61981C0302
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT S. ROZÈS
FREMSAT DEN 16. SEPTEMBER 1982 (
1
)
Høje Domstol.
Finanzgericht Hessen har forelagt Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse vedrørende betingelserne for udstedelse af kpntroleksemplar T nr. 5 som indeholdt i artikel 10 i Kommissionens forordning nr. 223/77 af 22. december 1976 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende fællesskabsforsendelse og regler om forenkling af denne.
I — De faktiske omstændigheder er følgende :
Den 31. juli 1979 eksporterede firmaet Alfred Eggers, Hamburg, 19940 kg svinefedt bestemt til industriel anvendelse til Storbritannien.
Ledsaget af de nødvendige toldformaliteter og navnlig af kontroldokumenter ville denne transaktion gøre det muligt for det eksporterende firma at modtage monetære udligningsbeløb. Det overgav følgelig i dette øjemed allerede den 17. juli 1979 til firmaet Schenker, som skulle udføre formaliteterne, forskellige dokumenter, heriblandt to kontroleksemplarer T nr. 5 bestemt til varens fragtfører, formået Spedition Interstar i Rotterdam. Men chaufføren hos dette firma, som normalt overtog svinefedtet fra Hafeka GmbH i Kassel, gennemførte transporten og fremlagde herunder for det tyske toldvæsen kun angivelsen vedrørende forsendelsen og udførselsangivelsen, men ikke de to T nr. 5-formularer.
Da disse formularer ikke blev returneret, forelå der ikke bevis for, at eksporten var korrekt gennemført, og det kompetente toldsted, Hauptzollamt Hamburg-Jonas, nægtede derfor at udbetale Eggers monetære udligningsbeløb.
Eggers indsendte derefter til Hauptzollamt Kassel to nye formularer for efterfølgende at bringe forholdet i orden og hermed opnå de nævnte monetære udligningsbeløb, som havde været de eneste begrundelse for at gennemføre nævnte handel.
Toldstedet modsatte sig denne efterfølgende udstedelse af formularerne, skønt det ikke bestrides, at varen er leveret i Storbritannien.
Eggers anlagde derefter sag ved Finanzgericht Hessen.
I sin forelæggelseskendelse af 9. november 1981 konstaterer denne, at der ikke findes bestemmelser om efterfølgende udstedelse af de i artikel 10 i Kommissionen forordning nr. 223/77 af 22. december 1976 nævnte kontroleksemplarer T nr. 5 (
2
).
Imidlertid blev der indgået en aftale den 6.-8. juli 1971 i Udvalget for Fællesskabsforsendelse, der er nedsat i henhold til artikel 55 i forordning nr. 222/77 (
3
), hvorefter »kontroleksemplaret T1/T2 nr. 5 undtagelsesvis udstedes og påtegnes efterfølgende, såfremt den pågældende fremlægger bevis for, at eksemplaret vedrører den vare, for hvilken forsendelsesformaliteterne er blevet opfyldt, og såfremt bestemmelsesmedlemsstatens toldvæsen er i stand til at konstatere varens ankomst til bestemmelsesstedet og/eller den anvendelse, som er undergivet kontrollen ...«.
Den nationale tyske domstol synes at være af følgende opfattelse :
—
enten er det absolut udelukket efterfølgende at udstede kontroleksemplarerne, og i dette tilfælde er nævnte aftale en nullitet;
—
eller også er aftalen lovlig, men der opstår så det spørgsmål, om de betingelser, som den stiller for en sådan udstedelse, er udtømmende, og om medlemsstaterne — hvis betingelserne er opfyldt — har ret til at stille yderligere betingelser for denne udstedelse. Det er således, spørgsmålet til Domstolen skal forstås.
II — Hvad først angår den af Udvalget for Fællesskabsforsendelse indgåede aftale, har Kommissionen under retsmødet henvist til, at Domstolen den 14. maj 1981 (
4
) har udtalt, at
»[det] følger såvel af traktatens artikel 155 som af det judicielle system, som er indført ved traktaten, navnlig ved artiklerne 173 og 177, at et organ som den administrative kommission [for vandrende arbejdstageres sociale sikring] ikke kan bemyndiges af Rådet til at udstede retsakter af normativ karakter«.
