62023TJ0366_RES
Sag T-366/23
YH
mod
Den Europæiske Centralbank
Rettens dom (Fjerde Udvidede Afdeling) af 19. november 2025
»Økonomisk og monetær politik – tilsyn med kreditinstitutter – direktiv 2013/36/EU – forordning (EU) nr. 1024/2013 – specifikke tilsynsopgaver, der overdrages til ECB – vurdering af erhvervelser af kvalificerede kapitalandele – indsigelse mod erhvervelse af en kvalificeret kapitalandel – ret til at blive hørt – begrebet »kvalificeret kapitalandel« – den påtænkte erhververs omdømme og faglige kompetence – rettigheder, der er beskyttet ved chartret – proportionalitet«
Annullationssøgsmål – Unionens retsinstansers kompetence – legalitetskontrol af en afgørelse fra Den Europæiske Centralbank (ECB) om erhvervelse af en kvalificeret andel i et kreditinstitut – rækkevidde – kontrol med de forberedende retsakter eller forslag fra de nationale myndigheder – omfattet
[Art. 263 TEUF; Rådets forordning nr. 1024/2013, art. 4, stk. 1, litra c), art. 6, stk. 2, og art. 15, stk. 3]
(jf. præmis 36-38)
Grundlæggende rettigheder – chartret om grundlæggende rettigheder – ret til god forvaltning – ret til at blive hørt – rækkevidde – afgørelse fra Den Europæiske Centralbank (ECB) om erhvervelse af en kvalificeret andel i et kreditinstitut – den påtænkte erhververs ret til afgive svar og fremkomme med bemærkninger
[Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2, litra a); Rådets forordning nr. 1024/2013, art. 22, stk. 1, første afsnit; Den Europæiske Centralbanks forordning nr. 468/2014, art. 31]
(jf. præmis 146-149)
Økonomisk og monetær politik – økonomisk politik – tilsyn med Unionens finanssektor – den fælles tilsynsmekanisme – tilsyn med kreditinstitutter – specifikke opgaver, der overdrages til Den Europæiske Centralbank (ECB) – procedure for vurdering af erhvervelser af kvalificerede kapitalandele – kriteriet om omdømmet hos den påtænkte erhverver af de nævnte andele – begreb – vurdering af omdømme og integritet af et familiemedlem til den påtænkte erhverver – omfattet
[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36, art. 23, stk. 1, litra a) og b), og art. 91, stk. 1]
(jf. præmis 248, 253, 254, 282, 287-289, 296, og 297)
Grundlæggende rettigheder – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – ejendomsret – rækkevidde – tilsyn med Unionens finansielle system – afgørelse fra Den Europæiske Centralbank (ECB) om erhvervelse af en kvalificeret andel i et kreditinstitut – formål, som består i at sikre det finansielle systems stabilitet og en forsvarlig og forsigtig forvaltning af kreditinstituttet – lovlighed
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 17, stk. 1, og art. 52, stk. 1)
(jf. præmis 350-355)
Resumé
I denne dom frifandt Retten Den Europæiske Centralbank (ECB) i et søgsmål anlagt af YH til prøvelse af en afgørelse fra ECB om indsigelse mod erhvervelse af en kvalificeret kapitalandel (herefter »den anfægtede afgørelse«). Ved denne lejlighed foretog Retten en række præciseringer med hensyn til ECB’s kontrol med erhvervelse af kvalificerede kapitalandele, ECB’s mulighed for at uddybe en afgørelses begrundelse efter underretningen heraf og vurderingen af en påtænkt erhververs omdømme med hensyn til integritet og et familiemedlems omdømme.
M.M. Warburg & Co (AG & Co.) KGaA (herefter »målbanken«) var et såkaldt »mindre signifikant« kreditinstitut, der kontrolleredes direkte af Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht (BaFin, forbundsfinanstilsynet, Tyskland), og som tilhørte sagsøgerens mands familie.
Selskab 1., Max Warburg Beteiligungsgesellschaft mbH (herefter »MWB 1«), ejede 40,24% af kapitalen i det finansielle holdingselskab i MMWarburg & CO-koncernen, dvs. selskabet MMWarburg & CO Gruppe GmbH (herefter »Warburg Gruppe«). Warburg Gruppe ejede 100% af kapitalen i målbanken, som på tidspunktet for den anfægtede afgørelse selv ejede 100% og 60% af kapitalen i henholdsvis to andre målselskaber, der ligeledes var kreditinstitutter.
