Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (virspalāta)
2026. gada 21. aprīlī (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Tabakas un saistīto izstrādājumu ražošana, noformēšana un pārdošana – Direktīva 2014/40/ES – 3. panta 1. punkts – Maksimālie darvas, nikotīna un oglekļa monoksīda emisiju līmeņi – 4. panta 1. punkts – Mērīšanas metodes – Emisiju līmeņu mērīšana, pamatojoties uz šajā 4. panta 1. punktā minētajiem ISO standartiem – Standarti, kas nav publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī – Iespēja atsaukties uz šiem ISO standartiem – LES 2. pants – Tiesiskuma vērtība – Prasība par brīvu piekļuvi šādiem standartiem
Lietā C‑155/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa, Nīderlande) iesniegusi ar 2024. gada 27. februāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 28. februārī, tiesvedībā
Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteit,
Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport,
Philip Morris Benelux BV,
Philip Morris Investments BV,
JT International Company Netherlands BV,
Vereniging Nederlandse Sigaretten- & Kerftabakfabrikanten,
Van Nelle Tabak Nederland BV,
British American Tobacco International (Holdings) BV
pret
Stichting Rookpreventie Jeugd,
TIESA (virspalāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], priekšsēdētāja vietnieks T. fon
Danvics [T. von Danwitz], palātu priekšsēdētāji F. Biltšens [F. Biltgen], I. Jarukaitis [I. Jarukaitis], M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún], I. Ziemele, J. Pasers [J. Passer], O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei] un M. Kondinanci [M. Condinanzi], tiesneši S. Rodins [S. Rodin] (referents), A. Kumins [A. Kumin], N. Jēskinens [N. Jääskinen], D. Gracijs [M. Gratsias], M. Gavalecs [M. Gavalec] un B. Smulders [B. Smulders],
ģenerāladvokāts: N. Emiliu [N. Emiliou],
sekretāre: A. Lamote [A. Lamote], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 10. marta tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        Philip Morris Benelux BV un Philip Morris Investments BV vārdā –
Y. E. A. Buruma un R. de Bree, advocaten,
–        JT International Company Netherlands BV vārdā – T. Heystee,
M. Immerzeel,
W. Knibbeler un
A. Pliego Selie, advocaten,
–        Van Nelle Tabak Nederland BV vārdā – H. M. Pannekoek, C. E. Schillemans un
A. B. van der Pol, advocaten,
–        British American Tobacco International (Holdings) BV vārdā – J. A. M. Mischie, M. J. Tuijp un
H. J. van den Bos, advocaten,
–        Stichting Rookpreventie Jeugd vārdā – J. A. M. A. Sluysmans, advocaat,
–        Nīderlandes valdības vārdā –
E. M. M. Besselink un M. K. Bulterman, pārstāves,
–        Bulgārijas valdības vārdā – S. Ruseva un
R. Stoyanov, pārstāvji,
–        Čehijas valdības vārdā – T. Müller,
M. Smolek un
J. Vláčil, pārstāvji,
–        Ungārijas valdības vārdā – M. Z. Fehér un
K. Szíjjártó, pārstāvji,
–        Portugāles valdības vārdā – P. Barros da Costa,
A. Cunha un
C. Freire, pārstāves,
–        Eiropas Komisijas vārdā – T. S. Bohr,
M. Burón Pérez,
Ș. Ciubotaru, F. van Schaik un H. van Vliet, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 4. septembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/40/ES (2014. gada 3. aprīlis) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK (OV 2014, L 127, 1. lpp.) 2. panta 21. punktu, 3. panta 1. punktu un 4. panta 1. punktu, kā arī tiesiskās drošības un piemērojamās normas noteiktības [lex certa] principus.
2        Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā
starp
Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteit (Nīderlandes Pārtikas un patēriņa preču nekaitīguma iestāde, turpmāk tekstā – “NVWA”), Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport (ministra vietnieks veselības aizsardzības, labklājības un sporta lietās, Nīderlande; turpmāk tekstā – “ministra vietnieks”), Philip Morris Benelux BV, Philip Morris Investments BV, JT International Company Netherlands BV, Vereniging Nederlandse Sigaretten- & Kerftabakfabrikanten, Van Nelle Tabak Nederland BV un British American Tobacco International (Holdings) BV,
no vienas puses, un
Stichting Rookpreventie Jeugd (Fonds tabakas atkarības novēršanai jauniešu vidū, Nīderlande; turpmāk tekstā – “fonds), no otras puses, jautājumā par cigarešu darvas, nikotīna un oglekļa monoksīda emisiju līmeņa mērīšanas metodi.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula (EK) Nr. 1049/2001
3        Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.) 4. panta 2. punkts noteic:
“Iestādes var atteikt piekļuvi dokumentam, ja iepazīšanās ar to var kaitēt:
–        fiziskas vai juridiskas personas komerciālo interešu, tostarp intelektuālā īpašuma, aizsardzībai,
[..]
ja vien iepazīšanās ar to nav saistīta ar sevišķām sabiedrības interesēm.”
