61984CJ0064_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 12 . marts 1984, har Queenborough Rolling Mill Company Ltd, Queenborough, Det forenede Kongerige, i medfoer af EKSF-traktatens artikel 33, stk . 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 26 . januar 1984 om at paalaegge sagsoegeren en boede paa 491 988 ECU for at have overskredet sine produktionskvoter for 3 . kvartal 1981 og sine produktionskvoter, samt den del af disse kvoter, som kan leveres paa det faelles marked, for 4 . kvartal 1981 .
2 Det fremgaar af sagen, at Kommissionen ved skrivelse af 20 . august 1981 meddelte Queenborough en beslutning om fastsaettelse af virksomhedens produktionskvota for 3 . kvartal 1981 til 3 604 tons . Ved skrivelse af 28 . oktober 1981 tildelte Kommissionen virksomheden en produktionskvota paa 3 912 tons for 4 . kvartal 1981, idet den del af kvoten, som kunne leveres paa det faelles marked, fastsattes til 2 944 tons . Disse individuelle beslutninger blev truffet i medfoer af Kommissionens generelle beslutning nr . 1831/81/EKSF af 24 . juni 1981 om indfoerelse af en overvaagningsordning og et nyt system for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern- og staalindustrien ( EFT L 180, s . 1 ).
3 Det bemaerkes, at ovennaevnte beslutning nr . 1831/81, som er udstedt med hjemmel i EKSF-traktatens artikel 47 og artikel 58, gjaldt for perioden fra den 1 . juli 1981 til den 30 . juni 1982 . Ifoelge disse ordninger fastsaetter Kommissionen for de beroerte virksomheder paa grundlag af visse referenceproduktioner for hvert kvartal dels produktionskvoter, dels den del af kvoterne, somkan leveres paa det faelles marked . Beslutningens artikel 12, stk . 1, bestemmer, at virksomheder, som overskrider deres produktionskvoter eller den del af disse kvoter, som kan leveres paa det faelles marked, paalaegges en boede, der normalt beloeber sig til 75 ECU/t overskridelse . Ifoelge artikel 12, stk . 2, kan boederne beloebe sig til det dobbelte af dette beloeb pr . ton, saafremt en virksomheds produktion overskrider kvoten med 10% eller mere, eller hvis virksomheden allerede i et af de foregaaende kvartaler har overskredet sin kvota eller sine kvoter . Endelig bestemmer beslutningens artikel 14, at Kommissionen foretager en rimelig tilpasning af referenceproduktionerne, saafremt kvotasystemet, paa grund af stoerrelsen af de paalagte reduktionssatser for et kvartal, skaber usaedvanlige vanskeligheder for en virksomhed .
4 Det bemaerkes, at sagsoegeren ikke har anfaegtet de individuelle beslutninger om fastsaettelse af kvoterne .
5 Den 15 . februar 1983 meddelte Kommissionen virksomheden, at den havde konstateret, at denne havde overskredet produktionskvoterne for produkter under gruppe V og gruppe VI med 2 330 tons og 3 263 tons i henholdsvis 3 . og 4 . kvartal 1981, og at den havde overskredet den del af kvoten, som kunne leveres paa det faelles marked, med 697 tons i 4 . kvartal 1981 . Efter at have hoert virksomheden traf Kommissionen den beslutning, som er sagens genstand . Det bemaerkes, at den sagsoegende virksomhed ikke har bestridt de af Kommissionen konstaterede kvotaoverskridelser .
6 Sagsoegeren har til stoette for sine paastande fremsat fire anbringender, der kan sammenfattes saaledes :
, Ved modtagelsen af Kommissionens skrivelse af 20 . august 1981 om fastsaettelse af kvoterne for 3 . kvartal 1981 var det ikke laengere muligt at overholde de tillagte kvoter .
, De usaedvanlige vanskeligheder, som virksomheden stod over for i 3 . og 4 . kvartal 1981, bragte virksomhedens rentabilitet alvorligt i fare, hvilket Kommissionen burde have taget i betragtning ved fastsaettelse af boeden .
, Forbudet mod forskelsbehandling burde, for saa vidt angaar forarbejdningsvirksomheder, foere til en nedsaettelse af boeden paa 75 ECU/t overskridelse, som er fastsat paa grundlag af en integreret virksomhed .