Sagsøgerens mand ønskede at iværksætte overdragelsen af sin kapitalandel i målbanken til sine børn. Han overførte i første omgang 87,5% af kapitalen i MWB 1 til selskabet Familie Max Warburg Vermögensverwaltung KG (herefter »FMWV«) til fordel for sine børn, idet han beholdt 12,5% af kapitalen i MWB 1 med en præferenceaktie, der gav ham 51% af stemmerettighederne i dette selskab. FMWV og sagsøgerens mand gav endvidere tilsagn om, at de ville udøve deres stemmerettigheder i fællesskab (herefter »poolingaftalen«). I anden omgang skulle sagsøgeren modtage sin mands præferenceaktie og således erhverve 0,01% af kapitalen i MWB 1 og 51% af stemmerettighederne heri, (herefter »den påtænkte erhvervelse«) samt deltage i poolingaftalen vedrørende MWB 1.
Den 3. april 2023 mødtes sagsøgeren og hendes advokater med repræsentanter for ECB for at drøfte de vanskeligheder, der var forbundet med den påtænkte erhvervelse. Den 4. april 2023 foreslog BaFin, at ECB ikke skulle modsætte sig den påtænkte erhvervelse. Den 12. april 2023 fremsendte ECB et udkast til afgørelse til sagsøgeren, hvori den modsatte sig den påtænkte erhvervelse med den begrundelse, at sagsøgeren ikke opfyldte de retlige betingelser for at kunne erhverve en kvalificeret kapitalandel i et kreditinstitut. Den 21. april 2023 fremsatte sagsøgeren bemærkninger til dette udkast til afgørelse.
Ved e-mail af 5. maj 2023 fremsendte ECB den anfægtede afgørelse til sagsøgeren, hvori den i det væsentlige bekræftede udkastet til afgørelse og forklarede, hvorfor den vurderede, at sagsøgeren ikke opfyldte de retlige kriterier for via MWB 1 erhvervelse af en kvalificeret kapitalandel i målbanken, som svarede til 100% af stemmerettighederne og 100% af kapitalen. Det var for det første ECB’s opfattelse, at sagsøgeren ikke opfyldte kravet om hæderlighed, idet den lagde til grund, dels at hun var påvirket af sin mand, som institutionen anså for at have et dårligt omdømme, dels at hendes faglige kvalifikationer var utilstrækkelige. For det andet fandt ECB, at sagsøgeren ikke havde den finansielle soliditet, der krævedes for at tilføre målbanken den nødvendige egenkapital. For det tredje lagde ECB bl.a. til grund, at den påtænkte erhvervelse ikke gjorde det muligt at føre effektivt tilsyn med målbanken.
Den 8. maj 2023, efter at ECB gentagne gange havde rykket sagsøgerens advokat for at få bekræftet modtagelsen af den anfægtede afgørelse, sendte advokaten et svar til ECB, hvori denne anfægtede gyldigheden af den foretagne meddelelse. Ved e-mail af 12. maj 2023 anfægtede sagsøgeren på ny gyldigheden af den anfægtede afgørelses meddelelse, hvorefter hun anmodede om at få tilsendt det særskilte vurderingsnotat med bemærkningerne til udkastet til afgørelse (herefter »det særskilte vurderingsnotat«), som var nævnt i den anfægtede afgørelse, hvilket skete den 15. maj 2023.
Rettens bemærkninger
Hvad indledningsvis angik klagepunktet om – under anbringendet vedrørende en tilsidesættelse af procedurereglerne for vurdering af kvalificerede kapitalandele – udløbet af fristen for at foretage denne vurdering, således at den påtænkte erhvervelse anses for at være godkendt, fremhævede Retten, at under alle omstændigheder skal hver part i sagen overholde de regler, der finder anvendelse på vedkommende. Når underretningen om den påtænkte erhvervelse således var underlagt betingelserne i tysk ret i henhold til Kreditwesengesetz (
1
), skulle ECB’s meddelelse af en tilsynsafgørelse være i overensstemmelse med de retlige rammer i rammeforordning nr. 468/2014 (
2
). Henset til de retlige og faktiske omstændigheder i den foreliggende sag havde BaFin, ikke begået en retlig fejl, da det fastslog, at den skriftlige underretning var fuldstændig på dagen for modtagelsen af de oplysninger, som sagsøgeren havde fremsendt på et fysisk medium, dvs. den 3. februar 2023, eftersom sagsøgeren havde sendt de ønskede oplysninger pr. e-mail til en adresse, der ikke var beregnet til dette formål, samtidig med at hun henviste til og foretog en forsendelse i fysisk form.