Den af Udvalget for Fællesskabsforsendelse trufne aftale — som end ikke har været offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende — kan heller ikke forpligte de nationale kompetente myndigheder til at følge bestemte metoder eller anlægge bestemte fortolkninger, når de gennemfører fællesskabsbestemmelserne; under alle omstændigheder binder en sådan aftale ikke de nationale domstole.
III — Jeg henviser til, at artikel 10 i Kommissionens forordning nr. 1380/75 bestemmer følgende :
»1)
Betalingen af det monetære udligningsbeløb, der ydes ved udførsel, er betinget af, at der føres bevis for, at det produkt, for hvilket toldbehandlingen ved udførsel er afsluttet, har forladt det geografiske område i den medlemsstat, hvor denne behandling er afsluttet.
2)
Betalingen af det monetære udligningsbeløb, der ydes ved indførsel, er betinget af, at der føres bevis for afslutningen af toldbehandlingen ved indførsel og opkrævning af told og afgifter med tilsvarende virkning, som skal betales i denne medlemsstat«.
Hvad imidlertid angår ydelse af monetære udligningsbeløb ved indførsel, bestemmer artikel 2a i Rådets forordning nr. 974/81 (
5
) følgende.
»Når varer, der er udført fra en medlemsstat, er blevet indført i en medlemsstat, hvem det påhviler at yde et udligningsbeløb ved indførsel, kan den eksporterende medlemsstat betale de udligningsbeløb, der skal ydes af den indførende medlemsstat«.
På datoen for den pågældende udførsel havde udførselslandet, Forbundsrepublikken Tyskland, gjort brug af denne mulighed, og varen var omfattet af denne ordning.
Fællesskabsbestemmelserne overlader det til de nationale myndigheder at bestemme, under hvilken form det bevis skal føres, som gør det muligt at oppebære de monetære udligningsbeløb, der ydes ved udførsel.
Hvis det derimod er den udførende medlemsstat, der betaler det monetære udligningsbeløb, som ydes i indførselslandet, og som normalt betales af dette, bestemmer artikel 11, stk. 2, i førnævnte forordning nr. 1380/75 (
6
), at beviset for afslutningen af toldbehandlingen ved indførsel og opkrævning af told og afgifter med tilsvarende virkning tilvejebringes ved fremlæggelse af det kontroleksemplar, der er omtalt i artikel 10, i forordning nr. 223/77. Dette indeholder rubrikker, der skal udfyldes, bl.a. »en rubrik 104«, hvori det ikke benyttede skal overstreges, og hvor der tilføjes en af følgende angivelser:
»bestemt til forbrug i (den indførende medlemsstat)«.
Det påhviler det kompetente toldsted i bestemmelsesmedlemsstaten at udfylde rubrikken »kontrol med anvendelse og/eller bestemmelse« og tilføje en af følgende angivelser:
»Monetært udligningsbeløb gældende den (datoen for overgang til forbrug), ikke ydet i (den indførende medlemsstat)«.
Fællesskabsbestemmelserne har overladt det til de nationale myndigheder at bestemme, under hvilken form det bevis skal føres, som er en betingelse for betaling af monetære udligningsbeløb, der ydes ved udførsel.
De på tidspunktet for den pågældende udførsel gældende tyske bestemmelser findes i en bekendtgørelse udstedt af forbundsministeren for levnedsmidler, landbrug og forstvæsen af 5. juli 1973 som ændret den 2. juli 1976. Heri bestemmes, at for at opnå de monetære udlingsbeløb ved udførsel fra Forbundsrepublikken til en anden medlemsstat skal den pågældende over for Hauptzollamt Hamburg-Jonas bevise, at varen er udført fra Forbundsrepublikkens område ved fremlæggelse afet kontroleksemplar.
Ligeledes skal den pågældende for (i Forbundsrepublikken) at opnå de monetære udligningsbeløb, der ydes ved udførsel af varer, der eksporteres fra Forbundsrepublikkens område til Det forenede Kongerige i henhold til de aftaler, der er indgået i henhold til artikel 2 a i forordning nr. 974/71, desuden bevise, at varen er overgået til fri omsætning i Det forenede Kongerige, ved fremlæggelse af et andet kontroleksemplar.
Det præciseres i bekendtgørelsen, at sidstnævnte eksemplar ledsager den eksporterede vare indtil toldstedet i Det forenede Kongerige, som bringer varen i fri omsætning i denne medlemsstat. I dette kontroleksemplars tekst var det med rød skrift udtrykkeligt angivet, at det skulle ledsage varen og fremlægges for afsendelsesstatens og bestemmelsesstatens toldsteder.
