62002CC0280_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledning
1. Kommissionen har genom förevarande talan om fördragsbrott yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse(2) (nedan kallat direktivet). För det första rör det sig om Republiken Frankrikes påstådda underlåtenhet att ange vissa områden i dalgångarna Seine-Normandie, Loire-Bretagne, Artois-Picardie och Rhône-Medelhavet-Korsika som är känsliga för eutrofiering. För det andra har kommissionen anfört att Republiken Frankrike har underlåtit att tillämpa en strängare rening av avloppsvatten från tätbebyggelse som härrör från tätorter med mer än 10 000 invånare i känsliga områden eller områden som borde ha angetts som känsliga.
II – Tillämpliga bestämmelser
2. Enligt artikel 1 innehåller direktivet regler om hopsamling, rening och utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse samt rening och utsläpp av avloppsvatten från vissa industrisektorer. Det har till syfte att skydda miljön från skadlig inverkan till följd av de nämnda utsläppen av avloppsvatten.
3. I artikel 2 definieras nedanstående begrepp på följande sätt:
”1. ’Avloppsvatten från tätbebyggelse’: spillvatten från hushåll eller en blandning av hushållsspillvatten och industrispillvatten eller dagvatten.
2. ’Hushållsspillvatten’: spillvatten från bostäder och serviceinrättningar, vilket till övervägande del härrör från människans metabolism och hushållsaktiviteter.
3. ’Industrispillvatten’: allt spillvatten som släpps ut från områden som används för kommersiell eller industriell verksamhet och som inte är hushållsspillvatten eller dagvatten.
4. ’Tätort’: ett område där befolkningen eller de ekonomiska aktiviteterna är så koncentrerade att spillvatten från tätbebyggelse kan insamlas och ledas till ett avloppsreningsverk eller ett slutligt utsläppsställe.
5. ’Ledningsnät’: ett system av ledningar för hopsamling och transport av avloppsvatten från tätbebyggelse.
6. ’1 pe (personekvivalent)’: den mängd nedbrytbart organiskt material som har en biokemisk syreförbrukning på 60 g löst syre per dygn under fem dygn (BOD5).
…
8. ’Sekundär rening’: rening av avloppsvatten från tätbebyggelse genom en process som vanligen innebär biologisk rening med sekundärsedimentering eller någon annan process som uppfyller de krav som anges i tabell 1 i bilaga 1.
…
11. ’Eutrofiering’: en ökning av halten av näringsämnen i vatten, särskilt kväve eller fosforföreningar, som leder till ökad tillväxt av alger och högre former av växtlighet, så att balansen mellan organismerna i vattnet störs och vattenkvaliteten påverkas negativt.
…”
4. Artikel 5.1, 5.2 och 5.5 i direktivet har följande lydelse:
”1. För genomförandet av åtgärderna enligt punkt 2 skall medlemsstaterna senast den 31 december 1993 ange känsliga områden enligt kriterierna i bilaga 2.
2. Medlemsstaterna skall säkerställa att avloppsvatten från tätbebyggelse som tas om hand genom ledningsnät, senast den 31 december 1998 skall undergå mer långtgående rening före utsläpp i känsliga områden än vad som följer av artikel 4 om avloppsvattnet härrör från tätorter med mer än 10 000 pe.
…
5. [Punkterna 2, 3 och 4] skall tillämpas i fråga om sådana utsläpp från reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse som befinner sig i samma avrinningsområden som de känsliga områdena och som bidrar till föroreningen av dessa.”
5. I direktivets bilaga 2, med rubriken ”Kriterier för att identifiera känsliga och mindre känsliga områden” föreskrivs under punkt A, ”Känsliga områden”, att en vattenmassa skall betecknas som känsligt område om den tillhör någon av följande grupper:
a) Naturliga sötvattensjöar, andra sötvattensamlingar, flodmynningar och kustvatten som konstateras vara eutrofierade eller som kan bli eutrofierade inom en nära framtid om inte förebyggande åtgärder vidtas.
Följande förhållanden bör beaktas vid bedömningen av vilket näringsämne som bör reduceras genom ytterligare rening:
i) Sjöar och vattendrag som mynnar ut i sjöar, reservoarer eller slutna bukter vilka konstateras ha liten vattenomsättning, varför ackumulering kan inträffa. I sådana områden bör avlägsnande av fosfor ingå, såvida det inte kan visas att detta inte kommer att påverka eutrofieringsnivån. Om utsläpp sker från större tätorter kan också avlägsnande av kväve komma i fråga.
ii) Flodmynningar, bukter och andra kustvatten som konstateras ha liten vattenomsättning eller som tillförs stora mängder näringsämnen. Utsläpp från smärre tätorter är vanligen av mindre betydelse i sådana områden, men för större tätorter bör avlägsnande av fosfor eller kväve ingå, om det inte kan visas att avlägsnandet inte kommer att påverka eutrofieringsnivån.
b) Sött ytvatten som är avsett för användning som dricksvatten, om nitrathalten i vattnet om åtgärder inte vidtas kan komma att överstiga vad som föreskrivs i tillämpliga bestämmelser i rådets direktiv 75/440/EEG av den 16 juni 1975 om den kvalitet som krävs på det ytvatten som är avsett för framställning av dricksvatten i medlemsstaterna(3) ... .
c) Områden där rening utöver den som föreskrivs i artikel 4 i detta direktiv är nödvändig för att bestämmelserna i tillämpliga rådsdirektiv skall uppfyllas.
