62025TO0144
RETTENS KENDELSE (Syvende Afdeling)
25. marts 2026 (
*1
)
»Annullations- og erstatningssøgsmål – regler for institutionerne – beskyttelse af personoplysninger – forordning (EU) 2018/1725 – klage til EDPS vedrørende EUIPO’s behandling af personoplysninger – delvist ufornødent at træffe afgørelse – delvist åbenbart afvisningsgrundlag«
I sag T-144/25,
WS ved advokat H. Tettenborn,
sagsøger,
mod
Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (EDPS) ved D. Nardi, F. Muller og A. Zawiła-Niedźwiecka, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
har
RETTEN (Syvende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, K. Kecsmár, og dommerne P. Nihoul (refererende dommer) og U. Öberg,
justitssekretær: V. Di Bucci,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
afsagt følgende
Kendelse
1
Med søgsmålet har sagsøgeren, WS, nedlagt påstand dels i henhold til artikel 263 TEUF om annullation af den angiveligt stiltiende afgørelse truffet af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (EDPS) den 26. februar 2025 om ikke at imødekomme sagsøgerens klage af 25. november 2024, der vedrørte den måde, hvorpå Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) havde behandlet hans personoplysninger (herefter »den anfægtede afgørelse«), dels i henhold til artikel 268 TEUF og 340 TEUF om erstatning for det tab, som han hævder at have lidt som følge af EDPS’ adfærd over for ham.
Tvistens baggrund
2
Den 1. august 2024 anmodede sagsøgeren EUIPO om aktindsigt i visse dokumenter i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT 2001, L 145, s. 43).
3
Da EUIPO hverken bekræftede modtagelsen af denne begæring eller af de efterfølgende genfremsatte begæringer, anmodede sagsøgeren ved skrivelse af 4. november 2024 EUIPO om at håndtere dette som et brud på datasikkerheden.
4
Ved afgørelse af 15. november 2024 bekræftede EUIPO’s administrerende direktør den stiltiende afgørelse om afslag i medfør af artikel 4, stk. 1, litra b), artikel 4, stk. 2, andet led, og artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 1049/2001.
5
Den 25. november 2024 indgav sagsøgeren en klage over EUIPO til EDPS, hvori han bl.a. anførte, at han ønskede at få udleveret en kopi af sine personoplysninger og logfiler vedrørende enhver behandling af disse oplysninger, genetablering af de af sine oplysninger, der var blevet slettet, en begrænsning af behandlingen af sine oplysninger og oplysninger vedrørende dette brud på datasikkerheden (herefter »klagen af 25. november 2024«). Samme dag bekræftede EDPS modtagelsen af denne klage ved at fremsende en automatisk genereret e-mail.
6
Den 5. december 2024 anmodede sagsøgeren EDPS om at meddele ham sagsnummeret på klagen af 25. november 2024 og alle supplerende oplysninger.
7
Den 20. januar 2025 gentog sagsøgeren sin anmodning vedrørende sagsnummeret.
8
Den 21. januar 2025 bekræftede EDPS modtagelsen af disse to e-mails fra sagsøgeren. EDPS oplyste endvidere sagsøgeren om, at de ikke havde fundet noget spor af klagen af 25. november 2024, og opfordrede ham til at indgive klagen på ny.
9
Ved e-mail af samme dato afslog sagsøgeren at efterkomme EDPS opfordring til på ny at indgive klagen af 25. november 2024 med den begrundelse, at den kvittering for modtagelse, som var blevet udstedt til ham på denne dato, godtgjorde, at den nævnte klage var blevet indgivet korrekt. Sagsøgeren fremlagde imidlertid en kopi af sin klage og bilagene hertil samt en kopi af den automatisk genererede kvittering for modtagelsen.
10
Den 24. januar 2025 meddelte EDPS sagsøgeren, at hans klage af 25. november 2024 var blevet registreret under sag 2025-0100. I samme e-mail præciserede EDPS følgende: »Vi vil undersøge Deres klage og holde Dem underrettet om den videre udvikling.«
11
Den 29. januar 2025 anmodede sagsøgeren EDPS om at informere ham om opfølgningen på sin klage.