Direktīva 2014/40
4        Direktīvas 2014/40 8. apsvērumā teikts:
“Saskaņā ar [LESD] 114. panta 3. punktu par pamatu leģislatīviem priekšlikumiem ir jāņem augsts aizsardzības līmenis, īpašu uzmanību pievēršot visām jaunajām tendencēm, kuru pamatā ir zinātniski fakti. Tabakas izstrādājumi nav parastas preces, un, ņemot vērā tabakas īpaši kaitīgo ietekmi uz cilvēku veselību, veselības aizsardzībai būtu jāpiešķir īpaša nozīme, it īpaši, lai samazinātu smēķēšanas izplatību jauniešu vidū.”
5        Šīs direktīvas 2. panta 21. punkts noteic:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
[..]
21)      “emisijas” ir vielas, kas izdalās, kad tabaku un ar to saistītu izstrādājumu izmanto tam paredzētajā veidā, piemēram, dūmos esošas vielas vai vielas, kas izdalās bezdūmu tabakas izstrādājumu lietošanas procesā.”
6        Minētās direktīvas 3. panta 1. punkts noteic:
“Cigarešu, kas laistas tirgū vai ražotas dalībvalstīs, emisiju līmeņi (“maksimālais emisiju līmenis”) nedrīkst pārsniegt:
a)      10 mg darvas vienā cigaretē;
b)      1 mg nikotīna vienā cigaretē;
c)      10 mg oglekļa monoksīda vienā cigaretē.”
7        Saskaņā ar šīs direktīvas 4. panta 1. un
2. punktu:
“1.      Darvas, nikotīna un oglekļa monoksīda emisijas no cigaretēm mēra, pamatojoties uz ISO standartu 4387 darvai, ISO standartu 10315 nikotīnam un ISO standartu 8454 – oglekļa monoksīdam.
Darvas, nikotīna un oglekļa monoksīda satura norāžu pareizību nosaka saskaņā ar ISO standartu 8243.
2.      Šā panta 1. punktā minētos mērījumus pārbauda laboratorijas, ko apstiprinājušas un pārrauga dalībvalstu kompetentās iestādes.
Šīs laboratorijas nav tabakas industrijas īpašumā vai tās tiešā vai netiešā kontrolē.
[..]”
8        Direktīvas 2014/40 23. panta 2. punkts noteic:
“Dalībvalstis nodrošina, lai tirgū netiktu laisti tabakas un ar to saistīti izstrādājumi, kas neatbilst šai direktīvai, tostarp tajā paredzētajiem īstenošanas un deleģētajiem aktiem. [..]”
Nīderlandes tiesības
9        2015. gada 14. oktobra Besluit houdende samenvoeging van de algemene maatregelen van bestuur op basis van de Tabakswet tot één besluit (Tabaks- en rookwarenbesluit) [Rīkojums par vispārīgo administratīvo pasākumu, kas pamatojas uz Tabakas likumu, apvienošanu vienā rīkojumā (Tabakas un tabakas izstrādājumu rīkojums)], (Stb. 2015, Nr. 398) 2.1. panta 1. punkts noteic:
“Tirgū laistu vai saražotu cigarešu maksimālajiem emisiju līmeņiem jāatbilst [Direktīvas 2014/40] 3. panta 1. punktam”.
10      2016. gada 10. maija Regeling van de Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport houdende regels inzake de productie, de presentatie en de verkoop van tabaksproducten en aanverwante producten (Tabaks- en rookwarenregeling) [ministra vietnieka veselības aizsardzības, labklājības un sporta lietās Dekrēts par noteikumiem attiecībā uz tabakas un ar to saistītu izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu (Ministrijas dekrēts par tabaku un tabakas izstrādājumiem)] (Stcrt. 2016, Nr. 25446) 2.1. pants noteic:
“1.      Pārbaudes metodes, kuras vienīgās ļauj konstatēt, vai cigarete atbilst Rīkojuma 2.1. panta 1. punkta prasībām, tiek klasificētas kā pasākumi, kas atbilst šādiem standartiem:
a.      NEN‑ISO 4387:2000/A1:2008 Cigaretes – Kopējā cieto daļiņu satura un beznikotīna bezūdens cieto daļiņu satura noteikšana, izmantojot parasto analītisko smēķēšanas iekārtu, attiecībā uz darvas emisijas līmeni;
b.      NEN‑ISO 10315:2013 Cigaretes – Nikotīna satura noteikšana dūmu kondensātos attiecībā uz nikotīna emisijas līmeni – Gāzu hromatogrāfijas metode;
c.      NEN‑ISO 8454:2007/A1:2009 Cigaretes – Oglekļa monoksīda satura noteikšana cigarešu dūmu gāzveida fāzē attiecībā uz oglekļa monoksīda emisijas līmeni – IRND metode.
