Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA MACEJA ŠPUNARA [MACIEJ SZPUNAR]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 13. novembrī (1)
Lieta C‑298/23
Inter IKEA Systems BV
pret
Algemeen Vlaams Belang VZW,
S,
T,
U,
V,
Vrijheidsfonds VZW
(Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Briseles Uzņēmumu tiesa, kurā tiesvedība noris holandiešu valodā, Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Preču zīmes – Preču zīmes iedarbība – Ar preču zīmi piešķirtas tiesības – Tiesības iebilst pret to, ka trešā persona izmanto identisku vai līdzīgu apzīmējumu – Pamatots iemesls – Šāda apzīmējuma izmantošana, ko trešā persona veic politiskā kampaņā
I.      Ievads
1.        Politisko debašu brīvība ir būtisks jebkuras demokrātiskas sabiedrības elements. Politikā iesaistītās personas izmanto dažādus izteiksmes veidus, piemēram, pārspīlēšanu vai humoru, lai uzrunātu pēc iespējas plašāku elektorātu, pievērstu uzmanību vispārējas nozīmes problēmām, uzsvērtu savas spējas tās risināt vai kritizētu oponentus. Tomēr šīm debatēm ir zināmas robežas, ņemot vērā tām piemērojamās normas un citu personu tiesības. Kā to parāda izskatāmā lieta, dažkārt ir grūti noteikt šīs robežas, jo tās izriet no dažādu konfliktējošo tiesību un interešu izsvēršanas. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Direktīvas (ES) 2015/2436 (2) un Regulas (ES) 2017/1001 (3) normas, un tādējādi sniedz Tiesai iespēju precizēt atbilstošos kritērijus, lai līdzsvarotu vārda brīvību un preču zīmju ar reputāciju īpašniekiem piešķirtās tiesības.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
1.      Direktīva 2015/2436
2.        Direktīvas 2015/2436 10. pants “Preču zīmes piešķirtās tiesības” formulēts šādi:
“1.      Preču zīmes reģistrācija piešķir īpašniekam izņēmuma [ekskluzīvas] tiesības uz to.
2.      Neskarot tiesību īpašnieku tiesības, kas iegūtas pirms reģistrētās preču zīmes pieteikuma iesniegšanas datuma vai prioritātes datuma, minētās reģistrētās preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizkavēt visas trešās personas, kam nav viņa piekrišanas, lietot komercdarbībā jebkuru apzīmējumu saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, ja:
a)      apzīmējums ir identisks preču zīmei un tiek lietots saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, kuriem šī preču zīme reģistrēta;
b)      apzīmējums ir identisks vai līdzīgs preču zīmei un tiek lietots saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi precēm vai pakalpojumiem, kuriem preču zīme ir reģistrēta, ja pastāv iespēja, ka sabiedrība var šīs zīmes sajaukt; sajaukšanas iespēja ietver asociāciju iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi;
c)      apzīmējums ir identisks vai līdzīgs preču zīmei neatkarīgi no tā, vai to lieto saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski, līdzīgi vai nav līdzīgi tiem, kuriem šī preču zīme reģistrēta, ja pēdējai ir reputācija dalībvalstī un ja šī apzīmējuma nepamatota lietošana [izmantošana bez pamatota iemesla] rada negodīgas priekšrocības vai rada kaitējumu preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai.
3.      Saskaņā ar 2. punktu var aizliegt jo īpaši šādas darbības:
a)      apzīmējuma piestiprināšanu precēm vai to iepakojumam;
b)      preču piedāvāšanu vai to laišanu tirgū, vai uzglabāšanu minētajiem nolūkiem, lietojot apzīmējumu, vai pakalpojumu piedāvāšanu vai sniegšanu ar šo apzīmējumu;
c)      preču importu vai eksportu, lietojot šo apzīmējumu;
d)      lietot apzīmējumu kā komercnosaukumu vai uzņēmuma nosaukumu vai kā daļu no komercnosaukuma vai uzņēmuma nosaukuma;
e)      lietot apzīmējumu uz darījumu dokumentiem un reklāmā;
f)      lietot apzīmējumu salīdzinošajā reklāmā tādā veidā, kas ir pretrunā Direktīvai 2006/114/EK [(4)].
[..]
6.      Šā panta 1., 2., 3. un 5. punkts neietekmē normas nevienā dalībvalstī attiecībā uz aizsardzību pret apzīmējuma lietošanu citos nolūkos, nevis preču vai pakalpojumu atšķiršanai, ja minētā apzīmējuma nepamatota lietošana [izmantošana bez pamatota iemesla] rada negodīgas priekšrocības, kas izriet no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, vai kaitē preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai.”
2.      Regula 2017/1001
3.        Regulas 2017/1001 9. pantā “Tiesības, ko piešķir ES preču zīme” noteikts:
“1.      ES preču zīmes reģistrēšana piešķir īpašniekam izņēmuma [ekskluzīvas] tiesības.
2.      Neskarot īpašnieku tiesības, kas iegūtas pirms ES preču zīmes pieteikuma iesniegšanas datuma vai prioritātes datuma, minētās ES preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizliegt visām trešām personām bez viņa piekrišanas izmantot komercdarbībā saistībā ar precēm vai pakalpojumiem jebkādu apzīmējumu, ja:
a)      apzīmējums ir identisks ar ES
preču zīmi un tiek lietots saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta ES
preču zīme;
b)      apzīmējums ir identisks vai līdzīgs ES
preču zīmei un tiek lietots saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta ES
preču zīme, ja pastāv iespēja, ka sabiedrība šīs preču zīmes var sajaukt; sajaukšanas iespēja ietver asociācijas iespēju ar preču zīmi;
c)      apzīmējums ir identisks vai līdzīgs ES
preču zīmei, neatkarīgi no tā, vai tas tiek lietots saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski, līdzīgi vai nav līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta ES
preču zīme, ja šai ES
preču zīmei ir reputācija Savienībā un ja ar minētā apzīmējuma lietošanu [izmantošanu] bez pamatota iemesla tiek netaisnīgi gūts labums no ES preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tiek tai kaitēts.
3.      Atbilstīgi 2. punktam jo īpaši var aizliegt:
a)      piestiprināt apzīmējumu precēm vai minēto preču iepakojumam;
b)      piedāvāt preces, laist tās tirgū vai uzglabāt tās minētajos nolūkos ar šo apzīmējumu, vai piedāvāt vai sniegt ar to pakalpojumus;
c)      importēt vai eksportēt preces ar minēto apzīmējumu;
d)      lietot apzīmējumu kā komercnosaukumu vai uzņēmuma nosaukumu vai kā daļu no komercnosaukuma vai uzņēmuma nosaukuma;
e)      lietot apzīmējumu uz darījumu dokumentiem un reklāmā;
f)      lietot apzīmējumu salīdzinošajā reklāmā tādā veidā, kas ir pretrunā [Direktīvai 2006/114].
[..]”
B.      Beniluksa konvencija
4.        Beniluksa Konvencijas par intelektuālo īpašumu (preču zīmes un dizainparaugi) (5) (turpmāk tekstā – “Beniluksa konvencija”) 2.20. pantā “Tiesības, ko piešķir preču zīme” paredzēts:
“1.      Preču zīmes reģistrācija, kas minēta 2.2. pantā, piešķir īpašniekam ekskluzīvas tiesības uz to.
2.      Neskarot īpašnieku tiesības, kas iegūtas pirms reģistrētās preču zīmes pieteikuma iesniegšanas datuma vai prioritātes datuma, un neskarot vispārējo tiesību aktu par civiltiesisko atbildību piemērošanu, šādas reģistrētās preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizliegt ikvienai trešai personai, kas nav saņēmusi viņa piekrišanu, izmantot apzīmējumu, ja:
[..]
c.      apzīmējums ir identisks vai līdzīgs preču zīmei neatkarīgi no tā, vai to izmanto saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski, līdzīgi vai nav līdzīgi tiem, kuriem šī preču zīme reģistrēta, ja pēdējai ir reputācija Beniluksa teritorijā un ja ar minētā apzīmējuma izmantošanu komercdarbībā bez pamatota iemesla tiek netaisnīgi gūts labums no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tiek kaitēts tās atšķirtspējai vai reputācijai;
d.      apzīmējumu izmanto citos nolūkos, nevis preču vai pakalpojumu atšķiršanai, ja ar minētā apzīmējuma izmantošanu bez pamatota iemesla tiek netaisnīgi gūts labums no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tiek kaitēts tās atšķirtspējai vai reputācijai.
[..]”
III. Pamatlietas fakti, prejudiciālais jautājums un tiesvedība Tiesā
5.        Inter IKEA Systems BV (turpmāk tekstā – “IKEA”), kas plašai sabiedrībai ir pazīstama ar savām mēbelēm, kuras piegādājamas komplektā ar instrukcijām un paredzētas pašrocīgai montēšanai, pieder trīs Beniluksa preču zīmes un viena Savienības preču zīme, kas reģistrētas attiecībā uz vairākām preču un pakalpojumu klasēm.
6.        2022. gada 14. novembrī politiskā partija Vlaams Belang preses konferences laikā publiski prezentēja savu Beļģijas patvēruma un imigrācijas politikas reformu programmu IKEA‑PLAN – Immigratie Kan Echt Anders (“IKEA
plāns – Imigrācija tiešām var noritēt citādi”), kas ietvēra piecpadsmit politiskus priekšlikumus, kuri raksturoti kā “gatavi montāžai”. Šai prezentācijai pievienotajās ilustrācijās bija izmantotas IKEA piederošās preču zīmes, kā arī personāži, kas līdzinās tiem, kuri attēloti šīs sabiedrības preču montāžas instrukcijās. Tīmekļvietnē tika publicēts dokuments, kurš ietver detalizētāku politisko programmu un kurā minēta šī prezentācija. Turklāt šī preses konference tika minēta Vlaams Belang sociālo mediju kanālos, un pēc tam to tālāk izplatīja ieinteresētās personas.
7.        2022. gada 22. novembrī IKEA vērsās Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Briseles Uzņēmumu tiesa, kurā tiesvedība noris holandiešu valodā, Beļģija), proti, iesniedzējtiesā, ar prasību par pārkāpumu, kas vērsta pret divām bezpeļņas apvienībām Vrijheidsfonds un Algemeen Vlaams Belang, kā arī pret fiziskām personām, kuras pārstāv Vlaams Belang (6). Iesniedzējtiesa šo prasību par pieņemamu atzina tikai attiecībā uz Vrijheidsfonds, kas vadīja Vlaams Belang kampaņu šīs politiskās partijas vai tās vadītāju vārdā un labā.
8.        Iesniedzējtiesa norāda, ka Vrijheidsfonds ir atzinusi, ka tā bija izmantojusi IKEA piederošās preču zīmes bez šīs sabiedrības piekrišanas, un apņēmusies pārtraukt to izmantošanu līdz iesniedzējtiesas nolēmumam, ar kuru tiks izbeigta tiesvedība pamatlietā. Vrijheidsfonds esot izmantojusi šo preču zīmju reputāciju, lai pastiprinātu savu vēstījumu un palielinātu tā izplatību, un tas esot “pamatots iemesls” Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta c) apakšpunkta, kā arī Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta c) apakšpunkta un 10. panta 6. punkta izpratnē.
9.        Šajā ziņā iesniedzējtiesa uzskata – lai gan preču zīmes īpašnieka ekskluzīvās tiesības ir Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 17. panta 2. punktā garantētās tiesības uz īpašumu, tās tomēr nav absolūtas.
10.      Proti, šīs tiesības esot īstenojamas tikai situācijās, kad preču zīmes izmantošana, ko veic trešā persona, tostarp tad, ja preču zīmei ir reputācija, kaitē tās funkcijām. Turklāt preču zīmes izcelsmes norādes funkcija, ciktāl tā ir saistīta ar specifiskuma principu, varot tikt apdraudēta tikai tad, ja patērētāja uztverē pastāv sajaukšanas iespēja attiecībā uz preces, kas apzīmēta ar apzīmējumu, izcelsmi. Kaitējums preču zīmes investīciju funkcijai esot iespējams tikai tad, ja tas, ka trešā persona izmanto preču zīmei identisku apzīmējumu saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem šī preču zīme ir reģistrēta, būtiski traucē īpašniekam izmantot preču zīmi, lai iegūtu vai saglabātu reputāciju, ar ko var piesaistīt patērētājus vai nodrošināt to uzticību. Tāpat saistībā ar kaitējumu reklāmas funkcijai tiesības aizliegt preču zīmes izmantošanu īpašniekam rodoties tikai tad, ja šī izmantošana kaitē preču zīmei kā pārdevumu veicināšanas elementam vai kā tās īpašnieka komerciālās stratēģijas instrumentam.