I dette tilfælde var det følgelig nødvendigt at lade to kontroleksemplarer T nr. 5 som nævnt i artikel 10 i forordning nr. 223/77 påtegne på det tyske afgangstoldsted:
Det første skulle ledsage varen indtil det kompetente toldsted i Det forenede Kongerige, hvor de toldformaliteter skulle afsluttes, som ville gøre det muligt for modtageren af varen at disponere over den. Efter at have kontrolleret varens anvendelse og oplyst herom i den hertil beregnede rubrik og efter at have anført, at det monetære udligningsbeløb ikke var blevet ydet i Det forenede Kongerige, skulle dette toldsted tilbagesende eksemplaret til afgangstoldstedet, for at det monetære udligningsbeløb kunne blive udbetalt i Forbundsrepublikken Tyskland.
Det andet eksemplar skulle efter afslutning af udførselsformaliteterne opbevares på afgangstoldstedet, før det blev tilbagesendt til toldstedet i Hamburg med henblik på betaling af det monetære udligningsbeløb ved udførsel.
Som følge af en utilsigtet fejl eller undladelse blev disse formaliteter ikke opfyldt. Eggers har erklæret sig rede til at påtage sig ansvaret herfor; desuden har firmaet ikke påberåbt sig force majeure, jfr. artikel 15 i forordning nr. 1380/75, men mener, at afslaget fra toldstedet i Kassel udgør en overdreven formalisme.
IV — Til syvende og sidst er spørgsmålet altså, om efterfølgende udstedelse af kontroleksemplarerne T nr. 5 på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin er mulig eller obligatorisk.
For at afgøre dette må man dels betragte det »nationale« dokument, dvs. det kontroleksemplar, der skal tjene til bevis for, at udbetalingen af det monetære udligningsbeløb, der ydes i udførselslandet, kan foretages, og dels »fællesskabsdokumentet«, dvs. det ebemplar, der berettiger til betaling i udførselslandet af det monetære udligningsbeløb, der ydes i indførselslandet.
1) Det »nationale« dokument
Kontroleksemplaret T nr. 5 anvendes i Forbundsrepublikken Tyskland til gennemførelse af fællesskabsretlige bestemmelser, men også som led i de meget talrige nationale kontrolforanstaltninger, der er indført på eksportområdet, f.eks. med statistiske formål. For en umiddelbar betragtning synes toldstedet i Kassel eller Hauptzollamt Hamburg-Jonas, som er administrative organer, vanskeligt at kunne have undladt at tage hensyn til en udtrykkelig bestemmelse udstedt af den myndighed, som de er underordnet, nemlig forbundslandbrugsministeren.
Forbundsrepublikken Tyskland har truffet foranstaltninger til gennemførelse af artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1380/75. Dette lands toldmyndigheder har udstedt en bekendtgørelse for at iværksætte de fællesskabsbestemmelser, der pålægger medlemsstaterne at kræve bevis for, at de betingelser, der stilles for ydelse af det monetære udligningsbeløb, der skal betales i udførselslandet, er opfyldt.
Under disse omstændigheder synes det vanskeligt at tvinge en national forvaltning til at udstede et »nationalt« kontroleksemplar alene på grundlag af gældende fællesskabsbestemmelser; udstedelse af et sådan eksemplar hører nemlig under medlemsstaternes kompetence og afhænger af deres eget skøn over betingelserne for anvendelse af fællesskabsretten.
2) »Fxllesskabseksemplaret«
Der fandtes på det pågældende tidspunkt ingen fællesskabsbestemmelser om efterfølgende udstedelse af et sådant dokument. Imidlertid omtaler artikel 11, stk. 5, i forordning nr. 1380/75 (
7
) den mulighed, at kontroleksemplaret ikke tilbagesendes til afgangstoldstedet eller det centrale kontor inden for en frist på tre måneder fra dets udstedelse som følge af omstændigheder, som ikke kan tilregnes den pågældende. Denne kan så til den kompetente myndighed indgive en begrundet anmodning om ligestilling i bevismæssig henseende ledsaget af bevisdokumenter, som ud over transportdokumentet skal omfatte tolddokumentet for overgang til fri omsætning i den medlemsstat, der er bestemmelsesland eller en af de kompetente myndigheder bekræftet kopi eller fotokopi heraf.
