POSUDEK SOUDNÍHO DVORA č. 1/91ze dne 14. prosince 1991„Návrh
dohody mezi Společenstvím na jedné straně a zeměmi Evropského
sdružení volného obchodu na straně druhé o vytvoření Evropského
hospodářského prostoru“Soudnímu dvoru byla
předložena žádost o posudek, došlá kanceláři Soudního dvora dne
14. srpna 1991, podaná Komisí Evropských společenství podle čl. 228
odst. 1 druhého pododstavce Smlouvy o založení Evropského
hospodářského společenství, podle kterého:„Rada,
Komise nebo členský stát si mohou předem vyžádat posudek Soudního dvora
o slučitelnosti zamýšlené dohody s ustanoveními této smlouvy.
Je-li posudek Soudního dvora odmítavý, může dohoda vstoupit
v platnost jen v souladu s článkem 236.“I –    Popis žádosti o posudekKomise
požádala o posudek Soudního dvora o slučitelnosti návrhu
dohody o vytvoření Evropského hospodářského prostoru (dále jen
„dohoda“ a „EHP“) s ustanoveními Smlouvy o EHS,
a konkrétně, pokud jde o soudní mechanismus, který tato dohoda
zamýšlí zavést. Jednalo by se o dohodu o přidružení, kterou by
Společenství uzavřelo na základě článku 238 Smlouvy.Obsah
dohody je předmětem jednání mezi Komisí, na základě mandátu Rady ze dne
18. března 1990, jednající jménem Společenství v souladu
s rozhodnutím Rady, a zeměmi Evropského sdružení volného
obchodu a Lichtenštejnským knížectvím, které dne
1. března 1991 podalo oficiálně žádost o přistoupení
k ESVO (dále jen „země ESVO“ nebo „státy ESVO“).Text dohody (jehož znění není konečné) byl připojen k žádosti o posudek.Soudní
dvůr vydává posudek na základě anglického znění dohody. Toto znění mu
bylo sděleno dopisem Komise ze dne 30. října 1991 ve stavu
před parafováním.Za účelem odůvodnění
žádosti o posudek Komise uvedla, že dohoda stanoví vytvoření
systému soudního přezkumu pro řešení sporů mezi smluvními stranami
a uvnitř ESVO a postupy pro posílení právní stejnorodosti
v EHP. Ačkoli je Komise přesvědčena, že tento systém vykazuje
záruky nezbytné pro Společenství, v zájmu právní jistoty považovala
za vhodné obrátit se na Soudní dvůr podle článku 228 Smlouvy, zejména
pak v otázce některých aspektů zamýšleného systému.II – ŘízeníŽádost
o posudek byla v souladu s čl. 107 odst. 1
jednacího řádu Soudního dvora doručena Radě a členským státům.
Komise a vlády Spojeného království, Belgického království
a Španělského království předložily svá písemná vyjádření.Soudní
dvůr vyzval Komisi, Radu a vlády členských států, aby odpověděly
na několik písemných otázek. Tyto byly zastoupeny na neveřejném jednání,
které se konalo v sídle Soudního dvora dne 26. listopadu 1991
a během kterého odpověděly na tyto otázky.Soudní
dvůr vyslechl generální advokáty na neveřejném zasedání dne
3. prosince 1991 v souladu s čl. 108 odst. 2
jednacího řádu.III – Rozbor dohody VýchodiskaOd
roku 1973 se obchodní vztahy mezi Společenstvím a zeměmi ESVO
a Lichtenštejnskem řídí dvoustrannými dohodami o volném
obchodu. V lednu 1989 navrhl předseda Komise ve svém projevu
před Evropským parlamentem, aby Společenství zlepšilo a prohloubilo
vztahy s ESVO. Jelikož se tento návrh setkal
v zemích ESVO s příznivým ohlasem, proběhla předběžná
jednání, jejichž výsledkem bylo rozhodnutí o zahájení formálních
rozhovorů. Za tímto účelem Rada pověřila Komisi „zahájením rozhovorů se
zeměmi  ESVO a Lichtenštejnskem, jež měly vést k uzavření
dohody o vytvoření Evropského hospodářského prostoru mezi
Společenstvím a těmito zeměmi, jednajícími
jako jeden účastník
rozhovoru. Rozhovory byly oficiálně zahájeny dne
1. července 1990. Obsah dohodyDohoda
se skládá z devíti částí, kterým předchází preambule: 1) cíle
a zásady; 2) volný pohyb zboží; 3) volný pohyb osob, služeb
a kapitálu; 4) hospodářská soutěž a další společná
pravidla; 5) horizontální ustanovení související se čtyřmi svobodami (v
oblasti sociální politiky, ochrany spotřebitelů, životního prostředí,
statistiky a práva obchodních společností); 6) podmínky
spolupráce mimo čtyři svobody; 7) institucionální ustanovení; 8)
finanční mechanismy a 9) závěrečná ustanovení.Jediný bod preambule dohody zní takto:„Considering
the objective to establish a dynamic and homogeneous European
Economic Area, based on common rules and equal conditions of competition
and providing for the adequate means of enforcement including at the
judicial level, and achieved on the basis of equality and reciprocity
and of an overall balance of benefits, rights and obligations for the
Contracting Parties.“Článek 1 odst. 1 dohody stanoví, že:„The
aim of this Agreement of association is to promote a continuous
and balanced strengthening of trade and economic relations between the
Contracting Parties with equal conditions of competition, and the
respect of the same rules, with a view to creating
a homogeneous European Economic Area, hereinafter referred to as
the EEA“.Článek 6 dohody zní takto:„Without
prejudice to future developments of case‑law, the provisions of this
Agreement, in so far as they are identical in substance to corresponding
rules of the Treaty establishing the European Economic Community and
the Treaty establishing the European Coal and Steel Community and to
acts in application of these two Treaties, shall in their implementation
and application be interpreted in conformity with the relevant rulings
of the Court of Justice of the European Communities given prior to the
date of signature of this Agreement.“Článek 7 dohody stanoví, že:„Acts
referred to or contained in the Annexes to this Agreement or in
decisions of the EEA Joint Committee shall be binding upon the
Contracting Parties and be, or be made, part of their internal legal
order as follows:(a)      an
act corresponding to an EEC regulation shall as such be made part of
the internal legal order of the Contracting Parties;(b)      an
act corresponding to an EEC directive shall leave to the authorities of
the Contracting Parties the choice of form and method of
implementation.“Protokol 35, nazvaný
„Protocol 35 on the implementation of EEA rules“, jehož článek 1
odkazuje na výše uvedený článek 7 dohody, zní takto:„Whereas
this Agreement aims at achieving a homogeneous European Economic
Area, based on common rules, without requiring any Contracting Party to
transfer legislative powers to any institution of the European Economic
Area;andwhereas this consequently will have to be achieved through national procedures;Article 1The
Contracting Parties take into account that when implementing
a part of an act corresponding to an EEC directive, which is clear,
precise and unconditional, subparagraph (a) of Article 7 of the
Agreement shall apply.Article 2For
cases of possible conflicts between implemented EEA rules and other
statutory provisions, the Contracting Parties undertake to introduce, if
necessary, a statutory provision to the effect that EEA rules
shall prevail in these cases.“Část VII,
nazvaná „Institutional provisions“ (články 89–120), se skládá ze čtyř
kapitol. Kapitola 1, nazvaná „The structure of the association“,
obsahuje pět oddílů. Oddíl 1 se týká Rady EHP. Rada EHP, ve které
zasedají členové Rady a členové Komise Evropských společenství
a po jednom členu vlády každého státu ESVO, má za úkol zejména
určovat hlavní směry EHP a dávat politické impulsy
k uskutečňování dohody. Oddíl 2 se týká Smíšeného výboru, ve kterém
zasedají zástupci smluvních stran a který je pověřen praktickým
uskutečňováním dohody a dohledem nad jejím fungováním. Oddíl 3,
nazvaný „The EEA courts“ obsahuje následující ustanovení:„Article 951.      An
independent EEA Court, functionally integrated with the Court of
Justice of the European Communities, is hereby established. The EEA
Court shall exercise the functions which follow from Article 96. Each
EFTA State shall nominate one Judge to the Court.2.      The Court, when sitting in plenary session,(1)
shall be composed of five Judges of the Court of Justice of the
European Communities and, on the basis of rotation, three of the Judges
nominated by the EFTA States.3.      At
the request of the Court, the EEA Council may allow it to establish
Chambers, each consisting of three or five Judges.(2)4.      The
Presidency of the Court shall be held alternatively by one of the
Judges of the Court of Justice of the European Communities and by one of
the Judges nominated by the EFTA States.Article 96The EEA Court is competent for:(a)      the settlement of disputes between the Contracting Parties;(b)      actions concerning the surveillance procedure regarding the EFTA States;(c)      appeals
concerning decisions in the field of competition initiated by the EFTA
Surveillance Authority.2.      The EEA Court may be seized by:(a)      the
EEA Joint Committee or the Contracting Parties in cases for settlement
of disputes in accordance with Article 117;(b)      a
natural or legal person or by the EFTA Surveillance Authority on appeal
against decisions given by the EEA Court of First Instance in the field
of competition in accordance with Article 102;(c)      the
EC Commission or the EFTA Surveillance Authority in cases of conflict
of competence arising under the provisions of Chapter 1 of Part IV.3.      In
addition, the EEA Court may be seized under the provisions of
a separate agreement between the EFTA States establishing an EFTA
Surveillance Authority by:(a)      the
EFTA Surveillance Authority under the surveillance procedure referred
to in Article 116 regarding the fulfilment of the obligations under this
Agreement by the EFTA States;(b)      an
EFTA State or a natural or legal person in actions against the
EFTA Surveillance Authority.Article 97The
Contracting Parties concerned, and the surveillance authorities, i.e.
