62021CC0766(01)
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
NICHOLAS EMILIOU
föredraget den 6 juni 2024 (
1
)
Mål C‑766/21 P
Europaparlamentet
mot
Axa Assurances Luxembourg SA,
Bâloise Assurances Luxembourg SA,
La Luxembourgeoise SA,
Nationale-Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV
”Överklagande – Skiljedomsklausul i ett avtal som ingåtts av Europeiska unionen – Artiklarna 123 och 166 i tribunalens rättegångsregler – Svarande som inte inkommit med svaromål – Tredskodom – Ansökan om återvinning av tredskodom – Artiklarna 41 och 56 i stadgan för Europeiska unionens domstol – Huruvida ett överklagande och ett anslutningsöverklagande kan tas upp till sakprövning”
I. Inledning
1.
Förevarande förfarande avser ett överklagande av tribunalens dom av den 29 september 2021 i målet parlamentet/Axa Assurances Luxembourg m.fl. (
2
) som ingetts av Europaparlamentet samt ett anslutningsöverklagande av samma dom som ingetts av Nationale-Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV (nedan kallat NN).
2.
I förevarande förslag till avgörande – det andra som jag föredrar i förevarande mål, eftersom det muntliga förfarandet har återupptagits efter det att mitt första förslag till avgörande föredrogs den 18 januari 2024 (
3
) – kommer jag att behandla frågan huruvida parlamentets överklagande ska avvisas mot bakgrund av de principer som följer av domstolens dom av den 18 januari 2024 i målet Eulex Kosovo/SC. (
4
)
II. Tillämpliga bestämmelser
3.
Artikel 41 i stadgan för Europeiska unionens domstol (nedan kallad domstolens stadga) har följande lydelse:
”Om en rätteligen instämd part inte inkommer med skriftligt svaromål, ska tredskodom meddelas mot honom. Talan mot domen får föras inom en månad efter delgivning. …”
4.
I artikel 56 första stycket i domstolens stadga föreskrivs följande:
”Tribunalens slutliga avgöranden samt avgöranden av den rätten som endast delvis avgör sakfrågan eller som avgör en rättegångsfråga om bristande behörighet eller något annat processhinder får överklagas till domstolen inom två månader efter delgivningen av det avgörande som överklagas.”
5.
I artikel 123 i tribunalens rättegångsregler (med rubriken ”Tredskodom”) anges följande:
”1.   Om tribunalen konstaterar att en rätteligen instämd svarande inte inkommit med svaromål i den form eller inom den frist som föreskrivs … får sökanden inom den tid som ordföranden bestämmer yrka att tribunalen genom tredskodom bifaller hans talan ….
…
3.   Tribunalen ska i tredskodomen bifalla sökandens yrkanden, såvida det inte är uppenbart att tribunalen saknar behörighet att pröva talan eller det är uppenbart att talan inte kan tas upp till prövning eller att den helt saknar rättslig grund.
…”
6.
I artikel 166 i tribunalens rättegångsregler (med rubriken ”Ansökan om återvinning av tredskodom”) föreskrivs följande:
”1.   Ansökan får göras om återvinning av tredskodom enligt artikel 41 i stadgan.
2.   En svarande som inte inkommit med svaromål får ge in en sådan ansökan inom en månad från delgivningen av tredskodomen. …
3.   Efter att ansökan om återvinning delgetts den andra rättegångsdeltagaren, ska ordföranden fastställa en frist inom vilken denna får inkomma med skriftligt yttrande.
…
5.   Tribunalen ska avgöra målet genom dom som inte kan återvinnas. …”
III. Bakgrund till förevarande förslag till avgörande
7.
De mest relevanta aspekterna av den faktiska och rättsliga bakgrunden till tvisten, fram till den tidpunkt då mitt första förslag till avgörande föredrogs, anges i punkterna 13–31 i det förslaget till avgörande. Jag ser inget behov av att återge dem här.
8.
I mitt första förslag till avgörande – som på domstolens begäran begränsades till huruvida anslutningsöverklagandet kunde tas upp till sakprövning och vissa andra processuella frågor – föreslog jag att domstolen skulle i) fastställa att NN:s svarsskrivelse på parlamentets överklagande kunde tas upp till sakprövning, och ii) avvisa NN:s anslutningsöverklagande. För det fall att domstolen skulle finna att NN:s anslutningsöverklagande kunde tas upp till sakprövning, föreslog jag i andra hand att domstolen skulle upphäva punkterna 1 och 3 i domslutet i den överklagade domen på grund av åsidosättande av artikel 123.3 i tribunalens rättegångsregler. (
5
)
9.
