61994CJ0049_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-49/94,
Irland ved Chief State Solicitor Michael A. Buckley, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg paa Den Irske Ambassade, 28, route d' Arlon,
sagsoeger,
mod
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Xavier Lewis, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, bistaaet af Solicitor John Handoll, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoegt,
angaaende en paastand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 93/659/EF af 25. november 1993 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsaaret 1990, der er finansieret af Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EFT L 301, s. 13),
har
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann, og dommerne P. Jann, J.C. Moitinho de Almeida, D.A.O. Edward og L. Sevón (refererende dommer),
generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer
justitssekretaer: assisterende justitssekretaer H. von Holstein,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at parterne har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 1. juni 1995, hvorunder Irland var repraesenteret ved Senior Counsel Richard Law Nesbitt og Kommissionen ved James Macdonald Flett og Klaus-Dieter Borchardt, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, bistaaet af Solicitor John Handoll,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 29. juni 1995,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 7. februar 1994 har Irland i medfoer af EF-traktatens artikel 173 nedlagt paastand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 93/659/EF af 25. november 1993 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsaaret 1990, der er finansieret af Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EFT L 301, s. 13), i det omfang Kommissionen afslaar faellesskabsfinansiering af 6 343 429 IRL.
2 Begrundelsen for at afslaa at finansiere dette beloeb er anfoert i de sammenfattende rapporter om resultaterne af kontrollen i forbindelse med regnskabsafslutningen for EUGFL, Garantisektionen, for regnskabsaaret 1989 (Kommissionens dokument VI/303/91 af 27.7.1992) og for regnskabsaaret 1990 (Kommissionens dokument VI/119/93 af 1.10.1993). Kommissionen henviser heri til sin kontrol, der havde vist, at den maksimale varighed af oplagring tilladt i henhold til faellesskabsbestemmelserne var overskredet i forbindelse med oplagring inden eksport af visse typer oksekoed, for hvilke der efter ansoegning var blevet forudbetalt eksportrestitutioner. De dokumenter, som de irske myndigheder havde kraevet, satte dem ikke i stand til at kontrollere, om eksportoeren havde overholdt betingelserne for forudbetaling, bl.a. var der ikke indgivet en behoerig udfoerselsangivelse inden udloebet af fristen i overensstemmelse med artikel 30 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 351, s. 1). Der skulle have vaeret anvendt det administrative enhedsdokument (AED), der er omhandlet i Raadets forordning (EOEF) nr. 1900/85 af 8. juli 1985 om indfoerelse af faellesskabsformularer til angivelse til udfoersel og indfoersel (EFT L 179, s. 4). Endelig var den fysiske kontrol utilstraekkelig.
3 Under naervaerende tvist har Kommissionen gjort gaeldende, at Irland ikke har overholdt faellesskabsreglerne om ekportrestitutioner for oksekoed og saerligt bestemmelserne om, hvilke dokumenter der skal kraeves af eksportoererne, for at de kan faa forudbetalt eksportrestitutioner.
4 Det fremgaar af artikel 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 62, s. 5), at der kan forudbetales eksportrestitution for produkter eller varer, der er anbragt paa toldoplag eller i frizone med henblik paa udfoersel inden for en bestemt frist.
5 I afsnit 2, kapitel 3, i forordning nr. 3665/87 er fastsat de naermere gennemfoerelsesregler for forordning nr. 565/80 og saerligt de noedvendige formkrav, naar en eksportoer oensker at faa forudbetalt eksportrestitutionerne.
6 I forordningens artikel 25 bestemmes det, at eksportoeren i en betalingsangivelse skal tilkendegive, at han vil udfoere produkterne efter oplagring og opfylde betingelserne for udbetaling af restitution. Produkterne anbringes, naar betalingsangivelsen antages, under toldkontrol, indtil de forlader Faellesskabets toldomraade (artikel 26). Den periode, hvor produkterne kan opbevares paa toldoplag, er seks maaneder fra antagelsen af betalingsangivelsen (artikel 28, stk. 5). Denne periode er imidlertid ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2675/88 af 29. august 1988 (EFT L 239, s. 20) fastsat til ni maaneder for produktionsaaret 1989 og ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2965/89 af 29. september 1989 (EFT L 281, s. 103) til syv maaneder for produktionsaaret 1990. Eksportoeren skal indgive udfoerselsangivelsen inden udloebet af denne periode (artikel 30). Inden 60 dage fra den dag, hvor produkterne eller varerne udtages fra toldoplaget, skal de forlade Faellesskabets toldomraade (artikel 32).
7 Forordning nr. 3665/87 beskriver ikke, hvori "udfoerselsangivelsen", som omhandlet i artikel 30, skal bestaa. Der skal imidlertid henses til forordningens artikel 3, der har foelgende ordlyd:
"1. Ved udfoerselsdagen forstaas den dato, paa hvilken toldvaesenet antager den udfoerselsangivelse, hvori det angives, at der vil blive ansoegt om restitution.