, Forhoejelsen af boeden for 4 . kvartal 1981 med 25% i forhold til normalsatsen med den begrundelse, at virksomheden allerede havde overskredet sin kvota for 3 . kvartal, er urimelig under hensyntagen til, at Kommissionen havde anerkendt, at virksomheden i 3 . kvartal befandt sig i en usaedvanlig situation .
Anbringendet om at det var umuligt at overholde de tildelte kvoter
7 Den sagsoegende virksomhed har for det foerste anfoert, at den modtog skrivelsen af 20 . august 1981 om fastsaettelse af kvoten for 3 . kvartal, da to tredjedele af kvartalet allerede var gaaet . Paa dette tidspunkt var virksomheden ikke laengere i stand til midlertidigt at nedsaette sin produktion, fordi den paa grund af meget store ordrer, som den havde accepteret inden 1 . september, var noedt til at fortsaette produktionen, da virksomheden i august var lukket i to uger paa grund af ferie . Ordrerne, leverancerne til faste kunder og lagerbeholdningen ultimo august paa 1 900 tons tvang virksomheden til at producere 2 338 tons i september 1981 . I virkeligheden producerede den 2 516 tons i september, hvilket viser, at alene 178 tons blev produceret uden saerlig begrundelse .
8 For det andet har den sagsoegende virksomhed anfoert, at den fandt, at kriseforanstaltningerne navnlig var truffet med henblik paa stoerre virksomheder og ikke paa mindre forarbejdningsvirksomheder og monoproducenter . Endelig kunne den ikke forudse det nye, komplicerede kvotasystem, som blev indfoert ved den generelle beslutning nr . 1831/81 . Virksomheden maatte saaledes afvente Kommissionens skrivelse af 20 . august 1981, hvori de saerlige betingelser fastsattes . Da den endelig modtog skrivelsen, havde den ikke laengere mulighed for at rette sig efter den . Virksomheden befandt sig saaledes i en usaedvanlig situation, som ikke berettigede Kommissionen til at paalaegge den en boede .
9 Heroverfor har Kommissionen for det foerste anfoert, at den i den anfaegtede beslutning anerkendte, at en senere modtagelse end saedvanlig kunne bidrage til overskudsproduktionen . Den besluttede derfor at nedsaette normalsatsen for boeden for 3 . kvartal med 50%, hvilket indebar, at der ikke blev opkraevet boede for 1 165 tons af den i september ulovligt producerede maengde . Virksomheden kunne saaledes i september 1981 producere resten af kvoten, nemlig 186 tons ( 3 604 tons minus de allerede producerede 3 418 tons ) samt 1 165 tons, i alt 1 351 tons, hvilket Kommissionen ikke finder urimeligt, naar henses til det tidligere maanedlige gennemsnit paa 1 708 tons . For det andet har Kommissionen gjort gaeldende, at sagsoegeren havde overskredet sin kvota betydeligt i 4 . kvartal, hvoraf det kan udledes, at overskridelsen absolut ikke skyldtes den sene modtagelse af skrivelsen . Endelig vil leverancerne til de faste kunder og de meget betydelige ordrer, som virksomheden anfoerte som grund for overskridelsen, ikke ifoelge Kommissionen kunne begrunde en ulovlig overskudsproduktion, da kvoterne tildeles ved forvaltningsakt og derfor gaar forud for enhver aftaleretlig forpligtelse .
10 For saa vidt angaar anbringendet om, at det nye kvotasystem ikke kunne forudses, har Kommissionen anfoert, at alle virksomheder, selv de smaa, er undergivet alle kvotasystemets bestemmelser, for saa vidt der er tale om forarbejdningsvirksomheder eller monoproducenter . I den foreliggende sag kunne virksomheden ikke med rimelighed antage, at Kommissionen ikke ville tildele den kvoter for 3 . kvartal, da den allerede havde faaet tildelt kvoter for de foregaaende kvartaler . Yderligere kunne virksomheden nemt selv beregne sin referenceproduktion og sine kvoter paa grundlag af artikel 7a i Kommissionens beslutning nr . 1832/81 af 3 . juli 1981 om inkludering af armeringsstaal og handelsstaal i det nye system for produktionskvoter indfoert ved beslutning nr . 1831/81/EKSF ( EFT L 184, s . 1 ).