III – Det administrativa förfarandet
6. Efter en långvarig korrespondens med de franska myndigheterna beträffande genomförandet av direktivet, sände kommissionen, den 22 oktober 1999, en formell underrättelse till den franska regeringen där ett antal brister påpekades. Svaren från Republiken Frankrike framstod för kommissionen som otillfredsställande. Således sände kommissionen den 10 april 2001 ett motiverat yttrande till Republiken Frankrike som, enligt kommissionen, inte heller denna gång reagerade på lämpligt sätt. Mot denna bakgrund har kommissionen den 30 juli 2002 väckt förevarande talan vid domstolen.
7. Kommissionen har yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Frankrike inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 5.1 och 5.2 i direktiv 91/271 och bilaga 2 till direktivet. Republiken Frankrike påstås ha underlåtit att:
– ange vissa känsliga områden som är utsatta för eutrofiering i dalgångarna Seine-Normandie, Loire-Bretagne, Artois-Picardie och Rhône-Medelhavet-Korsika som känsligt område, och
– underlåtit att tillämpa en mer långtgående rening av avloppsvatten från tätbebyggelse som härrör från tätorter med mer än 10 000 invånare inom känsliga områden eller områden som borde ha angetts som känsliga.
8. Republiken Frankrike har yrkat att den första anmärkningen skall underkännas, med undantag för vad gäller floden Vistre. Republiken Frankrike har yrkat att också den andra anmärkningen skall underkännas, förutom vad gäller tätorter i känsliga områden där vissa utsläpp av avfallsvatten från tätbebyggelse ännu inte är föremål för en strängare rening.
IV – Föremålet för tvisten
9. Förevarande talan avser två anmärkningar. Den första av kommissionens anmärkningar består av två delar. Den första delen avser tolkningen av begreppet ”eutrofiering”. Den andra delen är en förlängning av den första delen och rör det icke tillfredsställande angivandet av känsliga områden. Den andra anmärkningen rör Republiken Frankrikes påstådda underlåtelse att tillämpa en strängare rening av avloppsvatten från tätbebyggelse som härrör från tätorter med mer än 10 000 invånare.
V – Första grunden: eutrofieringsbegreppet och angivandet av känsliga områden
A – Eutrofieringsbegreppet
Parternas yttranden
10. I artikel 2.11 i direktivet anges de fyra kriterier som skall vara uppfyllda för att det skall vara fråga om eutrofiering, nämligen
1. en ökning av halten av näringsämnen i vatten, särskilt kväve eller fosforföreningar,
2. som leder till ökad tillväxt av alger och högre former av växtlighet,
3. så att balansen mellan organismerna i vattnet störs
4. och vattenkvaliteten påverkas negativt.
11. Båda parterna är överens om att det enligt direktivet skall föreligga ett orsakssamband mellan det första och det andra kriteriet och mellan det andra och det tredje och fjärde kriteriet.
12. Den franska regeringen har härvid understrukit att dessa kriterier är kumulativa. Det räcker inte att ett eller två av dem är uppfyllda för att det skall vara bevisat att eutrofiering föreligger. Det måste visas att det finns ett samband mellan de olika delar som begreppet eutrofiering i en vattenmassa består av.
13. Kommissionen och den franska regeringen är inte överens om tolkningen av det tredje kriteriet ”så att balansen mellan organismerna i vattnet störs”. Kommissionen har hävdat att den franska regeringen har gjort en alltför restriktiv tolkning av begreppet. För att det skall vara fråga om en störning av balansen behöver det enligt kommissionen inte vara så att vissa arter försvinner eller minskar kraftigt, utan det kan också föreligga en sådan störning om en viss art ökar medan övriga arter befinner sig i ett oförändrat tillstånd.
14. Republiken Frankrike har invänt att så länge balansen mellan de övriga organismerna i vattnet inte störs, räcker det inte med att en växtsort ökar för att det skall anses föreligga en oönskad störning av balansen mellan de olika organismerna. Samtidigt har Republiken Frankrike kritiserat kommissionen för att inte ge någon rimlig förklaring till varför vissa fenomen skall betraktas som oönskade.
15. I repliken har kommissionen hänvisat till litteratur där de oönskade effekterna av en ökning av halten av näringsämnen i vatten, vilket medför en ökad tillväxt av alger och högre former av växtlighet, beskrivs. Dessa oönskade effekter kan bestå av en upplösning av näringskedjor inom ett ekosystem, ett rubbande av balansen mellan olika arter och en minskning av syremängden i vattnet. Likaså kan vattenväxter försvinna på grund av att stora mängder alger grumlar vattnet och ljuset inte längre kan nå ner till botten. Det kan uppstå giftig algblomning som kan förgifta skaldjur, vilket kan skada människors hälsa och leda till en ökad fiskdöd.
Bedömning
16. Inledningsvis skall det påpekas att syftet med direktivet, såsom framgår av tredje och åttonde skälen och artikel 1, är att skydda miljön mot de negativa konsekvenserna av utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse (och industrispillvatten).
