62024TJ0188_RES
Mål T‑188/24
Compagnie générale des établissements Michelin
mot
Europeiska kommissionen
Tribunalens dom (andra avdelningen) av den 9 juli 2025
”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Administrativt förfarande – Beslut om inspektion – Artikel 20.4 i förordning (EG) nr 1/2003 – Föremålet för och syftet med inspektionen – Motiveringsskyldighet – Tillräckligt starka indicier – Skydd av privatlivet – Domstolsprövning”
Talan om ogiltigförklaring – Lagenlighetsprövning – Kriterier – Beslut av kommissionen om att genomföra en inspektion – Rättsstridighet som uppstått inom ramen för genomförandet av beslutet – Saknar betydelse för frågan om inspektionsbeslutets laglighet
(Artikel 263 FEUF; rådets förordning nr 1/2003, artikel 20.4)
(se punkterna 19 och 20)
Konkurrens – Administrativt förfarande – Kommissionens befogenhet att genomföra inspektioner – Beslut om inspektion – Motiveringsskyldighet – Räckvidd – Skyldighet att ange inspektionens föremål och syfte – Skyldighet att exakt fastställa marknaden – Föreligger inte – Skyldighet att göra en rättslig kvalificering av de presumerade överträdelserna – Föreligger inte – Skyldighet att ange den misstänkta överträdelseperioden – Föreligger inte
(Artikel 101 FEUF; rådets förordning nr 1/2003, artikel 20.4)
(se punkterna 24–48)
Konkurrens – Administrativt förfarande – Kommissionens befogenhet att genomföra inspektioner – Rätten till hemmets okränkbarhet – Beslut om inspektion – Iakttagande av proportionalitetsprincipen – Kommissionen är skyldig att ha indicier som är tillräckligt starka för att misstänka att en överträdelse har begåtts – Skyldighet att informera om dessa indicier – Föreligger inte
(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 20.4)
(se punkterna 51–58 och 74–84)
Konkurrens – Administrativt förfarande – Kommissionens befogenhet att genomföra inspektioner – Beslut om inspektion – Motiveringsskyldighet – Räckvidd – Tydligt angivande av de indicier som är tillräckligt starka för att misstänka att en överträdelse har begåtts – Domstolsprövning
(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 20.4)
(se punkterna 78–84)
Konkurrens – Administrativt förfarande – Kommissionens befogenhet att genomföra inspektioner – Rätten till hemmets okränkbarhet – Kommissionen är skyldig att ha indicier som är tillräckligt starka för att misstänka att en överträdelse har begåtts – Innehållet i de indicier som har motiverat inspektionsbeslutet – Offentliga uttalanden från ett företag i syfte att låta huvudkonkurrenterna förstå vilka prisstrategier som ska antas – Tillräckligt starka indicier för att det förekommit en samordning av priser under en huvudperiod – Avsaknad av tillräckligt starka indicier avseende den föregående perioden – Åsidosättande av rätten till hemmets okränkbarhet
(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 20.4)
(se punkterna 106–154 och 190)
Konkurrens – Administrativt förfarande – Kommissionens befogenhet att genomföra inspektioner – Tillgripande av ett inspektionsbeslut – Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning – Gränser – Iakttagande av proportionalitetsprincipen – Risk för att bevis döljs eller förstörs – Frågan om huruvida inspektionen är nödvändig
(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 20.4)
(se punkterna 156–158, 162–172, 176 och 177)
Resumé
Tribunalen ogiltigförklarar delvis Europeiska kommissionens beslut (
1
) att ålägga Compagnie générale des établissements Michelin (nedan kallat Michelin) att underkasta sig en inspektion avseende dess eventuella deltagande i konkurrensbegränsande avtal eller konkurrensbegränsande förfaranden inom däcksektorn. Tribunalen erinrar om de kriterier som ska användas för att bedöma om det föreligger tillräckligt starka indicier för att anta ett sådant beslut.
Den 10 januari 2024 antog kommissionen – som misstänkte att de största däcktillverkarna inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) hade ägnat sig åt konkurrensbegränsande förfaranden genom att samordna sina priser – ett beslut, inom ramen för en undersökning som inletts på eget initiativ, genom vilket Michelin ålades att underkasta sig en inspektion (nedan kallat det angripna beslutet). Beslutet fattades med stöd av artikel 20.4 i förordning nr 1/2003 (
2
) om tillämpning av konkurrensreglerna, där kommissionens befogenheter i fråga om inspektioner fastställs.