2.      Mērījumu rezultātus pārbauda, izmantojot standartu NEN‑ISO 8243:2013 Cigaretes – Paraugu ņemšana.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
11      Ar 2018. gada 31. jūlija vēstuli fonds lūdza NVWA nodrošināt, lai cigaretēs ar filtru, kas tiek piedāvātas patērētājiem Nīderlandē, ja tās tiek izmantotas atbilstoši to paredzētajam lietojumam, būtu ievēroti darvas, nikotīna un oglekļa monoksīda maksimālie emisiju līmeņi, kas paredzēti Direktīvas 2014/40 3. panta 1. punktā. Fonds arī lūdza, lai NVWA ar administratīvu piespiedu pasākumu izdotu tabakas izstrādājumu ražotājiem, importētājiem un izplatītājiem rīkojumu izņemt no tirgus tās cigaretes ar filtru, kuras neatbilst šiem maksimālajiem emisiju līmeņiem.
12      Šis lūgums izdot rīkojumu bija pamatots ar Rijksinstituut voor Volksgezondheid en Milieu (Sabiedrības veselības un vides valsts institūts, Nīderlande) 2018. gada 13. jūnija pētījumu, saskaņā ar kuru, piemērojot mērīšanas metodi Canadian Intense, nevis Direktīvas 2014/40 4. pantā paredzēto metodi, visas Nīderlandē pārdotās cigaretes ar filtru ievērojami pārsniedzot šīs direktīvas 3. panta 1. punktā paredzētos maksimālos darvas, nikotīna un oglekļa monoksīda emisiju līmeņus. Fonds uzskata, ka mērīšanas metodē, kas paredzēta ISO 4387, 10315, 8454 un 8243 standartos, uz kuriem ir atsauce minētās direktīvas 4. panta 1. punktā, nav ņemts vērā apstāklis, ka praksē smēķētāja lūpas un pirksti nosedz cigaretes filtra
mikroperforācijas caurumiņus
un ka tādējādi smēķētājs ieelpojot tādu darvas, nikotīna un oglekļa monoksīda daudzumu, kas ievērojami pārsniedz šīs pašas direktīvas 3. pantā noteiktos maksimālos emisiju līmeņus.
13      Ar 2018. gada 20. septembra lēmumu NVWA šo lūgumu izdot rīkojumu noraidīja. Ar 2019. gada 31. janvāra lēmumu ministra vietnieks kā nepamatotu noraidīja administratīvo sūdzību, ko fonds bija iesniedzis par šo NVWA lēmumu.
14      Pēc tam fonds par šo ministra vietnieka lēmumu cēla prasību Rechtbank Rotterdam (Roterdamas tiesa, Nīderlande).
15      Minētajā tiesā fonds apgalvoja, ka Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punktā nav noteikts pienākums izmantot kādu konkrētu emisijas līmeņu mērīšanas metodi un ka ISO standarti, uz kuru pamata attiecīgās emisijas jāmēra saskaņā ar šo tiesību normu, nav vispārpiemērojami priekšraksti, līdz ar to esot jāizmanto Canadian Intense mērīšanas metode.
16      Šā sprieduma 14. punktā minētās prasības izskatīšanas gaitā minētā tiesa vērsās Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par vairāku Direktīvas 2014/40 normu interpretāciju un spēkā esību; minētajā lietā tika pasludināts 2022. gada 22. februāra spriedums Stichting Rookpreventie Jeugd u.c. (C‑160/20, EU:C:2022:101).
17      Iesniedzējtiesa norāda, ka, ņemot vērā minēto spriedumu, Rechtbank Rotterdam (Roterdamas tiesa) esot nospriedusi, ka NEN‑ISO standarti, uz kuriem izdarīta atsauce ministra vietnieka veselības aizsardzības, labklājības un sporta lietās Dekrētā par noteikumiem attiecībā uz tabakas un ar to saistītu izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu (Ministrijas dekrēts par tabaku un tabakas izstrādājumiem), fondam kā privātpersonai vispār nav saistoši un ka šajos standartos aprakstītā emisiju līmeņu mērīšanas metode nav atbilstīga Direktīvai 2014/40, jo ar to netiek mērīti emisiju līmeņi, kas rodas, ja cigarete tiek izmantota atbilstoši paredzētajam lietojumam. Tā kā šai direktīvai atbilstīgu mērīšanas metožu nav, neesot iespējams noskaidrot, vai Nīderlandē pārdotās cigaretes ar filtru atbilst maksimāli pieļaujamajiem emisiju līmeņiem. Ņemot vērā šā sprieduma 12. punktā minēto Sabiedrības veselības un vides valsts institūta pētījumu, esot visnotaļ iespējams, ka, piemērojot Canadian Intense mērīšanas metodi, cigaretes neatbilst maksimālajiem emisiju līmeņiem. Tādējādi Rechtbank Rotterdam (Roterdamas tiesa) apmierināja fonda prasību un uzdeva NVWA pieņemt jaunu lēmumu par rīkojuma izdošanu.
