61989CJ0258_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indleveret til Domstolen Justitskontor den 14. august 1989, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i henhold til EOEF-Traktaten, idet det ikke for de fangster, der er taget uden for Faellesskabets fiskeriomraade af bestande eller grupper af bestande, der er undergivet en samlet tilladt fangstmaengde (TAC) eller en kvote, har gennemfoert de kontrolforanstaltninger, der er foreskrevet i Raadets forordning (EOEF) nr. 2057/82 af 29. juni 1982 om fastsaettelse af visse foranstaltninger til kontrol med fiskeri fra fartoejer hjemmehoerende i medlemsstaterne (EFT L 220, s. 1), navnlig artikel 1 og artikel 6-10, samt i Raadets forordning (EOEF) nr. 2241/87 af 23. juli 1987 om fastsaettelse af visse foranstaltninger til kontrol af fiskeri (EFT L 207, s. 1), navnlig artikel 1, artikel 5-9 og artikel 11.
2 Ifoelge artikel 1 i de to ovennaevnte forordninger er de kompetente myndigheder i en medlemsstat forpligtet til at anlaegge straffesag eller traeffe administrative foranstaltninger over for enhver tilsidesaettelse af gaeldende regler om bevarelses- og kontrolforanstaltninger. Ifoelge artikel 5 i forordning nr. 2241/87 skal skippere paa fiskerfartoejer, som foerer en medlemsstats flag, og som fisker efter arter af en bestand eller en gruppe af bestande, der er undergivet en samlet tilladt fangstmaengde (TAC) eller en kvote, foere en logbog over deres virksomhed, i hvilken de anfoerer de maengder af hver fanget fiskeart, som beholdes om bord, dato og sted for disse fangster med henvisning til det mindste omraade, for hvilket en TAC eller kvote er fastsat og administreret, samt arten af de anvendte redskaber. Rigtigheden af disse oplysninger skal efterproeves af medlemsstaterne.
3 Artikel 6, 7 og 8 i de to forordninger bestemmer, at skipperne paa et fiskerfartoej skal give den stat, hvor fangsten landes, henholdsvis den stat, hvis flag fartoejet foerer, meddelelse om landinger og omladninger eller maengder, som beholdes om bord, af bestande, der er undergivet en TAC eller en kvote, og at medlemsstaterne skal traeffe passende foranstaltninger med henblik paa at efterproeve rigtigheden af de modtagne oplysninger. Ifoelge artikel 9 skal medlemsstaterne registrere alle landinger fra fiskerfartoejer, som foerer en medlemsstats flag eller er registreret i en medlemsstat, af bestande eller grupper af bestande, der er undergivet en TAC eller en kvote, og meddele Kommissionen de modtagne oplysninger. Ifoelge artikel 11 i forordning nr. 2241/87 skal medlemsstaterne nedlaegge foreloebigt forbud mod, at fiskerfartoejer, der foerer disse staters flag, fanger fisk af bestande, der er undergivet en kvote. Forbuddet skal nedlaegges paa det tidspunkt, som skoennes hensigtsmaessigt for at undgaa, at den paagaeldende kvote overskrides.
4 I 1986 og 1987 konstaterede Kommissionens inspektoerer, at den spanske administration i loebet af disse to aar ikke havde registreret fangster, der var undergivet TAC eller kvoter, og taget i ICES-underomraaderne VI, VII og VIII uden for Faellesskabets fiskerizone paa 200 soemil. De spanske myndigheder anlagde ikke straffesag og traf heller ikke administrative foranstaltninger i anledning af disse landinger.
5 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
6 Kongeriget Spanien har bestridt, at det har tilsidesat sine forpligtelser, og har herved fremfoert tre saet argumenter til paavisning af, at Kommissionen har fortolket ovennaevnte forordninger fejlagtigt.
7 For det foerste har Faellesskabet ifoelge Kongeriget Spanien ikke selvstaendig kompetence til at traeffe kontrolforanstaltninger vedroerende fiskeri uden for farvande henhoerende under medlemsstaternes hoejhedsomraade eller jurisdiktion. Foelgelig kan forordningerne ikke fortolkes saaledes, at faellesskabskvoterne finder anvendelse i de dele af ICES-afsnittene, der ligger uden for Faellesskabets fiskerizone.
8 Kongeriget Spanien har her gjort gaeldende, at de eneste foranstaltninger, som Faellesskabet kan traeffe vedroerende fiskeri uden for farvande henhoerende under medlemsstaternes hoejhedsomraade og jurisdiktion, bestaar i forhandling af internationale aftaler og fastsaettelsen af foranstaltninger til gennemfoerelse af disse aftaler.
9 Dette argument kan ikke tiltraedes. Som Domstolen har fastslaaet i dommen af 16. februar 1978 (sag 61/77, Kommissionen mod Irland, Sml. s. 417), har Faellesskabet kompetence til at traeffe bevarelsesforanstaltninger baade selvstaendigt og i form af forpligtelser i henhold til konventioner med tredjelande eller inden for rammerne af internationale organisationer. I det foreliggende tilfaelde er det tilstraekkeligt at fastslaa, at de omtvistede forordninger blev udstedt inden for rammerne af denne selvstaendige kompetence.