the EC Commission and the EFTA Surveillance Authority, as the case may
be, shall take the necessary measures to comply with the judgments of
the EEA Court.Article 98The EEA Court shall have unlimited jurisdiction in regard to penalties imposed by the EFTA Surveillance Authority.Article 99Actions
brought before the EEA Court shall not have suspensory effect. The EEA
Court may, however, if it considers that circumstances so require, order
that application of the contested act be suspended.Article 100The EEA Court may, where seized in accordance with Article 96(2) (b) or (3), prescribe any necessary interim measures.Article 1011.      An
independent EEA Court of First Instance, attached to the EEA Court, is
hereby established. It shall ensure the legal control of decisions of
the EFTA Surveillance Authority relating to competition rules applicable
to undertakings. Each EFTA State shall nominate one Judge to the Court.2.      The
EEA Court of First Instance shall be composed of three of the Judges
nominated by the EFTA States, on the basis of rotation, and two Judges
of the Court of First Instance of the European Communities.3.      The
Presidency of the Court shall be held alternatively by one of the
Judges nominated by the EFTA States and by one of the Judges of the
Court of First Instance of the European Communities.Article 102The
EEA Court of First Instance shall have jurisdiction at first instance
in actions brought by a natural or legal person against
a decision by the EFTA Surveillance Authority, relating to the
implementation of the competition rules applicable to undertakings, if
that decision is addressed to that person or if it is of direct and
individual concern to him.In addition, the EEA Court of First Instance shall have the competences conferred on the EEA Court in Articles 98 to 100.The
EEA Court of First Instance shall also be competent to give rulings in
actions against the EFTA Surveillance Authority in accordance with
provisions to be laid down in a separate agreement between the EFTA
States establishing the EFTA Surveillance Authority.Article 1031.      The
Statutes of the EEA Court and of the EEA Court of First Instance,
including, in particular, the rules on the functioning of the two
Courts, the appointment of the Judges and the Presidents and their terms
of office are laid down in Protocol 33.(3)2.      The
EEA Court and the EEA Court of First Instance shall adopt their rules
of procedure, to be approved by the EEA Council.Article 1041.      In
order to ensure as uniform as possible an interpretation of this
Agreement, in full deference to the independence of courts, the EEA
Court, the EEA Court of First Instance, the Court of Justice of the
European Communities, the Court of First Instance of the European
Communities and the Courts of the EFTA States shall, when applying and
interpreting respectively the provisions of this Agreement or provisions
of the Treaty establishing the European Economic Community and the
Treaty establishing the European Coal and Steel Community, as amended or
supplemented, or of the acts adopted in pursuance thereof, which are
identical in substance to the provisions of this Agreement, pay due
account to the principles laid down by any relevant decisions delivered
by the other Courts.A system of exchange of
information concerning judgments by courts of last instance shall be
set up by the EEA Joint Committee. This system shall comprise:(a)      transmission
to the Registrar of the EEA Court of judgments delivered by such courts
on the interpretation and application of, on the one hand, this
Agreement or, on the other hand, the Treaty establishing the European
Economic Community and the Treaty establishing the European Coal and
Steel Community, as amended or supplemented, as well as the acts adopted
in pursuance thereof in so far as they concern provisions which are
identical in substance to those of this Agreement;(b)      classification
of these judgments by the Registrar of the EEA Court including, as far
as necessary, the drawing up and publication of translations and
abstracts;(c)      communication
by the Registrar of the EEA Court of the relevant documents to the
competent national authorities, to be designated by each Contracting
Party.2.      Provisions
on the possibility for an EFTA State to allow a court or tribunal
to ask the Court of Justice of the European Communities to express
itself (4) on the interpretation of an EEA rule are laid down in Protocol 34.Article 105Decisions
under this Agreement by the EFTA Surveillance Authority and the EC
Commission which impose a pecuniary obligation on persons other
than States, shall be enforceable. The same shall apply to such
judgments under this Agreement by the EEA Court, the EEA Court of First
Instance, the Court of Justice of the European Communities and the Court
of First Instance of the European Communities.Enforcement
shall be governed by the rules of civil procedure in force in the State
in the territory of which it is carried out. The order for its
enforcement shall be appended to the decision, without other formality
than verification of the authenticity of the decision, by the authority
which each Contracting Party shall designate for this purpose and shall
make known to the other Contracting Parties, the EFTA Surveillance
Authority, the EC Commission, the EEA Court, the EEA Court of First
Instance, the Court of Justice of the European Communities and the Court
of First Instance of the European Communities.When
these formalities have been completed on application by the party
concerned, the latter may proceed to enforcement in accordance with the
law of the State in the territory of which enforcement is to be carried
out, by bringing the matter directly before the competent authority.Enforcement
may be suspended only by decision of the EEA Court or of the EEA Court
of First Instance. However, the courts of the States concerned shall
have jurisdiction over complaints that enforcement is being carried out
in an irregular manner.“Protokol 34,
nazvaný „Protocol 34 on the possibility for courts and tribunals of EFTA
States to request the Court of Justice of the European Communities to
express itself on the interpretation of EEA rules corresponding to EC
rules“, na který odkazuje čl. 104 odst. 2, zní takto:„Article 1When
a question of interpretation of provisions of the Agreement, which
are identical in substance to the provisions of the Treaties
establishing the European Communities, as amended or supplemented, or of
acts adopted in pursuance thereof, arises in a case pending before
a court or tribunal of an EFTA State, the court or tribunal may,
if it considers this necessary, ask the Court of Justice of the European
Communities to express itself on such a question.Article 2An
EFTA State which intends to make use of this Protocol shall notify the
Depositary and the Court of Justice of the European Communities to what
extent and according to what modalities the Protocol will apply to its
courts and tribunals.Article 3The Depositary shall notify the Contracting Parties of any notification under Article 2.“Oddíly
4 a 5 kapitoly 1 části VII dohody se týkají parlamentní spolupráce
a spolupráce mezi hospodářskými a sociálními partnery.Kapitola 2 je věnována rozhodovacímu procesu.Kapitola 3, nazvaná „Surveillance procedure and settlement of disputes“, obsahuje tato ustanovení:„Article 1161.      The
EFTA States shall establish an independent surveillance authority (EFTA
Surveillance Authority) as well as procedures similar to those existing
in the Community including procedures for ensuring the fulfilment of
obligations under this Agreement and for control of the legality of acts
of the EFTA Surveillance Authority regarding competition.The
fulfilment of the obligations under this Agreement shall be monitored
by, on the one hand, the EFTA Surveillance Authority and, on the other,
the EC Commission acting in conformity with the Treaty establishing the
European Economic Community, the Treaty establishing the European Coal
and Steel Community and this Agreement.2.      In
order to ensure a uniform surveillance throughout the EEA, the
EFTA Surveillance Authority and the EC Commission shall cooperate,
exchange information and consult each other on surveillance policy
issues and individual cases.3.      The
EC Commission and the EFTA Surveillance Authority shall receive any
complaints concerning the application (5) of this Agreement. They shall inform each other of complaints received.4.      Each
of these bodies shall examine all complaints falling within its
competence and shall pass to the other body any complaints which fall
within the competence of that body.5.      In
case of disagreement between these two bodies with regard to the action
to be taken in relation to a complaint or with regard to the
result of the examination, either of the bodies may refer the matter to
the EEA Joint Committee which shall deal with it in accordance with
Article 117.Article 1171.      The
EEA Joint Committee or a Contracting Party may bring a matter
under dispute which concerns the application(6) of this Agreement before the EEA Court in accordance with the following provisions.2.      The
EEA Joint Committee shall be provided with all information which might
be of use in making possible an in‑depth examination of the situation,
with a view to settling the dispute and finding a solution
acceptable to the Contracting Parties.3.      A
Contracting Party may bring a matter under dispute before the EEA
Court. In doing so it shall, however, first submit the matter to the EEA
Joint Committee. If it is not resolved after two consecutive meetings
of the Committee, either the Committee shall, unless otherwise decided,
or a Contracting Party may, bring the matter before the EEA Court.