18      Par šo Rechtbank Rotterdam (Roterdamas tiesa) spriedumu tika celta apelācijas sūdzība College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa, Nīderlande), kas ir iesniedzējtiesa.
19      Pēdējā minētā tiesa uzskata, ka, ņemot vērā 2022. gada 22. februāra spriedumu Stichting Rookpreventie Jeugd u.c. (C‑160/20, EU:C:2022:101) joprojām vajadzīgs skaidrojums par dažiem Direktīvas 2014/40 3. un
4. panta aspektiem.
20      Tā norāda, pirmām kārtām, ka Tiesa nošķir uzņēmumus, kuriem Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punktā minētie ISO standarti ir saistoši tad, ja tiem ir piekļuve šo standartu oficiālajai un autentiskajai versijai, un privātpersonas vispārīgi, kurām minētie standarti nav saistoši, ja tie nav publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Šajā ziņā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot jēdziena “privātpersonas vispārīgi” aprises. Tā tostarp norāda, ka šajā nupat minētajā kategorijā ir dažas privātpersonas, kurām – kā, piemēram, fondam – bija iespējams, kā paredzēts Nīderlandes tiesībās, uzzināt ISO standartu saturu, iepazīstoties ar NEN‑ISO standartiem Nederlands Normalisatie Instituut in Delft (Nīderlandes Standartizācijas institūts Delftā) bibliotēkā vai par samaksu. Šajā kontekstā neesot skaidrs, vai ISO standarti šādām privātpersonām ir saistoši. Iesniedzējtiesa katrā ziņā uzskata, ka fondam, kas aizstāv tādu privātpersonu intereses, kurām nav piekļuves pamatlietā aplūkotajiem ISO standartiem, šie ISO standarti nav saistoši tāpēc, ka to iegūšana tādā procedūrā kā pamatlietā nevar būt līdzvērtīga publikācijai Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
21      Otrām kārtām, minētā tiesa uzdod vairākus jautājumus par apstākļiem, kādos būtu jāuzskata, ka ISO standarti, uz kuriem ir atsauce Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punktā, nav saistoši tādai privātpersonai kā fonds un varētu tikt piemērota vai pat būtu jāpiemēro šajos standartos paredzētajām mērīšanas metodēm alternatīva metode.
22      Šajā ziņā tā konkrēti jautā, vai dalībvalstu kompetencē ir, kaut vai tikai uz laiku, noteikt alternatīvu mērīšanas metodi un ja tas tā ir – par šādas metodes saderīgumu ar Direktīvā 2014/40 izvirzītajiem iekšējā tirgus saskaņošanas un darbības mērķiem. Tai
ir arī šaubas par sekām – kādas varētu rasties tad, ja ISO standarti, uz kuriem ir atsauce šīs direktīvas 4. panta 1. punktā, iespējami nebūtu saistoši tādai privātpersonai kā fonds, –
un konkrēti par to, vai no tirgus iespējami jāizņem tās cigaretes ar filtru, kuras mērījumos ar valsts iestādes noteikto alternatīvo mērīšanas metodi neatbilstu maksimālajiem emisiju līmeņiem.
23      Šādos apstākļos College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [Direktīvas 2014/40] 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī nepublicētie ISO standarti nekādā gadījumā
nav
saistoši privātpersonām, tostarp fondam, un tātad pat tad, ja attiecīgā privātpersona varēja iepazīties ar šiem standartiem un (pret atlīdzību) tos iegūt?
2)      Vai tas, ka [Direktīvas 2014/40] 4. panta 1. punkts nav saistošs privātpersonām – ciktāl šajā tiesību normā ir sniegta atsauce uz Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī nepublicētiem ISO standartiem – ir jāinterpretē kā aizliegums atņemt tiesības uz to, lai tiktu piemēroti [Direktīvas 2014/40] 3. panta 1. punktā noteiktie maksimālie darvas, nikotīna un oglekļa monoksīda emisiju līmeņi?
3)      Vai [Direktīvas 2014/40] 2. panta 21. punktā ietvertajā “emisiju” definīcijā lietotais formulējums “izmanto tam paredzētajā veidā” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nozīmē maksimālu pietuvinājumu cilvēka smēķēšanas paradumiem un tad mērījumā būtu jāņem vērā cigaretes filtra ventilācijas mikrocaurumiņu vismaz daļēja nosegšana un/vai dūmu daudzums un smēķēšanas biežums, vai arī tas nozīmē tikai cigarešu lietošanas veidu sadegšanas procesā?
