61998CC0386_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 I denne sag har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved stævning indgivet den 26. oktober 1998 i henhold til EF-traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF) anlagt sag med påstand om, at Den Italienske Republik har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten samt Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) (herefter »direktivet«), idet den ikke ved lov eller administrativt har udstedt de bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre direktivet, eller har undladt at give Kommissionen underretning herom.
2 I direktivets artikel 18, stk. 1, litra a), er det bestemt, at medlemsstaterne sætter de nødvendige love eller administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet senest den 23. november 1996, eller senest på denne dato sikrer sig, at arbejdsmarkedets parter ved aftale iværksætter de nødvendige bestemmelser, idet medlemsstaterne skal træffe alle nødvendige foranstaltninger for til enhver tid at kunne garantere de ved direktivet krævede resultater.
3 Den Italienske Republik har i sit svarskrift, som blev indgivet den 12. februar 1999, anført, at den almindelige tankegang bag direktivet allerede går igen i den italienske lovgivning og visse af dens specielle bestemmelser, og at arbejdsmarkedets parter med henblik på at forbedre og supplere denne lovgivning i november 1997 har paraferet en fælles erklæring om iværksættelse af direktivet. Principperne heri er i praksis allerede generelt i anvendelse i produktionssektoren. Den italienske regering har desuden med henblik på at omsætte direktivets bestemmelser i almindelige retsregler fremsat et særligt lovforslag, der var til behandling i deputeretkammeret i februar 1999. Den Italienske Republik har afslutningsvis anført, at den forventer, at dette lovforslag og det gennemførelsesdekret, det vil give anledning til, vil blive vedtaget ret snart.
4 Det er klart, at Den Italienske Republik ikke har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige for fuldt ud at gennemføre direktivet på den fastsatte dato den 23. november 1996. Hvad tidsrummet forud for denne dato angår, kan det ikke med føje gøres gældende, at Den Italienske Republik har forsøgt at råde bod på, at direktivets bestemmelser ikke er blevet fulgt. For realitetspåkendelse af et søgsmål i henhold til traktatens artikel 169 stilles der alene krav om, at det gøres gældende, at der objektivt foreligger traktatbrud, og ikke om, at det bevises, at der på en eller anden måde fra vedkommende medlemsstats side er udvist langsommelighed eller uvilje (2). Det fremgår også af retspraksis, at hver medlemsstat skal gennemføre direktiverne på en sådan måde, at hensynet til retssikkerheden fuldt ud tilgodeses og derfor skal udforme deres indhold i national ret i bindende bestemmelser.
5 Kommissionens påstand skal herefter tages til følge.
Forslag til afgørelse
6 På baggrund af det anførte foreslår jeg Domstolen at træffe følgende afgørelse.
1) Det fastslås, at Den Italienske Republik har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten samt Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, idet den ikke ved lov eller administrativt har udstedt de bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre dette direktiv.
2) Det pålægges Den Italienske Republik at betale sagens omkostninger.
(1) - EFT L 307, s. 18.
(2) - Dom af 1.3.1983, sag 301/81, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 767, præmis 8.