11 Dette foerste anbringende kan ikke laegges til grund . For saa vidt angaar sagsoegerens argument, hvorefter virksomheden var noedt til at producere 2 338 tons i september 1981 paa grund af ordrer accepteret inden 1 . september, bemaerkes, at Domstolen allerede flere gange har fastslaaet, at produktionskvotasystemet er indfoert for at opnaa en retfaerdig fordeling mellem alle virksomhederne i Faellesskabet af de byrder, som uundgaaeligt foelger af krisen i jern- og staalsektoren, der er karakteriseret ved formindsket efterspoergsel og faldende priser . Krisens virkninger rammer alle virksomhederne, uanset beliggenhed, konkret udviklingstrin, struktur, udvikling i oevrigt eller udnyttelse af produktionskapaciteten ( jfr . dommene af 12 . juli 1984, Busseni mod Kommissionen, 81/83, Sml . s . 2951, og 12 . december 1983, Metallurgiki Halyps, 31, 138 og 204/82, Sml . s . 4193 ). Paa grund af dette solidaritetsprincip kan sagsoegeren ikke paaberaabe sig faste leveringskontrakter som begrundelse for at overskride kvoterne . Ifoelge solidaritetsprincippet kunne Kommissionen nemlig ikke, da den besluttede at indfoere et generelt kvotasystem, skelne mellem integrerede virksomheder, forarbejdningsvirksomheder og monoproducenter ( jfr . dom af 16 . februar 1982, Ferriere Padana mod Kommissionen, 276/80, Sml . s . 517 ) og garantere hver enkelt virksomhed en minimumsproduktion paa grundlag af virksomhedens egne rentabilitetskriterier eller de modtagne ordrer .
12 Med hensyn til argumentet om, at det nye kvotasystem ikke kunne forudses, bemaerkes, at Kommissionen ved at nedsaette boeden for 3 . kvartal med 50% af det beloeb, som en overskridelse paa 2 330 tons normalt ville have medfoert, hermed godkendte en overproduktion paa 1 165 tons . Saaledes tog den hensyn til den usaedvanlige situation, som virksomheden befandt sig i . Ved denne boedenedsaettelse accepterede Kommissionen stiltiende en hoejere produktion ( 1 351 tons ) end den, sagsoegeren kunne forvente at producere lovligt i september maaned, saafremt virksomheden i tide var blevet underrettet om produktionskvoten paa 1 202 tons ( nemlig en tredjedel af kvoten for 3 . kvartal paa 3 604 tons ). Under disse omstaendigheder kan det ikke haevdes, at Kommissionen overskred sine skoensbefoejelser . Anbringendet vedroerende boeden for kvotaoverskridelsen i 3 . kvartal kan derfor ikke laegges til grund .
De usaedvanlige vanskeligheder som virksomheden stod over for i 3 . og 4 . kvartal 1981
13 Den sagsoegende virksomhed har gjort gaeldende, at den i de to sidste kvartaler i 1981 og de to foerste kvartaler i 1982 stod over for usaedvanlige vanskeligheder, jfr . artikel 14 i beslutning nr . 1831/81 . Kommissionen foretog en tilpasning af kvoterne for de to kvartaler i 1982, men den afviste derimod ved individuel beslutning af 22 . november 1983 at foretage en tilsvarende tilpasning for 1981, idet den anfoerte, at ansoegningen ikke var rettidigt indgivet . Beslutningen blev truffet, skoent Kommissionen ifoelge sagsoegeren havde lovet at gennemgaa den for sent indgivne ansoegning meget grundigt . Kommissionen, som ikke har bestridt, at der forelaa usaedvanlige vanskeligheder, burde have taget situationen i betragtning ved fastsaettelse af boedens stoerrelse .
14 Kommissionen har heroverfor anfoert, at de individuelle beslutninger om afvisning af en kvotatilpasning, som ikke tidligere er bestridt, ikke kan anfaegtes under en sag med paastand om annullation af boedebeslutningen . Yderligere vedroerer artikel 14 i beslutning nr . 1831/81 ikke fastsaettelse af boederne . Sagsoegerens argumenter kan derfor ikke begrunde en nedsaettelse af den paalagte boede .
