresničitev, in da z drugimi manj omejevalnimi ukrepi ne bi bilo mogoče doseči enakega rezultata.
68
V obravnavani zadevi so navedene zahteve, ker naj bi se z njimi prispevalo k spoštovanju neodvisnosti odvetnika in prepovedi konfliktov interesov, zlasti z izključitvijo tega, da lahko izključno finančni vlagatelji vplivajo na odločitve in dejavnosti odvetniške družbe, take, da zagotavljajo uresničitev cilja varstva učinkovitega izvajanja sodne oblasti in integritete odvetniškega poklica.
69
Želja izključno finančnega vlagatelja, da se njegova naložba oplemeniti, bi namreč lahko vplivala na organizacijo in dejavnost odvetniške družbe. Če bi tak vlagatelj ocenil, da njegova naložba ni dovolj donosna, bi tako lahko poskušal zahtevati zmanjšanje stroškov ali iskanje določene vrste strank, sicer bi eventualno svojo naložbo umaknil, pri čemer bi bila taka grožnja dovolj za ugotovitev zmožnosti njegovega vplivanja, pa četudi posrednega.
70
Vendar, prvič, medtem ko je cilj izključno finančnega vlagatelja zgolj iskanje dobička, odvetniki svojih dejavnosti ne opravljajo le z ekonomskim ciljem, ampak morajo tudi spoštovati pravila poklicnega ravnanja in poklicne etike.
71
V zvezi s tem je treba pojasniti, da je za opravljanje odvetniškega poklica bistveno, da ni konflikta interesov, kar zlasti zahteva, da morajo biti odvetniki neodvisni, tudi finančno, od javnih organov in drugih gospodarskih subjektov, ki nikakor ne smejo vplivati nanje (sodba z dne 2. decembra 2010, Jakubowska, C‑225/09, EU:C:2010:729, točka 61). Po eni strani bi namreč brez takšne finančne neodvisnosti ekonomski razlogi izključno finančnega vlagatelja, usmerjeni v kratkoročno iskanje dobička, lahko prevladali nad razlogi, ki jih vodi izključno obramba interesa strank odvetniške družbe. Po drugi strani obstoj eventualnih povezav med izključno finančnim vlagateljem in katero od strank prav tako lahko vpliva na razmerje med odvetnikom in to stranko, tako da konflikta s pravili poklicnega ravnanja in poklicne etike ni mogoče izključiti.
72
Drugič, ob neobstoju harmonizacije pravil poklicnega ravnanja in poklicne etike, ki se uporabljajo za odvetniški poklic, na ravni Unije lahko vsaka država članica načeloma svobodno uredi opravljanje tega poklica na svojem ozemlju. Pravila, ki se uporabljajo za navedeni poklic, se lahko zato po državah članicah bistveno razlikujejo (glej v tem smislu sodbe z dne 19. februarja 2002, Wouters in drugi, C‑309/99, EU:C:2002:98, točka 99; z dne 2. decembra 2010, Jakubowska, C‑225/09, EU:C:2010:729, točka 57, in z dne 7. maja 2019, Monachos Eirinaios, C‑431/17, EU:C:2019:368, točka 31).
73
V teh okoliščinah država članica ob upoštevanju polja proste presoje, ki ji je priznano, lahko šteje, da odvetnik svojega poklica ne bi mogel opravljati neodvisno in ob spoštovanju svojih obveznosti poklicnega ravnanja in poklicne etike, če bi pripadal družbi, katere družbeniki so osebe, ki na eni strani ne opravljajo ne odvetniškega poklica ne nobenega drugega poklica, za katerega veljajo elementi zmernosti, ki izhajajo iz pravil poklicnega ravnanja in poklicne etike, ter ki na drugi strani delujejo le kot izključno finančni vlagatelji, ne da bi imeli namen v tej družbi opravljati dejavnost, ki spada pod tak poklic. To velja še toliko bolj, kadar, kot je to v zadevi iz postopka v glavni stvari, tak vlagatelj namerava pridobiti večino poslovnih deležev zadevne odvetniške družbe.
74
Glede na to polje proste presoje država članica lahko oceni, da obstaja tveganje, da ukrepi, ki so z nacionalno ureditvijo ali v družbeni pogodbi odvetniške družbe določeni za ohranitev neodvisnosti in poklicne integritete odvetnikov, ki delujejo v tej družbi, v praksi niso dovolj za učinkovito zagotavljanje uresničitve ciljev, na katere je bilo opozorjeno v točkah od 64 do 66 te sodbe, ko gre za primer, da ima udeležbo v kapitalu te družbe izključno finančni vlagatelj, in sicer ob upoštevanju vpliva, pa čeprav posrednega, ki bi ga ta vlagatelj lahko izvajal pri vodenju in dejavnostih te družbe z odločitvami glede vlaganja ali prenehanja vlaganja, ki bi jih pretežno ali celo izključno vodilo doseganje dobička.
75
Na drugem mestu, kar zadeva prosti pretok kapitala, zagotovljen s členom 63 PDEU, so s tem členom zajete neposredne naložbe v obliki udeležbe v družbi z lastništvom delnic, ki omogoča dejansko sodelovanje pri njenem vodenju in nadzoru, ter pridobitev vrednostnih papirjev, opravljena izključno z namenom uresničitve finančne naložbe ter brez namena vplivati na vodenje in nadzor družbe (glej v tem smislu sodbi z dne 17. septembra 2009, Glaxo Wellcome, C‑182/08, EU:C:2009:559, točka 40, in z dne 21. decembra 2016, AGET Iraklis, C‑201/15, EU:C:2016:972, točka 58 in navedena sodna praksa).