12
Den 31. januar 2025 bekræftede EDPS bl.a. på ny modtagelsen af klagen af 25. november 2024 og det tildelte sagsnummer og meddelte sagsøgeren, at de oplysninger, som han havde fremsendt i sin e-mail af 21. januar 2025, ville blive taget i betragtning ved behandlingen af hans klage.
13
Ved e-mail af 7. februar 2025 meddelte EDPS bl.a. sagsøgeren, at hans klage af 25. november 2024, således som den blev indgivet online, var blevet identificeret den 5. februar 2025, og at den ville blive behandlet.
14
Den 2. marts 2025 har sagsøgeren anlagt nærværende søgsmål.
Faktiske omstændigheder efter søgsmålets anlæggelse
15
Den 16. april 2025 underrettede EDPS sagsøgeren om sin beslutning om at henlægge klagen af 25. november 2024. EDPS fandt i denne henseende, at klagen ikke vedrørte behandling af personoplysninger, men håndtering af begæringer om aktindsigt i dokumenter indgivet i henhold til forordning nr. 1049/2001. EDPS var derfor af den opfattelse, at klagen ikke henhørte under EDPS’ beføjelser, og at der ikke var tilstrækkeligt grundlag for at indlede en undersøgelse.
Parternes påstande
16
I stævningen har sagsøgeren nedlagt følgende påstande:
–
Den anfægtede afgørelse annulleres.
–
EDPS tilpligtes at betale sagsøgeren erstatning på mindst 1500 EUR efter Rettens skøn for ikke-økonomisk og immateriel skade, som han har lidt som følge af den anfægtede afgørelse.
–
EDPS tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
17
EDPS har i sin formalitetsindsigelse nedlagt følgende påstande:
–
Annullationspåstanden afvises.
–
Frifindelse for så vidt angår erstatningspåstanden.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
18
Sagsøgeren har i sine bemærkninger til formalitetsindsigelsen i det væsentlige nedlagt følgende påstand:
–
Formalitetsindsigelsen forkastes.
Retlige bemærkninger
Om annullationspåstanden
19
I henhold til artikel 131 i Rettens procesreglement kan Retten, hvis den fastslår, at sagen ikke længere har nogen genstand, og at der ikke længere er anledning til at træffe afgørelse, til enhver tid af egen drift, på forslag fra den refererende dommer og efter at have hørt parterne, beslutte at træffe afgørelse ved begrundet kendelse.
20
Retten finder i det foreliggende tilfælde, at sagen er tilstrækkeligt oplyst ved sagsakterne, og at den i medfør af denne artikel efter at have hørt parterne kan træffe afgørelse uden at fortsætte sagens behandling.
Hvorvidt der blev truffet en stiltiende afgørelse den 26. februar 2025
21
For at afgøre, om annullationspåstanden er blevet uden genstand, finder Retten det hensigtsmæssigt at undersøge, om den havde en genstand på tidspunktet for anlæggelsen af søgsmålet. Det skal således efterprøves, om der blev truffet en stiltiende afgørelse den 26. februar 2025.
22
Det fremgår af artikel 63, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1725 af 23. oktober 2018 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af forordning (EF) nr. 45/2001 og afgørelse nr. 1247/2002/EF (EUT 2018, L 295, s. 39), at »[h]vis [EDPS] ikke behandler klagen eller undlader at underrette den registrerede om forløbet eller resultatet af en klage inden tre måneder, anses [EDPS] for at have truffet en negativ afgørelse«.
23
Det følger heraf, at der foreligger en stiltiende afgørelse om afslag, når to kumulative betingelser er opfyldt. For det første må EDPS ikke have underrettet klageren om udfaldet af klagen inden for fristen på tre måneder. For det andet må EDPS ikke have underrettet klageren om klagens forløb inden for samme frist.
24
Da sagsøgeren i det foreliggende tilfælde indgav sin klage den 25. november 2024, udløb fristen på tre måneder den 25. februar 2025. Det er imidlertid ubestridt mellem parterne, at EDPS ikke underrettede sagsøgeren om udfaldet af klagen inden for fristen på tre måneder regnet fra modtagelsen af klagen. Det skal derfor efterprøves, om EDPS alligevel underrettede sagsøgeren om klagens forløb inden udløbet af den nævnte frist, dvs. den 26. februar 2025, hvilket således ville være til hinder for at finde, at der blev truffet en stiltiende afgørelse om afslag.