17. I fjärde skälet i direktivet anges att det är nödvändigt att kräva en mer omfattande rening i känsliga områden. Det följer av artikel 5.1 och 5.2 i direktivet att medlemsstaterna har följande skyldigheter:
– De skall senast den 31 december 1993 ange känsliga områden enligt kriterierna i bilaga 2.
– De skall säkerställa att avloppsvatten från tätbebyggelse som tas om hand genom ledningsnät, senast den 31 december 1998 skall undergå en rening före utsläpp i känsliga områden som är mer långtgående än sekundär rening eller ett därmed likvärdigt förfarande, om avloppsvattnet härrör från tätorter med mer än 10 000 pe.
18. I direktivets bilaga 2, punkt A, föreskrivs vilka vattenmassor som skall anges som känsliga områden:
– vattenmassor som konstateras vara eutrofierade eller som kan bli eutrofierade inom en nära framtid om inte förebyggande åtgärder vidtas,
– sött ytvatten som är avsett för användning som dricksvatten, om nitrathalten i vattnet om åtgärder inte vidtas kan komma att överstiga vad som föreskrivs i tillämpliga bestämmelser i rådets direktiv 75/440/EEG av den 16 juni 1975 om den kvalitet som krävs på det ytvatten som är avsett för framställning av dricksvatten i medlemsstaterna, och
– områden där rening utöver sekundär rening eller ett därmed likvärdigt förfarande är nödvändig för att bestämmelserna i tillämpliga rådsdirektiv skall uppfyllas.
19. Parterna har olika uppfattningar beträffande eutrofieringsbegreppets räckvidd. Kommissionen förespråkar en vid tolkning medan den franska regeringen utgår från en mer restriktiv tolkning. Denna skillnad i tolkning har kommit till uttryck på två sätt i parternas yttranden. Den franska regeringen har framhållit det enligt dess åsikt nödvändiga orsakssambandet mellan de olika omständigheterna som skall föreligga för att det skall vara fråga om eutrofiering, medan kommissionen har påstått att det räcker med att de fyra omständigheterna föreligger för att det skall kunna fastställas att ett vatten är eutrofierat. Vidare har parterna olika uppfattning om hur den tredje delen av definitionen skall tolkas. Kommissionen är benägen att snabbare anta att det föreligger en störning av balansen mellan de olika organismerna i vattnet än den franska regeringen.
20. Begreppet eutrofiering är av avgörande betydelse för direktivets tillämpningsområde. Såsom anges i punkterna 17 och 18 är medlemsstaterna skyldiga att som känsligt område ange vattenmassor som konstateras vara eutrofierade eller som kan bli eutrofierade inom en nära framtid om inte förebyggande åtgärder vidtas. Vidare skall avloppsvatten från tätbebyggelse som släpps ut i känsliga områden renas på ett sådant sätt att en stor del av näringsämnena i avloppsvattnet kan filtreras bort. En sådan rening syftar till att göra vattenmassan mindre känslig för eutrofiering. En vid tolkning av eutrofieringsbegreppet leder således till att antalet känsliga vattenmassor som skall anges ökar.
21. Eutrofieringsbegreppet, orsakssambandet och störningen av balansen av livet i vattnet skall jämte artikel 11.2 tolkas mot bakgrund av målet och syftet med direktivet.
22. Det framgår av direktivets lydelse, system och innebörd att syftet är att motverka eutrofiering av ytvatten genom att avlägsna näringsämnen som härrör från hushåll och tätbebyggelse, så att en negativ inverkan på miljön kan undvikas. Mot bakgrund av detta mål skall eutrofieringsbegreppet tolkas så, att det förhindras att vatten genom en kvalitetsförsämring blir olämpligt eller mindre lämpligt för användning.
23. Vid sidan av detta följer det av direktivets tillämpningsområde att eutrofieringsbegreppet inte skall tolkas alltför snävt. Således skall inte enbart eutrofierade vatten anges som känsliga. Det följer av bilaga 2, punkt A, att även vatten som riskerar att hamna i detta tillstånd skall anges som känsligt.
24. Det framgår av artikel 2.11 i direktivet att eutrofieringsbegreppet består av fyra delar som hänger samman med varandra. Den första delen rör ökning av halten av näringsämnen i vatten, särskilt kväve eller fosforföreningar. Denna ökning leder till ökad tillväxt av alger och högre former av växtlighet, vilket är den andra delen. Den tredje och den fjärde delen rör det negativa tillstånd som är det slutliga resultatet av detta, nämligen en oönskad störning av balansen mellan de organismer som finns i vattnet och en försämring av vattenkvaliteten.
25. Denna definition förutsätter nödvändigtvis att det föreligger ett orsakssamband mellan tillförseln av näringsämnen till vattenmiljön och den slutliga försämringen av vattnets kvalitet. Genom utsläpp av hushållsspillvatten tillförs vattnet extra kväve och fosfat, vilket leder till en näringsrikare livsmiljö. Denna näringsrikedom har en negativ inverkan på livet i vattnet. Ökningen av näringsämnen i vattnet främjar en kraftig ökning av vattenväxter såsom alger och andra mikroskopiska växter, vilket eventuellt kan leda till en sänkning av syrehalten i vattnet och en ökning av vissa anaeroba bakteriers aktivitet. Vidare kan den stora mängden alger leda till att vattnet grumlas vilket gör att ljuset inte når lika djupt ner i vattnet. Det leder till att vissa fiskar och andra organismer inte kan fortsätta att leva i denna omgivning. I ett sådant fall minskar artrikedomen eller den biologiska mångfalden i en viss vattenmassa kraftigt.
