62019CJ0948_RES
Sag C-948/19
UAB »Manpower Lit«
mod
E.S. m.fl.ogDet Europæiske Institut for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder (EIGE)
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos Aukščiausiasis Teismas)
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. november 2021
»Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – vikararbejde – direktiv 2008/104/EF – artikel 1 – anvendelsesområde – begreberne »offentligretlig virksomhed« og »udøvelse af en økonomisk aktivitet« – Den Europæiske Unions agenturer – Det Europæiske Institut for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder (EIGE) som »brugervirksomhed«, jf. dette direktivs artikel 1, stk. 2 – artikel 5, stk. 1 – ligebehandlingsprincippet – væsentlige arbejds- og ansættelsesvilkår – begrebet »samme arbejdsopgave« – forordning (EF) nr. 1922/2006 – artikel 335 TEUF – princippet om EU-institutionernes administrative autonomi – artikel 336 TEUF – vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union«
Socialpolitik – vikararbejde – direktiv 2008/104 – anvendelsesområde – begreberne brugervirksomhed, offentligretlige og privatretlige virksomheder og økonomisk aktivitet – rækkevidde – EU-agenturer – Det Europæiske Institut for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder – vikarbureaus tilrådighedsstillelse til dette agentur af personer, der har indgået en arbejdsaftale med dette bureau – omfattet
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1922/2006, art. 3, stk. 1, art. 5 og art. 14, stk. 3; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/104, art. 1)
(jf. præmis 32, 34, 38, 39, 42-46 og 50 samt domskonkl. 1)
Socialpolitik – vikararbejde – direktiv 2008/104 – ligebehandling – begrebet samme arbejdsopgave – Det Europæiske Institut for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder – stilling, der besættes af en vikaransat, der er udsendt til dette EU-agentur – omfattet – Unionens rets- og handleevne – vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union – ingen betydning
(Art. 335 TEUF og 336 TEUF; Europa Parlamentets og Rådets direktiv 2008/104, art. 5, stk. 1)
(jf. præmis 55-60 og 62 samt domskonkl. 2)
Resumé
Manpower lit, der er et litauisk vikarbureau, stillede fem ansatte til rådighed for Det Europæiske Institut for Ligestilling mellem mænd og kvinder (EIGE), der er et EU-agentur med hjemsted i Vilnius (Litauen), som henholdsvis assistenter og IT-medarbejdere. Efter at deres ansættelsesforhold med Manpower Lit var ophørt mellem april og december 2018, indbragte disse ansatte, som mente, at de havde udestående løntilgodehavender, en sag for Valstybinės darbo inspekcijos Vilniaus teritorinio skyriaus Darbo ginčų komisija (kommissionen for arbejdsretlige tvister ved arbejdstilsynet i Vilnius, Litauen) med henblik på at opnå betaling heraf.
Ved afgørelse af 20. juni 2018 bestemte denne kommission, henset til den bestemmelse i arbejdsmarkedsloven, der gennemfører det i direktiv 2008/104 (
1
) omhandlede princip om ligebehandling af arbejdstagere, at der skulle ske efterbetaling af disse løntilgodehavender, idet den var af den opfattelse, at de pågældende ansatte udførte samme arbejdsopgaver som EIGE’s faste personale, og at deres lønvilkår skulle svare til de lønvilkår, som EIGE anvendte for instituttets kontraktansatte.
Da Manpower lit hverken fik medhold i sit søgsmål til prøvelse af denne afgørelse i første instans eller i appelsagen, iværksatte selskabet kassationsappel for Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litauens øverste domstol).
Denne domstol besluttede at forelægge Domstolen et spørgsmål med henblik på at få oplyst, om princippet om ligebehandling af vikaransatte, der er fastsat i direktiv 2008/104, fandt anvendelse i hovedsagen, henset til, at egenskaben af brugervirksomhed, der gør brug af vikaransatte, tilkommer et EU-agentur.
I sin dom bekræftede Domstolen, at direktiv 2008/104, herunder de bestemmelser, der skal sikre overholdelsen af ligebehandlingsprincippet, fandt anvendelse på tvisten i hovedsagen.
Domstolens bemærkninger
Domstolen analyserede for det første anvendelsesområdet for direktiv 2008/104. Domstolen henviste i denne forbindelse til, at EIGE skal opfylde tre betingelser (
2
), for at direktivet finder anvendelse, nemlig at EIGE skal henhøre under begrebet »offentligretlige og privatretlige virksomheder«, skal svare til en »brugervirksomhed« og skal udøve en »økonomisk aktivitet«.
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt EIGE kan anses for en »brugervirksomhed« (
3
), bemærkede Domstolen, at de berørte ansatte i egenskab af vikarer arbejdede midlertidigt for EIGE og under agenturets tilsyn og ledelse. Endvidere skal dette EU-agentur anses for en »juridisk person« som omhandlet i dette direktiv. Domstolen konkluderede heraf, at EIGE i denne sammenhæng er en »brugervirksomhed«.
