62024CJ0453
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. sausio 22 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Pamatinis sprendimas 2005/214/TVR – Finansinių baudų pripažinimas tarpusavyje – 7 straipsnio 2 dalies g punktas – Nepripažinimo ir nevykdymo pagrindas – Atitinkamo asmens informavimas apie jo teisę pateikti skundą ir pasinaudojimo tokia teise terminą – 7 straipsnio 3 dalis – Pareiga konsultuotis su sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija“
Byla C‑453/24 (Hadenov) (
i
),
dėl Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija) 2024 m. birželio 26 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. birželio 26 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš
BC,
dalyvaujant
Sofiyska gradska prokuratura,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė K. Jürimäe (pranešėja), antrosios kolegijos teisėjo pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai F. Schalin, M. Gavalec ir Z. Csehi,
generalinis advokatas J. Richard de la Tour,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Europos Komisijos, atstovaujamos M. Wasmeier ir I. Zaloguin,
susipažinęs su 2025 m. liepos 3 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2005 m. vasario 24 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2005/214/TVR dėl abipusio [tarpusavio] pripažinimo principo taikymo finansinėms baudoms (OL L 76, 2005, p. 16), iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR (OL L 81, 2009, p. 24 ) (toliau – Pamatinis sprendimas 2005/214), 6 straipsnio ir 7 straipsnio 2 dalies g punkto bei 3 dalies išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Bezirkshauptmannschaft Neusiedl am See (Noizydlio prie Ežero apskrities administracinė institucija, Austrija) (toliau – BHM) inicijuotą bylą, siekdama, kad Bulgarijoje būtų pripažinta ir įvykdyta finansinė bauda, paskirta Bulgarijos piliečiui BC už Austrijoje nesumokėtą greitkelio mokestį.
Teisinis pagrindas
3
Pamatinio sprendimo 2005/214 1, 2, 4 ir 5 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(1)
1999 m. spalio 15–16 d. Tamperėje susirinkusi Europos Vadovų Taryba patvirtino abipusio [tarpusavio] pripažinimo principą, kuris turėtų tapti teisminio bendradarbiavimo civilinėse ir baudžiamosiose bylose [Europos] Sąjungoje pagrindu.
(2)
Abipusio pripažinimo principas turėtų būti taikomas teisminių arba administracinių institucijų skiriamoms finansinėms baudoms, siekiant palengvinti sprendimų dėl tokių baudų vykdymą valstybėje narėje, kuri nėra valstybė, kurioje baudos yra paskirtos.
<...>
(4)
Šis pamatinis sprendimas taip pat turėtų būti taikomas finansinėms baudoms, paskirtoms už kelių eismo taisyklių pažeidimus.
(5)
Šiame pamatiniame sprendime gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, pripažintų Sutarties 6 straipsnyje ir išdėstytų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje <...>.“
4
Šio pamatinio sprendimo 1 straipsnyje „Sąvokų apibrėžimai“ numatyta:
„Šiame pamatiniame sprendime:
a)
„sprendimas“ – tai galutinis sprendimas, kuriuo reikalaujama, kad fizinis arba juridinis asmuo sumokėtų finansinę baudą tais atvejais, kai sprendimą priėmė:
<...>
iii)
sprendimą priėmusios valstybės institucija, išskyrus teismą, už teisės normas pažeidžiančias veikas, už kurias baudžiama pagal sprendimą priėmusios valstybės nacionalinę teisę, jeigu konkrečiam asmeniui buvo sudaryta galimybė išnagrinėti jo bylą teisme, turinčiame jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose;
<...>
<...>“
5
Šio pamatinio sprendimo 4 straipsnyje „Sprendimų perdavimas ir kreipimasis į centrinę instituciją“ nustatyta:
„1.   Sprendimą kartu su šiame straipsnyje numatytu liudijimu galima perduoti valstybės narės, kurioje fizinis arba juridinis asmuo, dėl kurio buvo priimtas sprendimas, turi turto arba pajamų, kurioje fizinis asmuo įprastai gyvena arba kurioje yra juridinio asmens registruota buveinė, kompetentingoms institucijoms.
