62003TO0120_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag T-120/03,
Synopharm GmbH & Co. KG
ved avocat G. Hodapp,
sagsøger,
mod
Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
ved G. Schneider og U. Pfleghar, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
sagsøgt,
den anden part i sagen for Appelkammeret ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design):
Pentafarma  – Sociedade Técnico-Medicinal L da
ved avocat J. Pereira da Cruz,
intervenient,
angående en påstand om annullation af den afgørelse, der blev truffet den 15. januar 2003 af Tredje Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 44/2002-3) vedrørende en indsigelsessag mellem Synopharm GmbH & Co. KG og Pentafarma – Sociedade Técnico-Medicinal L da,
har
DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS (Anden Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, J. Pirrung, og dommerne A.W.H. Meij og N.J. Forwood,
justitssekretær: H. Jung,
afsagt følgende
Kendelse
Dommens præmisser
Sagens baggrund
1. Den 24. oktober 1997 indgav sagsøgeren i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1), som ændret, en EF-varemærkeansøgning om et ordmærke til Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (herefter »Harmoniseringskontoret«).
2. Varemærket, der er søgt registreret, er ordmærket DERMASYN.
3. De varer, som varemærkeansøgningen vedrører, henhører under klasse 1, 3 og 5 i Nice-arrangementet af 15. juni 1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret, dvs:
– »Kemiske produkter til industrielle formål, nemlig kosmetiske og dermatologiske basisprodukter til recepturer til kosmetiske og dermatologiske formål«, henhørende under klasse 1
– »Kosmetiske præparater, parfumerivarer, æteriske olier, sæbe og tandplejemidler«, henhørende under klasse 3
– »Farmaceutiske og veterinærmedicinske præparater samt præparater til sundhedspleje; diætetiske præparater til medicinsk brug; plastre og forbindsstoffer, desinfektionsmidler, præparater til udryddelse af skadedyr; svampe- og ukrudtsdræbende midler«, henhørende under klasse 5.
4. Ansøgningen blev offentliggjort i EF-Varemærketidende den 20. juli 1998 (nr. 54/98, s. 557).
5. Den 20. oktober 1998 rejste Pentafarma – Sociedade Técnico-Medicinal L da
i medfør af artikel 42 og artikel 8, stk.1, litra b), og stk. 5, i forordning nr. 40/94 indsigelse mod registreringen af det ansøgte varemærke for de varer, der henhører under klasse 1, 3 og 5, således som de er anført i ansøgningen om varemærket. Indsigelsen var støttet på ordmærket DERMAZIL, som er registreret i Portugal for varer henhørende under klasse 5, nemlig for »farmaceutiske og veterinærmedicinske præparater, humanmedicinske lægemidler og lægemidler til veterinær brug, produkter til sundhedspleje og desinfektionsmidler«.
6. Ved afgørelse af 11. oktober 2001 gav Harmoniseringskontorets indsigelsesafdeling delvist medhold i indsigelsen og afviste varemærkeansøgningen for visse varer henhørende under klasse 3 (»kosmetiske præparater, sæbe og tandplejemidler«) og klasse 5 (»farmaceutiske og veterinærmedicinske præparater samt præparater til sundhedspleje; diætetiske præparater til medicinsk brug, plastre og forbindsstoffer, desinfektionsmidler, præparater til udryddelse af skadedyr; svampe- og ukrudtsdræbende midler«).
7. Ved afgørelse af 15. januar 2003 (herefter »den anfægtede afgørelse«) annullerede Harmoniseringskontorets Tredje Appelkammer Indsigelsesafdelingens afgørelse, for så vidt denne havde afslået ansøgningen om det pågældende ordmærke for »præparater til udryddelse af skadedyr, svampe- og ukrudtsdræbende midler« henhørende under klasse 5, og afviste i øvrigt sagsøgerens klage.
Retsforhandlinger
8. Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 10. april 2003 har sagsøgeren anlagt nærværende sag.
