61994CJ0307_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-307/94,
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Enrico Traversa og Enrico Vesco, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoeger,
mod
Den Italienske Republik ved professor Umberto Leanza, chef for Udenrigsministeriets Servizio del contenzioso diplomatico, som befuldmaegtiget, bistaaet af avvocato dello Stato Pier Giorgio Ferri, og med valgt adresse i Luxembourg paa Den Italienske Ambassade, 5, rue Marie-Adélaïde,
sagsoegt,
hvori der er nedlagt paastand om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter Raadets direktiv 85/432/EOEF af 16. september 1985 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse former for virksomhed paa det farmaceutiske omraade (EFT L 253, s. 34), navnlig direktivets artikel 1, 2 og 5, da den har udsat den endelige gennemfoerelsesfrist, der ifoelge direktivets artikel 5 var den 1. oktober 1987, til den 1. november 1990, og da den indtil dette tidspunkt har opretholdt studieordninger i farmaci, som var uforenelige med direktivet,
har
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, D.A.O. Edward, og dommerne J.C. Moitinho de Almeida, C. Gulmann, L. Sevón (refererende dommer) og M. Wathelet,
generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer D. Louterman-Hubeau,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at parterne har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 14. december 1995, hvorunder Kommissionen var repraesenteret af Enrico Vesco og Den Italienske Republik af Pier Giorgio Ferri,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse i samme retsmoede,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 21. november 1994 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter Raadets direktiv 85/432/EOEF af 16. september 1985 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse former for virksomhed paa det farmaceutiske omraade (EFT L 253, s. 34), navnlig direktivets artikel 1, 2 og 5, da den har udsat den endelige gennemfoerelsesfrist, der ifoelge direktivets artikel 5 var den 1. oktober 1987, til den 1. november 1990, og da den indtil dette tidspunkt har opretholdt studieordninger i farmaci, som var uforenelige med direktivet.
2 Ifoelge artikel 1 i direktiv 85/432 skal medlemsstaterne drage omsorg for, at indehavere af eksamensbeviser, som opfylder betingelserne i artikel 2, faar adgang til at udoeve visse former for virksomhed paa det farmaceutiske omraade, forudsat at den paagaeldende opfylder et eventuelt krav om supplerende faglig erfaring. Ifoelge direktivets artikel 2 skal medlemsstaterne goere udstedelsen af eksamensbeviser i farmaci betinget af, at der er opfyldt visse minimumskrav med hensyn til uddannelsen, nemlig at den paagaeldende uddannelse straekker sig over mindst fem aar og bl.a. omfatter mindst seks maaneders praktikanttjeneste. Ifoelge artikel 5 skal medlemsstaterne traeffe de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet inden den 1. oktober 1987.
3 Direktivet blev gennemfoert i italiensk ret ved dekret fra republikkens praesident af 31. oktober 1988 om aendringer af studieordningen for universitetsuddannelserne med henblik paa eksaminerne i farmaci, kemi og farmaceutisk teknologi (GURI nr. 109 af 12.5.1989). Det fremgaar af dekretets artikel 2, at fristen for de farmaceutiske fakulteter til at aendre deres studieordninger udloeb den 1. november 1990. Endvidere fremgaar det af direktivets artikel 3, at naar fakulteterne har indfoert de nye ordninger, kan de studenter, som allerede var indskrevet, afslutte deres studier efter den tidligere ordning.
4 Ved skrivelse af 28. november 1991 underrettede Kommissionen Den Italienske Republik om, at den fandt, at artikel 3 i dekretet fra republikkens praesident samt den frist, som var fastsat i dekretets artikel 2, var uforenelige med direktiv 85/432, idet de studerende, som havde paabegyndt deres farmaceutiske uddannelse mellem den 1. oktober 1987 og den 1. november 1990, havde mulighed for at afslutte uddannelsen efter den gamle ordning, som ikke opfyldte direktivets krav. Kommissionen gav Den Italienske Republik en frist paa to maaneder til at fremsaette sine bemaerkninger i overensstemmelse med EOEF-traktatens artikel 169.
5 Da skrivelsen ikke blev besvaret, afgav Kommissionen den 23. december 1992 en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede Den Italienske Republik til at vedtage de noedvendige foranstaltninger til at efterkomme direktiv 85/432 inden for en frist paa to maaneder fra meddelelsen af udtalelsen.
6 Ved skrivelse af 27. april 1993 meddelte Den Italienske Republik Kommissionen, at den var af den opfattelse, at forsinkelsen med direktivets gennemfoerelse var berettiget under hensyn til den italienske universitetsundervisnings struktur, og foreslog, at den sammen med Kommissionen soegte at tilvejebringe en overgangsloesning for de studerende, som havde paabegyndt deres farmaceutiske uddannelse mellem den 1. oktober 1987 og den 1. november 1990.
7 Ved skrivelse af 3. august 1993 bad Kommissionen Den Italienske Republik om at uddybe sit forslag om en overgangsloesning. Da Kommissionen imidlertid ikke modtog noget svar herpaa, anlagde den endelig naervaerende sag.