Hvad i første række angik den angiveligt utilstrækkelige begrundelse af den anfægtede afgørelse bemærkede Retten for det første, at de faktiske omstændigheder i forbindelse med sagsøgerens påtænkte erhvervelse af en kvalificeret andel i målbanken, henset til den samlede handling hos Warburg Gruppes aktionærer, var præciseret i den anfægtede afgørelse. Retten anførte ligeledes, at de kriterier, der var årsag til, at ECB modsatte sig den påtænkte erhvervelse, klart var blevet undersøgt i denne afgørelse, såvel med hensyn til sagsøgerens omdømme og solvens som overholdelsen af tilsynskravene til målbanken. Den anfægtede afgørelse var desuden blevet vedtaget under omstændigheder, som sagsøgeren var bekendt med, eftersom sagsøgeren selv fremlagde oplysningerne om den påtænkte erhvervelse og blev forud for vedtagelsen af den nævnte afgørelse. Retten fandt således, at den anfægtede afgørelse angav de relevante faktiske og retlige forhold, hvorpå den var baseret, uden at det var nødvendigt at henholde sig til det særskilte vurderingsnotat eller de efterfølgende forklaringer fra ECB, og at den derfor var tilstrækkeligt begrundet.
Hvad for det andet angik argumentet om, at det særskilte vurderingsnotat ikke kunne tages betragtning ved prøvelsen af den anfægtede afgørelses lovlighed, bemærkede Retten, at dette notat var blevet meddelt sagsøgeren ti dage efter vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, og at det udtrykkeligt var nævnt heri. I lyset af retspraksis fandt Retten, at notatet kunne anses for at være en del af den sammenhæng, hvori den anfægtede afgørelse indgik, og tages i betragtning ved vurderingen af begrundelsen. Selv om den sene fremsendelse af det særskilte vurderingsnotat, ti dage efter meddelelsen af den anfægtede afgørelse, i øvrigt skyldtes en intern materiel fejl fra ECB’s side, henviste den anfægtede afgørelse ikke desto mindre udtrykkeligt til dette notat, som beskrev, hvilke grunde der forelå på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse. Sagsøgeren var således blevet oplyst om dets eksistens, så snart den anfægtede afgørelse var blevet meddelt, og kunne derfor anmode om, at det blev fremsendt, så snart hun havde modtaget denne afgørelse. Fem hverdage efter at have modtaget den anfægtede afgørelse, anmodede sagsøgeren om dette notat. ECB fremsendte det til hende den næst kommende hverdag.
Retten fastslog således, at ECB’s sene fremsendelse af det særskilte vurderingsnotat til sagsøgeren, ikke havde gjort det umuligt for sagsøgeren at gøre sig bekendt hermed, og at sagsøgeren hverken havde godtgjort eller hævdet, at den sene fremsendelse af det særskilte vurderingsnotat havde krænket hendes rettigheder.
I anden række og med hensyn til fortolkningen af begrebet »kvalificeret andel« bemærkede Retten, at forordning nr. 575/2013, hvortil der henvises i CRD IV-direktivet (
3
), definerer en kvalificeret andel som direkte eller indirekte besiddelse af mindst 10% af kapitalen eller stemmerettighederne i en virksomhed eller en besiddelse, der gør det muligt at udøve betydelig indflydelse på driften af den pågældende virksomhed. Retten præciserede, at begrebet »erhvervelse af en kvalificeret andel« i et kreditinstitut er et selvstændigt EU-retligt begreb.