Samma dag som mitt första förslag till avgörande föredrogs meddelade domstolen (fjärde avdelningen) den ovannämnda domen i målet Eulex Kosovo, vars huvudsakliga aspekter jag nu kort kommer att avhandla.
10.
I sin talan vid tribunalen yrkade sökanden i det målet ogiltigförklaring av ett beslut som fattats av Eulex Kosovo och ersättning för den skada som hon ansåg sig ha lidit till följd av Eulex Kosovos agerande. Eulex Kosovo framställde en invändning om bristande behörighet och rättegångshinder mot talan, men inkom inte med något svaromål inom den föreskrivna fristen.
11.
Sökanden yrkade att tribunalen skulle bifalla hennes talan genom tredskodom. Tribunalen meddelade tredskodom som gick Eulex Kosovo emot. (
6
)
12.
Eulex Kosovo ansökte om återvinning av tredskodomen med stöd av artikel 166 i tribunalens rättegångsregler och ingav kort därefter även ett överklagande av domen till domstolen.
13.
I sin dom avvisade domstolen överklagandet med motiveringen att ”ett överklagande av en tredskodom som är föremål för en ansökan om återvinning ska avvisas”. I synnerhet fann domstolen att ”[e]ftersom [en ansökan om återvinning av en tredskodom] får till följd att förfarandet vid tribunalen återupptas, kan den tredskodom som är föremål för [en sådan ansökan] inte anses ha avslutat förfarandet i den mening som avses i artikel 56 i [domstolens stadga]”. (
7
)
14.
Mot bakgrund av domen i målet Eulex Kosovo beslutade domstolen (tredje avdelningen) i förevarande mål, genom beslut av den 20 mars 2024, att återuppta den muntliga delen av förfarandet och hålla en förhandling för att parterna skulle kunna diskutera, och generaladvokaten yttra sig om, innebörden av ovannämnda textavsnitt i domen och deras eventuella inverkan på förevarande mål, särskilt vad gällde frågan huruvida parlamentets överklagande kunde tas upp till sakprövning. I detta sammanhang ställde domstolen även två frågor till parterna som skulle besvaras vid förhandlingen.
15.
Axa Assurances Luxembourg SA, Bâloise Assurances Luxembourg SA, La Luxembourgeoise SA (nedan tillsammans kallade de övriga svarandena), NN (
8
) och parlamentet yttrade sig och besvarade frågorna vid förhandlingen, som hölls inför domstolen den 17 april 2024.
IV. Bedömning
16.
Jag anser att Europaparlamentets överklagande kan tas upp till sakprövning. Tvärtemot vad svarandena anförde vid förhandlingen är en motsatt slutsats, såsom jag kommer att förklara nedan, inte förenlig med vare sig relevanta unionsrättsliga förfaranderegler eller domen i målet Eulex Kosovo.
A.
Den överklagade domen som ett paket med domar
17.
Jag vill inledningsvis understryka att den överklagade domen inte är en tredskodom i den mening som avses i artikel 41 i domstolens stadga i sin helhet. Detta följer i första hand av den tydliga formuleringen av denna bestämmelse: ”Om en rätteligen instämd part inte inkommer med skriftligt svaromål, ska tredskodom meddelas mot honom.” (
9
)
18.
Det är således endast den del av domen som avser NN som har meddelats som tredskodom, eftersom NN var den part som ”inte [inkom] med skriftligt svaromål”. Resten av domen skiljer sig i detta avseende, eftersom de övriga svarandena i första instans deltog i förfarandet i vederbörlig ordning.
19.
Den överklagade domens sammansatta karaktär avspeglas även i dess struktur och innehåll. Den består av två delar, varav den ena avser parlamentets yrkanden mot NN (punkterna 45–61 i domskälen samt punkterna 1 och 3 i domslutet) och den andra rör parlamentets yrkanden mot de tre övriga svarandena (punkterna 62–138 i domskälen samt punkterna 2 och 4 i domslutet). De två delarna av domen är således åtskilda och fristående från varandra.
20.
