61985C0143
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
JEAN MISCHO
fremsat den 25. juni 1986 (
*1
)
Høje Domstol.
I den foreliggende sag skal Domstolen fortolke en bestemmelse i Kommissionens forordning nr. 649/78 af 31. marts 1978 om afsætning til nedsat pris af interventionssmør, bestemt til umiddelbart forbrug i form af koncentreret smør (EFT L 86 af 1.4.1978, s. 33).
Forordningens artikel 5, stk. 1, tredje led, bestemmer:
»1.
Det koncentrerede smør skal:
—
...
—
...
—
forhandles i bægere med højst 250 g, hvis form sikrer, at der kan skelnes mellem emballagen for det koncentrerede smør og emballagen for smør, og som på oversiden med mindst 5 mm høje bogstaver er påført en eller flere af følgende benævnelser:
—
’Koncentreret smør til husholdningsbrug’
—
...₫
I henhold til forordningen indgik aktieselskabet Nicolas Corman et fils (herefter benævnt Corman) i perioden 25. marts 1978-12. februar 1979 med Office belge de l'économie et de l'agriculture (det belgiske interventionsorgan) (herefter benævnt O. B. E. A.) fem kontrakter om køb til nedsat pris af 210 tons interventionssmør. For at garantere at smørret blev forarbejdet til koncentreret smør og markedsført i overensstemmelse med forordning nr. 649/79 stillede Corman den i forordningens artikel 2 fastsatte sikkerhed.
Selskabet solgte siden det koncentrerede smør i bægere med et gennemsigtigt plastiklåg.
Oven på det koncentrerede smør var anbragt et stykke papir. Papiret var påført de i forordningen angivne benævnelser. De kunne læses gennem det gennemsigtige plastiklåg.
Efter at have foretaget en nærmere undersøgelse meddelte Kommissionen O. B. E. A., at emballagen ikke var i overensstemmelse med de i ovennævnte artikel angivne betingelser, og at den kunne fremme mulighederne for svig i forbindelse med smørrets senere anvendelse.
På det tidspunkt var den sikkerhed, der var stillet med hensyn til to af de nævnte fem kontrakter, allerede blevet frigivet. O. B. E. A. nægtede at frigive de øvrige tre beløb.
Herefter anlagde Corman sag mod O. B. E. A. ved Tribunal civil de premiere instance, Bruxelles med påstand om, at de beløb blev frigivet.
Heroverfor gjorde O. B. E. A. et modkrav gældende, idet interventionsorganet krævede de to øvrige — frigivne — beløb tilbagebetalt.
For at kunne tage stilling til den nøjagtige rækkevidde af ovennævnte artikel 5, forelagde Tribunal følgende præjudicielle spørgsmål for Domstolen:
»Skal artikel 5, stk. 1, tredje led, i Kommissionens forordning nr. 649/78 af 31.3.1978 fortolkes således, at det ud fra ordningens formål er lovligt at emballere det koncentrerede smør i bægere à 250 g med et gennemsigtigt plastiklåg, gennem hvis øverste del de i forordningen angivne benævnelser fremtræder, idet de er påtrykt et stykke papir, der er anbragt oven på selve smørret inden i bægeret?«
Til støtte for, at det koncentrerede smør var emballeret i overensstemmelse med forordningen, fremførte Corman følgende argumenter:
—
I artikel 5, stk. 1, tredje led, henvises der til oversiden af emballagen og ikke til et eventuelt låg, idet definitionen af ordet »bægere« ikke forudsætter, at der er et låg. Forbrugernes interesser er tilgodeset, når de i forordningen angivne benævnelser er læselige.
—
Den anvendte emballage indebærer, at det gøres vanskeligere eventuelt at handle svigagtigt, idet det er lettere at erstatte et trykt låg med et andet end at forsøge at fjerne et stykke papir, da der herved er risiko for, at det smør, som papiret er anbragt ovenpå, tilsmudses.