I denne henseende bemærkede Retten, at det fremgår af forordning nr. 1024/2013 (
4
), at en vurdering af en ny ejers egnethed forud for køb af en kvalificeret kapitalandel i et kreditinstitut er et afgørende værktøj til at sikre, at ejere af kreditinstitutter fortsat er egnede og finansielt solide. Som følge af, at ECB råder over et vidt skøn i forbindelse med udøvelsen af sine tilsynsopgaver, herunder kontrol af erhvervelsen af kvalificerede andele, efterprøvede Retten endvidere, at den anfægtede afgørelse ikke hvilede på materielt urigtige faktiske omstændigheder, og at den ikke var behæftet med et åbenbart urigtigt skøn.
I den foreliggende sag havde ECB i den anfægtede afgørelse anført, at Warburg Gruppes aktionærer handlede samlet, og at de tilsammen indirekte ejede 100% af andelene i målbankens kapital og af stemmerettighederne heri. Den havde tilføjet, at det på grund af poolingaftalen ligeledes måtte formodes, at der forelå en samlet handling i forhold til MWB 1. ECB havde heraf udledt, at sagsøgeren ville erhverve 100% af andelene i målbankens kapital og af stemmerettighederne heri, som hun ville være i stand til at kontrollere indirekte. Nærmere bestemt havde ECB i det særskilte vurderingsnotat i forbindelse med behandlingen af de kriterier, der fremgår af de fælles retningslinjer (
5
), konkluderet, stemmerettighederne i betragtning af denne samlede handling skulle tilregnes den påtænkte erhverver fuldt ud. Der blev i denne forbindelse taget hensyn til den aftale, der blev indgået mellem Warburg Gruppes aktionærer, forbindelserne inden for målbankens koncern, finansieringskilderne for Warburg Gruppes aktionærer og sidstnævntes tidligere afstemningsmønstre.
Med hensyn til den aktionæraftale, der blev indgået inden for Warburg Gruppe, fastslog Retten indledningsvis, at analysen i det særskilte vurderingsnotat ikke var forældet, eftersom det i Warburg Gruppes nye vedtægter og i den nævnte aktionæraftale var bestemt, at der ved overdragelse af selskabsandele til personer uden for aktionærfamilier kræves forudgående samtykke fra »selskabet« i form af en beslutning, der træffes af generalforsamlingen. Tilsvarende udelukkede de fælles retningslinjer ikke denne type aftaler fra sit anvendelsesområde. Hvad dernæst angik det forhold, at to andre familiemedlemmer til sagsøgerens mand ejede kapitalandele i Warburg Gruppe bemærkede Retten, at sagsøgeren ikke havde bestridt de faktiske omstændigheder, som ECB havde påberåbt sig, og ikke havde fremlagt noget bevis, der kunne ændre ECB’s vurdering af disse familierelationer. Hvad endvidere angik forholdet mellem selskaber inden for samme koncern, bemærkede Retten, at sagsøgeren ikke havde rejst tvivl om de faktiske omstændigheder, som ECB havde beskrevet, eftersom denne stiftelses kapitalandele i Walburg Gruppe ikke var blandt de forhold, som ECB havde taget hensyn til. Med hensyn til den eventuelle hensyntagen til en enkelt finansieringskilde, og selv om sagsøgeren havde anført, at når det fremgår af de fælles retningslinjer, at anvendelsen af den samme finansieringskilde kan være et indicium for en samlet handling, er der tale om eksterne finansieringskilder og ikke om interne kilder såsom udbytte, der udloddes af målbanken, bemærkede Retten, at de fælles retningslinjer (
6
), hvorefter »forskellige personers anvendelse af den samme finansieringskilde til erhvervelse eller forøgelse af kapitalandele i målselskabet« indikerer, at der er tale om en samlet handling, uden at der sondres mellem »eksterne« og »interne« kilder. Med hensyn til tidligere afstemningsmønstre, anførte Retten endelig, at sagsøgeren hverken havde fremlagt oplysninger, der modsagde ECB’s synspunkt, eller begrundet, hvorfor hun ikke havde været i stand til at fremlægge sådanne oplysninger.
Retten fastslog følgelig, at det var uden at have anlagt et åbenbart urigtigt skøn og på grundlag af relevante oplysninger, at ECB havde fastslået, at der forelå en samlet handling hos MWB 1 og de øvrige aktionærer i Warburg Gruppe. Retten tog følgelig ikke sagsøgerens indsigelse mod erhvervelsen af en kvalificeret andel med hensyn til stemmerettigheder til følge, idet Retten tilføjede, at stemmerettigheder og kapitalandele er nævnt alternativt i CRD IV-direktivet (
7
) og i forordning nr. 575/2013 (
8
) med henblik på at fastslå erhvervelsen af en kvalificeret andel.