4)      Ja, ņemot vērā atbildi uz trešo jautājumu, [Direktīvā 2014/40] 4. panta 1. punktā minētie ISO standarti nav piemēroti emisiju līmeņu mērīšanai:
a)      vai Direktīvā 2014/40 izvirzītais mērķis nodrošināt augstu sabiedrības, it īpaši jauniešu, veselības aizsardzības līmeni nozīmē, ka tiesiskās drošības un piemērojamās normas noteiktības [lex certa] principi neliedz to, ka alternatīva mērīšanas metode ir saistoša tabakas ražotājiem?
Ja, ņemot vērā tiesiskās drošības un piemērojamās normas noteiktības principus, uz ceturtā jautājuma a) daļu tiek atbildēts apstiprinoši:
b)      Vai dalībvalstīm ir atļauts pašām, vajadzības gadījumā tikai uz laiku, noteikt vai piemērot alternatīvu mērīšanas metodi un atsaukties uz to (arī) attiecībā pret tabakas ražotājiem un
c)      Kā alternatīvas mērīšanas metodes piemērošana saskan ar [Direktīvā 2014/40] izvirzīto mērķi (maksimāli) saskaņot un veicināt netraucētu iekšējā tirgus darbību?
5)      a)      Vai [Direktīvas 2014/40] 3. panta 1. punktā noteiktie maksimālie emisiju līmeņi turpina būt neierobežoti piemērojami, ja ir jāpiemēro alternatīva mērīšanas metode?
Ja uz piektā jautājuma a) daļu tiek sniegta noliedzoša atbilde:
b)      Vai dalībvalstīm ir atļauts pašām, vajadzības gadījumā tikai uz laiku, noteikt vai piemērot alternatīvus maksimālos emisiju līmeņus un atsaukties uz tiem (arī) attiecībā pret tabakas ražotājiem un
c)      Kā alternatīvu maksimālo emisiju līmeņu piemērošana saskan ar [Direktīvā 2014/40] izvirzīto mērķi (maksimāli) saskaņot un veicināt netraucētu iekšējā tirgus darbību?
6)      a)      Ja dalībvalstīm ir atļauts noteikt vai piemērot alternatīvu mērīšanas metodi un atsaukties uz to attiecībā pret tabakas ražotājiem, vai tad [Direktīvā 2014/40] izvirzītais mērķis nodrošināt augstu sabiedrības, it īpaši jauniešu, veselības aizsardzības līmeni kopsakarā ar šīs direktīvas 23. panta 2. punktu nozīmē, ka Nīderlandes tirgū laistās cigaretes ir jāizņem no tirgus, kamēr nav noteikta jauna mērīšanas metode un līdz ar to nav iespējams konstatēt, vai cigaretes atbilst maksimālajiem emisiju līmeņiem, ja tās izmanto tām paredzētajā veidā?
Ja atbilde uz sestā jautājuma a) daļu ir apstiprinoša:
b)      Vai tad tabakas ražotājiem ir tiesības uz pārejas periodu?
7)      Ja ir noteikta vai tiek piemērota alternatīva mērīšanas metode, vajadzības gadījumā apvienojumā ar alternatīviem maksimālajiem emisiju līmeņiem, vai tad tabakas ražotājiem ir tiesības uz pārejas periodu, kurā tie var pielāgoties šai alternatīvajai mērīšanas metodei un iespējamiem alternatīviem maksimālajiem emisiju līmeņiem?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Par pieņemamību
24      Bulgārijas valdība apgalvo, ka pirmais jautājums ir nepieņemams tāpēc, ka tas ir hipotētisks. Tā norāda, ka šis jautājums attiecas uz visiem ISO standartiem, kas nav publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, lai gan Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punktā ir atsauce tikai uz četriem konkrēti identificētiem ISO standartiem.
25      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru uz jautājumiem par Savienības tiesībām attiecas nozīmīguma prezumpcija. Atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālo jautājumu Tiesa var tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamatlietas apstākļiem vai tās priekšmetu, ja problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas vajadzīgi, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2021. gada 23. novembris, IS (Rīkojuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu prettiesiskums), C‑564/19, EU:C:2021:949, 61. punkts un tajā minētā judikatūra).
26      Šajā ziņā gan no tā, kā ir formulēts pirmais jautājums, kas attiecas uz Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punkta interpretāciju, gan no šā jautājuma pamatojuma, kas izklāstīts šā sprieduma 20. punktā, izriet, ka minētais jautājums attiecas nevis uz visiem ISO standartiem, kas nav publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, bet tikai uz tiem, uz kuriem ir atsauce šajā tiesību normā.
