62024CJ0472
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. kovo 5 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Bendra pridėtinės vertės mokesčio (PVM) sistema – Direktyva 2006/112/EB – Neapmokestinimas – 135 straipsnio 1 dalies e punktas – Internetinio žaidimo virtualios valiutos vienetų keitimo į tradicinę valiutą sandoriai – Apmokestinamosios vertės apskaičiavimas – 30a straipsnis – Daugiafunkciai kuponai – Internetinio žaidimo virtuali valiuta“
Byloje C‑472/24
dėl Mokestinių ginčų komisijos prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės 2024 m. birželio 20 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2024 m. liepos 2 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
MB „Žaidimų valiuta“
prieš
Valstybinę mokesčių inspekciją prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė K. Jürimäe, antrosios kolegijos teisėjo pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai F. Schalin (pranešėjas), M. Gavalec ir Z. Csehi,
generalinė advokatė J. Kokott,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
MB „Žaidimų valiuta“, atstovaujamos advokato M. Juozaičio,
–
Lietuvos vyriausybės, atstovaujamos K. Dieninio, V. Kazlauskaitės-Švenčionienės ir E. Kurelaitytės,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos P. Carlin ir J. Jokubauskaitės,
susipažinęs su 2025 m. rugsėjo 11 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006, p. 1), iš dalies pakeistos 2016 m. birželio 27 d. Tarybos direktyva (ES) 2016/1065 (OL L 177, 2016, p. 9) (toliau – PVM direktyva), 135 straipsnio 1 dalies e punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant pagal Lietuvos teisę įsteigtos bendrovės MB „Žaidimų valiuta“ ir Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos ginčą dėl internetinio žaidimo virtualios valiutos pardavimo sandorių apmokestinimo pridėtinės vertės mokesčiu (PVM).
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
PVM direktyvos 30a straipsnyje nurodyta:
„Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
1)
kuponas – priemonė, kai nustatytas įpareigojimas priimti ją kaip atlygį už prekių tiekimą arba paslaugų teikimą arba tokio atlygio dalį ir kai tiektinos prekės ar teiktinos paslaugos arba potencialių jų tiekėjų ar teikėjų tapatybė yra nurodytos arba pačioje priemonėje, arba susijusiuose dokumentuose, įskaitant tokios priemonės naudojimo sąlygas;
2)
vienafunkcis kuponas – kuponas, kai su kuponu susijusių prekių tiekimo arba paslaugų teikimo vieta ir už tas prekes ar paslaugas mokėtinas PVM yra žinomi kupono išleidimo metu;
3)
daugiafunkcis kuponas – kuponas, kuris nėra vienafunkcis kuponas.“
4
Šios direktyvos 30b straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Tiekėjo atliekamas faktinis prekių perdavimas arba faktinis paslaugų suteikimas mainais už daugiafunkcį kuponą kaip atlygį arba atlygio dalį yra, remiantis 2 straipsniu, PVM objektas, tačiau kiekvienas ankstesnis to daugiafunkcio kupono perleidimas nėra PVM objektas.
Kai daugiafunkcį kuponą perleidžia apmokestinamasis asmuo, kuris nėra sandorį, esantį PVM objektu remiantis pirma pastraipa, vykdantis apmokestinamasis asmuo, PVM objektas yra bet koks paslaugų, kurias galima nustatyti, pavyzdžiui, platinimo arba reklamos paslaugų, teikimas.“
5
Minėtos direktyvos 73 straipsnyje nustatyta:
„Prekių tiekimo ar paslaugų teikimo, išskyrus nurodytąsias 74–77 straipsniuose, apmokestinamoji vertė apima viską, kas sudaro atlygį, kurį prekių tiekėjas ar paslaugų teikėjas gavo arba turi gauti iš prekes ar paslaugas įsigyjančio asmens arba iš trečiosios šalies už prekių tiekimą ar paslaugų teikimą, įskaitant tiesiogiai su šių sandorių kaina susijusias subsidijas.“
6
Direktyvos 73a straipsnis suformuluotas taip:
„Nedarant poveikio 73 straipsniui, už daugiafunkcį kuponą tiekiamų prekių ar teikiamų paslaugų apmokestinamoji vertė lygi atlygiui, sumokėtam už kuponą, arba, jeigu informacijos apie tą atlygį nėra, piniginei vertei, nurodytai ant paties daugiafunkcio kupono arba susijusiuose dokumentuose, atėmus su patiektomis prekėmis ar suteiktomis paslaugomis susijusio PVM sumą.“