11.      Iesniedzējtiesa norāda, ka aizsardzību pret izmantošanu saistībā ar citu veidu precēm un pakalpojumiem turklāt ierobežo trešās personas iespēja atsaukties uz “pamatotu iemeslu”.
12.      Šī tiesa apgalvo, ka jēdziens “pamatots iemesls” jāinterpretē atbilstoši vārda brīvības pamatprincipam, kas aizsargāts 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 10. pantā un Hartas 11. pantā, un ka tāpēc šī lieta attiecas uz kolīziju starp vienāda ranga pamattiesībām, proti, vārda brīvību un tiesībām uz īpašumu.
13.      Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka Direktīvas 2015/2436 sagatavošanas darbos Eiropas Parlaments bija paredzējis preču zīmes izmantošanu parodijas nolūkiem iekļaut izņēmumu no ekskluzīvajām tiesībām skaitā (7), kā tas paredzēts Federālajā likumā, kas reglamentē preču zīmes Amerikas Savienotajās Valstīs, proti, 1946. gada Lanham Act (15 U.S.C.1125). Tomēr šis priekšlikums netika pieņemts, un apstākļi, kas varētu liecināt par “pamatotu iemeslu” gadījumos, kad runa ir par preču zīmes izmantošanu parodijai, vēl neesot definēti.
14.      Iesniedzējtiesa norāda, ka spriedumā Leidseplein Beheer un de Vries (8) Tiesa tomēr ir atteikusies no šauras šī jēdziena interpretācijas un sniegusi precizējumus, norādot, ka tas “ietver tikai objektīvi primārus iemeslus, bet var būt saistīts arī ar trešo personu, kuras izmanto preču zīmei ar reputāciju identisku vai līdzīgu apzīmējumu, subjektīvām interesēm”.
15.      Iesniedzējtiesa arī uzsver, ka jēdziens “pamatots iemesls” Nīderlandē un Beļģijā tiek interpretēts atšķirīgi, jo Beļģijas tiesas šo jēdzienu interpretē ļoti šauri.
16.      Tāpat šī tiesa norāda, ka Beniluksa valstu tiesa spriedumā Moët Hennessy Champagne Service/Cedric Art (9) ir nospriedusi, ka “mākslinieciskās izpausmes brīvība ir atzīstama par pamatotu iemeslu [Beniluksa konvencijas 2.20. panta 2. punkta d) apakšpunkta] izpratnē, lai izmantotu preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu citiem mērķiem, nevis preču vai pakalpojumu atšķiršanai, ja mākslinieciskā izpausme ir oriģinālais radošā procesa rezultāts, kura mērķis nav radīt kaitējumu preču zīmei vai tās īpašniekam”.
17.      Minētā sprieduma pamatā esošo interpretācijas jautājumu formulējums bija gandrīz identisks aplūkojamā prejudiciālā jautājuma formulējumam. Nelemjot par šajos jautājumos minēto konkrēto kritēriju nozīmīgumu, Beniluksa valstu tiesa esot izmantojusi plašu jēdziena “pamatots iemesls” interpretāciju, secinot, ka ar vārda brīvību saistītais iemesls varētu tikt noraidīts tikai tad, ja trešai personai būtu nodoms kaitēt preču zīmes īpašniekam.
18.      Šajos apstākļos Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Briseles Uzņēmumu tiesa, kurā tiesvedība noris holandiešu valodā) ar 2023. gada 4. maija lēmumu, kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 8. maijā, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu jautājumu:
“Vai [ECPAK] 10. pantā un [Hartas] 11. pantā garantētā vārda brīvība, ieskaitot brīvību paust politiskus uzskatus un politisku parodiju, var būt “pamatots iemesls” izmantot apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs preču zīmei ar reputāciju [Regulas 2017/1001] 9. panta 2. punkta c) apakšpunkta, kā arī [Direktīvas 2015/2436] 10. panta 2. punkta c) apakšpunkta un 6. punkta izpratnē?
Kādi kritēriji valsts tiesai vajadzības gadījumā ir jāņem vērā, vērtējot līdzsvaru starp šīm pamattiesībām, un kāda nozīme ir jāpiešķir atsevišķiem kritērijiem?
Vai valsts tiesa var ņemt vērā it īpaši šādus kritērijus un/vai pastāv papildu kritēriji:
–        tas, cik lielā mērā izteikumam ir komerciāls raksturs vai komerciāls mērķis,
–        tas, cik lielā mērā attiecībās starp pusēm ir nozīme konkurences aspektiem,
–        tas, cik lielā mērā izteikums ir pausts vispārējās interesēs, ir sabiedriski nozīmīgs vai aizsāk diskusiju,
–        saikne starp iepriekš minētajiem kritērijiem,
–        attiecīgās preču zīmes atpazīstamības pakāpe,
–        ar pārkāpuma izdarīšanu saistītas izmantošanas apmērs, tās intensitāte un sistemātika, kā arī izplatības pakāpe atkarībā no teritorijas, laika un apmēra, proti, ņemot vērā arī līmeni, kādā tas ir saistīts ar izteikumā ietvertā vēstījuma paušanu,
–        tas, cik lielā mērā izteikums un ar to saistītie faktori, tādi kā izteikuma apzīmējums un tā reklamēšana, nelabvēlīgi ietekmē attiecīgo preču zīmju reputāciju, atšķirtspēju un tēlu (“reklāmas funkcija”),
–        tas, cik lielā mērā izteikums atspoguļo pats savu sākotnējo vēstījumu un cik lielā mērā ir mēģināts novērst sajaukšanas iespēju vai asociāciju ar attiecīgajām preču zīmēm vai novērst iespaidu, ka starp izteikumu un preču zīmes īpašnieku pastāv komerciāla vai citāda kopsakarība (“izcelsmes funkcija”), proti, arī ņemot vērā veidu, kādā preču zīmes īpašnieks reklāmas un komunikācijas jomā ir izveidojis noteiktu uzņēmuma tēlu un sasniedzis noteiktu reputāciju?”
19.      Rakstveida apsvērumus iesniedza IKEA, Vrijheidsfonds, kā arī Eiropas Komisija. Šīs pašas ieinteresētās personas piedalījās tiesas sēdē, kas notika 2025. gada 10. jūnijā.
IV.    Juridiskā analīze
20.      Ar prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā Tiesai, kādi kritēriji jāņem vērā, novērtējot, vai pastāv “pamatots iemesls” Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta c) apakšpunkta, kā arī Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta c) apakšpunkta un 6. punkta izpratnē attiecībā uz apzīmējuma izmantošanu, ko veic apvienība, kura rīkojas politiskās partijas vārdā un labā, lai izplatītu un popularizētu tās programmu.
21.      Pirms šī jautājuma analīzes būtu jāpārbauda tā pieņemamība, ko apstrīd IKEA.
A.      Par pieņemamību
22.      Rakstveida apsvērumos IKEA apgalvo, ka tā ir iesniegusi apelācijas sūdzību par spriedumu, ar kuru iesniegts šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, un ka tāpēc iesniedzējtiesai jāatsakās no pamatlietas izskatīšanas, ņemot vērā šīs apelācijas devolutīvo iedarbību, un ka tātad tiesvedība ir jāizbeidz. Turklāt IKEA, atsaucoties uz rīkojumu Nationale Loterij (10), apgalvo, ka pat tad, ja šis lūgums nav atsaukts, uz to nav jāatbild, jo lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu jābūt pamatotam nevis ar nepieciešamību saņemt konsultatīvus atzinumus par vispārīgiem vai hipotētiskiem jautājumiem, bet gan ar patiesu vajadzību faktiski atrisināt strīdu.
23.      Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai Tiesai jāņem vērā iesniedzējtiesas lēmums, kuram jābūt spēkā, kamēr tas nav ticis atcelts (11). Iesniedzējtiesa, norādot, ka IKEA apelācijas sūdzība noraidīta kā nepieņemama, uzskata, ka Tiesai ir jālemj par prejudiciālo jautājumu un ka tā nav atsaukusi savu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
24.      Turklāt atšķirībā no lietas, kurā izdots rīkojums Nationale Loterij (12) un kura attiecās uz strīdu, ko izspriedusi apelācijas tiesa, kas tādējādi bija uzņēmusies atbildību par Savienības tiesību ievērošanas nodrošināšanu (13), strīds šajā lietā vēl nav atrisināts, it īpaši attiecībā uz aspektiem, uz kuriem attiecas prejudiciālais jautājums.
25.      No tā izriet, ka prejudiciālais jautājums ir pieņemams un ka par šo lūgumu ir jālemj.
B.      Par lietas būtību
1.      Prejudiciālā jautājuma tvērums
26.      Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Direktīvas 2015/2436 un Regulas 2017/1001 normu interpretāciju. Proti, pirmkārt, IKEA piederošās Beniluksa preču zīmes ietilpst Beniluksa konvencijas, kas pieņemta, pamatojoties uz direktīvām par preču zīmēm (14), aizsardzības sistēmā, tāpēc Direktīvā 2015/2436 nosaka šīm preču zīmēm piemērojamo režīmu, un, otrkārt, uz IKEA piederošo Savienības preču zīmi attiecas Regula 2017/1001.
27.      Kā izriet no Direktīvas 2015/2436 10. panta 1. punkta un Regulas 2017/1001 9. panta 1. punkta, valsts vai Savienības preču zīmes reģistrācija tās īpašniekam piešķir ekskluzīvas tiesības uz preču zīmi. Tomēr abos šajos juridiskajos instrumentos ir paredzēts, ka šo tiesību izmantošana ir pakļauta noteiktiem ierobežojumiem.
28.      Šajā ziņā ekskluzīvās tiesības ļauj preču zīmes īpašniekam aizsargāt savas īpašās intereses kā preču zīmes īpašniekam, proti, nodrošināt, ka preču zīme var pildīt savas funkcijas. Tātad šīs tiesības ir īstenojamas tikai gadījumos, kad trešo personu veiktā apzīmējuma izmantošana kaitē vai var kaitēt kādai no preču zīmes funkcijām. Šo funkciju starpā ir preču zīmes pamatfunkcija, proti, garantēt patērētājiem preces vai pakalpojuma izcelsmi, kā arī tostarp funkcija garantēt šīs preces vai pakalpojuma kvalitāti, kā arī saziņas, investīciju vai reklāmas funkcijas (15).
29.      Tādējādi saskaņā ar Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu un Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu valsts vai Savienības preču zīmes īpašnieks var iebilst pret identiska apzīmējuma izmantošanu saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski tiem, kuriem šī preču zīme ir reģistrēta, un, ja pastāv sajaukšanas iespēja, pret preču zīmei identiska vai līdzīga apzīmējuma izmantošanu saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi šādām precēm vai pakalpojumiem.
30.      Valsts un Eiropas Savienības preču zīmju tiesību sistēmā tādu preču zīmju aizsardzība, kurām ir reputācija, ir plašāka par parasto preču zīmju aizsardzību (16). Tādējādi saskaņā ar Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta c) apakšpunktu un Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta c) apakšpunktu preču zīmes ar reputāciju īpašnieks var iebilst pret trešās personas veiktu apzīmējuma izmantošanu pat tad, ja apzīmējums un preču zīme nav līdzīgi un ja nav sajaukšanas iespējas. Šajās tiesību normās arī paredzēts, ka preču zīmju ar reputāciju īpašnieki var aizliegt trešām personām komercdarbībā izmantot šīm preču zīmēm identiskus vai līdzīgus apzīmējumus, ja ar minētā apzīmējuma izmantošanu bez pamatota iemesla tiek netaisnīgi gūts labums no šo preču zīmju atšķirtspējas vai reputācijas (“parazītisms” jeb “free‑riding”) vai tiek nodarīts kaitējums šādai atšķirtspējai (“vājināšana”, “sabrukšana” vai “traucēšana”) vai reputācijai (“aptraipīšana” vai “degradācija”) (17).
31.      Tomēr gan Direktīvas 2015/2436, gan Regulas 2017/1001 mērķis ir vispārējā veidā līdzsvarot preču zīmes īpašnieka intereses saglabāt preču zīmes pamatfunkciju, no vienas puses, un citu ekonomikas dalībnieku intereses, lai būtu pieejami apzīmējumi, ar kuriem varētu apzīmēt viņu preces un pakalpojumus, no otras puses.
32.      Trešās personas intereses izmantot komercdarbībā apzīmējumu, kas ir līdzīgs preču zīmei ar reputāciju, ir ņemtas vērā, paredzot iespēju šī apzīmējuma izmantotājam atsaukties uz “pamatotu iemeslu” (18). Proti, ja preču zīmes ar reputāciju īpašniekam ir izdevies pierādīt kāda no Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta c) apakšpunktā un Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzētajiem kaitējumiem esību, tad trešai personai, kura izmanto preču zīmei ar reputāciju līdzīgu apzīmējumu, jāpierāda, ka šī apzīmējuma izmantošanai ir pamatots iemesls (19).
