61986CJ0076_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indleveret til Domstolens Justitskontor den 12 . marts 1986, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser efter Traktatens artikel 30 ved at forbyde, at maelkeerstatningsprodukter, som er lovligt fremstillet og bragt i omsaetning i andre medlemsstater, bringes i handelen paa det tyske marked .
2 Ifoelge §36, stk . 1, i Milchgesetz ( lov om maelk ) af 31 . juli 1930 ( RGBl . I, s . 421 ) er det i Forbundsrepublikken Tyskland forbudt at eftergoere maelk og mejeriprodukter i ernaeringsoejemed og at udbyde og udstille saadanne eftergjorte produkter til salg samt at saelge eller paa anden maade bringe dem i handelen . Ifoelge §36, stk . 2, sammenholdt med § 12, stk . 2, i Margarinegesetz ( lov om margarine ) i den heraf gaeldende version af 1 . juli 1975 ( BGBl . I, s . 1841 ) gaelder forbuddet hverken for margarine eller minarine .
3 Kommissionen fandt, at forbuddet mod import og omsaetning af maelkeerstatningsprodukter, som er lovligt fremstillet og bragt i omsaetning i en anden medlemsstat, maatte anses for en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indfoerselsrestriktion, jfr . EOEF-Traktatens artikel 30 og hverken var begrundet efter Traktatens artikel 36 eller ud fra andre almene eller tvingende hensyn i oevrigt, hvorfor den ivaerksatte en procedure i henhold til Traktatens artikel 169 .
4 Mens sagen har verseret ved Domstolen, har Raadet vedtaget forordning ( EOEF ) nr . 1898/87 af 2 . juli 1987 om beskyttelse af benaevnelserne for maelk og mejeriprodukter i forbindelse med afsaetning ( EFT L 182, s . 36 ), hvis artikel 2 indeholder en opregning af de betingelser, som maelk og mejeriprodukter skal opfylde for at kunne forsynes med betegnelsen "maelk" eller en af de oevrige beskyttede benaevnelser, som er anfoert i forordningens bilag . Ifoelge forordningens artikel 5 kan medlemsstaterne indtil udgangen af den femte anvendelsesperiode for artikel 5c i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 804/68 af 27 . juni 1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter ( EFT 1968 I, s . 169 ), dvs . indtil den 31 . marts 1989, under overholdelse af Traktatens almindelige bestemmelser bibeholde deres nationale retsforskrifter, der begraenser fremstilling og afsaetning paa deres omraade af produkter, som ikke opfylder betingelserne i forordningens artikel 2 .
5 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
Formaliteten
6 Forbundsregeringen har paastaaet sagen afvist med den begrundelse, at retsstillingen er blevet vaesentlig aendret med vedtagelsen af forordning ( EOEF ) nr . 1898/87 . Forbundsrepublikken burde have haft lejlighed til at ytre sig om dette spoergsmaal under den forudgaaende administrative procedure i henhold til Traktatens artikel 169, stk . 1 . Da Kommissionen imidlertid undlod at genoptage den administrative procedure, boer sagen ikke fremmes til realitetsbehandling .
7 Heroverfor anfoerer Kommissionen, at de faktiske og retlige omstaendigheder, soegsmaalet er stoettet paa, allerede er blevet gjort gaeldende under den administrative procedure, og at den ikke har rejst noget klagepunkt om, at forordning ( EOEF ) nr . 1898/87 er tilsidesat . Foelgelig er kontradiktionsprincippet ikke overtraadt .
8 Vedroerende det anfoerte bemaerkes, jfr . Domstolens faste praksis, senest dommene af 7 . maj 1987 ( Kommissionen mod Belgien, sag 186/85, Sml . s . 2029, se dommens praemis 13 ) og 14 . juli 1988 ( Kommissionen mod Belgien, sag 298/86, Sml . s . 4343, se dommens praemis 10 ), at genstanden for et soegsmaal i henhold til Traktatens artikel 169 fastlaegges under den forudgaaende administrative procedure i henhold til denne traktatbestemmelse . Saaledes skal Kommissionens begrundede udtalelse og sagsanlaegget ved Domstolen vaere baseret paa de samme grunde og anbringender, hvorfor Domstolen ikke kan tage stilling til et klagepunkt, som ikke er blevet fremsat i den begrundede udtalelse .
9 Det maa konstateres, at Kommissionen ikke i den foreliggende sag har fremsat nye klagepunkter efter vedtagelsen af forordning ( EOEF ) nr . 1898/87, og at forordningen ikke har forringet sagsoegtes retsstilling . Tvaertimod har forbundsregeringen paa grundlag af forordningen fremfoert nye argumenter til stoette for, at det tyske omsaetningsforbud ikke er i strid med faellesskabsretten . Kontradiktionsprincippet er derfor ikke tilsidesat, hvorfor sagen boer tages under realitetspaakendelse .
