62020CJ0132_RES
Mål C‑132/20
DM_ENochBN
mot
Getin Noble Bank S.A
(begäran om förhandsavgörande från Sąd Najwyższy)
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 29 mars 2022
”Begäran om förhandsavgörande – Upptagande till prövning – Artikel 267 FEUF – Begreppet ’domstol’ – Artikel 19.1 FEU – Artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna – Rättsstaten – Effektivt domstolsskydd – Principen om domares oavhängighet – Domstol som har inrättats enligt lag – Rättskipande instans innefattande en ledamot som utnämnts till sin första domartjänst av ett politiskt organ inom den verkställande makten i en icke demokratisk regim – Krajowa Rada Sądownictwas (Nationella domstolsrådet, Polen) funktionssätt – Den lag som legat till grund för Nationella domstolsrådets sammansättning har förklarats grundlagsstridig – Huruvida en sådan instans kan anses utgöra en oavhängig och opartisk domstol i den mening som avses i unionsrätten”
Begäran om förhandsavgörande – Upptagande till prövning – Villkor – Begäran från domstol i en medlemsstat i den mening som avses i artikel 267 FEUF – Presumtion för att begäran kan tas upp till prövning oberoende av den konkreta sammansättningen av en sådan domstol – Gränser
Artikel 19.1 andra stycket FEU; 267 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 47)
(se punkterna 69, 72, 74 och 75)
Begäran om förhandsavgörande – Domstolens behörighet – Gränser – Tolkning av unionsrätten inom ramen för en tvist där det är nödvändigt att först avgöra en fråga avseende omständigheter som härrör sig till tiden före den berörda medlemsstatens anslutning till Europeiska unionen – Fråga avseende en situation som fortsatt ger upphov till verkningar även efter anslutningen – Omfattas
(Artikel 267 FEUF)
(se punkterna 86 och 87)
Medlemsstater – Skyldigheter – Införande av de rättsmedel som krävs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – Räckvidd
(Artikel 19.1 andra stycket FEU; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 47 och 51.1)
(se punkterna 89–91 och 93)
Unionsrätt – Principer – Rätt till ett effektivt domstolsskydd – Rätt till en oavhängig och opartisk domstol som inrättats enligt lag – Räckvidd
(Artikel 2 FEU)
(se punkterna 94–96, 118, 119, 121 och 122)
Medlemsstater – Skyldigheter – Införande av de rättsmedel som krävs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – Tvist avseende användningen av oskäliga villkor i ett avtal som ingåtts mellan en näringsidkare och en konsument – Nationell domstol där ett mål om överklagande är anhängigt ska kontrollera huruvida den dömande sammansättning som prövat tvisten har inrättats i vederbörlig ordning – Domare som utnämnts till sina tjänster av organ tillhörande en icke demokratisk regim som styrt den berörda medlemsstaten före dess anslutning till Europeiska unionen, och som har behållit sina tjänster sedan denna regim fallit – Huruvida omständigheter som hänför sig till tiden före denna anslutning påverkar dessa domares oavhängighet och opartiskhet – Föreligger inte – Villkor
(Artiklarna 2, 19.1 andra stycket och 49 FEU; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 47; rådets direktiv 93/13, artikel 7.1 och 7.2)
(se punkterna 67, 100–108 och domslutet punkt 1)
Medlemsstater – Skyldigheter – Införande av de rättsmedel som krävs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – Tvist avseende användningen av oskäliga villkor i ett avtal som ingåtts mellan en näringsidkare och en konsument – Nationell domstol där ett mål om överklagande är anhängigt ska kontrollera huruvida den dömande sammansättning som prövat tvisten har inrättats i vederbörlig ordning – Domare som utnämnts till sina tjänster sedan de valts ut av ett nationellt organ vars sammansättning grundats på bestämmelser som sedermera befunnits vara grundlagsstridiga, eller av ett organ vars sammansättning inrättats i vederbörlig ordning men vars förfaranden saknat insyn – Dylika omständigheter påverkar inte dessa domares oavhängighet och opartiskhet – Villkor
(Artikel 19.1 andra stycket FEU; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 47; rådets direktiv 93/13, artikel 7.1 och 7.2)
(se punkterna 113, 114, 123–132 och domslutet punkt 2)
Resumé
År 2017 väckte ett flertal konsumenter talan vid behörig regional domstol i Polen, angående ett avtalsvillkor som dessa konsumenter påstod var oskäligt och som förekom i de låneavtal de ingått med banken Getin Noble Bank. Då deras talan inte vunnit bifall i sin helhet i vare sig första eller andra instans, överklagade de till Sąd Najwyższy (Högsta domstolen, Polen), som också är den hänskjutande domstolen.