15 Dette anbringende kan heller ikke laegges til grund . Den sagsoegende virksomhed anfaegtede hverken lovligheden af beslutningerne om fastsaettelse af kvoter for 3 . og 4 . kvartal 1981 eller den individuelle beslutning af 22 . november 1983 om afvisning af at tilpasse kvoterne . Virksomheden var derfor fortsat bundet af de tildelte kvoter, som den imidlertid overskred . Under disse omstaendigheder kan det forhold, at Kommissionen foretog en tilpasning af kvoterne for de foerste to kvartaler i 1982, hverken paaberaabes som en formildende omstaendighed i forbindelse med virksomhedens klare overskridelse af kvoterne i de sidste to kvartaler af 1981 eller som bevis for, at der forelaa en usaedvanlig situation, som kunne begrunde, at Kommissionen anlagde en anden vurdering af overtraedelsens grovhed .
16 Det bemaerkes yderligere i denne forbindelse, at ifoelge Domstolens faste praksis ( jfr . dom af 13 . december 1984, Usinor mod Kommissionen, 78/83, Sml . s . 4177, og ovennaevnte dom af 12 . juli 1984, Busseni ) kan en sagsoeger ikke under et annullationssoegsmaal anlagt i medfoer af EKSF-traktatens artikel 33 til proevelse af en individuel beslutning paaberaabe sig ulovligheden af en anden individuel beslutning, som er rettet til ham, og som er blevet endelig .
Den paastaaede tilsidesaettelse af forbudet mod forskelsbehandling
17 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at virkningerne af en boede paa 75 ECU/t overskridelse, jfr . artikel 12 i beslutning nr . 1831/81, som er fastsat paa grundlag af en typisk integreret virksomhed, der saaledes mister fordelen ved en nedsaettelse af de faste omkostninger, er forholdsvis langt mere belastende for en forarbejdningsvirksomhed end for en integreret virksomhed . Ifoelge sagsoegeren udgoer en boedesats paa 75 ECU for en saadan virksomhed en nettofordel paa ca . 77 UKL pr . ton, naar henses til det gennemsnitlige bidrag pr . ton ( defineret som nettosalgsprisen med fradrag af de variable omkostninger pr . ton ), mens samme sats paafoerer forarbejdningsvirksomhederne et tab paa 8 UKL . Ved en sats paa 75 ECU/t overskridelse er det derfor kun forarbejdningsvirksomhederne, som virkelig straffes i tilfaelde af overskridelse . Det er saaledes urimeligt og yderligere i strid med ligebehandlingsprincippet at anvende satsen 75 ECU saavel paa den sagsoegende virksomhed som paa en integreret virksomhed . Hertil kommer, at Kommissionen uden vanskeligheder, for at undgaa forskelsbehandling, kunne sondre mellem de tre hovedkategorier af staal producenter, nemlig forarbejdningsvirksomheder, virksomheder med elektrostaalovne og integrerede virksomheder, og fastsaette en standardboede for hver kategori .
18 Kommissionen har for det foerste fremhaevet, at Domstolen har fastslaaet, at artikel 12 i beslutning nr . 1831/81 er lovlig . Artikel 12 og EKSF-traktatens artikel 58 henviser til markedsvaerdien af staalproduktionen uanset de anvendte produktionsmetoder og uden at henvise til den beroerte virksomheds »mervaerdi« eller dens fortjenstmargen . Saafremt der opstaar skaevheder paa markedet, skal det ifoelge artikel 58 vaere muligt at gribe ind, hvilket er grunden til, at alene markedsvaerdien af produktionen danner grundlag for fastsaettelse af boeden . Den enkelte virksomheds ringe stoerrelse, dens produktionsmetoder, det forhold, at den kun fremstiller én gruppe produkter, eller dens finansielle vanskeligheder tages derimod i betragtning af Kommissionen ved fastsaettelse af kvoten . Ifoelge Kommissionen kan der kun blive tale om at nedsaette boedesatsen, saafremt en virksomhed befinder sig i en saerlig eller usaedvanlig situation . Kommissionen har tilfoejet, at den sagsoegende virksomheds forslag, hvorefter der fastsaettes tre standardboeder, ikke kan gennemfoeres, dels paa grund af de enkelte virksomheders forskellige fortjenstmargener og omkostningsniveau, dels fordi det, hvis man gennemfoerer sagsoegerens forslag, er umuligt at daemme opfor anmodninger om indfoerelse af andre sondringer mellem beroerte virksomheder med henblik paa nedsaettelse af boederne .