2.   Liudijimą, kurio standartinis blankas pateikiamas priede, pasirašo ir jo turinio tikslumą patvirtina sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija.
<...>“
6
Pamatinio sprendimo 2005/214 6 straipsnyje „Sprendimų pripažinimas ir vykdymas“ nurodyta:
„Sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos, nereikalaudamos jokių papildomų formalumų, pripažįsta joms pagal 4 straipsnį perduotus sprendimus ir nedelsdamos imasi būtinų priemonių, kad jie būtų vykdomi, išskyrus atvejus, kai kompetentinga institucija nusprendžia taikyti 7 straipsnyje numatytą pagrindą nepripažinti ar nevykdyti sprendimo.“
7
Šio pamatinio sprendimo 7 straipsnyje „Pagrindas nepripažinti ir nevykdyti sprendimo“ numatyta:
„1.   Sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos gali atsisakyti pripažinti ir vykdyti sprendimą, jeigu 4 straipsnyje numatytas liudijimas nebuvo pateiktas, yra neišsamus ar akivaizdžiai neatitinka sprendimo.
2.   Sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija taip pat gali atsisakyti pripažinti ir vykdyti sprendimą, jeigu yra nustatyta, kad:
<...>
g)
pagal 4 straipsnyje numatytą liudijimą atitinkamas asmuo rašytinės procedūros atveju pagal sprendimą priėmusios valstybės teisę nebuvo asmeniškai ar per atstovą, kompetentingą pagal nacionalinę teisę, informuotas apie savo teisę ginčyti bylą [pateikti skundą] ir pasinaudojimo tokia teisių gynimo priemone terminus;
<...>
3.   1 dalyje ir 2 dalies c, g, i ir j punktuose nurodytais atvejais, prieš nuspręsdama visiškai ar iš dalies nepripažinti ir nevykdyti sprendimo, vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija bet kuriuo tinkamu būdu konsultuojasi su sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija ir atitinkamais atvejais prašo jos nedelsiant pateikti visą būtiną informaciją.“
8
Minėto pamatinio sprendimo 9 straipsnio „Vykdymą reglamentuojanti teisė“ 1 dalyje nustatyta:
„Nepažeidžiant šio straipsnio 3 dalies ir 10 straipsnio, sprendimo vykdymą reglamentuoja sprendimą vykdančiosios valstybės teisė tokiu pačiu būdu kaip ir sprendimą vykdančiosios valstybės paskirtą finansinę baudą. Tik sprendimą vykdančiosios valstybės institucijos yra įgaliotos nuspręsti dėl vykdymo tvarkos ir nustatyti visas su ja susijusias priemones, įskaitant vykdymo nutraukimo pagrindus.“
9
To paties pamatinio sprendimo 12 straipsnyje „Vykdymo nutraukimas“ nurodyta:
„1.   Sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija nedelsdama informuoja sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentingą instituciją apie bet kokį sprendimą ar priemonę, dėl kurios sprendimas tampa nevykdytinu ar atsiimamas iš sprendimą vykdančiosios valstybės dėl bet kurios kitos priežasties.
2.   Sprendimą vykdančioji valstybė nutraukia sprendimo vykdymą, kai tik apie tokį sprendimą ar priemonę ją informuoja sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija.“
10
Pamatinio sprendimo 2005/214 20 straipsnio „Įgyvendinimas“ 3 dalyje numatyta:
„Kai dėl 4 straipsnyje nurodyto liudijimo kyla klausimas, kad galėjo būti pažeistos Sutarties 6 straipsnyje įtvirtintos pagrindinės teisės ar pagrindiniai teisės principai, kiekviena valstybė narė gali prieštarauti sprendimų pripažinimui ir vykdymui. Taikoma 7 straipsnio 3 dalyje nurodyta procedūra.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
11
2023 m. lapkričio 24 d. sprendimu BHM skyrė Bulgarijos piliečiui BC 350 EUR finansinę baudą už kelių 2002 m. liepos 16 d.Bundesstraβen
Mautgesetz 2002 (Federalinių kelių rinkliavų įstatymas) (BGBl. I, 155/2021) nuostatų pažeidimą.