33.      Tātad jēdzienam “pamatots iemesls”, saistībā ar kuru iesniedzējtiesa cenšas salāgot tiesības uz īpašumu un vārda brīvību, ir būtiska loma šajā lietā.
34.      Pirms šī jēdziena interpretācijas, manuprāt, būtu lietderīgi īsi atgādināt vispārējos preču zīmju tiesību piemērošanas nosacījumus, lai – tēlaini runājot – “sagatavotu augsni” turpmākajai analīzei.
35.      Apzīmējuma, kas ir identisks vai līdzīgs preču zīmei, it īpaši preču zīmei ar reputāciju, izmantošanai, pret kuru īpašnieks var iebilst saskaņā ar Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punktu un Regulas 2017/1001 9. panta 2. punktu, pirmkārt, jānotiek “komercdarbībā” un, otrkārt, jābūt veiktai saistībā ar “precēm vai pakalpojumiem”. Šajā ziņā jānorāda, ka atšķirība starp šiem diviem piemērošanas nosacījumiem nav nepārprotama un, kā paskaidrošu turpmāk (20), noteiktos apstākļos tie, šķiet, daļēji pārklājas.
36.      Lai gan prejudiciālais jautājums neattiecas uz vispārējiem Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta un Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta piemērošanas nosacījumiem, šīm tiesību normām ir zināma nozīme, cenšoties panākt taisnīgu līdzsvaru starp tiesībām, ko piešķir preču zīme, un vārda brīvību. Proti, tiesību zinātnieki ir norādījuši, ka dažās situācijās, kas šķietami ietver konfliktu starp tiesībām uz īpašumu un vārda brīvību, konflikta nav, jo apzīmējums netiek izmantots komercdarbībā (21) vai saistībā ar precēm vai pakalpojumiem (22).
37.      Turklāt šo divu vispārējo nosacījumu pārbaude varētu izrādīties noderīga iesniedzējtiesai, jo tajā celtā prasība ir balstīta gan uz preču zīmju tiesību normām par īpašnieka ekskluzīvajām tiesībām, gan uz Beniluksa konvencijas 2.20. panta 2. punkta d) apakšpunktu, kas attiecas uz kaitējumu, kurš minēts Direktīvas 2015/2436 10. panta 6. punktā un kurš izriet no apzīmējuma izmantošanas “citos nolūkos, nevis preču vai pakalpojumu atšķiršanai”, un kas neprasa, lai šī izmantošana notiktu komercdarbībā (23).
38.      Šajā ziņā pamatlietas puses tiesas sēdē izteica atšķirīgus viedokļus par to, vai šajā lietā ir izpildīti abi attiecīgie nosacījumi. Vrijheidsfonds norāda, ka attiecīgā izmantošana ietilpst nevis privātajā sfērā, bet gan komercdarbībā, jo šīs izmantošanas mērķis ir gūt ekonomisku priekšrocību. Savukārt IKEA apgalvo, ka tai piederošās preču zīmes nav izmantotas, lai nošķirtu preces un pakalpojumus, tāpēc tās prasība esot jāvērtē, ņemot vērā Beniluksa konvencijas 2.20. panta 2. punkta d) apakšpunktu, kura formulējums atbilst Direktīvas 2015/2436 10. panta 6. punkta formulējumam.
39.      Jānorāda, ka prejudiciālais jautājums attiecas arī uz pēdējo minēto tiesību normu, kā arī tajā ietverto jēdzienu “pamatots iemesls”.
40.      Direktīvas 2015/2436 10. panta 6. punktā tostarp paredzēts, ka šī panta 1. un 2. punkts neietekmē valstu tiesību normas par aizsardzību pret apzīmējuma izmantošanu citos nolūkos, nevis preču vai pakalpojumu atšķiršanai, ja ar šādu izmantošanu bez pamatota iemesla tiek netaisnīgi gūts labums no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tiek nodarīts kaitējums šādai atšķirtspējai vai reputācijai.
41.      Tādējādi Savienības likumdevējs ir vēlējies atgādināt, ka uz preču zīmes aizsardzību pret apzīmējuma izmantošanu citiem mērķiem, kas nav preču vai pakalpojumu atšķiršana, neattiecas Savienības tiesībās īstenotā saskaņošana. Direktīvas 2015/2436 10. panta 6. punkta lasījums šīs direktīvas 40. apsvēruma (24) un judikatūras, kas attiecas uz līdzīgu tiesību normu šīs direktīvas priekštecē, gaismā apstiprina šo interpretāciju (25).
42.      Tātad, ja apzīmējums nav izmantots, lai atšķirtu preces vai pakalpojumus, jāskatās dalībvalstu tiesību sistēmas, lai noteiktu preču zīmju īpašniekiem piešķirtās aizsardzības apjomu un – attiecīgā gadījumā – saturu. Šajā jautājumā dalībvalstis var izvēlēties pieņemt vai nepieņemt tiesību aktus: ja tās pieņem tiesību aktus, paredzot attiecīgos nosacījumus, tās var prasīt, lai starp apzīmējumu un preču zīmi pastāvētu identiskums vai līdzība, vai cita saikne (26), kā arī izlemt, vai būtu jāpārņem jēdziens “pamatots iemesls”.
43.      Šajā stadijā būtu jāsniedz divas piezīmes.
44.      Pirmām kārtām, Direktīvā 2015/2436 nav paredzētas tiesiskas sekas, kas rodas, ja apzīmējumu izmanto – ar pamatotu iemeslu vai bez tā – citiem mērķiem, nevis preču vai pakalpojumu atšķiršanai. Turklāt, tā kā a priori šīs direktīvas 10. panta 6. punktā ietvertajam jēdzienam “pamatots iemesls” nav patstāvīgas juridiskas nozīmes, nebūtu iespējams, izmantojot Savienības tiesību interpretāciju, noteikt kritērijus “pamatota iemesla” esības novērtēšanai šīs tiesību normas izpratnē. Tādēļ ierosinu minēto tiesību normu neinterpretēt.
45.      Otrām kārtām, dalībvalsts var nolemt ieviest jēdzienu “pamatots iemesls” savos valsts tiesību aktos par preču zīmju aizsardzību pret apzīmējuma izmantošanu citiem mērķiem, nevis preču vai pakalpojumu atšķiršanai, un uzskatīt, ka šis jēdziens tiek izmantots Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē. Šādā gadījumā šīs tiesību normas interpretācija varētu būt noderīga valsts tiesai, kurā prasība celta, pamatojoties uz šiem tiesību aktiem. Tomēr, pirmkārt, minētie tiesību akti neietilptu šīs direktīvas piemērošanas jomā un, ja nav citu piemērojamu Savienības tiesību normu, uz tiem neattiektos Savienības tiesības. Otrajā gadījumā Harta nebūtu piemērojama (27). Otrkārt, pārbaudot, vai pastāv “pamatots iemesls”, kas balstīts uz vārda brīvības līdzsvarošanu ar citām tiesībām, valsts tiesai jāņem vērā, ka šī izsvēršana netiek veikta situācijās, kad apzīmējums izmantots “komercdarbībā” un “saistībā ar precēm un pakalpojumiem” Direktīvas 2015/2436 izpratnē. Tādējādi šīs izsvēršanas rezultāts var nebūt tāds pats kā rezultāts, kas rodas, meklējot taisnīgu līdzsvaru starp vārda brīvību un tiesībām, kas piešķirtas ar šo direktīvu. Kā paskaidrošu turpmāk (28), saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību tiesas (turpmāk tekstā – “ECT”) judikatūru uz šīs brīvības īstenošanu, kas saistīta ar apzīmējuma izmantošanu ārpus komercdarbības, var attiekties plašāka aizsardzība nekā tā, kas būtu piemērojama saistībā ar komercdarbību.
46.      Pilnības labad un lai sniegtu noderīgu atbildi iesniedzējtiesai, pārbaudīšu, vai preču zīmei identiska vai līdzīga apzīmējuma izmantošana politiskā kampaņā, ko kāda apvienība veic politiskās partijas un tās vadītāju vārdā un labā, ir uzskatāma par izmantošanu komercdarbībā un saistībā ar precēm vai pakalpojumiem – preču zīmju tiesību normu izpratnē.
2.      Apzīmējuma izmantošana komercdarbībā un saistībā ar precēm vai pakalpojumiem
47.      No iesniedzējtiesas lēmuma un debatēm tiesas sēdē izriet, ka Vrijheidsfonds statūtos noteiktais mērķis ir finansiāli un materiāli atbalstīt Vlaams Belang (29). Tieši šajā statusā Vrijheidsfonds veica attiecīgo kampaņu šīs politiskās partijas vārdā un labā. Turklāt atbildētājas pamatlietā, šķiet, ir vienisprātis par to, ka attiecīgās preču zīmes tikušas izmantotas, lai pastiprinātu minētās politiskās partijas vēstījumu, “palielinātu rezonansi” un to izplatītu.
48.      Lai noteiktu, vai preču zīmei identiska vai līdzīga apzīmējuma izmantošana politiskā kampaņā, ko kāda apvienība veikusi politiskās partijas vārdā un labā, ir uzskatāma par izmantošanu komercdarbībā un saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, pret kuru šīs preču zīmes īpašnieks var iebilst saskaņā ar Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta c) apakšpunktu un Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta c) apakšpunktu, jāizvērtē šādi apstākļi: pirmkārt, tas, ka apzīmējumu ir izmantojusi bezpeļņas apvienība; otrkārt, tas, ka šī apvienība ir rīkojusies trešās personas vārdā un labā;
un, treškārt, ka tās rīcība bijusi vērsta uz politiskā vēstījuma popularizēšanu šīs trešās personas interesēs.
a)      Apzīmējuma izmantošana, ko veic bezpeļņas organizācija
49.      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru apzīmējums ticis izmantots komercdarbībā, ja tas darīts nevis privātajā sfērā, bet gan komerciālās darbības ietvaros ar mērķi iegūt ekonomisku labumu (30). Uz ekskluzīvajām tiesībām, ko piešķir preču zīme, tās īpašnieks principā var atsaukties tikai attiecībā pret ekonomikas dalībniekiem un tātad tikai komerciālas darbības kontekstā (31). Ja veiktās darbības to apjoma, biežuma vai citu īpašību dēļ pārsniedz privātās darbības jomu, tās veicošā persona nokļūst komercdarbības kontekstā (32).
50.      Šajā ziņā, no vienas puses, darbība, kas iekļaujas politiskajā kampaņā, jau pēc savas būtības netiek veikta privātajā sfērā. Par to nav šaubu tādas preses konferences gadījumā, kas organizēta, lai nodrošinātu pēc iespējas plašāku paziņojuma par jaunu politisko programmu, kas pēc tam darīta pieejama tiešsaistē, izplatīšanu.
51.      No otras puses, varētu rasties jautājums, vai šādai darbībai, kaut arī tā pārsniedz privātās darbības jomu, piemīt ekonomiskais aspekts, kas nepieciešams, lai to varētu uzskatīt par komercdarbību.
52.      Tomēr apstāklis, ka Vrijheidsfonds nav mērķa gūt peļņu, nav izšķirošs, lai noteiktu, vai šī apvienība ir izmantojusi attiecīgās preču zīmes komercdarbībā.
53.      Lai gan Tiesai vēl nav bijis iespējas aplūkot jautājumu par preču zīmju izmantošanu, ko bezpeļņas organizācijas būtu veikušas komercdarbības kontekstā un pret ko īpašnieks var iebilst saskaņā ar šajā prejudiciālajā jautājumā minētajām tiesību normām, tā ir sniegusi šajā ziņā noderīgas atziņas spriedumā Verein Radetzky‑Orden (33), kas attiecas uz faktiskas izmantošanas jēdzienu.
54.      Lai apsvērumus, kas attiecas uz šo jēdzienu, aplūkotu atbilstošā kontekstā, jāatgādina, ka preču zīmes īpašnieka tiesības var atcelt, ja nepārtrauktā piecu gadu laikposmā preču zīme attiecīgajā dalībvalstī nav faktiski izmantota saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta (34).