26. Med detta som utgångspunkt är det enligt min mening inte nödvändigt att behandla frågan om ett orsakssamband separat. Detta samband kan antas framgå av beskrivningen av eutrofieringsbegreppet i artikel 2.11 i direktivet.
27. Följaktligen blir nästa fråga huruvida det föreligger en oönskad störning av balansen mellan de olika organismerna i vattnet om endast en art överproduceras medan övriga arter inte ändras. Enligt min uppfattning skall denna fråga besvaras jakande. Ovan har jag redan angett att det är viktigt att inte tolka eutrofieringsbegreppet alltför restriktivt, för att inte förhindra att direktivets eftersträvade syfte uppnås. Sålunda saknar det betydelse om det är endast en art eller om det är flera arter som överproduceras. Av avgörande betydelse är huruvida vattenkvaliteten försämras på grund av exogena faktorer. Så kan också vara fallet om endast en art överproduceras.
28. Detta kan tydliggöras av följande exempel. Vatten som utsätts för blommande alger som producerar giftiga ämnen skall betraktas som vatten med en försämrad kvalitet. Giftet kan nämligen nå människor genom näringskedjorna, exempelvis genom att någon äter musslor som har lagrat giftet. Trots den omständigheten att det endast är den giftiga algarten som har överproducerats är den biologiska sammansättningen i vattnet förändrad och vattenkvaliteten försämrad. Således är de fyra kriterierna avseende eutrofieringsbegreppet uppfyllda, och en sådan vattenmassa skall därmed anges såsom eutrofierad.
B – Angivande av känsliga områden
29. Skillnaden mellan parternas sätt att tolka eutrofieringsbegreppet gör att de inte är överens om de känsliga områden som skall anges. Kommissionen har kritiserat den franska regeringen för att inte i tillräcklig grad ha angett känsliga områden.
30. Kommissionen anser att Republiken Frankrike i strid med sina skyldigheter enligt direktivets artikel 5.1 och bilaga 2 har underlåtit att ange följande områden:
– i Seine-Normandie: Seinebukten, floden Seine och dess bifloder nedanför den plats där den flyter samman med floden Andelle,
– i Loire-Bretagne: Lorientbassängen, Elorns flodmynning, Douarnenezbukten, Concarneaubukten, Morbihanviken och Vilainebukten,
– i Artois-Picardie: kustvattnen och, vad beträffar de kontinentala vattnen, vattensystemet mellan det kanaliserade Aa/Schelde och den belgiska gränsen, floden Scarpe nedanför Arras, Lens kanal nedanför Lens och hela floden Somme,
– i Rhône-Medelhavet-Korsika: floden Vistre och Thaudammen.
31. Kommissionen anser att det är visat att eutrofieringsfenomen har uppstått i de ovannämnda vattenmassorna eller att dessa inom kort kommer att bli eutrofierade.
Seine-Normandie: Seinebukten
Parternas yttranden
32. Kommissionen anser att Republiken Frankrike har åsidosatt direktivets artikel 5.1 och bilaga 2 genom att inte ange vattnet i Seinebukten som eutrofierat i den mening som avses i direktivet. Kommissionen har i detta sammanhang bland annat pekat på förekomsten av en överproduktion av den giftiga algen dinophysis och algen phaeocystis i bukten till följd av tillförseln av näringsämnen.
33. Kommissionen har i sin ansökan bekräftat att en för låg syrehalt inte har konstaterats i Seinebukten. Det beror på att Seinebukten kännetecknas av starka tidvattenströmmar som hindrar halten syrgaskoncentration i det understa vattenlagret i bukten från att sjunka kraftigt. Kommissionen har dock understrukit att det inte endast är fråga om en störning av balansen och en försämring av vattenkvaliteten när syrehalten i en vattenmassa är låg. I ett sådant fall består de negativa konsekvenserna i förgiftningen av musslor, till följd av utvecklingen av den giftiga algen dinophysis och skummet från vågrörelserna som förorsakas av algen phaeocystis.
34. Den franska regeringen anser att vattnet i Seinebukten inte är eutrofierat i den mening som avses i direktivet. Den franska regeringen medger visserligen att en utveckling av algen dinophysis har observerats i vissa områden, dock endast i försumbara mängder. Att detta skulle orsaka en störning av balansen mellan de olika organismerna i vattnet och leda till en försämring av vattenkvaliteten har kommissionen på intet sätt visat. Seinebukten har nämligen inte drabbats av något anoxifenomen till följd av alltför många alger. Den franska regeringen har också bestridit att det skulle föreligga ett orsakssamband mellan ökningen av halten av näringsämnen i vattnet och överproduktionen av alger.
Bedömning
35. Först skall det konstateras att den franska regeringen i de yttranden som den ingett till domstolen har erkänt att det förekommer en ökning av halten av näringsämnen i Seinebukten, och en ökad tillväxt av alger och högre former av växtlighet. Regeringen har emellertid bestridit att det skulle föreligga ett orsakssamband mellan dessa två omständigheter.