8 Til stoette for sin paastand i sagen har Kommissionen gjort gaeldende, at den omstaendighed, at forpligtelsen til at bringe samtlige uddannelsesordninger ved de farmaceutiske fakulteter i Italien i overensstemmelse med direktiv 85/432 blev udsat til den 1. november 1990 ved dekretet af 31. oktober 1988, og at de studerende havde mulighed for indtil dette tidspunkt at paabegynde en uddannelse efter de bestemmelser, der gjaldt foer ordningen i henhold til dekretet, har medfoert, at de studerende, som var indskrevet ved de farmaceutiske fakulteter, stadig kunne gennemfoere en universitetsuddannelse i farmaci, som ikke var i overensstemmelse med faellesskabsretten.
9 Denne situation rejser efter Kommissionens opfattelse en raekke principielle og praktiske problemer. Den omstaendighed, at nogle studerende efter den 1. oktober 1987 har fulgt den undervisning, der blev givet efter den tidligere ordning, er til hinder for at anerkende deres eksamensbevis i medfoer af Raadets direktiv 85/433/EOEF af 16. september 1985 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser i farmaci samt om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udoevelse af etableringsretten i forbindelse med visse former for virksomhed paa det farmaceutiske omraade (EFT L 253, s. 37). Dette direktivs artikel 6, som vedroerer erhvervede rettigheder, finder ikke anvendelse paa disse studerende, da den kun omfatter eksamensbeviser, som er opnaaet for en uddannelse, der enten er afsluttet inden gennemfoerelsen af direktiv 85/432, eller som er afsluttet efter, men paabegyndt inden dets gennemfoerelse, dvs. foer den 1. oktober 1987. I oevrigt vil myndighederne i de oevrige medlemsstater ikke laengere kunne naere tillid til, at den italienske lovgivning om uddannelse af farmaceuter er ligevaerdig med deres egen lovgivning. Dette er i strid med formaalet med direktiv 85/433, som er en gensidig anerkendelse af faglige kvalifikationsbeviser i farmaci.
10 Den Italienske Republik har paastaaet sagen afvist. Den erkender, at den har gennemfoert direktiv 85/432 for sent, men fastholder, at det var umuligt at give gennemfoerelsesbestemmelserne tilbagevirkende gyldighed. Den situation, der opstod som foelge heraf, beroede alene paa forsinkelsen med gennemfoerelsen og udgoer ikke noget selvstaendigt traktatbrud. Da sagens genstand alene kan vaere den forsinkede gennemfoerelse, maa sagen afvises, da den er anlagt laenge efter traktatbruddets ophoer, dvs. tidspunktet for gennemfoerelsen.
11 Da Den Italienske Republiks afvisningspaastand har naer sammenhaeng med et spoergsmaal, der henhoerer under sagens realitet, nemlig fastlaeggelsen af sagens genstand, boer disse spoergsmaal undersoeges under ét.
12 Den Italienske Republiks argumentation paa dette punkt kan ikke godtages.
13 Det fremgaar nemlig klart saavel af aabningsskrivelsen som af den begrundede udtalelse og staevningen, at Den Italienske Republik kritiseres for at have givet de studerende, som paabegyndte deres uddannelse mellem den 1. oktober 1987 og den 1. november 1990, mulighed for at afslutte uddannelsen efter en ordning, som ikke var i overensstemmelse med direktiv 85/432. Dette var ikke nogen uundgaaelig konsekvens af den forsinkede gennemfoerelse, da Den Italienske Republik, uanset at den foerst gennemfoerte direktivet den 31. oktober 1988, stadig havde mulighed for at begraense de skadelige foelger af denne forsinkelse.
14 Selv om Den Italienske Republik nemlig ikke laengere paa tidspunkterne for fremsendelsen af aabningsskrivelsen eller den begrundede udtalelse kunne fastsaette en anden frist for tilpasningen af studieordningerne med tilbagevirkende gyldighed, havde den stadig mulighed for at indfoere en supplerende studieordning, der var i overensstemmelse med direktivet, for de studerende, som havde paabegyndt deres studier mellem den 1. oktober 1987 og den 1. november 1990, og dette saa meget lettere, som disse studerende sandsynligvis endnu ikke havde afsluttet deres uddannelser paa de naevnte tidspunkter.
15 Af det anfoerte foelger, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter direktiv 85/432, navnlig direktivets artikel 1, 2 og 5, da den har udsat slutdatoen for gennemfoerelsesfristen, der ifoelge direktivets artikel 5 var den 1. oktober 1987, til den 1. november 1990, og da den indtil dette tidspunkt har opretholdt uddannelsesordninger i farmaci, som var uforenelige med direktivet.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
16 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Da Kommissionen har nedlagt paastand om, at Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger, og da sidstnaevnte har tabt sagen, doemmes denne til at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter Raadets direktiv 85/432/EOEF af 16. september 1985 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse former for virksomhed paa det farmaceutiske omraade, navnlig direktivets artikel 1, 2 og 5, da den har udsat den endelige gennemfoerelsesfrist, der ifoelge direktivets artikel 5 var den 1. oktober 1987, til den 1. november 1990, og da den indtil dette tidspunkt har opretholdt studieordninger i farmaci, som var uforenelige med direktivet.
2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.