61990CJ0031_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved afgoerelse af 25. januar 1990, indgaaet til Domstolen den 31. januar s.aa., har Social Security Commissioners i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt fire praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 2 og 4 i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring (EFT 1979 L 6, s. 24).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag for Social Security Commissioners anlagt af Elsie Johnson mod Adjudication Officer i anledning af sidstnaevntes afslag paa at tilkende Elsie Johnson ydelse ved alvorlig invaliditet (Severe Disablement Allowance, herefter benaevnt "SDA").
3 Det fremgaar af oplysningerne i sagen, at Elsie Johnson holdt op med at arbejde omkring 1970 for at soerge for sin datter, som paa det tidspunkt var seks aar, og som hun boede alene sammen med. I 1980 oenskede hun at begynde at arbejde igen, men var ikke i stand hertil paa grund af en ryglidelse. I 1981 fik hun paa grund af uarbejdsdygtighed tilkendt en invalidepension, som ikke var betinget af, at der var indbetalt bidrag (Non Contributory Invalidity Pension) (herefter benaevnt "NCIP"), i medfoer af section 36 (2) i den dagaeldende Social Security Act 1975. Imidlertid ophoerte udbetalingen af NCIP, da Elsie Johnson flyttede sammen med sin nuvaerende samlever, fordi hun ikke kunne godtgoere, at hun opfyldte den yderligere betingelse, der i henhold til section 36 (2) gaelder for kvinder, der lever i et fast samlivsforhold, nemlig at hun skulle vaere ude af stand til at udfoere normalt arbejde i hjemmet.
4 I henhold til section 11 i Health and Social Security Act 1984 blev NCIP ophaevet med virkning fra den 20. november 1984, og der indfoertes en ny ydelse, SDA - som baade maend og kvinder kan faa udbetalt under samme betingelser - med virkning fra den 29. november 1984. I henhold til regulation 20 (1) i Social Security (Severe Disablement Allowance) Regulations 1984 kunne personer, der foer havde vaeret berettiget til NCIP, imidlertid fra den 29. november 1984 automatisk faa udbetalt den nye ydelse, uden at de behoevede at dokumentere, at de opfyldte de nye betingelser.
5 Den 17. august 1987 indgav Elsie Johnson gennem et Citizens' Advice Bureau ansoegning om SDA i henhold til regulation 20 (1) i Social Security (Severe Disablement Allowance) Regulations 1984. Hun haevdede, at hun ville have vaeret berettiget til NCIP i perioden umiddelbart foer den 29. november 1984, hvis det ikke havde vaeret for kriteriet om arbejde i hjemmet, som var ensbetydende med en yderligere betingelse for gifte kvinder eller kvinder, der levede i et fast samlivsforhold. Som Domstolen havde fastslaaet i dommen af 24. juni 1987 (sag 384/85, Borrie Clarke, Sml. s. 2865), maatte denne betingelse anses for diskriminerende.
6 Adjudication Officer afslog ansoegningen ved afgoerelse af 13. november 1987, der blev stadfaestet af Sutton Social Security Appeal Tribunal ved afgoerelse af 24. oktober 1988.
7 Afgoerelsen blev indbragt for Social Security Commissioners, og for denne instans gjorde Adjudication Officer for det foerste gaeldende, at Elsie Johnson ikke var omfattet af direktiv 79/7' s personelle anvendelsesomraade, som er fastlagt i direktivets artikel 2. Under henvisning til Domstolens dom af 27. juni 1989 (forenede sager 48/88, 106/88 og 107/88, Achterberg-te Riele, Sml. s. 1963) anfoerte Adjudication Officer, at Elsie Johnson ikke kunne betragtes som en person, som midlertidigt var uden arbejde paa grund af sygdom eller en af de andre risici, der er omhandlet i direktivets artikel 3, da hun frivilligt var holdt op med at arbejde for at soerge for sin datter. For det andet gjorde Adjudication Officer gaeldende, at selv om Elsie Johnson var omfattet af direktiv 79/7' s personelle anvendelsesomraade, opfyldte hun ikke - for saa vidt som hun ikke paa noget tidspunkt foer den 29. november 1984 havde ansoegt om NCIP - betingelserne for at faa tilkendt SDA, eftersom hun ikke kunne godtgoere, at hun var berettiget til NCIP, eller at hun i det mindste havde ansoegt om denne ydelse.