Skälet till detta är att medan tribunalen i den andra delen av domen prövade sökandens yrkanden genom att göra en fullständig prövning av de relevanta faktiska och rättsliga omständigheterna, så prövade den i den första delen sökandens yrkanden mot bakgrund av de kriterier som föreskrivs i artikel 123.3 i tribunalens rättegångsregler, vilka, såsom jag konstaterade i mitt första förslag till avgörande, inrättar en ”summarisk” form av prövning. (
10
)
21.
Det är därför som den överklagade domen ska betraktas som ett ”paket med domar”. Nämnda dom påverkar de fyra svarandenas rättsliga ställning på ett individuellt och specifikt sätt. (
11
) Faktum är att parlamentet hade kunnat väcka talan separat mot var och en av svarandena, vilket skulle ha lett till fyra olika domar från tribunalen.
22.
Såsom parlamentet med rätta påpekade vid förhandlingen utesluter inte möjligheten att de fyra svarandena är bundna av ett och samma avtal att deras rättsliga ställning kan skilja sig åt. Detta gäller i än högre grad i förevarande fall, eftersom det ifrågavarande avtalet etablerar en form av gemensamt, men inte solidariskt, ansvar för de fyra försäkringsbolagen. Dessutom finns det ingenting i avtalet, inte heller i skiljedomsklausulen i artikel I.19 däri, som kräver att parlamentet väcker talan samtidigt mot alla svarandena.
23.
Den omständigheten att parlamentet valde att väcka talan mot svarandena inom ramen för ett och samma rättsliga förfarande förändrar ingenting i detta avseende. Utgången i ett förfarande såsom det förevarande behöver nämligen inte nödvändigtvis vara densamma för alla berörda svarande. Svarandena skulle exempelvis kunna välja olika sätt att gå i svaromål eller så skulle vissa av dem kunna besluta sig för att ingå en förlikning med sökanden, som i gengäld kanske avstår från en del av sina anspråk. (
12
)
24.
Domen i målet Eulex Kosovo medför inte att vad som anförts ovan sätts i fråga. Såsom framgår av punkterna 10–12 ovan rörde nämligen det målet en enda svarande, som inte hade inkommit med svaromål inom den föreskrivna fristen. Hela förfarandet i första instans genomfördes i svarandens utevaro och följaktligen meddelades domen i sin helhet som tredskodom. Således var domen i sin helhet föremål för den ansökan om återvinning som svaranden hade ingett med stöd av artikel 166 i tribunalens rättegångsregler. (
13
)
25.
Så är emellertid inte fallet här, eftersom NN i sin ansökan enligt artikel 166 i tribunalens rättegångsregler (
14
) endast ansökte om återvinning av punkterna 1 och 3 i domslutet i den överklagade domen. När allt kommer omkring kunde det inte ha gjorts på något annat sätt, eftersom det endast var de delarna av domen som – med tillämpning av artikel 41 i domstolens stadga – meddelades som tredskodom mot NN.
B.
Den överklagade domens delvis slutliga karaktär
26.
Av vad som anförts ovan följer att enbart den omständigheten att en av svarandena i förevarande tvist underlät att inkomma med svaromål i första instans inte medför att tribunalens dom förlorar sin slutliga karaktär vad gäller parlamentets yrkanden mot de övriga svarandena.
27.
För dessa svarande utgör denna dom ett ”slutligt avgörande” i den mening som avses i artikel 56 första stycket i domstolens stadga, som således kan överklagas till domstolen. Mot dessa delar av den överklagade domen finns det, för att använda det uttryck som domstolen använde i punkt 29 i domen i målet Eulex Kosovo, inte något annat rättsmedel.
28.
Dessa delar av nämnda dom kan i synnerhet inte ifrågasättas inom ramen för det förfarande som den tredskande svaranden har inlett med stöd av artikel 166 i tribunalens rättegångsregler. En motsatt slutsats skulle få ganska märkliga konsekvenser. Tribunalen skulle behöva ompröva inte bara de frågor som bedömdes på grundval av en summarisk prövning av de relevanta faktiska och rättsliga omständigheterna (avseende NN), (
15
) utan även de frågor där bedömningen grundades på en fullständig prövning av dessa omständigheter (avseende de övriga svarandena).
29.