Realiteten
10 Forbundsregeringen har indledningsvis anfoert, at forbuddet i Milchgesetz' §36 kun gaelder for produkter, som paa grund af deres udseende maa betragtes som imitationer af maelk og mejeriprodukter, hvorimod der intet er til hinder for at omsaette erstatningsprodukter i Forbundsrepublikken Tyskland, som ser anderledes ud .
11 Herom bemaerkes, at Kommissionen under hele sagen har omtalt de paagaeldende produkter som maelkeerstatningsprodukter, men at det er uomtvistet, at den anfaegtede tyske retsforskrift udelukkende vedroerer de erstatningsprodukter, som paa grund af deres ydre lighed med maelk vil kunne forveksles med dette produkt . Under disse omstaendigheder findes der ikke at vaere tvivl om tvistens genstand og intet til hinder, at Domstolen foretager en proevelse af, om det tyske omsaetningsforbud, afgraenset paa denne maade, er i strid med Traktatens artikel 30 .
12 I dommen af 23 . februar 1988 ( Kommissionen mod Den Franske Republik, sag 216/84, Sml . s . 793 ) fastslog Domstolen, at det i mangel af faelles eller harmoniserede bestemmelser om fremstilling og forhandling af maelkeerstatningsprodukter tilkommer hver enkelt medlemsstat paa sit omraade at fastsaette regler for disse produkters sammensaetning, fremstilling og forhandling ( praemis 6 ).
13 Efter Domstolens faste praksis foelger det imidlertid af Traktatens artikler 30 ff ., at anvendelsen af saadanne nationale bestemmelser paa produkter importeret fra andre medlemsstater alene kan forenes med Traktaten i det omfang, de er noedvendige for at beskytte de almene hensyn, der anfoeres i artikel 36, eller for at tilgodese tvingende hensyn blandt andet til god handelsskik og forbrugerbeskyttelse . Det foelger endvidere af praksis, at en medlemsstat ikke kan paaberaabe sig disse almene eller tvingende hensyn som begrundelse for at anvende importbegraensende foranstaltninger, saafremt det samme formaal kan opnaas ved andre foranstaltninger, som i mindre grad hindrer de frie varebevaegelser .
14 Det er paa baggrund af disse betragtninger i Domstolens praksis, at forbundsregeringens argumenter til stoette for det tyske forbud mod at omsaette de omhandlede produkter skal gennemgaas i det foelgende .
Hensynet til god handelsskik og forbrugerbeskyttelse
15 Forbundsregeringen, stoettet af den franske regering, har gjort gaeldende, at de tyske regler er noedvendige for at tilgodese tvingende hensyn til god handelsskik og forbrugerbeskyttelse . Den omstaendighed, at bestemmelserne i Milchgesetz kun gaelder for produkter, som kan forveksles med maelk, viser, at netop dette er bestemmelsernes formaal og funktion . Det heraf foelgende omsaetningsforbud er tillige i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, da der ikke findes andre mindre vidtgaaende midler, som er tilstraekkeligt effektive til at beskytte forbrugerne mod vildledning, navnlig hvor der er tale om produkter, som er slaviske efterligninger .
16 Hertil bemaerkes, at i foernaevnte dom af 23 . februar 1988 traf Domstolen afgoerelse vedroerende et forbud, som skyldtes en tilsvarende bestemmelse i den franske lovgivning som den tyske Milchgesetz' §36 . Den fastslog heri, at forbrugerinformationen kan sikres ved en passende maerkning, og at denne mulighed tillige bestaar ved salg af produkter i drikkevareautomater og principielt ogsaa ved salg i etablissementer for kollektiv servering . Selv om det i sidstnaevnte tilfaelde kan vaere vanskeligt at give forbrugerne en fuldstaendig og detaljeret information, er dette problem generelt for levnedsmidler, som udbydes til salg saadanne steder . Der findes ikke saerlige hensyn, som kan begrunde, at forbrugerne skal have mere detaljerede oplysninger om maelke - og mejerierstatningsprodukter ( jfr . foernaevnte doms praemis 10 ). Tilsvarende betragtninger gaelder for noedvendigheden af at forhindre en illoyal konkurrence .