8 Da Social Security Commissioners fandt, at en fortolkning af direktivet var noedvendig, for at retten kunne traeffe afgoerelse, udsatte den sagen og forelagde foelgende spoergsmaal for Domstolen til praejudiciel afgoerelse:
"1) Skal artikel 2 i direktiv 79/7/EOEF fortolkes saaledes, at direktivets personelle anvendelsesomraade omfatter en kvinde (eller mand), som har vaeret i arbejde, men er holdt op med at arbejde for at soerge for et barn, og som senere er blevet afskaaret fra at tage arbejde igen paa grund af sygdom?
2) Det oenskes navnlig oplyst, om en saadan kvinde (eller mand) skal anses for at vaere omfattet af direktivets personelle anvendelsesomraade, hvis hun ville have vaeret i arbejde eller have vaeret arbejdssoegende, hvis hun ikke havde vaeret syg, eller kraeves det i alle tilfaelde, at en person, som haevder at vaere omfattet af direktivets personelle anvendelsesomraade, oprindelig skal vaere holdt op med at arbejde, ikke for at soerge for et barn, men fordi en af de i artikel 3 naevnte risici er indtraadt?
3) Har det betydning for afgoerelsen af, hvorledes en saadan kvinde er stillet i forhold til direktivets artikel 2, at faa fastslaaet, om hun har soegt arbejde i den tid, der er gaaet, fra hendes forpligtelser til at soerge for barnet ophoerte til hun blev ramt af den sygdom, som nu forhindrer hende i at arbejde?
4) Har artikel 4 i direktiv 79/7/EOEF direkte virkning, saaledes at en kvinde i henhold til denne bestemmelse er berettiget til en ydelse (' ydelse B' ) for tiden efter, at hun har indgivet sin ansoegning, under foelgende omstaendigheder:
ii) Ydelse A er blevet ophaevet og afloest af ydelse B.
iii) Retten til ydelse B er, i det mindste i nogle tilfaelde, betinget af, at den paagaeldende tidligere var berettiget til den ophaevede ydelse A.
iv) Kvinden opnaaede ikke ret til ydelse A i henhold til national ret ved at ansoege om ydelsen, foer den blev ophaevet, og hun ville ikke opnaa ret til ydelsen, hvis hun indgav en ansoegning nu, fordi der ikke kan opnaas ret til ydelsen for en periode, der ligger mere end 12 maaneder forud for det tidspunkt, hvor der indgives ansoegning om ydelsen?"
9 Vedroerende hovedsagens faktiske omstaendigheder og den retlige baggrund for hovedsagen, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
10 De af Social Security Commissioners forelagte spoergsmaal rejser to forskellige problemer: For det foerste fastlaeggelsen af direktiv 79/7' s personelle anvendelsesomraade (spoergsmaal 1, 2 og 3) og for det andet betydningen af det i artikel 4 i direktiv 79/7 omhandlede ligebehandlingsprincip, for saa vidt angaar betingelserne for at opnaa en social sikringsydelse (spoergsmaal 4).
11 Ifoelge artikel 1 i direktiv 79/7 tilsigter direktivet
"... gradvis gennemfoerelse for saa vidt angaar den i artikel 3 omhandlede sociale sikring og anden social beskyttelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring, i det foelgende benaevnt 'princippet om ligebehandling' ".
12 Ifoelge artikel 2 finder direktivet anvendelse
"paa den erhvervsaktive befolkning, herunder selvstaendige erhvervsdrivende, arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende, der midlertidigt er uden arbejde paa grund af sygdom, ulykke eller ufrivillig arbejdsloeshed, og personer, der soeger arbejde, samt paa arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende, der er fratraadt med alderdoms- eller invalidepension".
13 Ifoelge artikel 3, stk. 1, finder direktivet anvendelse
"a) paa lovbestemte ordninger, der sikrer beskyttelse mod foelgende risici:
- sygdom
- invaliditet
- alderdom
- arbejdsulykker og erhvervssygdomme
- arbejdsloeshed
b) paa bestemmelserne om social bistand, i det omfang disse er bestemt til at supplere eller traede i stedet for de i litra a) omhandlede ordninger".