27      Pamatlietā būs jānoskaidro, vai tādu privātpersonu kā fonds piekļuve ISO standartiem, uz kuriem ir atsauce Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punktā, var izslēgt iespēju tām atsaukties uz citām, šajos standartos neparedzētām mērīšanas metodēm, lai panāktu, ka tiesā tiek konstatēts, ka uzņēmumu uz šīs direktīvas pamata ražoto vai dalībvalstu tirgū laisto cigarešu vielu emisiju līmeņi nav atbilstoši. Līdz ar to šā strīda atrisināšanai
pirmajā jautājumā izvirzītā problēma nav hipotētiska, un tāpēc šis jautājums ir pieņemams.
Par lietas būtību
28      Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ISO standarti, uz kuriem ir atsauce šajā tiesību normā, ir saistoši privātpersonām, kurām ir bijusi piekļuve šo standartu oficiālās un autentiskās versijas saturam, lai gan tie nav tikuši publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
29      Šajā ziņā jāatgādina, ka 2022. gada 22. februāra sprieduma Stichting Rookpreventie Jeugd u.c. (C‑160/20, EU:C:2022:101) 33. punktā Tiesa nosprieda: Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas noteic, ka šīs direktīvas 3. panta 1. punktā maksimāli pieļautie darvas, nikotīna un oglekļa monoksīda emisiju līmeņi cigaretēs, kuras paredzēts laist tirgū dalībvalstīs vai tiek tajās ražotas, jāmēra ar mērīšanas metodēm, kas izriet no ISO standartiem 4387, 10315, 8454 un 8243, uz kuriem ir atsauce minētajā 4. panta 1. punktā.
30      Šā sprieduma 50. punktā Tiesa arī atzina, ka Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punkta
mērķis ir uzlikt pienākumu uzņēmumiem, kas vēlas dalībvalstīs laist tirgū vai ražot cigaretes. Proti, šie uzņēmumi nedrīkst dalībvalstīs nedz laist tirgū, nedz ražot cigaretes, kuru darvas, nikotīna un oglekļa monoksīda emisiju līmeņi pārsniedz šīs direktīvas 3. panta 1. punktā noteiktos maksimāli pieļaujamos emisiju līmeņus, ko mēra ar mērīšanas metodēm, kas paredzētas ISO standartos, uz kuriem ir atsauce minētajā 4. panta 1. punktā.
31      Minētajā spriedumā Tiesa atgādināja, ka Eiropas Savienības iestāžu izdoti tiesību akti nav
saistoši fiziskām un juridiskām personām dalībvalstī, ja šīm personām pirms tam nav bijusi iespēja uzzināt par šiem tiesību aktiem pēc pienācīgas to publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Šī publicēšanas prasība izriet no tiesiskās drošības principa, kas prasa, lai Savienības tiesiskais regulējums ļautu ieinteresētajām personām skaidri zināt savas tiesības un pienākumus. Tiesa no tā secināja, ka saskaņā ar šo principu tādas standartizācijas organizācijas kā Starptautiskā Standartizācijas organizācija (ISO) izstrādātie tehniskie standarti, kas ir padarīti par obligātiem ar tādu Savienības leģislatīvu aktu kā Direktīva 2014/40, privātpersonām vispārīgi ir saistoši tikai tad, ja paši šie standarti ir publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. februāris, Stichting Rookpreventie Jeugd u.c., C‑160/20, EU:C:2022:101, 40., 41. un 48. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
32      Lai gan ISO standarti, uz kuriem ir atsauce Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punktā, nav publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, Tiesa uzskatīja, ka jāņem vērā īpatnības, kas piemīt ar ISO izveidotajai sistēmai, kuru veido valstu standartizācijas institūciju tīkls, kas ļauj šīm valstu institūcijām pēc pieprasījuma sniegt piekļuvi ISO izstrādāto standartu oficiālajai un autentiskajai versijai. Tātad, ja uzņēmumiem ir piekļuve Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punktā minēto standartu oficiālajai un autentiskajai versijai, šiem uzņēmumiem šie standarti un līdz ar to arī šajā tiesību normā ietvertā atsauce uz tiem ir saistoši (spriedums, 2022. gada 22. februāris, Stichting Rookpreventie Jeugd u.c., C‑160/20, EU:C:2022:101, 51. un 52. punkts).