7
PVM direktyvos 135 straipsnio 1 dalies e punkte numatyta:
„1.   Sandoriai, kurių valstybės narės neapmokestina PVM:
<...>
e)
sandoriai, įskaitant derybas, dėl valiutos, banknotų ir monetų, naudojamų kaip [teisėta] atsiskaitymo priemonė, išskyrus kolekcionuojamas monetas ar banknotus, pavyzdžiui, aukso, sidabro ar kitų metalų monetas ar banknotus, kurie paprastai nėra naudojami kaip [teisėta] atsiskaitymo priemonė, arba numizmatinės vertės monetas;
<...>“
Lietuvos teisė
8
Lietuvos Respublikos pridėtinės vertės mokesčio įstatymo 2 straipsnio 22 punkte nustatyta:
„Prekė – bet koks daiktas (įskaitant numizmatinės paskirties pinigus), taip pat elektros energija, dujos, šilumos, vėsumos ir kitų rūšių energija. Preke nelaikoma kompiuterinė laikmena, jeigu jos turinį sudaro nestandartinė programinė įranga – nemasiniam naudojimui sukurta programinė įranga, kurios vartotojai negalėtų savarankiškai naudoti po įdiegimo ir riboto apmokymo, reikalingo standartinėms operacijoms ar funkcijoms atlikti.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
9
Pagrindinė Žaidimų valiutos veikla yra internetinio vaizdo žaidimo „Runescape“ virtualios valiutos (toliau – auksas) pirkimas ir perpardavimas už tradicines valiutas.
10
Per 2020–2023 m. mokestinį patikrinimą Panevėžio apskrities valstybinė mokesčių inspekcija (Lietuva) (toliau – apskrities inspekcija) nustatė, kad Žaidimų valiutos keitimo sandoriai yra PVM apmokestinamas paslaugų teikimas. Kadangi Žaidimų valiuta nedeklaravo ir nesumokėjo PVM, Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos sprendimu jai buvo nurodyta sumokėti su šiais sandoriais susijusį PVM kartu su delspinigiais ir bauda.
11
Žaidimų valiuta pateikė skundą dėl šio sprendimo Mokestinių ginčų komisijai prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės, kuri yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Ši bendrovė teigia, kad „auksas“ turėtų būti laikomas virtualia valiuta, todėl šios valiutos keitimo į tradicines valiutas sandoriai turėtų būti neapmokestinami PVM, kaip Teisingumo Teismas nusprendė dėl bitkoino 2015 m. spalio 22 d. Sprendime Hedqvist (C‑264/14, EU:C:2015:718). Kitu atveju tai būtų daugiafunkciai kuponai, kurie taip pat neapmokestinami PVM. Bet kuriuo atveju Žaidimų valiuta tvirtina, kad apskrities inspekcija klaidingai nusprendė, jog į apmokestinamąją vertę reikia įtraukti visą „aukso“ pardavimo kainą, o ne tik skirtumą tarp jo pirkimo ir pardavimo kainų.
12
Apskrities inspekcija teigia: kadangi „auksas“ gali būti naudojamas tik internetiniame žaidime, jis negali būti laikomas virtualia valiuta, todėl Žaidimų valiutos vykdoma ekonominė veikla nėra nei prekyba virtualia valiuta, nei finansinių paslaugų teikimas. Ji taip pat teigia, kad „aukso“ negalima laikyti daugiafunkciu kuponu, nes jį išleidžia žaidimo kūrėjas, o ne Žaidimų valiuta.
13
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad prieš sukurdamas paskyrą „Runescape“ žaidime žaidėjas privalo sutikti su taisyklėmis, pagal kurias tiek jo paskyros, tiek ir su žaidimu susijusių produktų (tarp jų ir žaidimo „aukso“) nuosavybės teisė jam nepereina. Vis dėlto jis konstatuoja, kad pats „auksas“ suteikia tam tikrų teisių žaidime ir įpareigoja žaidimo valdytoją suteikti tam tikras paslaugas. Šiomis aplinkybėmis jam kyla klausimas, ar mokesčių tikslais pajamos, gautos pardavus internetiniame vaizdo žaidime naudojamą virtualią valiutą, gali būti prilygintos pajamoms, gautoms pardavus tradicines valiutas. Jei į šį klausimą būtų atsakyta neigiamai, jam kyla klausimas, ar tiek, kiek tokiame žaidime „auksas“ gali būti pakeistas į įvairias prekes ir paslaugas, jis gali būti laikomas „kuponu“, visų pirma „daugiafunkciu kuponu“, kaip jis suprantamas pagal PVM direktyvos 30a straipsnio 1 ir 3 punktus.