14 Artikel 4 bestemmer, at:
"Princippet om ligebehandling indebaerer, at der ikke finder nogen forskelsbehandling sted paa grundlag af koen, hverken direkte eller indirekte, under henvisning saerlig til aegteskabelig eller familiemaessig stilling, isaer for saa vidt angaar:
- anvendelsesomraadet for ordningerne samt betingelserne for adgang til disse
- bidragspligt og beregning af bidrag
- beregningen af ydelserne, herunder aegtefaelle- eller forsoergertillaeg, og betingelserne for varigheden og bevarelsen af retten til ydelserne."
15 Ifoelge artikel 7, stk. 1, er direktivet
"... ikke til hinder for, at medlemsstaterne kan undtage foelgende fra direktivets anvendelsesomraade:
a) ...
b) ...; erhvervelse af ret til ydelser efter perioder, hvor beskaeftigelsen har vaeret afbrudt som foelge af boerneopdragelse;".
Direktiv 79/7' s personelle anvendelsesomraade
16 Med de foerste tre spoergsmaal, som boer behandles under ét, oensker Social Security Commissioners i det vaesentlige oplyst, om en person, som er holdt op med at arbejde for at soerge for sine boern, og som paa grund af sygdom er afskaaret fra at tage arbejde igen, er omfattet af direktiv 79/7' s personelle anvendelsesomraade.
17 Med spoergsmaal 2 og 3 anmodes Domstolen navnlig om i den forbindelse at praecisere
- om en person, som ville have vaeret i arbejde eller have vaeret arbejdssoegende, hvis den paagaeldende ikke havde vaeret syg, for at vaere omfattet af direktiv 79/7' s anvendelsesomraade skal vaere holdt op med at arbejde paa grund af, at en af de i direktivets artikel 3 naevnte risici er indtraadt.
- om det er afgoerende for besvarelsen af spoergsmaalet om, hvorvidt denne person er omfattet af direktiv 79/7' s anvendelsesomraade, om den paagaeldende soegte arbejde paa det tidspunkt, da en af de i direktivets artikel 3 naevnte risici indtraadte.
18 Det foelger af artikel 2, sammenholdt med artikel 3 i direktiv 79/7, at direktivet kun finder anvendelse paa personer, som staar til raadighed for arbejdsmarkedet, eller som ikke laengere goer det, fordi en af de i direktivet naevnte risici er indtraadt.
19 Det betyder for det foerste, at en person, som er holdt op med at arbejde for at tage sig af opdragelsen af sine boern, ikke er omfattet af direktiv 79/7' s anvendelsesomraade som en arbejdstager eller selvstaendig erhvervsdrivende, der midlertidigt er uden arbejde paa grund af en af de i direktivet naevnte risici, eftersom afbrydelse af beskaeftigelsen som foelge af boerneopdragelse ikke er en af de risici, der er opregnet i direktivets artikel 3, stk. 1, litra a).
20 For det andet betyder det, at en saadan person ikke desto mindre kan anses for at vaere omfattet af direktiv 79/7 som en person, der soeger arbejde, men hvis arbejdssoegning umuliggoeres af, at en af de i direktivets artikel 3, stk. 1, litra a), naevnte risici er indtraadt.
21 For at en person kan hoere til den erhvervsaktive befolkning i den i direktivets artikel 2 angivne betydning, er det nemlig tilstraekkeligt, at den paagaeldende er arbejdssoegende; det er ikke noedvendigt at foretage en sondring efter, af hvilken grund den paagaeldende har opgivet sit tidligere arbejde eller endog efter, om den paagaeldende tidligere har haft erhvervsmaessig beskaeftigelse.
22 Den paagaeldende maa imidlertid godtgoere, at han eller hun var arbejdssoegende, da en af de i direktivets artikel 3, stk. 1, litra a), naevnte begivenheder indtraf. I den forbindelse tilkommer det den nationale ret at afgoere, om den paagaeldende faktisk var arbejdssoegende paa det tidspunkt, da han eller hun blev ramt af en af de risici, der er angivet i direktivet, hvorved retten navnlig skal tage hensyn til, om den paagaeldende var tilmeldt en institution, der har til opgave at indhente stillingstilbud eller at bistaa de arbejdssoegende, eller havde sendt jobansoegninger til arbejdsgivere, eller om der forelaa erklaeringer fra virksomheder, hvoraf det fremgik, at den paagaeldende havde vaeret til samtale med henblik paa eventuel ansaettelse.
23 Heraf foelger, at den beskyttelse, direktiv 79/7/sikrer personer, som er holdt op med at arbejde for at tage sig af opdragelsen af deres boern, kun kommer de personer til gode, som er blevet uarbejdsdygtige i en periode, hvor de har vaeret arbejdssoegende.