33      Turklāt Tiesa ir nospriedusi, ka Eiropas standartizācijas sistēmas ietvaros izstrādātie saskaņotie standarti var – ņemot vērā iedarbību, ar kuru tie apveltīti Savienības tiesību aktos, – precizēt tiesību subjektiem piešķirtās tiesības, kā arī tiem uzliktos pienākumus un ka šie precizējumi tiem var būt vajadzīgi, lai pārbaudītu, vai konkrēta prece vai pakalpojums patiešām atbilst šo tiesību aktu prasībām (spriedums, 2024. gada 5. marts, Public.Resource.Org
un
Right to Know/Komisija u.c., C‑588/21 P, EU:C:2024:201, 82. punkts). Principā tas pats attiecas arī uz standartiem, kas, tāpat kā ISO standarti, uz kuriem ir atsauce Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punktā, ir izstrādāti starptautiskā līmenī un ir padarīti par obligātiem Savienības tiesību sistēmā ar tiešu atsauci Savienības tiesību aktā.
34      Tieši šādā kontekstā Tiesa ir nospriedusi, ka tiesiskuma princips, uz kuru saskaņā ar LES 2. pantu ir balstīta Eiropas Savienība, prasa, lai visām Savienības fiziskajām vai juridiskajām personām būtu brīva piekļuve Savienības tiesību aktiem. Šī prasība it īpaši attiecas uz personām, kuru intereses ir aizsargātas ar kādu Savienības tiesību aktu un kurām tādējādi jābūt iespējai šajās tiesībās atļautajā apmērā pārbaudīt, vai, pirmkārt, personas, kurām ar šo tiesību aktu ir uzlikti pienākumi, tos arī faktiski izpilda (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 5. marts, Public.Resource.Org
un
Right to Know/Komisija u.c., C‑588/21 P, EU:C:2024:201, 81. punkts) un, otrkārt, vai minētais akts ir atbilstīgs tostarp LES un LESD, kā arī Savienības tiesību vispārējiem principiem (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 5. novembris, ECB u.c./Trasta Komercbanka u.c., C‑663/17 P,
C‑665/17 P un
C‑669/17 P, EU:C:2019:923, 54. punkts, kā arī 2023. gada 13. jūlijs, Grupa Azoty u.c./Komisija, C‑73/22 P un
C‑77/22 P, EU:C:2023:570, 71. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
35      Šajā gadījumā jānorāda, pirmkārt, ka Direktīvai 2014/40 ir divkāršs mērķis, proti, sekmēt tabakas un ar to saistītu izstrādājumu iekšējā tirgus pienācīgu darbību, par pamatu ņemot cilvēku, īpaši jauniešu, augstu veselības aizsardzības līmeni. Savukārt – kā izriet arī no šīs direktīvas 8. apsvēruma – gan ar minētās direktīvas 3. panta 1. punkta noteikumiem par maksimāli pieļaujamajiem darvas, nikotīna un oglekļa monoksīda emisiju līmeņiem, gan ar šo vielu emisiju līmeņu mērīšanas metodes paredzošajiem ISO standartiem, uz kuriem ir atsauce šīs pašas direktīvas 4. panta 1. punktā, ir gribēts – pretēji tam, ko apgalvo Philip Morris Benelux un Philip Morris Investments, – sasniegt šo divkāršo mērķi, nevis tikai iekšējā tirgus pienācīgas darbības sekmēšanas mērķi. Konkrēti – maksimāli pieļaujamie emisiju līmeņi un emisiju mērīšanas metodes Savienības līmenī ir noteikti tieši tālab, lai aizsargātu cilvēku veselību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. februāris, Stichting Rookpreventie Jeugd u.c., C‑160/20, EU:C:2022:101, 32. un 78. punkts).
36      Otrkārt, ja vien iesniedzējtiesa veicamajā pārbaudē nekonstatēs citādi, fonda celtā prasība, šķiet,
ir vērsta uz to, lai sasniegtu šo cilvēku veselības aizsardzības mērķi, tādēļ šo fondu pamatlietā var atzīt par tādu, kas aizstāv ar Direktīvu 2014/40 aizsargātās intereses.
37      Līdz ar to atbilstoši šā sprieduma 34. punktā atgādinātajai judikatūrai tādai privātpersonai kā fondam jābūt iespējai pārbaudīt, vai cigaretes, ko dalībvalstīs ražo un laiž tirgū uzņēmumi, atbilst šīs direktīvas 3. panta 1. punktā noteiktajiem emisiju līmeņiem, ņemot vērā mērīšanas metodes, kas noteiktas ISO standartos, uz kuriem ir atsauce minētās direktīvas 4. panta 1. punktā; un tālab vajadzīgs, lai šāda privātpersona varētu brīvi piekļūt šiem standartiem.
38      Lai piekļuvi minēto normu saturam varētu uzskatīt par brīvu, ievērojot LES 2. pantā noteikto tiesiskuma principu, tai jābūt vispārīgai, efektīvai, bezmaksas un nediskriminējošai. Proti, nodrošināt šādu piekļuvi standartiem, kas izstrādāti starptautiskā mērogā un padarīti par obligātiem Savienības tiesību sistēmā, ir nepieciešams tālab, lai tāda privātpersona kā fonds, kas pamatlietā atsaucas uz interesēm, kuras aizsargātas ar Savienības tiesību aktu, ar kuru šie standarti ir padarīti par obligātiem, varētu ar tiem iepazīties un vajadzības gadījumā panākt, lai kompetentās valsts iestādes, kā arī, ja nepieciešams, Savienības tiesas pārbaudītu, vai minētie standarti tiek faktiski un pilnībā ievēroti.