14
Tokiomis aplinkybėmis Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar „Runescape“ žaidimo „aukso“ pardavimo sandoris patenka į PVM neapmokestinamus sandorius, kurie numatyti PVM direktyvos 135 straipsnio 1 dalies e punkte?
2.
Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakoma neigiamai, kokia pagal PVM direktyvos nuostatas turėtų būti žaidimo „aukso“ PVM apmokestinamoji vertė: visas atlygis už parduotą žaidimo „auksą“ ar tik skirtumas tarp pirkimo ir pardavimo kainų, kai pardavėjas neima atskiro komisinio atlyginimo už tokio žaidimo „aukso“ perleidimą?“
Dėl prejudicinių klausimų
15
Iš sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktos informacijos matyti, kad, atsižvelgiant į pagrindinės bylos dalyką, šiam teismui kyla abejonių dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų „aukso“ pardavimo sandorių apmokestinimo PVM. Taigi pirmuoju klausimu jis siekia išsiaiškinti, ar šie sandoriai priskirtini prie PVM direktyvos 135 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytų neapmokestinamų sandorių.
16
Antrasis klausimas pateiktas tuo atveju, jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, ir yra susijęs su šių sandorių apmokestinamąja verte pagal PVM direktyvos nuostatas. Nors antrajame klausime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodo jokios šios direktyvos nuostatos, kurią prašo išaiškinti, vis dėlto iš sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktos informacijos matyti, kad jam kyla klausimas, ar „auksas“ patenka į sąvoką „kuponas“, visų pirma „daugiafunkcis kuponas“, kaip ji suprantama pagal minėtos direktyvos 30a straipsnio 1 ir 3 punktus, todėl PVM turėtų būti renkamas nuo šio „aukso“ pardavimo ir pirkimo kainos skirtumo. Jam taip pat kyla klausimas, ar šie sandoriai patenka į sąvoką „paslaugų teikimas“, reiškiančią, kad visas šio „aukso“ pardavimas turi būti apmokestinamas PVM pagal tos pačios direktyvos 73 straipsnį.
17
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad savo dviem klausimais, kurie nagrinėtini kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar PVM direktyvos 135 straipsnio 1 dalies e punktas turi būti aiškinamas taip, kad sandoriams, kuriuos sudaro realių valiutų, naudojamų kaip atsiskaitymo priemonė, keitimas į virtualios valiutos vienetus, kurie gali būti naudojami tik internetiniame žaidime, taikomas šioje nuostatoje numatytas neapmokestinimas PVM. Jeigu į šį klausimą būtų atsakyta neigiamai, jam kyla klausimas, ar šios direktyvos 30a straipsnio 1 ir 3 punktai turi būti aiškinami taip, kad šie virtualios valiutos vienetai, suteikiantys prieigą prie tam tikrų šio žaidimo funkcijų, patenka į sąvoką „kuponas“, visų pirma „daugiafunkcis kuponas“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, todėl PVM turi būti renkamas nuo šio „aukso“ pardavimo ir pirkimo kainos skirtumo.
18
Iš pradžių reikia priminti, kad, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, PVM direktyvos 135 straipsnio 1 dalyje numatyti neapmokestinimo atvejai yra autonomiškos Sąjungos teisės sąvokos, kurių tikslas – išvengti skirtumų taikant PVM sistemą įvairiose valstybėse narėse (2015 m. spalio 22 d. Sprendimo Hedqvist, C‑264/14, EU:C:2015:718, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2023 m. kovo 9 d. Sprendimo Generali Seguros, C‑42/22, EU:C:2023:183, 28 punktas).
19
Be to, sąvokos, vartojamos šiems neapmokestinimo atvejams apibrėžti, turi būti aiškinamos siaurai, nes šie neapmokestinimo atvejai yra bendrojo principo, pagal kurį PVM apmokestinamas kiekvienas apmokestinamojo asmens paslaugų teikimas už atlygį, išimtys (2015 m. spalio 22 d. Sprendimo Hedqvist, C‑264/14, EU:C:2015:718, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2023 m. kovo 9 d. Sprendimo Generali Seguros, C‑42/22, EU:C:2023:183, 29 punktas).