12
BHM kreipėsi į Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija), kaip instituciją, atsakingą už vykdymą pagal Pamatinį sprendimą 2005/214, su prašymu pripažinti ir vykdyti 2023 m. lapkričio 24 d. sprendimą.
13
Iš liudijimo, priimto pagal Pamatinio sprendimo 2005/214 4 straipsnį ir pridėto prie 2023 m. lapkričio 24 d. sprendimo, matyti, kad byla buvo išnagrinėta taikant rašytinę procedūrą ir kad pagal Austrijos teisę 2023 m. gruodžio 28 d. BC asmeniškai arba per kompetentingą atstovą buvo informuotas apie jo teisę pateikti skundą ir pasinaudojimo ja terminą. Liudijime nurodyta, kad per nustatytą terminą BC nepateikė skundo ir kad 2023 m. lapkričio 24 d. sprendimas įsigaliojo 2024 m. sausio 12 d.
14
Vis dėlto liudijime paminėta „be įteikimo patvirtinimo“, o tai verčia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą kelti klausimą, ar tas sprendimas iš tiesų buvo įteiktas BC.
15
Be to, tas teismas pažymi, kad byloje nėra jokių duomenų, leidžiančių nustatyti, kad toks įteikimas buvo. Vykstant minėto sprendimo pripažinimo ir vykdymo procedūrai, jis šiuo klausimu konstatuoja, kad BC negyvena adresu, kuriuo tas sprendimas buvo išsiųstas, taip pat nebuvo nustatyta, kad jis gyvena antruoju savivaldybės institucijoms deklaruotu adresu, ir jis nebendrauja su jam paskirtu advokatu.
16
Iš to prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro išvadą, kad BC nei asmeniškai, nei per įgaliotą atstovą nebuvo informuotas apie 2023 m. lapkričio 24 d. sprendimą ir apie savo teisę jį apskųsti. Šiomis aplinkybėmis jis mano galintis atsisakyti pripažinti ir vykdyti tą sprendimą remiantis Pamatinio sprendimo 2005/214 7 straipsnio 2 dalies g punktu.
17
Be to, tas teismas mano, kad tokios informacijos nebuvimas taip pat reiškia, jog nebuvo laikytasi Pamatinio sprendimo 2005/214 20 straipsnio 3 dalies.
18
Vis dėlto, kadangi šis atsisakymo pagrindas yra neprivalomojo pobūdžio, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano praktiškai susiduriantis su alternatyva. Jis galėtų arba atsisakyti pripažinti ir vykdyti 2023 m. lapkričio 24 d. sprendimą, rizikuodamas pakenkti teismų bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose mechanizmui ir skatinti nebaudžiamumą, arba pripažinti ir vykdyti šį sprendimą, pažeisdamas iš Sąjungos teisės kylančias BC teises.
19
Esant tokioms aplinkybėms, tas teismas svarsto trečiąjį variantą – bendradarbiauti su sprendimą priėmusia institucija, siekiant patikrinti, ar, atsižvelgiant į tai, kad 2023 m. lapkričio 24 d. sprendimas nebuvo tinkamai įteiktas, BC vis dar turi teisę jį apskųsti. Jeigu atsakymas būtų teigiamas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pasinaudodamas Bulgarijos teisės siūlomomis priemonėmis, ketina pats įteikti 2023 m. lapkričio 24 d. sprendimą BC ir informuoti jį apie apskundimo terminą.
20
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar galima taip aiškinti Pamatinį sprendimą 2005/214.