9. Den 19. juni 2003 blev tysk valgt som processprog i den foreliggende sag i henhold til artikel 131, stk. 2, i Rettens procesreglement.
10. Ved skrivelse af 7. juli 2003 oplyste Harmoniseringskontoret Retten om, at intervenienten ved skrivelse af 8. maj 2003 havde meddelt kontoret, at en aftale var indgået mellem parterne, og intervenienten havde som følge heraf trukket sin indsigelse tilbage. Kontoret vurderede derfor, at det i henhold til procesreglementets artikel 113 var ufornødent at tage stilling i den foreliggende sag.
11. Ved skrivelse af 10. september 2003 forelagde sagsøgeren sine bemærkninger til Harmoniseringskontorets skrivelse.
12. Ved skrivelse af 6. oktober 2003 besvarede Harmoniseringskontoret sagsøgerens bemærkninger.
Spørgsmålet, om det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen
Parternes argumenter
13. Harmoniseringskontoret har anført, at idet indsigelsen gyldigt er blevet trukket tilbage, er sagens genstand bortfaldet, og at det i overensstemmelse med artikel 113 i procesreglementet ikke længere er fornødent at træffe afgørelse i den foreliggende sag (jf. i denne retning Rettens kendelse af 3.7.2003, sag T-10/01, Lichtwer Pharma mod KHIM – Biofarma (Sedonium), Sml. II, s. 2225).
14. Harmoniseringskontoret har understreget, at det, så længe sagen verserer for Retten, ikke kan behandle registreringen. Kontoret har dog anført, at det vil træffe de foranstaltninger, der er nødvendige til opfyldelsen af Rettens kendelse eller dom.
15. Sagsøgeren er uenig i Harmoniseringskontorets opfattelse, hvorefter sagens genstand er bortfaldet, fordi indsigelsen er trukket tilbage. Tilbagetrækningen af indsigelsen har nemlig den virkning, at den fuldstændigt fratager appelkammerets afgørelse et juridisk grundlag. I medfør af forordning nr. 40/94 har varemærkeansøgeren en ret til registrering, for så vidt som der i henhold til artikel 7 og 8 i samme forordning ikke foreligger absolutte eller relative registreringshindringer. Denne ret til registrering er begrundet i den omstændighed, at selve varemærkeansøgningen i medfør af artikel 24 i forordning nr. 40/94 er omfattet af virksomhedens ejendomsret. En manglende registrering ville derfor være ensbetydende med fratagelse af en allerede erhvervet genstand for ejendomsret (dvs. EF-varemærkeansøgningen) uden juridisk begrundelse og med den virkning at hindre kapitalens og varernes fri bevægelighed, hvor sidstnævnte omfatter den frie bevægelighed af de pågældende rettigheder.
16. Sagsøgeren påpeger til støtte for sine argumenter, at hvis der i henhold til artikel 45 i forordning nr. 40/94 og regel 23, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95 af 13. december 1995 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 40/94 (EFT L 303, s. 1) er gjort indsigelse, og proceduren er indstillet, fordi indsigelsen er blevet trukket tilbage, anmoder Harmoniseringskontoret ansøgeren om at betale registreringsgebyret inden for en frist på to måneder fra anmodningens modtagelse for herefter at registrere EF-varemærket.
17. Sagsøgeren har afslutningsvis konkluderet, at den anfægtede afgørelse skal annulleres, og at Harmoniseringskontoret skal pålægges at registrere det pågældende varemærke.
Rettens bemærkninger
18. Retten fastslår, at den foreliggende sag er uden genstand som følge af, at indsigelsen er trukket tilbage (jf. Sedonium-kendelsen, præmis 14). I den foreliggende sag finder den argumentation anvendelse, som Retten anførte i præmis 15-18 i den nævnte kendelse.
19. I denne forbindelse bemærkes for det første, at en indsigelse principielt kan trækkes tilbage på ethvert tidspunkt. Det er korrekt, at lovgiver i artikel 44, stk. 1, første punktum, i forordning nr. 40/94 kun har fastsat en udtrykkelig mulighed for tilbagetagelse af en ansøgning om registrering af et varemærke. Da det imidlertid følger af opbygningen af forordning nr. 40/94, at varemærkeansøgeren og indsigeren er ligestillet i indsigelsessagen, må det antages, at denne lighed også omfatter muligheden for at trække sagsakter tilbage.
20. For det andet bemærkes, at når en indsigelse trækkes tilbage under en sag for appelkammeret, hvorunder der skal tages stilling til en afgørelse om indsigelsen, eller under en sag for Fællesskabets retsinstanser, der vedrører en afgørelse om en klage indgivet til Harmoniseringskontoret over afgørelsen vedrørende indsigelsen, forsvinder grundlaget for sagen, og denne er således uden genstand.
21. Hvad angår Indsigelsesafdelingens afgørelse bemærkes, at denne ikke har fået retskraft. I overensstemmelse med artikel 57, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 40/94 har en klage til Harmoniseringskontoret opsættende virkning. En afgørelse som Indsigelsesafdelingens, der kan gøres til genstand for en sådan klage, får derfor først retskraft, når der ikke inden for den i artikel 59, stk. 1, i forordning nr. 40/94 fastsatte frist er indgivet klage til kontoret, eller når appelkammeret har afvist klagen endeligt. Ingen af disse situationer foreligger i denne sag, idet den anfægtede afgørelse heller ikke har fået retskraft. Det fremgår i denne forbindelse af artikel 62, stk. 3, i forordning nr. 40/94, at appelkamrenes afgørelser først får retskraft fra udløbet af den frist, der er omhandlet i artikel 63, stk. 5, i forordning nr. 40/94, eller, såfremt en sådan afgørelse inden for denne frist er indbragt for Domstolen, fra tidspunktet for dens afvisning. Ingen af disse situationer foreligger her (jf. i denne retning Sedonium-kendelsen, præmis 15-18).
22. Da den anfægtede afgørelse ikke har fået retskraft, skal den ikke annulleres.
23. Vedrørende sagsøgerens påstand om, at Retten skal pålægge Harmoniseringskontoret at registrere det ansøgte varemærke, skal det bemærkes, at i forbindelse med en sag, der er indbragt for Fællesskabets retsinstanser til prøvelse af en afgørelse fra et appelkammer ved Harmoniseringskontoret, skal dette i henhold til artikel 63, stk. 6, i forordning nr. 40/94 træffe de foranstaltninger, der er nødvendige til opfyldelse af disse retsinstansers afgørelse ved kendelse eller dom. Det tilkommer derfor ikke Retten at give Harmoniseringskontoret et pålæg (jf. navnlig Rettens dom af 23.10.2002, sag-T-388/00, Institut für Lernsysteme mod KHIM – Educational Services (ELS), Sml. II, s. 4301, præmis 19).
24. Det må herefter blot konkluderes i henhold til procesreglementets artikel 113, at det ikke længere er fornødent at træffe afgørelse i sagen.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
25. Procesreglementets artikel 87, stk. 6, bestemmer, at såfremt det er ufornødent at træffe afgørelse om sagens genstand, er Retten frit stillet i sin afgørelse om sagens omkostninger.
26. På baggrund af sagens omstændigheder bemærkes, at det forhold, at det er blevet ufornødent at træffe afgørelse i sagen, følger af, at sagsøgeren og intervenienten er nået til en mindelig løsning, og ikke af en aftale mellem sagsøgeren og sagsøgte. Sagsøgeren og intervenienten bør derfor pålægges at bære deres egne omkostninger og at betale de af sagsøgte afholdte omkostninger (jf. Sedonium-kendelsen, præmis 20).
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
bestemmer
RETTEN (Anden Afdeling)
1) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
2) Sagsøgeren og intervenienten bærer deres egne omkostninger og betaler hver halvdelen af sagsøgtes omkostninger.