62019TO0526(01)
BENDROJO TEISMO (aštuntoji kolegija) NUTARTIS
2020 m. gegužės 20 d. (
*1
)
„Ieškinys dėl panaikinimo – Energija – Gamtinių dujų vidaus rinka – Direktyva (ES) 2019/692 – Direktyvos 2009/73/EB taikymas dujų vamzdynams į trečiąsias šalis ar iš jų – Tiesioginės sąsajos nebuvimas – Nepriimtinumas – Neteisėtai gautų dokumentų pateikimas“
Byloje T‑526/19
Nord Stream 2 AG, įsteigta Cuge (Šveicarija), atstovaujama advokatų L. Van den Hende, J. Penz-Evren ir solisitoriaus advokato M. Schonberg,
ieškovė,
prieš
Europos Parlamentą, atstovaujamą L. Visaggio, J. Etienne ir I. McDowell,
ir
Europos Sąjungos Tarybą, atstovaujamą A. Lo Monaco, S. Boelaert ir K. Pavlaki,
atsakovus,
dėl SESV 263 straipsniu grindžiamo prašymo panaikinti 2019 m. balandžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą (ES) 2019/692, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2009/73/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių (OL L 117, 2019, p. 1),
BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas J. Svenningsen (pranešėjas), teisėjai R. Barents ir C. Mac Eochaidh,
kancleris E. Coulon,
priima šią
Nutartį
Ginčo aplinkybės
1
2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/55/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinanti Direktyvą 98/30/EB (OL L 176, 2003, p. 57; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 12 sk., 2 t., p. 230), buvo panaikinta ir pakeista 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/73/EB (OL L 211, 2009, p. 94).
2
Direktyva 2009/73 siekiama nustatyti bendras gamtinių dujų perdavimo, skirstymo, tiekimo ir laikymo taisykles, kad būtų galima patekti į rinką ir skatinti sąžiningą ir nediskriminacinę konkurenciją. Šioje direktyvoje, be kita ko, numatyta pareiga atskirti perdavimo sistemas ir perdavimo sistemų operatorius, taip pat nediskriminacinės sistemos dėl trečiųjų asmenų prieigos prie dujų perdavimo ir skirstymo sistemų nustatymas remiantis paskelbtais tarifais.
3
Direktyvos 2009/73 36 straipsnyje nurodyta, kad, pateikus prašymą, stambiai naujai dujų infrastruktūrai, t. y. jungiamiesiems vamzdynams, suskystintų gamtinių dujų įrenginiams ir saugykloms, apibrėžtą laikotarpį gali būti leidžiama netaikyti tam tikrų šioje direktyvoje numatytų reikalavimų. Kad būtų galima pasinaudoti šia išimtimi, turi būti įrodyta, be kita ko, jog investicija paskatins konkurenciją dujų tiekimo srityje ir pagerins tiekimo saugumą, taip pat jog investicijos rizikos laipsnis yra toks, kad nesuteikus išimties investicija būtų negalima.
4
Ieškovė Nord Stream 2 AG yra pagal Šveicarijos teisę įsteigta bendrovė, kurios vienintelis akcininkas yra Rusijos valstybinė akcinė bendrovė Gazprom. Ji atsakinga už dujotiekio „Nord Stream 2“, kurio 50 % finansavimo, bendrai sudarančio 9,5 milijardus eurų, užtikrina bendrovės ENGIE SA (Prancūzija), OMV AG (Austrija), Royal Dutch Shell plc (Nyderlandai ir Jungtinė Karalystė), Uniper SE (Vokietija) ir Wintershall Dea GmbH (Vokietija), planavimą, tiesimą ir eksploatavimą. Kaip ir iš dviejų vamzdžių sistemos sudarytas dujotiekis „Nord Stream“ (nuo šiol bendrai vadinamas „Nord Stream 1“), kurio tiesimas buvo užbaigtas 2012 m. ir kurį eksploatuoti numatyta 50 metų, dujotiekis „Nord Stream 2“, kuris taip pat sudarytas iš dviejų dujų perdavimo vamzdžių, užtikrins dujų perdavimą tarp Vyborgo (Rusija) ir Lubmin (Vokietija), esančio netoli Greifsvaldo (Vokietija), taip padidindamas bendrą abiejų dujotiekių „Nord Stream 1“ ir „Nord Stream 2“ perdavimo pajėgumą iki 55 milijardų kubinių metrų per metus. Dujotiekiu „Nord Stream 1“ į Vokietijos teritoriją atitekančios dujos perduodamos antžeminiais dujotiekiais NEL ir OPAL, kuriems taikomi Direktyvos 2009/73 reikalavimai, kontroliuojant Vokietijos reguliavimo institucijai, o dujotiekiu „Nord Stream 2“ atitekančios dujos perduodamos antžeminiu dujotiekiu ENEL ir neseniai nutiestu antžeminiu dujotiekiu EUGAL (abu taip pat reglamentuojami Vokietijoje pagal Direktyvą 2009/73).
5
2017 m. sausio mėn. buvo pradėti darbai siekiant uždengti betonu dujotiekiui „Nord Stream 2“, kuris turėjo būti galutinai užbaigtas 2018 m. rugsėjo mėn., skirtus vamzdžius.
6
2017 m. lapkričio 8 d. Europos Komisijos pasiūlymu COM(2017) 660 final (toliau – direktyvos pasiūlymas) Europos Parlamentas ir Europos Sąjungos Taryba 2019 m. balandžio 17 d. priėmė Direktyvą (ES) 2019/692, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2009/73 dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių (OL L 117, 2019, p. 1, toliau – ginčijama direktyva); ji įsigaliojo dvidešimtą dieną po jos paskelbimo, t. y. 2019 m. gegužės 23 d. Remiantis ieškovės pateikta informacija, tą dieną „Nord Stream 2“ vamzdžių uždengimo betonu darbai buvo užbaigti 95 %, o atitinkamai 610 km ir 432 km abiejų dujotiekio vamzdžių buvo pakloti Vokietijos, Suomijos, Rusijos ir Švedijos teritorinės jūros ir (arba) išskirtinės ekonominės zonos (IEZ) dugne. Tačiau šio ieškinio pareiškimo dieną ieškovė dar turėjo gauti Danijos valdžios institucijų leidimą dėl dviejų „Nord Stream 2“ vamzdžių trasos. Šis leidimas buvo išduotas 2019 m. spalio 30 d.
7
Vadovaujantis ginčijamos direktyvos 3 konstatuojamąja dalimi, šia direktyva siekiama šalinti gamtinių dujų vidaus rinkos sukūrimo kliūtis, kurių kyla dėl to, kad iki šiol Europos Sąjungos rinkos taisyklės netaikomos dujų perdavimo linijoms į trečiąsias valstybes ir iš jų.
8
Direktyvos 2009/73, iš dalies pakeistos ginčijama direktyva, 2 straipsnio 17 punkte numatyta, kad į sąvoką „jungiamasis vamzdynas“ įeina ne tik „[bet kuri] valstybių narių sieną kertanti arba per ją nutiesta perdavimo linija, kurios paskirtis – sujungti tų valstybių narių nacionalines perdavimo sistemas“, bet nuo šiol ir „[bet kuri] perdavimo linija tarp valstybės narės ir trečiosios šalies iki valstybių narių teritorijos arba tos valstybės narės teritorinės jūros“.
9
Vis dėlto Direktyvos 2009/73 49a straipsnio, kuris buvo įterptas ginčijama direktyva, 1 dalyje nustatyta: „[k]albant apie dujų perdavimo linijas tarp valstybės narės ir trečiosios šalies, užbaigtas anksčiau nei 2019 m. gegužės 23 d., valstybė narė, kurioje yra pirmas tokios perdavimo linijos sujungimo su [šios] valstybės narės tinklu taškas, dėl objektyvių priežasčių, pavyzdžiui, siekdama sudaryti sąlygas susigrąžinti investicijas, padarytas arba būtinas dėl tiekimo saugumo, gali nuspręsti nukrypti nuo [tam tikrų Direktyvos 2009/73 nuostatų] tokios dujų perdavimo linijos atkarpų, esančių jos teritorijoje ir teritorinėje jūroje, atžvilgiu su sąlyga, kad ši nukrypti leidžianti nuostata nedarys didelio neigiamo poveikio konkurencijai arba veiksmingam gamtinių dujų vidaus rinkos veikimui, arba tiekimo saugumui Sąjungoje“. Minėto 49a straipsnio 1 dalyje taip pat numatyta, kad, pirma, tokios nukrypti leidžiančios nuostatos „galiojimo laikas remiantis objektyviu pagrindimu ribojamas iki 20 metų ir, jei pagrįsta, jis gali būti pratęstas, be to, jai gali būti taikomos sąlygos, padedančios užtikrinti aukščiau paminėtas sąlygas“, ir, antra, „[t]okios nukrypti leidžiančios nuostatos netaikomos perdavimo linijoms tarp valstybės narės ir trečiosios šalies, kuri [Direktyvą 2009/73] privalo perkelti į nacionalinę teisę <…> pagal su Sąjunga sudarytą susitarimą“.
10
Be to, ginčijama direktyva iš dalies pakeistas Direktyvos 2009/73 36 straipsnis – šio straipsnio 1 dalies e punkte numatyta, kad pagal šią nuostatą naujai esamai infrastruktūrai suteikta išimtis turi, be kita ko, nekenkti „gamtinių dujų tiekimo saugumui Sąjungoje“.
11
Dėl ginčijama direktyva padarytų Direktyvos 2009/73 pakeitimų perkėlimo į nacionalinę teisę pasakytina, kad ginčijamos direktyvos 2 straipsnyje numatyta, jog, išskyrus valstybes nares, kurios neturi geografinių sienų su trečiosiomis šalimis ir neturi perdavimo linijų su trečiosiomis šalims, ir – dėl geografinės padėties – Kiprą ir Maltą, „[v]alstybės narės ne vėliau kaip 2020 m. vasario 24 d. priim[s] įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi šios direktyvos, nedarant poveikio visoms nukrypti leidžiančioms nuostatoms pagal Direktyvos [2009/73] 49a straipsnį“.
Procesas ir šalių reikalavimai
12
2019 m. liepos 26 d. ieškovė Bendrojo Teismo kanceliarijoje pareiškė ieškinį; jame ji Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti visą ginčijamą direktyvą,
–
priteisti iš Parlamento ir Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
13
Atskiru dokumentu (jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo taip pat 2019 m. liepos 26 d.) ieškovė paprašė, kad šios bylos nagrinėjimui būtų suteikta pirmenybė pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 67 straipsnio 2 dalį; 2019 m. rugpjūčio 5 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimu šis prašymas buvo laikinai atmestas.
14
2019 m. rugsėjo 4 d. raštu ieškovė, remdamasi Procedūros reglamento 66 straipsniu, paprašė Bendrojo Teismo, kad tam tikri ieškinyje esantys duomenys būtų laikomi konfidencialiais visuomenei.
15
2019 m. spalio 2 d. Lenkijos Respublika, 2019 m. spalio 15 d. Komisija, 2019 m. spalio 30 d. Lietuvos Respublika ir Estijos Respublika ir 2019 m. lapkričio 6 d. Latvijos Respublika, remdamosi Procedūros reglamento 143 straipsniu, Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė prašymus leisti įstoti į bylą palaikyti Parlamento ir Tarybos.
16
Atskiru dokumentu (jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2019 m. spalio 10 d.) Parlamentas, remdamasis Procedūros reglamento 130 straipsnio 1 dalimi, pateikė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą; jame Bendrojo Teismo prašo:
–
pirmiausia,
–
atmesti ieškinį kaip nepriimtiną,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas,
–
subsidiariai, jeigu Bendrasis Teismas atmestų nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą arba nuspręstų nagrinėti nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą nagrinėdamas bylą iš esmės, nustatyti naujus terminus Parlamentui ir Tarybai pateikti atsiliepimus.
17
Atskiru dokumentu, kuris Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktas 2019 m. spalio 11 d. pagal Procedūros reglamento 130 straipsnio 2 dalį (toliau – prašymas dėl atskirojo procesinio klausimo), Taryba Bendrojo Teismo paprašė:
–
nurodyti, kad tam tikri dokumentai (toliau – atitinkami dokumentai) nėra teismo bylos medžiagos dalis arba, kiek tai susiję su ieškovės pateiktais dokumentais, kad jie turi būti išimti iš bylos medžiagos, būtent [konfidencialu] (
1
) (toliau – pirmasis atitinkamas dokumentas), [konfidencialu] (toliau – antrasis atitinkamas dokumentas) ir [konfidencialu] (toliau – trečiasis atitinkamas dokumentas),
–
ignoruoti visas ieškinio ir jo priedų dalis, kuriose daroma nuoroda į šiuos slaptumo žyma „Restreint UE / ES Restricted“ pažymėtus Tarybos dokumentus, aprašomas jų turinys arba jais remiamasi.