For the Community, it shall be for the EC Commission to bring the matter
before the EEA Court.“IV – Shrnutí písemných vyjádření předložených orgány a vládami Obecné připomínkyKomise
zdůrazňuje, že dohoda se svou povahou značně liší od dohod
o přidružení, které Společenství dosud uzavřelo. Dohoda převezme
nejen acquis communautaire existující ke dni jejího podpisu, ale
rovněž právo Společenství zasahovat do oblastí, kterých se dohoda týká.
Pokud jde o obsah dohody, Komise zdůrazňuje, že vztahy mezi
Společenstvím a zeměmi ESVO spočívají přímo na Smlouvě
o EHS a aktech přijatých orgány Společenství na základě této
Smlouvy. Rozhodovací proces upravený v dohodě odráží jednak zájem
na rozšíření acquis communautaire na celý EHP při zachování
autonomie rozhodování Společenství, a jednak uznání vůle
suverénních států, které nezamýšlejí převést pravomoci ani udělit
legislativní pravomoc orgánům dohody.Cílem
dohody je vytvoření stejnorodého hospodářského prostoru, v němž by
mělo platit co nejjednotněji právo v podstatě totožné s právem
platným uvnitř EHS.Komise poté, co
připomněla, že soudní systém upravený dohodou sleduje tři cíle, a sice
řešení sporů mezi smluvními stranami, řešení sporů uvnitř ESVO
a upevňování právní stejnorodosti v EHP, upřesňuje, že tyto
jednotlivé pravomoci bude vykonávat buď Soudní dvůr Evropského
hospodářského prostoru (dále jen „Soudní dvůr EHP“), nezávislý, avšak
funkčně přidružený k Soudnímu dvoru, a Soud EHP prvního
stupně, nezávislý, avšak přičleněný k Soudnímu dvoru EHP, nebo
samotný Soudní dvůr. Složení Soudního dvora EHP a Soudu EHP umožní
soudcům Soudního dvora, přítomným v obou těchto instancích,
uplatnit jejich rozsáhlé zkušenosti jednak s právem Společenství ve
Společenství, a jednak při jeho promítnutí se v EHP,
a zajistit tak jednotné uplatňování tohoto práva.Spor
mezi smluvními stranami může k rozhodnutí Soudnímu dvoru EHP
předložit buď Smíšený výbor, nebo přímo jedna ze smluvních stran, pokud
Smíšený výbor nedokázal spor vyřešit na dvou po sobě následujících
zasedáních.Pokud jde o spory
uvnitř ESVO, rozlišují se dva typy. Zaprvé jsou to spory mezi
Kontrolním úřadem a členskými státy ESVO, tedy řízení
Kontrolního úřadu ESVO proti některému členskému státu ESVO pro
nesplnění povinností, které mu příslušejí z dohody, jakož
i žaloby proti rozhodnutím vydaným tímto orgánem v oblasti
státních podpor. K řešení těchto sporů by byl příslušný Soudní dvůr
EHP. Zadruhé v záležitostech týkajících se hospodářské soutěže,
o kterých by v první instanci měl pravomoc rozhodovat Soud EHP
prvního stupně, by Soudní dvůr EHP rozhodoval o odvoláních proti
rozhodnutím vydaným Soudem.Pokud jde o
upevňování právní stejnorodosti dohoda stanoví tři zvláštní postupy.
První do značné míry odpovídá postupu zavedenému protokolem č. 2
k úmluvě o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí
v občanských a obchodních věcech (Luganská úmluva)
o jednotném výkladu této úmluvy. Druhý postup se týká možnosti
zemí ESVO vstupovat do řízení o předběžných otázkách před
Soudním dvorem jako vedlejší účastnici. Třetí postup dává soudním
orgánům zemí ESVO možnost podat Soudnímu dvoru žádost
o rozhodnutí o předběžné otázce ve všech otázkách výkladu
dohody.Zamýšlený soudní systém podle
Komise vylučuje některá úskalí. Umožňuje totiž zamezit tomu, aby jiný
soudní orgán, než je Soudní dvůr, měl pravomoc vykládat dohodu na
základě předběžné otázky, aby při uplatňování dohody Soudním dvorem EHP
nebylo porušováno právo Společenství a judikatura Soudního dvora,
aby pravidla hospodářské soutěže nebyla uplatňována neuspořádaně, aby
hospodářské subjekty nemohly využívat soudního přezkumu prostřednictvím
řízení o předběžných otázkách a aby státy ESVO nebyly
podřízeny zahraničním soudům.Komise žádá Soudní dvůr o posudek k těmto čtyřem bodům:1)      slučitelnost
přítomnosti soudců Soudního dvora v Soudním dvoře EHP se zněním
posudku Soudního dvora ES ze dne 26. dubna 1977 (k návrhu
dohody, kterou se zakládá evropský útlumový fond pro plavidla
vnitrozemské vodní dopravy, posudek č. 1/76, Recueil, s. 741);2)      slučitelnost
práva na vstup, rozšířeného na členské země ESVO, do řízení před
Soudním dvorem jako vedlejší účastník se Smlouvou o EHS;3)      možnost
umožnit soudům členských zemí ESVO předložit otázky výkladu dohody
Soudnímu dvoru, aniž by bylo nutné měnit Smlouvu o EHS;4)      zda článek 238 Smlouvy o EHS umožňuje soudní systém upravený dohodou  Účast členů Soudního dvora  v jiném soudním orgánuKomise
se táže, zda je třeba mít za to, obdobně jako výše uvedený posudek
č. 1/76, že soudci Soudního dvora nemohou působit v jiném
soudním orgánu, nebo zda je spíše třeba se domnívat, že znění tohoto
posudku není v projednávaném případě relevantní. Komise
v tomto ohledu uvádí, že dohoda se odlišuje od dohody, která byla
předmětem posudku č. 1/76. Jednak Soudní dvůr EHP nemá pravomoc,
která byla přisouzena Soudu evropského útlumového fondu pro plavidla
vnitrozemské vodní dopravy, a sice rozhodovat o předběžných
otázkách výkladu dohody, a jednak Soudní dvůr EHP i Soud EHP
prvního stupně budou navzdory své soudní nezávislost funkčně přidruženy
k Soudnímu dvoru.Podle španělské vlády
musí být odpověď na položenou otázku záporná, a to z několika
důvodů. Zaprvé cílem článku 167 Smlouvy o EHS a článků 2, 4
a 16 statutu Soudního dvora je zaručit, že Soudní dvůr může plnit
úkoly, které mu byly přiděleny, a sice dodržování práva při výkladu
a provádění Smluv, naprosto nezávisle, bez nátlaku
a předpojatosti.Zadruhé, Soudní dvůr
v posudku č. 1/76 prohlásil, že dohoda, kterou se zakládá
evropský útlumový fond pro plavidla vnitrozemské vodní dopravy, je
neslučitelná se Smlouvou o EHS z důvodu, že soud upravený
touto dohodou se skládal ze šesti členů Soudního dvora, kteří mohli,
jakožto členové tohoto soudu, rozhodovat o otázkách, které by měli
řešit rovněž jakožto členové Soudního dvora, takže by byla ohrožena
naprostá nestrannost rozhodování Soudního dvora. Taková situace by
přitom mohla nastat v projednávaném případě. Lze si totiž
představit to, že soudci Soudního dvora budou vykládat
nebo uplatňovat, jakožto členové Soudního dvora EHP, právní normy
Společenství, které budou muset následně znovu vykládat
a uplatňovat jakožto členové Soudního dvora. Španělská vláda se
domnívá, že v takovém případě nebude soudce, jenž se účastnil porad
Soudního dvora EHP, dále rozhodovat s požadovanou nestranností.