—
Det væsentligste krav er, at smørret er emballeret i små bægre. Det må være uden betydning, om benævnelserne er påtrykt et papir, hvis tekst kan læses gennem et gennemsigtigt låg, eller om papiret er anbragt på selve låget.
Lad mig gennemgå disse argumenter ét efter ét.
1)
Forudsætter begrebet bægere, at det har et låg?
Sagsøgeren har ret i, at definitionen af ordet »bægere« i Petit Robert ikke nødvendigvis forudsætter, at der er et låg, idet hovedbetydningen af ordet efter Petit Robert er »små beholdere til at drikke af uden hverken fod eller hank«.
Ifølge Nouveau Larousse Universel defineres bægere derimod som »små beholdere til forskellige formål«.
I den tyske, danske og nederlandske version af forordning nr. 649/78 anvendes udtrykkene »Becher — bægere — bakjes«, som i sig selv ikke forudsætter, at der findes et låg.
Derimod anvendes der i den engelske og italienske version begreber, hvorefter der må være tale om en emballage, som omslutter hele varen, nemlig »plastic packs« og »contenitori di plastica«.
I den franske version må den anvendte formulering, nemlig »godets... portant sur la face supérieure« forudsætte, at de i forordningen nævnte bægre nødvendigvis selv har en overside, dvs. et låg. Ordene »face supérieure« henviser utvivlsomt til ordet »godets« og ikke til ordet »emballage«.
Det samme ræsonnement kan foretages på grundlag af den danske version (»i bægere... og som på oversiden«), den nederlandske (»bakjes... waarop op de bovenkant«) og à fortiori den engelske (plastic packs... bearing on the upper surface«) og italienske (»contenitori di plastica... recanti sulla parte superiore«).
Kun den tyske version kan ikke umiddelbart fortolkes på samme måde (»in Bechern... vermarktet werden und auf der Oberseite der Verpackung eine oder mehrere Aufschriften tragen«) (
1
). Men anvendelsen af udtrykket »Verpackung«, dvs. emballage, må imidlertid føre til den slutning, at produktet på alle sider og på siderne under ét skal være afsondret fra sine omgivelser. Bægeret skal således lukkes til, enten med et fast låg i egentlig forstand, eller eventuelt med et bøjeligt stykke papir, som er fastgjort til bægerets kanter på en sådan måde, at der er tale om en egentlig emballage (hvilket ikke var tilfældet med det stykke papir, som selskabet Corman havde anbragt oven på smørret).
Man kan herefter konkludere, at den omstændighed, at det koncentrerede smør er emballeret i et bæger, der ikke har et låg, og der oven på smørret er anbragt et stykke papir, som ikke klæber til bægerets kanter, ikke har været i overensstemmelse med artikel 5 i forordning nr. 649/78.
2)
Måtte udtrykket »bægere..., som på oversiden... er påført en eller flere af følgende benævnelser« antages at indeholde en forpligtelse til, at den pågældende benævnelse er påføret bægerets låg, eller kunne betingelsen opfyldes på den måde, at der blev anbragt et trykt stykke papir under et gennemsigtigt låg, og på selve produktet?
Lad mig nævne, at ifølge de forskellige sproglige versioner skal benævnelsen være påført:
—
bægerets overside (den danske, franske og nederlandske version)
—
»upper surface« af »packs«
—
»Oberseite« af »Verpackung«
—
la »parte superiore...« af »contenitori«
Heraf kan man således med føje slutte, at alle ovennævnte formuleringer vedrører den udvendige del af emballagen, dvs. bægerets låg, eller, til nød, et stykke papir, der er fastgjort til bægerets kanter og som fungerer som låg.
3)
Gjorde den anfægtede præsentation af varen det lettere at begå svig?
For at besvare spørgsmålet må man sammenligne de udgifter til materialer og til arbejdskraft (antal operationer), der opstår såfremt der forsøges begået svig i de to tilfælde.
Hvis benævnelsen »koncentreret smør« var påført bægerets låg, behøvede den, der ville begå svig kun:
—
at købe låg uden tekst (uanset om de er gennemsigtige) ;
—
at ombytte de gamle låg med de nye.