18
Prašyme dėl atskirojo procesinio klausimo Taryba nurodė, kad gavo kelis pagal 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, 2001, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331) pateiktus prašymus leisti susipažinti su jos turimais dokumentais. Šie prašymai buvo pateikti dėl dokumentų, susijusių su derybomis dėl Sąjungos ir trečiosios šalies (konkrečiai – [konfidencialu]) susitarimo ir su teisėkūros procedūra dėl ginčijamos direktyvos priėmimo. Ji nurodė, kad prašymo dėl atskirojo procesinio klausimo pateikimo dieną neleido susipažinti su nė vienu iš šių dokumentų ir kad šio ieškinio pareiškimo dieną Bendrajame Teisme pagal SESV 263 straipsnį nebuvo pateikta jokio skundo dėl šių prašymų leisti susipažinti su dokumentais atmetimo. Be to, prie prašymo dėl atskirojo procesinio klausimo ji pridėjo dokumentus, kuriuos 2019 m. spalio 11 d. parengė dėl šių prašymų.
19
Atskiru dokumentu, kuris Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktas 2019 m. spalio 14 d. pagal Procedūros reglamento 130 straipsnio 1 dalį, Taryba pateikė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą; jame Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį kaip nepriimtiną,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
20
2019 m. lapkričio 4 d. ieškovė pateikė pastabas dėl prašymo dėl atskirojo procesinio klausimo; jose Bendrojo Teismo prašo atmesti Tarybos prašymą išimti dokumentus iš bylos medžiagos, palikti bylos medžiagoje visas dokumentuose, kuriuos ji pateikė Bendrajam Teismui, esančias nuorodas ir pripažinti, kad dokumentas (būtent pirmasis atitinkamas dokumentas) yra bylos medžiagos dalis.
21
2019 m. lapkričio 29 d. ieškovė pateikė savo pastabas dėl Parlamento ir Tarybos pateiktų nepriimtinumu grindžiamų prieštaravimų; jose iš esmės Bendrojo Teismo prašo:
–
pirmiausia,
–
nagrinėti nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus nagrinėjant bylą iš esmės,
–
nustatyti naują terminą pateikti atsiliepimus, kuris būtų trumpesnis nei nustatytas Procedūros reglamento 81 straipsnyje, kad būtų išvengta papildomo delsimo nagrinėjant bylą,
–
atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą,
–
subsidiariai
–
atmesti nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus kaip nepagrįstus,
–
priteisti iš Parlamento ir Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
22
Atskiru dokumentu (jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo taip pat 2019 m. lapkričio 29 d.) ieškovė, remdamasi Procedūros reglamento 88 straipsniu, paprašė Bendrojo Teismo taikyti proceso organizavimo priemonę arba prireikus tyrimo priemonę – paprašyti „atsakovų“ pateikti tam tikrus Tarybos turimus dokumentus (toliau – prašymas taikyti proceso organizavimo priemonę). Šiame prašyme ieškovė atskleidė tai, ko Taryba iki tol nežinojo – kad jai 2019 m. gegužės 10 ir 13 d. pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 pateikti prašymai, kuriuos ji nurodė prašyme dėl atskirojo procesinio klausimo, buvo pateikti vieno iš ieškovės darbuotojų, Sąjungos piliečio (toliau – ieškovės darbuotojo prašymai). Šiais prašymais tas darbuotojas prašė leisti susipažinti su visais Tarybos turimais dokumentais, kuriuose pateiktos valstybių narių pastabos dėl Komisijos pasiūlymo, lėmusio ginčijamos direktyvos priėmimą, ir su keliais kitais konkrečiai nurodytais darbo dokumentais. Pirminiame 2019 m. birželio 5 d. atsakyme Taryba atsisakė leisti susipažinti su šiais dokumentais. Po to, kai šis ieškovės darbuotojas 2019 m. birželio 23 d. pateikė kartotinį prašymą, ragindamas Tarybą persvarstyti savo poziciją, 2019 m. lapkričio 8 d. sprendimu Taryba, pirma, leido visiškai susipažinti su 23 prašomais dokumentais ir iš dalies susipažinti su kitais 25 prašomais dokumentais, antra, atsisakė leisti susipažinti su dviem prašomais dokumentais.
23
2019 m. gruodžio 6 d. ieškovė, remdamasi Procedūros reglamento 66 straipsniu, paprašė tam tikrus Parlamento ir Tarybos pateiktuose nepriimtinumu grindžiamuose prieštaravimuose esančius duomenis laikyti konfidencialiais visuomenei.
24
2019 m. gruodžio 19 d. ieškovė pateikė pastabas dėl proceso eigos po to, kai Bendrasis Teismas Tarybos prašymu pratęsė Parlamentui ir Tarybai nustatytą terminą pateikti pastabas dėl prašymo taikyti proceso organizavimo priemonę. Bendrasis Teismas sutiko prie bylos medžiagos pridėti šį dokumentą, kuris Procedūros reglamente nenumatytas.
25
2020 m. sausio 17 d. Parlamentas ir Taryba pateikė savo pastabas dėl prašymo taikyti proceso organizavimo priemonę.
26
2020 m. sausio 27 d. ieškovė pateikė papildomas pastabas, kurios nenumatytos Procedūros reglamente; Bendrasis Teismas sutiko jas pridėti prie bylos medžiagos.
27
2020 m. vasario 5 d. Bendrasis Teismas, taikydamas proceso organizavimo priemonę, paprašė pagrindinių šalių pateikti pastabas dėl 2020 m. sausio 31 d. Sprendimo Slovėnija / Kroatija (C‑457/18, EU:C:2020:65) pasekmių, kiek tai susiję su prašymu dėl atskirojo procesinio klausimo. Pagrindinės šalys per nustatytą terminą įvykdė šį prašymą.
28
2020 m. balandžio 4 d. sprendimu Bendrojo Teismo pirmininkas, remdamasis Procedūros reglamento 67 straipsnio 2 dalimi ir atsižvelgdamas į ypatingas šios bylos aplinkybes, nusprendė jos nagrinėjimui suteikti pirmenybę.
29
2020 m. balandžio 6 d. Taryba pateikė naujų įrodymų, t. y. 2020 m. kovo 27 d. Europos ombudsmeno sprendimą, kuriuo šis, spręsdamas dėl 2019 m. rugpjūčio 27 d. skundo dėl Tarybos atsisakymo leisti susipažinti su dokumentais, susijusiais su dujotiekiu „Nord Stream 2“, nutraukė šio skundo nagrinėjimą nusprendęs, kad šis atsisakymas nėra blogo administravimo atvejis, nes pagrįstas visuomenės intereso, susijusio su Sąjungos tarptautiniais santykiais, apsauga, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies a punktą. Ieškovei ir Parlamentui buvo pasiūlyta per dvi savaites pateikti savo pastabas dėl šių naujų įrodymų; jie tai padarė ir Bendrasis Teismas, atsižvelgdamas į šias pastabas, nusprendė priimti tuos naujus įrodymus ir pridėti juos prie bylos medžiagos.
Dėl teisės
Dėl Tarybos iškelto atskirojo procesinio klausimo
30
Vadovaujantis Procedūros reglamento 130 straipsnio 2 ir 7 dalimis, jeigu šalis atskiru dokumentu prašo Bendrojo Teismo priimti sprendimą dėl atskirojo procesinio klausimo, šis turi kuo greičiau priimti sprendimą dėl šio prašymo, jeigu reikia, pradėjęs žodinę proceso dalį.
31
Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas mano gavęs pakankamai informacijos iš bylos medžiagos, visų pirma iš kitų pagrindinių šalių pastabų dėl prašymo dėl atskirojo procesinio klausimo ir šalių atsakymų į 2020 m. vasario 5 d. Bendrojo Teismo pateiktą klausimą, todėl, nesant būtinybės pradėti žodinę proceso dalį, nusprendžia atskirąjį procesinį klausimą išspręsti priimdamas šią nutartį.
32
Prašyme dėl atskirojo procesinio klausimo Taryba, iš esmės palaikoma Parlamento jo atsakyme į 2020 m. vasario 5 d. Bendrojo Teismo klausimą, teigia, kad atitinkami dokumentai ir šio prašymo pateikimo dieną yra ir lieka dokumentai, pažymėti slaptumo žyma „Restreint UE / ES Restricted“, kaip tai suprantama pagal 2013 m. rugsėjo 23 d. Tarybos sprendimo 2013/488/ES dėl įslaptintos informacijos apsaugai užtikrinti skirtų saugumo taisyklių (OL L 274, 2013, p. 1) 2 straipsnio 2 dalies d punktą, t. y. „informacija ir medžiaga, kurios neteisėtas atskleidimas galėtų būti nepalankus <…> Sąjungos arba vienos ar kelių valstybių narių interesams“.
33
Be to, visų pirma dėl antrojo ir trečiojo atitinkamų dokumentų, bet taip pat dėl pirmojo atitinkamo dokumento Taryba teigia, kad jeigu ieškovei turėtų būti leista juos pateikti ieškiniui pagrįsti, būtų apeitos Reglamente Nr. 1049/2001 numatytos procedūros, nes, kiek tai susiję su šiais dokumentais, Taryba, atsakydama į ieškovės darbuotojo prašymus, atsisakė leisti iš dalies arba išsamiai susipažinti su šiais dokumentais, ir šie sprendimai vėliau nebuvo ginčijami Bendrajame Teisme pagal SESV 263 straipsnį. Aplinkybė, kad šie dokumentai be jos leidimo buvo nutekinti vieno žiniasklaidos atstovo interneto svetainėje ar kitu būdu ir kad vėliau tam tikri asmenys, puikiai žinodami, kad tie dokumentai yra pažymėti slaptumo žyma „Restreint UE / ES Restricted“, parengė straipsnių ir komentarų, kuriuose atskleidė šių dokumentų turinį, taip pat nesuteikia teisės ieškovei jų naudoti ar jais remtis šiame procese.
34
Konkrečiai kalbant, Taryba teigia, kad Sąjungos institucijoms padaryta žala dėl atitinkamų dokumentų pateikimo ir naudojimo be leidimo gerokai viršija žalą, kurią padarė autoriai, cituojantys ar naudojantys šiuos dokumentus tiriamosiose publikacijose ar spaudos straipsniuose. Toks naudojimas šios bylos teisiniame kontekste ne tik visiškai panaikina apsaugą, kurią turėtų suteikti slaptumo žyma „Restreint UE / ES Restricted“, bet ir gali paskatinti ieškovę naudoti šiuos dokumentus kituose teismo procesuose kituose teismuose ar instancijose, ypač vykstant arbitražo procedūrai, kurią ieškovė 2019 m. rugsėjo 26 d. inicijavo prieš Sąjungą pagal Energetikos chartijos sutarties, kuri yra 1997 m. rugsėjo 23 d. Tarybos ir Komisijos sprendimo 98/181/EB (EAPB, Euratomas) dėl Europos Bendrijų Energetikos chartijos sutarties ir Energetikos chartijos protokolo dėl energijos efektyvumo ir su tuo susijusių aplinkosaugos aspektų sudarymo (OL L 69, 1998, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 12 sk., 2 t., p. 24) dalykas, nuostatas.
35
Pastabose dėl atskirojo procesinio klausimo ieškovė teigia, kad 2019 m. spalio 11 d. Tarybos prašymas turi būti atmestas visas.
36
Ieškovė tvirtina, kad atitinkami dokumentai yra akivaizdžiai reikšmingi siekiant įrodyti jos teisę pareikšti ieškinį dėl ginčijamos direktyvos panaikinimo, būtent tai, kad ši direktyva su ja susijusi „konkrečiai“, taip pat pagrįsti su bylos esme susijusius pagrindus, būtent vienodo požiūrio ir teisinio saugumo principų pažeidimą ir bendro teisės aktų leidėjo piktnaudžiavimą įgaliojimais. Be to, dėl aplinkybės, kad šie dokumentai pažymėti slaptumo žyma „Restreint UE / ES Restricted“, ji mano, kad ši slaptumo žyma yra Tarybos vidaus žyma ir nenustato jokios pareigos tretiesiems asmenims, kaip antai ieškovei, taip pat kad ši apsauga bet kuriuo atveju išnyksta de facto, kai, kaip yra nagrinėjamu atveju, šia slaptumo žyma pažymėti dokumentai, nesant Tarybos priemonės, skirtos užkirsti kelią jų judėjimui arba priversti laikytis jos taisyklių už jos ribų, tapo prieinami viešojoje erdvėje (nagrinėjamu atveju – internete) ir buvo plačiai cituojami keliuose paskelbtuose straipsniuose.