Pokud by se zdržel účasti v projednávané věci, jak mu umožňuje
článek 16 statutu, mohla by nastat situace, jak zmiňuje výše uvedený
posudek, že by se Soudní dvůr nemohl sejít v předepsaném počtu
členů podle článku 15 statutu.Španělská
vláda dodává tři upřesnění. Nejprve tvrdí, že ačkoli Soudní dvůr EHP
nemá pravomoc k rozhodování o předběžných otázkách výkladu
dohody, totéž neplatí pro Soudní dvůr, který bude mít podle své
judikatury vždy pravomoc vykládat na základě předběžné otázky celou
dohodu uzavřenou mezi Společenstvím a zeměmi ESVO.
V důsledku toho není smysl znění výše uvedeného posudku
č. 1/76 dotčen ani zkreslen.Španělská
vláda dále prohlašuje, že nesdílí názor Komise, podle něhož se
posudek č. 1/76 na projednávaný případ neuplatní
z toho důvodu, že Soudní dvůr EHP a Soud EHP prvního
stupně jsou funkčně přidruženy k Soudnímu dvoru. Článek 7
institucionálních ustanovení dohody totiž stanoví, že Soudní dvůr EHP je
nezávislá instituce, která není nijak podřízena Soudnímu dvoru.Španělská
vláda nakonec konstatuje, že článek 104 institucionálních ustanovení
návrhu dohody neodpovídá na otázku, do jaké míry je rozsudek Soudního
dvora EHP závazný pro Soudní dvůr, pokud se tento zabývá otázkou,
k níž se již Soudní dvůr EHP vyjádřil.Belgická vláda
sdílí rozbor Komise ohledně relevance posudku č. 1/76 pro
projednávaný případ. Soudní dvůr EHP nebude mít pravomoc rozhodovat
o předběžných otázkách, na rozdíl od toho, co bylo stanoveno pro
Soud evropského útlumového fondu. Kromě toho bude Soudní dvůr EHP
funkčně přidružen k Soudnímu dvoru, ale zachová si veškerou svou
nezávislost. Přítomnost soudců Soudního dvora nemění právní povahu
Soudního dvora EHP. Co se týče nedostatku pravomoci rozhodovat
o předběžných otázkách, belgická vláda poukazuje na to, že jak
Soudní dvůr, tak Soudní dvůr EHP se vyjadřují ke stejným právním normám
Společenství.Podle vlády Spojeného království
je slučitelné se Smlouvou o EHS a posudkem č. 1/76, aby
soudci Soudního dvora zasedali v Soudním dvoře EHP. Úvahy Soudního
dvora v tomto posudku se odvíjely od skutečnosti, že Soud fondu by
svou pravomoc rozhodovat o výkladu dohody vykonával souběžně se
Soudním dvorem.Článek 16 první pododstavec
statutu Soudního dvora týkající se nemožnosti soudce účastnit se
rozhodování ve věci, ve které dříve vystupoval jako advokát, poradce
nebo soudce, odpovídá nemožnosti být následně soudcem nebo účastníkem
řízení v téže věci. Nevztahuje se však na postavení soudce,
který rozhoduje následně v různých věcech, jež se týkají podobných
či dokonce totožných otázek, jako když Soudní dvůr rozhoduje
v řízení o předběžné otázce o podobných nebo totožných
právních otázkách, o kterých již rozhodl v rámci řízení
o nesplnění povinnosti v souladu s článkem 169 Smlouvy.
Jelikož Soudní dvůr není vázán svými předchozími rozhodnutími, může se
vždy odchýlit od své judikatury tím, že rozhodne o určité právní
otázce odlišně.Po rozboru dohody a
s ní souvisejících nástrojů, které byly předmětem posudku
č. 1/76, vláda Spojeného království dospívá k závěru, že by
v daném případě bylo možné, že by dotyční soudci Společenství byli
ovlivněni předchozími rozhodnutími Soudu fondu. Acquis communautaire
by tak mohlo být nepřímo porušeno například vlivem zásad mezinárodního
práva veřejného, které byly potlačeny v kontextu právního řádu
Společenství. Právě tato obava vedla Soudní dvůr k tomu, aby se
ve svém posudku č. 1/76 ohradil proti tomu, aby soudci
Soudního dvora zasedali v Soudu fondu.Spojené
království krom toho podotýká, že potíže vedoucí k podání žádosti
o posudek č. 1/91 se velmi liší od potíží vedoucích
k posudku č. 1/76. V případě pravidel týkajících se
útlumového fondu nastával problém, že soudci Soudního dvora, kteří měli
zasedat v Soudu fondu, museli plnit dvě neslučitelné úlohy. Jednak
jim jakožto členům Soudního dvora příslušelo zachovávat acquis communautaire
při výkladu určitých aktů přijatých orgány, a jednak jim jakožto
členům Soudu fondu příslušelo dohlížet na právní systém založený na
zásadách mezinárodního práva veřejného odlišných od těch, které tvoří acquis communautaire.
Podle názoru Spojeného království dohoda žádné takovéto potíže
nevyvolává, neboť soudci Soudního dvora i soudci Soudního dvora EHP
jsou povinni uplatňovat stejná pravidla a zásady, a chránit
tak acquis communautaire.Co se týče
složení Soudního dvora EHP, vláda Spojeného království poukazuje na to,
že zde bude zasedat pět ze třinácti členů Soudního dvora. Vzhledem
k tomu, že sedm soudců může tvořit plénum, mělo by být možné svolat
plénum bez účasti soudců, kteří se již podíleli na dřívějším rozhodnutí
Soudního dvora EHP. Pokud by účast pěti soudců Soudního dvora na
činnostech Soudního dvora EHP působila problémy administrativního rázu,
článek 165 Smlouvy o EHS počítá s možností, jak lze situaci
vzniklé schválením dohody čelit. Rozšířené právo na vstup do řízení jako vedlejší účastníkPodle Komise
Soudní dvůr již připustil vstup třetích zemí do řízení jako vedlejší
účastníci na základě článku 37 statutu. V tomto případě se však
jedná o systematičtější právo, které by vyžadovalo oznamování
předběžných otázek členským zemím ESVO na stejném základě, jakým
jsou oznamovány členským státům. Komise se proto táže, zda není nutné
změnit článek 20 statutu.Podle španělské vlády
musí být odpověď na druhou otázku kladná. Článek 20 statutu je
dostatečně jasný. Výslovně stanoví, že pouze adresáti oznámení,
taxativně vyjmenovaní, mohou předkládat písemná vyjádření v řízení
o předběžné otázce a vystupovat na jednání. Ačkoli se Soudní
dvůr nikdy nevyjádřil k možnosti třetího státu předložit vyjádření
v řízení o předběžné otázce, seznam zúčastněných osob
uvedených v článku 20 statutu však vyložil restriktivně.Španělská
vláda se domnívá, že Komise tím, že zmínila článek 37 statutu, zaměnila
dva zásadně odlišné druhy řízení. V rámci vstupu do řízení na
podporu návrhových žádání jednoho z účastníků řízení existuje totiž
několik účastníků hájících několik tvrzení, a sice žalobce,
žalovaný a třetí osoba, která se připojuje a posteriori.
Tato třetí osoba je podle španělské terminologie v oblasti
procesního práva kvalifikována jako „coadyuvante“. Může vstoupit do
řízení pouze na podporu návrhových žádání jednoho z hlavních
účastníků řízení. V tomto ohledu je třeba přihlédnout k tomu,
že článek 37 podrobuje vstup jiných osob než členských států
a orgánů Společenství do řízení jako vedlejší účastník dvěma
podmínkám: jednak tyto osoby musí prokázat zájem na řešení sporu,
a jednak se nesmí jednat o spor mezi členskými státy, mezi
orgány Společenství a členskými státy ani mezi orgány Společenství.