55.      Šajā ziņā, pirmkārt, neatkarīgi no eventuālā bezpeļņas organizācijas darbības finansiālā aspekta, kuru aplūkošu turpmāk (35), Tiesa ir precizējusi, ka preču zīme tiek faktiski izmantota, ja šāda apvienība to izmanto attiecībās ar sabiedrību, lai paziņotu par pasākumiem, darījumu dokumentos un reklāmas materiālos, kā arī ja tās biedri, vācot un izdalot ziedojumus, izmanto šīs preču zīmes, nēsājot tām atbilstošas piespraudes (36). Šajā ziņā Tiesa ir uzsvērusi – apstāklim, ka preču vai pakalpojumu sniegšana nenotiek peļņas gūšanas nolūkos, nav izšķirošas nozīmes. Proti, apstāklis, ka labdarības organizācijai nav peļņas gūšanas nolūka, neizslēdz to, ka tās mērķis varētu būt radīt un vēlāk saglabāt noieta tirgu savām precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta preču zīme (37). Tāpat, pēc Tiesas domām, nav izslēgts, ka preču zīmēm, kuras ir reģistrējusi bezpeļņas organizācija, ir jēga, jo ar to palīdzību organizācija var tikt aizsargāta pret to, ka trešās personas izmanto komercdarbībā identiskus vai līdzīgus apzīmējumus (38).
56.      Ja bezpeļņas apvienība, lai nezaudētu ekskluzīvās tiesības, kas izriet no tās preču zīmes, var atsaukties uz izmantošanu, kas veikta, lai identificētu un reklamētu savas preces vai pakalpojumus, tai – un ikvienam citam preču zīmes īpašniekam – arī vajadzētu būt iespējai atsaukties uz savām ekskluzīvajām tiesībām, lai aizsargātos pret to, ka trešā persona izmanto tās preču zīmi bez peļņas gūšanas nolūka, lai identificētu vai reklamētu savas preces vai pakalpojumus. Šajā nolūkā arī šāda apzīmējuma izmantošana, ko veic trešā persona, jāuzskata par notikušu komercdarbībā.
57.      Šo interpretāciju apstiprina vispārīgāka Tiesas judikatūra par preču zīmes faktiskas izmantošanas rakstura novērtēšanas nosacījumiem. Proti, šis vērtējums jābalsta uz visu tādu faktu un apstākļu kopumu, ar ko var pierādīt tās faktisku komerciālu izmantošanu komercdarbībā (39). Atgādināšu (40), ka Tiesas ieskatā izmantošana, ko veic bezpeļņas organizācija, lai identificētu vai reklamētu savas preces vai pakalpojumus sabiedrībā un nošķirtu tos no precēm vai pakalpojumiem ar citādu izcelsmi, ir šāda komerciāla izmantošana komercdarbībā.
58.      No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka bezpeļņas organizācija var izmantot apzīmējumu komercdarbībā arī tad, ja šis apzīmējums tiek izmantots publiski un lai identificētu un reklamētu savas preces vai pakalpojumus.
59.      Pilnības labad – un joprojām saistībā ar mērķa gūt peļņu neesību – Vrijheidsfonds tiesas sēdē norādīja, ka Beļģijas parlaments politiskajām partijām piešķir finansējumu atkarībā no to vēlēšanu panākumiem. Tātad pastāv netieša, bet identificējama saikne starp centieniem, kas veltīti politiskajām kampaņām, un līdzekļiem, kas darīti pieejami konkrētai politiskajai partijai vai tās atbalstošajiem subjektiem. Tas ir vēl viens iemesls, lai uzskatītu, ka Vrijheidsfonds ir izmantojis apzīmējumus komercdarbībai pielīdzināmā kontekstā. Proti, attiecībā uz līdzīgu situāciju spriedumā Verein Radetzky‑Orden (41) Tiesa vērsa uzmanību uz apstākli, ka dažāda veida bezpeļņas organizācijas, kas pirmšķietami savus pakalpojumus sniedz bez maksas, patiesībā tiek finansētas ar subsīdijām vai saņem dažāda veida atlīdzību.
60.      Ņemot vērā, ka Vrijheidsfonds atzīst, ka ir veikusi kampaņu Vlaams Belang vārdā un labā, tagad rodas jautājums, vai izmantošana tiek uzskatīta par veiktu komercdarbībā arī tad, ja trešā persona preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu izmanto nevis savās, bet citas personas interesēs.
b)      Apzīmējuma izmantošana trešās personas vārdā un labā
61.      Attiecībā uz jautājumu, vai var uzskatīt, ka attiecīgā persona pati izmantojusi preču zīmei identisku apzīmējumu, lai gan tā rīkojusies trešās personas ekonomiskajās interesēs, Tiesa ir precizējusi – lai konstatētu izmantošanu komercdarbībā, preču, uz kurām norādīta preču zīme, īpašumtiesībām nav nozīmes (42).
62.      Lai gan, ņemot vērā apsvērumus, kas izklāstīti šo secinājumu 57. punktā, trešās personas “ekonomiskā” interese var izpausties kā preču vai pakalpojumu noieta tirgus radīšana vai saglabāšana bez peļņas gūšanas nolūka, apstāklis, ka Vrijheidsfonds ir izmantojis attiecīgos apzīmējumus, lai pastiprinātu politiskās partijas vēstījumu un nošķirtu to no citu partiju vēstījuma, pats par sevi neļauj secināt, ka šī izmantošana nav notikusi komercdarbībā.
63.      Jānorāda, ka Tiesa izmantoja to pašu argumentāciju, kas izklāstīta šo secinājumu 61. punktā, lai pamatotu interpretāciju, saskaņā ar kuru apzīmējuma izmantošana, ko veic trešā persona, tiek veikta “saistībā ar precēm vai pakalpojumiem” preču zīmju tiesību normu izpratnē arī tad, ja trešā persona rīkojas citas personas, kurai pieder attiecīgās preces vai pakalpojumi, labā (43).
64.      Tas liek izvērtēt Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta un Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta piemērošanas nosacījumu, kas attiecas uz apzīmējuma izmantošanu saistībā ar precēm vai pakalpojumiem. Proti, varētu rasties jautājums, vai apzīmējuma izmantošana, lai izplatītu politisku vēstījumu, tiek veikta “saistībā ar precēm vai pakalpojumiem” Eiropas Savienības preču zīmju tiesību normu izpratnē.
c)      Apzīmējuma izmantošana politiskiem mērķiem
65.      Izmantošanai, pret ko īpašnieks var iebilst saskaņā ar preču zīmju tiesībām, ne tikai jābūt veiktai komercdarbībā, bet arī saistībā ar precēm vai pakalpojumiem.
66.      Nosacījums par apzīmējuma izmantošanu saistībā ar precēm vai pakalpojumiem ir tieši paredzēts Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta un Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta ievaddaļā (44). Ņemot vērā tā vispārīgumu, šis nosacījums ir piemērojams arī preču zīmēm ar reputāciju, un šādām preču zīmēm piešķirtās aizsardzības īpatnība ir tāda, ka īpašniekam ir tiesības aizliegt izmantot apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs tā preču zīmei, arī attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas pilnībā atšķiras no tiem, attiecībā uz kuriem reģistrēta šī preču zīme. Turklāt minētais nosacījums izriet no šīs direktīvas 10. panta 2. punkta c) apakšpunkta un 10. panta 6. punkta piemērošanas jomu salīdzinājuma. Proti, šo divu tiesību normu piemērošanas joma ir atkarīga no tā, vai preču zīme tiek izmantota, lai atšķirtu attiecīgās preces vai pakalpojumus kā tādus, kas ir no konkrēta uzņēmuma, proti, tiek izmantota kā preču zīme, vai arī izmantošana tiek veikta citiem mērķiem (45).
67.      Turklāt, kā esmu norādījis (46), apzīmējums tiek izmantots arī “komercdarbībā”, ja to publiski izmanto bezpeļņas organizācija un lai radītu vai saglabātu trešās personas preces vai pakalpojuma noieta tirgu. Tādējādi, kvalificējot bezpeļņas organizācijas veikto izmantošanu, abi Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punktā un Regulas 2017/1001 9. panta 2. punktā paredzētie piemērošanas nosacījumi, šķiet, daļēji pārklājas.
68.      Izvērtējot, vai izmantošana veikta “saistībā ar precēm vai pakalpojumiem”, no šo secinājumu 63. punktā minētās judikatūras izriet, ka preču zīmei identiska vai līdzīga apzīmējuma izmantošana attiecībā uz trešās personas vai tās personas precēm vai pakalpojumiem, kuras labā šī trešā persona rīkojas, ir rīcība, pret kuru preču zīmes īpašnieks var iebilst saskaņā ar Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punktu un Regulas 2017/1001 9. panta 2. punktu (47).
69.      Turklāt no sprieduma Google France un Google (48) izriet, ka Direktīvas 2015/2436 10. panta 3. punktā un Regulas 2017/1001 9. panta 3. punktā uzskaitītie izmantošanas veidi, pret kuriem preču zīmes īpašnieks var iebilst, ir izmantošana “saistībā ar precēm vai pakalpojumiem”. Minētais spriedums attiecas uz tiesību aktiem, kuri bija spēkā pirms šīs direktīvas un regulas un kuros starp izmantošanas veidiem, pret kuriem īpašnieks var iebilst, bija minēta tikai apzīmējuma piestiprināšana precēm vai to iepakojumam, preču vai pakalpojumu pārdošana ar šo apzīmējumu, imports vai eksports ar šo apzīmējumu un apzīmējuma izmantošana darījuma dokumentos un reklāmā.
70.      Saskaņā ar pašlaik spēkā esošajiem tiesību aktiem neizsmeļošs tādu apzīmējuma izmantošanas veidu uzskaitījums, ko īpašnieks var aizliegt, tagad ietver arī izmantošanu “kā komercnosaukumu vai uzņēmuma nosaukumu”. Pirmšķietami šā izmantošanas veida pievienošana varētu likt domāt, ka likumdevējs ir vēlējies samazināt nosacījuma, kas attiecas uz apzīmējuma izmantošanu “saistībā ar precēm vai pakalpojumiem”, nozīmīgumu. Tomēr no šo tiesību aktu preambulas (49) izriet, ka ar šo papildinājumu ir ņemta vērā Tiesas judikatūra, saskaņā ar kuru uzņēmuma nosaukuma, komercnosaukuma vai firmas zīmes izmantošanu, ar kuru vienīgi tiek identificēta komercsabiedrība vai tiek norādīts uz komercdarbību, nevar uzskatīt par tādu, kas veikta “saistībā ar precēm vai pakalpojumiem”. Turpretim izmantošana “saistībā ar precēm vai pakalpojumiem” ir konstatējama, ja trešā persona minēto apzīmējumu izmanto tādā veidā, ka tiek radīta saikne starp apzīmējumu, kas ir trešās personas uzņēmuma nosaukums, komercnosaukums vai firmas zīme, un trešās personas tirgotajām precēm vai piedāvātajiem pakalpojumiem (50). Tātad apzīmējums tiek izmantots “saistībā ar precēm vai pakalpojumiem” ne tikai tad, ja tas tiek tieši un acīmredzami izmantots, lai identificētu vai reklamētu trešās personas preces vai pakalpojumus, bet arī tad, ja tas tiek izmantots netiešā saistībā ar šādām precēm vai pakalpojumiem.
71.      No tā secinu, ka apzīmējuma izmantošanu, kurai nav nekādas saiknes ar citas personas, kas nav īpašnieks, precēm vai pakalpojumiem, nevar uzskatīt par izmantošanu “saistībā ar preci vai pakalpojumu” (51). Tādējādi, no vienas puses, ja preču zīmei identisks vai līdzīgs apzīmējums tiek izmantots vienīgi saistībā ar šīs preču zīmes īpašnieka precēm vai pakalpojumiem, pat lai kritizētu šo īpašnieku vai tā preces vai pakalpojumus, šī izmantošana nav veikta apstākļos, kas ļautu šim īpašniekam pret to iebilst saskaņā ar preču zīmju tiesību normām. No otras puses, pat preču zīmei identiska vai līdzīga apzīmējuma parodiska izmantošana tiek veikta “saistībā ar precēm vai pakalpojumiem”, ja tā veikta saistībā ar citas personas, kas nav īpašnieks, precēm vai pakalpojumiem.
72.      Šajā lietā uzskatu, kā to tiesas sēdē norādīja IKEA, ka nav nekādas saiknes starp IKEA piederošo preču zīmi un tās izmantošanu. Turklāt man šķiet, ka nav nekādu šaubu, ka attiecīgie apzīmējumi tika izmantoti nevis tālab, lai uzsāktu debates par IKEA vai tās precēm, bet gan politiskās partijas interesēs, lai popularizētu tās politisko vēstījumu un nošķirtu to no citu Beļģijas partiju politiskā vēstījuma.