37
Taip pat reikia atmesti Tarybos argumentą, kad Bendrasis Teismas turėtų neleisti šaliai pateikti dokumento, kol galimybė susipažinti su šiuo dokumentu yra nagrinėjama tebevykstančioje administracinėje procedūroje arba teismo procese. Reglamentas Nr. 1049/2001 Sąjungos teismų teisminei veiklai tiesiogiai netaikomas. Be to, dėl terminų gauti Tarybos sprendimą pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 ir vėlesnį Bendrojo Teismo sprendimą pagal SESV 263 straipsnį dėl tokio Tarybos sprendimo atsisakyti leisti susipažinti su dokumentu teisėtumo Tarybos pozicija, jei ji būtų patvirtinta, lemtų tai, kad Sąjungos teisme taptų neįmanoma pateikti dokumento, kurį Sąjungos institucija atsisako atskleisti, prieš pasibaigiant pagrindiniam teismo procesui, kuriame šis dokumentas yra svarbus ir naudingas kaip įrodymas. Papildomai ieškovė mano, kad motyvai, kuriais Taryba remiasi prieštaraudama ieškovės darbuotojo prašymams ir kuriuos ji linkusi pakartoti šioje byloje, nėra pakankamai išsamūs ir kad bet kuriuo atveju tariamai žalingas pirmojo atitinkamo dokumento turinio atskleidimo poveikis jau kilo dėl viešų Komisijos pareiškimų.
Pirminės pastabos
38
Iš pradžių reikia konstatuoti: pirma, nagrinėjamu atveju yra aišku, kad ieškovė iš anksto neprašė Tarybos ir (arba) Komisijos leidimo pateikti Bendrajame Teisme atitinkamus dokumentus, kurių rengėjos ir (arba) adresatės yra šios Sąjungos institucijos; antra, reikia priimti sprendimą dėl atskirojo procesinio klausimo, nesiejant jo su 2019 m. lapkričio 29 d. ieškovės prašymu taikyti proceso organizavimo priemonę, kuris bus nagrinėjamas vėliau; trečia, reikia pažymėti, kad tuo metu, kai buvo pateiktas prašymas dėl atskirojo procesinio klausimo, ir šioje stadijoje, kurioje nagrinėjamas šiame prašyme iškeltas atskirasis procesinis klausimas, Bendrasis Teismas nebuvo nurodęs pateikti minėtų atitinkamų dokumentų pagrindiniame procese ir, ketvirta, reikia konstatuoti, kad nei Taryba, nei Parlamentas, nei Komisija savo valia ar atsakydami į pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 pateiktą prašymą leisti visuomenei susipažinti su institucijų dokumentais jų iš dalies ar visiškai nebuvo atskleidę.
39
Be to, reikia konstatuoti, kad net jeigu Reglamento Nr. 1049/2001 nuostatos šioje byloje netaikomos, nagrinėjamu atveju ieškovė atitinkamus dokumentus vis dėlto pateikė be jų rengėjų ir (arba) adresatų leidimo. Taigi šios nuostatos turi tam tikrą informacinę reikšmę siekiant įvertinti interesus, kad būtų galima priimti sprendimą dėl atskirojo procesinio klausimo, susijusio su minėtų dokumentų išėmimu iš bylos medžiagos (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 14 d. Nutarties Vengrija / Parlamentas, C‑650/18, nepaskelbta Rink., EU:C:2019:438, 9, 12 ir 13 punktus ir 2020 m. sausio 31 d. Sprendimo Slovėnija / Kroatija, C‑457/18, EU:C:2020:65, 67 punktą).
40
Visų pirma Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad „[i]nstitucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais, dėl kurių atskleidimo nukentėtų <…> teismo proceso ir [teisinių nuomonių apsauga], <…> nebent atskleidimo reikalautų viršesnis viešasis interesas“. Pripažinimas, kad vidaus dokumentai, kurie pagal savo pobūdį yra teisinės nuomonės, gali būti pateikiami nagrinėjant bylą Bendrajame Teisme, nors atitinkama institucija neleido arba tas teismas neįpareigojo jų pateikti, prieštarautų viešajam interesui, į kurį privalo būti atsižvelgiama pagal šią nuostatą, kurioje numatyta, kad institucijos gali gauti savo teisės tarnybų visiškai nepriklausomai pateikiamas nuomones (žr. 2019 m. gegužės 14 d. Nutarties Vengrija / Parlamentas, C‑650/18, nepaskelbta Rink., EU:C:2019:438, 8 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; 2020 m. sausio 31 d. Sprendimo Slovėnija / Kroatija, C‑457/18, EU:C:2020:65, 66 punktą).
41
Šie argumentai mutatis mutandis taikomi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies a punktu saugomiems interesams. Šioje nuostatoje numatyti labai bendri kriterijai, į kuriuos atsižvelgiant, kaip matyti iš šios nuostatos formuluotės, visuomenei turi būti neleidžiama susipažinti su dokumentais, jeigu dėl atitinkamo dokumento atskleidimo „nukentėtų“„visuomenės intereso“ apsauga, kiek tai susiję, be kita ko, su „visuomenės saugumu“ ar „tarptautiniais santykiais“, o ne tik tuomet, kai faktiškai konstatuojama „didelė“ grėsmė šiai apsaugai (kaip buvo pasiūlyta per teisėkūros procedūrą, per kurią buvo priimtas šis reglamentas) (2007 m. vasario 1 d. Sprendimo Sison / Taryba, C‑266/05 P, EU:C:2007:75, 36–38 punktai ir 2018 m. vasario 7 d. Sprendimo Access Info Europe / Komisija, T‑851/16, EU:T:2018:69, 39 punktas).
42
Taigi pripažinimas, kad vidaus dokumentai, patenkantys į šios nuostatos taikymo sritį, gali būti pateikti nagrinėjant bylą Bendrajame Teisme negavus atitinkamos institucijos leidimo ar šio teismo įpareigojimo, prieštarautų visuomenės interesui, susijusiam su „visuomenės intereso“ apsauga, kiek tai susiję, be kita ko, su „visuomenės saugumu“ ar „tarptautiniais santykiais“ (šiuo klausimu žr. 2020 m. sausio 31 d. Sprendimo Slovėnija / Kroatija, C‑457/18, EU:C:2020:65, 66 punktą).
43
Be to, vien tai, kad Bendrajame Teisme nagrinėjamoje byloje ieškovė remiasi tam tikrais atitinkamais dokumentais prieš kitą šalį nei tuos dokumentus parengusi institucija (šiuo atveju – institucija, kuri yra šių dokumentų adresatė), neturi įtakos Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1–3 dalimis saugomų institucijų viešųjų interesų apsaugai, todėl interesų palyginimas, kurio reikia norint priimti sprendimą dėl prašymo išimti šiuos dokumentus iš bylos medžiagos, netampa perteklinis (žr. 2020 m. sausio 31 d. Sprendimo Slovėnija / Kroatija, C‑457/18, EU:C:2020:65, 69 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
44
Galiausiai ieškovės nurodyta aplinkybė, kad ji su atitinkamais dokumentais susipažino moksliniame straipsnyje nurodytoje interneto svetainėje arba jų turinį sužinojo iš informacijos, kurią pateikė mokslinio straipsnio autoriai, negali paneigti prieš tai pateiktų argumentų (šiuo klausimu žr. 2020 m. sausio 31 d. Sprendimo Slovėnija / Kroatija, C‑457/18, EU:C:2020:65, 72 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
45
Tarybos prašymus, pateiktus prašyme dėl atskirojo procesinio klausimo, reikia nagrinėti atsižvelgiant būtent į šiuos argumentus.
Dėl prašymų, kad Bendrasis Teismas išimtų atitinkamus dokumentus iš teismo bylos medžiagos
46
Tarybos prašymas pateiktas dėl trijų dokumentų, kurie turi būti nagrinėjami paeiliui, atsižvelgiant į ieškovės patvirtintą aplinkybę, kad dėl pirmųjų dviejų atitinkamų dokumentų buvo pateikti ieškovės darbuotojo prašymai ir dėl jų Taryba priėmė sprendimus atmesti; ieškovės teigimu, tie sprendimai buvo priimti pažeidžiant Reglamentą Nr. 1049/2001.
– Dėl pirmojo atitinkamo dokumento
47
Dėl pirmojo atitinkamo dokumento Taryba pabrėžia, kad jame esanti teisinė nuomonė nebuvo paskelbta viešai, nes dėl jos paskelbimo be leidimo galėjo nukentėti geras institucijos veikimas. Nors šis dokumentas nebuvo pridėtas prie ieškinio, ieškovė cituoja ir analizuoja jo turinį, nurodydama autorinius straipsnius, kuriuose ne tik aprašomas šio dokumento turinys, bet ir pateikiami saitai į vieno žiniasklaidos atstovo interneto svetainę, kurioje suteikiama prieiga prie šios nuomonės.
48
Konstatuotina, kad ieškovė iš pradžių prie ieškinio nepridėjo pirmojo atitinkamo dokumento. Vis dėlto, nors 2019 m. spalio 11 d. Taryba buvo prašiusi nepridėti minėto dokumento prie bylos medžiagos, ieškovė savo nuožiūra nusprendė pateikti šį dokumentą kaip priedą prie pastabų dėl prašymo dėl atskirojo procesinio klausimo.
49
Taigi, net jei, kiek tai susiję su pirmuoju atitinkamu dokumentu, prašymas dėl atskirojo procesinio klausimo iš pradžių negalėjo būti susijęs su šio dokumento išėmimu iš teismo bylos medžiagos, o tik daugių daugiausia turėjo būti laikomas prašymu Bendrajam Teismui, kiek tai susiję su tolesne proceso eiga, nepriimti šio dokumento ir nereikalauti jo pateikti, vis dėlto reikia konstatuoti: kadangi ieškovė vėliau pateikė šį dokumentą, o 2020 m. sausio 17 d. pastabose Taryba reikalavo pripažinti jį nepriimtinu, dabar Bendrasis Teismas privalo nuspręsti dėl minėto dokumento priimtinumo.
50
Pirmasis atitinkamas dokumentas, kaip matyti iš jo pavadinimo, yra Tarybos Teisės tarnybos parengta nuomonė, skirta Sąjungos valstybių narių nuolatiniams atstovams šioje institucijoje. Jo pavadinimas yra „[konfidencialu]“. Todėl šiame dokumente neabejotinai pateikiama teisinė nuomonė, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalį.
51
Be to, šiame ieškinyje nurodydama ir pateikdama šią vieno iš atsakovų Teisės tarnybos teisinę nuomonę, kurioje pateikiamas ieškinio dalykui svarbių teisės klausimų teisinis vertinimas, ieškovė šioje byloje ketina šia nuomone remtis prieš atsakovus. Jei būtų leista bylos medžiagoje palikti šią teisinę nuomonę (nors jos atskleisti neleido Taryba, kuri atmetė ieškovės darbuotojo prašymus), tai reikštų leidimą ieškovei apeiti Reglamente Nr. 1049/2001 nustatytą prašymo leisti susipažinti su tokiu dokumentu procedūrą (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 14 d. Nutarties Vengrija / Parlamentas, C‑650/18, nepaskelbta Rink., EU:C:2019:438, 14 punktą ir 2020 m. sausio 31 d. Sprendimo Slovėnija / Kroatija, C‑457/18, EU:C:2020:65, 68 punktą).
52
Nagrinėjamu atveju egzistuoja numatoma rizika (kuri tikrai nėra hipotetinė), kad, šioje byloje be leidimo pateikus pirmąjį atitinkamą dokumentą, Taryba ir kiek mažiau Parlamentas būtų priversti viešai pareikšti poziciją dėl teisinės nuomonės, kuri akivaizdžiai skirta Sąjungos institucijos vidaus naudojimui. Tokia perspektyva neišvengiamai sukeltų neigiamų pasekmių institucijų (būtent Tarybos) interesui prašyti teisinių nuomonių ir gauti atvirus, objektyvius ir išsamius atsakymus (šiuo klausimu žr. 2020 m. sausio 31 d. Sprendimo Slovėnija / Kroatija, C‑457/18, EU:C:2020:65, 70 punktą; pagal analogiją taip pat žr. 2008 m. liepos 1 d. Sprendimo Švedija ir Turco / Taryba, C‑39/05 P ir C‑52/05 P, EU:C:2008:374, 42 punktą ir 2019 m. gegužės 14 d. Nutarties Vengrija / Parlamentas, C‑650/18, nepaskelbta Rink., EU:C:2019:438, 16 punktą).
53
Todėl prašyme dėl atskirojo procesinio klausimo Taryba pagrįstai remiasi teisinių nuomonių apsauga, numatyta Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje. Priešingai, nei teigia ieškovė, atsižvelgdama į įrodomąją ir pagalbinę priedų funkciją (šiuo klausimu žr. 2007 m. lapkričio 8 d. Nutarties Belgija / Komisija, C‑242/07 P, EU:C:2007:672, 41 punktą), Taryba galėjo pagrįsti savo teiginius, išdėstytus prašyme dėl atskirojo procesinio klausimo, prie pastabų dėl prašymo taikyti proceso organizavimo priemonę pridėdama sprendimą neleisti susipažinti su pirmuoju atitinkamu dokumentu, priimtą dėl fizinio asmens, kuris vykstant procesui pasirodė esąs ieškovės įdarbintas asmuo, veikęs dėl jos interesų.