24 Som Det Forenede Kongerige og Kommissionen har paapeget, er det navnlig kvinder, der holder op med at arbejde for at tage sig af opdragelsen af boernene, og som derfor er uheldigt stillet, naar de bliver syge eller invalide, endnu foerend de igen har soegt arbejde.
25 Imidlertid bemaerkes, at direktivet ifoelge den foerste betragtning og artikel 1 kun tilsigter en gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring. Hvad angaar den sociale beskyttelse af hjemmegaaende moedre, foelger det af artikel 7, stk. 1, litra b), i direktiv 79/7, at det stadig er medlemsstaterne, der har kompetence til at fastsaette regler om erhvervelse af ret til ydelser efter perioder, hvor beskaeftigelsen har vaeret afbrudt som foelge af boerneopdragelse.
26 Under disse omstaendigheder tilkommer det faellesskabslovgiver at traeffe saadanne foranstaltninger, som findes hensigtsmaessige med henblik paa at ophaeve den forskelsbehandling, som i den henseende stadig findes i visse nationale lovgivninger.
27 De tre foerste spoergsmaal maa derfor besvares med, at artikel 2 i direktiv 79/7 skal fortolkes saaledes, at direktivet ikke finder anvendelse paa en person, som er holdt op med at arbejde for at tage sig af sine boerns opdragelse, og som paa grund af sygdom er afskaaret fra at tage arbejde igen, medmindre den paagaeldende var arbejdssoegende, men maatte holde op med at soege arbejde som foelge af indtraedelsen af en af de risici, der er naevnt i direktivets artikel 3, stk. 1, litra a), hvorved det er unoedvendigt at foretage en sondring efter, af hvilken grund den paagaeldende har opgivet sit tidligere arbejde. Det tilkommer den nationale ret at fastslaa, at den, der vil stoette ret paa direktiv 79/7, faktisk var arbejdssoegende paa det tidspunkt, da en af de i direktivets artikel 3, stk. 1, litra a), omhandlede risici indtraf.
Ligebehandlingsprincippet i artikel 4 i direktiv 79/7
28 Med det fjerde spoergsmaal oensker den nationale ret oplyst, om artikel 4 i direktiv 79/7 er til hinder for virkningerne af en national lovgivning, hvorefter retten til en ydelse er betinget af, at der tidligere er indgivet ansoegning om en anden ydelse, der nu er afskaffet, hvortil der var knyttet en betingelse, der var diskriminerende over for erhvervsaktive kvinder, og i bekraeftende fald, hvilke konsekvenser det har, at den omhandlede nationale lovgivning er uforenelig med direktivets artikel 4.
29 Det fremgaar af oplysningerne i sagen, at section 165 A i Social Security Act 1975, som fastsaetter betingelserne for, at en person kan goere krav paa en ydelse, har den virkning, at en person, som ikke har ansoegt om NCIP, inden denne ydelse blev afskaffet, ikke kan goere krav paa automatisk at faa udbetalt SDA i henhold til regulation 20 (1) i Social Security (Severe Disablement Allowance) Regulations 1984.
30 I den forbindelse maa det erindres, at der bl.a. var knyttet den betingelse til udbetaling af NCIP til gifte kvinder eller kvinder, der levede i et fast samlivsforhold, at den paagaeldende skulle vaere ude af stand til at udfoere arbejde i hjemmet, en betingelse, hvis diskriminerende karakter ikke bestrides.
31 Ved at kraeve, at disse kvinder skal have ansoegt om NCIP for at kunne faa udbetalt SDA, opretholder section 165 A, sammenholdt med ovennaevnte regulation 20 (1), denne forskelsbehandling, idet naesten alle de kvinder, som var udsat for den forskelsbehandling, kriteriet om arbejde i hjemmet indebar, fremover ikke kan goere krav paa automatisk at faa udbetalt SDA, mens maend i en tilsvarende situation automatisk er berettigede til ydelsen. Sidstnaevnte var nemlig berettigede til NCIP og kunne derfor med rimelighed ansoege herom, mens kvinder ikke havde nogen grund til at indgive en saadan ansoegning, da de vidste, at de ikke var berettigede til ydelsen.