21
Tokiomis aplinkybėmis Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„Ar Pamatinio sprendimo 2005/214 6 straipsnyje įtvirtinta pareiga pripažinti sprendimus, pamatinio sprendimo 7 straipsnio 3 dalyje numatyta galimybė konsultuotis ir nebaudžiamumo vengimo principas gali būti aiškinami taip, kad vykdančiajai institucijai nustačius, jog egzistuoja neprivalomojo atsisakymo pagrindas pagal pamatinio sprendimo 7 straipsnio 2 dalies g punktą, ji turi teisę:
1)
pagal pamatinio sprendimo 7 straipsnio 3 dalį konsultuotis su sprendimą priėmusia institucija, kad nustatytų, ar [suinteresuotasis] asmuo dar turi realią galimybę apskųsti sprendimą skirti finansinę baudą;
2)
jeigu taip, įteikti [suinteresuotajam] asmeniui sprendimą skirti finansinę baudą ir informuoti jį apie jo teisę pateikti skundą;
3)
sulaukti sprendimo dėl galimo skundo ir atsižvelgti į jį priimant sprendimą dėl bylos esmės?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl priimtinumo
22
Komisija tvirtina, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinas, nes pirmasis klausimas yra hipotetinis, ir teigia, kad jį reikia performuluoti, kad būtų galima atsakyti į antrąjį ir trečiąjį klausimus.
23
Komisija mano, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas jau konstatavo, kad egzistuoja Pamatinio sprendimo 2005/214 7 straipsnio 2 dalies g punkte numatytas neprivalomojo nevykdymo pagrindas, prieš tai privalomai nepasikonsultavęs su sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija, kaip numatyta šio pamatinio sprendimo 7 straipsnio 3 dalyje.
24
Šiuo klausimu reikia priminti, kad SESV 267 straipsnyje numatytas procesas yra Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų bendradarbiavimo priemonė, suteikianti Teisingumo Teismui galimybę pateikti nacionaliniams teismams Sąjungos teisės išaiškinimą, būtiną priimti sprendimams pastarųjų teismų nagrinėjamose bylose. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateikiamas ne dėl to, kad būtų suformuluotos patariamosios nuomonės bendro pobūdžio arba hipotetiniais klausimais, o dėl būtinybės veiksmingai išspręsti ginčą (žr. 1965 m. gruodžio 1 d. Sprendimą Schwarze, 16/65, EU:C:1965:117, p. 1094; 1990 m. spalio 18 d. Sprendimo Dzodzi, C‑297/88 ir C‑197/89, EU:C:1990:360, 33 punktą ir 2020 m. kovo 26 d. Sprendimo Miasto Łowicz ir Prokurator Generalny, C‑558/18 ir C‑563/18, EU:C:2020:234, 44 punktą).
25
Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad jį pateikęs teismas savo pirmuoju klausimu siekia išsiaiškinti Pamatinio sprendimo 2005/214 7 straipsnio 3 dalyje numatytos pareigos konsultuotis su sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija tikslą ir apimtį, kad po šių konsultacijų galėtų priimti sprendimą dėl šio pamatinio sprendimo 7 straipsnio 2 dalies g punkte nurodyto nepripažinimo ir nevykdymo pagrindo galimo taikymo.
26
Iš to matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dar nenusprendė dėl šio neprivalomojo nevykdymo pagrindo taikymo ir prieš užimdamas poziciją ketina privalomai pasikonsultuoti su sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija. Darytina išvada, kad pirmasis klausimas nėra hipotetinis.
27
Taigi prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas.
Dėl pirmojo klausimo
28
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Pamatinio sprendimo 2005/214 6 straipsnis, taip pat 7 straipsnio 2 dalies g punktas ir 3 dalis turi būti aiškinami taip, kad vykdydama pareigą konsultuotis prieš priimant sprendimą nepripažinti ir nevykdyti sprendimo, kuriuo paskirta finansinė bauda, sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija, kilus abejonių dėl suinteresuotajam asmeniui suteiktos informacijos apie teisę apskųsti sprendimą, kuriuo jam skirta ši bauda, ir apie terminą tai padaryti veiksmingumo, turi su išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija patikrinti, ar toks skundas dar gali būti pateiktas.
29
Pirmiausia reikia priminti, kad, kaip matyti visų pirma iš Pamatinio sprendimo 2005/214 1 ir 6 straipsnių, taip pat iš jo 1 ir 2 konstatuojamųjų dalių, juo siekiama įdiegti veiksmingą sprendimų, kuriais galutinai skiriama finansinė bauda fiziniam ar juridiniam asmeniui už vieną iš jo 5 straipsnyje išvardytų nusikalstamų veikų, tarpvalstybinio pripažinimo ir vykdymo sistemą (2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Baláž, C‑60/12, EU:C:2013:733, 27 punktas).