Dessutom skulle tribunalen behöva göra detta trots att de övriga svarandena inte deltog i förfarandet för återvinning av tredskodomen. Det framgår nämligen tydligt av artikel 166 i tribunalens rättegångsregler att det endast är ”den andra rättegångsdeltagaren” (det vill säga sökanden) som får inkomma med skriftligt yttrande inom ramen för ett förfarande som föranletts av svarandens ansökan om återvinning av en tredskodom. Enligt min mening skulle en sådan situation knappast vara förenlig med behovet av att skydda de övriga svarandenas rätt till försvar och principen om likställdhet i processen.
30.
Man skulle förvisso kunna hävda att den omständigheten att ordet ”rättegångsdeltagaren” står i singular i denna bestämmelse – vilket, vill jag tillägga, gäller genomgående för alla språkversioner av tribunalens rättegångsregler – inte nödvändigtvis utesluter möjligheten att det i vissa fall kan finnas mer än en rättegångsdeltagare.
31.
En sådan tolkning av artikel 166 i tribunalens rättegångsregler skulle dock strida mot logiken i den mekanism som föreskrivs där. Det förfarande som föreskrivs i den bestämmelsen utgör nämligen varken en sorts överklagandeförfarande eller ett resningsförfarande. Det är snarare en processuell lösning som gör det möjligt att återuppta ett mål (
16
) och som tillåter den tredskande parten att ansluta sig till förfarandet, så att ett ärende som preliminärt avgjorts utan hörande av motparten (inaudita altera parte) (
17
) slutligt kan avgöras efter ett kontradiktoriskt förfarande där principen att ingen ska dömas ohörd (audi alteram partem) iakttas. (
18
) Sett ur den synvinkeln är det uppenbart att det inte finns någon anledning att blanda in de övriga svarandena i ett förfarande som inletts enligt artikel 166 i tribunalens rättegångsregler, eftersom de redan har hörts.
32.
I detta sammanhang vill jag också i förbigående tillägga att en annan tolkning av artikel 166 i tribunalens rättegångsregler skulle kunna bana väg för förfarandemissbruk. Inom ramen för ett förfarande mot flera medsvarande skulle en av dem kunna göra det strategiska valet att inte delta i det första förfarandet, för att, för det fall att de andra svarandena förlorade målet, kunna inge en ansökan om återvinning av tredskodomen och på så vis ge alla svarandena en ”andra chans” att få sin sak prövad. Inom ramen för dessa nya förfaranden skulle svarandena även ha fördelen av att känna till skälen till varför de argument som dittills anförts inte övertygade tribunalen. (
19
) Detta skulle dessutom, under sådana omständigheter, avsevärt minska den ändamålsenliga verkan av bestämmelserna i rättegångsreglerna om parternas bevisbörda. (
20
)
33.
Det saknas således grund för uppfattningen att den preliminära karaktären hos den del av domen som meddelades som tredskodom även omfattar övriga delar av domen, i vilka tribunalen prövade saken inom ramen för ett kontradiktoriskt förfarande och avgjorde målet med full kännedom om de faktiska och rättsliga omständigheter som åberopats av samtliga berörda parter. Det är följaktligen möjligt att överklaga dessa delar av domen genom att inge ett överklagande till domstolen i enlighet med artikel 56 i domstolens stadga.
C.
Frist för att inge ett överklagande
34.
Vid förhandlingen föreslog svarandena även en alternativ tolkning av den relevanta processuella ramen. De hävdade att den överklagade domen visserligen var slutlig såvitt avsåg de övriga svarandena (vilket även parlamentet gjorde gällande), men att den inte kunde överklagas förrän det av NN inledda förfarandet för återvinning av tredskodomen hade avslutats. Enligt deras mening var detta nödvändigt för att säkerställa NN:s rätt till försvar och för att undvika risken för motstridiga avgöranden avseende samma frågor.
35.
Jag finner inte dessa argument övertygande.
36.
Det framgår mycket klart och tydligt av ordalydelsen i artikel 56 första stycket i domstolens stadga att (bland annat) tribunalens slutliga avgöranden får överklagas ”inom två månader efter delgivningen av det avgörande som överklagas”. Det finns ingen bestämmelse i domstolens stadga, tribunalens rättegångsregler eller domstolens rättegångsregler som föreskriver något undantag från denna regel. (
21
)
37.
Svarandenas argument skulle även vara oförenligt med principen om god rättskipning i åtminstone två avseenden.