32 Som Domstolen har fastslaaet i praemis 10 i dommen af 24. juni 1987 i Borrie Clarke-sagen, indeholder direktivet ikke nogen undtagelse fra ligebehandlingsprincippet i artikel 4, stk. 1, der kunne hjemle opretholdelse af en diskrimination, der bestod efter tidligere gaeldende national lovgivning. En medlemsstat maa derfor ikke opretholde en forskelsbehandling efter den 22. december 1984, hvor den i direktivet fastsatte frist for at bringe den nationale lovgivning i overensstemmelse med direktivet udloeb.
33 Under disse omstaendigheder maa det fastslaas, at en national lovgivning som den, der foelger af section 165 A i Social Security Act 1975, sammenholdt med regulation 20 (1) i Social Security (Severe Disablement Allowance) Regulations 1984, hvorefter retten til en ydelse er betinget af, at der tidligere er indgivet ansoegning om en anden ydelse, hvortil der var knyttet en betingelse, der var diskriminerende over for erhvervsaktive kvinder, maa anses for uforenelig med artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7.
34 Endelig bemaerkes - som Domstolen har udtalt i praemis 9 i dommen af 24. juni 1987 i Borrie Clarke-sagen - at artikel 4, stk. 1, baade isoleret betragtet og efter direktivets formaal og indhold er tilstraekkelig praecis til, at en borger kan paaberaabe sig bestemmelsen for en national ret med henblik paa at faa denne til at tilsidesaette enhver national bestemmelse, som ikke er i overensstemmelse med denne artikel.
35 Det fremgaar ligeledes af dommen (praemis 12), at kvinder fra den 23. december 1984 har krav paa at blive behandlet paa samme maade og efter samme regler som maend i samme situation, og at disse regler er de eneste, man gyldigt kan henholde sig til, saa laenge direktivet ikke er korrekt gennemfoert.
36 Det fjerde spoergsmaal maa foelgelig besvares med, at artikel 4 i direktiv 79/7 siden den 23. december 1984 har kunnet paaberaabes med henblik paa at faa tilsidesat en national lovgivning, hvorefter retten til en ydelse er betinget af, at der tidligere er indgivet ansoegning om en anden ydelse, der nu er afskaffet, hvortil der var knyttet en betingelse, der var diskriminerende over for erhvervsaktive kvinder. I mangel af passende foranstaltninger til gennemfoerelse af artikel 4 i direktiv 79/7 har kvinder, der stilles ugunstigt som foelge af, at forskelsbehandlingen opretholdes, krav paa at blive behandlet paa samme maade og efter samme regler som maend i samme situation, og saa laenge direktivet ikke er blevet gennemfoert, er disse regler de eneste, man gyldigt kan henholde sig til.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
37 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt af Social Security Commissioners ved afgoerelse af 25. januar 1990, for ret:
1) Artikel 2 i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes saaledes, at direktivet ikke finder anvendelse paa en person, som er holdt op med at arbejde for at tage sig af sine boerns opdragelse, og som paa grund af sygdom er afskaaret fra at tage arbejde igen, medmindre den paagaeldende var arbejdssoegende, men maatte holde op med at soege arbejde som foelge af indtraedelsen af en af de risici, der er naevnt i direktivets artikel 3, stk. 1, litra a), hvorved det er unoedvendigt at foretage en sondring efter, af hvilken grund den paagaeldende har opgivet sit tidligere arbejde. Det tilkommer den nationale ret at fastslaa, at den, der vil stoette ret paa direktiv 79/7/EOEF, faktisk var arbejdssoegende paa det tidspunkt, da en af de i direktivets artikel 3, stk. 1, litra a), omhandlede risici indtraf.
2) Artikel 4 i direktiv 79/7/EOEF har siden den 23. december 1984 kunnet paaberaabes med henblik paa at faa tilsidesat en national lovgivning, hvorefter retten til en ydelse er betinget af, at der tidligere er indgivet ansoegning om en anden ydelse, der nu er afskaffet, hvortil der var knyttet en betingelse, der var diskriminerende over for erhvervsaktive kvinder. I mangel af passende foranstaltninger til gennemfoerelse af artikel 4 i direktiv 79/7/EOEF har kvinder, der stilles ugunstigt som foelge af, at forskelsbehandlingen opretholdes, krav paa at blive behandlet paa samme maade og efter samme regler som maend i samme situation, og saa laenge direktivet ikke er blevet gennemfoert, er disse regler de eneste, man gyldigt kan henholde sig til.