För att avgöra huruvida överklagandet kan tas upp till prövning är denna domstol enligt nationell rätt skyldig att kontrollera huruvida den dömande sammansättning som meddelat den överklagade domen inrättats i vederbörlig ordning. I detta sammanhang söker den hänskjutande domstolen, bestående av en ensamdomare, klarhet i huruvida domstolen i andra instans var sammansatt på ett sätt som är förenligt med unionsrätten. Den hänskjutande domstolen anser att omständigheterna kring utnämningen av de tre domare som avgjorde målet i andra instans ger upphov till tvivel beträffande deras oavhängighet och opartiskhet.
Härvidlag har den hänskjutande domstolen hänvisat till det förhållandet att en av domarna (FO) utnämndes till sin första domartjänst med stöd av ett beslut som antagits av ett organ tillhörande den icke demokratiska regim som styrde i Polen innan detta land anslöt sig till Europeiska unionen, och att han behållit sin tjänst sedan denna regim fallit utan att på nytt ha avlagt domared och genom att tillgodoräkna sig arbetslivserfarenhet som han förvärvat under nämnda regims tid vid makten. (
1
) De berörda domarna utnämndes dessutom till sina tjänster vid appellationsdomstolen på förslag av Krajowa Rada Sądownictwa (Nationella domstolsrådet, Polen, nedan kallat KRS). Den ena utnämndes till sin tjänst 1998, när KRS resolutioner varken motiverades eller kunde bli föremål för domstolsprövning, och de två andra utnämndes till sina tjänster 2012 respektive 2015, när KRS – enligt Trybunał Konstytucyjny (Författningsdomstolen, Polen) – inte fungerade på ett transparent sätt och dess sammansättning var grundlagsstridig.
I sin dom slår EU-domstolen (stora avdelningen) fast att principen om ett effektivt domstolsskydd för de rättigheter som enskilda rättssubjekt har enligt unionsrätten (
2
) ska tolkas så, att de brister som den hänskjutande domstolen gjort gällande gentemot de berörda domarna i appellationsdomstolen inte i sig kan anses ge upphov till rimliga och allvarliga tvivel hos enskilda rättssubjekt om oavhängigheten och opartiskheten hos dessa domare, och de kan således inte påverka det förhållandet att en dömande sammansättning där dessa domare ingår anses utgöra en oavhängig och opartisk domstol som inrättats enligt lag.
Domstolens bedömning
EU-domstolen avslår inledningsvis den invändning om rättegångshinder som framställts, avseende att den ensamdomare som utgör den sammansättning av Polens Högsta domstol som ska avgöra huruvida överklagandet kan tas upp till prövning inte är behörig att inhämta ett förhandsavgörande från EU-domstolen, av det skälet att utnämningen av denna domare också är behäftad med sådana brister som kan ifrågasätta domarens oavhängighet och opartiskhet. När en begäran om förhandsavgörande härrör från en nationell domstol ska det nämligen presumeras att den uppfyller de krav som EU-domstolen har uppställt för att den ska anses utgöra en ”domstol” i den mening som avse i artikel 267 FEUF. Denna presumtion kan emellertid brytas om ett lagakraftvunnet domstolsavgörande meddelat av en nationell eller internationell domstol ger fog för slutsatsen att den dömande sammansättning som utgör den hänskjutande domstolen inte är en oavhängig, opartisk domstol som har inrättats enligt lag. EU-domstolen förfogar dock inte över några uppgifter som kan bryta denna presumtion och förevarande begäran om förhandsavgörande kan således tas upp till prövning.
Domstolen prövar därefter tolkningsfrågornas två delar.
Genom tolkningsfrågornas första del söker den hänskjutande domstolen klarhet i huruvida artikel 19.1 andra stycket FEU och artikel 47 i stadgan utgör hinder mot att en dömande sammansättning av en nationell domstol, vilken innefattar en domare som – i likhet med FO – har inlett sin karriär under en kommunistregim och har behållit sin tjänst sedan denna regim fallit, anses utgöra en oavhängig och opartisk domstol.
Domstolen fastställer inledningsvis att den är behörig att pröva denna fråga, (
3
) och noterar att det visserligen är medlemsstaterna som har befogenhet att organisera domstolsväsendet i respektive stat, men de är likväl skyldiga att därvid iaktta de skyldigheter som åligger dem enligt unionsrätten, inklusive skyldigheten att säkerställa iakttagandet av principen om ett effektivt domstolsskydd.