30
Tarpusavio pripažinimo principas, kuriuo pagrįsta Pamatinio sprendimo 2005/214 bendra struktūra, kaip matyti iš jo 6 straipsnio, reiškia, kad valstybės narės iš principo privalo pripažinti pagal pamatinio sprendimo 4 straipsnį perduotą sprendimą skirti finansinę baudą be jokių kitų formalumų ir nedelsdamos imtis visų jam įvykdyti būtinų priemonių, o atsisakymo pripažinti ir vykdyti tokį sprendimą pagrindai turi būti aiškinami siaurai (šiuo klausimu žr. 2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Baláž, C‑60/12, EU:C:2013:733, 29 punktą ir 2021 m. spalio 6 d. Sprendimo LU (Baudų už kelių eismo taisyklių pažeidimus išieškojimas), C‑136/20, EU:C:2021:804, 38 punktą).
31
Pamatinio sprendimo 2005/214 7 straipsnio 1 ir 2 dalyse išvardyti sprendimų, kuriems taikomas šis pamatinis sprendimas, nepripažinimo ir nevykdymo pagrindai.
32
Konkrečiai kalbant, minėto pamatinio sprendimo 7 straipsnio 2 dalies g punkte numatyta, kad sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gali atsisakyti pripažinti ir vykdyti sprendimą, kuriuo skiriama finansinė bauda, jeigu nustatoma, kad pagal to paties pamatinio sprendimo 4 straipsnyje numatytą liudijimą suinteresuotasis asmuo rašytinės procedūros atveju pagal sprendimą priėmusios valstybės teisę nebuvo asmeniškai ar per atstovą, kompetentingą pagal nacionalinę teisę, informuotas apie savo teisę apskųsti sprendimą, kuriuo jam paskirta finansinė bauda, ir apie pasinaudojimo ja terminą.
33
Darydamas nuorodą į valstybių narių teisę Sąjungos teisės aktų leidėjas paliko joms galimybę spręsti, kaip suinteresuotąjį asmenį informuoti apie jo teisę apskųsti sprendimą, kuriuo jam paskirta finansinė bauda, pasinaudojimo ja terminą ir dieną, nuo kurios terminas pradedamas skaičiuoti, su sąlyga, kad sprendimas įteikiamas tinkamai, taip pat užtikrinama teisė į veiksmingą teisminę gynybą ir galimybė pasinaudoti teise į gynybą (šiuo klausimu žr. 2019 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Centraal Justitieel Incassobureau (Finansinių baudų pripažinimas ir vykdymas), C‑671/18, EU:C:2019:1054, 35 punktą).
34
Be to, reikia pažymėti, kad pagal Pamatinio sprendimo 2005/214 3 straipsnį šis pamatinis sprendimas nekeičia įsipareigojimo gerbti ESS 6 straipsnyje įtvirtintas pagrindines teises ir pagrindinius teisės principus; dėl šios priežasties šio pamatinio sprendimo 20 straipsnio 3 dalyje taip pat numatyta, kad sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gali atsisakyti pripažinti ir vykdyti sprendimą skirti finansinę baudą, jeigu pažeidžiamos ESS 6 straipsnyje įtvirtintos pagrindinės teisės ar pagrindiniai teisės principai (2019 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Centraal Justitieel Incassobureau (Finansinių baudų pripažinimas ir vykdymas), C‑671/18, EU:C:2019:1054, 37 punktas).
35
Sąjungos teisėje teisės subjektams numatytų teisių veiksmingos teisminės gynybos principas, į kurį daroma nuoroda ESS 19 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje, yra iš valstybėms narėms bendrų konstitucinių tradicijų kylantis bendrasis Sąjungos teisės principas, kuris buvo įtvirtintas 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 ir 13 straipsniuose ir šiuo metu yra patvirtintas Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje (2018 m. vasario 27 d. Sprendimo Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117, 35 punktas ir 2019 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Centraal Justitieel Incassobureau (Finansinių baudų pripažinimas ir vykdymas), C‑671/18, EU:C:2019:1054, 38 punktas).