2. Datoen for antagelse af udfoerselsangivelsen laegges til grund ved bestemmelse af:
a) restitutionssatsen, hvis restitutionen ikke er forudfastsat
b) de justeringer, der i givet fald skal foretages af restitutionssatsen, hvis denne er forudfastsat.
3. Antagelsen af udfoerselsangivelsen sidestilles med enhver anden handling, der har samme retsvirkning som denne antagelse.
4. Datoen for antagelsen laegges til grund ved bestemmelsen af maengden af det udfoerte produkt, dets art og egenskaber.
5. For at der kan ydes en restitution, skal det dokument, der anvendes ved udfoerslen, indeholde alle de oplysninger, der er noedvendige for beregningen af restitutionen, herunder:
a) en varebeskrivelse i overensstemmelse med restitutionsnomenklaturen
b) produkternes nettomasse eller i givet fald maengden udtrykt i den maaleenhed, der anvendes ved beregningen af restitutionen
c) produkternes sammensaetning eller en henvisning til denne sammensaetning, dersom dette er noedvendigt for beregningen af restitutionen.
Hvis det i dette stykke omhandlede dokument er udfoerselsangivelsen, skal denne ogsaa indeholde oplysningerne samt angivelse af restitutionskoden.
6. Naar denne antagelse eller denne handling foreligger, anbringes produkterne under toldkontrol, indtil de forlader Faellesskabets toldomraade."
8 I den foreliggende sag kraevede de irske myndigheder foelgende dokumenter:
1) Naar oksekoedet blev oplagret, og der blev ansoegt om eksportrestitutioner, blev der udfyldt to formularer:
° formular "C & E 977", der blev anvendt, naar koedet blev anbragt paa lager under toldkontrol
° formular "AP", der indeholdt en ansoegning om forudbetaling af eksportrestitutionerne.
2) Naar ejeren af oksekoedet besluttede at eksportere, udfyldte han formularen "C & E 978", saaledes at koedet derefter overgik fra toldoplag til eksportordningen.
3) Endelig blev der udfyldt formular "D & C" ved den fysiske eksport af koedet.
9 Sagsoegeren har som sit foerste anbringende gjort gaeldende, at kravene i artikel 30 i forordning nr. 3665/87 er blevet overholdt. Ved at kraeve, at det administrative enhedsdokument (AED), der er omhandlet i forordning nr. 1900/85, anvendes til udfoerselsangivelsen, forsoeger Kommissionen ifoelge sagsoegeren at gennemtvinge en urimelig fortolkning af forordning nr. 3665/87, der paa ingen maade finder stoette i forordningens ordlyd. Forordningens artikel 30 definerer ikke begrebet udfoerselsangivelse, og det kan udledes af artikel 3, stk. 3 og 5, at en raekke handlinger kan betragtes som en saadan. Endelig er det bestemt i artikel 6, stk. 1, litra e), i forordning nr. 1900/85, at forordningen ikke griber ind i anvendelsen af specialformularer for at goere det lettere at anvende angivelsen i saerlige tilfaelde.
10 Ifoelge Irland havde toldmyndighederne, naar de modtog formular C & E 978, alle noedvendige oplysninger til deres raadighed for at kontrollere, at betingelserne for at anvende faellesskabsreglerne var opfyldt, idet de kunne sammenholde med det tidligere dokument C & E 977. Tilsammen udgjorde disse dokumenter saaledes udfoerselsangivelsen.
11 Kommissionen har heroverfor anfoert, at betingelserne i artikel 30 i forordning nr. 3665/87 ikke er overholdt, idet der skulle have vaeret anvendt standardeksportdokumentet eller et dokument med samme anvendelse og virkning. Standardformularen i Faellesskabet er det administrative enhedsdokument (AED), som foreskrives i forordning nr. 1900/85 og anvendes af langt stoerstedelen af de oevrige medlemsstater.
12 De dokumenter, som efter det af sagsoegeren anfoerte udgjorde udfoerselsangivelsen, var endvidere ikke bestemt til denne anvendelse. Formularen C & E 977 var beskrevet som en "registrering over FLP-varer anbragt under kontrol forud for eksportdatoen" og formular C & E 978 som en "meddelelse om indlagring af FLP-produkter til eksport". I den sidstnaevnte formular var der imidlertid ikke naevnt en dato for antagelsen. "Udfoerselsangivelses- og kontrolformular for varer, der inden eksport er anbragt under toldkontrol" (formular D & C) kunne efter Kommissionens opfattelse gyldigt anvendes som udfoerselsangivelse, men den blev indgivet paa det tidspunkt, hvor varen forlod toldomraadet, eller kort efter, dvs. klart efter, at fristen i forordning nr. 3665/87 for indgivelse af udfoerselsangivelse var udloebet.
13 Kommissionen har endelig anfoert, at den saakaldte udfoerselsangivelse ikke opfyldte den vaesentlige funktion ved en udfoerselsangivelse, der bestod i at goere det muligt at kontrollere, at betingelserne for forudbetaling er opfyldt, og saerligt, at udfoerslen har fundet sted inden for fristen paa 60 dage i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 3665/87. Saerligt formular C & E 978 indeholdt imidlertid ingen angivelse af varens bestemmelse og var hverken dateret eller stemplet af toldvaesenet.