36. Såsom framgår av punkt 24 skall eutrofieringsbegreppet inte tolkas alltför restriktivt. Om vattenkvaliteten försämras betydligt eller riskerar att försämras betydligt på grund av utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse skall området anses som känsligt och anges som sådant. Vatten som kommer i kontakt med blommande alger som producerar giftiga ämnen skall betraktas som vatten av försämrad kvalitet. Eftersom de franska myndigheterna har erkänt att algen dinophysis förekommer i Seinebukten och inte har kunnat visa att det endast rör sig om försumbara mängder, skall slutsatsen dras att Republiken Frankrike har åsidosatt att ange Seinebukten som känsligt område.
Seine-Normandie: floden Seine och dess bifloder nedanför den plats där den flyter samman med floden Andelle
Parternas yttranden
37. Kommissionen har kritiserat Frankrike för att felaktigt ha underlåtit att ange floden Seine och dess bifloder nedanför den plats där den flyter samman med floden Andelle som känsligt område. Kommissionen har härvid bland annat hänvisat till två studier som har utförts av Institut français de recherche pour l’exploitation de la mer (IFREMER) där problemen i de ovannämnda vattnen beskrivs. Enligt dessa studier har floden Seine och dess bifloder drabbats av en anoxikris till följd av en överproduktion av alger. Detta har haft en negativ inverkan på vattnet vilket har haft följder för de organismer som lever där.
38. Den franska regeringen anser att floden Seine och dess bifloder nedanför den plats där den flyter samman med floden Andelle inte är eutrofierade i den mening som avses i direktivet. Sedan sjuttiotalet har försök gjorts för att minska föroreningarna, vilket har lett till att fosfatutsläppen har kunnat minskas med 96 procent. Detta har enligt den franska regeringen dock knappast påverkat den genomsnittliga syrehalten i området Poses-Honfleur, som endast har höjts med ett steg om året.
39. Kommissionen har i sin replik framhållit att reningen av utsläpp av avfallsvatten från tätbebyggelse inte endast handlar om reducering av fosfathalten, utan också om reducering av nitrathalten.
Bedömning
40. Den franska regeringen har inte bestridit att det förekommer en ökad tillväxt av alger i floden Seine och dess bifloder nedanför den plats där den flyter samman med floden Andelle, vilket har den oönskade effekten att syrehalten är för låg i stora delar av dessa vatten. Regeringen har sålunda inte bestridit att de ifrågavarande
vattnen är eutrofierade, men har endast uppgett att avlägsnandet av fosfat nästan inte alls har påverkat syrehalten i de ifrågavarande vattnen.
41. Endast den omständigheten att en reducering av utsläppen av ett visst näringsämne inte har haft någon egentlig inverkan på syrehalten befriar dock inte den franska regeringen från skyldigheten att ange eutrofierade vatten som känsligt område. Visserligen kan detta utgöra ett argument för att vid reningen av avfallsvatten låta bli att avlägsna fosfor från vattnet. Direktivet innehåller en sådan möjlighet i bilaga 2, punkt i. Det kan dock inte utgöra något skäl att inte uppfylla de övriga skyldigheter som föreskrivs i direktivet. Således har Republiken Frankrike underlåtit att ange floden Seine och dess bifloder nedanför den plats där den flyter samman med floden Andelle som eutrofierat och, därmed, som känsligt område.
Loire-Bretagne: Lorientbassängen, Elorns flodmynning, Douarnenezbukten, Concarneaubukten, Morbihanviken och Vilainebukten
Parternas yttranden
42. Kommissionen anser att Lorientbassängen, Elorns flodmynning, Douarnenezbukten, Concarneaubukten, Morbihanviken och Vilainebukten borde ha angetts som eutrofierat vatten, eller som vatten som skulle kunna bli eutrofierat inom en nära framtid om inte förebyggande åtgärder vidtas. Kommissionens uppfattning grundar sig på att utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse i dessa vatten väsentligt bidrar till eutrofieringen av vattenmassan.
43. Enligt kommissionen har de nationella myndigheterna en skyldighet att ange en vattenmassa som känslig för det fall utsläpp av avfallsvatten från tätbebyggelse, vid sidan om föroreningar orsakade av nitrater från jordbruket, ”väsentligt bidrar” till eutrofieringen. Denna slutsats drar kommissionen – i tillämpliga delar – av domen i målet Standley(4), där domstolen slog fast att nitratdirektivet(5) var tillämpligt för det fall utsläppen av kväveföreningar från jordbruket väsentligt bidrog till föroreningen.
44. I Lorientbassängen uppgår utsläppen av avfallsvatten från tätbebyggelse till ungefär 10 procent. Dessa utsläpp bidrar enligt kommissionen väsentligt till föroreningen. Således måste åtgärder vidtas för att begränsa utsläppen av avfallsvatten från tätbebyggelse vid sidan av de åtgärder som redan vidtas för att skydda vattnet mot förorening genom nitrater från jordbruket.
45. Det framgår av en rapport från IFREMER, med titeln ”L’eutrophisation des eaux marines et saumâtre en Europe, en particulier en France”(6), att det förekommer makroalgsfenomen i Lorientbassängen. Det är enligt kommissionen uppenbart vilka de oönskade effekterna av dessa alger är.
