61985J0103
RETSMØDERAPPORT
i sag 103/85 (
*1
)
I — Faktiske omstændigheder og skriftveksling
Sagsøgeren, Stahlwerke Peine-Salzgitter AG, er en tysk jern- og stålvirksomhed. Den fremstiller blandt andet valsede stålprodukter i gruppe III (profiler), som udgør 16% af virksomhedens samlede produktion. For denne produktgruppe er forholdet mellem produktionskvoten og den del af kvoten, der kan leveres på det fælles marked, (det såkaldte I: P-forhold) særlig ugunstigt for sagsøgeren, dels absolut, dels i sammenligning med andre virksomheder, og påfører virksomheden usædvanlige vanskeligheder. Leveringskvoten udgør nemlig omkring 44% af den samlede produktion, mens gennemsnittet for Fællesskabets andre producenter af profiler udgør omkring 68%. Vanskelighederne skyldes, at indtægterne ved eksport til tredjelande generelt er lavere end indtægterne fra handelen inden for Fællesskabet. Kommissionen, der havde kendskab til sagsøgerens vanskeligheder på grund af I:P-forholdet, foretog på dennes anmodning en tilpasning af den del af kvoten, der kan leveres på det fælles marked, for andet, tredje og fjerde kvartal 1984, jfr. artikel 14 i Kommissionens beslutning nr. 234/84/EKSF af 31. januar 1984 om forlængelse af overvågningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern- og stålindustrien (EFT L 29, s. 1). Artikel 14 bestemmer:
»Såfremt kvotesystemet som følge af størrelsen af den for et kvartal fastsatte reduktionssats for en bestemt produktgruppe skaber usædvanlige vanskeligheder for en virksomhed, der i de tolv måneder forud for det pågældende kvartal:
—
ikke har modtaget støtte, som er godkendt af Kommissionen med henblik på at dække driftstab,
—
ikke er blevet pålagt sanktioner for overtrædelse af prisreglerne, eller som har betalt eventuelt pålagte bøder,
foretager Kommissionen for det pågældende kvartal en rimelig tilpasning af disse kvoter og /eller dele af kvoter, der kan leveres på det fælles marked for de berørte produktgrupper...«
Med hensyn til første kvartal 1985 lod Kommissionen imidlertid forstå, at den ikke agtede at imødekomme sagsøgerens ønske om kvotetilpasning i henhold til artikel 14, idet den anførte, at virksomheden i fjerde kvartal 1984 fra de tyske myndigheder havde modtaget støtte, som var godkendt af Kommissionen, til særlige afskrivninger med henblik på strukturelle forbedringer. Ifølge Kommissionen må støtte til strukturelle forbedringer betegnes som støtte med henblik på at dække driftstab, som i henhold til artikel 14 indebærer, at der ikke kan ydes tillægskvoter ifølge denne bestemmelse.
Retsgrundlaget for de tyske myndigheders ydelse af denne støtte er »Rechtlinie des Bundeswirtschaftsministers für die Gewährung von Strukturverbesserungshilfen an Unternehmen der Eisen- und Stahlindustrie« af 28. december 1983{Bundesanzeiger nr. 245 af 31.12.1983). Støtten til strukturelle forbedringer omfatter:
—
udgifter til fordel for arbejdstagere, som rammes af foranstaltningerne til strukturomlægning, og som forlader virksomheden, fordi de direkte eller indirekte berøres af disse foranstaltninger;
—
særlige afskrivninger på anlæg bestemt til produktion af jern og stål i EKSF-Traktatens betydning, nemlig med henblik på lukning af disse anlæg, eller i særlige tilfælde, på grund af varig formindsket kapacitetsudnyttelse på disse anlæg.
Sagsøgeren modtog 88,1 mio. DM til fordel for arbejdstagere, som berørtes af foranstaltningerne til omstrukturering, og som forlod virksomheden, samt 56,2 mio. DM til afskrivninger i forbindelse med lukning af anlæg og varig formindsket kapacitetsudnyttelse. Alene sidstnævnte støtte betragtes af Kommissionen som støtte med henblik på at dække driftstab, jfr. artikel 14.