Mellan januari och mars 2024 genomförde kommissionen inspektionen i Michelins lokaler, varvid den besökte kontoren, samlade in material (bärbara datorer, mobiltelefoner, surfplattor, lagringsenheter), hörde flera personer och kopierade innehållet i det insamlade materialet.
Michelin väckte talan vid tribunalen med yrkande om att det angripna beslutet skulle ogiltigförklaras och åberopade dels åsidosättande av motiveringsskyldigheten, dels åsidosättande av rätten till hemmets okränkbarhet.
Tribunalens bedömning
Tribunalen påpekar inledningsvis att vissa av sökandens argument hänför sig till genomförandet av den inspektion som skedde för att verkställa det angripna beslutet. Tribunalen konstaterar i detta avseende att ett företag inte kan åberopa att inspektionsförfarandena har genomförts på ett rättsstridigt sätt för att bestrida lagenligheten av den rättsakt som legat till grund för kommissionens genomförande av inspektionen.
Michelins enda syfte med att fästa tribunalens uppmärksamhet på inspektionens genomförande var att illustrera bristerna i fråga om klarhet och precision vad gäller motiveringen eller omfattningen av det ingrepp som tillåtits genom ett inspektionsbeslut. Det är följaktligen ur denna synvinkel som tribunalen bedömer de argument som anförts till stöd för grunderna för ogiltigförklaring av det angripna beslutet.
Tribunalen prövar för det första den grund enligt vilken det angripna beslutet inte uppfyller motiveringsskyldigheten enligt artikel 296 FEUF. Tribunalen erinrar inledningsvis om att motiveringen av en unionsrättsakt ska vara anpassad till rättsaktens beskaffenhet och att det av motiveringen klart och tydligt ska framgå hur den som har antagit rättsakten har resonerat. Det krävs inte att alla relevanta faktiska och rättsliga omständigheter anges i motiveringen, eftersom bedömningen av motiveringen inte ska ske endast utifrån dess ordalydelse utan även utifrån sammanhanget och samtliga rättsregler på det ifrågavarande området.
På konkurrensområdet ger förordning nr 1/2003 kommissionen befogenhet att företa inspektioner i syfte att utföra sitt uppdrag att skydda den inre marknaden från snedvridning av konkurrensen och att vidta sanktionsåtgärder mot eventuella överträdelser av konkurrensreglerna på denna marknad. Det framgår av artikel 20.4 i förordningen att kommissionen i sina inspektionsbeslut bland annat ska ange föremålet för och syftet med inspektionen. Denna specifika motiveringsskyldighet utgör ett grundläggande krav inte bara för att visa att de åtgärder som är avsedda att vidtas inom de berörda företagen är motiverade, utan också för att företagen ska kunna förstå hur omfattande deras samarbetsskyldighet är, samtidigt som deras rätt till försvar skyddas.
Under förutsättning att inspektionsbeslutet innehåller de ovannämnda nödvändiga uppgifterna är det dock inte nödvändigt att i ett inspektionsbeslut exakt fastställa den aktuella marknaden eller den exakta rättsliga kvalificeringen av de misstänkta överträdelserna och inte heller den period under vilken dessa överträdelser ska ha pågått. Eftersom inspektioner sker vid inledningen av en undersökning förfogar kommissionen nämligen generellt sett då ännu inte över tillräcklig information för att kunna göra en specifik rättslig bedömning och den måste först kontrollera huruvida dess misstankar är riktiga samt handlingarnas omfattning.
Med dessa principer som utgångspunkt analyserar tribunalen Michelins påståenden om att användningen av uttrycken ”och/eller”, ”bland annat”, ”inbegripet” och ”åtminstone” i det angripna beslutet gör att de materiella och tidsmässiga gränserna för den misstänkta överträdelsen är tvetydiga, ej rättfärdigade eller orimliga.
Den framhåller att användningen av det alternativa förslaget ”och/eller” i beskrivningen av den misstänkta samordningens form (konkurrensbegränsande avtal och/eller samordnade förfaranden) inte medför några särskilda konsekvenser för sökandebolaget, eftersom den exakta rättsliga kvalificeringen av den misstänkta samordningen som ett avtal mellan företag eller ett samordnat förfarande är beroende av en bedömning som inte kan krävas vid den tidpunkt då inspektionsbeslutet avfattas.
När det gäller användningen av orden ”bland annat” eller ”inbegripet” för att beskriva kommissionens misstankar, underlättar användningen av dessa ord förståelsen av de uppgifter som de ingår i, det vill säga uppgiften om en samordning av priser, ”bland annat grossistpriser”, och uppgiften utbyte av kommersiellt känsliga uppgifter ”inbegripet genom offentliga kanaler som var tillgängliga för alla”. Dessa formuleringar gör att sökandebolaget bättre kan förstå vad som läggs det till last. De illustrerar innehållet i den misstänkta samordningen, samtidigt som de klargör att de illustrationer som lämnas inte utgör några uttömmande angivelser av det materiella innehållet i den misstänkta överträdelsen.