20
Šių terminų aiškinimas turi atitikti PVM direktyvos 135 straipsnio 1 dalyje numatytais neapmokestinimo atvejais siekiamus tikslus ir nepažeisti mokesčių neutralumo principo, būdingo PVM bendrai sistemai. Taigi ši siauro aiškinimo taisyklė nereiškia, kad sąvokos, vartojamos šioje 135 straipsnio 1 dalyje numatytiems neapmokestinimo atvejams apibrėžti, turi būti aiškinamos taip, kad šie atvejai netektų savo poveikio (2015 m. spalio 22 d. Sprendimo Hedqvist, C‑264/14, EU:C:2015:718, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
21
Šiuo klausimu, kaip matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, PVM direktyvos 135 straipsnio 1 dalies d–f punktuose numatytų neapmokestinimo atvejų tikslas – visų pirma palengvinti apmokestinamosios vertės ir atskaitytino PVM sumos nustatymą (2015 m. spalio 22 d. Sprendimo Hedqvist, C‑264/14, EU:C:2015:718, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
22
Be to, remiantis tomis nuostatomis PVM neapmokestinami sandoriai pagal savo pobūdį yra finansiniai sandoriai, nors jie nebūtinai atliekami bankų ar kitų finansų įstaigų (2015 m. spalio 22 d. Sprendimo Hedqvist, C‑264/14, EU:C:2015:718, 37 punktas ir jame nurodyta juripsrudencija).
23
Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad PVM direktyvos 135 straipsnio 1 dalies e punkte numatyta, kad valstybės narės neapmokestina sandorių, be kita ko, „dėl valiutos, banknotų ir monetų, naudojamų kaip [teisėta] atsiskaitymo priemonė“.
24
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad sandoriai, susiję su netradicinėmis valiutomis, tai yra kitomis valiutomis nei tos, kurios yra teisėta atsiskaitymo priemonė vienoje ar keliose šalyse, laikomi finansiniais sandoriais, jeigu sandorio šalys pripažįsta šias valiutas kaip teisėtoms atsiskaitymo priemonėms alternatyvią atsiskaitymo priemonę ir jeigu nėra kitos šios valiutos paskirties – tik naudojimas jos kaip atsiskaitymo priemonės (žr. 2015 m. spalio 22 d. Sprendimo Hedqvist, C‑264/14, EU:C:2015:718, 49 punktą).
25
Nors tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į pagrindinės bylos aplinkybes, turi priimti sprendimą dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų sandorių kvalifikavimo, Teisingumo Teismas, remdamasis PVM direktyva, šiuo atveju jos 135 straipsnio 1 dalies e punkto nuostatomis, turi kompetenciją nustatyti kriterijus, kuriuos šis teismas gali arba turi taikyti šiuo tikslu (pagal analogiją žr. 2024 m. balandžio 18 d. Sprendimo Finanzamt O (Vienafunkcis kuponas), C‑68/23, ECLI:EU:C:2024:342, 45 punktą).
26
Taigi iš šio sprendimo 24 punkte nurodytos jurisprudencijos matyti, kad PVM direktyvos 135 straipsnio 1 dalies e punkte numatytas neapmokestinimas gali apimti sandorius netradicinėmis valiutomis, kai tenkinamos dvi kumuliacinės sąlygos, t. y. pirma, kad sandorio šalys pripažįsta šias valiutas kaip teisėtoms atsiskaitymo priemonėms alternatyvią atsiskaitymo priemonę, ir, antra, minėtų valiutų vienintelis tikslas atitinka mokėjimo priemonės tikslą.
27
Pirma, siekiant nustatyti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjami sandoriai yra pagal PVM direktyvos 135 straipsnio 1 dalies e punktą neapmokestinami PVM finansiniai sandoriai, reikia išnagrinėti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamo internetinio žaidimo „auksas“ tenkina šias dvi sąlygas.
28
Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos matyti, kad „aukso“ paskirtis yra tik jį naudoti internetiniame žaidime, todėl jis nėra valiuta, kuria už žaidimo ribų galima atsiskaityti kaip mokėjimo priemone už realių prekių ar paslaugų įsigijimą. Be to, atrodo, kad šią išvadą patvirtina tai, jog šio žaidimo naudojimo sąlygose iš esmės numatyta, kad su minėtu žaidimu susiję produktai, įskaitant „auksą“, nepriklauso žaidėjams. Šiomis aplinkybėmis „auksas“ neatitinka šio sprendimo 26 punkte nurodytų sąlygų, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
29
Taigi „aukso“ pirkimo ir pardavimo sandoriai negali būti neapmokestinami PVM pagal PVM direktyvos 135 straipsnio 1 dalies e punktą.
30
Atsižvelgiant į šio sprendimo 16 punkte primintus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus dėl šių sandorių apmokestinamosios vertės, reikia nustatyti, antra, ar „auksas“ gali būti daugiafunkcis kuponas, kaip jis suprantamas pagal šios direktyvos 30a straipsnio 3 punktą.