Hvad angår rækkevidden af begreberne »offentligretlige og privatretlige virksomheder« og »brugervirksomhed« undersøgte Domstolen – eftersom disse begrebet ikke er defineret i direktivet – om EIGE udøver en aktivitet, der består i at udbyde varer eller tjenesteydelser på et givet marked.
Domstolen konstaterede indledningsvis, at dette EU-agenturs aktiviteter ikke henhører under udøvelsen af beføjelser vedrørende offentlig myndighed, og at de derfor ikke er udelukket fra at blive anset for at være økonomisk virksomhed. Henset til visse af EIGE’s aktiviteter, der er opregnet i forordning nr. 1922/2006 (
4
), findes der markeder, hvorpå kommercielle virksomheder, der konkurrerer med EIGE, opererer. Den omstændighed, at EIGE i forbindelse med udøvelsen af dets aktiviteter ikke har gevinst for øje, er ikke relevant. Endelig omfatter EIGE’s indtægter (
5
) bl.a. betaling for udførte tjenesteydelser, hvilket bekræfter, at EU-lovgiver havde til hensigt, at EIGE, i det mindste delvist, handler som markedsaktør.
Domstolen konkluderede derfor, at EIGE, i det mindste delvist, må anses for at udøve en aktivitet, der består i at udbyde tjenesteydelser på et bestemt marked, og dermed at et vikarbureaus udsendelse af personer, der har indgået en arbejdsaftale med denne virksomhed, til EIGE med henblik på levering af arbejdsydelser til EIGE, henhører under dette direktivs anvendelsesområde.
For det andet behandlede Domstolen spørgsmålet om, hvorvidt den stilling, der var besat af en vikaransat, der var udsendt til EIGE, kan anses for at udgøre »samme arbejdsopgave« som omhandlet i direktiv 2008/104, henset til, at de væsentlige arbejds- og ansættelsesvilkår, der gælder for vikaransatte under deres udsendelse til en brugervirksomhed, ifølge direktivet (
6
) mindst skal svare til dem, der ville være gældende, hvis de vikaransatte havde været ansat direkte af denne virksomhed til udførelse af samme arbejdsopgave.
Hvad angår muligheden for at foretage en sammenligning af vikaransattes arbejds- og ansættelsesvilkår med de vilkår, der gælder for EIGE’s personale, der er ansat på grundlag af vedtægten for tjenestemænd, forkastede Domstolen Europa-Kommissionen argument om, at denne sammenligning vil være i strid med artikel 335 TEUF, ifølge hvilken Unionen i hver medlemsstat har den mest vidtgående rets- og handleevne, som vedkommende stats lovgivning tillægger juridiske personer, og artikel 336 TEUF om EU-lovgivers vedtagelse af vedtægten for tjenestemænd. Der var nemlig ikke tale om at ligestille vikaransatte med fastansatte. Domstolen præciserede, at i mangel af en specifik lovgivning finder ligebehandlingsprincippet, når EU-agenturer benytter vikaransatte på grundlag af kontrakter indgået med vikarbureauer, fuldt ud anvendelse på disse arbejdstagere under de udsendelser, som de gennemfører i et sådant agentur.
Domstolen konkluderede, at den stilling, der var besat af en vikaransat, der var udsendt til EIGE, kan anses for at udgøre »samme arbejdsopgave« som omhandlet i direktivet, selv hvis det forudsættes, at alle de stillinger, med hensyn til hvilke EIGE ansætter arbejdstagere direkte, omfatter arbejdsopgaver, der kun kan udføres af personer, der er omfattet af vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union.
(
1
) – Artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/104/EF af 19.11.2008 om vikararbejde (EUT 2008, L 327, s. 9).
(
2
) – Som er fastsat i dette direktivs artikel 1, stk. 2. I henhold til denne bestemmelse gælder direktivet for offentligretlige og privatretlige virksomheder, som er vikarbureauer eller brugervirksomheder, der udøver en økonomisk aktivitet, uanset om de opererer med gevinst for øje.
(
3
) – Som omhandlet i direktivets artikel 3, stk. 1, dvs. »enhver fysisk eller juridisk person, for hvem og under hvis tilsyn og ledelse en vikaransat midlertidigt udfører en arbejdsopgave«.
(
4
) – I artikel 3, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1922/2006 af 20.12.2006 om oprettelse af et europæisk institut for ligestilling mellem mænd og kvinder (EUT 2006, L 403, s. 9) nævnes bl.a. i litra g), tilrettelæggelse af konferencer, kampagner og møder på europæisk plan.
(
5
) – I henhold til artikel 14, stk. 3, litra b), i forordning nr. 1922/2006.
(
6
) – Dette direktivs artikel 5, stk. 1.