46. I Elorns flodmynning, Douarnenezbukten, Concarneaubukten och Morbihanviken uppgår utsläppen av avfallsvatten från tätbebyggelse till 21 procent, 21 procent, 31 procent respektive 33 procent. Också dessa utsläpp bidrar enligt kommissionen väsentligt till föroreningen av dessa vatten. Likaså Vilainebukten är eutrofierad. Kommissionen har i detta sammanhang pekat på en överproduktion av giftalgen dinophysis och en för stor närvaro av fytoplankton.
47. För den franska regeringen är det oklart varför kommissionen har funnit
att utsläppen av avfallsvatten från tätbebyggelse inte väsentligt bidrar till föroreningen i Saint-Brieucbukten, men däremot i Lorientbassängen, trots att utsläppen av avfallsvatten från tätbebyggelse i båda fallen uppgår till i princip samma procentsats, nämligen 8,9 procent i Saint-Brieucbukten och 9,8 procent i Lorientbassängen. Den franska regeringen anser att utsläppen av avfallsvatten från tätbebyggelse inte i något av de två fallen väsentligt bidrar till föroreningen och att ett avlägsnande av näringsämnen från utsläppen således inte kommer att påverka eutrofieringstillståndet i det ifrågavarande
området.
48. Den franska regeringen har härvid tillagt att det franska forskningscentret REPHY(7) inte har konstaterat någon omfattande tillväxt av fytoplankton i Lorientbassängen sedan år 1996. Således är det kriterium om ökad tillväxt av alger och högre former av växtlighet som anges i definitionen av eutrofieringsbegreppet enligt denna regering inte uppfyllt.
49. Den franska regeringen har medgett att det i Douarnenezbukten och Concarneaubukten förekommer en överproduktion av alger. På båda dessa platser förekommer fenomen som gröna årstider och ett överskott på fytoplankton. Föroreningen av dessa bukter orsakas dock framför allt av näringsämnen från jordbruket, vilket bekräftas i ett flertal studier.
50. Vad beträffar Morbihanviken har den franska regeringen påpekat att nyligen genomförda studier från bland annat IFREMER har visat att det knappt förekommer något grumligt vatten och gröna årstider där.
51. Enligt den franska regeringen behöver Vilainebukten inte heller anges som känsligt område eftersom det där inte sker något direkt utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse som härrör från tätorter med mer än 10 000 invånare.
Bedömning
52. Den fråga som den franska regeringen och kommissionen tvistar om handlar i huvudsak om i vilka fall det är fråga om ett avsevärt bidrag till föroreningen av en vattenmassa när det inte endast är utsläpp av avfallsvatten från tätbebyggelse som har orsakat denna förorening, utan när också nitrater från jordbruket bidrar till föroreningen.
53. Gemenskapslagstiftningen innehåller två instrument för att komma till rätta med det specifika problemet med föroreningar som beror på fosfater och nitrater och den eutrofiering som detta leder till. Det första instrumentet är direktiv 91/271 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse och det andra instrumentet är direktiv 91/676/EEG om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket. Båda syftar till att motverka eutrofiering av vatten, antingen genom att avlägsna näringsämnen från avfallsvatten från tätbebyggelse eller genom att minska nitraterna från jordbruket.
54. Om det nu står klart att vissa vatten är eutrofierade eller kan bli eutrofierade inom en nära framtid och att detta beror på både nitrater från jordbruket och utsläpp av avfallsvatten från tätbebyggelse, anser jag det sakna betydelse hur dessa källor förhåller sig till varandra procentuellt sett. Båda dessa källor bidrar kumulativt till eutrofieringen av vattnet. Direktiv 91/271 och direktiv
91/676 kompletterar varandra. Det betyder att båda direktiven ger upphov till skyldigheter som inte utesluter varandra. När utsläpp av avfallsvatten från tätbebyggelse tillsammans med nitrater från jordbruket leder till eutrofiering av en vattenmassa, skall de nationella myndigheterna sålunda ange denna vattenmassa som känsligt område med stöd av direktiv 91/271.
55. Detta innebär för det första att Lorientbassängen skall anges som känsligt område. Det framgår av den studie som kommissionen ingett att det förekommer en tillväxt av makroalger i denna vattenmassa. Den franska regeringen har inte visat motsatsen, utan har endast bestridit förekomsten av ett överskott av fytoplankton. Under dessa omständigheter skall det fastställas att den franska regeringen inte i tillräcklig mån har tillbakavisat påståendet att det föreligger eutrofiering i Lorientbassängen.
56. Vidare skall det konstateras att den franska regeringen i sina yttranden har erkänt att det förekommer överproduktion av alger i Douarnenezbukten och Concarneaubukten. Dessutom har regeringen inte förnekat att det föreligger eutrofiering i Vilainebukten. Även dessa områden borde således ha angetts som känsliga områden.
57. När det gäller Elorns flodmynning och Morbihanviken räcker inte de uppgifter som parterna inkommit med för att en bedömning skall kunna göras beträffande dessa områden. Kommissionens anmärkning kan således inte godtas.