Slutligen har kommissionen, genom att ange att agerandet inleddes ”åtminstone” under en huvudperiod, och att det finns omständigheter som tyder på en föregående samordning ”åtminstone” under en föregående period, på eget initiativ lämnat vissa klargöranden om den misstänkta samordningens tidsmässiga dimension. Dessa angivelser, som utgör en del av motiveringen, gör således att det kan konstateras att sökandebolaget inte befann sig i en situation där bolaget var förhindrat att tydligt förstå kommissionens misstankar och följaktligen fråntogs möjligheten att fullt ut skydda sin rätt till försvar.
Motiveringen i det angripna beslutet gör det således, i enlighet med artikel 296 FEUF, möjligt för sökandebolaget att få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och för tribunalen att utföra sin prövning. I denna motivering anges även, i enlighet med artikel 20.4 i förordning nr 1/2003, föremålet för och syftet med inspektionen på ett sätt som är tillräckligt.
För det andra prövar tribunalen den grund som avser ett åsidosättande av sökandebolagets rätt till hemmets okränkbarhet.
Tribunalen börjar med att erinra om att en juridisk person kan åberopa den grundläggande rätten till hemmets okränkbarhet, vilken ingår i skyddet för privatlivet. Kravet på skydd mot godtyckliga och oproportionerliga ingripanden av offentliga organ i en persons privata sfär är nämligen erkänt som en allmän unionsrättslig princip, som kommer till uttryck i artikel 7 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan). I artikel 52.1 i stadgan preciseras att varje begränsning i utövandet av denna rätt ska vara föreskriven i lag och förenlig med det väsentliga innehållet i denna rättighet samt med proportionalitetsprincipen.
I praktiken innebär detta att ett inspektionsbeslut ska syfta till att samla in de handlingar som är nödvändiga för att fastställa huruvida en viss faktisk och rättslig situation, som kommissionen redan har upplysningar om – vilka utgör tillräckligt starka indicier för att det ska finnas anledning att misstänka en överträdelse av konkurrensreglerna – verkligen föreligger och i sådant fall i vilken omfattning. Innehav av sådana indicier utgör således en nödvändig förutsättning för att kommissionen ska kunna besluta om att genomföra en inspektion enligt artikel 20.4 i förordning nr 1/2003.
Eftersom motiveringen av ett beslut om att genomföra en inspektion avgränsar de befogenheter som kommissionens tjänstemän ges, får endast sådana handlingar som omfattas av inspektionens ändamål eftersökas. Ett sådant beslut får således inte innehålla formuleringar som utvidgar detta område utöver vad som följer av de tillräckligt starka indicier som kommissionen förfogar över vid tidpunkten för antagandet av beslutet.
Efter dessa påminnelser prövar tribunalen om det angripna beslutet är godtyckligt, såsom sökanden har påstått.
Tribunalen påpekar inledningsvis att ett beslut om att genomföra en inspektion inte nödvändigtvis måste innehålla alla uppgifter som kommissionen har tillgång till i detta skede av utredningen och att det ska föreligga en jämvikt mellan säkerställandet av undersökningens effektivitet och säkerställandet av det berörda företagets rätt till försvar.
Kommissionen ska sålunda i inspektionsbeslutet så exakt som möjligt ange de misstankar som den avser att kontrollera, det vill säga vad som eftersöks och vad inspektionen ska omfatta. Dock kan det inte krävas av kommissionen att även ange indicierna, det vill säga de omständigheter som föranleder den att anta att det föreligger en överträdelse av artikel 101 FEUF.
I det aktuella fallet kan kommissionen således inte klandras för att ha angett att den ”förfoga[de] över upplysningar” och ”bevis” avseende den misstänkta samordningen eller vissa av dess aspekter, utan att lämna fler uppgifter om art eller form, tidpunkt eller företag.
Därefter går tribunalen över till att undersöka huruvida de indicier som kommissionen har lagt fram är tillräckligt starka för att motivera det angripna beslutet.
Tribunalen anger inledningsvis att det när det företag till vilket ett inspektionsbeslut riktar sig lägger fram vissa uppgifter för att göra gällande att kommissionen inte förfogade över tillräckligt starka indicier ankommer på tribunalen att undersöka kommissionens indicier och kontrollera huruvida de är tillräckligt starka.
