61995CC0171_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 Har en tyrkisk arbejdstager krav paa opholdstilladelse i en medlemsstat efter bestemmelserne i afgoerelse nr. 1/80 fra associeringsraadet EOEF-Tyrkiet, naar han frivilligt har opsagt sit arbejde og efter det tidligere arbejdsforholds ophoer oensker at soege ny beskaeftigelse i den paagaeldende medlemsstat? Det er kort fortalt det spoergsmaal, som Domstolen skal tage stilling til i denne praejudicielle sag.
De relevante faellesskabsretlige regler
2 Associeringsaftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Tyrkiet (1) har efter artikel 2, stk. 1, til formaal »at fremme en stadig og afbalanceret styrkelse af de oekonomiske og handelsmaessige forbindelser mellem parterne under fuldt hensyn til noedvendigheden af at sikre en hurtigere udvikling af Tyrkiets oekonomi og en hoejnelse af beskaeftigelsesniveauet og livsvilkaarene for det tyrkiske folk«.
Ifoelge aftalens artikel 12 er parterne enige om »paa grundlag af artiklerne 48, 49, og 50 i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, gradvist indbyrdes at gennemfoere arbejdskraftens frie bevaegelighed«.
3 Efter artikel 36 i en tillaegsprotokol til associeringsaftalen af 23. november 1970 (2) traeffer associeringsraadet beslutning om de noedvendige retningslinjer for gradvis gennemfoerelse af arbejdskraftens frie bevaegelighed mellem Faellesskabets medlemsstater og Tyrkiet i overensstemmelse med de i artikel 12 i associeringsaftalen anfoerte principper.
4 Associeringsraadet har i medfoer heraf truffet afgoerelse nr. 1/80 af 19. september 1980, der traadte i kraft den 1. juli 1980 (3). Afgoerelsens artikel 6, stk. 1 og 2, har foelgende ordlyd:
»1. ... har tyrkiske arbejdstagere med tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i en bestemt medlemsstat:
...
- efter at have haft lovlig beskaeftigelse i fire aar i den paagaeldende medlemsstat fri adgang til enhver form for loennet arbejde efter eget valg.
2.
AArlig ferie, barselsorlov og fravaer paa grund af arbejdsulykker eller sygdom af kortere varighed ligestilles med perioder med lovlig beskaeftigelse. Uforskyldte arbejdsloeshedsperioder, der er behoerigt konstateret af de kompetente myndigheder, og fravaer af laengere varighed paa grund af sygdom er ikke, selv om de ikke ligestilles med perioder med lovlig beskaeftigelse, til skade for de rettigheder, der er erhvervet gennem den forudgaaende beskaeftigelsesperiode.«
Det bestemmes i artikel 13 i afgoerelse nr. 1/80, at:
»Faellesskabets medlemsstater og Tyrkiet maa ikke indfoere nye begraensninger for saa vidt angaar vilkaarene for adgang til beskaeftigelse for arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der paa naevnte landes omraader har opnaaet opholds- og arbejdstilladelse i henhold til gaeldende lovgivning.«
Sagens faktiske omstaendigheder
5 Recep Tetik, der er foedt i 1958, er tyrkisk statsborger og har siden efteraaret 1980 haft beskaeftigelse som soemand paa forskellige soegaaende, tyske skibe. Han fik i den forbindelse efter den tyske udlaendingelovgivning meddelt tidsbegraensede opholdstilladelser (senest til den 4.8.1988), der gav ret til beskaeftigelse inden for soefart. Opholdstilladelserne indeholdt de udtrykkelige vilkaar: »Giver ikke ret til at tage bopael i land« og »opholdstilladelsen bortfalder, naar indehaverens beskaeftigelse inden for den tyske skibsfart ophoerer«. Tetik afmoenstrede den 20. juli 1988 og var herefter arbejdsloes.