54
Dėl viršesnio viešojo intereso, pateisinančio pirmojo atitinkamo dokumento palikimą šios bylos medžiagoje, buvimo reikia pažymėti ne tik tai, kad, priešingai, nei tvirtina ieškovė, šiame dokumente pateikta teisinė nuomonė nesusijusi su teisėkūros procedūra, kuriai taikomas didesnio skaidrumo reikalavimas (šiuo klausimu žr. 2008 m. liepos 1 d. Sprendimo Švedija ir Turco / Taryba, C‑39/05 P ir C‑52/05 P, EU:C:2008:374, 46, 47, 67 ir 68 punktus), nes šiame etape ji susijusi tik su [konfidencialu], bet ir tai, kad ieškovės interesas dėl šio dokumento palikimo yra susijęs su galimybe remtis šia teisine nuomone grindžiant ieškinį ir pastabas dėl Parlamento ir Tarybos pateiktų nepriimtinumu grindžiamų prieštaravimų. Šiomis sąlygomis darytina išvada, kad tos teisinės nuomonės pateikimas grindžiamas pačios ieškovės interesais pagrįsti savo argumentus dėl ieškinio priimtinumo ir esmės, o ne kokiu nors viršesniu viešuoju interesu (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 14 d. Nutarties Vengrija / Parlamentas, C‑650/18, nepaskelbta Rink., EU:C:2019:438, 18 punktą ir 2020 m. sausio 31 d. Sprendimo Slovėnija / Kroatija, C‑457/18, EU:C:2020:65, 71 punktą).
55
Be to, ieškovės nurodyta aplinkybė, kad ji su atitinkamais dokumentais susipažino moksliniame straipsnyje nurodytoje interneto svetainėje, jų turinį sužinojo iš informacijos, kurią pateikė mokslinių straipsnių autoriai, arba kitos institucijos, kaip antai Parlamentas ar Komisija, jų interneto svetainėse pateiktuose pareiškimuose ar dokumentuose pasirėmė pirmuoju atitinkamu dokumentu, galbūt iš dalies atskleisdamos teisinėje nuomonėje pateiktas išvadas, negali paneigti prieš tai pateiktų argumentų dėl Tarybos (o ne kitų institucijų) intereso išsaugoti savo prerogatyvą prašyti savo Teisės tarnybos teisinių nuomonių ir gauti atviras, objektyvias ir išsamias nuomones (šiuo klausimu žr. 2020 m. sausio 31 d. Sprendimo Slovėnija / Kroatija, C‑457/18, EU:C:2020:65, 72 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
56
Dėl ieškovės kritikos, susijusios su Tarybos nesugebėjimu suvaldyti pirmojo atitinkamo dokumento nutekėjimo iš jos aplinkos ir jos inertiškumu užtikrinant konfidencialumo, kurį ji ketino suteikti šiam dokumentui, pažymėtam slaptumo žyma „Restreint UE / ES Restricted“, paisymą, Bendrasis Teismas mano, kad nors iš Tarybos faktiškai buvo galima reikalauti imtis veiksmų, kuriais, be kita ko, būtų panaikintos nuorodos į šį dokumentą internete, vis dėlto Tarybos iniciatyvos ar sėkmės nebuvimas neleidžia daryti išvados, kad ji netiesiogiai leido atskleisti šį dokumentą, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 1049/2001.
– Dėl antrojo atitinkamo dokumento
57
Antrasis atitinkamas dokumentas, kaip matyti iš jo pavadinimo, yra rekomendacijos, kurias Komisija suformulavo Tarybai siekiant priimti sprendimą dėl tarptautinių derybų su trečiąja šalimi, konkrečiai susijusių su [konfidencialu].
58
Šiuo klausimu Taryba prašyme dėl atskirojo procesinio klausimo teigia, kad tuo metu ši institucija antrąjį atitinkamą dokumentą vis dar nagrinėjo. Šis dokumentas nebuvo atskleistas visuomenei, taip pat ir gavus pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 pateikus prašymus leisti susipažinti su dokumentais, nes dėl tokio atskleidimo nukentėtų visuomenės intereso, susijusio su tarptautiniais santykiais, apsauga ir būtų neigiamai paveiktas Tarybos sprendimų priėmimo procesas, visų pirma pakenkiant Tarybos ir Sąjungos pozicijai teismo procesuose, įskaitant arbitražo procesus, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 4 straipsnio 1 ir 2 dalis.
59
Dėl antrojo atitinkamo dokumento ieškovė vėl mano, kad Bendrasis Teismas turi atsižvelgti į Tarybos prašyme dėl atskirojo procesinio klausimo nurodytas aplinkybes ir negali remtis tokiais atsisakymo leisti susipažinti su šiuo dokumentu motyvais, kokie nurodyti Tarybos sprendime, pridėtame prie jos pastabų, nesuteikti fiziniam asmeniui tokios galimybės. Papildomai, kiek tai susiję su tame sprendime dėl atsisakymo pateiktu Tarybos teiginiu, kad dėl antrojo atitinkamo dokumento atskleidimo, atskleidžiant [konfidencialu], nukentėtų Sąjungos tarptautiniai santykiai, ieškovė mano, kad tai būtų pirmas kartas, kai tokio pobūdžio dokumentas neatskleidžiamas visuomenei, kad nuo tada, kai Taryba leido dokumentui ar informacijai nutekėti už jos ribų, ji negali nei remtis tokiais motyvais, nei teigti, kad šio dokumento atskleidimas neigiamai paveiktų diskusijas šiuo klausimu, ir [konfidencialu]. Bet kuriuo atveju nuorodos į tariamą Sąjungos pozicijos susilpnėjimą ieškovės prieš ją pradėtame arbitražo procese taip pat nepakanka siekiant pateisinti antrojo atitinkamo dokumento išėmimą iš bylos medžiagos. Iš tiesų tas procesas skiriasi nuo šio teismo proceso. Ieškovės teigimu, per minėtą arbitražo procesą netaikomas nei Reglamentas Nr. 1049/2001, nei Bendrojo Teismo procedūros reglamentas, be to, minėtame arbitražo procese nebus galima remtis Bendrojo Teismo sprendimu dėl šio atskirojo procesinio klausimo.
60
Primintina, kad Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje numatytų išimčių siauro aiškinimo principas, pripažintas jurisprudencijoje (2007 m. vasario 1 d. Sprendimo Sison / Taryba, C‑266/05 P, EU:C:2007:75, 63 punktas; 2008 m. liepos 1 d. Sprendimo Švedija ir Turco / Taryba, C‑39/05 P ir C‑52/05 P, EU:C:2008:374, 36 punktas ir 2013 m. spalio 17 d. Sprendimo Taryba / Access Info Europe, C‑280/11 P, EU:C:2013:671, 30 punktas), nedraudžia to, kad šio straipsnio 1 dalies a punkte numatytų išimčių, susijusių su visuomenės interesu, klausimu atitinkama institucija turėtų didelę diskreciją nustatyti, ar dėl dokumento atskleidimo visuomenei nukentėtų šia nuostata saugomi interesai (2007 m. vasario 1 d. Sprendimo Sison / Taryba, C‑266/05 P, EU:C:2007:75, 64 punktas ir 2018 m. vasario 7 d. Sprendimo Access Info Europe / Komisija, T‑851/16, EU:T:2018:69, 40 punktas).
61
Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad reikia pripažinti, jog ypatingas šių interesų jautrumas ir svarba kartu su institucijos atsisakymo suteikti galimybę susipažinti pagal šią nuostatą, jeigu dėl dokumento atskleidimo visuomenei nukentėtų minėti interesai, privalomumu sprendimą, kurį turi priimti institucija, daro sudėtingo ir delikataus pobūdžio, reikalaujančio ypatingo atsargumo, todėl tokiam sprendimui priimti nagrinėjamu atveju reikalinga diskrecija (2007 m. vasario 1 d. Sprendimo Sison / Taryba, C‑266/05 P, EU:C:2007:75, 35 punktas). Tai patvirtina aplinkybė, kad Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalyje numatytos išimtys suformuluotos imperatyviai, nes institucijos įpareigotos neleisti susipažinti su dokumentais, kuriems taikomos šios privalomos išimtys, kai įrodoma, jog egzistuoja šiose išimtyse numatytos aplinkybės, ir nebūtina palyginti viešojo intereso apsaugos su viršesniu bendruoju interesu, kuris reikalauja juos atskleisti (žr. 2018 m. vasario 7 d. Sprendimo Access Info Europe / Komisija, T‑851/16, EU:T:2018:69, 38 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2018 m. vasario 7 d. Sprendimo Access Info Europe / Komisija, T‑852/16, EU:T:2018:71, 38 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
62
Šiuo klausimu iš esmės jau buvo nuspręsta, kad su Sąjungos ir jos valstybių narių siekiamais tikslais susijusios informacijos atskleidimas sprendimuose, ypač kai joje konkrečiai aptariamas konkretus ketinamo sudaryti tarptautinio susitarimo turinys ar derybose Sąjungos siekiami strateginiai tikslai, daro neigiamą įtaką pasitikėjimo atmosferai derybose, vykstančiose tuo metu, kai priimamas sprendimas neleisti susipažinti su dokumentais, kuriuose pateikta tokia informacija (2018 m. vasario 7 d. Sprendimo Access Info Europe / Komisija, T‑852/16, EU:T:2018:71, 44 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2012 m. gegužės 4 d. Sprendimo In’t Veld / Taryba, T‑529/09, EU:T:2012:215, 35, 36 ir 39 punktus).
63
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ir į antrojo atitinkamo dokumento turinį, reikia konstatuoti, kad Taryba pagrįstai mano, jog dėl šio dokumento atskleidimo konkrečiai ir realiai nukentėtų viešojo intereso, susijusio su tarptautiniais santykiais (nagrinėjamu atveju – Sąjungos ir [konfidencialu] tarpusavio santykiais), apsauga, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalį, o tai savaime pateisina minėto dokumento išėmimą iš bylos medžiagos, ir nereikia nei palyginti šio visuomenės intereso apsaugos su viršesniu viešuoju interesu, nei nagrinėti kitų dviejų motyvų, kuriuos Taryba nurodė kaip prieštaraujančius tam, kad ieškovė galėtų pateikti antrąjį atitinkamą dokumentą, t. y. motyvų, susijusių su teismo proceso ir Tarybos vidinio sprendimų priėmimo proceso apsauga, kaip nurodyta atitinkamai Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje ir 3 dalyje.
64
Be to, reikia pakartoti, kad šios išvados negali paneigti šios nutarties 55 ir 56 punktuose jau išdėstyti ir atmesti argumentai.
– Dėl trečiojo atitinkamo dokumento
65
Dėl trečiojo atitinkamo dokumento ieškovė tvirtina, kad ieškinyje ji juo nesiremia ir kad Tarybos priekaištas turi būti suprantamas kaip skirtas moksliniam straipsniui, pateiktam kaip A. 19 priedas. Vis dėlto, kadangi ieškovės argumentus atskleidžia tik tai, kas nurodyta ieškinyje, o ne tai, kas pridėta kaip priedas, į kurį ieškinyje nėra nuorodos, Tarybos prašymas dėl trečiojo atitinkamo dokumento neturi dalyko.
66
Šiuo klausimu konstatuotina, kad nors antrojo ir trečiojo atitinkamų dokumentų, kuriuos Taryba nurodė prašyme dėl atskirojo procesinio klausimo, data yra 2017 m. birželio 12 d., o trečiasis yra antrojo priedas, vis dėlto matyti, kad ieškovė nepateikė trečiojo atitinkamo dokumento būtent kaip dokumento. Todėl nereikia priimti sprendimo dėl pagrindinio prašymo išimti minėtą dokumentą iš bylos medžiagos.
67
Kalbant apie tikriausiai papildomą Tarybos prašymą, kad Bendrasis Teismas nurodytų, jog trečiasis atitinkamas dokumentas „nebūtų pridėtas“ prie bylos medžiagos, pažymėtina, kad, kaip matyti, tokiu prašymu siekiama prevenciškai išreikšti šios institucijos poziciją tuo atveju, jei Bendrasis Teismas nuspręstų taikyti proceso organizavimo priemonę, kuria jos būtų prašoma pateikti minėtą dokumentą. Tačiau toks prašymas nereiškia atskirojo procesinio klausimo buvimo, todėl dėl jo taip pat nereikia priimti sprendimo.
68
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti: iš bylos medžiagos reikia išimti pirmąjį atitinkamą dokumentą, pateiktą kaip ieškovės pastabų dėl prašymo dėl atskirojo procesinio klausimo O. 20 priedas, ir antrąjį atitinkamą dokumentą, pateiktą kaip ieškinio A. 14 priedas, nes jie buvo pateikti be atitinkamos institucijos kaip rengėjos ar adresatės leidimo ir Bendrasis Teismas neįpareigojo jų pateikti.