31
Šiuo klausimu reikia priminti, kad PVM direktyvos 30a straipsnio 1 punkte nustatytos dvi kumuliacinės sąlygos, kad priemonė būtų laikoma kuponu. Viena vertus, kuponas turi būti priemonė, kai nustatytas įpareigojimas priimti ją kaip atlygį už prekių tiekimą arba paslaugų teikimą arba tokio atlygio dalį. Kita vertus, tiektinos prekės ar teiktinos paslaugos arba potencialių jų tiekėjų ar teikėjų tapatybė turi būti nurodyta arba pačioje priemonėje, arba susijusiuose dokumentuose, įskaitant tokios priemonės naudojimo sąlygas.
32
Šiuo atveju, net jei būtų įvykdyta antroji iš šių sąlygų, neatrodo, kad „auksas“ atitiktų pirmąją sąlygą. Iš tiesų, kaip savo išvados 44 punkte pažymėjo generalinė advokatė, kadangi „auksas“ yra vienas iš internetinio žaidimo elementų, jis pats savaime panašus į elektroninę paslaugą, kuri yra sudedamoji šio žaidimo dalis. Šiuo klausimu atrodo, kad „auksas“, kuris yra šio sprendimo 9 punkte aprašytų Žaidimų valiutos keitimo sandorių objektas, šiuo atveju yra vartojimo nauda, t. y. gavėjo gauta paslauga, kuria jis pasinaudoja internetiniame žaidime. Todėl „auksas“, kitaip nei kuponas, neskirtas suteikti vėlesnę vartojimo naudą kitos paslaugos, kuri dar tik bus apibrėžta, forma.
33
Taigi „auksas“ negali būti laikomas kuponu, kaip jis suprantamas pagal PVM direktyvos 30a straipsnio 1 punktą. Todėl jis negali būti laikomas daugiafunkciu kuponu, kaip jis suprantamas pagal šios direktyvos 30a straipsnio 3 punktą.
34
Iš to matyti, kad tiek, kiek „auksas“ turi būti laikomas elektronine paslauga, pagal minėtos direktyvos 73 straipsnyje numatytą bendrąją taisyklę sandorių, kuriuos sudaro valiutų, naudojamų kaip atsiskaitymo priemonė, keitimas į šį „auksą“, apmokestinamąją vertę turi sudaryti visas už jo pardavimą gautas atlygis.
35
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia taip atsakyti į pateiktus klausimus:
–
PVM direktyvos 135 straipsnio 1 dalies e punktas turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje numatytas neapmokestinimas PVM netaikomas sandoriams, kuriuos sudaro realių valiutų, naudojamų kaip atsiskaitymo priemonė, keitimas į virtualios valiutos vienetus, kurie gali būti naudojami tik internetiniame žaidime, o
–
šios direktyvos 30a straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad šie virtualios valiutos vienetai, suteikiantys prieigą prie tam tikrų šio žaidimo funkcijų, nepatenka į sąvoką „kuponas“ ir, konkrečiai, į sąvoką „daugiafunkcis kuponas“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, todėl PVM už šiuos sandorius turi būti renkamas pagal minėtos direktyvos 73 straipsnyje numatytą bendrąją taisyklę.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
36
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos, iš dalies pakeistos 2016 m. birželio 27 d. Direktyva (ES) 2016/1065, 135 straipsnio 1 dalies e punktas
turi būti aiškinamas taip:
šioje nuostatoje numatytas neapmokestinimas pridėtinės vertės mokesčiu netaikomas sandoriams, kuriuos sudaro realių valiutų, naudojamų kaip atsiskaitymo priemonė, keitimas į virtualios valiutos vienetus, kurie gali būti naudojami tik internetiniame žaidime.
2.
Direktyvos 2006/112, iš dalies pakeistos Direktyva 2016/1065, 30a straipsnis
turi būti aiškinamas taip:
virtualios valiutos vienetai, kurie gali būti naudojami tik internetiniame žaidime, suteikiantys prieigą prie tam tikrų šio žaidimo funkcijų, nepatenka į sąvoką „kuponas“ ir, konkrečiai, į sąvoką „daugiafunkcis kuponas“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, todėl pridėtinės vertės mokestis už šiuos sandorius turi būti renkamas pagal minėtos direktyvos 73 straipsnyje numatytą bendrąją taisyklę.
Jürimäe
Lenaerts
Schalin
Gavalec
Csehi
Paskelbta 2026 m. kovo 5 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris
A. Calot Escobar
Kolegijos pirmininkė
K. Jürimäe
(
*1
)	Proceso kalba: lietuvių.