6 Efter det af Tetik oplyste flyttede han den 1. august 1988 til Berlin og ansoegte samme dag om tidsubegraenset opholdstilladelse med henblik paa at soege ikke naermere angivet beskaeftigelse. Han oplyste i den forbindelse, at han paataenkte at opholde sig i Tyskland til ca. aar 2020. Ved afgoerelse af 19. januar 1989 meddelte udlaendingemyndighederne i Land Berlin Tetik afslag paa ansoegningen om opholdstilladelse under henvisning til, at formaalet med hans ophold i Tyskland var bortfaldet, og at der ikke kunne meddeles opholdstilladelse med henblik paa beskaeftigelse inden for andre brancher end skibsfart.
Tetik paaklagede denne afgoerelse. Klagen blev ved afgoerelse af 12. oktober 1989 afvist med den begrundelse, at der var en aarelang fast praksis, som udtrykkeligt var blevet bekraeftet ved en tjenstlig meddelelse til udlaendingemyndighedernes medarbejdere i marts 1989, for ikke at give udenlandske soemaend ret til beskaeftigelse i land, efter at deres ansaettelse inden for den tyske skibsfart var ophoert. Med denne ordning tilstraeber man at undgaa fortsat tilgang af udenlandsk arbejdskraft via midlertidig beskaeftigelse inden for skibsfart, efter at der i september 1973 blev gennemfoert et generelt ansaettelsesstop for udenlandsk arbejdskraft.
7 Tetik anlagde den 27. juli 1989 sag ved Verwaltungsgericht mod Land Berlin, men fik ved afgoerelse af 10. december 1991 ikke medhold. Tetik appellerede Verwaltungsgerichts afgoerelse, men appellen blev ved Oberverwaltungsgerichts dom af 24. marts 1992 forkastet. Begrundelsen herfor var bl.a., at Tetik ikke var berettiget til opholdstilladelse efter artikel 6, stk. 1, i associeringsraadets afgoerelse nr. 1/80.
8 Herefter har Tetik med tilladelse fra Bundesverwaltungsgericht ivaerksat revisionsanke af Oberverwaltungsgerichts afgoerelse. Han har i den forbindelse gjort gaeldende, at retten har fortolket de i artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80 anfoerte betingelser for udstedelse af en opholdstilladelse forkert.
De praejudicielle spoergsmaal
9 Bundesverwaltungsgericht har ved kendelse af 11. april 1995 udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1) Har en tysk soemand, der i tiden 1980-1988 havde haft beskaeftigelse paa soegaaende skibe, registreret i en medlemsstat, tilknytning til denne medlemsstats lovlige arbejdsmarked i den i artikel 6, stk. 1, i associeringsraadet EOEF-Tyrkiets afgoerelse nr. 1/80 om udvikling af associeringen forudsatte betydning, og maa det antages, at han har lovlig beskaeftigelse dér, saafremt hans ansaettelsesforhold var undergivet national ret, og saafremt han betalte indkomstskat til denne medlemsstat og var socialforsikret dér, naar hans opholdstilladelse var begraenset til erhvervsmaessig beskaeftigelse inden for soefart og ikke tillod ham at tage bopael i land?
Er det herved af betydning, at denne form for beskaeftigelse ifoelge tysk ret ikke kraever arbejdstilladelse, og at soefolk til dels er omfattet af saerlige arbejds- og socialforsikringsretlige ordninger?
2) Saafremt spoergsmaal 1) besvares bekraeftende:
Mister en tyrkisk soemand sit krav paa at faa meddelt opholdstilladelse, saafremt han frivilligt og ikke f.eks. af sundhedsmaessige aarsager opsiger sit arbejde, indgiver ansoegning om opholdstilladelse med henblik paa beskaeftigelse i land 11 dage senere og efter, at hans opholdstilladelse er udloebet, og er arbejdsloes efter at have faaet meddelt afslag paa sin ansoegning?«
10 Det foerste spoergsmaal vedroerer fortolkningen af begrebet »tilknytning til en medlemsstats lovlige arbejdsmarked« i artikel 6, stk. 1, i associeringsraadets afgoerelse nr. 1/80. Domstolen har tidligere i dom af 6. juni 1995, sag C-434/93, Bozkurt (4), haft lejlighed til at tage stilling til et tilsvarende spoergsmaal. Paa denne baggrund fremsendte Domstolens Justitskontor ved skrivelse af 26. juni 1995 Domstolens dom i denne sag til Bundesverwaltungsgericht og forespurgte, om den nationale ret herefter oenskede at opretholde sine spoergsmaal. Ved kendelse af 30. august 1995 har Bundesverwaltungsgericht trukket det foerste af de stillede spoergsmaal tilbage.