Dėl prašymo, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgtų į tam tikras ieškinio ir priedų dalis
69
Dėl susijusio Tarybos prašymo, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgtų į ieškinio dalis, kuriose nurodomi atitinkami dokumentai, visų pirma į 50–53 punktus, 112 punkto a papunkčio iii papunktį, 139 punktą ir 158 punkto d papunktį, ieškovė mano, kad jis turėtų būti atmestas. Ji pažymi, kad šiuose punktuose (išskyrus paskutinį, kuriame nėra jokios aiškios nuorodos į pirmąjį atitinkamą dokumentą) ji tik paaiškino, kad ginčijama direktyva atsirado dėl pirmajame atitinkamame dokumente pateiktos teisinės analizės. Šis atsiradimas paaiškinamas direktyvos pasiūlymo 2 dalyje, kuri yra viešas dokumentas. Be to, atrodo, kad Tarybos teiginys labiau susijęs su tariama ieškovės galimybe remtis Parlamento paskelbtu dokumentu „Common Rules for Gas Pipelines entering the ES Internal Market“ (Bendrosios dujų vamzdynų, įeinančių į Sąjungos vidaus rinką, taisyklės), nors dėl šio dokumento viešo pobūdžio ieškovė gali remtis šiuo dokumentu ir jame nurodyta informacija. Bendrasis Teismas taip pat negali atimti iš ieškovės galimybės remtis universitetų darbais, net jeigu jie patys turėjo visiškai ar iš dalies remtis konfidencialiais dokumentais ar teikti į juos nuorodas arba tiesiogiai ar netiesiogiai atskleisti jų turinį.
70
Todėl išėmus pirmąjį ir antrąjį atitinkamus dokumentus iš bylos medžiagos reikia konstatuoti, kad ieškinyje išdėstyti ieškovės teiginiai, kuriuose daroma nuoroda į minėtus dokumentus, nebėra pagrįsti jų turinį ir teisingumą patvirtinančiais įrodymais. Dėl ieškovės pateiktų mokslinių straipsnių, kuriuose daroma nuorodų į du pirmuosius atitinkamus dokumentus arba pateikiama jų ištraukų, pažymėtina, kad, pirma, jokia administracinės ar teisminės valdžios institucija šių publikacijų nėra pripažinusi neteisėtomis ir, antra, kadangi publikacijų ir teisinėje literatūroje pateiktų kitų komentarų įrodomoji galia apskritai yra ribota, a fortiori reikia manyti, kad nagrinėjamu atveju pateikti dokumentai, net jeigu jų ir nereikėtų pašalinti iš bylos medžiagos, juo labiau neturi įrodomosios galios, jeigu ieškovė teisėtai nepateikia pirminių dokumentų, kurių turinį jie tariamai atskleidžia.
71
Šiomis aplinkybėmis reikia tenkinti prašymą dėl atskirojo procesinio klausimo, kad Bendrasis Teismas į tam tikras ieškinio ir priedų dalis neatsižvelgtų tik tiek, kiek tai susiję su tomis dalimis, kuriose pateikiamos pirmojo ir antrojo atitinkamų dokumentų ištraukos (šiuo klausimu žr. 2010 m. balandžio 30 d. Nutarties Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba, T‑18/10 R, nepaskelbta Rink., EU:T:2010:172, 23 punktą ir 2013 m. vasario 21 d. Nutarties Besselink / Taryba, T‑331/11, nepaskelbta Rink., EU:T:2013:91, 16 punktą). Likusi šio prašymo dalis turi būti atmesta.
72
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, dėl prašymo dėl atskirojo procesinio klausimo reikia priimti tokį sprendimą:
–
iš bylos medžiagos išimami ieškovės kaip A. 14 ir O. 20 priedai pateikti dokumentai ir reikia nebeatsižvelgti į ieškinio ir priedų dalis, kuriose pateikiamos šių dokumentų ištraukos,
–
nereikia priimti sprendimo dėl trečiojo atitinkamo dokumento,
–
likusi prašymo dėl atskirojo procesinio klausimo dalis atmetama.
Dėl Parlamento ir Tarybos pateiktų nepriimtinumu grindžiamų prieštaravimų
73
Grįsdami nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus Parlamentas ir Taryba teigia, kad ieškovė neturi locus standi prašyti panaikinti ginčijamą direktyvą, nes ji nėra nei tiesiogiai, nei konkrečiai susijusi su ieškove. Todėl, jų teigimu, šis ieškinys yra nepriimtinas.
74
Ieškovė teigia turinti teisę pareikšti ieškinį dėl ginčijamos direktyvos panaikinimo.
75
Remiantis Procedūros reglamento 130 straipsniu, jeigu atsakovas ar atsakovai atskiru dokumentu kreipiasi į Bendrąjį Teismą su prašymu priimti sprendimą dėl nepriimtinumo arba jurisdikcijos nebuvimo nepradėdami diskusijų dėl bylos esmės, šis teismas turi kuo greičiau priimti sprendimą dėl prašymo, prireikus – pradėjęs žodinę proceso dalį.
76
Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas mano, kad bylos medžiagoje yra pakankamai informacijos, ir nusprendžia išspręsti šį klausimą priimdamas šią nutartį dėl Parlamento ir Tarybos pateiktų nepriimtinumu grindžiamų prieštaravimų, nesant reikalo pradėti žodinės proceso dalies.
Pirminės pastabos
77
Pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą „[k]iekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pirmoje ir antrojoje pastraipose numatytomis sąlygomis pateikti ieškinį dėl [pirmasis atvejis] jam skirtų aktų arba [antrasis atvejis] aktų, kurie yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susiję, ar dėl [trečiasis atvejis] reglamentuojančio [reglamentuojamojo] pobūdžio teisės aktų, tiesiogiai su juo susijusių ir dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinančių [įgyvendinimo] priemonių“.
78
Nors SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje fizinių ar juridinių asmenų dėl direktyvos panaikinimo pareikštų ieškinių priimtinumas aiškiai nepaminėtas, iš jurisprudencijos matyti, kad šios vienintelės aplinkybės neužtenka norint pripažinti tokius ieškinius nepriimtinais. Sąjungos institucijos negali vien pasirinkdamos atitinkamo akto formą panaikinti teisminės apsaugos, kurią fiziniams ar juridiniams asmenims suteikia ši Sutarties nuostata (pagal analogiją žr. 2002 m. rugsėjo 10 d. Nutarties Japan Tobacco ir JT International / Parlamentas ir Taryba, T‑223/01, EU:T:2002:205, 28 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
79
Atsižvelgiant į tai, pagal SESV 288 straipsnio trečią pastraipą direktyvos adresatės yra valstybės narės. Taigi pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą fiziniai ar juridiniai asmenys, kaip antai ieškovė, ieškinį dėl tokios direktyvos, kaip ginčijama, panaikinimo gali pareikšti, tik jeigu („antrasis atvejis“) ji yra tiesiogiai ir konkrečiai su jais susijusi arba („trečiasis atvejis“) ji yra reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, tiesiogiai su jais susijęs, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių (šiuo klausimu žr. 2010 m. spalio 25 d. Sprendimo Microban International ir Microban (Europe) / Komisija, T‑262/10, EU:T:2011:623, 19 punktą; 2013 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Sepro Europe / Komisija, T‑483/11, nepaskelbtas Rink., EU:T:2013:407, 29 punktą ir 2014 m. liepos 7 d. Nutarties Wepa Lille / Komisija, T‑231/13, nepaskelbta Rink., EU:T:2014:640, 20 punktą).
80
„Reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nurodytą „trečią atvejį“, turi būti suprantama kaip apimanti bet kurį visuotinio taikymo teisės aktą, išskyrus pagal teisėkūros procedūrą priimtus aktus. Dėl pastarųjų aktų, kiek tai susiję su galimybe privatiems asmenims prašyti juos panaikinti, Lisabonos sutarties rengėjai ketino palikti siaurą požiūrį, susijusį su įrodymu, kad pagal teisėkūros procedūrą priimti aktai yra „tiesiogiai ir konkrečiai su [jais] susiję“ (šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 59 ir 60 punktus, taip pat Europos konvento sekretoriato 2003 m. kovo 25 d. Teisingumo Teismo darbo organizavimo darbo grupės galutinės ataskaitos, CONV 636/03, 22 punktą ir 2003 m. gegužės 12 d. Konvento prezidiumo lydraštį, CONV 734/03, p. 20).
81
Remiantis SESV, pagal teisėkūros procedūrą priimtas aktas ir reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas atskiriami atsižvelgiant į atitinkamo akto priėmimo procedūrą (teisėkūros arba kitą) (žr. 2015 m. sausio 7 d. Nutarties Freitas / Parlamentas ir Taryba, T‑185/14, nepaskelbta Rink., EU:T:2015:14, 26 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Pagal SESV 289 straipsnį teisės aktai, priimti taikant teisėkūros procedūrą, yra pagal teisėkūros procedūrą priimti aktai, taip pat – konkrečiais Sutartyse numatytais atvejais – valstybių narių grupės ar Parlamento iniciatyva, remiantis Europos Centrinio Banko (ECB) rekomendacija arba Europos Sąjungos Teisingumo Teismo ar Europos investicijų banko (EIB) prašymu priimti aktai.
82
Nagrinėjamu atveju yra aišku, kad ginčijama direktyva buvo priimta remiantis SESV 194 straipsnio 2 dalimi pagal įprastą teisėkūros procedūrą, aprašytą SESV 294 straipsnyje. Todėl minėta direktyva yra pagal teisėkūros procedūrą priimtas aktas, kaip tai suprantama pagal SESV.
83
Šiomis aplinkybėmis, neatsižvelgiant į tai, kad ginčijamoje direktyvoje kaip direktyvoje numatyta, jog tam tikros valstybės narės priima perkėlimo priemones, jau savaime atmetant galimybę, kad ji iš principo negali būti laikoma aktu, dėl kurio nereikia patvirtinti „įgyvendinimo priemonių“, sąlyga, susijusi su ieškovės locus standi dėl minėtos direktyvos, negali būti grindžiama SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytu „trečiuoju atveju“, nes ginčijamas aktas, t. y. ginčijama direktyva, nėra „reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
84
Dėl SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatyto „antrojo atvejo“ reikia priminti, kad tam tikromis aplinkybėmis net pagal teisėkūros procedūrą priimtas aktas, taikomas visiems suinteresuotiesiems ūkio subjektams, gali būti tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su kai kuriais iš jų, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą (šiuo klausimu žr. 1985 m. sausio 17 d. Sprendimo Piraiki-Patraiki ir kt. / Komisija, 11/82, EU:C:1985:18, 11–32 punktus ir 2000 m. birželio 27 d. Sprendimo Salamander ir kt. / Parlamentas ir Taryba, T‑172/98 ir T‑175/98–T‑177/98, EU:T:2000:168, 30 punktą).
85
Taigi šiuo atveju reikia išnagrinėti, ar ieškovė, atsižvelgiant į SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nustatytas sąlygas (kiek tai susiję su „antruoju atveju“), įrodė, kad ginčijama direktyva yra tiesiogiai ir konkrečiai su ja susijusi; primintina, kad šioje nuostatoje esanti tiesioginės ir konkrečios sąsajos sąvoka atitinka EB 230 straipsnio ketvirtos pastraipos sąvoką, t. y. sąvoką, kurios Lisabonos sutarties rengėjai neketino keisti (šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 70 ir 71 punktus).
Dėl tiesioginės sąsajos su ieškove
86
Parlamentas mano, kad ginčijama direktyva nėra tiesiogiai susijusi su ieškove, nes yra visuotinai taikomas norminis aktas, kuris abstrakčiai taikomas objektyviai apibrėžtoms situacijoms. Be to, ji nedaro poveikio ieškovės teisinei padėčiai, kol valstybės narės, kurios yra ginčijamos direktyvos adresatės, neįgyvendina įstatymų, kitų teisės aktų ir administracinių nuostatų, būtinų įsipareigojimams pagal šią direktyvą įvykdyti, arba – tam tikrais atvejais – kol nepasibaigė perkėlimo terminas.
87
Konkrečiai kalbant, Parlamentas mano, kad, atsižvelgiant į valstybių narių teisę nukrypti nuo įsipareigojimų pagal Direktyvą 2009/73, iš dalies pakeistą ginčijama direktyva, ir į nacionalinių reguliavimo institucijų galimybę laikyti tokias išimtis pateisinamomis ir apibrėžti pareigas, kurias jos turi nustatyti tuo pat metu, darytina išvada, kad, kaip Bendrasis Teismas nusprendė 2000 m. birželio 27 d. Sprendime Salamander ir kt. / Parlamentas ir Taryba (T‑172/98 ir T‑175/98–T‑177/98, EU:T:2000:168, 67–70 punktai), ginčijama direktyva valstybėms narėms paliekama tokia diskrecija, kuri atmeta galimybę, kad minėta direktyva yra tiesiogiai susijusi su ieškove.
88
Be to, Parlamentas pažymi, kad sprendimas dėl trasos, kuria turėjo eiti dviguba dujų perdavimo linija „Nord Stream 2“ Danijos IEZ palei Bornholmo salą, šio ieškinio pareiškimo dieną bet kuriuo atveju dar nebuvo priimtas. Tai patvirtina, kad siekdama įrodyti, jog yra tiesiogiai susijusi, ieškovė remiasi potencialiu būsimu ginčijamos direktyvos poveikiu savo taip pat būsimam statusui. Tiesioginė sąsaja turi egzistuoti ieškinio pareiškimo dieną, o nagrinėjamu atveju to tikrai nėra.