38.
För det första skulle det avsevärt förlänga handläggningstiden – och det tillstånd av rättsosäkerhet som detta skulle medföra – för de delar av tvisten som inte var föremål för förfarandet enligt artikel 166 i tribunalens rättegångsregler. För det andra skulle detta i praktiken ge de parter som avsåg att överklaga de delar av domen som inte meddelats som tredskodom en längre (och för det mest väsentligt längre) frist för att förbereda sitt överklagande. Detta skulle strida mot principen om parternas likställdhet i processen, eftersom övriga parter i det aktuella målet vid tribunalen (särskilt de som motsatte sig sökandens yrkanden) endast skulle ha två månader på sig att bemöta sökandens argument. (
22
)
39.
Jag låter mig inte heller övertygas av svarandenas argument avseende risken för motstridiga avgöranden. Det finns särskilda processuella mekanismer som har utformats för detta ändamål. Enligt artikel 54 i domstolens stadga, artikel 69 i tribunalens rättegångsregler och artikel 55 i domstolens rättegångsregler får både tribunalen och domstolen, i situationer såsom den i förevarande mål, besluta att målet ska vilandeförklaras fram till dess att den andra domstolen har avgjort ärendet.
40.
Detta är i själva verket vad som har skett i förevarande tvist, eftersom förfarandet vid tribunalen för återvinning av tredskodomen som NN har inlett har skjutits upp till dess att domstolen har avgjort förevarande överklagandeförfarande.
41.
I detta sammanhang vill jag även understryka att den omständigheten att separata förfaranden kan leda till olika resultat inte nödvändigtvis innebär att avgörandena är motstridiga i en situation såsom den i förevarande mål. Såsom jag tidigare nämnt i punkt 23 kan nämligen de olika svarandenas ställning mycket väl skilja sig åt i både materiellt och processuellt hänseende. Under alla omständigheter ankommer det typiskt sett på domstolen att säkerställa en konsekvent rättspraxis genom att pröva överklaganden av avgöranden som meddelats i första instans.
42.
Argumenten rörande ett åsidosättande av den tredskande svarandens rätt till försvar finner jag inte heller övertygande. Om jag har förstått det rätt, är kärnan i argumentet följande: Förfarandet vid tribunalen om återvinning av tredskodomen skulle förlora all betydelse, eftersom domstolen skulle slutligt avgöra de relevanta frågorna inom ramen för de övriga svarandenas överklagande.
43.
Av de skäl som anges i punkterna 44–65 i mitt första förslag till avgörande får dock NN, eftersom NN var svarande i första instans och har ett ”intresse av att överklagandet bifalls, avvisas eller ogillas”, inkomma med en svarsskrivelse på parlamentets överklagande. Den omständigheten att NN i första instans var en tredskande svarande ändrar inte på den saken. Ett av skälen till min ståndpunkt i detta avseende är att det med hänsyn till likheterna mellan de frågor som ska behandlas i de båda förfarandena (förfarandena vid tribunalen avseende återvinning av tredskodomen och överklagandet vid domstolen), är nödvändigt att skydda NN:s rätt till ett effektivt rättsmedel och rätt att bli hörd.
44.
NN har således rätt att yttra sig i alla frågor som domstolen kan komma att ta ställning till i samband med överklagandet. Under dessa omständigheter kan rätten att bli hörd inte anses ha blivit åsidosatt.
45.
Det kan kanske vara opraktiskt för NN att dess rättsliga ställning bedöms inom ramen för två olika förfaranden (direkt vid tribunalen inom ramen för förfarandet om återvinning av tredskodomen och indirekt vid domstolen inom ramen för överklagandeförfarandet), men detta är helt enkelt följden av NN:s eget val att inte delta i det ursprungliga förfarande som inleddes av parlamentet.
46.
Avslutningsvis vill jag bara tillägga att svarandenas alternativa tolkning av den relevanta processuella ramen för tankarna till ordspråkets önskan om att både kunna ha kakan och äta den. De har nämligen gjort gällande att tribunalens avgörande såvitt avser parlamentets anspråk gentemot de övriga svarandena är ”slutligt”, eftersom dessa övriga svarande inte omfattas av det förfarande som NN har inlett enligt artikel 166 i tribunalens rättegångsregler, men att detta avgörande – samtidigt – ändå inte kan överklagas så länge detta förfarande pågår.
47.
Enligt min mening kan endast en av dessa två hypoteser vara korrekt. Förfarandet enligt artikel 166 i tribunalens rättegångsregler medför antingen att allt är ”öppet för förhandling” igen, eller också att de slutliga delarna av den överklagade domen kan överklagas inom den normala tvåmånadersfristen. Av de skäl som angetts i förevarande förslag till avgörande är det min fasta övertygelse att det är det sistnämnda alternativet som är det korrekta. Följaktligen ska parlamentets överklagande anses kunna tas upp till sakprövning.
V. Förslag till avgörande
48.
Mot bakgrund av vad som anförts ovan föreslår jag att domstolen ska slå fast att Europaparlamentets överklagande kan tas upp till sakprövning.
(
1
)	Originalspråk: engelska.
(
2
)	T‑384/19, EU:T:2021:630 (nedan kallad den överklagade domen).
(
3
)	Förslag till avgörande i målet parlamentet/Axa Assurances Luxembourg m.fl. (C‑766/21 P, EU:C:2024:63) (nedan kallat mitt första förslag till avgörande).
(
4
)	C‑785/22 P, EU:C:2024:52 (nedan kallad domen i målet Eulex Kosovo).
(
5
)	Dessa slutsatser är fortfarande giltiga. Jag kommer därför inte att diskutera de därtill relaterade aspekterna av förevarande tvist.
(
6
)	Dom av den 19 oktober 2022, SC/Eulex Kosovo (T‑242/17 RENV, EU:T:2022:637).
(
7
)	Domen i målet Eulex Kosovo, punkterna 31 och 32.
(
8
)	NN och de övriga svarandena kommer nedan tillsammans att kallas svarandena.
(
9
)	Min kursivering.
(
10
)	Mitt första förslag till avgörande, punkt 132.
(
11
)	Se, analogt, dom av den 6 november 1990, Weddel/kommissionen (C‑354/87, EU:C:1990:371, punkt 23).
(
12
)	I förevarande fall fick förfarandet faktiskt olika utgång för NN och de övriga svarandena, även om det berodde på vad jag anser vara felaktig rättstillämpning från tribunalens sida. Se punkterna 120–148 i mitt första förslag till avgörande.
(
13
)	Se domen i målet Eulex Kosovo, punkt 32.
(
14
)	Mål T‑384/19 OP, parlamentet/Axa Assurances Luxembourg m.fl., som för närvarande pågår.
(
15
)	Se, i detta hänseende, mitt första förslag till avgörande, punkterna 130–132.
(
16
)	Se domen i målet Eulex Kosovo, punkt 31.
(
17
)	Se, för ett liknande resonemang, mitt första förslag till avgörande, punkt 40.
(
18
)	Vad gäller vikten av denna princip i unionsrättsliga förfaranden, se dom av den 15 juli 2021, kommissionen/Landesbank Baden-Württemberg och SRB (C‑584/20 P och C‑621/20 P, EU:C:2021:601, punkt 57 och där angiven rättspraxis).
(
19
)	Om man driver detta resonemang in absurdum skulle man till och med kunna tänka sig situationer där flera medsvarande beslutar sig för att inte delta i det första förfarandet och därefter en efter en, med stöd av artikel 166 i tribunalens rättegångsregler, ifrågasätter tribunalens domar och därmed förorsakar en ”ström” av förfaranden i första instans. Så länge inte samtliga medsvarande har deltagit i rättegången på vederbörligt sätt kommer en del av domen alltid att meddelas som tredskodom.
(
20
)	Se, särskilt, artikel 84 (”Nya grunder”) och artikel 85 (”Bevisning och bevisuppgift”) i tribunalens rättegångsregler.
(
21
)	Det kan vara värt att framhålla att båda regelverken innehåller ett antal bestämmelser som under vissa omständigheter gör det möjligt att förlänga vissa frister som föreskrivs där. Se, i synnerhet, artikel 55.3, artikel 71.2 och artikel 147.7 i tribunalens rättegångsregler, samt artikel 46.3, artikel 55.5 och artikel 186.3 i domstolens rättegångsregler.
(
22
)	Se artikel 172 domstolens rättegångsregler, i vilken det även anges att ”[f]risten [för att inkomma med svarsskrivelse] … inte [kan] förlängas”.