Z toho vyplývá, že  vstup třetího státu do řízení jako
vedlejěí účastník, povolený Soudním dvorem v usnesení ze dne
23. února 1983, Chris International Foods v. Komise (91/82
a 200/82, Recueil, s. 417), vyžaduje splnění těchto dvou
podmínek.Španělská vláda dochází
k závěru, že mají-li mít všechny státy ESVO možnost předkládat
vyjádření v řízení o předběžné otázce a má-li článek 37
zůstat omezen na právo vstupu do řízení, v rámci přímé žaloby, na
podporu návrhových žádání jednoho z hlavních účastníků řízení, je
třeba změnit článek 20 statutu. Vstup do řízení se naprosto liší od
účasti na řízení o předběžné otázce, takže ani extenzivní výklad
článku 37 by v žádném případě nemohl změnit jasný a přesný
obsah článku 20.Belgická vláda
podotýká, že je nutná změna článku 37, jestliže mají státy ESVO
získat možnost vstupovat do tří kategorií sporů, v nichž je
vyloučen vstup právnické osoby. Aby státy ESVO, které nejsou
účastníky sporu, mohly předkládat vyjádření v rámci řízení
o předběžné otázce, je třeba změnit článek 20.Vláda Spojeného království
se domnívá, že zamýšlený postup umožňující členským zemím ESVO
vstupovat do sporů projednávaných před Soudním dvorem vyžaduje změnu
článku 37. Nestačí právo těchto zemí na vstup do řízení jako vedlejší
účastník upravit v dohodě, neboť dohoda sama o sobě nemění
statut. Je tedy třeba využít postupu uvedeného v čl. 188 druhém
pododstavci Smlouvy o EHS. Toto ustanovení stanoví, že Rada může
měnit ustanovení hlavy III statutu na žádost Soudního dvora a po
konzultaci s Komisí a Evropským parlamentem. Vláda Spojeného
království rovněž zastává názor, že je třeba změnit článek 20, aby
členské země ESVO mohly předkládat vyjádření v řízení
o předběžné otázce. Kromě toho je třeba změnit články 17, 18
a 39 statutu. Předběžné otázky předkládané soudy zemí ESVOPodle španělské vlády
musí být odpověď na třetí otázku záporná. Žádost o rozhodnutí
o předběžné otázce je nástrojem spolupráce mezi Soudním dvorem
a národními soudy. Tato povaha soudní spolupráce má za přímý
následek to, že právo podávat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce
Soudnímu dvoru podle článku 177 Smlouvy o EHS mají pouze soudní
orgány členských států. K tomu, aby mohly Soudnímu dvoru podávat
žádost o rozhodnutí o předběžné otázce také soudní orgány
států ESVO, by bylo třeba změnit článek 177 Smlouvy o EHS tak, že
se ke slovům „soud členského státu“ doplní odkaz na soudní orgány
třetích států, s nimiž Společenství uzavřelo mezinárodní dohodu.Belgická vláda usuzuje, že článek 177 je třeba změnit tak, aby soudům členských zemí ESVO umožnil obrátit se na Soudní dvůr.Vláda Spojeného království
poukazuje nejprve na to, že se článek 177 týká rovněž soudu členského
státu, který má sídlo v zámořských územích, na něž se vztahuje
čtvrtá část Smlouvy o EHS (viz rozsudek ze dne 12. prosince
1990, Kaefer a Procacci, C‑100/89 a C‑101/89, Recueil,
s. I‑4647). Ačkoli toto ustanovení se stricto sensu vztahuje
pouze na soudní orgány členských států, Soudní dvůr rozhodl, že druhý
pododstavec tohoto ustanovení se vztahuje na soud, který není součástí
soudní soustavy členského státu, pokud se nachází na území náležejícím
členskému státu, pokud se uplatňuje právo Společenství na toto území
v omezeném rozsahu a pokud vhodné ustanovení je za tímto
účelem upraveno právem Společenství (rozsudek ze dne
3. července 1991, Barr a Montrose, C‑355/89, Recueil,
s. I‑3479).Spojené království dále
podotýká, že článek 177 umožňuje Soudnímu dvoru, aby se v řízení
o předběžné otázce vyjádřil k výkladu mezinárodních dohod,
jejichž smluvní stranou je Společenství. Soudní dvůr může v řízení
o předběžné otázce rovněž rozhodovat o výkladu dohod
uzavřených podle článku 220 Smlouvy. Dohoda bude mezinárodní dohodou
uzavřenou podle článku 238 Smlouvy. Půjde tedy zároveň
o mezinárodní dohodu uzavřenou na základě Smlouvy a o akt
přijatý orgány. Nic tedy nebrání tomu, aby Soudní dvůr rozhodoval
v řízení o předběžné otázce o výkladu dohody. Výše
uvedené rozsudky Soudního dvora hovoří ve prospěch slučitelnosti
zamýšlených ustanovení se Smlouvou o EHS. Článek 238 SmlouvyKomise
se táže, zda článek 238 umožňuje vytvoření takového soudního systému,
jaký by byl zaveden dohodou. Pokud tomu tak není, bylo by vhodné toto
ustanovení Smlouvy změnit tak, aby jednotlivé v něm uvedené postupy
zahrnovaly vytvoření soudního systému, funkčně přidruženého
k Soudnímu dvoru a zaručujícího zvláštnost a celistvost
práva Společenství.Podle španělské vlády
představuje článek 238 dostatečný základ pro uzavření takové dohody
o přidružení Společenstvím se svazem států nebo s mezinárodní
organizací, jako je dohoda, která má být uzavřena s ESVO. Jinak
tomu však je tehdy, pokud je obsah takovéto dohody neslučitelný se
Smlouvou. V projednávaném případě vyplývá neslučitelnost ze
zamýšleného soudního mechanismu. Před uzavřením dohody je tedy třeba
změnit Smlouvu.Belgická vláda
podotýká, že článek 238 neumožňuje zavedení zamýšleného soudního
mechanismu, aniž by předtím byla pozměněna Smlouva o EHS.