Stillingtagen
11 Der er herefter alene anledning til at tage stilling til det andet af de oprindeligt stillede praejudicielle spoergsmaal. Dette spoergsmaal er stillet under forudsaetning af, at det foerste spoergsmaal blev besvaret bekraeftende. Det maa derfor laegges til grund for besvarelsen, at Tetik i perioden 1980-1988 har haft tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i Tyskland, saaledes at han i henhold til artikel 6, stk. 1, 3. led, i afgoerelse nr. 1/80 havde ret til enhver form for loennet beskaeftigelse efter eget valg. Det fremgaar endvidere af forelaeggelseskendelsen, at den nationale ret laegger til grund, at Tetiks beskaeftigelse som soemand ophoerte frivilligt og ikke af sundhedsmaessige eller andre aarsager.
12 Den forelaeggende ret oensker herefter i realiteten Domstolens stillingtagen til, om en tyrkisk arbejdstager, der har krav paa fri adgang til beskaeftigelse efter artikel 6, stk. 1, 3. led, i afgoerelse nr. 1/80, har krav paa opholdstilladelse med henblik paa at soege beskaeftigelse, naar han frivilligt har opsagt sit arbejde og derfor er arbejdsloes.
13 Tetik har gjort gaeldende, at han efter at have udoevet lovlig beskaeftigelse i en medlemsstat igennem naesten 8 aar har fri adgang til enhver form for loennet arbejde efter eget valg efter artikel 6, stk. 1, 3. led, i afgoerelse nr. 1/80. En periode med arbejdsloeshed kan ikke fratage ham denne rettighed. Ligesom faellesskabsstatsborgere maa han endvidere have ret til opholdstilladelse i en vis periode med henblik paa at soege ny beskaeftigelse.
14 Kommissionen er af den opfattelse, at det maa foelge af artikel 6, stk. 1, 3. led, i afgoerelse nr. 1/80, at tyrkiske arbejdstagere, der er omfattet af bestemmelsens anvendelsesomraade, frivilligt kan afslutte et beskaeftigelsesforhold for at paabegynde en ny beskaeftigelse. For at bestemmelsen skal have en effektiv virkning, maa det ogsaa vaere muligt for den tyrkiske arbejdstager frivilligt at afslutte et beskaeftigelsesforhold med henblik paa at soege ny beskaeftigelse. Dette maa isaer gaelde, naar det som i det foreliggende tilfaelde drejer sig om en soemand, der maa anses for at have saerlige praktiske vanskeligheder ved at finde beskaeftigelse i land. Den tyrkiske arbejdstager maa saaledes vaere berettiget til opholdstilladelse i en passende periode med henblik paa at soege arbejde.
15 Land Berlin, Det Forenede Kongerige samt den franske og den tyske regering har heroverfor gjort gaeldende, at afgoerelse nr. 1/80 ikke har til formaal fuldstaendigt at gennemfoere den frie bevaegelighed for tyrkiske arbejdstagere, og at den ret til ophold, der tilkommer disse arbejdstagere efter afgoerelse nr. 1/80, kun udgoer en af arbejdsforholdet afledet ret. En tyrkisk arbejdstager, der saaledes efter artikel 6, stk. 1, 3. led, i afgoerelse nr. 1/80 har fri adgang til enhver form for loennet arbejde efter eget valg, mister den ret til ophold, der er en naturlig foelge af retten til beskaeftigelse, naar der ikke laengere eksisterer en beskaeftigelsessituation.