25
Som anført i præmis 8 ovenfor meddelte EDPS indledningsvis sagsøgeren den 21. januar 2025, at der ikke var fundet noget spor af klagen af 25. november 2024.
26
Eftersom sagsøgeren havde fremsendt en kopi af sin klage, meddelte EDPS ham derefter den 24. januar 2025, at den var blevet modtaget og registreret under sag 2025-0100. EDPS meddelte ligeledes sagsøgeren, at klagen ville blive behandlet, og at han ville modtage underretning om det videre forløb.
27
Den 31. januar 2025 besvarede EDPS endvidere sagsøgerens øvrige anmodninger om oplysninger, idet EDPS anførte, at de oplysninger, som sagsøgeren havde fremsendt den 21. januar 2025, ville blive taget i betragtning ved behandlingen af hans klage. EDPS præciserede ligeledes, at klagen ville blive behandlet som modtaget den 25. november 2024.
28
Endelig sendte EDPS den 7. februar 2025 en e-mail til sagsøgeren, hvori EDPS i det væsentlige bl.a.
–
underrettede sagsøgeren om, at hans klage af 25. november 2024, således som den blev indgivet online, var blevet identificeret den 5. februar 2025 og ville blive behandlet
–
præciserede, at formålet med e-mailen af 31. januar 2025 alene havde været at oplyse sagsøgeren om, at hans klage ville blive behandlet på grundlag af den kopi, der blev modtaget den 21. januar 2025, men at den dato for indgivelse, der blev taget i betragtning, var den 25. november 2024
–
forklarede, at for så vidt som originalversionen af klagen af 25. november 2024 nu var tilgængelig, ville klagen blive behandlet på grundlag af denne version
–
besvarede sagsøgerens anmodning om aktindsigt i hans klage ved at fremsende den til ham i form af en PDF-fil.
29
Det skal i denne henseende fastslås, at disse oplysninger, som EDPS har meddelt sagsøgeren, ikke udgør oplysninger om klagesagens forløb som omhandlet i artikel 63, stk. 3, i forordning 2018/1725.
30
For det første kan alle oplysninger om, at EDPS først ikke kunne finde klagen af 25. november 2024, men at den derefter blev fundet, ikke kvalificeres som oplysninger om klagens forløb. I det foreliggende tilfælde ville en anerkendelse af en sådan kvalificering svare til at se bort fra den egentlige betydning af udtrykket »forløb«, som forudsætter en vis reel fremgang i behandlingen af klagen.
31
For det andet, og således som sagsøgeren med rette har gjort gældende, udgør den blotte meddelelse af sagsnummeret og oplysningen om, at klagen vil blive behandlet, ikke en reel udvikling i behandlingen af klagen.
32
Det følger heraf, at de oplysninger, der blev fremsendt før den 26. februar 2025, ikke afspejler en reel udvikling i behandlingen af klagen af 25. november 2024, og at de derfor ikke udelukker, at der blev truffet en stiltiende afgørelse. Da der ikke blev givet oplysninger om resultatet af klagen eller om klagens forløb inden for den frist, der er fastsat i artikel 63, stk. 3, i forordning 2018/1725, blev der følgelig ved udløbet af denne frist, dvs. den 26. februar 2025, truffet en stiltiende afgørelse om afslag.
33
Det følger af det ovenstående, at annullationspåstanden på tidspunktet for sagens anlæg havde genstand.
Hvorvidt annullationspåstanden er blevet uden genstand under sagen
34
Det skal imidlertid undersøges, om annullationspåstanden har bevaret sin genstand efter dette tidspunkt.
35
Det bemærkes, at der i den foreliggende sag er nedlagt påstand om annullation af den stiltiende afgørelse om afslag af 26. februar 2025.
36
I henhold til retspraksis skal sagens genstand bestå indtil retsafgørelsen, idet det i modsat fald findes ufornødent at træffe afgørelse (jf. i denne retning dom af 21.1.2021, Leino-Sandberg mod Parlamentet, C-761/18 P, EU:C:2021:52, præmis 32 og den deri nævnte retspraksis).