V zásadě nic nebrání změně článku 238 Smlouvy. Jako rozumnější se
však v projednávaném případě jeví rozšíření změny na další
příslušné články Smlouvy a články statutu Soudního dvora, aby byla
zaručena maximální soudržnost a právní jistota.Podle vlády Spojeného království
výrazy „společné postupy a zvláštní řízení“, obsažené
v článku 238 Smlouvy, umožňují, aby dohody uzavírané podle tohoto
ustanovení zahrnovaly soudní řízení. Taková řízení mohou dokonce
přispívat k řádnému fungování těchto dohod. Zejména to platí pro ta
ustanovení, která upravují soudní řešení případných sporů, protože
podporují řádné provádění dohody smluvními stranami. Stanovisko Soudního dvoraI1.        Soudní
dvůr se v tomto posudku bude, v souladu se žádostí Komise,
zabývat pouze slučitelností systému soudního přezkumu, který má být
zaveden podle dohody, se Smlouvou o EHS. Ostatní ustanovení dohody,
zejména ustanovení o rozhodovacím procesu a rozdělení pravomocí
v oblasti hospodářské soutěže, nejsou v tomto posudku
zkoumána.2.        Dohodu
uzavřou členské státy Evropského sdružení volného obchodu na straně
jedné a Evropské společenství a jeho členské státy na straně
druhé. Za Společenství tuto dohodu uzavře Rada po souhlasném stanovisku
Evropského parlamentu, na základě článku 238 Smlouvy o EHS.3.        Cílem
dohody je vytvoření Evropského hospodářského prostoru, který bude
zahrnovat území členských států Společenství a členských
zemí ESVO. Z preambule dohody vyplývá, že smluvní strany
chtějí vybudovat dynamický a stejnorodý evropský hospodářský
prostor založený na společných pravidlech a rovných podmínkách
hospodářské soutěže a stanoví vhodné prostředky k provedení,
včetně těch z hlediska soudního. Podle článku 1 dohody je cílem
této dohody podpořit trvalé a vyvážené posilování hospodářských
a obchodních vztahů mezi smluvními stranami za rovných podmínek
hospodářské soutěže a dodržování těchto pravidel.4.        Pravidla
uplatňovaná ve vztazích mezi státy EHP se týkají volného pohybu zboží,
osob, služeb a kapitálu a režimu hospodářské soutěže. Tato
pravidla jsou v podstatě shodná s odpovídajícími ustanoveními
Smlouvy o EHS, Smlouvy o ESUO a prováděcích aktů těchto
Smluv. Jak Komise uvedla ve své žádosti o posudek, smluvní strany
zamýšlejí na EHP rozšířit působnost budoucího práva Společenství
týkajícího se oblastí, které dohoda upravuje, jak se bude postupně
vytvářet, vyvíjet nebo měnit.II5.        Cíl
stejnorodosti výkladu a uplatňování práva v EHP, jak je
upřesněn v článku 1 dohody, by měl být zajištěn použitím ustanovení
totožných s odpovídajícími ustanoveními práva Společenství
a zavedením soudního systému.6.        Dohoda
zřizuje soudní orgán, a to Soudní dvůr EHP, k němuž je připojen
Soud prvního stupně. Pravomoc Soudního dvora EHP je vymezena
v čl. 96 odst. 1 této dohody. Tato pravomoc se týká
řešení sporů mezi smluvními stranami, žalob podaných v rámci řízení
o dohledu ve vztahu ke státům ESVO a v oblasti hospodářské
soutěže, odvolání proti rozhodnutím Kontrolního úřadu ESVO.7.        Soudní systém stanoví rovněž následující mechanismy.8.        Článek
6 dohody stanoví, že při svém provádění a uplatňování jsou
ustanovení této dohody v míře, v jaké jsou vykládána,
v souladu s judikaturou Soudního dvora vydanou přede dnem
podpisu této dohody související s odpovídajícími ustanoveními
Smlouvy o EHS, Smlouvy o ESUO a akty sekundárního práva
Společenství.9.        Článek
104 odst. 1 dohody stanoví, že při uplatňování či výkladu
ustanovení této dohody nebo ustanovení Smlouvy o EHS a Smlouvy
o ESUO, ve znění změn a doplňků, nebo prováděcích aktů těchto
Smluv budou Soudní dvůr, Soudní dvůr EHP, Soud ES prvního stupně,
Soud EHP prvního stupně a soudy států ESVO náležitě přihlížet k
zásadám vyplývajícím z rozhodnutí přijatých jinými soudními dvory
nebo soudy, aby byl zajištěn co nejjednotnější výklad dohody.10.      Článek
95 dohody stanoví, že Soudní dvůr EHP se skládá z osmi soudců,
z toho pěti soudců Soudního dvora. Na žádost Soudního dvora EHP
může Rada EHP povolit zřízení senátů skládajících se ze tří nebo pěti
soudců. Ve statutu Soudního dvora EHP bude upřesněn vyvážený
a přiměřený počet soudců Soudního dvora a soudců ESVO,
s přihlédnutím k povaze předložených sporů. Článek 101
stanoví, že Soud EHP prvního stupně se skládá z pěti soudců,
z toho tří soudců jmenovaných státy ESVO a dvou soudců
Soudu prvního stupně Evropských společenství.11.      Protokol
34, na který odkazuje čl. 104 odst. 2 dohody, obsahuje ustanovení,
na jejichž základě mohou státy ESVO umožnit svým soudním orgánům
obracet se na Soudní dvůr s žádostí o výklad ustanovení
dohody.12.      Doložka
k protokolu 34 stanoví právo států ESVO vstupovat do řízení
před Soudním dvorem jako vedlejší účastník.III13.      Před
zkoumáním otázky vznesené v žádosti Komise o posudek je třeba
porovnat cíle a kontext dohody s cíli a kontextem práva
Společenství.14.      Shodné
znění ustanovení dohody a odpovídajících ustanovení práva
Společenství neznamená, že musejí být nutně shodně vykládána.
Mezinárodní smlouvu je totiž třeba vykládat nikoli pouze na základě
jejího znění, ale také s přihlédnutím k jejím cílům. Článek 31
Vídeňské úmluvy o mezinárodním smluvním právu ze dne
23. května 1969 v tomto ohledu uvádí, že smlouvy musí být
vykládány v dobré víře v souladu s obvyklým významem,
který je dáván výrazům ve smlouvě v jejich celkové souvislosti,
a rovněž s přihlédnutím k předmětu a účelu smlouvy.15.      Pokud
jde o porovnání cílů ustanovení dohody a cílů ustanovení
práva Společenství, je třeba konstatovat, že účelem dohody je uplatnění
režimu volného obchodu a hospodářské soutěže v obchodních
a ekonomických vztazích smluvních stran.16.      Pokud
však jde o Společenství, zde se režim volného obchodu
a hospodářské soutěže, který chce dohoda rozšířit na celé území
smluvních stran, rozvinul a tvoří nedílnou součást právního řádu
Společenství, jehož cíle jdou nad rámec cíle sledovaného dohodou.17.      Ze
smlouvy o EHS, především pak z jejích článků 2, 8a
a 102a, totiž vyplývá, že cílem této smlouvy je ekonomická
integrace, jejímž konečným stupněm je vytvoření vnitřního trhu
a hospodářské a měnové unie. Článek 1 Jednotného evropského
aktu upřesňuje, že účelem všech smluv Společenství je přispívat
k dosažení konkrétního pokroku na cestě k Evropské unii. 18.      Z předchozího
vyplývá, že ustanovení Smlouvy o EHS, která upravují volný pohyb
a hospodářskou soutěž, zdaleka nejsou samoúčelná, ale představují
pouze nástroje k uskutečnění těchto cílů.19.      Také
kontext, do něhož je zasazen cíl dohody, se liší od kontextu, ve kterém
jsou sledovány cíle Společenství.20.      Evropský
hospodářský prostor má totiž vzniknout na základě mezinárodní smlouvy,
která v zásadě zakládá pouze práva a povinnosti smluvních
stran, a nepředpokládá žádný přenos suverénních práv na mezivládní
instituce, které zřizuje.21.      Naopak
Smlouva o EHS, ačkoli byla uzavřena v podobě mezinárodní
smlouvy, představuje v podstatě ústavní listinu právního
společenství. Podle ustálené judikatury Soudního dvora vytvořily smlouvy
Společenství nový právní řád, v jehož prospěch se státy ve stále
větším rozsahu vzdávají svých suverénních práv a jehož subjekty
nejsou jen členské státy, ale rovněž jejich státní příslušníci (viz
zejména rozsudek ze dne 5. února 1963, Van Gend en Loos, 26/62,
Recueil, s. 1). Hlavními znaky takto vytvořeného právního řádu
Společenství jsou zejména jeho nadřazenost právům členských států
a přímý účinek celé řady ustanovení uplatnitelných na jejich státní
příslušníky a členské státy samotné.22.      Z těchto
úvah vyplývá, že stejnorodost právních pravidel v celém EHP není
zajištěna shodným obsahem nebo shodným znění ustanovení práva
Společenství a odpovídajících ustanovení dohody.23.      Proto