14 Som det fremgaar af artikel 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 196) finansierer EUGFL, Garantisektionen, kun restitutioner ved udfoersel til tredjelande, som efter Faellesskabets regler ydes inden for rammerne af den faelles markedsordning for landbruget.
15 Ifoelge bestemmelserne i forordning nr. 3665/87 skal en eksportoer, der vil modtage eksportrestitutioner, fremlaegge en udfoerselsangivelse og soerge for, at varerne forlader toldomraadet inden for en vis frist.
16 Ved forordning nr. 1900/85 har Raadet indfoert en faellesskabsformular for udfoerselsangivelser, der skal anvendes ved eksport af varer ud af Faellesskabets toldomraade. Eftersom denne forordning for det foerste i visse tilfaelde tillader brug af specialformularer, og forordning nr. 3665/87 for det andet ikke indeholder nogen henvisning til denne tidligere forordning, men kun en beskrivelse af, hvilke oplysninger udfoerselsangivelsen skal indeholde, maa det undersoeges, om de af de irske myndigheder kraevede dokumenter kunne udgoere en behoerig udfoerselsangivelse i henhold til artikel 30 i forordning nr. 3665/87.
17 I modsaetning til det af sagsoegeren anfoerte kunne de dokumenter, der blev anvendt i den omtvistede periode, ikke udgoere en saadan udfoerselsangivelse. Ingen af dem indeholder antagelsesdatoen, dvs. den dato, hvor toldmyndighederne antager den udfoerselsangivelse, hvori det meddeles, at der vil blive ansoegt om restitution. Selv om der i visse formularer, som er forelagt Domstolen, ganske vist var naevnt en dato for udtagning fra lagret ("date ex warehouse"), var der imidlertid intet, der viste, at denne dato var stemplet eller endog paategnet af toldmyndighederne ved indgivelsen af udfoerselsangivelsen. Irlands foerste anbringende maa derfor forkastes.
18 Irland har som sit andet anbringende gjort gaeldende, at Kommissionens klagepunkter vedroerer uvaesentlige forvaltningsmaessige formkrav, saaledes at Irland ikke har kraenket faellesskabsreglerne.
19 Det bemaerkes hertil, at ovennaevnte forordning nr. 729/70 paalaegger medlemsstaterne en forpligtelse til at traeffe de noedvendige foranstaltninger, ikke alene for at sikre sig, at de af EUGFL finansierede foranstaltninger virkelig er blevet gennemfoert, og at de er blevet gennemfoert paa behoerig maade (artikel 8), men ogsaa for at lette de kontrolforanstaltninger, som Kommissionen skoenner det formaalstjenligt at traeffe (artikel 9).
20 Dokumenter uden toldmyndighedens paastempling af datoen for antagelsen giver ikke mulighed for med en saadan sikkerhed at fastslaa datoen, hvor eksportoeren har indgivet en udfoerselsangivelse, at der ikke kan vaere nogen risiko for fejl eller svig. Datoen for antagelsen af udfoerselsangivelsen er endvidere uomgaengeligt noedvendig, for saa vidt som den anvendes som grundlag for at fastslaa, hvilken restitutionssats der skal anvendes, og til at kontrollere, om varerne eksporteres inden for den i forordningen fastsatte frist. Det er saaledes et vaesentligt ° og ikke som haevdet af Irland et uvaesentligt ° formkrav. Dette anbringende maa derfor forkastes.
21 Irland har som sit tredje anbringende endvidere gjort gaeldende, at selv hvis Irland findes at have undladt at opfylde sin forpligtelse til at overholde vaesentlige formkrav ved anvendelsen af forordning nr. 3665/87, skal Kommissionens afslag paa at anerkende de omtvistede udgifter anses for at vaere urimeligt og uforholdsmaessigt.
22 Det bemaerkes blot, at naar der henses til den vaesentlige karakter af de formkrav, der ikke blev overholdt, og til, at det var umuligt at kontrollere overholdelsen af den frist, inden for hvilken varerne skulle eksporteres, samt foelgelig sandsynligheden for tab eller endog svig til skade for Faellesskabets budget, kan det beloeb, som Kommissionen ikke har anerkendt, og som kun udgoer 2% af de paagaeldende udgifter, ikke anses for at vaere urimeligt og uforholdsmaessigt. Dette anbringende skal derfor ligeledes forkastes.
23 Irland har som sit sidste anbringende gjort gaeldende, at Kommissionens fortolkning af forordningen udgoer en kraenkelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet.
24 Det fremgaar imidlertid hverken ved gennemlaesning af de forskellige faellesskabsforordninger eller af Kommissionens fortolkning deraf, at der skulle vaere sket en kraenkelse af disse principper. Det sidste anbringende skal derfor forkastes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
25 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Kommissionen har nedlagt paastand om, at Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger. Da Irland har tabt sagen, boer medlemsstaten tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
1) Kommissionen frifindes.
2) Irland betaler sagens omkostninger.