73.      Tādējādi rodas jautājums, vai Vrijheidsfonds ir izmantojusi apzīmējumu saistībā ar preci vai pakalpojumu.
74.      Šajā ziņā ir taisnība, ka politisko sanāksmju organizēšana, kas definēta kā “personu sapulču organizēšana dažādiem politiskiem mērķiem vai ar mērķi apspriest nozīmīgus jautājumus”, ir pakalpojums, kas ietilpst 45. klasē Nicas nolīguma izpratnē pozīcijā 450238: šī nolīguma klases apraksta preces un pakalpojumus, attiecībā uz kuriem var pieprasīt preču zīmes aizsardzību komercdarbībā. Vispārīgāk runājot, 45. klasē ietilpst personiskie un sociālie pakalpojumi, ko sniedz trešās personas, lai apmierinātu indivīdu vajadzības, tātad pozīcija 450238 attiecas uz pakalpojumu, kas saistīts ar politiskās sanāksmes loģistiku un kas tiek sniegts personai, kura vēlas to organizēt vai tajā piedalīties. Tomēr izskatāmajā lietā IKEA piederošās preču zīmes tika izmantotas nevis saistībā ar preses konferences organizēšanas pakalpojumu, bet gan saistībā ar politiskās partijas programmu, kura šādā konferencē tika reklamēta, izmantojot šīm preču zīmēm identiskus vai līdzīgus apzīmējumus.
75.      Politiskā programma pati par sevi nav ne prece, ne pakalpojums. Tai ir informatīva loma, izklāstot tā subjekta mērķus un rīcības plānu, kas to sagatavojusi vai pieņēmusi. Apstāklis, ka apzīmējums, ar kuru šī programma tiek publiskota, sabiedrības apziņā var tikt asociēts ar šo subjektu, nenozīmē, ka šis apzīmējums tiek izmantots “saistībā ar precēm vai pakalpojumiem” (52).
76.      Turpretim, ja apzīmējuma izmantošana notiek apstākļos, kas liecina par saikni ar minētā subjekta precēm vai pakalpojumiem, tā jākvalificē par izmantošanu “saistībā ar precēm vai pakalpojumiem”. Piemēram, izmantošana saistībā ar precēm var izpausties kā apzīmējuma, ar kuru programma tiek izplatīta, piestiprināšana priekšmetiem, kas tiek izplatīti politiskās partijas līdzjutējiem, savukārt izmantošana saistībā ar pakalpojumiem var izpausties kā pasākuma organizēšana ar šo pašu apzīmējumu. Apzīmējuma izmantošana reklāmā, ko īsteno subjekts, kurš izplata šādus priekšmetus vai organizē šādus pasākumus, manuprāt, arī ir izmantošana “saistībā ar precēm vai pakalpojumiem”.
77.      Iesniedzējtiesai jāpārbauda, vai Vrijheidsfonds ir izmantojusi preču zīmēm ar reputāciju identiskus vai līdzīgus apzīmējumus “komercdarbībā” un “saistībā ar precēm vai pakalpojumiem”. Apstiprinošas atbildes gadījumā tas nozīmētu, ka Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta c) apakšpunkts un Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta c) apakšpunkts principā ir piemērojams pamatlietā. Savukārt, ja šī tiesa nonāks pie secinājuma, ka šī izmantošana neatbilst vispārējiem šo tiesību normu piemērošanas nosacījumiem, tai prasība pamatlietā būs jāizskata, tostarp ņemot vērā Beniluksa konvencijas normu par šīs direktīvas 10. panta 6. punktā minēto kaitējumu.
78.      Pēc tam iesniedzējtiesai būs jāpārbauda, vai IKEA spēj pierādīt, ka tas, ka Vrijheidsfonds izmantojusi IKEA piederošās preču zīmes bez tās piekrišanas, veicina šo preču zīmju vājināšanu vai aptraipīšanu vai uzskatāms par parazītismu.
79.      Šajā ziņā iesniedzējtiesa nevaicā Tiesai par Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta c) apakšpunkta un Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta c) apakšpunkta interpretāciju, ciktāl šajās tiesību normās ir precizēti kaitējuma veidi, saistībā ar kuriem preču zīmes ar reputāciju īpašnieks var izteikt iebildumus. Turklāt no iesniedzējtiesas nolēmuma un Vrijheidsfonds rakstveida apsvērumiem izriet, ka šī organizācija, lai attaisnotu IKEA piederošo preču zīmju izmantošanu, atsaucas uz vārda brīvību kā “pamatotu iemeslu”, un šāda iemesla esības vērtējums ir veicams pēc tam, kad konstatēts kāds no šajās tiesību normās paredzētajiem kaitējuma gadījumiem. Ņemot vērā, ka minētais arguments nevar ietekmēt šo konstatējumu, savā analīzē koncentrēšos uz jēdziena “pamatots iemesls” interpretāciju.
80.      Neatkarīgi no secinājuma, pie kura nonāks iesniedzējtiesa, jēdziena “pamatots iemesls” interpretācija tai būs noderīga, lai atrisinātu tajā izskatāmo strīdu, jo šis jēdziens ir lietots visās iepriekš minētajās tiesību normās.
3.      Par “pamatota iemesla” esību
a)      Prejudiciālā jautājuma tvērums
81.      Attiecībā uz prejudiciālā jautājuma pirmo daļu, kas attiecas uz vārda brīvību, IKEA apgalvo, ka tā ir formulēta ļoti vispārīgi, un ierosina šo jautājuma daļu pārformulēt, lai to attiecinātu tikai uz situāciju, kad trešā persona izmanto preču zīmi tādēļ vien, lai izmantotu IKEA reputāciju – politiskā vēstījuma pastiprināšanas nolūkā. Attiecībā uz šī jautājuma otro daļu IKEA uzskata, ka arī tā būtu jāpārformulē, jo šī jautājuma daļa attiecoties uz noteiktiem “pamatota iemesla” esības novērtēšanas kritērijiem, kuriem neesot nozīmes, savukārt tajā neesot ņemti vērā citi nozīmīgi kritēriji.
82.      Šajā ziņā jāatgādina, ka iespēja formulēt Tiesai uzdodamos jautājumus ir sniegta tikai valsts tiesai un pamatlietas dalībnieki nevar mainīt to saturu (53).
83.      Turklāt, neraugoties uz prejudiciālā jautājuma pirmās daļas vispārīgo formulējumu, tai ir zināms nozīmīgums saistībā ar atbildi, kas sniedzama uz otro daļu. Proti, nav skaidrs, vai – un attiecīgā gadījumā cik lielā mērā – argumenti, kas balstīti uz vārda brīvības īstenošanu, būtu jāņem vērā, izvērtējot “pamatota iemesla” esību.
84.      Tomēr, ņemot vērā prejudiciālā jautājuma otro daļu, lai sniegtu noderīgu atbildi iesniedzējtiesai, savā analīzē koncentrēšos uz apzīmējuma izmantošanu, lai izplatītu un popularizētu politisko programmu. Proti, šī tiesa vēlas noskaidrot, kādi ir atbilstošie kritēriji, lai, izvērtējot “pamatota iemesla” esību, tiesības uz īpašumu salāgotu ar vārda brīvību, turklāt, kā to parādīšu, apstāklim, ka šī brīvība tiek īstenota politiskā kontekstā, ir zināma nozīme attiecīgo pamattiesību izsvēršanā.
b)      Preču zīmju tiesības un vārda brīvība
85.      Ar prejudiciālā jautājuma pirmo daļu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai atsaukšanās uz jēdzienu “pamatots iemesls” Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta c) apakšpunkta un Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē var būt mehānisms, kas preču zīmju tiesību jomā ļauj izpildīt Hartas 11. pantā garantētās vārda brīvības aizsardzības prasības.
86.      Šajā ziņā Savienības tiesību aktos preču zīmju jomā jēdziens “pamatots iemesls” nav definēts, tāpēc tas jāinterpretē, ņemot vērā sistēmas, kurā tas ietilpst, vispārējo sistēmu un mērķus (54).
87.      Tiesa ir norādījusi, ka ar šo jēdzienu izpaužas preču zīmju jomā pieņemto tiesību aktu vispārējais mērķis līdzsvarot preču zīmes īpašnieka intereses saglabāt preču zīmes pamatfunkciju, no vienas puses, un trešās personas intereses izmantot komercdarbībā šādu apzīmējumu, lai apzīmētu tā tirgojamas preces un pakalpojumus, no otras puses (55). Tātad minētais jēdziens ietver ne tikai objektīvi primārus iemeslus, bet var attiekties arī uz subjektīvām trešās personas interesēm (56).
88.      Rodas jautājums, vai apzīmējuma izmantošana, lai pastiprinātu politisku vēstījumu, var būt “pamatots iemesls” un vai vārda brīvība sniedz atbilstošu analīzes shēmu, lai konstatētu šāda iemesla esību.
89.      Šis jautājums ir saistīts ar to, ka gan ar preču zīmi saistīto tiesību aizsardzībai, gan trešo personu interešu kā “pamatota iemesla” ņemšanai vērā ir komerciāls aspekts. Jākonstatē, ka a priori preču zīmju jomas tiesiskais regulējums nav vispiemērotākais, lai atrisinātu spriedzi starp politisko debašu brīvību un tādas citas personas tiesībām, kura nevēlas iesaistīties ideju tirgū. Tomēr šis tiesiskais regulējums jāpiemēro, ja trešās personas darbība ir balstīta uz tāda apzīmējuma izmantošanu, kas atbilst preču zīmei ar reputāciju un rada tai kaitējumu.
90.      Šajā ziņā preču zīmes īpašnieka tiesības ir aizsargātas ar Hartas 17. pantu, kura 2. punktā skaidri minēts intelektuālais īpašums. Tāpat ECPAK 1. protokola 1. pantā ir garantētas tiesības uz īpašuma aizsardzību, un šī aizsardzība attiecas arī uz intelektuālā īpašuma tiesībām, tostarp preču zīmēm (57).
91.      Turklāt ECPAK 10. pantā un Hartas 11. pantā ir garantēta vārda brīvība “ikvienai personai”, nenošķirot izvirzīto mērķi – gūst peļņu vai ne. Tādējādi šīs tiesību normas attiecas ne tikai uz noteiktiem politiska rakstura informācijas, ideju vai izteiksmes veidiem, bet arī uz komerciāla rakstura informāciju (58). Neatkarīgi no jautājuma, vai apzīmējums izmantots politiskā kampaņā kā preču zīme, es neredzu iemeslu uzskatīt, ka rīcība, kuras mērķis ir izplatīt un popularizēt politisku vēstījumu, nevar saņemt šajās tiesību normās garantēto aizsardzību. Turklāt attiecībā uz paustajām idejām un informāciju Hartas 11. pants aizsargā ne tikai to būtību, bet arī tās izpausmes veidu, tāpēc uz noteikta stila vai simbolisma izvēli politiskajā dzīvē attiecas šī tiesību norma.
92.      Ja runa ir par vairākām pamattiesībām, tās jālīdzsvaro, ņemot vērā Hartas 52. panta 1. punktā paredzētās prasības (59).
93.      Šāda līdzsvara meklēšana ir paredzēta arī vārda brīvības aizsardzības mehānismā, kas izveidots ar ECPAK, kuras 10. panta 2. punktā noteikts, ka šīs brīvības izmantošana var tikt pakļauta ierobežojumiem, kas paredzēti likumā un nepieciešami demokrātiskā sabiedrībā, it īpaši, “lai aizsargātu citu cilvēku reputāciju vai tiesības”. ECT atzīst, ka, izvērtējot iejaukšanās demokrātiskā sabiedrībā nepieciešamību, lai “aizsargātu citu cilvēku reputāciju vai tiesības”, tai var nākties pārbaudīt, vai valsts iestādes ir panākušas taisnīgu līdzsvaru, aizsargājot divas šajā konvencijā garantētās vērtības, kuras dažās lietās var konfliktēt savā starpā (60).
94.      Tādējādi, lai izpildītu pamattiesību aizsardzības prasības, Savienības tiesībās jānodrošina taisnīgs līdzsvars starp attiecīgajām tiesībām un brīvībām. Tomēr preču zīmju tiesībās nav skaidri paredzēta iespēja ierobežot ar preču zīmi piešķirtās tiesības to trešo personu interesēs, kuras vēlas izmantot savu vārda brīvību.
95.      Proti, būtībā, aprakstot trešo personu darbības, pret kurām preču zīmes īpašnieks var iebilst, Direktīvas 2015/2436 10. pantā un Regulas 2017/1001 9. pantā ir noteiktas īpašnieka ekskluzīvo tiesību aprises, savukārt to 14. pantā ir noteikti preču zīmes iedarbības ierobežojumi.
96.      Ideja papildināt preču zīmes iedarbības ierobežojumu sarakstu, paredzot ierobežojumu par labu noteiktiem vārda brīvības īstenošanas veidiem, tika ierosināta Direktīvas 2015/2436 (61) un Regulas 2017/1001 (62) sagatavošanas darbos, bet šis priekšlikums netika atbalstīts. Tātad atšķirībā no autortiesībām, proti, jomas, kurā Direktīvas 2001/29/EK (63) 5. panta 3. punkta k) apakšpunktā izņēmums no principa par darba aizsardzību ir paredzēts izmantošanai karikatūrās, parodijās vai stilizācijās, saskaņā ar pašreiz spēkā esošajām Savienības tiesībām preču zīmēm piemērojamais tiesiskais regulējums neietver līdzīgu tiesību normu.