10 Kongeriget Spaniens foerste anbringende kan derfor ikke tages til foelge.
11 Herefter har Kongeriget Spanien anfoert, at en fortolkning, hvorefter Faellesskabet ensidigt kan begraense mulighederne for fiskeri paa aabent hav, skader Faellesskabets fiskere, og en saadan begraensning ville ikke vaere effektiv, idet tredjelande fortsat giver deres fiskerflaade fuld frihed.
12 Hertil bemaerkes blot, at det naeppe er tilstraekkeligt kun at tage bestande i Faellesskabets farvande i betragtning, idet dette ville undergrave formaalet med bevarelsen af de beroerte arter, som ikke ville vaere undergivet nogen kvote, naar de bevaeger sig uden for 200-soemilezonen. Yderligere kan fangster i Faellesskabets fiskerizone uden vanskelighed anmeldes som vaerende fangster, der er taget paa det aabne hav.
13 Det foelger heraf, at det under alle omstaendigheder er absolut noedvendigt at kunne begraense muligheden for at fiske uden for Faellesskabets zone, naar henses til selve formaalet med den faelles fiskeripolitik.
14 Endelig har Kongeriget Spanien anfoert, at akten vedroerende Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltraedelse af De Europaeiske Faellesskaber (EFT 1985 L 302, herefter benaevnt "tiltraedelsesakten") indebaerer, at Faellesskabet ikke har kompetence til at fastsaette bestemmelser for fiskeri uden for Faellesskabets soeterritorium. Ifoelge Kongeriget Spanien kan de kvoter, det tildeles i henhold til tiltraedelsesaktens artikel 161, ikke gaelde omraader uden for Faellesskabets soeterritorium, idet artikel 156 bestemmer, at adgangen til farvande henhoerende under medlemsstaternes jurisdiktion inden for ICES-omraaderne er undergivet den ordning, der fastlaegges i den afdeling af tiltraedelsesakten, der indeholder artikel 156 og 161. Heraf foelger - stadig ifoelge Spanien - at de samme bestemmelser ikke kan anvendes paa omraader, der ikke hoerer under medlemsstaternes jurisdiktion, selv om de ligger inden for ICES-omraaderne.
15 Ifoelge Kongeriget Spanien kan det ikke antages, at de kvoter, det tildeles i henhold til tiltraedelsesaktens artikel 161, gaelder uden for Faellesskabets farvande, idet artikel 161 er indeholdt i en afdeling, som ifoelge aktens artikel 156 regulerer spanske fartoejers adgang til farvande, "som henhoerer under de nuvaerende medlemsstaters hoejhedsomraade eller jurisdiktion".
16 For saa vidt angaar dette argument, bemaerkes, at ifoelge tiltraedelsesaktens artikel 156 er Spaniens adgang til farvande, som henhoerer under de ti "gamle" medlemsstaters jurisdiktion, undergivet den ordning, der fastlaegges i tiltraedelsesaktens fjerde del, afsnit II, kapitel 4, afdeling II. Artikel 157-160 i afdeling II fastsaetter regler om adgangen til disse farvande, mens artikel 161 fastsaetter kvoter for Spanien i omraaderne VIII og IX, som ligger helt uden for de farvande, der henhoerer under Faellesskabets ti "gamle" medlemsstater. Da fordelingen af ressourcerne blev foretaget for omraader uden for Faellesskabets ti "gamle" medlemsstaters farvande, kan anvendelsesomraadet for ordningen for adgangen til farvandene ikke paaberaabes, for saa vidt angaar fordelingen af kvoterne.
17 Heraf foelger, at Kongeriget Spaniens tredje anbringende heller ikke kan tages til foelge.
18 Da alle Kongeriget Spaniens anbringender saaledes er blevet forkastet, kan det herefter fastslaas, at Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i henhold til EOEF-Traktaten, idet det ikke for fangster, der er taget uden for Faellesskabets fiskeriomraade af bestande eller grupper af bestande, der er undergivet en samlet tilladt fangstmaengde (TAC) eller en kvote, har gennemfoert de kontrolforanstaltninger, der er foreskrevet i forordning nr. 2057/82, navnlig artikel 1 og artikel 6-10, samt i forordning nr. 2241/87, navnlig artikel 1, artikel 5-9 og artikel 11.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
19 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Kongeriget Spanien har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Det fastslaas, at Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i henhold til EOEF-Traktaten, idet det ikke for fangster, der er taget uden for Faellesskabets fiskeriomraade af bestande eller grupper af bestande, der er undergivet en samlet tilladt fangstmaengde (TAC) eller en kvote, har gennemfoert de kontrolforanstaltninger, der er foreskrevet i Raadets forordning (EOEF) nr. 2057/82 af 29. juni 1982 om fastsaettelse af visse foranstaltninger til kontrol med fiskeri fra fartoejer hjemmehoerende i medlemsstaterne, navnlig artikel 1 og artikel 6-10, samt i Raadets forordning (EOEF) nr. 2241/87 af 23. juli 1987 om fastsaettelse af visse foranstaltninger til kontrol af fiskeri, navnlig artikel 1, artikel 5-9 og artikel 11.
2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.