Hvis bægeret havde et gennemsigtigt låg, var situationen for den, der ville handle svigagtigt, følgende:
—
han behøvede ikke købe nye låg, idet de eksisterende gennemsigtige låg kunne benyttes på ny;
—
han måtte åbne lågene, fjerne det aftagelige stykke papir og sætte det gennemsigtige låg på igen.
Med hensyn til udgifterne til materialer ville operationen klart være billigere i sidstnævnte tilfælde, idet man da ikke behøvede købe nye låg.
Den omstændighed, at man allerede fra starten købte bægere uden nogen form for trykt tekst, måtte i øvrigt være mere økonomisk end at købe bægere med et låg, der havde en trykt tekst, idet man da kunne købe massefremstillede bægere, som kunne tjene som emballage for mange forskellige produkter.
For så vidt angår udgifterne til arbejdsløn, var en yderligere operation nødvendig i sidstnævnte tilfælde, dvs. hvor det stykke papir måtte fjernes, der var anbragt oven på smørret, men det ville være relativt let.
En sådan yderligere transaktion synes i øvrigt ikke at medføre en urimelig forhøjelse af udgifterne til arbejdsløn, eftersom selskabet Corman har anerkendt, at det til en tysk grosserer solgte et parti koncentreret smør, efter at selskabet i stedet for det oprindelige stykke papir havde anbragt et andet stykke metalliseret papir med de benævnelser, de tyske myndigheder krævede.
Den pågældende transaktion synes således at have været lønsom til trods for, at den indebar en yderligere arbejdsgang derved, at der skulle anbringes et nyt stykke mellemlægspapir (ligesom der var udgifter til trykning af papiret).
Selskabets salg af det pågældende parti smør stemmer heller ikke overens med selskabets argument om, at den omstændighed, at det gamle stykke mellemlægspapir blev fjernet, ville tilsmudse smørret og følgelig gøre transaktionen uinteressant.
Sammenfattende må det herefter på det punkt være min opfattelse, at eventuelt svig foretaget ved hjælp af bægere med gennemsigtigt låg ville medføre materialeomkostninger, der var lavere end de omkostninger, der ville opstå i det andet tilfælde.
Den fordel ville i øvrigt i et omfang, der er vanskeligt at gøre op, udlignes af de yderligere udgifter til arbejdsløn, der opstår i forbindelse med fjernelsen af papiret.
Min konklusion bliver herefter, at den emballeringsmetode, selskabet Corman anvendte, ikke åbnede flere muligheder for svig end den af Kommissionen fastsatte metode.
For at gøre det virkelig vanskeligt at handle svigagtigt, burde Kommissionen have bestemt, at benævnelsen »koncentreret smør« skulle påtrykkes bægerets ydersider.
For fuldstændighedens skyld skal jeg dog minde om, at Domstolen i sin praksis vedrørende fællesskabsforordningerne om ydelse af støtte meget klart har understreget, at de bestemmelser i sådanne ordninger, der havde til formål at forhindre svig, blev overholdt strengt.
I dommen af 29. april 1982 i de forenede sager 66 og 99/81 (A. Pommerehnke, firma W. Franzen og H. A. Witt mod BALM, Smi. s. 1363), som ligeledes vedrørte de nærmere regler om videresalg af koncentreret smør, fortolkede Domstolen Kommissionens forordning nr. 349/73, som gik forud for forordning nr. 649/78, på den måde, hvorved det bedst kunne undgås, at det koncentrerede smør blev anvendt til andre formål.
I dommen af 2. december 1982 i sag 272/81 (RUMI mod FORMA, Smi. s. 4167) fastslog Domstolen, at den omstændighed, at denatureringen afveg ubetydeligt fra den i en forordning fastlagte formel, allerede i sig selv måtte bevirke, at den erhvervsdrivende fuldstændig mistede retten til den særlige støtte i medfør af forordningen.