97.      Iesākumā jānorāda – pats apstāklis, ka ar vispārējiem Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta un Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta piemērošanas nosacījumiem tiek noteikts ar preču zīmi, it īpaši preču zīmi ar reputāciju, piešķirto ekskluzīvo tiesību apjoms, izriet no centieniem panākt taisnīgu līdzsvaru starp preču zīmju īpašnieku tiesībām un citu personu tiesībām, tostarp vārda brīvību. Raugoties no šāda skatpunkta, vispārējie nosacījumi, kas paredz, ka īpašnieka monopols attiecas tikai uz apzīmējuma izmantošanu “komercdarbībā” un “saistībā ar precēm un pakalpojumiem”, ļauj no preču zīmju tiesību piemērošanas jomas izslēgt noteiktus apzīmējuma izmantošanas veidus, kuros tiek skarta vārda brīvība. Tomēr, ņemot vērā tendenci šos nosacījumus interpretēt funkcionāli (64), pastāv daudzas situācijas, kurās runa ir par vārda brīvību un kuras ietilpst šajā piemērošanas jomā.
98.      A priori varētu arī apgalvot, ka argumenti par vārda brīvības īstenošanu nevar tikt izvirzīti, lai attaisnotu preču zīmju ar reputāciju izmantošanu, jo, piešķirot tām pastiprinātu aizsardzību, kas stingri ierobežota ar trim attiecīgajiem kaitējuma veidiem, Savienības likumdevējs šādu preču zīmju īpašnieku tiesības jau ir līdzsvarojis ar vārda brīvību.
99.      Tomēr, pirmām kārtām, jākonstatē, ka tas tā nav, jo jēdziens “pamatots iemesls” ļauj ņemt vērā trešo personu subjektīvās intereses katrā konkrētā gadījumā, un tas vēl jo vairāk pastiprina tā piemērotību pamattiesību aizsardzībai.
100. Otrām kārtām, Direktīvā 2015/2436 un Regulā 2017/1001 ir atzīta nepieciešamība ar preču zīmi piešķirtās tiesības līdzsvarot ar pamattiesībām un brīvībām, it īpaši vārda brīvību (65), šo tiesību aktu piemērošanā. Šajā ziņā Tiesa skaidri ir noraidījusi tēzi, ka “mākslas, kultūras un literatūras jomā pastāvīgi ir rūpes par to, lai tiktu nosargāta vārda brīvība, kas nepastāv preču zīmju jomā” (66), un uzskatījusi, ka vārda brīvība jāņem vērā, piemērojot vienu no preču zīmes reģistrācijas atteikuma pamatiem.
101. Trešām kārtām, neskaitot jēdzienu “pamatots iemesls”, Eiropas Savienības preču zīmju tiesībās nav ietverts mehānisms, kas ļautu nodrošināt līdzsvaru starp tiesībām, ko piešķir preču zīme ar reputāciju, un vārda brīvību.
102. Proti, Direktīvas 2015/2436 un Regulas 2017/1001 14. panta 1. punkta c) apakšpunktā starp preču zīmes iedarbības ierobežojumiem ir minēts ierobežojums, kas attiecas uz preču zīmes izmantošanu komercdarbībā, lai apzīmētu vai norādītu uz precēm vai pakalpojumiem kā tādiem, kas pieder šīs preču zīmes īpašniekam. Turklāt no šo pantu 2. punkta izriet, ka īpašnieks nevar aizliegt šādu izmantošanu, ja tā notiek saskaņā ar godīgu praksi rūpnieciskās vai komerciālās lietās.
103. Šajā ziņā jānorāda, ka daži tiesību zinātnieki uzskata – šis ierobežojums var attiekties uz noteiktiem vārda brīvības īstenošanas veidiem (67). Pirmšķietami, tā kā argumentus, kas saistīti ar šīs brīvības izmantošanu, var izvirzīt, lai atsauktos uz minēto ierobežojumu, nav nepieciešams ļaut trešām personām izvirzīt šos pašus argumentus kā “pamatotu iemeslu”.
104. Šajā ziņā Direktīvas 2015/2436 un Regulas 2017/1001 14. panta 1. punkta c) apakšpunkts attiecas uz preču zīmes izmantošanu norādes vajadzībām (“nolūkā identificēt vai norādīt uz precēm vai pakalpojumiem kā tādiem, kas pieder minētās preču zīmes īpašniekam”), tomēr neietverot plašāku citu rīcības veidu klāstu, kas izpaužas kā apzīmējuma izmantošana vienīgi saistībā ar trešās personas precēm vai pakalpojumiem.
105. Saistībā ar šādu rīcību tādas normas neesība, kas ierobežotu ar preču zīmi piešķirtās tiesības, lai nodrošinātu vārda brīvības ievērošanu, šķiet, nerada īpašas šaubas, kad runa ir par parastām preču zīmēm, kuru aizsardzība ir atkarīga tostarp no dubultā identiskuma vai sajaukšanas iespējas, jo šīs prasības ierobežo īpašnieka ekskluzīvo tiesību apjomu un atstāj pietiekamu rīcības brīvību, lai saskaņotu konfliktējošās tiesības. Tomēr minētajām prasībām nav nozīmes, ņemot vērā preču zīmju ar reputāciju pastiprināto aizsardzību. Tātad, ja tiktu noraidīta interpretācija, saskaņā ar kuru argumenti par vārda brīvības izmantošanu var būt “pamatots iemesls”, tiktu izslēgta jebkāda iespēja šo brīvību līdzsvarot ar preču zīmju ar reputāciju īpašnieku tiesībām.
106. Tādējādi, tā kā nav citu tiesību normu, kas ļautu preču zīmes ar reputāciju piešķirtās tiesības salāgot ar vārda brīvību, kad preču zīme netiek izmantota, lai apzīmētu tās īpašnieka preces vai pakalpojumus, jēdziena “pamatots iemesls” izmantošanai jāveido mehānisms, kas ļauj izpildīt attiecīgo pamattiesību aizsardzības prasības.
107. Šajā ziņā vēlos precizēt, ka vārda brīvības īstenošana pati par sevi nav “pamatots iemesls”. Savukārt tos pašus iemeslus, kuru dēļ priekšroka tiek dota šīs brīvības aizsardzībai, to līdzsvarojot ar citu personu tiesībām, var pamatoti uzskatīt par šādu iemeslu.
108. Tādēļ uz prejudiciālā jautājuma pirmo daļu ierosinu atbildēt, ka atsaukšanās uz jēdzienu “pamatots iemesls” Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta c) apakšpunkta un Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē var būt mehānisms, kas preču zīmju tiesību jomā ļauj izpildīt Hartas 11. pantā garantētās vārda brīvības aizsardzības prasības.
109. Šis apsvērums man liek izskatīt kritērijus, kuri izmantojami, novērtējot, vai pastāv “pamatots iemesls”, kas balstīts uz vārda brīvību.
c)      “Pamatota iemesla” esības vērtēšanas kritēriji
110. Ar prejudiciālā jautājuma otro daļu iesniedzējtiesa būtībā vaicā Tiesai par kritērijiem, kas ļauj konstatēt, ka pastāv “pamatots iemesls” Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta c) apakšpunkta un Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē, kas varētu likt preču zīmes ar reputāciju īpašniekam paciest neatļautu šīs preču zīmes izmantošanu, ko trešā persona veic, lai izplatītu un popularizētu politisko programmu.
111. Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu uzskaitītie astoņi kritēriji “pamatota iemesla” esības novērtēšanai, šķiet, ir sniegti kā piemēri, jo daži no tiem neatbilst pamatlietas faktiem (68) un prejudiciālajam jautājumam ir atvērts formulējums (“pastāv papildu kritēriji”). Tāpēc koncentrēšos uz kritērijiem, kam ir vislielākā nozīme un kas ir nepieciešami, lai atrisinātu dilemmu, ar kuru saskaras iesniedzējtiesa.
112. Vispirms jānorāda, ka Tiesas judikatūrā ir sniegtas lietderīgas norādes attiecībā uz kritērijiem “pamatota iemesla” esības novērtēšanai.
113. Spriedumā Interflora un Interflora British Unit (69), aplūkojusi atslēgvārdu izmantošanu atsaucēm internetā, Tiesa nosprieda: ja reklāma, kas ar reputāciju apveltītai preču zīmei atbilstoša atslēgvārda izmantošanas rezultātā tiek parādīta internetā – nepiedāvājot vienkāršu šīs preču zīmes īpašnieka preču vai pakalpojumu atdarinājumu, nekaitējot preču zīmes reputācijai vai atšķirtspējai un nekā citādi nekaitējot minētās preču zīmes funkcijām –, piedāvā alternatīvu ar reputāciju apveltītās preču zīmes īpašnieka precēm vai pakalpojumiem, šāda izmantošana principā atbilst veselīgai un godīgai konkurencei attiecīgo preču vai pakalpojumu nozarē un tātad tai ir “pamatots iemesls”.
114. Atbilstoši šai loģikai spriedumā Leidseplein Beheer un de Vries Tiesa uzsvēra – lai noteiktu, vai preču zīmei ar reputāciju līdzīga apzīmējuma izmantošanu, ko trešā persona veikusi pirms šīs preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas, var kvalificēt kā “pamatotu iemeslu”, it īpaši jāņem vērā minētā apzīmējuma izmantotāja nolūks un jānosaka, vai apzīmējums ir izmantots labticīgi (70). Šajā ziņā Tiesa uzskatīja, ka jānosaka, vai apzīmējuma izmantošana ir nevis centiens gūt labumu no attiecīgās preču zīmes reputācijas, bet gan ir nepieciešama saistībā ar tādas trešās personas preču klāsta patiesu paplašināšanu, kura jau iepriekš ir izmantojusi šo apzīmējumu (71).
115. No šīm judikatūras atziņām var izdarīt divus secinājumus.
116. Pirmām kārtām, trešās personas nodoms sasniegt rezultātu, ko tiesību normas, kuru interpretāciju lūdz iesniedzējtiesa, cenšas aizliegt, proti, apzīmējuma izmantošanu, lai “netaisnīgi gūtu labumu” no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai “nodarītu kaitējumu” tām, nevar būt “pamatots iemesls”. Proti, konstatējums, ka pastāv kāds no šiem riskiem, ir nosacījums minēto tiesību normu piemērojamībai un tātad neļauj trešai personai izvairīties no tajās paredzētās aizsardzības. Tādējādi apzīmējuma izmantošana nolūkā gūt labumu no preču zīmes ar reputāciju tēla, bez cita derīga attaisnojuma nevar veidot pamatotu iemeslu.
117. Otrām kārtām, šāda derīga attaisnojuma esība var tikt atzīta it īpaši tad, ja apzīmējuma izmantošana ir nepieciešama objektīvu primāru apsvērumu vai trešās personas subjektīvo interešu dēļ, tostarp šīs izmantošanas ekonomiskā un komerciālā nozīmīguma dēļ. Tomēr tai jābūt nevis absolūtai nepieciešamībai, bet gan iemeslam, kas, nonākot pretstatījumā īpašnieka interesēm un ņemot vērā vispārēji atzītus rīcības standartus nozarē, kurā darbojas trešā persona, pamato to, ka šim īpašniekam būtu jāpacieš tā preču zīmei identiska vai līdzīga apzīmējuma izmantošana.
118. Tāpat, kā esmu norādījis (72), vērtējums par to, vai pastāv “pamatots iemesls”, kas balstīts arī uz vārda brīvības īstenošanu, nozīmē līdzsvara meklēšanu starp šo brīvību un preču zīmes ar reputāciju īpašnieka tiesībām.
119. Saskaņā ar ECT judikatūru, kas attiecas uz tiesību uz īpašumu un vārda brīvības līdzsvarošanu, īpaši nozīmīgs kritērijs ir tas, vai un cik lielā mērā attiecīgā vārda brīvības izpausme veicina sabiedriski nozīmīgu diskusiju (73). ECT savā judikatūrā, kas attiecas uz politiskā diskursa un debašu jomu, vērš uzmanību arī uz vārda brīvības izpausmes formu un tās iespējami satīrisku raksturu (74).
120. Šajā ziņā prejudiciālajā jautājumā tostarp ir minēta brīvība paust politiskos uzskatus, kā arī politiskā parodija, kas var likt domāt, ka Vrijheidsfonds ir izmantojusi šīs izpausmes formas.