17 Det fremgaar endvidere af Domstolens praksis ( jfr . dom af 16 . december 1980 i sag 27/80, Fietje, Sml . s . 3839, praemis 11 ), at nationale foranstaltninger, som er noedvendige for at sikre en korrekt betegnelse af varerne, for at undgaa, at forbrugerne forveksler produkterne og for at sikre god handelsskik, ikke er i strid med princippet om de frie varebevaegelser i Traktatens artikler 30 ff . Faellesskabsretten er derfor ikke til hinder for en national foranstaltning, der sikrer forbrugerne korrekt information og hindrer at produkterne forveksles . Den her i sagen omhandlede foranstaltning gaar imidlertid videre, end det er noedvendigt for at tilgodese dette hensyn .
18 Et absolut forbud mod omsaetning af maelkeerstatningsprodukter er foelgelig ikke noedvendigt for at tilgodese hensynet til god handelsskik og beskyttelse af forbrugerne . Forbundsregeringens foerste anbringende kan herefter ikke laegges til grund .
Spoergsmaalet, om den anfaegtede foranstaltning er noedvendig for at opfylde formaalene med den faelles landbrugspolitik
19 Hvad angaar forbundsregeringens argument om, at omsaetningsforbuddet er noedvendigt for at opfylde formaalene med den faelles landbrugspolitik, bemaerkes med henvisning til hidtidig praksis ( jfr . foernaevnte dom af 23 . februar 1988, praemisserne 18 og 19, samt dommene af 14 . juli 1988 i sag 407/85 ( 3 Glocken, Sml . s . 4233 ) se dommens praemis 26, og 2 . februar 1989 i sag 274/87 ( Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland, Sml . s . 0000 ) se dommens praemisser 21 og 22 ), at naar EF har indfoert en faelles markedsordning inden for en bestemt sektor, er medlemsstaterne forpligtet til at afholde sig fra ensidig vedtagelse af foranstaltninger, som ved markedsordningen er henlagt til Faellesskabets kompetence . Det tilkommer saaledes EF og ikke en medlemsstat at soege en loesning paa de problemer, der opstaar inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik .
20 I denne forbindelse tilfoejes, at selv nationale foranstaltninger, der stoetter EF' s faelles politik, ikke maa stride mod et af Faellesskabets grundlaeggende principper, i dette tilfaelde princippet om de frie varebevaegelser, medmindre de er begrundet i hensyn, som er anerkendt i faellesskabsretten .
21 Det foelger af det anfoerte, at den anfaegtede foranstaltning ikke kan begrundes i hensynet til den faelles landbrugspolitik, hvorfor den er i strid med forbuddet i Traktatens artikel 30 .
Spoergsmaalet, om den anfaegtede foranstaltning har hjemmel i artikel 5 i forordning ( EOEF ) nr . 1898/87
22 Endelig har forbundsregeringen, stoettet af den franske regering, gjort gaeldende, at artikel 5 i forordning ( EOEF ) nr . 1898/87 boer fortolkes paa den maade, at den tyske retsforskrift lovligt kunne opretholdes med hjemmel i artikel 5, som i en vis periode giver mulighed for "under overholdelse af Traktatens almindelige bestemmelser (( at )) bibeholde deres nationale retsforskrifter, der begraenser fremstilling og afsaetning paa deres omraade af produkter, der ikke opfylder betingelserne i artikel 2 i denne forordning ".
23 Der kan ikke gives forbundsregeringen medhold i dette argument . Det er herom tilstraekkeligt at konstatere, at artikel 5 alene indeholder hjemmel for medlemsstaterne til at opretholde nationale retsforskrifter, som opfylder kravene i Traktatens almindelige bestemmelser, og det er ikke noedvendigt at tage stilling til, om artikel 5 har tilbagevirkende gyldighed . Som allerede anfoert er den tyske retsforskrift i strid med Traktatens artikel 30 og opfylder dermed ikke betingelserne efter artikel 5 i forordning ( EOEF ) nr . 1898/87 .
24 Det foelger af det anfoerte, at der er godtgjort at foreligge et traktatbrud, hvorfor det maa konstateres, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser efter EOEF-Traktatens artikel 30 ved at forbyde, at maelkeerstatningsprodukter, som er lovligt fremstillet og bragt i omsaetning i andre medlemsstater, bringes i handelen paa det tyske marked .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
25 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom . Forbundsrepublikken Tyskland har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger . Intervenienten boer baere sine egne omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN :
1 ) Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser efter EOEF-Traktatens artikel 30 ved at forbyde, at maelkeerstatningsprodukter, som er lovligt fremstillet og bragt i omsaetning i andre medlemsstater, bringes i handelen paa det tyske marked .
2 ) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger . Den Franske Republik baerer selv sine omkostninger .