Men i den sag var denatureringen af skummetmælkspulveret klart hovedforpligtelsen, og i forordningen var det udtrykkeligt fastsat, at støtten kun kunne udbetales, hvis kontrolorganet havde udstedt en denatureringsattest.
Dommen af 2. december 1982 i sag 273/81 (Société laitière de Gacé mod FORMA, Smi. s. 4193) viser, hvor streng Domstolen er med hensyn til støtte til forarbejdningen af bestemte produkter. Den omstændighed, at produktet ikke var i overensstemmelse med reglerne, skyldtes i den sag en fejl ved et apparat, som producenten ikke havde bemærket. Fejlen bevirkede imidlertid, at det fremkomne produkt ikke var i overensstemmelse med de kvalitetsnormer, der var fastsat i EF-ordningen.
Domstolen har også afvist at tage stilling til, om den kontrolordning, en medlemsstat anvendte i stedet for den, der var fastsat i fællesskabsbestemmelserne, var mere effektiv end sidstnævnte ordning. Domstolen fastslog blot, at bestemmelserne i fællesskabsforordningerne skulle anvendes ensartet (dom af 14. januar 1981, sag 819/79, Tyskland mod Kommissionen, Smi. s. 21).
4)
Gav den valgte løsning selskabet Corman en konkurrencemæssig fordel i forhold til selskabets konkurrenter i de øvrige medlemsstater?
I to domme af 7. februar 1979 (sag 11/76, Nederlandene mod Kommissionen, Sml. s. 245, præmis 9, og sag 18/76, Tyskland mod Kommissionen, Sml. s. 343, præmis 8), fastslog Domstolen, at:
» ... da gennemførelsen af den fælles landbrugspolitik skal sikre, at de erhvervsdrivende i medlemsstaterne behandles lige, kan en medlemsstats nationale myndigheder ikke via en vid fortolkning af en bestemt retsforskrift begunstige de erhvervsdrivende i denne stat til skade for erhvervsdrivende i andre medlemsstater, hvor der anvendes en strengere fortolkning; hvis der opstår en sådan fordrejning af konkurrencen mellem medlemsstaterne...«
I den foreliggende sag har vi imidlertid kunnet konstatere, at anvendelsen af bægere, der var forsynet med et gennemsigtigt låg, og hvor der blot var anbragt et almindeligt stykke papir med en trykt tekst oven på smørret, formentlig var lidt mindre omkostningskrævende end anvendelsen af bægere, der havde en trykt tekst oven på låget. Dette bevises uden tvivl af, at selskabet Corman kunne levere koncentreret smør til Tyskland, efter at det havde fjernet papiret og i stedet anbragt et andet stykke papir, hvorpå der var påført de krævede benævnelser på tysk. Der har således kunnet opstå en vis konkurrenceforvridning.
Man må herefter konkludere, at den emballering, selskabet Corman valgte:
—
ikke var i overensstemmelse med reglerne i forordning nr. 649/78;
—
kunne give selskabet en vis konkurrencemæssig fordel.
Det må påhvile den nationale dommer at tage stilling til, hvilken betydning det eventuelt skal tillægges, at O. B. E. A. i det mindste stiltiende accepterede den af Corman valgte løsning, idet interventionsorganet sammen med Office National du Lait foretog kontrol på stedet, mens forarbejdningen og emballeringen fandt sted, og ikke gjorde indsigelse. De to organer synes endog at have udstedt en attest om, at emballeringen var i overensstemmelse med forordningen.
O. B. E. A. kunne givetvis let i god tid have skaffet sig oplysninger hos Kommissionen med hensyn til, hvorledes artikel 5 skulle fortolkes. Men Corman havde bestemt også den mulighed.
En passant skal jeg også nævne, at jeg ikke har kunnet finde fællesskabsretlige bestemmelser, hvoraf det klart fremgår, at forarbejdningssikkerheden skulle nægtes tilbagebetalt, såfremt emballagen ikke var i overensstemmelse med reglerne i ovennævnte artikel 5.