76
Ukrepi, ki so s členom 63(1) PDEU prepovedani kot omejitve pretoka kapitala, zajemajo zlasti tiste ukrepe, ki nerezidenčne družbe lahko odvračajo od vlaganja v kateri od držav članic (glej v tem smislu sodbo z dne 6. marca 2018, SEGRO in Horváth, C‑52/16 in C‑113/16, EU:C:2018:157, točka 65). Tako je treba za „omejitve“ v smislu tega člena 63(1) PDEU šteti nacionalne ukrepe, ki lahko preprečijo ali omejijo pridobitev delnic družb rezidentk oziroma odvrnejo vlagatelje iz drugih držav članic od vlaganja v njihov kapital (glej v tem smislu sodbo z dne 21. oktobra 2010, Idryma Typou, C‑81/09, EU:C:2010:622, točka 55).
77
V obravnavani zadevi nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari učinkuje tako, da osebam, ki niso odvetniki in pripadniki poklicev iz člena 59a prejšnjega zakona o odvetništvu, preprečuje pridobitev poslovnih deležev odvetniške družbe, tako da vlagateljem iz drugih držav članic, ki niso ne odvetniki ne pripadniki takega poklica, onemogoča udeležbo v tovrstnih družbah (glej v tem smislu sodbo z dne 19. maja 2009, Komisija/Italija, C‑531/06, EU:C:2009:315, točka 47). Hkrati ta nacionalna ureditev odvetniškim družbam onemogoča dostop do kapitala, ki bi lahko pomagal pri njihovi ustanovitvi ali njihovem razvoju. Zato pomeni omejitev prostega pretoka kapitala.
78
Omejitve prostega pretoka kapitala, ki se uporabljajo brez diskriminacije na podlagi državljanstva, je vseeno mogoče utemeljiti s pomembnimi razlogi, ki so v javnem interesu, če so primerne za zagotavljanje uresničitve zastavljenega cilja in ne presegajo tistega, kar je potrebno za njegovo uresničitev (glej v tem smislu sodbo z dne 19. maja 2009, Komisija/Italija, C‑531/06, EU:C:2009:315, točka 49).
79
V zvezi s tem presoja, ki je bila v točkah od 64 do 74 te sodbe opravljena glede na člen 15(3) Direktive 2006/123, ne vodi do drugačne ugotovitve glede na člen 63 PDEU.
80
V teh okoliščinah je treba na prvo, tretje in četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 15(2)(c) in (3) Direktive 2006/123 in člen 63 PDEU razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki prepoveduje, da se poslovni deleži zadevne odvetniške družbe prenesejo na izključno finančnega vlagatelja, ki v navedeni družbi nima namena opravljati poklicno dejavnost, na katero se ta ureditev nanaša, sicer se tej družbi odvzame članstvo v odvetniški zbornici.
Drugo vprašanje
81
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 63 PDEU razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v kateri je določeno, da družbenik, ki ni upravičen za opravljanje katerega od poklicev, ki omogočajo postati družbenik v odvetniški družbi, nima glasovalne pravice, če družbena pogodba te družbe vsebuje več določb, ki lahko varujejo neodvisnost odvetnikov in odvetniške dejavnosti družbe.
82
Nemška vlada je na obravnavi v odgovor na vprašanje Sodišča pojasnila, da se ukrep nepriznavanja glasovalne pravice, ki se uporablja za družbenike, ki niso upravičeni za opravljanje katerega od poklicev iz člena 59e(1), prvi stavek, prejšnjega zakona o odvetništvu, in na katerega se predložitveno sodišče posebej sklicuje v drugem vprašanju, uporablja v prehodnih položajih, ki med drugim nastanejo zaradi smrti družbenika s takim upravičenjem ali zaradi izreka ukrepa, s katerim se družbeniku s takim upravičenjem odvzame pravica do opravljanja njegovega poklica.
83
Ker v sporu o glavni stvari ne gre za nobenega od teh položajev, odgovor na to vprašanje ne ustreza objektivni potrebi, ki je neločljivo povezana z rešitvijo tega spora, in presega okvir sodne naloge, ki jo ima Sodišče na podlagi člena 267 PDEU (glej v tem smislu sodbi z dne 16. decembra 1981, Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, točka 18, in z dne 26. marca 2020, Miasto Łowicz in Prokurator Generalny, C‑558/18 in C‑563/18, EU:C:2020:234, točka 44).
84
Drugo vprašanje zato ni dopustno.
Stroški
85
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
Člen 15(2)(c) in (3) Direktive 2006/123/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu in člen 63 PDEU
je treba razlagati tako, da
ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki prepoveduje, da se poslovni deleži zadevne odvetniške družbe prenesejo na izključno finančnega vlagatelja, ki v navedeni družbi nima namena opravljati poklicno dejavnost, na katero se ta ureditev nanaša, sicer se tej družbi odvzame članstvo v odvetniški zbornici.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.