16 Jeg skal indledningsvis anfoere, at det foelger af artikel 13 i afgoerelse nr. 1/80, at der efter ikrafttraedelsen af afgoerelse nr. 1/80 ikke maa indfoeres nye begraensninger for saa vidt angaar vilkaarene for adgang til beskaeftigelse for arbejdstagere, der har opnaaet opholds- og arbejdstilladelse i henhold til gaeldende lovgivning. Den tyske regering har i den forbindelse oplyst, at udlaendingemyndighedernes praksis med ikke at give udenlandske soefolk opholds- og arbejdstilladelse med henblik paa beskaeftigelse i land efter endt virke i den tyske soefart raekker tilbage til gennemfoerelsen af Auslaendergesetz af 28. april 1965. Der er saaledes ikke tale om, at man efter ikrafttraedelsen af afgoerelse nr. 1/80 den 1. juli 1980 har indfoert nye begraensninger for saa vidt angaar vilkaarene for adgang til beskaeftigelse for arbejdstagere, der allerede havde opnaaet opholds- og arbejdstilladelse.
17 De direkte anvendelige bestemmelser i artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80 (5) omhandler efter ordlyden alene tyrkiske arbejdstageres ret til fortsat beskaeftigelse, saafremt de har haft lovlig beskaeftigelse i en medlemsstat i naermere angivne tidsrum. Denne ret til fortsat beskaeftigelse maa noedvendigvis indebaere, at arbejdstageren, naar disse betingelser er opfyldt, ogsaa har ret til ophold, mens beskaeftigelsen udoeves.
18 Bestemmelsen regulerer derimod ikke spoergsmaalet om retten til beskaeftigelse og ophold i medlemsstaterne for tyrkiske arbejdstagere, der ikke opfylder de tidsmaessige betingelser, der er fastsat heri. Det er saaledes medlemsstaternes lovgivning, der fastsaetter, om og i givet fald under hvilke betingelser tyrkiske statsborgere har adgang til indrejse i og ophold paa deres territorium og til dér at udoeve beskaeftigelse.
Domstolen har i overensstemmelse hermed i dom af 20. september 1990 (6) udtalt, at artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80:
»... blot regulerer den tyrkiske arbejdstagers situation med hensyn til beskaeftigelse uden at udtale sig om hans opholdsret.
Det forholder sig ikke desto mindre saaledes, at aspekterne af den tyrkiske arbejdstagers personlige situation er naert forbundet, og at de omtvistede bestemmelser ved at give den tyrkiske arbejdstager, der i en vis periode har haft lovlig beskaeftigelse i en medlemsstat, ret til fri adgang til enhver form for loennet arbejde efter eget valg uundgaaeligt indebaerer, at arbejdstageren i det mindste paa dette tidspunkt har opholdsret, da den ret, bestemmelserne tillaegger den tyrkiske arbejdstager, ellers ville vaere helt illusorisk.«
Det foelger heraf, at Tetik, der i juli 1988 havde ret til at soege enhver form for loennet beskaeftigelse i Tyskland, uanset om denne var inden for soefart eller var landbaseret, efter at have accepteret et tilbud om anden beskaeftigelse end sit davaerende arbejde som soemand kunne have opsagt sin eksisterende arbejdskontrakt og have paabegyndt det nye arbejde og afledt heraf kraeve opholdstilladelse med henblik paa at udoeve den paagaeldende beskaeftigelse. Spoergsmaalet er imidlertid, om Tetik kunne opsige sin eksisterende arbejdskontrakt, hvorved han blev frivilligt arbejdsloes, og derefter kraeve en opholdstilladelse uden at have fundet ny beskaeftigelse.
19 Domstolen har tidligere ved flere lejligheder haft mulighed for at udtale sig om fortolkningen af afgoerelse nr. 1/80 og har saaledes generelt vedroerende reglerne i denne afgoerelse om arbejdskraftens frie bevaegelighed f.eks. i den tidligere naevnte Bozkurt-sag fastslaaet, at:
»Associeringsraadets sigte med fastsaettelsen af bestemmelser paa det sociale omraade i afgoerelse nr. 1/80 var, paa grundlag af traktatens artikel 48, 49 og 50, at naa endnu en etape af gennemfoerelsen af arbejdskraftens frie bevaegelighed.« (Praemis 19).