19 Med hensyn til disse divergerende opfattelser bemaerkes, at der i EKSF-traktatens artikel 58, stk . 4, henvises til vaerdien af den uretmaessige produktion og ikke til vaerdien af det gennemsnitlige bidrag pr . ton eller fortjenstmargenen for den paagaeldende produktion . Artikel 12, stk . 1, i beslutning nr . 1831/81, som bestemmer, at der paalaegges en boede, der normalt beloeber sig til 75 ECU/t overskridelse, gaar saaledes ikke ud over den oevre graense for boederne, som er fastsat i artikel 58 .
20 Selv om artikel 58 vel ikke udelukker, at Kommissionen ved boedepaalaegget tager hensyn til den enkelte virksomheds situation, gaelder det dog, at det er vaerdien af overproduktionen, som fremkalder uligevaegten paa markedet, og som ligger til grund for bestemmelserne om at paalaegge de virksomheder boeder, som overtraeder de beslutninger, som er truffet for at stabilisere staalmarkedet .
21 Det fremgaar af Domstolens faste praksis ( jfr . dom af 16 . november 1983, Thyssen mod Kommissionen, sag 188/82, Sml . s . 3721, og dom af 29 . februar 1984, Estel mod Kommissionen, sag 270/82, Sml . s . 1195 ), at Kommissionen ved anvendelse af sine befoejelser efter EKSF-traktatens artikel 58, sammenholdt med gennemfoerelsesbestemmelserne hertil, til i tilfaelde af kvotaoverskridelse at fastsaette en boede, der normalt svarer til 75 ECU/t, ikke har indfoert faste boedetakster . Som det fremgaar af ovennaevnte dom af 16 . november 1983 ( Thyssen mod Kommissionen ) er Kommissionen saaledes ganske vist forpligtet til at bereg-ne boedens stoerrelse under hensyntagen til de saerlige omstaendigheder i forbindelse med overskridelsen eller virksomhedens usaedvanlige situation, som begrunder en lavere sats end normalsatsen paa 75 ECU . Virksomhedens struktur eller dens lave gennemsnitlige bidrag pr . ton produceret staal kan kun begrunde en nedsaettelse af boedesatsen, saafremt det godtgoeres, at der foreligger enten formildende omstaendigheder ved overtraedelsen eller en usaedvanlig situation .
22 Det forhold, at sagsoegeren tilhoerer den kategori af virksomheder, som en boede paa 75 ECU belaster forholdsvis mere end de virksomheder, hvis produktion er mere varieret eller integreret, kan ikke anses for en formildende omstaendighed ved den skete overtraedelse . Der er heller ikke tale om en usaedvanlig situation, som kun gaelder den enkelte virksomhed . Den er hverken karakteristisk for sagsoegeren eller de andre virksomheder, som udelukkende er beskaeftiget med forarbejdning, men goer sig ligeledes gaeldende for et stort antal andre virksomheder inden for Faellesskabet . Virkningerne af virksomhedens struktur i dens egenskab af forarbejdningsvirksomhed indebaerer saaledes ikke i sig selv, at sagsoegeren befinder sig i en usaedvanlig situation, som, for saa vidt angaar boedens stoerrelse, adskiller den fra andre virksomheder med en anden struktur og en anden produktionsmetode .