je třeba přezkoumat, zda dohoda stanoví jiné prostředky k zaručení
této stejnorodosti.24.      Tento
cíl sleduje článek 6 tím, že stanoví, že ustanovení dohody musí být
vykládána v souladu s judikaturou Soudního dvora, která se
týká odpovídajících ustanovení práva Společenství.25.      Tento
výkladový mechanismus však neumožňuje zaručit hledanou právní
stejnorodost, a to ze dvou důvodů.26.      Nejprve
se tento článek týká pouze judikatury Soudního dvora předcházející
datu podpisu dohody. Vzhledem k tomu, že se tato judikatura bude
vyvíjet, bude obtížné odlišit novou judikaturu od staré, a tedy
minulost od budoucnosti.27.      Dále
pak, ačkoli článek 6 dohody jasně neuvádí, zda se vztahuje k celé
judikatuře Soudního dvora, a zejména judikatuře ohledně přímého
účinku a přednosti práva Společenství, z protokolu 35 dohody
vyplývá, že smluvní strany se zavazují, aniž by uznaly zásady přímého
účinku a přednosti zakotvené touto judikaturou, pouze zavést do
svých právních řádů legislativní ustanovení, které umožní to, že znění
dohody bude mít přednost před legislativními ustanoveními, které mu
odporují.28.      Z toho
vyplývá, že povinnost respektovat judikaturu Soudního dvora, uložená
článkem 6 dohody, se nevztahuje na základní prvky této judikatury, které
jsou neslučitelné se znaky dohody. Proto článek 6 jako takový
neumožňuje zajistit cíl právní stejnorodosti v celém EHP ani pro
minulost, ani do budoucna.29.      Z předcházejících
úvah vyplývá, že cíl stejnorodosti
výkladu a uplatňování práva
v EHP naráží na rozdílnosti v účelu a kontextu dohody na
straně jedné a práva Společenství na straně druhé.IV30.      K výše
uvedenému rozporu je třeba přihlížet při zkoumání otázky, zda zamýšlený
soudní systém může zpochybnit autonomii právního řádu Společenství při
sledování jemu vlastních cílů.31.      Tento
přezkum se bude nejprve týkat výkladu pojmu „smluvní strana“, který
bude Soudní dvůr EHP muset formulovat při výkonu svých pravomocí
a poté dopadů jeho judikatury na výklad práva Společenství.32.      K prvnímu
bodu je vhodné připomenout, že Soudní dvůr EHP je podle čl. 96
odst. 1 písm. a) dohody příslušný k řešení sporů mezi
smluvními stranami a že podle čl. 117 odst. 1 této dohody může
takovýto spor Soudnímu dvoru EHP předložit Smíšený výbor EHP nebo
některá ze smluvních stran.33.      Pojem
smluvní strany vymezuje čl. 2 písm. c) dohody. Na straně
Společenství a jeho členských států tento pojem zahrnuje buď
Společenství a jeho členské státy, nebo Společenství, nebo členské
státy. Volba z těchto tří možností závisí v každém konkrétním
případě na příslušných ustanoveních dohody a na pravomocích
Společenství a členských států, vyplývajících ze Smlouvy o EHS
a ze Smlouvy o ESUO.34.      Soudní
dvůr EHP tedy může být při projednávání sporu týkajícího se výkladu
nebo uplatňování jednoho nebo více ustanovení dohody povolán
k výkladu pojmu „smluvní strana“ ve smyslu čl. 2 písm. c)
dohody, aby určil, zda pojem „smluvní strana“, ve smyslu sporného
ustanovení, označuje Společenství, Společenství a jeho členské
státy nebo pouze členské státy. Soudní dvůr EHP tedy bude rozhodovat
o pravomocích Společenství a jeho členských států
v oblastech, na které se vztahují ustanovení dohody.35.      Z toho
vyplývá, že pravomoc přiznaná Soudnímu dvoru EHP na základě čl. 2
písm. c), čl. 96 odst. 1 písm. a) a čl. 117
odst. 1 dohody může ohrozit vymezení pravomocí dané Smlouvami,
a tedy i autonomii právního systému Společenství, jehož
dodržování zajišťuje Soudní dvůr podle článku 164 Smlouvy o EHS.
Tuto výhradní pravomoc Soudního dvora potvrzuje článek 219 Smlouvy
o EHS, podle něhož se členské státy zavazují, že spory
o výklad nebo provádění této smlouvy nebudou řešit jinak, než jak
stanoví smlouva. Obdobné ustanovení obsahuje také článek 87 Smlouvy
o ESUO.36.      Přiznání této pravomoci Soudnímu dvoru EHP je proto neslučitelné s právem Společenství.37.      K druhému
bodu je třeba úvodem podotknout, že mezinárodní dohody uzavírané na
základě článku 228 Smlouvy jsou závazné pro orgány Společenství
a jeho členské státy a že podle ustálené judikatury Soudního
dvora ustanovení těchto dohod a akty přijaté jejich orgány se dnem
svého vstupu v platnost stávají nedílnou součástí právního řádu
Společenství.38.      V tomto
ohledu je namístě upřesnit, že dohoda je aktem přijatým jedním
z orgánů Společenství ve smyslu čl. 177 prvního pododstavce
písm. b) Smlouvy o EHS, a že proto Soudní dvůr má
pravomoc rozhodovat v řízení o předběžné otázce týkající se
jejího výkladu. Soudní dvůr má rovněž pravomoc se vyjadřovat k této
dohodě, pokud členské státy Společenství neplní povinnosti, které pro
ně vyplývají z této dohody.39.      Jestliže
však mezinárodní dohoda stanoví vlastní soudní systém, který zahrnuje
Soudní dvůr příslušný k řešení sporů mezi stranami této dohody,
a tedy i k výkladu jejích ustanovení, jsou rozhodnutí
tohoto Soudního dvora závazná pro orgány Společenství, včetně Soudního
dvora. Tato rozhodnutí platí závazně i tehdy, když Soudní dvůr je
povolán k rozhodnutí v řízení o předběžné otázce nebo
v rámci řízení o přímé žalobě o výkladu mezinárodní
dohody, neboť tato dohoda tvoří nedílnou součást právního řádu
Společenství.40.      Mezinárodní
dohoda, která stanoví vytvoření takovéhoto soudního systému, je
v zásadě slučitelná s právem Společenství. Pravomoc
Společenství v oblasti mezinárodních vztahů a jeho způsobilost
uzavírat mezinárodní dohody totiž nutně zahrnuje možnost podřídit se
rozhodnutím soudního orgánu vytvořeného nebo označeného podle těchto
dohod, pokud jde o výklad a provádění jejich ustanovení.41.      Dotčená
dohoda však přebírá podstatnou část ustanovení, včetně ustanovení
sekundárního práva, kterými se řídí ekonomické a obchodní vztahy
uvnitř Společenství a z nichž většina tvoří základní ustanovení
právního řádu Společenství.42.      Účinkem
této dohody tedy je zavést do právního řádu Společenství široký soubor
právních pravidel, která by stála vedle skupiny pravidel Společenství,
jejichž znění je totožné.43.      Smluvní
strany krom toho v preambuli a článku 1 dohody vyjádřily úmysl
zajistit jednotné provádění ustanovení dohody na celém jejich území.
Avšak cíl jednotného provádění dohody a rovnosti podmínek
hospodářské soutěže takto sledovaný a odrážející se v článku 6
a čl. 104 odst. 1 dohody se nutně týká výkladu jak ustanovení
této dohody, tak odpovídajících ustanovení právního řádu Společenství.44.      Ačkoli
článek 6 dohody ukládá Soudnímu dvoru EHP povinnost, aby ustanovení
dohody vykládal v souladu s příslušnou judikaturou Soudního
dvora vydanou přede dnem podpisu dohody, Soudní dvůr EHP nebude již
takové povinnosti podléhat, pokud jde o rozhodnutí vydaná Soudním
dvorem po tomto datu.45.      V důsledku
toho cíl dohody spočívající v zajištění právní stejnorodosti
v celém EHP vyžaduje nikoli pouze výklad vlastních ustanovení této
dohody, ale rovněž výklad odpovídajících ustanovení práva Společenství.46.      Z
toho vyplývá, že soudní mechanismus stanovený dohodou tím, že má vliv
na budoucí výklad právních norem Společenství v oblasti volného
pohybu a hospodářské soutěže, je zásahem do článku 164 Smlouvy
o EHS, a v obecnější rovině do samotných základů Společenství.V47.      Nebezpečí,
jež představuje soudní systém dohody pro autonomii právního řádu
Společenství, nijak nezmenšuje skutečnost, že její články 95 a 101
předpokládají vytvoření organických vazeb mezi Soudním dvorem EHP
a Soudním dvorem tím, že v Soudním dvoře EHP a v jeho
senátech budou zasedat soudci Soudního dvora a v Soudu EHP prvního
stupně budou zasedat soudci Soudu prvního stupně Evropských
společenství.48.      Naopak
se lze obávat toho, že prováděním těchto ustanovení se obecné problémy
vyplývající ze zamýšleného soudního systému zvýší.49.      V tomto
ohledu je třeba připomenout, že Soudní dvůr EHP musí zajišťovat řádné