Vel blev der ved Kommissionens forordning nr. 131/79 af 25. januar 1979 (EFT L 19, s. 19) indsat en bestemmelse i forordning nr. 649/78 vedrørende fortabelse af sikkerhedsstillelsen.
Det drejer sig om den nye artikel 10a. Efter bestemmelsen er der for det første tale om en vis graduering med hensyn til fortabelsen af sikkerhedsstillelsen, når fristen for emballering af smørret er overskredet med mindre end tyve dage, og den indeholder dernæst et stykke 4, der har følgende ordlyd:
»4. Bortset fra tilfælde af force majeure, fortabes den i artikel 2, stk. 3, andet led, omhandlede sikkerhed for forarbejdning for de mængder, for hvilke de i forordning (EØF) nr. 1687/76 fastsatte beviser ikke føres inden for maksimumsfristen på 12 måneder beregnet fra overtagelsesdatoen.«
Kommissionens forordning nr. 1677/76 af 30. juni 1976 indeholder de fælles gennemførelsesbestemmelser for kontrol med anvendelse af og /eller bestemmelse for produkter fra intervention (EFT L 190, s. 1). Den er blevet ændret talrige gange.
Dens artikel 13, stk. 4, som ændret ved forordning nr. 1723/77 af 28. juli 1977 (EFT L 189, s. 39) bestemmer:
»frigivelse af sikkerheden er betinget af fremlæggelse af det bevis, der alt efter tilfældet er omhandlet i artikel 8, stk. 2, eller i artikel 12...«
Artikel 12 i forordning nr. 1687/76, der synes at måtte finde anvendelse i det foreliggende tilfælde, har følgende ordlyd:
»Som bevis for, at de for den i artikel 2, stk. 1, omhandlede kontrol fastsatte betingelser er opfyldt, skal fremlægges:
a)
for produkter, hvis udtagning fra interventionslager, anvendelse og /eller bestemmelse er kontrolleret af en enkelt medlemsstats myndigheder, dokumenter fastsat af denne medlemsstat«
Artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1687/76 bestemmer:
»De i artikel 1 omhandlede produkter skal være under toldkontrol eller tilsvarende administrativ kontrol fra tidspunktet for udtagning fra interventionslager og indtil den fastsatte anvendelse og /eller bestemmelse er kontrolleret.«
Endelig hedder det i artikel 3 i forordning nr. 1687/76 som ændret ved forordning nr. 3135/76 (EFT L 353, s. 38):
»Produkter anses for at have opfyldt den fastsatte anvendelse og /eller bestemmelser, når det er konstateret:
....
d)
at produkter, der skal sælges til direkte forbrug som koncentrerede produkter, er blevet koncentreret, forarbejdet, emballeret i papir og overtaget af detailhandelen«.
Kommissionen har således tilsyneladende glemt at tilpasse forordning nr. 1687/76 til kravet om emballering i bægere.
Omvendt er det efter min opfattelse ikke vanskeligt at udlede af ovennævnte bestemmelse, at den emballering, som selskabet Corman havde valgt, og som kun delvis adskiller sig fra den foreskrevne emballeringsmåde, nødvendigvis må føre til, at hele sikkerheden beslaglægges.
Disse betragtninger går dog ud over rammerne for det af Tribunal civil de Bruxelles forelagte spørgsmål, som jeg skal foreslå besvaret som følger:
»Artikel 5, stk. 1, tredje led, i Kommissionens forordning nr. 649/78 skal fortolkes således, at den eller de benævnelser, der findes på det bæger, der indeholder det koncentrerede smør, skal være påført bægerets overside og ikke et stykke papir, der er anbragt under bægerets låg.«
(
*1
) – Oversat fra fransk.
(
1
) – »Das Butterreinfett muß: — in Bechern von höchstens 250 g, die so aufgemacht sind, daß Butterreinfett nicht mit Butter verwechselt werden kann, vermarktet werden und auf der Oberseite der Verpackung in mindestens 5 mm großen Buchstaben eine oder mehrere der folgenden Aufschriften tragen«.