I tredje række og som det sidste bemærkede Retten, med hensyn til den påtænkte erhververs omdømme, integriteten og omdømmet af en person, der har et nært familiemæssigt forhold til denne erhverver, at det i de fælles retningslinjer fremhæves, at den kompetente myndighed kan tage hensyn til integriteten og omdømmet af enhver person, der er tilknyttet til den påtænkte erhverver, dvs. enhver person, der har, eller synes at have, et nært familie- eller forretningsmæssigt forhold til den påtænkte erhverver. Det fremgik i øvrigt af retspraksis, at CRD IV-direktivet ikke er til hinder for, at den påtænkte erhverver dårlige omdømme ville kunne følge af vedkommendes forhold til en tredjepart (
9
).
I sagens konkrete tilfælde præciserede Retten indledningsvis, at ECB i den anfægtede afgørelse havde anført, at procedurerne for kvalificerede andele skulle sikre en forsvarlig forvaltning af kreditinstitutter og generel finansiel stabilitet, og at vurderingen af den påtænkte erhververs omdømme er en forudgående vurdering, der nødvendigvis indebærer en forudsigelse af den påtænkte erhververs fremtidige adfærd. De faktiske omstændigheder skal angive en abstrakt risiko, dvs. sandsynligheden for en forventet overtrædelse.
Dernæst konstaterede Retten, at ECB i den anfægtede afgørelse for det første havde anført, at den nærede meget alvorlig tvivl om sagsøgerens mands omdømme, henset til BaFins fornyede vurdering af ham i 2019, for det andet, at sagsøgeren syntes at være økonomisk afhængig af sin mand, for det tredje, at hun ikke havde nogen bankerfaring, og for det fjerde, at sagsøgeren åbent havde indrømmet, at hun ligeledes søgte vejledning hos sin mand, der ligesom hun ville deltage i en poolingaftale. ECB havde således heraf udledt, at der forelå alvorlig tvivl om, hvorvidt sagsøgerens mand, gennem sagsøgeren, ville udøve betydelig indflydelse på målbanken efter den påtænkte erhvervelse.
Endelig bemærkede Retten, at ECB – i henhold til de fælles retningslinjer og retspraksis – ved vurderingen af en påtænkt erhververs omdømme kunne tage hensyn til integriteten og omdømmet af en person, der har et nært familiemæssigt forhold til denne erhverver, i det foreliggende tilfælde sagsøgerens mand.
(
1
) – Kreditwesengesetz (lov om kreditvirksomhed – KWG) af 9.9.1998 (BGBl. 1998 I, s. 2776), som ændret ved lov af 22.2.2023 (BGBl. 2023 I, nr. 51).
(
2
) – Den Europæiske Centralbanks forordning (EU) nr. 468/2014 af 16.4.2014 om fastlæggelse af en ramme for samarbejde inden for Den Fælles Tilsynsmekanisme mellem Den Europæiske Centralbank og de kompetente nationale myndigheder og med de udpegede nationale myndigheder (SSM-rammeforordningen) (EUT 2014, L 141, s. 1).
(
3
) – Artikel 3, stk. 1, nr. 33), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26.6.2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT 2013, L 176, s. 338, herefter »CRD IV-direktivet«).
(
4
) – 22. betragtning til Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15.10.2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (EUT 2013, L 287, s. 63).
(
5
) – Punkt 4.6 i de fælles retningslinjer for Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA), Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger (EIOPA) og Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) vedrørende tilsynsmæssig vurdering af erhvervelser og forøgelser af kvalificerede kapitalandele i den finansielle sektor, offentliggjort den 20.12.2016 (JC/GL/2016/01, herefter »de fælles retningslinjer«).
(
6
) – Punkt 4.6, litra b), nr. 4), i de fælles retningslinjer.
(
7
) – CRD IV-direktivets artikel 22, stk. 1.
(
8
) – Artikel 4, stk. 1, nr. 36), i forordning nr. 575/2013.
(
9
) – Dom af 10.7.2024, PH m.fl. mod ECB (T-323/22, EU:T:2024:460, præmis 325 og 326).