fungování režimu volného obchodu a hospodářské soutěže v rámci
mezinárodní smlouvy, která zakládá povinnosti pouze mezi smluvními
stranami.50.      Naproti
tomu Soudní dvůr musí zajistit dodržování zvláštního právního řádu
a přispívat k jeho rozvoji ve snaze dosáhnout cílů stanovených
zejména v článcích 2, 8a a 102a Smlouvy o EHS
a vytvořit mezi členskými státy Evropskou unii, jak vyplývá ze
Stuttgartské slavnostní deklarace ze dne 19. června 1983 (bod
2.5), na kterou odkazuje první bod odůvodnění preambule Jednotného
evropského aktu. V tomto rámci volný obchod a hospodářská
soutěž představují pouze prostředky určené k dosažení těchto cílů.51.      V důsledku
toho soudci Soudního dvora, kteří budou zároveň členy Soudního dvora
EHP, budou podle toho, zda budou zasedat v Soudním dvoře nebo
Soudním dvoře EHP, uplatňovat a vykládat stejná ustanovení, avšak
podle jiných přístupů, metod a konceptů, aby zohlednili povahu
každé smlouvy a cíle které jsou jim vlastní. 52.      Za
těchto podmínek bude pro tyto soudce velmi obtížné, ne-li nemožné, aby
s naprostou nezávislostí přistupovali, budou-li zasedat
v Soudním dvoře, k otázkám, na jejichž řešení se podíleli v
rámci Soudního dvora EHP.53.      Jelikož
je soudní systém dohody v každém případě neslučitelný se Smlouvou
o EHS, není však potřeba podrobněji zkoumat tuto otázku,
a tedy ani otázku, zda tento systém vzbuzuje vážné obavy
o důvěru procesních subjektů ve schopnost Soudního dvora vykonávat
jeho úkoly s naprostou nezávislostí.VI54.      Je
třeba zkoumat, zda mechanismus stanovený čl. 104 odst. 2 dohody
pro výklad jejích ustanovení je slučitelný s právem Společenství.55.      Podle
čl. 104 odst. 2 dohody jsou ustanovení umožňující státu ESVO
povolit jeho soudním orgánům, aby se obracely na Soudní dvůr
s žádostí o výklad ustanovení dohody, obsažena
v protokolu 34.56.      Článek
1 tohoto protokolu stanoví, že je-li při projednávání věci před soudem
státu ESVO vznesena otázka výkladu ustanovení dohody, která jsou
v podstatě totožná s ustanoveními smluv Společenství, může
tento soud, považuje‑li to za nezbytné, požádat Soudní dvůr, aby
v této otázce rozhodl.57.      Článek
2 protokolu 34 stanoví, že stát ESVO, který má v úmyslu tento
protokol využít, oznámí depozitáři dohody a Soudnímu dvoru,
v jakém rozsahu a jakým postupem se tento protokol použije pro
jeho soudy.58.      Z toho
vyplývá, že tento postup se vyznačuje tím, že ponechává
státům ESVO volnost, zda svým soudním orgánům umožní předkládat
otázky Soudnímu dvoru, a že nestanoví žádnou povinnost soudům
těchto států rozhodujícím v poslední instanci. Krom toho není
zaručeno, že odpovědi, které bude takto Soudní dvůr muset podat, budou
mít závazný účinek pro soudní orgány, které mu otázky předložily. Tento
postup se tedy zásadním způsobem liší od postupu stanoveného článkem 177
Smlouvy o EHS.59.      Je
pravda, že žádné z ustanovení Smlouvy o EHS nebrání tomu, aby
mezinárodní dohoda přiznávala Soudnímu dvoru pravomoc k výkladu
ustanovení takové dohody za účelem jejího uplatnění ve třetích státech.60.      V zásadě
nelze nic namítat ani proti tomu, že státům ESVO je ponechána
volnost, zda svým soudním orgánům umožní předkládat otázky Soudnímu
dvoru, stejně tak jako proti tomu, že některé z těchto soudních
orgánů nemají povinnost obrátit se na Soudní dvůr.61.      Nelze
naproti tomu připustit, aby odpovědi, které Soudní dvůr poskytne
soudním orgánům států ESVO, měly čistě konzultativní účinek
a neměly závazné účinky. Takováto situace by denaturovala úlohu
Soudního dvora, jak je koncipována Smlouvou o EHS, a sice
úlohu soudního orgánu, jehož rozsudky jsou závazné. Dokonce i ve
velmi zvláštním případě článku 228 má posudek Soudního dvora závazný
účinek upřesněný v tomto článku.62.      Krom
toho je třeba podotknout, že výklad dohody podaný Soudním
dvorem ES v odpovědi na otázky položené soudními orgány
států ESVO, musí být rovněž zohledněn soudními orgány členských
států Společenství, pokud by rozhodovaly o otázkách provádění
dohody. Nezávaznost těchto odpovědí pro soudy ESVO však může
vyvolat nejistotu ohledně jejich právní hodnoty pro soudní orgány
členských států Společenství.63.      Nelze
krom toho vyloučit, že soudní orgány členských států by došly
k závěru, že nezávazný účinek výkladů poskytnutých Soudním dvorem
podle protokolu 34, se vztahuje rovněž na rozsudky, které tento Soudní
dvůr vydává podle článku 177 Smlouvy o EHS.64.      Z tohoto
hlediska dotčený soudní mechanismus narušuje právní jistotu nezbytnou
k řádnému fungování řízení o předběžné otázce.65.      Z předcházejících
úvah vyplývá, že čl. 104 odst. 2 dohody a její protokol 34
jsou neslučitelné s právem Společenství, neboť nezaručují závazný
účinek odpovědí, které by mohl být Soudní dvůr nucen podat podle tohoto
protokolu.VII66.      Dále
je třeba posoudit právo států ESVO vstupovat do řízení před
Soudním dvorem ES jako vedlejší účastníci. Doložka k protokolu
34 stanoví, že k umožnění tohoto práva musí být změněny články 20
a 37 protokolu o statutu Soudního dvora.67.      V tomto
ohledu stačí podotknout, že tyto dva články jsou obsaženy
v hlavě III protokolu o statutu Soudního dvora a že
podle čl. 188 druhého pododstavce Smlouvy o EHS může
ustanovení této hlavy měnit Rada jednomyslným rozhodnutím na žádost
Soudního dvora po konzultaci s Komisí a Evropským parlamentem.68.      Z toho
vyplývá, že přiznání práva vstupovat do řízení před Soudním dvorem jako
vedlejší účastníci státům ESVO nevyžaduje změnu Smlouvy o EHS ve
smyslu jejího článku 236.VIII69.      Poslední
otázka Komise se týká toho, zda článek 238 Smlouvy o EHS,
upravující uzavírání dohod o přidružení Společenstvím se třetími
státy, svazem států a mezinárodní organizací dovoluje vytvoření
takového soudního systému, jaký je stanoven v dohodě. V tomto
ohledu Komise uvedla, že v případě odmítavého posudku Soudního
dvora lze toto ustanovení změnit tak, že umožní zavedení takového
systému70.      Jak
už bylo poznamenáno v bodě 40, mezinárodní dohoda, která stanoví
vytvoření soudního systému zahrnujícího Soudní dvůr příslušný
k výkladu jejích ustanovení, není v zásadě neslučitelná
s právem Společenství, a může tudíž nacházet svůj právní
základ v článku 238 Smlouvy o EHS.71.      Článek
238 Smlouvy o EHS však neposkytuje žádný základ pro vytvoření
soudního systému, který je zásahem do článku 164 této Smlouvy, a
v obecnější rovině do samotných základů Společenství.72.      Ze
stejných důvodů by změna tohoto ustanovení ve smyslu uvedeném Komisí
nezhojila neslučitelnost soudního systému dohody s právem
Společenství.Na základě výše uvedenéhoSOUDNÍ DVŮRvydává tento posudek:Systém
soudního přezkumu, jehož zavedení zamýšlí dohoda, je neslučitelný se
Smlouvou o založení Evropského hospodářského společenství.DueSlynnJolietpředsedapředseda senátupředseda senátuSchockweilerGrévisseKapteynpředseda senátupředseda senátupředseda senátuManciniKakourisMoitinho de AlmeidasoudcesoudcesoudceRodríguez Iglesias       Díez de Velascosoudce       soudceZuleeg       Murraysoudce       soudceV Lucemburku dne 14. prosince 1991.Vedoucí soudní kancelářeJ.-G. Giraud1–      All
disputes between Contracting Parties or cases when the EEA Court is
seized by the EEA Joint Committee will be dealt with in plenary session.2–      An
appropriate balance of ECJ and EFTA Judges, taking into account the
nature of the cases, shall be laid down in the Statute of the EEA Court.3–      The Statutes shall contain provisions on qualifications for the Judges. 4–      In French „s'exprime“. 5–      Agreed
Minutes will ensure that the term application also covers
implementation of the Agreement. 6–      In
an agreed Minute it will be clarified that this also includes
interpretation in the sense of the Ministerial Declaration of 14 May
1991.