Artois-Picardie: kustvattnen och de kontinentala vattnen
Parternas yttranden
58. Kommissionen har kritiserat den franska regeringen för att felaktigt ha underlåtit att ange kustvattnen och de kontinentala vattnen(8) i Artois-Picardie som känsligt område.
59. Enligt kommissionen följer det av den studie från IFREMER, som det hänvisas till i punkt 45, att halten av näringsämnen i vattnet i Sommebukten, Boulogne-sur-mer och Dunkerque har ökat, vilket gör att dessa kustvatten i Artois-Picardie praktiskt taget varje år drabbas av algen phaeocystis. I ansökan har kommis sionen framhållit att bara algblomningen i sig stör balansen mellan vattenorganismerna. I Sommebukten har denna algblomning också lett till syrebrist i vissa vattenlager.
60. Den franska regeringen anser att det inte räcker att det föreligger en säsongsbunden näringsämnescykel och att det utvecklas en fytoplanktoncykel för att det skall kunna antas att det är fråga om ett orsakssamband. Dessutom har den franska regeringen hänvisat till en annan studie från IFREMER, som inte har ingetts till domstolen, av vilken det påstås framgå att det inte förekommer någon skaldjurs- eller fiskdöd i Sommebukten. Den franska regeringen har också påpekat att endast den ökade tillväxten av algen phaecystis inte utgör någon oönskad störning av balansen mellan de olika organismerna i vattnet. Dessutom framställer denna alg inga giftiga ämnen.
61. Kommissionen hänvisade i sin replik till den tidigare nämnda studien från IFREMER(9), där orsakssambandet mellan näringsämnescykeln och fytoplanktoncykeln nämns.
62. I samband med dupliken ingav den franska regeringen ännu en studie från IFREMER(10), i vilken det enligt denna regeringen framgick att mängden alger var mindre i havsvattnet vid Boulogne-sur-mer och Dunkerque än i Sommebukten.
63. När det gäller de kontinentala vattnen i Artois-Picardie har den franska regeringen visserligen erkänt överproduktionen av vissa växtsorter, men den anser att det är uteslutet att dessa fenomen har lett till en störning av balansen mellan de olika organismerna i vattnet. Fiskpopulationen har nämligen inte kommit till skada och inga giftalger har påträffats.
Bedömning
64. Det kan konstateras att den franska regeringen har erkänt att kustvattnen och de kontinentala vattnen i Artois-Picardie är utsatta för en överproduktion av alger och att de ifrågavarande vattnen innehåller stora mängder näringsämnen. Det framgår vidare av de inlämnade studierna att försämringen av vattenkvaliteten i det här fallet består av en försämring av vattnets färg, utseende och lukt samt av skummet på vattnet.
65. Den franska regeringen har emellertid bestridit att det skulle föreligga ett orsakssamband mellan de olika fenomenen. Jag har dock i punkt 25 slagit fast att om samtliga fyra kriterier avseende eutrofiering är uppfyllda förutsätts det föreligga ett orsakssamband. En medlemsstat måste i ett sådant fall kunna visa att det inte föreligger något orsakssamband mellan de olika omständigheterna. Eftersom den franska regeringen inte närmare har preciserat varför den anser att det inte föreligger något orsakssamband anser jag att kommissionens anmärkning skall godtas.
66. Således borde den franska regeringen ha angett kustvattnen och de kontinentala vattnen i Artois-Picardie som känsligt område.
Rhône-Medelhavet-Korsika: floden Vistre och Thaudammen
Parternas yrkanden
67. Slutligen har kommissionen kritiserat den franska regeringen för att felaktigt ha underlåtit att ange floden Vistre och Thaudammen i området Rhône-Medelhavet-Korsika som känsligt område.
68. När det gäller floden Vistre och Thaudammen gäller diskussionen inte så mycket huruvida dessa vatten är eutrofierade, utan snarare huruvida en mer rigorös rening än en sekundär rening verkligen skulle vara verkningsfull. Den franska regeringen har medgett att utsläppen i floden Vistre behöver göras till föremål för en mer långtgående rening än en sekundär rening. Den anser det dock inte nödvändigt att tillämpa en mer rigorös rening av utsläppen i Thaudammen, eftersom eutrofieringen har minskat sedan sjuttiotalet.
Bedömning
69. Hur det än må vara med den franska regeringens argument att en rigorösare rening inte skulle vara nödvändig, anser jag det vara viktigare, och av avgörande betydelse, att det i direktivet föreskrivs att medlemsstaterna är skyldiga att ange vatten som är eutrofierade och vatten som kan bli eutrofierade inom en nära framtid som känsligt område. Det är inte rätt forum att här diskutera nödvändigheten och ändamålsenligheten av en viss rening av vattnet.
70. Den franska regeringen har erkänt att floden Vistre befinner sig i ett eutrofierat tillstånd och är således enligt direktivet skyldig att ange denna som känsligt område.
71. Även Thaudammen skall anges som känsligt område. Det framgår av de handlingar som parterna ingett att Thaudammen sedan sjuttiotalet har visat sig vara känslig för eutrofiering. Den franska regeringens argument att den sekundära reningen av utsläppen är tillräcklig för att förbättra Thaudammens eutrofieringstillstånd håller inte. I direktivet föreskrivs ett mer omfattande skydd för vattenmassor som är eutrofierade eller som kan bli eutrofierade inom en nära framtid. Således borde den franska regeringen också ha angett Thaudammen som känsligt område.