36
Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog tam, kad būtų paisoma teisės į veiksmingą teisminę gynybą, reikia, kad suinteresuotasis asmuo sprendimą skirti finansinę baudą gautų realiai ir faktiškai, t. y. kad apie jį jam būtų pranešta tokiomis sąlygomis, kurios leistų tiksliai žinoti motyvus, kuriais jis grindžiamas, tokio sprendimo apskundimo būdus pagal Pamatinio sprendimo 2005/214 1 straipsnio a punkto iii papunktį ir jais pasinaudoti nustatytą terminą, kad jis galėtų veiksmingai ginti savo teises ir susipažinęs su visomis bylos aplinkybėmis nuspręsti, ar tikslinga ginčyti tokį sprendimą teisme (šiuo klausimu žr. 2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, C‑338/20, EU:C:2021:805, 34 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
37
Todėl sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija, prieš pripažindama ir vykdydama sprendimą skirti finansinę baudą, turi patikrinti, ar sprendimas buvo gautas realiai ir faktiškai, kaip aprašyta pirmesniame punkte.
38
Pagal tarpusavio pripažinimo principą, kuriuo, kaip priminta šio sprendimo 30 punkte, grindžiama Pamatinio sprendimo 2005/214 bendra struktūra, šis patikrinimas remiasi Pamatinio sprendimo 2005/214 4 straipsnyje nurodytame liudijime pateikta informacija.
39
Vis dėlto, kaip savo išvados 50 ir 52 punktuose iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, kai šiame liudijime yra prieštaringų duomenų, galinčių sukelti abejonių dėl pranešimo apie sprendimą, kurį prašoma pripažinti ir vykdyti, sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija, prieš taikydama šio pamatinio sprendimo 7 straipsnio 2 dalies g punkte numatytą nepripažinimo ir nevykdymo pagrindą, pagal minėto pamatinio sprendimo 7 straipsnio 3 dalį turi konsultuotis su sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija. Per šį konsultavimąsi pirmoji iš šių institucijų turi siekti gauti informacijos, kuri leistų išsklaidyti netikrumą dėl to, ar suinteresuotasis asmuo pagal sprendimą priėmusios valstybės nacionalinę teisę iš tikrųjų buvo informuotas apie savo teisę pateikti skundą ir apie pasinaudojimo ja terminą.
40
Be to, kaip savo išvados 56 punkte iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, pagal sprendimą priėmusios valstybės teisės aktus terminas skundui pateikti gali būti pradedamas skaičiuoti tik nuo tos dienos, kurią suinteresuotajam asmeniui buvo faktiškai pranešta apie sprendimą skirti finansinę baudą ir kurią jis buvo informuotas apie savo teisę pateikti skundą bei pasinaudojimo ja terminą. Tokiu atveju suinteresuotojo asmens neinformavimas gali sukelti klausimų dėl sprendimo galutinio pobūdžio.
41
Tokio sprendimo pripažinimas ir vykdymas sprendimą vykdančiojoje valstybėje priklauso nuo to, ar jis yra galutinis. Kalbant apie Pamatinį sprendimą 2005/214, jo 1 straipsnio a punkte „sprendimas“ apibrėžiamas kaip „galutinis sprendimas, kuriuo reikalaujama, kad fizinis ar juridinis asmuo sumokėtų finansinę baudą“. Tai, kad šioje nuostatoje daroma nuoroda į atitinkamo sprendimo „galutinį“ pobūdį, pabrėžia ypatingą atitinkamo sprendimo neskundžiamumo svarbą (pagal analogiją žr. 2017 m. sausio 25 d. Sprendimo van Vemde, C‑582/15, EU:C:2017:37, 27 punktą). Šios aplinkybės patvirtina šio sprendimo 39 punkte pateiktą konsultavimosi pareigos aiškinimą.
42
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Pamatinio sprendimo 2005/214 6 straipsnis, taip pat 7 straipsnio 2 dalies g punktas ir 3 dalis turi būti aiškinami taip, kad vykdydama pareigą konsultuotis prieš priimant sprendimą nepripažinti ir nevykdyti sprendimo, kuriuo paskirta finansinė bauda, sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija, kilus abejonių dėl suinteresuotajam asmeniui suteiktos informacijos apie teisę apskųsti sprendimą, kuriuo jam skirta ši sankcija, ir apie terminą tai padaryti veiksmingumo, turi su išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija patikrinti, ar toks skundas dar gali būti pateiktas.
Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
43
Antruoju ir trečiuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Pamatinio sprendimo 2005/214 6 straipsnis, taip pat 7 straipsnio 2 dalies g punktas ir 3 dalis turi būti aiškinami taip, kad tuo atveju, kai pasikonsultavus su sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija paaiškėja, kad suinteresuotasis asmuo nebuvo informuotas nei apie teisę apskųsti sprendimą, kuriuo jam paskirta finansinė bauda, nei apie terminą tai padaryti, ir toks skundas dar gali būti pateiktas, sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gali, viena vertus, perduoti šią informaciją suinteresuotajam asmeniui ir, kita vertus, sustabdyti joje pradėtą pripažinimo ir vykdymo procedūrą iki tol, kol bus išnagrinėtas skundas arba pasibaigs jam pateikti nustatytas terminas.
44
Pirma, dėl informacijos perdavimo suinteresuotajam asmeniui reikia konstatuoti, kad jokioje Pamatinio sprendimo 2005/214 nuostatoje nenurodyta institucija, kompetentinga šiam perdavimui užtikrinti. Vis dėlto iš šio pamatinio sprendimo 7 straipsnio 2 dalies g punkto matyti, kad suinteresuotasis asmuo būtent pagal sprendimą priėmusios valstybės teisės aktus turi būti informuotas apie savo teisę pateikti skundą ir apie tai padaryti nustatytą terminą.
45
Kita vertus, reikia pažymėti, kad Pamatinio sprendimo 2005/214 6 straipsnyje nurodyta, jog sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos pripažįsta pagal to paties pamatinio sprendimo 4 straipsnį perduotą sprendimą ir nedelsdamos imasi visų būtinų priemonių jam įvykdyti. Minėto pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad pripažinimo ir vykdymo procedūrą sprendimą vykdančiosios valstybės teisė reglamentuoja tokiu pačiu būdu kaip ir tos valstybės paskirtą finansinę baudą, o tos pačios valstybės institucijos yra vienintelės kompetentingos spręsti dėl vykdymo tvarkos ir nustatyti visas su tuo susijusias priemones, įskaitant vykdymo nutraukimo pagrindus.
46
Iš šių nuostatų matyti, kad, kaip savo išvados 69 punkte iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, reikia atskirti finansinės baudos skyrimo etapą nuo šios baudos pripažinimo ir vykdymo etapo. Pirmuoju iš šių etapų kompetenciją turi sprendimą priėmusios valstybės institucijos, o antruoju – sprendimą vykdančiosios valstybės institucijos.
47
Kadangi pranešimas suinteresuotajam asmeniui apie sprendimą skirti finansinę baudą ir jo informavimas apie jo teisę pateikti skundą bei apie pasinaudojimo ja terminą susiję su finansinės baudos skyrimo etapu, tai atlikti turi sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija. Darytina išvada, kad pagal Pamatinį sprendimą 2005/214 sprendimą vykdančiosios valstybės institucija neturi jokios kompetencijos informuoti suinteresuotąjį asmenį apie teisę pateikti skundą ir apie pasinaudojimo ja terminą.
48
Antra, dėl galimybės sustabdyti sprendimo, kuriuo paskirta finansinė bauda, pripažinimo ir vykdymo procedūrą pažymėtina, kad Pamatiniu sprendimu 2005/214 sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentingai institucijai tokios galimybės nesuteikiama.
49
Vis dėlto, kaip matyti iš atsakymo į pirmąjį prejudicinį klausimą, jeigu per konsultacijas pagal šio pamatinio sprendimo 7 straipsnio 3 dalį paaiškėja, kad suinteresuotasis asmuo dar gali apskųsti sprendimą, kuriuo jam paskirta finansinė bauda, pripažinimo ir vykdymo procedūra negali būti tęsiama, nes nėra galutinio sprendimo, kaip tai suprantama pagal minėto pamatinio sprendimo 1 straipsnio a punktą.