Den 15. januar 1985 ansøgte sagsøgeren om tildeling af en tillægskvote i henhold til artikel 14 i ovennævnte beslutning nr. 234/84/EKSF. Da Kommissionen ikke inden for en frist på to måneder, jfr. EKSF-Traktatens artikel 35, havde truffet nogen beslutning vedrørende ansøgningen, anlagde sagsøgeren herefter nærværende passivitetssøgsmål.
Stævningen er blevet registreret på Domstolens Justitskontor den 22. april 1985.
Ved beslutning af 11. juni 1985 afviste Kommissionen at anvende artikel 14 over for sagsøgeren, for så vidt angår første og andet kvartal 1985. I replikken har sagsøgeren udvidet sagens genstand til også at omfatte Kommissionens udtrykkelige beslutning og påstået denne annulleret.
På grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten har Domstolen ved beslutning af15. oktober 1986 henvist sagen til Anden Afdeling, jfr. procesreglementets artikel 95, stk. 1 og 2. Domstolen har yderligere besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgående bevisførelse.
II — Parternes påstande
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
1)
annullation af sagsøgtes stiltiende afvisning, som i henhold til EKSF-Traktatens artikel 35 kan udledes af, at sagsøgte ikke har besvaret sagsøgerens skrivelse af 15. januar 1985, hvorved sagsøgeren indgav ansøgning om tilpasning af kvoterne, jfr. artikel 14 i beslutning nr. 234/84/EKSF;
2)
sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
I replikken har sagsøgeren udvidet sagen til at omfatte sagsøgtes udtrykkelige beslutning af 11. juni 1985 og har derfor nedlagt følgende påstande:
1)
sagsøgtes beslutning om ikke at anvende artikel 14 i beslutning nr. 234/84/EKSF over for sagsøgerens virksomhed for første kvartal 1985 annulleres;
2)
sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
1)
frifindelse;
2)
sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
III — Parternes anbringender og argumenter
a) Indledende bemærkninger
Kommissionen har ganske vist udtrykt tvivl om, hvorvidt et passivitetssøgsmål, der er ændret til et annullationssøgsmål, kan antages til realitetsbehandling, men har ikke formelt påstået sagen afvist. Selv om beslutningen af 11. juni 1985 også vedrører andet kvartal 1985, er der mellem parterne enighed om, at Kommissionen tager stilling til ansøgningerne om tilpasning af kvoterne for de følgende kvartaler på grundlag af præmisserne i den dom, som afsiges i denne sag, der alene vedrører første kvartal 1985.
Der skal tages stilling til to spørgsmål, idet det for det første skal afgøres, om artikel 14 i beslutning nr. 234/84/EØF, som Kommissionen hævder, ikke finder anvendelse, da kvoteordningen siden første kvartal 1985 ikke længere har påført sagsøgeren »usædvanlige vanskeligheder«, og for det andet, om den støtte, sagsøgeren har modtaget, skal betragtes som støtte til dækning af driftstab i artikel 14's betydning.
b) Begrebet »usædvanlige vanskeligheder«
Sagsøgeren har bestridt det af Kommissionen anførte, hvorefter virksomheden siden fjerde kvartal 1984 har haft overskud. Selv om sagsøgerens driftsresultater har været positive, hvis man ser bort fra de tidligere lidte tab, er virksomheden fortsat tabsgivende, for så vidt angår produktionen af profiler, hvilket skyldes det ugunstige I: P-forhold. Når henses til størrelsen af de tab, som stadig belastede virksomheden, gav den derfor fortsat underskud, og driftsresultatet var negativt ved slutningen af regnskabsåret 1984-1985. Yderligere bestrider sagsøgeren Kommissionens opfattelse, hvorefter der kun kan foretages kvotetilpasning i henhold til artikel 14 for virksomheder, der giver underskud i det pågældende kvartal. Sagsøgeren har anført, at en sådan tabsgivende situation ikke kan betragtes som et uskrevet kriterium for anvendelse af artikel 14, og at Kommissionen i praksis har foretaget tilpasning i henhold til artikel 14 af virksomheders kvoter, selv om de ikke gav underskud. Sagsøgeren har henvist til Domstolens dom af 22. juni 1983 (Usines Gustave Boël og Fabrique de fer de Maubeuge mod Kommissionen, 317/82, Sml. s. 2041), hvorefter det er den omstændighed, at der foreligger usædvanlige vanskeligheder, der er afgørende for situationen for en bestemt produktgruppe — in casu profiler — og ikke det samlede positive eller negative driftsresultat.