37
I denne henseende indebærer vedtagelsen af en udtrykkelig afgørelse, at den stiltiende afgørelse tilbagekaldes (jf. i denne retning dom af 2.10.2014, Strack mod Kommissionen, C-127/13 P, EU:C:2014:2250, præmis 88 og 89, og af 26.3.2020, ViaSat mod Kommissionen, T-734/17, ikke trykt i Sml., EU:T:2020:123, præmis 17).
38
Denne tilbagekaldelse af den anfægtede retsakt medfører, henset til førstnævntes tilbagevirkende kraft, at tvistens genstand bortfalder (jf. i denne retning dom af 7.6.2007, Wunenburger mod Kommissionen, C-362/05 P, EU:C:2007:322, præmis 48 og 49, af 4.9.2018, ClientEarth mod Kommissionen, C-57/16 P, EU:C:2018:660, præmis 45, og af 21.1.2021, Leino-Sandberg mod Parlamentet, C-761/18 P, EU:C:2021:52, præmis 33).
39
I et sådant tilfælde kan behandlingen af et søgsmål til prøvelse af en stiltiende afgørelse hverken begrundes med det formål at undgå, at ulovligheden gentager sig, eller med det formål at lette eventuelle erstatningssager, idet disse formål kunne opfyldes ved behandlingen af søgsmål til prøvelse af den udtrykkelige afgørelse (jf. kendelse af 11.2.2025, Reverbel mod Kommissionen, T-178/24, EU:T:2025:173, præmis 23 og den deri nævnte retspraksis).
40
I det foreliggende tilfælde medførte vedtagelsen af den udtrykkelige afgørelse af 16. april 2025, at den stiltiende afgørelse af 26. februar 2025 blev tilbagekaldt. Sidstnævnte afgørelse ophørte derved med at være en del af Den Europæiske Unions retsorden og kan ikke længere gøres til genstand for en annullationspåstand. Sagsøgeren har i øvrigt ikke efter vedtagelsen af den udtrykkelige afgørelse tilpasset sine påstande i henhold til procesreglementets artikel 86. Det må herefter konstateres, at annullationspåstanden udelukkende er rettet mod den stiltiende afgørelse om afslag, som imidlertid er ophørt med at eksistere. Under disse omstændigheder har annullationspåstanden mistet sin genstand, idet den anfægtede afgørelse ikke længere eksisterer.
41
Som sagsøgeren har gjort gældende, bekræftede den udtrykkelige afgørelse af 16. april 2025 ganske vist indholdet af afslaget på klagen som udtrykt i den anfægtede afgørelse. Denne omstændighed ændrer imidlertid ikke det forhold, at den anfægtede afgørelse ikke længere eksisterer, og at annullationspåstanden dermed er blevet uden genstand (jf. i denne retning kendelse af 19.2.2013, Beninca mod Kommissionen, T-418/12, ikke trykt i Sml., EU:T:2013:75, og af 18.3.2022, Saure mod Kommissionen, T-232/21, ikke trykt i Sml., EU:T:2022:165).
42
Det er følgelig ufornødent at træffe afgørelse om påstanden om annullation af den anfægtede afgørelse.
Om erstatningspåstanden
43
Sagsøgeren har i det væsentlige gjort gældende, at han har lidt en ikke-økonomisk skade som følge af de af EDPS udviste forsømmelser, som han har påberåbt sig til støtte for annullationspåstanden. Disse hævdede forsømmelser har bragt sagsøgeren i en situation med permanent usikkerhed og har svækket hans stilling i ethvert søgsmål mod EUIPO.
44
EDPS har bestridt sagsøgerens argumenter.
45
I henhold til procesreglementets artikel 126 kan Retten, når sagen må afvises, beslutte at træffe afgørelse ved begrundet kendelse uden at fortsætte sagens behandling.
46
I det foreliggende tilfælde finder Retten, at sagsakterne giver tilstrækkeligt grundlag for, at den kan træffe afgørelse uden at fortsætte sagens behandling.