Det maa derfor laegges til grund, at afgoerelse nr. 1/80 ikke har til formaal at gennemfoere den totale frie bevaegelighed for tyrkiske arbejdstagere, som forudsaettes i traktatens artikel 48 ff. for Faellesskabets borgere, men derimod har langt mere beskedne formaal. Det er saaledes ikke hensigten med bestemmelsen i artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80, at tyrkiske arbejdstagere efter fire aars lovlig beskaeftigelse fuldstaendig skal ligestilles med arbejdstagere inden for Faellesskabet. Det kan paa denne baggrund ikke antages, at blot fordi faellesskabsstatsborgere har ret til at opholde sig i medlemsstaterne i en vis periode med henblik paa at soege beskaeftigelse, maa tyrkiske arbejdstagere have samme ret.
20 Domstolen har endvidere som ovenfor naevnt i Sevince-sagen fastslaaet, at retten til ophold er en af retten til beskaeftigelse afledet ret. Indfortolkningen af en ret til ophold uden beskaeftigelse med henblik paa at soege arbejde synes derfor umiddelbart at vaere i strid med Domstolens hidtidige praksis vedroerende ret til ophold i forbindelse med adgangen til beskaeftigelse efter artikel 6 i afgoerelse nr. 1/80, idet den afledte ret til ophold ville blive til en selvstaendig ret til ophold, som stik imod intentionerne i afgoerelse nr. 1/80 ikke behoevede at vaere forbundet med en udoevet beskaeftigelse.
21 Det er endvidere i artikel 6, stk. 2, i afgoerelse nr. 1/80 reguleret, hvorledes fravaer i perioden, indtil kravet om f.eks. fire aars beskaeftigelse er opfyldt, skal behandles. Jeg anfoerte i mit forslag til afgoerelse i Bozkurt-sagen, der bl.a. omhandlede spoergsmaalet om, hvorvidt en tyrkisk arbejdstager, der har udoevet lovlig beskaeftigelse i en medlemsstat, har ret til ophold paa denne medlemsstats omraade, efter han har vaeret udsat for en arbejdsulykke og som foelge deraf er blevet varigt arbejdsudygtig, foelgende om artikel 6, stk. 2, 2. pkt.:
»Artikel 6, stk. 2, 2. pkt. i associeringsraadets afgoerelse nr. 1/80 fastsaetter, at uforskyldte arbejdsloeshedsperioder og fravaer paa grund af sygdom af laengere varighed ikke ligestilles med perioder med lovlig beskaeftigelse. Der skal saaledes ved opgoerelsen af de i artikel 6, stk. 1, fastlagte tidsrum bortses fra perioder med uforskyldt arbejdsloeshed og fravaer af laengere varighed paa grund af sygdom. Denne del af artikel 6, stk. 2, 2. pkt., er paa tilsvarende maade som artikel 6, stk. 2, 1. pkt., med til at klargoere indholdet af de tidsmaessige betingelser for, at de i artikel 6, stk. 1, fastlagte rettigheder kan indtraede, men foejer intet til beskrivelsen i stk. 1 af denne rets indhold.
Bestemmelsen i artikel 6, stk. 2, 2. pkt., fastslaar imidlertid samtidig, at perioder med uforskyldt arbejdsloeshed og fravaer af laengere varighed paa grund af sygdom ikke er til skade for de rettigheder, der er erhvervet gennem den forudgaaende beskaeftigelsesperiode. Heri maa ligge, at den tyrkiske arbejdstager ikke mister de rettigheder, den paagaeldende har erhvervet efter artikel 6, stk. 1, ved f.eks. at blive syg i laengere tid. Der er i oevrigt efter min opfattelse ikke grundlag for at antage, at udtrykket 'fravaer af laengere varighed paa grund af sygdom' omfatter permanent arbejdsudygtighed ...