121. No ECT pastāvīgās judikatūras izriet – lai gan ECPAK 10. panta 2. punkts gandrīz neatstāj nekādas iespējas ierobežot vārda brīvību politiskā diskursa un sabiedriski nozīmīgu jautājumu jomā, līgumslēdzējām valstīm ir plaša rīcības brīvība, reglamentējot vārda brīvību komerciālajā jomā, ņemot vērā, ka šīs rīcības brīvības apjoms būtu mazāks, ja runa ir nevis par indivīda strikti “komerciālu” izteicienu, bet gan par viņa piedalīšanos diskusijās, kas skar vispārējas intereses (75).
122. Šajā ziņā ir taisnība, ka politiskā programma, kas tiek izplatīta, izmantojot IKEA piederošās preču zīmes, skar ļoti jutīgu jautājumu, proti, vienas no dalībvalstīm patvēruma un imigrācijas politiku, kas leģitīmi interesē sabiedrību.
123. Tomēr IKEA celtā prasība attiecas nevis uz politiskās programmas saturu, bet gan uz šīs programmas izplatīšanu, izmantojot IKEA
preču zīmes. Tādējādi vērtējums, kas valsts tiesai jāveic, lai konstatētu “pamatota iemesla” esību pamatlietā, attiecas nevis uz politisko programmu pašu par sevi, bet gan uz apzīmējuma, kas atbilst preču zīmēm ar reputāciju, izmantošanu, lai palielinātu šīs programmas un politiskās partijas, kura to piedāvā, atpazīstamību.
124. No šī skatpunkta raugoties un neskarot pārbaudes, kas jāveic iesniedzējtiesai, IKEA piederošo preču zīmju izmantošana nebija attaisnota ar tās ieguldījumu sabiedriski nozīmīgā diskusijā. Proti, diskusija par patvēruma un imigrācijas politiku nekādi neattiecas uz konkrētajām preču zīmēm, to īpašnieku vai tā precēm. Turklāt šī diskusija, šķiet, attiecas uz tēzi, kura, kā tiesas sēdē apgalvojusi IKEA, ir pretrunā šīs sabiedrības politiskajai neitralitātei. Šajā ziņā jāuzsver, ka trešai personai, kas vēlas atsaukties uz “pamatotu iemeslu”, jāpierāda, ka vārda brīvība izpausme, kas balstīta uz apzīmējuma izmantošanu politiskā diskursa un debašu jomā, attiecas uz preču zīmi, tā īpašnieku vai tā precēm vai pakalpojumiem vai ka pats īpašnieks ar savu iepriekšējo rīcību ir iesaistījies attiecīgajā sabiedriski nozīmīgajā diskusijā.
125. Attiecībā uz vienu no iesniedzējtiesas minētajiem kritērijiem, proti, konkurences attiecībām starp preču zīmes ar reputāciju īpašnieku un trešo personu, kas izmanto šai preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu, es uzskatu, ka vārda brīvības ierobežojumi dažādu politikā iesaistīto personu debašu kontekstā jāaplūko ar vislielāko piesardzību. Proti, konkurence starp politiskajām partijām ir dabiska un ietver oponentu izteikumu kritiku. Turpretim, man šķiet grūtāk piešķirt tādu pašu aizsardzības līmeni politikā iesaistītās personas rīcībai, kuras mērķis ir iesaistīt politiski neitrālu subjektu kādā diskusijā, lai stiprinātu savu vēstījumu.
126. Attiecīgās preču zīmes plašā pazīstamība, ko arī ir minējusi iesniedzējtiesa, nevar atspēkot šo apsvērumu. Ir taisnība, ka saskaņā ar ECT judikatūru, uz kuru atsaukusies Vrijheidsfonds, lielie uzņēmumi nenovēršami un apzināti pakļauj sevi rūpīgai savas rīcībai pārbaudei un pieļaujamās kritikas robežas attiecībā uz tiem ir plašākas. Tomēr, pirmkārt, šī judikatūra attiecas uz situāciju, kad konkrēti izteikumi ir vērsti pret konkrētu lielu uzņēmumu. Otrkārt, ECT arī atzīst, ka pastāv konkurējoša interese aizsargāt uzņēmumu komerciālos panākumus un dzīvotspēju par labu indivīdiem un ekonomiskajam labumam plašā nozīmē (76). Preču zīmes plašā pazīstamība, kas ir īpašnieka komerciālo centienu rezultāts, tātad nevar tikt izmantota kā arguments, kas vājinātu šai preču zīmei piešķirto aizsardzību.
127. Šādos apstākļos iespējamais ieguldījums sabiedriski nozīmīgā diskusijā, kuru sniedz izteikums, kas balstīts uz preču zīmēm ar reputāciju atbilstošu apzīmējumu izmantošanu, lai izplatītu politisko programmu, kura neattiecas uz šīm preču zīmēm, to īpašnieku vai tā precēm un pakalpojumiem, ņemot vērā šī īpašnieka intereses, nevar būt pārāks par to, ka šī izmantošana ir jāuztver kā centiens izmantot preču zīmes ar reputāciju tēlu, lai veicinātu savas intereses. Šādai izpausmes formai nevar tikt piemērota pastiprināta aizsardzība, kas piešķirta tādai brīvības izmantošanai, kura veicina sabiedriski nozīmīgu diskusiju, un, ja nav cita derīga attaisnojuma, to nevar uzskatīt par izmantošanu, kurai ir pamatots iemesls.
128. Visbeidzot, atgriežoties pie jēdziena “politiska parodija” un apzīmējuma izmantošanas potenciāli satīriskā rakstura nozīmīguma, jāprecizē, ka šim jēdzienam ir aprakstošs raksturs un tam nav patstāvīgas juridiskas nozīmes. Proti, jēdziens “politiska parodija”, šķiet, attiecas uz apzīmējuma izmantošanu, pirmkārt, parodijas formā un, otrkārt, politiskas diskusijas kontekstā.
129. Šajā ziņā, pirmām kārtām, no ECT judikatūras vārda brīvības jomā (77) un Tiesas judikatūras autortiesību jomā (78) izriet, ka parodijai ir divas būtiskas raksturiezīmes: pirmkārt, atsaukšanās uz pastāvošu darbu, tomēr ar pamanāmām atšķirībām no tā, un, otrkārt, humora vai izsmiekla izpausme. Tātad iesniedzējtiesai jāpārbauda, vai Vrijheidsfonds izmantotajiem apzīmējumiem ir pamanāmas atšķirības no IKEA preču zīmēm un vai to humoristiskais raksturs ir saistīts ar šīs apvienības centieniem vai kontekstu, kādā tā šos centienus novietojusi, vai arī Vrijheidsfonds ir formulējusi satīrisku viedokli par šo sabiedrību vai tās precēm.
130. Otrām kārtām, jāņem vērā, ka, ievērojot attiecīgās konkurējošās tiesības, pat izteikumiem, kas veicina sabiedriski nozīmīgu diskusiju, jāatbilst prasībai par pamatotu mērenību. Tomēr šo izteikumu parodiskais raksturs var attaisnot realitātes pārspīlēšanu vai sagrozīšanu. No šī skatpunkta raugoties, kritērijs, kas attiecas uz apzīmējuma izmantošanas potenciāli satīrisko raksturu, ir pakārtots kritērijam, kas attiecas uz ieguldījumu sabiedriski nozīmīgā diskusijā: izteikuma, kurš balstīts uz apzīmējuma izmantošanu, kas veicina šādu diskusiju, parodiskā forma var pamatot zināmu šīs izteiksmes pārmērīgumu.
131. Pilnības labad vēlos norādīt, ka pārējie iesniedzējtiesas minētie kritēriji, proti, apzīmējuma izmantošanas apmērs un tā kaitīguma pakāpe, attiecas nevis uz “pamatota iemesla” esību, bet gan uz preču zīmes pārkāpuma esību un tātad tiek ņemti vērā iepriekšējos analīzes posmos.
132. Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu uz prejudiciālā jautājuma otro daļu atbildēt, ka preču zīmes ar reputāciju īpašniekam nedrīkst “pamatota iemesla” dēļ, ja nav cita derīga attaisnojuma, likt paciest, ka trešā persona izmanto tā preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu, ja preču zīmes iespējamais ieguldījums sabiedriski nozīmīgā diskusijā neprevalē pār to, ka šī izmantošana jāuztver kā centiens gūt labumu no preču zīmes ar reputāciju tēla, lai izplatītu un popularizētu politisko programmu. Tā tas ir gadījumā, ja šajā programmā nav minēti jautājumi saistībā ar šo preču zīmi, tās īpašnieku vai tā precēm vai pakalpojumiem.
V.      Secinājumi
133. Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Briseles Uzņēmumu tiesa, kurā tiesvedība noris holandiešu valodā, Beļģija) uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Atsaukšanās uz jēdzienu “pamatots iemesls” Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/2436 (2015. gada 16. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 10. panta 2. punkta c) apakšpunkta un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi 9. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē var būt mehānisms, kas preču zīmju tiesību jomā ļauj izpildīt Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. pantā garantētās vārda brīvības aizsardzības prasības.
Preču zīmes ar reputāciju īpašniekam nedrīkst “pamatota iemesla” dēļ, ja nav cita derīga attaisnojuma, likt paciest, ka trešā persona izmanto tā preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu, ja šīs preču zīmes iespējamais ieguldījums sabiedriski nozīmīgā diskusijā neprevalē pār to, ka šī izmantošana jāuztver kā centiens gūt labumu no preču zīmes ar reputāciju tēla, lai izplatītu un popularizētu politisko programmu. Tā tas ir gadījumā, ja šajā programmā nav minēti jautājumi saistībā ar šo preču zīmi, tās īpašnieku vai tā precēm vai pakalpojumiem.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2015. gada 16. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2015, L 336, 1. lpp.).
3      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.).
4      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2006. gada 12. decembris) par maldinošu un salīdzinošu reklāmu (OV 2006, L 376, 21. lpp.).
5      2005. gada 25. februāra konvencija, ko Hāgā parakstījušas Beļģijas Karaliste, Luksemburgas Lielhercogiste un Nīderlandes Karaliste.
6      No Vrijheidsfonds rakstveida apsvērumiem izriet, ka šī politiskā partija ir de facto
apvienība bez juridiskas personas statusa, un šī iemesla dēļ prasība pamatlietā tika celta tostarp pret fiziskām personām, kas pārstāv visus šīs de facto apvienības biedrus.
7      Lai gan iesniedzējtiesa nav sniegusi atsauci uz dokumentu, kurā minēts šis priekšlikums, tomēr norādīšu, ka no Eiropas Parlamenta 2014. gada 25. februāra normatīvās rezolūcijas par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2017, C 285, 262. lpp.), izriet, ka Parlaments pirmajā lasījumā bija ierosinājis grozīt 14. pantu “Preču zīmes darbības ierobežojumi”, lai izņēmumos no preču zīmes īpašnieka ekskluzīvajām tiesībām iekļautu gadījumu, kad trešā persona preču zīmi izmanto “parodijas, mākslinieciskās izteiksmes, kritikas vai komentāru nolūkiem”.
8      Spriedums, 2014. gada 6. februāris, Leidseplein Beheer un de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 45. un 46. punkts).
9      2019. gada 14. oktobra spriedums (lieta A 2018/1).
10      Rīkojums, 2009. gada 24. marts (C‑525/06, EU:C:2009:179, 10. un 11. punkts).
11      Skat. it īpaši spriedumu, 2008. gada 16. decembris, Cartesio (C‑210/06, EU:C:2008:723, 89. punkts un tajā minētā judikatūra).
12      Rīkojums, 2009. gada 24. marts (C‑525/06, EU:C:2009:179, 10. un 11. punkts).
13      Rīkojums, 2009. gada 24. marts, Nationale Loterij (C‑525/06, EU:C:2009:179, 8. un 9. punkts).
14      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 6. februāris, Leidseplein Beheer un de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 43. punkts).
15      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 22. septembris, Interflora un Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604, 37. un 38. punkts).
16      Skat. spriedumu, 2014. gada 6. februāris, Leidseplein Beheer un de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 39. punkts).
17      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 18. jūnijs, L’Oréal u.c. (C‑487/07, EU:C:2009:378, 39.–41. punkts).
18      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 6. februāris, Leidseplein Beheer un de Vries, C‑65/12, EU:C:2014:49, 41.–43. punkts).
19      Skat. spriedumu, 2014. gada 6. februāris, Leidseplein Beheer un de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 44. punkts).
20      Skat. šo secinājumu 63. un 67. punktu.
21      Skat. Bochaczewski, M., “Conflicts Between Trade Mark Rights and Freedom of Expression Under EU Trade Mark Law: Reality or Illusion?”, International Review of Intellectual Property and Competition Law, 2020, 858. lpp. Šajā nozīmē skat. arī Todorski, T., “The Concept of “due Cause” and its Role in Safeguarding Fundamental Rights under EU Trade Mark Law: How Should the CJEU rule in IKEA, C‑298/23?”, Journal of Intellectual Property Law and Practice, 2024, 19. sējums, Nr. 11, 814. lpp. Šis autors, neapstrīdot faktu, ka piemērošanas nosacījums attiecībā uz apzīmējuma izmantošanu komercdarbībā var veicināt tiesību uz īpašumu un vārda brīvības līdzsvarošanu, uzskata, ka šis ieguldījums nav pietiekams, lai atrisinātu visas problēmas šajā jomā.