50
Tokiu atveju nauja pripažinimo ir vykdymo procedūra gali būti pradėta tik tada, kai sprendimas, kuriuo paskirta finansinė bauda, taps galutinis. Taigi sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija, siekdama, kad sprendimas būtų įvykdytas vienoje iš valstybių narių, turės pateikti naują liudijimą pagal Pamatinio sprendimo 2005/214 4 straipsnį po to, kai suinteresuotasis asmuo bus pateikęs skundą ir jis bus išnagrinėtas arba jo pateikimo terminas bus pasibaigęs.
51
Tokį aiškinimą patvirtina šio pamatinio sprendimo 12 straipsnio 1 dalis, pagal kurią sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija nedelsdama informuoja sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentingą instituciją apie bet kokį sprendimą ar priemonę, dėl kurios sprendimas tampa nevykdytinas ar atsiimamas iš sprendimą vykdančiosios valstybės dėl bet kurios kitos priežasties. Pagal šio straipsnio 2 dalį, surašytą tiesioginės nuosakos esamuoju laiku, sprendimą vykdančioji valstybė neturi kito pasirinkimo, tik nutraukti sprendimo vykdymą, kai tik apie tokį sprendimą ar priemonę jai praneša sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija.
52
Darytina išvada, kad sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija negali sustabdyti sprendimo, kuriuo paskirta finansinė bauda, pripažinimo ir vykdymo procedūros iki tol, kol bus išnagrinėtas suinteresuotojo asmens skundas dėl to sprendimo arba pasibaigs nustatytas skundo pateikimo terminas.
53
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį ir trečiąjį klausimus reikia atsakyti: Pamatinio sprendimo 2005/214 6 straipsnis, taip pat 7 straipsnio 2 dalies g punktas ir 3 dalis turi būti aiškinami taip, kad tuo atveju, kai pasikonsultavus su sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija paaiškėja, kad suinteresuotasis asmuo nebuvo informuotas nei apie teisę apskųsti sprendimą, kuriuo jam paskirta finansinė bauda, nei apie terminą tai padaryti, ir toks skundas dar gali būti pateiktas, sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija pati negali nei perduoti šios informacijos suinteresuotajam asmeniui, nei sustabdyti joje pradėtos pripažinimo ir vykdymo procedūros iki tol, kol bus išnagrinėtas skundas arba pasibaigs jam pateikti nustatytas terminas. Tačiau ši institucija privalo užbaigti šią procedūrą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
54
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
2005 m. vasario 24 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2005/214/TVR dėl abipusio [tarpusavio] pripažinimo principo taikymo finansinėms baudoms, iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR, 6 straipsnis, taip pat 7 straipsnio 2 dalies g punktas ir 3 dalis
turi būti aiškinami taip:
vykdydama pareigą konsultuotis prieš priimant sprendimą nepripažinti ir nevykdyti sprendimo, kuriuo paskirta finansinė bauda, sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija, kilus abejonių dėl suinteresuotajam asmeniui suteiktos informacijos apie teisę apskųsti sprendimą, kuriuo jam skirta ši sankcija, ir apie terminą tai padaryti veiksmingumo, turi su išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija patikrinti, ar toks skundas dar gali būti pateiktas.
2.
Pamatinio sprendimo 2005/214, iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299, 6 straipsnis, taip pat 7 straipsnio 2 dalies g punktas ir 3 dalis
turi būti aiškinami taip:
tuo atveju, kai pasikonsultavus su sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija paaiškėja, kad suinteresuotasis asmuo nebuvo informuotas nei apie teisę apskųsti sprendimą, kuriuo jam paskirta finansinė bauda, nei apie terminą tai padaryti, ir toks skundas dar gali būti pateiktas, sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija pati negali nei perduoti šios informacijos suinteresuotajam asmeniui, nei sustabdyti joje pradėtos pripažinimo ir vykdymo procedūros iki tol, kol bus išnagrinėtas skundas arba pasibaigs jam pateikti nustatytas terminas. Tačiau ši institucija privalo užbaigti šią procedūrą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: bulgarų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.