89
Taryba teigia, kad, kaip Teisingumo Teismas pabrėžė 2013 m. spalio 3 d. Sprendime Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 59 punktas), ginčijama direktyva nėra tiesiogiai susijusi su ieškove, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos „antrąjį atvejį“, kuris turi būti aiškinamas siaurai.
90
Taryba mano, kad pati ginčijama direktyva prieš šią direktyvą perkeliančių nacionalinių priemonių priėmimą ir neatsižvelgiant į tai, ar jos priimtos, negali daryti poveikio ieškovės teisinei padėčiai. Visų pirma, atsižvelgiant į ginčijamos direktyvos tekstą ir turinį, ieškovei tiesiogiai nenustatoma jokia pareiga, nes bet kokia pareiga atskyrimo, trečiųjų asmenų prieigos ar reguliuojamųjų tarifų klausimu gali kilti tik iš nacionalinių šios direktyvos perkėlimo priemonių. Be to, per susirašinėjimą prieš ieškovei pradedant arbitražo procesą prieš Sąjungą pagal Energetikos chartiją ieškovė pripažino šią faktinę padėtį, nes nurodė, kad „kai [ginčijama] direktyva įsigalios ir bus perkelta į Vokietijos teisę, atkarpai „Nord Stream 2“, patenkančiai į direktyvos geografinio taikymo sritį (t. y. Vokietijos teritorijoje ir Vokietijos teritoriniuose vandenyse esančiai atkarpai), iš esmės bus taikomos Direktyvos [2009/73, iš dalies pakeistos ginčijama direktyva,] taisyklės, susijusios, be kita ko, su atskyrimu, trečiųjų asmenų prieiga ar reguliuojamais tarifais“.
91
Kalbant apie ginčijamos direktyvos perkėlimo priemones pažymėtina, kad valstybės narės turi didelę diskreciją pasirinkti, kaip jos pageidauja įgyvendinti šią direktyvą, kiek tai susiję, be kita ko, su, pirma, pasirinkimu iš trijų atskyrimo modelių (visiško nuosavybės atskyrimo modelis, nepriklausomo sistemos operatoriaus modelis ir nepriklausomo perdavimo sistemos operatoriaus modelis), antra, galimybe taikyti nuo Direktyvoje 2009/73, iš dalies pakeistoje ginčijama direktyva, numatytų pareigų leidžiančias nukrypti nuostatas ir išimtis ir, trečia, galimybe remtis įgaliojimo procedūra sudarant ar iš dalies keičiant susitarimus su trečiosiomis šalimis, siekiant užtikrinti, kad minėtuose tarptautiniuose susitarimuose būtų laikomasi Sąjungos teisės. Konkrečiai kalbant apie galimas suteikti išimtis pažymėtina, kad nacionalinės reguliavimo institucijos turi diskreciją priimti šiuos sprendimus, taip pat nustatyti konkurencijai, veiksmingam vidaus rinkos veikimui ar tiekimo saugumui palankias sąlygas, kurioms jos gali taikyti tokias išimtis.
92
Be to, ginčijama direktyva reikalauja, kad nacionalinės reguliavimo institucijos priimtų papildomas įgyvendinimo priemones, pavyzdžiui, kiek tai susiję su tarifų, kurių atžvilgiu jos turi diskreciją, nustatymu, apskaičiavimo metodais ir tvirtinimu.
93
Bet kuriuo atveju Taryba tvirtina, kad net jeigu teisinio įrodinėjimo tikslais būtų daroma prielaida, kad valstybės narės neturi diskrecijos priimti ginčijamą direktyvą perkeliančių nacionalinių priemonių, vis tiek nėra tiesioginės sąsajos su ieškovės teisine padėtimi, nes ginčijama direktyva teisinių pasekmių ūkio subjektui, kaip antai ieškovei, sukelia tik per nacionalinės valdžios institucijų priimtus aktus.
94
Taryba taip pat mano, kad ieškovės argumentas, jog ginčijama direktyva yra tiesiogiai su ja susijusi, grindžiamas klaidinga prielaida, kad ji neturi jokios galimybės pasinaudoti leidžiančia nukrypti nuostata pagal neseniai į Direktyvą 2009/73 įterptą 49a straipsnį ar net pagal šios direktyvos 36 straipsnį. Viena vertus, priešingai, nei teigia ieškovė, nacionalinės reguliavimo institucijos ginčijama direktyva neįpareigojamos reikalauti, kad prašymai suteikti išimtį būtų pateikti prieš priimant sprendimą investuoti arba prieš pradedant statyti atitinkamą dujų infrastruktūrą. Kita vertus, priimti sprendimą taikyti tokią išimtį ar jos netaikyti turi nacionalinės reguliavimo institucijos, kurios veikia remdamosi ginčijamą direktyvą perkeliančiais teisės aktais. Be to, minėtos institucijos turi teisę tokioms išimtims nustatyti specialias sąlygas, kurias jos turi apibrėžti.
95
Galiausiai Taryba primena, kad galimas ginčijamos direktyvos poveikis ieškovės ekonominei padėčiai bet kuriuo atveju negali būti laikomas rodančiu, kad ši direktyva daro tiesioginį poveikį jos teisinei padėčiai.
96
Ieškinyje ir pastabose dėl Parlamento ir Tarybos pateiktų nepriimtinumu grindžiamų prieštaravimų ieškovė teigia, kad ginčijama direktyva yra tiesiogiai su ja susijusi. Jos nuomone, neatsižvelgiant į tariamą galimybę, kad Vokietijos reguliavimo institucija galėtų suteikti išimtį pagal 49a straipsnį, kuris ginčijama direktyva buvo įterptas į Direktyvą 2009/73, ar net pagal šios direktyvos 36 straipsnį, kuris bet kuriuo atveju gali būti taikomas tik „naujai infrastruktūrai“ („Nord Stream 2“ atveju taip nėra), Direktyvos 2009/73 reikalavimai jai yra taikomi jau dabar. Taip yra ir su Direktyvos 2009/73 9 straipsnyje numatytomis pareigomis atskirti perdavimo sistemų ir perdavimo sistemos operatorių veiklos rūšis, šios direktyvos 32 straipsnyje numatyta pareiga suteikti tretiesiems asmenims prieigą prie savo dujotiekio ir pareigomis tarifų srityje, numatytomis minėtos direktyvos 41 straipsnio 1 ir 6 dalyse ir atitinkamuose Vokietijos priimtuose perkėlimo įstatymuose.
97
Dėl šių naujų pareigų ieškovės atveju turėtų būti padaryta didelių pakeitimų, nes, siekdama įvykdyti reikalavimus, ji turėtų parduoti visą dujotiekį „Nord Stream 2“ trečiajam asmeniui arba visiškai pakeisti savo organizacinę ir verslo struktūrą, o tai iš esmės susilpnintų šios infrastruktūros finansavimo, prie kurio, beje, prisidėjo Europos įmonės, pagrindą.
98
Ieškovės teigimu, ginčijama direktyva Vokietijos Federacinei Respublikai (valstybei narei, kurios teritorinėje jūroje yra atitinkama dujotiekio „Nord Stream 2“ atkarpa) nesuteikia jokios realios diskrecijos įgyvendinant šią direktyvą, nes ieškovei taisyklės dėl atskyrimo, trečiųjų šalių prieigos ir tarifų reguliavimo taikomos be galimybės gauti leidimą nukrypti nuo atitinkamų Direktyvos 2009/73 nuostatų pagal 49a straipsnį, kuris į šią direktyvą neseniai buvo įterptas ginčijama direktyva.
99
Kiekviena ginčijamoje direktyvoje numatyta atskyrimo galimybė turi didelį poveikį ieškovės padėčiai, iš esmės paveikdama jos nuosavybės ir verslo struktūrą. Taigi, remiantis 2006 m. birželio 22 d. Bendrojo Teismo nutarties Sahlstedt ir kt. / Komisija (T‑150/05, EU:T:2006:172) 53 punkte pateikta formuluote, „kadangi Vokietija turi pareikalauti, kad ieškovė pasirinktų bent vieną iš šių trijų galimybių, ši valstybė narė neturi galimybės imtis veiksmų arba jų nesiimti“, todėl, kaip nurodė Teisingumo Teismas 2008 m. kovo 13 d. Sprendimo Komisija / Infront WM (C‑125/06 P, EU:C:2008:159) 63 punkte, „[ieškovės] teisinė padėtis neigiamai paveikta <…> dėl reikalavimo pasiekti šį rezultatą“.
100
Bet kuriuo atveju neginčytina, kad bendrovė, esanti tokioje padėtyje kaip ieškovė ir norinti laikytis ginčijamos direktyvos reikalavimų, kad būtų pasirengusi eksploatuoti dujotiekį, kaip antai „Nord Stream 2“, tą dieną, kai baigiasi valstybėms narėms nustatytas minėtos direktyvos perkėlimo terminas, t. y. 2020 m. vasario 24 d., turėjo nedelsdama pradėti vykdyti būtinus pakeitimus, o tai rodo šios direktyvos teisinio poveikio ieškovės padėčiai buvimą.
101
Be to, dėl ieškovės galimybės pasiekti, kad Vokietijos reguliavimo institucija nuspręstų taikyti išimtį pagal naująjį Direktyvos 2009/73 49a straipsnį, įterptą į ją ginčijama direktyva, t. y. išimtį, kuri, Parlamento ir Tarybos nuomone, praktiškai galėtų panaikinti visas ginčijamos direktyvos teisines pasekmes jos situacijai, ieškovė mano, kad jos prašymas suteikti tokią išimtį būtų nepatenkintas. Tokia išimtis galėtų būti suteikta, tik jei atitinkama dujų infrastruktūra būtų „užbaigta anksčiau nei 2019 m. gegužės 23 d.“, o taip „Nord Stream 2“ atveju nebuvo. Iš tikrųjų tikrasis klausimas dėl esmės yra susijęs su šios sąlygos, apribojančios minėto 49a straipsnio taikymo ratione materiae sritį, apimtimi, o tai pateisina tai, kad Bendrasis Teismas nuspręstų nagrinėti nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus nagrinėdamas bylą iš esmės ir nustatytų terminą, per kurį Parlamentas ir Taryba turėtų pateikti savo atsiliepimus.
102
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją sąlyga, kad Sąjungos aktas, dėl kurio pareikštas ieškinys, turi būti tiesiogiai susijęs su fiziniu ar juridiniu asmeniu, kaip numatyta SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos „antruoju atveju“, reikalauja taikyti du kumuliacinius kriterijus, t. y. kad, pirma, šis aktas darytų tiesioginę įtaką ieškovo teisinei padėčiai ir, antra, nepaliktų jokios diskrecijos už jo įgyvendinimą atsakingiems adresatams, nes įgyvendinimas yra visiškai automatiškas ir išplaukia tik iš Sąjungos teisės aktų, netaikant kitų tarpinių normų (2008 m. birželio 19 d. Nutarties US Steel Košice / Komisija, C‑6/08 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2008:356, 60 punktas ir 2018 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Scuola Elementare Maria Montessori / Komisija, Komisija / Scuola Elementare Maria Montessori ir Komisija / Ferracci, C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 42 punktas).
103
Tas pats taikoma, kai adresatų galimybė nevykdyti ginčijamo Sąjungos akto yra tik teorinė, o jų ketinimas jį tinkamai įgyvendinti nekelia jokių abejonių (žr. 2008 m. birželio 19 d. Nutarties US Steel Košice / Komisija, C‑6/08 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2008:356, 61 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2019 m. gruodžio 4 d. Sprendimo Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo / Komisija, C‑342/18 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2019:1043, 39 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
104
Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad apskritai, įsigaliojus ginčijamai direktyvai, daliai dujotiekio eksploatuotojams, kaip antai ieškovei, priklausančių dujų perdavimo linijų (nagrinėjamu atveju – daliai, esančiai tarp valstybės narės ir trečiosios valstybės iki valstybių narių teritorijos, arba valstybės narės teritorinėje jūroje esančiai daliai) gali būti taikomos Direktyvoje 2009/73 ir šią direktyvą, iš dalies pakeistą ginčijama direktyva, perkeliančiose nacionalinėse nuostatose numatytos pareigos.
105
Vis dėlto, kalbant apie konkrečias pareigas, kurios pagal iš dalies pakeistos Direktyvos 2009/73 nuostatas nuo šiol bus taikomos tam tikrų operatorių, kaip antai ieškovės, dujų perdavimo linijoms, ir apie tai, kaip šios pareigos bus tiksliai apibrėžtos, pažymėtina, kad jos priklauso nuo nacionalinių perkėlimo priemonių, kurias valstybė narė, kurios teritorinėje jūroje yra ši vamzdyno dalis, priims arba priėmė ne vėliau kaip 2020 m. vasario 24 d. pagal ginčijamos direktyvos 2 straipsnį, siejamą su SESV 288 straipsnio trečia pastraipa.