72. Mot bakgrund av ovan anförda skäl skall det fastställas att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet, genom att underlåta att enligt direktivets artikel 5.1 och 5.2 och bilaga 2 anmäla vissa områden som är föremål för eutrofiering i dalgångarna Seine-Normandie, Loire-Bretagne – med undantag för Elorns flodmynning och Morbihanviken – Artois-Picardie och Rhône-Medelhavet-Korsika som känsligt område.
VI – Den andra grunden: strängare rening av utsläpp av avfallsvatten från tätbebyggelse i känsliga områden
Parternas yttranden
73. Kommissionen har som andra grund gjort gällande att den franska regeringen inte har tillämpat någon strängare rening av utsläpp av avfallsvatten från tätbebyggelse som härrör från tätorter med mer än 10 000 pe. De franska myndigheterna medgav att avloppsreningsverken för vatten som härrör från tätbebyggelse, såvitt avser 130 tätorter, på fristdagen den 31 december 1998 inte uppfyllde kraven enligt direktivet.
74. Följaktligen gav kommission i det motiverade yttrandet den franska regeringen tid på sig fram till den 10 juni 2001 för att avhjälpa de konstaterade bristerna. I svaret av den 19 september 2001 på det motiverade yttrandet preciserade de franska myndigheterna visserligen att utsläppen från vissa av de 130 tätorterna nu faktiskt var föremål för en strängare rening. I själva verket var det enligt kommissionen dock endast tätorterna Vichy, Aix-en-Provence och Mâcon som verkligen kunde strykas från listan över de 130 tätorterna.
75. Som svar på kommissionens påstående att endast utsläppen från tre tätorter i själva verket var föremål för en strängare rening lämnade de franska myndigheterna namnen på sju tätorter som redan före den 11 juni 2001 hade reningsverk i drift. Vidare har de lämnat namnen på 22 tätorter som sedan juni 2001 uppfyllde kraven i direktivet. Enligt de franska myndigheterna var det endast 98 tätorter som inte uppfyllde kraven i direktivet.
Bedömning
76. När det gäller den andra grunden, varigenom den franska regeringen kritiseras för att inte ha tillämpat en strängare rening av utsläpp av avfallsvatten från tätbebyggelse som härrör från tätorter med mer än 10 000 pe i känsliga områden och därmed för att ha åsidosatt artikel 5.2 i direktivet, kan jag hålla mig kort.
77. Parterna är eniga om att den franska regeringen inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 5.2 i direktivet vad beträffar 130 tätorter, eftersom reningsverken för avloppsvatten som härrör från tätbebyggelse inte uppfyllde kraven i direktivet på fristdagen den 31 december 1998.
78. Vidare framgår det av parternas yttranden att i tio av dessa 130 tätorter var reningsverken funktionsdugliga före den 10 juni 2001.
79. Således hade den franska regeringen inte uppfyllt sina skyldigheter vad beträffar 120 tätorter i juni 2001. Kommissionens anmärkning skall enligt min uppfattning godtas försåvitt det görs gällande att reningsverken för avloppsvatten som härrör från tätbebyggelse avseende 120 tätorter inte uppfyllde kraven i direktivet den 10 juni 2001.
VII – Förslag till avgörande
80. Med stöd av det ovan anförda föreslår jag att domstolen skall:
1) fastställa att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 5.1 och 5.2 i rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse och bilaga 2 till direktivet, genom att underlåta att anmäla vissa områden som är utsatta för eutrofiering i dalgångarna Seine-Normandie, Loire-Bretagne – med undantag för Elorns flodmynning och Morbihanviken – Artois-Picardie och Rhône-Medelhavet-Korsika som känsligt område, och genom att inte tillämpa en strängare rening av vissa utsläpp av avfallsvatten från tätbebyggelse som härrör från tätorter med mer än 10 000 invånare i känsliga områden eller områden som borde ha angetts som känsliga områden, och
2) förplikta Republiken Frankrike att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) .
(2)
–	Rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (EGT L 135, s. 40; svensk specialutgåva, område 15, volym 10, s. 93).
(3)
– EGT L 194, s. 26; svensk specialutgåva, område 15, volym 1, s. 232.
(4)
–	Dom av den 29 april 1999 i mål C-293/97, Standley m.fl. (REG 1999, s. I-2603).
(5)
–	Härmed avses rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket (EGT L 375, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 10, s. 192).
(6)
–	Eutrofiering av havsvatten och bräckt vatten i Europa, särskilt i Frankrike.
(7)
–	Réseau de surveillance du phytoplancton et des phycotoxines (REPHY) upprättades av IFREMER år 1984 med anledning av den stora mängden fall av förgiftning vid konsumtion av skaldjur i Bretagne.
(8)
–	De kontinentala vattnen i Artoi-Picardie utgörs av vattensystemet mellan det kanaliserade Aa/Schelde och den belgiska gränsen, floden Scarpe nedanför Arras, Lens kanal nedanför Lens och hela floden Somme.
(9)
–	Se ovan fotnot 7 (s. 7–8).
(10)
–	Suivi régional des nutriments sur le littoral nord – Pas de Calais/Picardie (s. 7–8).