22      Skat. Bochaczewski,
M., “Conflicts Between Trade Mark Rights and Freedom of Expression Under EU Trade Mark Law: Reality or Illusion?”, minēts iepriekš, 861.–867. lpp., un Jacques, S., “The EU Trade Mark System’s lost Sense of Humour”, Intellectual Property Quaterly, 2024, Nr. 1, 20. lpp.
23      No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka šī prasība ir pamatota turklāt ar valsts tiesību normām par civiltiesisko atbildību un negodīgu konkurenci, kā arī ar Regulas 2017/1001 9. panta 2. punkta c) apakšpunktu un 17. panta 2. punktu. Saskaņā ar pēdējo minēto tiesību normu šī regula neliedz prasības attiecībā uz Eiropas Savienības preču zīmēm celt atbilstoši dalībvalstu tiesību aktiem, kas it īpaši attiecas uz civiltiesisko atbildību un negodīgu konkurenci.
24      Saskaņā ar šo apsvērumu “[Direktīvai 2015/2436] nebūtu jānoraida [jāizslēdz], ka preču zīmēm piemēro dalībvalstu tiesību normas, kas nav tiesību akti par preču zīmēm, kā normas, kas attiecas uz negodīgu konkurenci, civiltiesisko atbildību vai patērētāju tiesību aizsardzību”.
25      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2002. gada 21. novembris, Robelco (C‑23/01, EU:C:2002:706, 31. punkts). Skat. arī ģenerāladvokāta D. Ruisa‑Harabo Kolomera [D. Ruiz‑Jarabo Colomer] secinājumus lietā Robelco (C‑23/01, EU:C:2002:212, 34. punkts).
26      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2002. gada 21. novembris, Robelco (C‑23/01, EU:C:2002:706, 34. un 35. punkts).
27      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 19. novembris, TSN un AKT (C‑609/17 un C‑610/17, EU:C:2019:981, 53. punkts).
28      Skat. šo secinājumu 121. punktu.
29      Attiecībā uz šo apvienību un politisko partiju skat. arī spriedumu, 2014. gada 3. septembris, Deckmyn un Vrijheidsfonds (C‑201/13, EU:C:2014:2132, 7. punkts).
30      Spriedums, 2015. gada 16. jūlijs, TOP Logistics u.c. (C‑379/14, EU:C:2015:497, 43. punkts).
31      Spriedums, 2020. gada 30. aprīlis, A (Preču zīmes pārkāpums, importējot gultņus) (C‑772/18, EU:C:2020:341, 23. punkts).
32      Spriedumi, 2011. gada 12. jūlijs, L’Oréal u.c. (C‑324/09, EU:C:2011:474, 54. punkts), kā arī 2020. gada 30. aprīlis, A (Preču zīmes pārkāpums, importējot gultņus) (C‑772/18, EU:C:2020:341, 23. punkts).
33      Spriedums, 2008. gada 9. decembris (C‑442/07, EU:C:2008:696).
34      Skat. Direktīvas 2015/2436 19. panta 1. punktu un Regulas 2017/1001 18. panta 1. punktu.
35      Skat. šo secinājumu 59. punktu.
36      Spriedums, 2008. gada 9. decembris, Verein Radetzky‑Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, 24. punkts).
37      Spriedums, 2008. gada 9. decembris, Verein Radetzky‑Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, 16. un 17. punkts).
38      Spriedums, 2008. gada 9. decembris, Verein Radetzky‑Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, 19. punkts).
39      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 19. decembris, Leno Merken (C‑149/11, EU:C:2012:816, 29. punkts).
40      Skat. šo secinājumu 55. punktu.
41      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2008. gada 9. decembris, Verein Radetzky‑Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, 18. punkts).
42      Skat. spriedumu, 2020. gada 30. aprīlis, A (Preču zīmes pārkāpums, importējot gultņus) (C‑772/18, EU:C:2020:341, 27. punkts).
43      Skat. rīkojumu, 2009. gada 19. februāris, UDV North America (C‑62/08, EU:C:2009:111, 47.–51. punkts), kā arī spriedumus, 2011. gada 12. jūlijs, L’Oréal u.c. (C‑324/09, EU:C:2011:474, 91. punkts), un 2011. gada 15. decembris, Frisdranken Industrie Winters (C‑119/10, EU:C:2011:837, 32. punkts).
44      Lai gan šis nosacījums nebija skaidri paredzēts tiesību aktos pirms Direktīvas 2015/2436 un Regulas 2017/1001 un pašreizējā redakcijā tika ieviests ar Regulu 2015/2424, tas bija piemērojams arī minēto tiesību aktu spēkā esības laikā. Attiecībā uz pēdējo minēto aspektu skat. it īpaši rīkojumu, 2009. gada 19. februāris, UDV North America (C‑62/08, EU:C:2009:111, 42. punkts).
45      Spriedums, 1999. gada 23. februāris, BMW (C‑63/97, EU:C:1999:82, 20. punkts).
46      Skat. šo secinājumu 58. punktu.
47      Šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 2008. gada 12. jūnijs, O2 Holdings un O2 (UK) (C‑533/06, EU:C:2008:339, 34. punkts).
48      Skat. spriedumu, 2010. gada 23. marts (no C‑236/08 līdz C‑238/08, EU:C:2010:159, 61. un 65. punkts).
49      Skat. Direktīvas 2015/2436 19. apsvērumu un Regulas 2017/1001 13. apsvērumu.
50      Skat.
it īpaši spriedumu, 2007. gada 11. septembris, Céline (C‑17/06, EU:C:2007:497, 22. un 23. punkts).
51      Šādu situāciju nevar pielīdzināt situācijai, kad reklāmas devējs salīdzinošajā reklāmā, kuras mērķis ir reklamēt savas preces vai pakalpojumus, izmanto konkurenta preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu, lai identificētu konkurenta piedāvātās preces vai pakalpojumus. Proti, šī situācija ir uzskatāma par izmantošanu saistībā ar paša reklāmas devēja precēm vai pakalpojumiem. Skat. spriedumu, 2008. gada 12. jūnijs, O2 Holdings un O2 (UK) (C‑533/06, EU:C:2008:339, 35. un 36. punkts).
52      Skat. šo secinājumu 70. punktu.
53      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 6. oktobris, T‑Mobile Czech Republic un Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, 28. punkts).
54      Skat. spriedumu, 2014. gada 6. februāris, Leidseplein Beheer un de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 28. punkts).
55      Skat. spriedumu, 2018. gada 30. maijs, Tsujimoto/EUIPO (C‑85/16 P un C‑86/16 P, EU:C:2018:349, 90. punkts).
56      Skat. spriedumu, 2014. gada 6. februāris, Leidseplein Beheer un de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 45. punkts).
57      ECT spriedums, 2007. gada 11. janvāris, Anheuser‑Busch Inc. pret Portugāli (CE:ECHR:2007:0111JUD007304901).
58      Skat. it īpaši ECT spriedumu, 1994. gada 24. februāris, Coca pret Spāniju (CE:ECHR:1994:0224JUD001545089, 35. punkts).
59      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 19. decembris, Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, 45. punkts). Nav skaidrs, vai – papildus saiknei starp īpašnieku un viņa preču zīmi – arī preču zīmes reputācija un atšķirtspēja ir aizsargātas ar Hartas 17. panta 2. punktu. Tomēr no ECPAK 10. panta 2. punkta izriet, ka, izsverot attiecīgās intereses, vārda brīvība ir jāsaskaņo ar “citu cilvēku tiesībām”, kurām nav obligāti jābūt aizsargātām kā pamattiesībām.
60      Skat. it īpaši ECT spriedumu, 2012. gada 7. februāris, Axel Springer AG pret Vāciju (CE:ECHR:2012:0207JUD003995408, 78.–84. punkts).
61      No 2014. gada 25. februāra normatīvās rezolūcijas izriet, ka Parlaments pēc pirmā lasījuma ierosināja grozīt 14. pantu “Preču zīmes darbības ierobežojumi”, lai izņēmumos no preču zīmes īpašnieka ekskluzīvajām tiesībām iekļautu gadījumu, kad trešā persona preču zīmi izmanto “parodijas, mākslinieciskās izteiksmes, kritikas vai komentāru nolūkiem”.
62      Skat. Eiropas Parlamenta 2014. gada 25. februāra normatīvo rezolūciju par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (COM(2013) 161 – C7‑0087/2013 – 2013/0088(COD)). Šis ierobežojums attiecās uz preču zīmes izmantošanu, lai apzīmētu preces vai pakalpojumus vai norādītu, ka tie pieder preču zīmes īpašniekam, it īpaši, ja šī izmantošana veikta “parodijas, mākslinieciskās izteiksmes, kritikas vai komentāru nolūkiem”.
63      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV 2001, L 167, 1. lpp.).
64      Skat. šo secinājumu 58. un 70. punktu.
65      Skat. Regulas 2017/1001 21. apsvērumu un Direktīvas 2015/2436 27. apsvērumu.
66      Skat. spriedumu, 2020. gada 27. februāris, Constantin Film Produktion/EUIPO (C‑240/18 P, EU:C:2020:118, 56. punkts).
67      Skat.
it īpaši Sosnitza, O., no: Hildebrandt, U., Sosnitza, O. (red.), EU Trade Mark Regulation: Article‑by‑Article Commentary, Minhene, 2023, Beck‑Hart, 316. lpp.
68      Piemēram, runājot par kritēriju “atspoguļo pats savu sākotnējo vēstījumu”, Vrijheidsfonds izmantotajos apzīmējumos nebija jūtamu atšķirību salīdzinājumā ar IKEA piederošajām preču zīmēm.
69      Spriedums, 2011. gada 22. septembris, Interflora un Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 91. punkts).
70      Skat. spriedumu, 2014. gada 6. februāris, Leidseplein Beheer un de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 53.–56. un 60. punkts).
71      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 6. februāris, Leidseplein Beheer un de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 58. un 59. punkts).
72      Skat. šo secinājumu 92. punktu.
73      Skat. ECT spriedumu, 2013. gada 10. janvāris, Ashby Donald u.c. pret Franciju (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, 39.–42. punkts), un ECT spriedumu, 2013. gada 19. februāris, Neij un Sunde Kolmisoppi pret Zviedriju (CE:ECHR:2013:0219DEC004039712). Šajā nozīmē attiecībā uz šo judikatūru
skat. Spielmann, D., “Copyright in a “human rights context””, no: D. Edward, A. Komninos un J. MacLennan, Ian S. Forrester – A Scot without Borders – Liber Amicorum,
1. sējums, Concurrences Review, Ņujorka, 2015, 264.–267. un 269. lpp.
74      ECT judikatūrā par pieņemamiem vārda brīvības ierobežojumiem izpausmes formas klasificēšanai par parodiju ir būtiska nozīme. Minētā tiesa uzskata, ka karikatūra un parodija ir mākslinieciskās izpausmes un sociālo komentāru formas, kuru mērķis, pārspīlējot un sagrozot realitāti, protams, ir provocēt un uzbudināt. Tādēļ īpaši uzmanīgi ir jāizvērtē jebkāda iejaukšanās mākslinieka – vai jebkuras citas personas – tiesībās izteikties ar šo izteiksmes formu starpniecību. Šajā nozīmē skat. ECT spriedumu, 2013. gada 14. marts, Eon pret Franciju (CE:ECHR:2013:0314JUD002611810, 58.–60. punkts), un ECT spriedumu, 2016. gada 22. novembris, Grebneva un Alisimchik pret Krieviju (CE:ECHR:2016:1122JUD000891805, 64. punkts).
75      Skat. ECT spriedumu, 2013. gada 10. janvāris, Ashby Donald u.c. pret Franciju (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, 39. punkts).
76      Skat. ECT spriedumu, 2005. gada 15. februāris, Steel un Morris pret Apvienoto Karalisti (CE:ECHR:2005:0215JUD006841601, 94. punkts).
77      Piemēram, 2024. gada 3. decembra spriedumā Yevstifeyev pret Krieviju (CE:ECHR:2024:1203JUD000022618, 55. un 56. punkts) ECT par “parodiju” kvalificēja izteiksmes formu, kurā bija ietverti svarīgi video elementi un kurā, izmantojot satīru, tika izsmiets šī video vēstījums.
78      Skat. spriedumu, 2014. gada 3. septembris, Deckmyn un Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, 20. punkts).