39      Tas tostarp nozīmē, ka pastāv sevišķas sabiedrības intereses Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta teikuma pēdējās daļas izpratnē, kas pamato šādu standartu izpaušanu saistībā ar pieteikumu par piekļuvi dokumentiem, kuru atbilstoši šai regulai iesniegusi tāda privātpersona kā fonds. Pat tad, ja šie standarti būtu aizsargāti ar intelektuālā īpašuma tiesībām, šīm interesēm – atbilstoši tiesībām piekļūt dokumentiem, kas garantētas saskaņā ar LESD 15. panta 3. punkta pirmo daļu, nostiprinātas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 42. pantā un iedzīvinātas minētajā regulā, – būtu jāprevalē pār šādām attiecīgās standartizācijas institūcijas iespējami aizstāvētajām tiesībām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 5. marts, Public.Resource.Org
un
Right to Know/Komisija u.c., C‑588/21 P, EU:C:2024:201, 84. un 85. punkts).
40      Ciktāl Savienības likumdevējs noteic pienākumus saistībā ar tādiem standartiem kā šā sprieduma 33. un 38. punktā minētie un tā nolūks ir
aizsargāt atbilstošās privātpersonu intereses, piemēram, cilvēku veselību, tieši Savienība ir tā, kam jāsedz izmaksas, kas saistītas ar piekļuves šo standartu oficiālajai un autentiskajai versijai nodrošināšanu; un nav nozīmes tam, vai piekļuve šo standartu saturam tiek nodrošināta ar Savienības vai dalībvalstu loģistikas, administratīviem un tehniskiem līdzekļiem.
41      Šajā gadījumā nav strīda par to, ka visiem pamatlietas dalībniekiem, piekļūstot valsts standartiem NEN‑ISO, ir bijusi piekļuve ISO standartu, uz kuriem ir atsauce Direktīvas 2014/40
4. panta 1. punktā, oficiālās un autentiskās versijas saturam un ka tie ar šiem standartiem patiešām ir iepazinušies. Tādējādi tiem bija iespējams iedarbīgi atsaukties uz šiem ISO standartiem kompetentajās valsts tiesās.
42      No tā izriet, ka privātpersona, kurai, kā tas ir fonda gadījumā, ir bijusi piekļuve minēto ISO standartu oficiālās un autentiskās versijas saturam, nedrīkst atsaukties uz citām – šajos ISO standartos neparedzētām – mērīšanas metodēm, lai panāktu, ka tiesā tiek konstatēta cigarešu, ko dalībvalstīs ražo vai laiž tirgū uzņēmumi, vielu emisiju līmeņu neatbilstība.
43      Līdz ar to uz pirmo jautājumu ir atbildams, ka Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka privātpersonas, kurām ir bijusi piekļuve ISO standartu, uz kuriem ir atsauce šajā tiesību normā, oficiālās un autentiskās versijas saturam, nedrīkst atsaukties uz apstākli,
ka šie standarti nav publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, lai panāktu, ka darvas, nikotīna un oglekļa monoksīda emisiju līmeņi tiek mērīti ar citām – minētajos standartos neparedzētām –
mērīšanas metodēm; savukārt
šiem standartiem jābūt brīvi pieejamiem saskaņā ar kārtību, kas nodrošina vispārēju, efektīvu, bezmaksas un nediskriminējošu piekļuvi.
Par otro līdz septīto jautājumu
44      Ņemot vērā atbildi, kas sniegta uz pirmo jautājumu, un to, ka visiem pamatlietas dalībniekiem ir bijusi piekļuve attiecīgajiem ISO standartiem, uz otro līdz septīto jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
45      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/40/ES (2014. gada 3. aprīlis) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK, 4. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
privātpersonas, kurām ir bijusi piekļuve ISO standartu, uz kuriem ir atsauce šajā tiesību normā, oficiālās un autentiskās versijas saturam, nedrīkst atsaukties uz apstākli, ka šie standarti nav publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, lai panāktu, ka darvas, nikotīna un oglekļa monoksīda emisiju līmeņi tiek mērīti ar citām – minētajos standartos neparedzētām – mērīšanas metodēm; savukārt šiem standartiem jābūt brīvi pieejamiem saskaņā ar kārtību, kas nodrošina vispārēju, efektīvu, bezmaksas un nediskriminējošu piekļuvi.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – holandiešu.