Denna fullständiga domstolsprövning av lagenligheten, som utförs i efterhand, gör det möjligt att kompensera avsaknaden av ett förhandstillstånd från en rättslig myndighet och säkerställa att inspektionsåtgärden är förenlig med den grundläggande rätten till hemmets okränkbarhet. Syftet med den är inte att utröna huruvida de relevanta indicierna gör det möjligt att fastställa, och inte bara misstänka, förekomsten av det misstänkta konkurrensbegränsande beteendet, eftersom det på detta stadium är för tidigt att avgöra denna fråga.
Till skillnad från bevisningen för en överträdelse så behöver de indicier som ligger till grund för ett inspektionsbeslut nämligen inte visa att en överträdelse föreligger och vad den består i. I annat fall skulle kommissionens utredningsbefogenheter sakna ändamålsenlig verkan. Det faktum att omständigheterna kan tolkas på olika sätt hindrar följaktligen inte att de utgör tillräckligt starka indicier om den av kommissionen förordade tolkningen framstår som rimlig.
Tribunalen understryker även att de olika indicier som gör det möjligt att misstänka en överträdelse inte ska bedömas isolerat utan sammantaget och att de ömsesidigt kan stödja varandra. Vidare understryker den att förevarande mål handlar om det preliminära utredningsskedet, det vill säga en tidpunkt då kommissionen ännu inte har tagit ställning till huruvida den misstänkta överträdelsen verkligen ägt rum och sökandebolaget omfattas av oskuldspresumtionen.
Kommissionen har, i det förevarande fallet, i svaromålet lämnat förklaringar och materiella uppgifter för att tribunalen ska kunna avgöra huruvida kommissionen förfogade över tillräckligt starka indicier för att styrka sina misstankar och motivera inspektionen, vilket har underlättat tribunalens prövning. Mot bakgrund av dessa omständigheter finner tribunalen att kommissionen endast förfogade över tillräckligt starka indicier avseende den misstänkta samordningen under huvudperioden, och inte avseende den föregående perioden, som avses i det angripna beslutet, vilket således delvis ska ogiltigförklaras på denna punkt.
Tribunalen underkänner slutligen den tredje grunden, vilken avser ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen. Den erinrar härvid om att proportionalitetsprincipen utgör en allmän princip i unionsrätten som innebär att unionsinstitutionerna i sitt handlande inte får gå utöver vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå det mål som eftersträvas. När det finns flera ändamålsenliga åtgärder att välja mellan ska den åtgärd väljas som är minst ingripande och de vållade olägenheterna får inte vara orimliga i förhållande till de eftersträvade målen.
När det gäller ett inspektionsbeslut förutsätter proportionalitetsprincipen att den planerade åtgärden inte medför olägenheter som är orimliga och oacceptabla i förhållande till det eftersträvade målet. I synnerhet gäller att kommissionens val mellan en begäran om upplysningar och en inspektion som beordrats genom ett beslut inte beror på sådana omständigheter som att situationen är särskilt allvarlig, att saken är ytterst brådskande eller att absolut diskretion krävs, utan på behovet av en lämplig utredning. Ett inspektionsbeslut strider därför inte mot proportionalitetsprincipen när det endast har till syfte att göra det möjligt för kommissionen att samla in de uppgifter som är nödvändiga för att kunna bedöma om fördraget har överträtts.
I det aktuella fallet kunde kommissionen inte utesluta att det förelåg en risk för att de eftersökta bevisen skulle döljas eller förstöras. Sökandebolaget har inte visat att det angripna beslutet inte är nödvändigt på grund av att det saknas risker vad gäller bevisningen eller på grund av att det är möjligt att vidta en mindre ingripande åtgärd, och har heller inte visat att beslutet fått orimliga skadeverkningar.
I avsaknad av tillräckligt starka indicier för att styrka misstankarna för den period som föregår huvudperioden, ogiltigförklarar tribunalen, mot bakgrund av det ovan anförda, delvis det angripna beslutet i detta avseende på grund av att det är godtyckligt och att sökandebolagets rätt till respekt för sin bostad och sina kommunikationer har åsidosatts. Talan ogillas i övrigt.
(
1
)	Kommissionens beslut C(2024) 243 final av den 10 januari 2014, genom vilket Compagnie Générale des Établissements Michelin och samtliga bolag som detta bolag direkt eller indirekt kontrollerar åläggs att underkasta sig en inspektion enligt artikel 20.4 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 (ärende AT.40863 - Hoops).
(
2
)	Rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpningen av konkurrensreglerna i artiklarna [101 FEUF] och [102 FEUF] (EGT L 1, 2003, s. 1).