Kommissionen har anført, at artikel 14 ikke indeholder nogen definition af begrebet »usædvanlige vanskeligheder«. Den har dog bemærket, at artikel 14 ikke omfatter overskudsgivende virksomheder (skønt Kommissionen anerkender, i medfør af artikel 14, at have tildelt en virksomhed, som havde vanskeligheder af en særlig art, der ikke kunne afhjælpes ved en anden bestemmelse, tillægskvoter). Kommissionen har fremhævet, at det er virksomhedens situation i sin helhed og ikke situationen for de enkelte produktgrupper, der er afgørende for, om der foreligger usædvanlige vanskeligheder. Yderligere afhænger anvendelsen af artikel 14 udelukkende af de af en virksomhed registrerede tab i det pågældende kvartal. I den foreliggende sag kunne sagsøgeren have haft et positivt driftsresultat i det sidste kvartal 1984.
c) »Støtte med henblik på at dække drifistab«
For så vidt angår den støtte til særlige afskrivninger i forbindelse med strukturelle forbedringer, som sagsøgeren har modtaget, har denne fremhævet, at de særlige afskrivninger vedrører foranstaltninger i forbindelse med lukning. Der er tale om sædvanlige omkostninger, jfr. artikel 4 i fællesskabsreglerne for støtte (beslutning nr. 2320/81/EKSF, EFT L 228, s. 14), der er forårsaget af hel eller delvis nedlæggelse af jern- og stålværker. Under alle omstændigheder udbetales støtte til lukning ikke med henblik på at dække driftstab i den i artikel 14 i beslutning nr. 234/84/EKSF anførte betydning. Ifølge sagsøgeren er det formålet med den udbetalte støtte og ikke dens objektive egnethed til at formindske driftstab, der er afgørende, og sagsøgeren har her henvist til Domstolens dom af 15. januar 1985 (Finsider mod Kommissionen, 250/83, Sml. s. 131), hvori Domstolen anerkendte denne sondring. Kommissionens opfattelse vedrørende anvendelsen af artikel 14 udelukker i praksis ydelse af enhver anden støtte end støtte til lukning i den i fællesskabsreglerne for støtte anførte betydning.
Kommissionen har anført, at anvendelsen af artikel 14 afhænger af, om støtten objektivt set kan bidrage til at dække driftstab. Kommissionen har tilføjet, at støtten til strukturelle forbedringer i den foreliggende sag kun delvis er støtte til lukning i den i fællesskabsreglerne for støtte anførte betydning (og derfor ikke er til hinder for anvendelse af artikel 14), nemlig støtte til fordel for de arbejdstagere, der berøres af omlægningsforanstaltningerne. Den anden støtte, der ydes til afskrivninger i forbindelse med lukning af anlæg og på grund af en varig nedgang i kapacitetsudnyttelsen, må derimod anses for støtte til dækning af driftstab, da den formindsker virksomhedens tab. I det omfang denne støtte opvejer et utilfredsstillende driftsresultat og derfor formindsker en virksomheds vanskeligheder, er virksomheden afskåret fra yderligere at opnå kvotetilpasning i henhold til artikel 14, da denne bestemmelse netop har til formål at undgå sammenlægning af de to fordele.
Kommissionen har også gjort gældende, at den tyske regering — i det mindste delvis — betragter støtten til strukturforbedringer som driftsstøtte, hvilket fremgår af forbundsøkonomiministerens ovennævnte Richtlinie, hvori man gør opmærksom på, at navnlig artikel 5, stk. 1, i fællesskabsreglerne for støtte skal overholdes. I sine beslutninger om frigivelse af støtte stilet til den tyske regering har Kommissionen sidestillet støtte til strukturelle forbedringer med driftsstøtte.
Endelig har sagsøgeren og Kommissionen henvist til ordlyden af artikel 14 i beslutningerne forud for beslutning nr. 234/84/EKSF.
T. F. O'Higgins
Refererende dommer
(
*1
) – Processprog: Tysk.