Kommissionen har anført, at i henhold til artikel 15, stk. 7, i forordning nr. 1371/81 kan udførselsmedlemsstatens betaling af monetære udligningsbeløb i visse tilfælde være betinget af fremlæggelse af et kontroleksemplar, »der efterfølgende eller på forhånd er udstedt af afgangstoldstedet og er blevet anvendt i henhold til bestemmelserne i stk. 1 til 4«.
Kommissionen udleder heraf, at det således fastslåede princip ikke blot må gælde i tilfælde, hvor dokumentet går tabt, men også i de tilfælde, hvor det ikke udstedes »af grunde, der ikke kan tilregnes den pågældende«, og på betingelse af, at denne fremlægger tilsvarende beviser.
Men denne lempelse er sket efter de faktiske omstændigheder i den foreliggende sag, og det tyske afgangstoldsted synes vanskeligt at kunne udstede en kopi eller fotokopi af udførselsangivelsen i bestemmelsesmedlemsstaten (Det forenede Kongerige), der er påtegnet forskriftsmæssigt af denne stats kompetente myndigheder.
Selv om man sidestiller det forhold, at kontroleksemplaret ikke er blevet overgivet til bestemmelsestoldstedet i Det forenede Kongerige med en forsinket oversendelse af dette eksemplar til det tyske afgangstoldsted, forekommer det udelukket, at den tyske domstol i denne sag kan annullere de tyske myndigheders nægtelse af at udstede tolddokumentet om varens overgang til fri omsætning i Det forenede Kongerige eller pålægge det tyske toldsted i de kompetente britiske myndigheders sted at udfylde rubrikken »kontrol med benyttelse og/eller bestemmelse« suppleret med angivelsen »monetært udligningsbeløb ... ikke ydet i Det forenede Kongerige«.
Det er afgjort ønskeligt, at administrative bestemmelser, der fører til udbetaling af monetære udligningsbeløb, ikke udgør en gene for samhandelen.
Lad mig imidlertid bemærke, at kontroleksemplaret i dette tilfælde er bevis for, at varen har fundet den anvendelse og/eller nået det bestemmelsessted, der er en betingelse for at få udbetalt de monetære udligningsbeløb, som ikke er blevet ydet i bestemmelsesmedlemsstaten. I betragtning af denne væsentlige funktion, der er tillagt kontroleksemplaret, må der gælde visse strenge betingelser for dets udstedelse.
I brugernes interesse og for at lette de nationale forvaltningers opgaver fastsættes der i fællesskabsbestemmelserne en ren »dokument«-forsendelsesordning for at undgå, at man i hvert transitland skal gentage indførselsformaliteterne ved varens indgang og udførselsformaliteterne ved dens udgang.
Med hensyn til støtte til skummetmælkspulver, der anvendes til foder, har Domstolen desuden den 7. februar 1979 statueret (
8
), at beviset for, at bestemmelsesmedlemsstaten har underkastet det skummetmælkspulver kontrol, som er fremstillet i en anden medlemsstat, men denatureret eller anvendt i den første stat, kun kan føres ved fremlceggehe af kontroleksempUret af fællesskabsforsendelsesdokumentet, hvor visse rubrikker skulle udfyldes på en særlig måde. Domstolen udtalte følgende:
»sondringen mellem væsentlige og uvæsentlige forvaltningsretlige formkrav [kan], uanset dens betydning i fællesskabsretten, ikke ... anvendes på de beviser, der kræves i det foreliggende tilfælde« (
9
) og tilføjede, ligesom Kommissionen dengang gjorde gældende:
»de pågældende fællesskabsbestemmelser er udformet således, at de ikke levner de nationale myndigheder mulighed for at godkende andre beviser for, at varen er blevet underkastet kontrol i bestemmelseslandet, end det formelle bevis, som består i kontroleksemplaret til forsendelsesdokumentet, forskriftsmæssigt udfyldt og stemplet« (
10
).
Endelig udtalte Domstolen :
»da formålet med de pågældende forordningsbestemmelser er at udelukke muligheden for dobbeltbetaling og for at bringe varen tilbage i det normale varekredsløb, er en streng overholdelse af formkravene til beviset derfor nødvendig, især for at hindre bedragerier ved omgåelse af kontrolforanstaltningerne« (
11
).