106
Pati direktyva negali sukurti pareigų privačiam asmeniui, todėl nacionalinės valdžios institucijos negali ja remtis prieš ūkio subjektus, jeigu nėra šių institucijų iš anksto priimtų šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių (1986 m. vasario 26 d. Sprendimo Marshall, 152/84, EU:C:1986:84, 48 punktas ir 2014 m. liepos 7 d. Nutarties Group’Hygiène / Komisija, T‑202/13, EU:T:2014:664, 33 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 1994 m. liepos 14 d. Sprendimo Faccini Dori, C‑91/92, EU:C:1994:292, 20 ir 25 punktus).
107
Taigi, ginčijamos direktyvos nuostatos, neatsižvelgiant į tai, ar jos yra aiškios ir pakankamai tikslios, prieš tai, kai patvirtinamos ją perkeliančios valstybės priemonės, ir neatsižvelgiant į tai, ar jos yra patvirtintos, negali būti tiesioginis ar nedelsiamas ieškovei tenkančių pareigų šaltinis ir dėl to daryti tiesioginio poveikio jos teisinei padėčiai, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą (šiuo klausimu žr. 2000 m. birželio 27 d. Sprendimo Salamander ir kt. / Parlamentas ir Taryba, T‑172/98 ir T‑175/98–T‑177/98, EU:T:2000:168, 54 punktą ir 2014 m. liepos 7 d. Nutarties Group’Hygiène / Komisija, T‑202/13, EU:T:2014:664, 33 punktą). Konkrečiai kalbant, nesant Vokietijos Federacinės Respublikos patvirtintų ginčijamos direktyvos perkėlimo priemonių, Vokietijos reguliavimo institucija negali reikalauti, kad ieškovė laikytųsi jos atveju naujai taikomų pareigų, kaip numatyta minėtoje direktyvoje.
108
Aplinkybė, kad ieškovės veiklą nuo šiol iš dalies reglamentuoja Sąjungos teisė (nagrinėjamu atveju – iš dalies pakeista Direktyva 2009/73), bet kuriuo atveju yra tik jos pasirinkimo vystyti ir išlaikyti savo veiklą Sąjungos teritorijoje (nagrinėjamu atveju – vienos iš Sąjungos valstybių narių teritorinėje jūroje) pasekmė (šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Air Transport Association of America ir kt., C‑366/10, EU:C:2011:864, 127 ir 128 punktus). Vis dėlto pati ginčijama direktyva nuo jos įsigaliojimo iškart nesukelia konkrečių pasekmių ūkio subjektų, kaip antai ieškovės, teisinei padėčiai, bet kuriuo atveju ne prieš pasibaigiant jos 2 straipsnio 1 dalyje numatytam perkėlimo į nacionalinę teisę terminui.
109
Be to, jeigu būtų pritarta ieškovės požiūriui, kad ginčijamos direktyvos įsigaliojimas turėjo tiesioginį poveikį jos teisinei padėčiai, nes kitaip jos dvigubo dujotiekio „Nord Stream 2“ tinklo eksploatavimas būtų nepatekęs į materialinę Direktyvos 2009/73 taikymo sritį, reikėtų manyti, kad kiekvieną kartą, kai Sąjunga kurioje nors srityje priima naujus teisės aktus, nustatydama ūkio subjektams pareigas, kurios jiems anksčiau nebuvo taikomos, šie teisės aktai, net jeigu jie būtų priimti kaip direktyva ir pagal įprastą teisėkūros procedūrą, neišvengiamai turėtų tiesioginį poveikį ūkio subjektams, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą. Toks požiūris prieštarautų pačiam SESV 288 straipsnio trečios pastraipos tekstui, pagal kurį „[d]irektyv[os] yra privalom[os] kiekvienai valstybei narei, kuriai j[os] skirt[os], rezultato, kurį reikia pasiekti, atžvilgiu, bet nacionalinės valdžios institucijos pasirenka j[ų] įgyvendinimo formą ir būdus“, taigi ir tam, kad nacionalinės priemonės, kuriomis į nacionalinę teisę perkeliama bet kuri direktyva, iš principo daro poveikį operatorių teisinei padėčiai.
110
Todėl šiuo atveju Direktyvoje 2009/73, iš dalies pakeistoje ginčijama direktyva, nustatytos pareigos ūkio subjektams, kaip antai ieškovei, taikomos ar bus taikomos tik pagal ginčijamą direktyvą perkeliančias nacionalines priemones, kurias patvirtins ar patvirtino valstybės narės (nagrinėjamu atveju – Vokietijos Federacinė Respublika dėl ieškovės), ir šių valstybių narių pasirinktomis sąlygomis (šiuo klausimu žr. 2002 m. rugsėjo 10 d. Nutarties Japan Tobacco ir JT International / Parlamentas ir Taryba, T‑223/01, EU:T:2002:205, 47 punktą ir 2014 m. liepos 7 d. Nutarties Group’Hygiène / Komisija, T‑202/13, EU:T:2014:664, 33 ir 36 punktus).
111
Šiuo klausimu, viena vertus, šio ieškinio pareiškimo dieną tokių perkėlimo priemonių, kiek tai susiję su Vokietijos Federacine Respublika, nebuvo. Kita vertus, bet kuriuo atveju, priešingai, nei teigia ieškovė, reikia konstatuoti, kad, kalbant apie nacionalines perkėlimo priemones, kurias valstybės narės turėjo priimti ne vėliau kaip 2020 m. vasario 24 d. ir kurios Direktyvoje 2009/73, iš dalies pakeistoje ginčijama direktyva, nustatytas ūkio subjektų pareigas turėjo padaryti privalomas, minėtos valstybės narės turėjo diskreciją įgyvendinti šios direktyvos nuostatas.
112
Dėl iš dalies pakeistos Direktyvos 2009/73 9 straipsnyje numatytų pareigų pažymėtina, kad pagal 8 straipsnio naująją pirmą pastraipą ir šio 9 straipsnio 9 dalį, įterptas ginčijama direktyva, valstybės narės turi galimybę nuspręsti netaikyti šio 9 straipsnio 1 dalyje numatytos pareigos atskirti perdavimo sistemas ir perdavimo sistemų operatorius. Konkrečiai kalbant, jos „gali“ taip nuspręsti dėl dujų perdavimo sistemos, jungiančios valstybę narę su trečiąja šalimi, dalies tarp tos valstybės narės sienos ir pirmo sujungimo su tos valstybės narės tinklu taško, jeigu, pirma, 2019 m. gegužės 23 d. perdavimo sistema priklausė vertikalios integracijos įmonei ir, antra, 2019 m. gegužės 23 d. perdavimo sistema priklausė vertikalios integracijos įmonei ir yra nuostatų, kuriomis perdavimo sistemos operatoriui garantuojama daugiau faktinio nepriklausomumo nei Direktyvos 2009/73 IV skyriaus nuostatomis.
113
Be to, ieškovė pripažįsta šią galimybę pabrėždama, kad „[t]aip pat teisinga, jog, kiek tai susiję su nuosavybės atskyrimu, Direktyva [2009/73, iš dalies pakeista ginčijama direktyva,] leidžia valstybėms narėms nustatyti visiško atskyrimo alternatyvas, t. y. nepriklausomo operatoriaus modelį <…> ir nepriklausomo perdavimo sistemos operatoriaus modelį“. Taip pat reikia konstatuoti, kad pagal Direktyvos 2009/73 14 straipsnio 1 dalį, įterptą ginčijama direktyva, valstybės narės gali nuspręsti netaikyti 9 straipsnio 1 dalies ir atitinkamos perdavimo sistemos savininko siūlymu ir Komisijai pritarus paskirti nepriklausomą sistemos operatorių.
114
Be to, ginčijama direktyva padarytais Direktyvos 2009/73 pakeitimais, visų pirma susijusiais su 36 straipsniu ir 49a straipsnio įterpimu, nacionalinės valdžios institucijos gali priimti sprendimą „stambiai naujai dujų infrastruktūrai“ ir „dujų perdavimo linij[om]s tarp valstyb[ių] nar[ių] ir treči[ųjų] šali[ų], užbaigt[oms] anksčiau nei 2019 m. gegužės 23 d.,“ suteikti tam tikrų iš dalies pakeistos Direktyvos 2009/73 straipsnių išimtis (nagrinėjamu atveju, kiek tai susiję su 36 straipsniu, – 9, 32, 33, 34 straipsnių ir 41 straipsnio 6, 8 ir 10 dalių išimtis, o kiek tai susiję su 49a straipsniu – 9, 10, 11, 32 straipsnių ir 41 straipsnio 6, 8 ir 10 dalių išimtis).
115
Valstybės narės turi priimti nacionalines priemones, leidžiančias atitinkamiems ūkio subjektams prašyti leisti pasinaudoti šiomis išimtimis, tiksliai nustatančias šių išimčių suteikimo sąlygas atsižvelgiant į iš dalies pakeistos Direktyvos 2009/73 49a straipsnyje numatytus bendruosius kriterijus ir nustatančias procedūrą, pagal kurią tų valstybių narių nacionalinės reguliavimo institucijos gali priimti sprendimus dėl tokių prašymų per ginčijamoje direktyvoje numatytus terminus. Be to, įgyvendindamos šias sąlygas nacionalinės reguliavimo institucijos turi didelę diskreciją suteikti tokias išimtis ir nustatyti galimas specialiąsias sąlygas, kurios gali būti taikomos šioms išimtims (pagal analogiją žr. 2019 m. gruodžio 4 d. Sprendimo Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo / Komisija, C‑342/18 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2019:1043, 48–53 punktus).
116
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ginčijamos direktyvos nuostatos nėra tiesiogiai susijusios su ieškove.
117
Galiausiai ieškovė negali remtis Teisingumo Teismo išvada, padaryta 2008 m. kovo 13 d. Sprendime Komisija / Infront WM (C‑125/06 P, EU:C:2008:159). Ta byla buvo susijusi su Komisijos sprendimu, skirtu valstybėms narėms, išskyrus Jungtinę Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystę; tame sprendime Komisija pritarė šios valstybės (kuri tuo metu buvo Sąjungos narė) patvirtintoms priemonėms, dėl to nacionaliniams televizijos programų transliuotojams buvo nustatyti tam tikri apribojimai, kai jie numato retransliuoti atitinkamus renginius, į kuriuos ieškovė pirmojoje instancijoje yra įgijusi išimtines teises. Taigi minėtos bylos teisinė ir faktinė situacija visiškai nepanaši į šios bylos, kuri susijusi tik su direktyva ir, be to, nėra neįprasta, situaciją.
118
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad ginčijama direktyva nėra tiesiogiai susijusi su ieškove. Kadangi SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytos „antrojo atvejo“ sąlygos yra kumuliacinės, ši išvada reiškia, kad ieškovė negali turėti locus standi dėl ginčijamos direktyvos panaikinimo šiuo antruoju atveju (šiuo klausimu žr. 2019 m. gruodžio 4 d. Sprendimo Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo / Komisija, C‑342/18 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2019:1043, 37 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
119
Reikia pridurti, kad, priešingai, nei teigia ieškovė, tai, kad Parlamentas ir Taryba priėmė ginčijamą aktą kaip direktyvą arba nusprendė, kad išimtis pagal iš dalies pakeistos Direktyvos 2009/73 naująjį 49a straipsnį gali būti taikoma tik dujotiekiams, „užbaigt[iems] anksčiau nei 2019 m. gegužės 23 d.“, negali apriboti jos teisės į veiksmingą teisminę gynybą pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį.
120
Viena vertus, 263 ir 277 straipsniais ir, kita vertus, 267 straipsniu SESV nustato išsamią teisių gynimo priemonių ir procedūrų sistemą, skirtą Sąjungos aktų teisėtumo kontrolei (kuri patikėta Sąjungos teismui) užtikrinti (1986 m. balandžio 23 d. Sprendimo Les Verts / Parlamentas, 294/83, EU:C:1986:166, 23 punktas; 2002 m. liepos 25 d. Sprendimo Unión de Pequeños Agricultores / Taryba, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 40 punktas ir 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 92 punktas).
121
Taigi fiziniai ar juridiniai asmenys, kaip antai ieškovė, kurie dėl SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytų priimtinumo sąlygų negali tiesiogiai ginčyti visuotinai taikomų Sąjungos aktų, yra apsaugoti nuo tokių aktų taikymo jiems (2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 93 punktas).