47
I denne henseende fremgår det af procesreglementets artikel 76, litra d), at stævningen tilstrækkeligt klart og præcist skal angive de anbringender, der gøres gældende, således at sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar, og Retten kan træffe afgørelse i sagen. For at opfylde disse krav skal en erstatningspåstand nærmere bestemt indeholde de elementer, der gør det muligt at fastslå, at den adfærd, som den pågældende institution hævdes at have udvist, er retsstridig, at der foreligger et reelt tab, og at der er årsagsforbindelse mellem denne adfærd og det påberåbte tab (jf. dom af 11.7.1996, International Procurement Services mod Kommissionen, T-175/94, EU:T:1996:102, præmis 44 og den deri nævnte retspraksis).
48
I den foreliggende sag har sagsøgeren i forbindelse med sin erstatningspåstand henvist til det anbringende, som han har fremsat til støtte for sin annullationspåstand. Han har i øvrigt gjort gældende, at EDPS har handlet ulovligt af alle de grunde, der er anført i den argumentation, der er fremført i forbindelse med annullationspåstanden.
49
I denne henseende skal der henvises til den sammenhæng, hvori erstatningspåstanden indgår. Den stiltiende afgørelse af 26. februar 2025 indebar, at klagen af 25. november 2024 blev afslået. Da sagsøgeren fandt, at afslaget var ulovligt, anlagde han den 2. marts 2025 sag til prøvelse af denne stiltiende afgørelse. Efter vedtagelsen af den udtrykkelige afgørelse af 16. april 2025 eksisterede den anfægtede afgørelse ikke længere. Afslaget på klagen er ganske vist nu blevet bekræftet ved den udtrykkelige afgørelse af 16. april 2025. Denne sidstnævnte afgørelse er imidlertid ikke en del af sagens genstand, idet sagsøgeren ikke har tilpasset sine påstande i denne henseende.
50
Det følger heraf, at sagsøgeren, som skal bevise den hævdede ulovlighed, blot har henvist til argumenter rettet mod en anfægtet afgørelse, der er ophørt med at eksistere. Da sagsøgeren ikke har fremlagt andre oplysninger eller forklaringer, er Retten ikke i stand til at forstå, hvorledes den skal kunne vurdere lovligheden af afslaget på klagen af 25. november 2024 alene på grundlag af en anfægtet afgørelse, der ikke længere findes i Den Europæiske Unions retsorden.
51
I denne sammenhæng identificerer en sådan generel henvisning nemlig ikke præcist ulovligheden af den adfærd, der foreholdes EDPS. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at det ikke tilkommer Retten, når erstatningspåstanden nedlægges sammen med en annullationspåstand, blandt de forskellige klagepunkter, der er fremført til støtte for annullationspåstanden, at forsøge at identificere det eller de klagepunkter, som sagsøgeren agter at lægge til grund for erstatningspåstanden (jf. kendelse af 11.1.2012, Ben Ali mod Rådet, T-301/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2012:4, præmis 72 og den deri nævnte retspraksis).
52
Følgelig opfylder erstatningspåstanden ikke kravene om klarhed og præcision i procesreglementets artikel 76, litra d). Det er derfor åbenbart, at erstatningspåstanden skal afvises.
Sagsomkostninger
53
Ifølge procesreglementets artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. Ifølge procesreglementets artikel 137 er Retten, såfremt der ikke er anledning til at træffe afgørelse i sagen, frit stillet i sin afgørelse om sagsomkostninger.
54
I det foreliggende tilfælde skal det bemærkes, at det er EDPS’ manglende underretning om forløbet inden for den fastsatte frist, der har foranlediget sagsøgeren til at anlægge nærværende søgsmål til prøvelse af den stiltiende afgørelse om afslag på hans klage.
55
Under disse omstændigheder finder Retten, at EDPS bør tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
På grundlag af disse præmisser
bestemmer
RETTEN (Syvende Afdeling):
1)
Det er ufornødent at træffe afgørelse om annullationspåstanden.
2)
Erstatningspåstanden afvises.
3)
Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (EDPS) bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af WS.
Således bestemt i Luxembourg den 25. marts 2026.
V. Di Bucci
Justitssekretær
K. Kecsmár
Afdelingsformand
(
*1
) – Processprog: engelsk.