23 Til stoette for generelt at anvende en normalsats paa 75 ECU/t bortset fra saertilfaelde har Kommissionen med rette yderligere anfoert en raekke argumenter vedroerende den praktiske gennemfoerelse af kvotasystemet . Kvotasystemet ville nemlig virke langt mindre effektivt, hvis Kommissionen hver gang skulle fastlaegge den kategori, som de enkelte virksomheder skulle henfoeres under, samt forskellen mellem disse virksomheder . Yderligere kan det gennemsnitlige bidragvariere betydeligt fra virksomhed til virksomhed, selv inden for samme kategori . Endelig bemaerkes, at virksomheder, som bringer en overproduktion af samme stoerrelses orden paa markedet og saaledes i samme grad skaber uligevaegt, ville blive behandlet forskelligt, saafremt Kommissionen fastsatte forskellige boedesatser alt efter virksomhedskategorien .
24 Dette anbringende kan derfor heller ikke laegges til grund .
Forhoejelse af boeden med 25% for 4 . kvartal 1981
25 Den sagsoegende virksomhed har gjort gaeldende, at forhoejelsen af boeden for 4 . kvartal med 25% i forhold til normalsatsen, fordi virksomheden havde overskredet kvoten for 3 . kvartal, er urimelig, idet Kommissionen, for saa vidt angaar 3 . kvartal, havde anerkendt, at der forelaa en usaedvanlig situation, og derfor fastsatte boeden til halvdelen af normalsatsen . Efter sagsoegerens opfattelse burde Kommissionen altsaa have taget den usaedvanlige situation i betragtning, for saa vidt den henviste til denne overskridelse ved forhoejelse af boeden, og den burde derfor kun have paalagt en boede paa grundlag af en sats, som laa 12,5% over normalsatsen, nemlig halvdelen af den gennemfoerte forhoejelse .
26 Heroverfor har Kommissionen anfoert, at det ifoelge artikel 12 i beslutning nr . 1831/81 er muligt at forhoeje den normale boedesats med op til 100% . Formaalet er at afholde virksomhederne fra endnu en gang at overtraede bestemmelserne . Da det er ubestridt, at sagsoegeren overskred sin kvota for 3 . kvartal, udgoer overskridelsen for 4 . kvartal en ny overtraedelse, skoent Kommissionen var enig i, at behandle overskridelsen for 3 . kvartal mindre strengt . Det er umuligt at goere indroemmelser baade for 3 . kvartal og for 4 . kvartal paa grundlag af en enkelt formildende omstaendighed, nemlig den sene modtagelse af skrivelsen om fastsaettelse af kvoterne for 3 . kvartal .
27 Dette anbringende kan heller ikke laegges til grund . Sagsoegeren overskred nemlig sin kvota for 3 . kvartal betydeligt . Det fremgaar yderligere af denne doms praemisser vedroerende sagsoegerens foerste anbringende, at Kommissionen med rette paalagde en boede for overskridelse af produktionskvoten med 1 165 tons i 3 . kvartal . Denne overskridelse kan ikke betragtes som ubetydelig i forhold til den tildelte kvota paa 3 604 tons .
28 Det bemaerkes, at sagsoegeren ikke har bestridt, at virksomheden ogsaa i 4 . kvartal overskred sin produktionskvota ( 3 912 tons ) og den del ( 2 944 tons ), som kunne leveres paa det faelles marked, med henholdsvis 3 263 tons og 697 tons . Sagsoegeren havde saaledes handlet retsstridigt . Foelgelig har Kommissionen ikke begaaet nogen fejl ved at fastslaa, at sagsoegeren i 4 . kvartal endnu en gang havde overskredet den tildelte kvota, jfr . artikel 12 i beslutning nr . 1831/81 .
29 Det bemaerkes videre, at artikel 12 i beslutning nr . 1831/81 ligeledes bestemmer, at saafremt en virksomheds produktion overskrider kvoten med 10%, kan boederne beloebe sig til det dobbelte af normalsatsen paa 75 ECU/t, og at de samme regler gaelder for overskridelse af de maengder, som kan leveres paa det faelles marked . Forhoejelsen af normalsatsen, in casu 25% for betragtelige overskridelser i 4 . kvartal, kan saaledes ikke anses for ubegrundet .
30 Herefter kan det fastslaas, at sagsoegeren ikke har godtgjort, at Kommissionens beslutning af 26 . januar 1984 er ulovlig . Foelgelig boer Kommissionen i det hele frifindes .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
31 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at afholde sagens omkostninger . Da den sagsoegende virksomhed har tabt sagen, doemmes den til at betale sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger .