61982CJ0133_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indleveret til Domstolens justitskontor den 23 . april 1982, har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at storhertugdoemmet Luxembourg ved at opkraeve lagerafgift, naar varer med oprindelse i en medlemsstat eller varer i fri omsaetning, som indfoeres til Luxembourg, frembydes paa et toldoplag med henblik paa toldbehandling, har undladt at opfylde de forpligtelser, som paahviler det i henhold til traktatens artikler 9 og 12 .
2 Ved ministerielle anordninger af 21 . april 1978 ( Mémorial 1978, s . 505, og 2 . 7 . 1979, s . 1189 ) blev henholdsvis den belgiske lov af 20 . februar 1978 og den belgiske kongelige anordning af 29 . januar 1979 om toldoplag og midlertidigt oplag bekendtgjort i Luxembourg i medfoer af de herom gaeldende bestemmelser, udstedt inden for rammerne af Den belgisk-luxembourgske oekonomiske Union .
3 Den belgiske lov af 20 . februar 1978 definerer toldoplag som steder, hvor varerne kan oplagres, uden at der skal erlaegges indfoerselstold eller andre former for afgifter . Ifoelge loven skal der af varer, som oplagres i et offentligt toldoplag, betales en »lagerafgift«, hvoraf nettoindtaegten tilfalder de § OMMISSIONEN/LUXEMBOURG
§ LO :
§ 1677
§ LU :
kommuner, som stiller lokalerne til raadighed . I medfoer af lovens artikel 25 er der ved kongelig anordning af 29 . januar 1979 udstedt en liste over eksisterende offentlige toldoplag og fastsat et maksimumsbeloeb for lagerafgiften samt udstedt naermere regler for opkraevningen .
4 Disse bestemmelser er i det vaesentlige i overensstemmelse med de retningslinjer, som blev fastlagt ved Raadets direktiv 68/312 af 30 . juli 1968 ( EFT 1968 II, s . 409 ). Direktivet fastsatte de regler, som de nationale lovgivninger skulle indeholde vedroerende midlertidig oplagring af de varer, som importoererne ikke oensker at lade toldbehandle omgaaende . Saadanne varer skal anbringes i offentlige private toldoplag, som anvises af de nationale myndigheder og paa de af dem angivne vilkaar, og kan hoejst henligge 15 dage, en frist, der dog under visse betingelser kan forlaenges .
5 Udviklingen 133/82i faellesskabsforsendelsen, som blev fastlagt og fremmet ved Raadets forordning nr . 222/77 af 13 . december 1976 ( EFT L 38, s . 1 ), som kodificerede Raadets forordning nr . 542/69 af 18 . marts 1969, med aendringer, gjorde det saaledes muligt for importoererne told- og afgiftsfrit at transportere deres varer til de offentlige toldoplag, som ligger i landets indre . Paa disse toldoplag kan importoererne lade varerne toldbehandle og har desuden mulighed for at lade dem henligge i midlertidigt oplag, navnlig naar de ikke oensker at lade dem undergive en bestemt toldbehandling omgaaende .
6 Genstanden for tvisten i denne sag er de lagerafgifter, som opkraeves for varer, der frembydes til toldbehandling paa saadanne offentlige toldoplag i landets indre .
7 Ifoelge Kommissionen er den lagerafgift, som opkraeves af de luxembourgske myndigheder, en afgift med tilsvarende virkning som told, jfr . traktatens artikler 9 og 12, saafremt afgiften ikke er et vederlag for en for importoeren udfoert tjenesteydelse, men udelukkende er forbundet med toldbehandlingen .
8 Den luxembourgske regering har gjort gaeldende, at lagerafgiften ikke kan anses for en afgift med tilsvarende virkning som told, idet det hverken er § 1983_SAG133/82
§ LO :
§ 1678
§ LU :
graenseoverskridelsen eller toldbehandlingen, som retligt set udloeser den anfaegtede lagerafgift, men den omstaendighed, at importoererne anvender de offentlige toldoplag, som kommunerne stiller til deres raadighed . Denne anvendelse udgoer en tjenesteydelse for importoererne, for hvilken der kan opkraeves en afgift .
9 Det bemaerkes foerst, at ifoelge Domstolens faste praksis er enhver nok saa ubetydelig oekonomiske byrde, der ikke er told i egentlig forstand, som paalaegges ensidigt og belaster varer ved graenseoverskridelsen, uanset benaevnelse eller opkraevningsmaade, en afgift med tilsvarende virkning i den i traktatens artikler 9, 12, 13 og 16 forudsatte betydning, selv om den ikke opkraeves af staten . Det forholder sig kun anderledes, hvis den paagaeldende afgift er et vederlag for en til importoeren faktisk erlagt tjenesteydelse og udgoer et beloeb, der er afpasset efter tjenesteydelsen, naar det som i denne sag drejer sig om en afgift, der udelukkende paalaegges importerede produkter .
10 Traktatens forbud mod afgifter med tilsvarende virkning som told er begrundet i, at der vil blive lagt hindringer i vejen for de frie varebevaegelser, saafremt varerne paalaegges en oekonomisk byrde, naar eller fordi de passerer en graense .
11 Hva angaar spoergsmaalet, om den omtvistede lagerafgift efter disse principper maa anses for en afgift med tilsvarende virkning som told, kan det foerst fastslaas, at den omstaendighed, at de erhvervsdrivende anbringer importerede varer, som toldmaessigt befinder sig under midlertidigt oplag, i saerlige depoter i de offentlige toldoplag, naturligvis udgoer en tjenesteydelse for de erhvervsdrivende . Anbringelsen af varerne kan kun ske paa de erhvervsdrivendes anmodning og giver sikkerhed for, at varerne opbevares told- og afgiftsfrit, indtil der er truffet beslutning om dens bestemmelse . Kommissionen har i oevrigt ikke bestridt, at det er lovligt at opkraeve en afgift som vederlag for at anbringe en vare under midlertidigt oplag, saafremt afgiften staar i rimeligt forhold til den herved erlagte tjenesteydelse .
12 Det fremgaar imidlertid saavel af artiklerne 16, 30 og 34 i den belgiske kongelige anordning af 29 . januar 1979 som af retsforhandlingerne for Domstolen, at importoeren ogsaa skal betale lagerafgiften, selv om varen kun frembydes paa det offentlige toldoplag med henblik paa toldbehandlingen, selv om impor § OMMISSIONEN/LUXEMBOURG
§ LO :
§ 1679
§ LU :
toeren har opnaaet fritagelse for oplaegning og ikke har anmodet om midlertidigt oplag .
13 Den luxembourgske regering har ganske vist anfoert, at der selv i dette tilfaelde udfoeres en tjenesteydelse for importoeren, idet denne altid kan undgaa at betale afgiften ved at lade varen toldbehandle ved graensen, hvilket er vederlagsfrit . Desuden har importoeren den fordel ved at anbringe varerne paa et offentligt toldoplag, at han kan lade toldbehandlingen foregaa i naerheden af varens bestemmelsessted, hvilket dels fritager ham for selv at skulle indrette lokaler, der er egnet dertil, dels for at benytte andre, privatejede lokaler, hvortil afgiften er stoerre end ved de offentlige toldoplag . Den luxembourgske regering drager heraf den slutning, at det er lovligt at opkraeve en afgift, der staar i rimeligt forhold til tjenesteydelsen .
14 Disse argumenter kan ikke tages til foelge . Ganske vist indebaerer det visse fordele for importoererne at kunne anbringe varerne paa offentlige toldoplag inde i landet, men disse fordele er udelukkende forbundet med selve toldbehandlingen, som altid er en pligt, uanset hvor den gennemfoeres . Desuden er disse fordele en foelge af ordningen for faellesskabsforsendelse, som blev indfoert ved forordningerne nr . 542/69 og 222/77, og ikke skabt for at tilgodese saerinteresser hos de erhvervsdrivende, men, hvilket klart fremgaar af den fjerde og den sjette betragtning til forordning nr . 222/77, for at fremme varebevaegelserne og lette transporten inden for Faellesskabet . De lettelser i toldbehandlingen, som er indfoert i faellesmarkedets interesse, kan derfor ikke belastes med nogen form for afgifter .
15 Heraf foelger, at erlaeggelsen af en lagerafgift, som opkraeves for toldbehandling, ikke kan anses som vederlag for en til importoeren faktisk erlagt tjenesteydelse .
16 Det maa derfor fastslaas, at storhertugdoemmet Luxembourg har undladt at opfylde de forpligtelser, som paahviler det i henhold til traktatens artikler 9 og 12 ved at opkraeve lagerafgift, naar varer med oprindelse i en medlemsstat eller varer, som indfoeres til Luxembourg, frembydes paa et toldoplag alene med henblik paa toldbehandling .
Afgørelse om sagsomkostninger
§ 1983_SAG133/82
§ LO :
§ 1680
§ LU :
Sagens omkostninger
17 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, bliver den part der taber sagen, doemt til at afholde sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom . Storhertugdoemmet Luxembourg har tabt sagen og tilpligtes derfor at afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 . Storhertugdoemmet Luxembourg har undladt at opfylde de forpligtelser, som paahviler det i henhold til EOEF-traktatens artikel 9 og 12, ved at opkraeve lagerafgift, naar varer med oprindelse i en medlemsstat eller varer i fri omsaetning, som indfoeres til Luxembourg, frembydes paa et toldoplag alene med henblik paa toldbehandling .
2.Storhertugdoemmet Luxembourg betaler sagens omkostninger .