62003CO0320(02)_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C-320/03 R,
Europeiska gemenskapernas kommission,
företrädd av C. Schmidt, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
sökande,
med stöd av
Förbundsrepubliken Tyskland,
företrädd av W.-D. Plessing och A. Tiemann, båda i egenskap av ombud, biträdda av T. Lübbig, Rechtsanwalt,
och av
och av
och av
Republiken Italien,
företrädd av I.M. Braguglia, i egenskap av ombud, biträdd av G. De Bellis, avvocato dello Stato, med delgivningsadress i Luxemburg,
mot
Republiken Österrike,
företrädd av H. Dossi, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
angående en ansökan om uppskov med verkställigheten av det körförbud avseende vissa varor som föreskrivs i Verordnung des Landeshauptmanns von Tirol, mit der auf der A 12 Inntalautobahn verkehrsbeschränkende Maßnahmen erlassen werden (sektorales Fahrverbot) (regeringschefen i Tyrolens förordning om begränsning av trafiken på motorväg A 12 i Inndalen (körförbud avseende vissa varor)) av den 27 maj 2003 (BGB1. II, 2003/279),
meddelar
DOMSTOLENS ORDFÖRANDE
följande
Beslut
Domskäl
1. Europeiska gemenskapernas kommission har, genom en ansökan som inkom till domstolens kansli den 24 juli 2003, i enlighet med artikel 226 EG väckt talan om fastställelse av att Republiken Österrike har åsidosatt sina skyldigheter enligt artiklarna 1 och 3 i rådets förordning (EEG) nr 881/92 av den 26 mars 1992 om tillträde till marknaden för godstransporter på väg inom gemenskapen till eller från en medlemsstats territorium eller genom en eller flera medlemsstaters territorier (EGT L 95, s. 1), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 484/2002 av den 1 mars 2002 (EGT L 76, s. 1), artiklarna 1 och 6 i rådets förordning (EEG) nr 3118/93 av den 25 oktober 1993 om förutsättningar för transportföretag att utföra inrikes godstransporter på väg i en medlemsstat, där de inte är etablerade (EGT L 279, s. 1; svensk specialutgåva, område 7, volym 5, s..21), i dess lydelse enligt förordning nr 484/2002, samt artiklarna 28‑30 EG, genom att införa det körförbud avseende lastbilar som transporterar vissa varor som föreskrivs i Verordnung des Landeshauptmanns von Tirol, mit der auf der A 12 Inntalautobahn verkehrsbeschränkende Maßnahmen erlassen werden (sektorales Fahrverbot) (regeringschefen i Tyrolens förordning om begränsning av trafiken på motorväg A 12 i Inndalen (körförbud avseende vissa varor)) av den 27 maj 2003 (BGBl. II, 2003/279) (nedan kallad den omtvistade förordningen).
Bakgrund till förevarande förfarande
2. Genom särskild handling, som inkom till domstolens kansli den 25 juli 2003, yrkade kommissionen i enlighet med artiklarna 242 EG och 243 EG att Republiken Österrike genom ett interimistiskt beslut skulle förpliktas att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att uppskjuta verkställigheten av det körförbud som införts genom den omtvistade förordningen fram till dess att domstolen har avgjort målet i sak.
3. Kommissionen yrkade vidare, med stöd av artikel 84.2 i rättegångsreglerna, att ansökan om interimistiska åtgärder skulle bifallas även innan yttrande inkommit från motparten, och att detta beslut skulle gälla fram till dess att slutligt beslut i det interimistiska förfarandet meddelats.
4. Genom beslut av den 30 juli 2003 i mål C-320/03 R, kommissionen mot Österrike (REG 2003, s. I-7929), förpliktades Republiken Österrike, som en säkerhetsåtgärd, att stoppa verkställigheten av körförbudet enligt den omtvistade förordningen fram till dess att slutligt beslut i det interimistiska förfarandet meddelats.
5. Genom beslut av den 2 oktober 2003 i mål C-320/03 R, kommissionen mot Österrike (REG 2003, s. I-0000), förlängdes giltighetstiden av beslutet att stoppa verkställigheten av det nämnda körförbudet till den 30 april 2004.
6. Genom samma beslut av den 2 oktober 2003 tilläts Förbundsrepubliken Tyskland och Republiken Italien att intervenera i förevarande interimistiska förfarande till stöd för kommissionens yrkanden.
7. Punkterna 105–107 i beslutet av den 2 oktober 2003 i det ovannämnda målet kommissionen mot Österrike har följande lydelse:
”105 Eftersom det ändå skall tas hänsyn till att problemen med luftkvaliteten i det aktuella området är verkliga och allvarliga, anmodas parterna att i vart fall provisoriskt komma överens om åtgärder som kan förena de motstridiga intressen som föreligger och att underrätta domstolen om eventuella uppnådda kompromisser.
106 För det fall att så inte skulle ske anmodas parterna att inhämta all relevant information, bland annat om utvecklingen av luftkvaliteten i det berörda området, den uppskattade verkan av körförbudet nattetid under år 2003 samt utsikterna för utvecklingen av järnvägstrafiken eller transport på andra vägar, och att senast den 6 februari 2004 inge denna information till domstolen tillsammans med de yttranden som bedöms vara ändamålsenliga.
107 Den åtgärd som fastställs i förevarande beslut kan förlängas, skjutas upp eller ändras på grundval av nya upplysningar eller yttranden.”
8. Den 4 februari 2004 begärde Republiken Österrike, i samförstånd med de andra parterna i förevarande förfarande, att den utsatta tiden för att inkomma med sådan ändamålsenlig information skulle förlängas till den 1 mars 2004. Till stöd för denna begäran gjorde Republiken Österrike gällande att en förlängning av den nämnda tidsfristen var önskvärd med tanke på de faktiska möjligheterna att nå en samförståndslösning mellan de motstridiga intressena. Genom beslut av domstolens ordförande av den 5 februari 2004 bifölls denna begäran.
9. Ett sådant samråd har emellertid inte utmynnat i någon kompromiss inom den nya tidsfrist som föreskrivits härför och Förbundsrepubliken Tyskland, Republiken Österrike och kommissionen har därför inkommit med yttranden till domstolen den 25 februari 2004 respektive den 1 mars 2004.
Den förlängda giltighetstiden för uppskovet med verkställigheten av den omtvistade förordningen
Parternas yttranden
10. Kommissionen har anfört att parterna har haft två möten, det första den 14 januari 2004 och det andra den 17 februari samma år. Under mötena har man granskat ett antal åtgärder som skulle kunna ersätta det körförbud avseende vissa varor som föreskrivs i den omtvistade förordningen. Åtgärderna går i samma riktning som förordningen utan att för den sakens skull vara diskriminerande eller utgöra ett lika stort hinder för det fria tillhandahållandet av transittjänster och den fria rörligheten för varor.
11. Kommissionen har gjort gällande att vetenskapliga beräkningar som gjorts av Ökoscience AG, Chur (Schweiz), företrätt av J. Thudium, lufthygiensexpert och biträde till den österrikiska delegationen, har visat att ett körförbud avseende vissa varor skulle kunna medföra en minskning av föroreningarna på 5–6 procent av de aktuella utsläppen av kväveoxider. Kommissionen ifrågasätter inte dessa beräkningar.
12. Vad gäller i vilken omfattning ersättningsåtgärderna till det körförbud avseende vissa varor som föreskrivs i den omtvistade förordningen skulle kunna minska föroreningarna, framgår följande av samma beräkningar. Ett körförbud avseende tunga fordon i klasserna EURO 0 och 1 skulle leda till en minskning på 2 procent av kväveoxiderna. Ett körförbud avseende tunga fordon i klass EURO 2 skulle medföra en minskning på 6–7 procent och en hastighetsbegränsning för bilar på det avsnitt som körförbudet avser genom att en anordning för trafikstyrning inrättades skulle leda till en minskning av nämnda kväveoxider på, i idealfallet, 11 procent. Uppgifter om verkningarna av att förbudet för nattrafik för tunga fordon utökas från 7 timmar, såsom är fallet för tillfället, till 12 timmar finns ännu inte tillgängliga.
13. Härav följer att åtminstone två av de ovannämnda åtgärderna, var för sig, skulle leda till bättre resultat än det körförbud avseende vissa varor som föreskrivs i den omtvistade förordningen. Dessa ersättningsåtgärder är förenliga med gemenskapsrätten och kommissionen anser därför att de ger stöd åt dess tes att detta körförbud avseende vissa varor är oproportionerligt.
14. Den österrikiska regeringen har framhållit att åtgärder innebärande ett körförbud avseende tunga fordon har en mycket degressiv verkan. Ett körförbud avseende tunga fordon i klasserna EURO 0, 1 och 2 på motorvägen i Inndalen (motorväg A 12) skulle nämligen medföra en minskning av kväveoxiderna på 8,5 procent år 2003, 6 procent år 2004 och inte mer än 3,5 procent år 2005. Det är under detta sista år senast som körförbudet måste utvidgas och även omfatta tunga fordon i klass EURO 3, för att alltjämt säkerställa en märkbar minskning. Ett sådant förbud är emellertid svårt att motivera med hänsyn till rättssäkerheten.
15. Vad gäller hastighetsbegränsning för bilar som kör på det avsnitt som avses i det körförbud avseende vissa varor som föreskrivs i den omtvistade förordningen har den österrikiska regeringen, med hänvisning till vetenskapliga studier, gjort gällande följande. Stränga hastighetsbegränsningar som gäller såväl dag- som nattetid på långa sträckor respekteras, oavsett trafiksituationen, i relativt ringa utsträckning. Med en anordning för trafikstyrning med hänsyn till mängden förorenande utsläpp skulle man kunna förutse att hastighetsbegränsningarna respekterades i högre utsträckning. Det skulle dock ta en viss tid att genomföra, så även om arbetet med att konstruera en sådan anordning kan påbörjas som förutsagts under det första halvåret 2004 skulle systemet nog inte kunna tas i bruk före år 2005.
16. Den österrikiska regeringen har härav slutit sig till att det, för att målen i fråga om luftkvalitet skall uppnås, förutom ett förbud för nattrafik, krävs ett sådant körförbud avseende vissa varor som föreskrivs i den omtvistade förordningen. De ersättningsåtgärder som kommissionen föreslagit kan inte förverkligas i nuläget eller skulle inte ge lika goda resultat som de som följer av att det nämnda förbudet genomförs.
17. Den tyska regeringen har erinrat om att gemenskapen, genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2327/2003 av den 22 december 2003 om inrättande av ett tillfälligt poängsystem för tunga lastbilar som reser genom Österrike 2004, inom ramen för en hållbar transportpolitik (EGT L 345, s. 30) har infört nya bestämmelser för systemet med miljöpoäng från och med den 1 januari 2004. I de nya bestämmelserna föreskrivs strängare villkor för transitsträckorna genom Österrike. Enligt den tyska regeringen tillämpar den aktuella medlemsstaten inte denna förordning och den har således inte uttömt de medel som står till dess förfogande för att förbättra skyddet för befolkningen och miljön.
18. Den tyska regeringen har framhållit de negativa ekonomiska följder och den ofta irreparabla skada som det körförbud avseende vissa varor som föreskrivs i den omtvistade förordningen kommer att innebära för många transportföretag. Den anser att den lösning som Republiken Österrike förordar, som innebär att de varutransporter som träffas av förbudet skall överföras till järnvägen, stöter på mycket större svårigheter än vad denna medlemsstat medger. Detta särskilt med tanke på att det saknas järnvägstransportkapacitet och på att det finns svårigheter att överföra vissa transporter till järnväg.
Bedömning
19. I punkt 65 i beslutet av den 2 oktober 2003 i det ovannämnda målet kommissionen mot Österrike konstaterade domstolen att det inte kan uteslutas att talan i sak skall bifallas även om de argument som Republiken Österrike har åberopat till sitt försvar inte heller kan avfärdas. I punkt 102 i samma beslut uttalade domstolen att risken för en allvarlig och irreparabel skada till följd av en omedelbar tillämpning av den omtvistade förordningen måste anses vara styrkt i tillräcklig grad. Mot denna bakgrund förlängde domstolen, genom det nämnda beslutet, för en begränsad tidsperiod som löper ut den 30 april 2004, giltighetstiden för den förpliktelse som ålagts den nämnda medlemsstaten att stoppa verkställigheten av det körförbud avseende vissa varor som föreskrivs i förordningen. Syftet med uppskovet med verkställigheten var särskilt att ge parterna möjlighet att samråda för att i vart fall provisoriskt komma överens om åtgärder som kan förena de motstridiga intressen som föreligger.
20. De yttranden som parterna i detta förfarande givit in till domstolen, efter det att de förhandlingar som hållits för detta ändamål misslyckats, påverkar inte grunderna för nämnda beslut eller domstolens slutsatser i det avseendet.
21. Genom den omtvistade förordningen föreskrivs ett permanent körförbud avseende tunga fordon med en högsta tillåten totalvikt på mer än 7,5 ton som transporterar vissa uppräknade varor på en viss motorvägssträcka. Vägsträckan, på 46 km, ingår i en av de viktigaste kommunikationsvägarna till lands för handel mellan norra Europa och norra Italien. Samtidigt finns det svårigheter beträffande alternativa rutter i regionen i form av andra trafikbegränsningar. Den österrikiska regeringens yttrande har inte heller undanröjt tvivlen i fråga om att detta hinder för de fria rörligheter som föreskrivs i EG-fördraget är av eventuellt indirekt diskriminerande karaktär.
22. Den österrikiska regeringen har visserligen hänvisat till begreppet järnvägsgods (bahnaffine Güter) för att motivera urvalet av de varor som omfattas av den omtvistade förordningen. Urvalet har således inte gjorts med hänsyn till att de berörda varorna särskilt bidrar till att gränsvärden för giftutsläpp överskrids, utan med hänsyn till deras påstådda lämplighet för järnvägstransport. Att man väljer järnvägstransport för en viss vara beror dock oftast i mindre utsträckning på vilken slags vara det är än på andra kriterier, såsom transportsträckans längd, transporttiden och de kostnader som uppstår på grund därav. Det kan därför inte uteslutas att detta kriterium inte kan ligga till grund för det gjorda urvalet. Det förhållandet att det i artikel 3 i den nämnda förordningen uppräknas väldigt olika varor, såsom avfall, spannmål, rundvirke, bark och kork, järnmalm och annan malm, sten, jord, schaktmassa, motorfordon, släpvagnar samt byggstål, stärker snarare de tvivel som råder härvidlag.
23. Dessutom visar de yttranden som ingivits till domstolen i enlighet med punkt 106 i beslutet av den 2 oktober 2003 i det ovannämnda målet kommissionen mot Österrike att det finns ett visst antal ersättningsåtgärder som gör det möjligt att nå en väsentlig minskning av de skadliga utsläppen. Visserligen kommer vissa av dessa andra åtgärder att bli mindre verkningsfulla under årens lopp, bland annat körförbudet avseende tunga fordon i klasserna EURO 0, 1 och 2, eftersom dessa fordon fortlöpande byts ut mot mer moderna tunga fordon. Förevarande interimistiska förfarande gäller emellertid den omedelbara framtiden, det vill säga den tid som löper fram till dess att domstolen har avgjort målet i sak.
24. Parterna har framfört olika åsikter i fråga om huruvida dessa andra åtgärder kan ersätta det körförbud avseende vissa varor som föreskrivs i den omtvistade förordningen eller om det endast är genom dessa åtgärder i förening som det är möjligt att nå den minskning av de skadliga utsläppen som bedömts vara nödvändig. I detta hänseende framgår det att även om man antar att en förening av de nämnda åtgärderna är nödvändig är det ändock så att dessa skulle kunna minska sådana utsläpp. I båda fallen ökar således vikten av de intressen som förespråkar en förlängning av det uppskov med verkställigheten av den omtvistade förordningen som föreskrevs genom beslutet av den 30 juli 2003 i det ovannämnda målet kommissionen mot Österrike.
25. Med förbehåll för ovanstående har det av den information som inkommit till domstolen i enlighet med beslutet av den 2 oktober 2003 i det ovannämnda målet kommissionen mot Österrike inte framkommit några nya uppgifter som i detta skede av förfarandet föranleder en annan bedömning av de olika aktuella intressena än den som låg till grund för det nämnda beslutet.
26. Under dessa förhållanden och i avsaknad av en överenskommelse mellan parterna om åtgärder som åtminstone tillfälligt skulle kunna förena de motstridiga intressen som föreligger för att nå en kompromiss, finner domstolen att det uppskov med verkställigheten som föreskrevs genom beslutet av den 30 juli 2003 i det ovannämnda målet kommissionen mot Österrike, vars giltighet förlängdes genom beslut av den 2 oktober 2003 i det ovannämnda målet kommissionen mot Österrike till den 30 april 2004, skall förlängas från och med sistnämnda datum till dess att domstolen har avgjort målet i sak.
Domslut
På dessa grunder fattar
DOMSTOLENS ORDFÖRANDE
följande beslut:
1) Det uppskov med verkställigheten som föreskrevs genom beslut av den 30 juli 2003 i mål C-320/03 R, kommissionen mot Österrike, vars giltighet förlängdes genom beslut av den 2 oktober 2003 i det ovannämnda målet kommissionen mot Österrike, förlängs till dess att domstolen har avgjort målet i sak.
2) Beslut om rättegångskostnader kommer att meddelas senare.