122
Ieškovė, kiek tai susiję su jos atveju, gali Vokietijos reguliavimo institucijos prašyti taikyti išimtį pagal iš dalies pakeistos Direktyvos 2009/73 49a straipsnį ar netgi 36 straipsnį ir prireikus ginčyti šios institucijos sprendimą Vokietijos teisme, remdamasi ginčijamos direktyvos negaliojimu ir ragindama jį, pagal SESV 267 straipsnį pateikiant prejudicinius klausimus, paklausti Teisingumo Teismo dėl ginčijamos direktyvos galiojimo (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 16 d. Sprendimo Pebagua / Komisija, C‑204/18 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2019:425, 67 ir 68 punktus ir 2019 m. gruodžio 4 d. Sprendimo Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo / Komisija, C‑342/18 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2019:1043, 63 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
123
Priešingai, nei teigia ieškovė, toks prašymas priimti prejudicinį sprendimą neturėtų jokio pagrindo būti pripažintas nepriimtinu, nes ieškovė „tikrai“ turi teisę pagal SESV 263 straipsnį pareikšti ieškinį dėl ginčijamos direktyvos panaikinimo, kaip tai suprantama pagal 1994 m. kovo 9 d. Sprendime TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92, EU:C:1994:90) suformuotą ir neseniai 2018 m. liepos 25 d. Sprendime Georgsmarienhütte ir kt. (C‑135/16, EU:C:2018:582, 43 punktas) patikslintą jurisprudenciją. Priešingai – šio ieškinio atmetimas kaip nepriimtino patvirtina, kad ji neturi teisės pareikšti ieškinio pagal SESV 263 straipsnį.
124
Todėl ieškinys turi būti atmestas kaip nepriimtinas, nes ieškovė savo teisės pareikšti ieškinį dėl ginčijamos direktyvos panaikinimo negali grįsti nė vienu iš SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytų atvejų.
Dėl prašymo taikyti proceso organizavimo priemonę
125
Prašyme taikyti proceso organizavimo priemonę ieškovė nurodo, kad 25 dokumentuose, su kuriais, atsakydama į jos darbuotojo prašymus, Taryba leido susipažinti tik iš dalies, daug vietų buvo įslaptina. Todėl ji turi pagrindo manyti, kad įslaptintos vietos yra labai svarbios tam, koks sprendimas bus priimtas dėl šio ieškinio, nes jose tikriausiai yra informacijos, rodančios, kad Sąjungos teisės aktų leidėjo priimta ginčijama direktyva yra konkrečiai su ja susijusi. Ji mano, kad tai įrodo aplinkybė, jog ji – akivaizdžiai iš kito šaltinio – gavo neįslaptintas dviejų iš 25 dokumentų, su kuriais visiškai buvo neleista susipažinti, versijas. Jos teigimu, šie du dokumentai, kuriuose pateiktos Vokietijos Federacinės Respublikos pastabos dėl direktyvos pasiūlymo, rodo, kad ginčijama direktyva yra konkrečiai susijusi su ieškove.
126
Todėl ieškovė Bendrojo Teismo prašo įpareigoti Tarybą pateikti neužtušuotas 25 dokumentų, su kuriais ieškovės darbuotojui buvo leista susipažinti tik iš dalies, versijas ir abu dokumentus, kuriuos Taryba atsisakė jam pateikti, kartu paaiškindama, kad šiose versijose gali būti užtušuotos vietos, susijusios su Tarybos Teisės tarnybos pateikta nuomone ar su asmens duomenimis.
127
Pastabose dėl prašymo taikyti proceso organizavimo priemonę Taryba, kurią iš esmės palaiko Parlamentas, pirmiausia prašo Bendrojo Teismo atmesti šį prašymą, nes prašomi dokumentai akivaizdžiai neturi reikšmės ieškovės teisei pareikšti ieškinį. Be to, Taryba pabrėžia, kad šioje byloje Bendrasis Teismas negali, net netiesiogiai, tikrinti sprendimų, kuriuos ji, atsakydama į ieškovės darbuotojo prašymus, priėmė pagal Reglamentą Nr. 1049/2001, teisėtumo ir kad – priešingai – jis turėtų atmesti ieškovės bandymą piktnaudžiaujant teise pradėti prašymo leisti susipažinti su dokumentais procedūrą (document discovery) ir apeiti tai, kad, nepareiškus ieškinio pagal SESV 263 straipsnį, priimtas sprendimas neleisti jos darbuotojui susipažinti su dokumentais tapo galutinis. Taryba taip pat prašo, kad Bendrasis Teismas bet kuriuo atveju nuspręstų išimti iš bylos medžiagos dokumentus, pateiktus kaip prašymo taikyti proceso organizavimo priemonę M. 26 ir M. 30 priedai, nes ieškovė juos gavo neteisėtai, todėl neteisėtai pateikė ir pridėjo prie savo prašymo.
128
Pabrėždama, kad į Teisingumo Teismą buvo kreiptasi dėl panašių problemų nagrinėjant bylą, kurioje priimtas 2017 m. kovo 28 d. Sprendimas Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236) ir kurioje ieškovas siekė pasinaudoti Reglamente Nr. 1049/2001 numatyta procedūra siekdamas gauti institucijos dokumentus, kad pagrįstų savo – privačios šalies ginče prieš Sąjungą – teiginius, Taryba iš esmės nurodo būgštaujanti dėl to, kad ieškovė nagrinėjamu atveju tik siekia, kad Bendrasis Teismas įteisintų tai, jog ieškovė turi dokumentus, atskleidžiančius vidinius debatus ir preliminarias valstybių narių pozicijas dėl ginčijamos direktyvos, turėdama tikslą juos vėliau panaudoti per arbitražo procedūrą, kurią ji inicijavo prieš Sąjungą, net jeigu Taryba, remdamasi Reglamentu Nr. 1049/2001, neleido ieškovei susipažinti su neįslaptintomis versijomis.
129
Konstatuotina, kad prašyme taikyti proceso organizavimo priemonę nurodyti dokumentai, vertinant iš ieškovės pozicijų, gali parodyti, jog ginčijama direktyva yra konkrečiai su ja susijusi. Kadangi tiesioginio poveikio ieškovės teisinei padėčiai nebuvimo, kuris buvo konstatuotas anksčiau, pakanka nuspręsti, kad ji neturi teisės pareikšti ieškinio dėl ginčijamos direktyvos panaikinimo, šis ieškinys gali būti atmestas kaip nepriimtinas, nesant reikalo priimti sprendimą dėl prašymo taikyti proceso organizavimo priemonę.
130
Dėl Tarybos prašymo, kad abu dokumentai, kuriuos ieškovė pateikė kaip M. 26 ir M. 30 priedus, būtų išimti iš bylos medžiagos, reikia pažymėti, kad, priešingai, nei teigia ieškovė 2020 m. sausio 27 d. rašte, kuriame ji spontaniškai pareiškė nuomonę dėl šio papildomo Tarybos prašymo, pagal Procedūros reglamento 130 straipsnio 2 dalį toks atskirasis procesinis klausimas nebūtinai turi būti iškeltas pateikiant atskirą dokumentą, be to, jis gali būti iškeltas bet kurioje proceso stadijoje. Todėl Tarybos prašymas, pateiktas jos pastabose dėl prašymo taikyti proceso organizavimo priemonę, yra priimtinas.
131
Pabrėžtina, kad abiejuose atitinkamuose dokumentuose pateikiamos Vokietijos Federacinės Respublikos pozicijos teisėkūros procedūroje, per kurią buvo priimta ginčijama direktyva.
132
2020 m. sausio 27 d. rašte ieškovė nesutinka su tuo, kad minėtus dokumentus turi neteisėtai. Pirma, ji pabrėžia, kad jie nebuvo pažymėti žyma „Restreint UE / ES Restricted“, tik nurodyta, kad jie skirti naudoti adresatų grupės viduje ir kad už šių dokumentų tvarkymą ir vėlesnį platinimą atsako tik minėtos grupės nariai. Antra, ji nurodė, kad „[j]eigu tokios grupės narys su [ja] pasidal[ytų] dokumentu, [būtų] labai sunku nustatyti, kas, kiek tai susiję su [ja], galėtų lemti neteisėtumą“.
133
Konstatuotina, kad 2020 m. sausio 27 d. rašte ieškovė nenurodė, kuris iš Sąjungos valstybių narių nuolatinių atstovų, priklausančių abiejų atitinkamų dokumentų adresatų grupei, davė jai leidimą disponuoti tais dokumentais. Ji taip pat nesirėmė Vokietijos Federacinės Respublikos, kaip šių dokumentų autorės, sutikimu. Taip pat nematyti, kad ši valstybė narė pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalį (dėl šios galimybės žr. 2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Švedija / Komisija, C‑64/05 P, EU:C:2007:802, 85–89 punktus) nebyliai arba aiškiai būtų davusi sutikimą, kad minėti komentarai būtų perduoti ieškovei prieš tai ar po to, kai Taryba iš dalies atmetė ieškovės darbuotojo prašymus.
134
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad ieškovė neįrodė, jog per ginčijamos direktyvos priėmimo procedūrą pateiktų Vokietijos Federacinės Respublikos komentarų neįslaptintos versijos buvo gautos teisėtai.
135
Todėl turi būti tenkinamas Tarybos prašymas, kad dokumentai, kuriuos ieškovė pateikė kaip M. 26 ir M. 30 priedus, būtų išimti iš bylos medžiagos, nes bet kuriuo atveju, pirma, šie dokumentai negali įrodyti ieškovės tiesioginės sąsajos SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytu antruoju atveju, todėl Bendrasis Teismas, kad priimtų sprendimą dėl nepriimtinumu grindžiamų prieštaravimų, neturėjo reikalauti, kad Taryba pateiktų šiuos dokumentus, ir, antra, dėl šių dokumentų turinio atskleidimo, taip pat ir šiame procese, galėtų konkrečiai ir realiai nukentėti viešojo intereso, susijusio su Sąjungos tarptautiniais santykiais, apsauga, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalį, visų pirma susilpnėtų Sąjungos pozicija arbitražo procese, kurį ieškovė inicijavo prieš Sąjungą, taip pat ir dėl to, kad, jeigu Bendrasis Teismas priimtų ieškovės pasiūlytą proceso organizavimo priemonę, tai galėtų įteisinti ieškovės disponavimą šių dokumentų neįslaptintomis versijomis.
Dėl prašymų leisti įstoti į bylą
136
Pagal Procedūros reglamento 144 straipsnio 3 dalį, atsakovui pateikus 130 straipsnio 1 dalyje nurodytą nepriimtinumu arba kompetencijos nebuvimu grindžiamą prieštaravimą, sprendimas dėl prašymo įstoti į bylą priimamas tik atmetus prieštaravimą arba nurodžius, kad dėl jo bus sprendžiama nagrinėjant bylą iš esmės. Be to, pagal to paties reglamento 142 straipsnio 2 dalį įstojimas į bylą netenka savo dalyko, kai ieškinys pripažįstamas nepriimtinu.
137
Kadangi nagrinėjamu atveju nepriimtinumu grindžiami prieštaravimai buvo patenkinti ir dėl to šia nutartimi užbaigiamas procesas, nebereikia priimti sprendimo dėl Estijos Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Lenkijos Respublikos ir Komisijos pateiktų prašymų leisti įstoti į bylą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
138
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Parlamentas ir Taryba prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas, reikia jas priteisti iš ieškovės.
139
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį įstojusios į bylą valstybės narės ir institucijos pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Be to, pagal šio reglamento 144 straipsnio 10 dalį, jeigu procesas pagrindinėje byloje užbaigiamas prieš priimant sprendimą dėl prašymo įstoti į bylą, prašymą įstoti į bylą pateikęs asmuo ir pagrindinės šalys padengia savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su prašymu įstoti į bylą. Todėl ieškovė, Parlamentas ir Taryba, taip pat Estijos Respublika, Latvijos Respublika, Lietuvos Respublika, Lenkijos Respublika ir Komisija turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su prašymais įstoti į bylą.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija)
nutaria:
1.
Iš bylos medžiagos išimami dokumentai, kuriuos „Nord Stream 2 AG“ pateikė kaip A. 14 ir O. 20 priedus, ir nereikia atsižvelgti į ieškinio ir priedų vietas, kuriose pateiktos šių dokumentų ištraukos.
2.
Likusi Europos Sąjungos Tarybos pateikto prašymo dėl atskirojo procesinio klausimo dalis atmetama.
3.
Iš bylos medžiagos išimami dokumentai, kuriuos „Nord Stream 2 AG“ pateikė kaip M. 26 ir M. 30 priedus.
4.
Ieškinys atmetamas kaip nepriimtinas.
5.
Nereikia priimti sprendimo dėl Estijos Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Lenkijos Respublikos ir Europos Komisijos prašymų įstoti į bylą.
6.
Iš „Nord Stream 2“ priteisiamos Europos Parlamento ir Tarybos bylinėjimosi išlaidos, išskyrus su prašymais įstoti į bylą susijusias išlaidas.
7.
„Nord Stream 2“, Parlamentas ir Taryba, taip pat Estijos Respublika, Latvijos Respublika, Lietuvos Respublika, Lenkijos Respublika ir Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su prašymais įstoti į bylą.
Priimta 2020 m. gegužės 20 d. Liuksemburge.
Kancleris
E. Coulon
Pirmininkas
J. Svenningsen
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.
(
1
)	Neskelbiami konfidencialūs duomenys.