Et monetært udligningsbeløb har teknisk set samme virkning som en import- eller eksportafgift. Derfor må procedurerne for anvendelsen af monetære udligningsbeløb i størst mulig grad følge bestemmelserne, der gælder for indførsel og udførsel (
12
).
Med hensyn til eksportrestitutioner har Domstolen statueret, at rubrikkerne på kontroleksemplaret ikke i sig selv gør det muligt i alle tilfælde at konstatere, om samtlige betingelser for udbetaling af restitutionen er opfyldt, og at det tilkommer de nationale myndigheder i hvert enkelt tilfælde at tage stilling til den bevisværdi, der i denne forbindelse må tillægges de oplysninger, som fremgår af kontroleksemplaret; disse myndigheder kan finde det nødvendigt, at der fremlægges yderligere dokumentbevis (
13
).
Artikel 2a i forordning nr. 974/71 er en undtagelse fra den normale ordning. Denne undtagelse anvendes kun, såfremt kravene vedrørende dokumentbevis er strengt overholdt. På dette område er det efter min mening et minimum, at der skal foreligge et kontroleksemplar. Ganske vist må man undgå en formalisme, som går ud over, hvad der er nødvendigt for en effektiv kontrol; selv om det imidlertid er muligt at forlænge fristen for oversendelse af de dokumenter, der kræves for ydelse af monetære udligningsbeløb, og at tillade afhjælpning af for. sen oversendelse af eksisterende bevisdokumenter, gælder det samme ikke for den obligatoriske tilbagevirkende udstedelse af et kontroleksemplar, som aldrig er blevet påtegnet af det kompetente toldsted.
Det var muligt for Eggers' engelske kunde at forsøge at opnå det monetære udligningsbeløb, der ydes ved indførslen til Det forenede Kongerige; hvis dette lands myndigheder havde nægtet at udbetale beløbet, kunne firmaet eller dets kunde have indbragt afslaget for domstolene i Det forenede Kongerige. Endelig kunne Eggers eventuelt have draget Schenker til ansvar, idet Schenker havde givet garanti for handelens rette gennemførelse.
Som svar på de stillede spørgsmål foreslår jeg, at Domstolen kender for ret:
I februar 1980 forpligtede fællesskabsbestemmelserne ikke Forbundsrepublikken Tysklands toldmyndigheder til en efterfølgende udstedelse til de erhvervsdrivende af de kontroleksemplarer, der nævnes i artikel 10 i Kommissionens forordning nr. 223/77 med henblik på betaling af det monetære udligningsbeløb, der ydes ved udførsel fra Forbundsrepublikken Tyskland og ved indførsel til Det forenede Kongerige.
(
1
) – Oversat fra fransk.
(
2
) – Denne forordning indeholder gennemførelsesbestemmelser samt regler om forenkling af fællesskabsforsendelsen, således som det fremgår af Rådets forordning nr. 222/77 af 13. december 1976 om fællesskabsforsendelse.
(
3
) – Der er i virkeligheden tale om artikel 56 i Rádett forordning nr. 542/69 af 18. marts 1969, som forordning nr. 222/77 blot er en kodifikation af.
(
4
) – Romano, sag 98/80, Sml. 1981, s. 1256, præmis 20.
(
5
) – Som affattet ved artikel 2 i Rådets forordning nr. 1112/73 af 30. april 1973.
(
6
) – Som affattet ved artikel 1, stk. 1, 8. led, i forordning nr. 1234/77 af 9. juni 1977.
(
7
) – Som affattet ved artikel 1 i Kommissionens forordning nr. 1498/76 af 25. juni 1976.
(
8
) – De forenede sager 15 og 16/76, Frankrig mod Kommissionen, Sml. 1979, s. 321; sag 18/76, Tyskland mod Kommissionen, Sml. 1979, s. 343.
(
9
) – Sml. 1979, s. 337, præmis 13.
(
10
) – Sml. 1979, s. 387, præmis 20.
(
11
) – Sml. 1973, s. 388, præmis 20.
(
12
) – 7. betragtning til Kommissionens forordning nr. 1371/81 af 18. maj 1981 om forskrifter for den administrative anvendelse af monetære udligningsbeløb.
(
13
) – 22. januar 1975, Unkel, Sml. s. 9 ff.