Vad gäller frågan huruvida oavhängigheten och opartiskheten hos sådana domare som FO kan påverkas av de omständigheter avseende tiden före anslutningen som den hänskjutande domstolen har åberopat, erinrar EU-domstolen om att när Polen anslöt sig till unionen ansågs dess domstolsväsende i princip uppfylla de krav som ställs i unionsrätten. Den hänskjutande domstolen har inte heller lämnat någon konkret förklaring som visar på vilket sätt villkoren kring utnämningen av FO till hans första domartjänst skulle kunna göra det möjligt att utöva otillbörlig påverkan på honom idag. De omständigheter som utmärkte hans första utnämning kan inte som sådana anses ge upphov till rimliga och allvarliga tvivel hos enskilda rättssubjekt om hans oavhängighet och opartiskhet vid hans senare utövande av rättsliga funktioner.
Genom tolkningsfrågornas andra del söker den hänskjutande domstolen klarhet i huruvida artikel 19.1 andra stycket FEU, artikel 47 i stadgan, samt artikel 7.1 och 7.2 i direktiv 93/13 utgör hinder mot att en dömande sammansättning av en domstol i en medlemsstat – vilken innefattar en domare som för första gången har utnämnts till en domartjänst eller senare har utnämnts till en sådan tjänst vid en högre instans till följd av att vederbörande antingen har valts ut som kandidat till denna tjänst av ett organ som inrättats med stöd av lagbestämmelser som sedermera har befunnits vara grundlagsstridiga av medlemsstatens författningsdomstol (nedan kallat den första omständigheten), eller har valts ut som kandidat till denna tjänst av ett organ som inrättats i vederbörlig ordning men genom ett förfarande som saknade insyn och inte kunde bli föremål för domstolsprövning (nedan kallat den andra omständigheten) – anses utgöra en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag.
I detta avseende noterar EU-domstolen att det inte är varje oegentlighet som kan inträffa under förfarandet för utnämning av en domare som kan föranleda tvivel om domarens oavhängighet och opartiskhet.
Vad gäller den första omständigheten påpekar EU-domstolen att Författningsdomstolen inte uttalade sig om KRS oavhängighet när den slog fast att sammansättningen av detta organ – såsom den såg ut när de två domarna förutom FO utnämndes till sina tjänster vid den domstol som meddelat den överklagade domen – var grundlagsstridig. Det förhållandet att nyssnämnda sammansättning av KRS förklarats vara grundlagsstridig kan inte i sig ge upphov till tvivel beträffande detta organs oavhängighet och inte heller ge upphov till tvivel hos enskilda rättssubjekt om de berörda domarnas oavhängighet i förhållande till yttre omständigheter. Den hänskjutande domstolen har för övrigt inte anfört några konkreta omständigheter som kan styrka förekomsten av sådana tvivel.
Samma slutsats gör sig gällande beträffande den andra omständigheten. Det framgår nämligen inte av beslutet om hänskjutande att KRS, såsom detta organ var sammansatt sedan den icke demokratiska regimen i Polen hade fallit, inte var oavhängigt i förhållande till den verkställande och lagstiftande makten.
Mot bakgrund av dessa överväganden är det inte möjligt att komma till slutsatsen att dessa omständigheter utgör ett åsidosättande av de grundläggande regler som är tillämpliga i fråga om domarutnämningar. Såvida de åberopade bristerna inte ger upphov till en verklig risk för att den verkställande makten kan komma att missbruka utnämningsmakten på ett sätt som undergräver utnämningsbeslutets integritet, utgör unionsrätten inte hinder mot att en dömande sammansättning där de berörda domarna ingår anses utgöra en oavhängig och opartisk domstol som inrättats enligt lag.
(
1
)	Nedan kallade ”omständigheter avseende tiden före anslutningen”.
(
2
)	Denna princip kommer till uttryck i artikel 19.1 anda stycket FEU, där det föreskrivs att ”medlemsstaterna ska fastställa de möjligheter till överklagande som behövs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd inom de områden som omfattas av unionsrätten”, och bekräftas genom artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), och genom rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (EGT L 95, 1993, s. 29). I artikel 7.1 och 7.2 i detta direktiv föreskrivs att konsumenter som anser sig ha lidit skada till följd av sådana avtalsvillkor har rätt till ett effektivt rättsmedel.
(
3
)	Det följer av fast rättspraxis att EU-domstolen är behörig att tolka unionsrätten, vad avser dess tillämpning i en ny medlemsstat, från och med den dag då denna stat anslöt sig till Europeiska unionen. I förevarande fall förhåller det sig så, att den hänskjutna frågan visserligen rör omständigheter som hänför sig till tiden före Polens anslutning till Europeiska unionen men den avser likväl en situation vars samtliga verkningar inte har uppkommit vid denna tidpunkt, eftersom FO – som utsågs till domare före anslutningen – fortfarande tjänstgör som domare och fullgör motsvarande arbetsuppgifter.