Men uanset hvilke situationer der antages at vaere omfattet af artikel 6, stk. 2, 2. pkt., maa det fremhaeves, at heller ikke denne del af bestemmelsen foejer noget til beskrivelsen i artikel 6, stk. 1, af rettighedens indhold. Den ret, som den tyrkiske arbejdstager saaledes ikke mister ved at blive syg i laengere tid efter at have haft lovlig beskaeftigelse i fire aar i en medlemsstat, er fortsat kun 'fri adgang til enhver form for loennet arbejde efter eget valg' og - afledt heraf - en ret til ophold, mens denne beskaeftigelse udoeves« (7).
22 Domstolen udtalte paa linje hermed i Bozkurt-sagen, at:
»... artikel 6 i afgoerelse nr. 1/80 tager sigte paa at regulere forholdene for tyrkiske arbejdstagere, der er i beskaeftigelse, eller som midlertidigt er arbejdsudygtige. Bestemmelsen omfatter derimod ikke en tyrkisk statsborger, der endeligt har forladt arbejdsmarkedet i en medlemsstat, f.eks. fordi han har naaet pensionsalderen, eller ... fordi han er blevet fuldstaendigt og varigt arbejdsudygtig.
I mangel af en speciel regel, der indroemmer tyrkiske arbejdstagere ret til fortsat at opholde sig paa en medlemsstats omraade efter at have haft beskaeftigelse dér, foelger det indirekte, men utvivlsomt, af artikel 6 i afgoerelse nr. 1/80, at den tyrkiske statsborgers ret til ophold - der har form af et accessorium til udoevelsen af en lovlig beskaeftigelse - bortfalder, saafremt den paagaeldende er blevet fuldstaendigt og varigt arbejdsudygtig.«
23 Domstolen udtalte endvidere udtrykkeligt i Bozkurt-dommens praemis 40 vedroerende den situation, hvor en tyrkisk arbejdstager ufrivilligt har maattet forlade arbejdsmarkedet i en medlemsstat, at artikel 6 ikke indeholder en regel, der giver tyrkiske arbejdstagere ret til ophold i en medlemsstat »efter at have haft beskaeftigelse dér«. Dette maa gaelde saa meget desto mere i en situation som den foreliggende, hvor den tyrkiske arbejdstager helt frivilligt har forladt arbejdsmarkedet i den paagaeldende medlemsstat. Den afledte ret til ophold i en medlemsstat, der foelger af artikel 6, stk. 1, 3. led, i afgoerelse nr. 1/80, kan kun antages at bestaa, saa laenge den tyrkiske arbejdstager rent faktisk er tilknyttet arbejdsmarkedet i den paagaeldende medlemsstat. Ved Tetiks frivillige afmoenstring den 20. juli 1988 og den efterfoelgende frivillige arbejdsloeshed ophoerte derfor hans tilknytning til det tyske arbejdsmarked og dermed retten til ophold i Tyskland.
24 Kommissionen har som naevnt anfoert, at der maa vaere en ret til ophold efter ophoeret af en tidligere beskaeftigelse med henblik paa at soege ny beskaeftigelse, isaer naar det drejer sig om en soemand, der maa anses for at have saerlige praktiske vanskeligheder ved at finde beskaeftigelse i land. Lad mig hertil bemaerke, at der - uanset, om man maatte finde en saadan regel rimelig - ikke er noget holdepunkt i associeringsraadets afgoerelse for, at der skulle eksistere nogen saadan ret. Det gaelder endvidere for enhver arbejdstager, at man maa soege efter nyt arbejde i fritiden, og saafremt man i den forbindelse skal moede til en samtale i arbejdstiden, maa man tage fri fra sit nuvaerende arbejde. Det var saaledes ikke noedvendigt for Tetik at afmoenstre for at soege nyt arbejde. Han havde mulighed for i sine ferieperioder at soege efter ny beskaeftigelse og til i den forbindelse at moede til personlige samtaler, ogsaa selv om han - til forskel fra sine tidligere beskaeftigelsesforhold - nu oenskede at soege arbejde i land.
25 Det stillede spoergsmaal maa paa denne baggrund efter min opfattelse besvares med, at artikel 6, stk. 1, 3. led, i afgoerelse nr. 1/80 skal fortolkes saaledes, at en tyrkisk arbejdstager, uanset at den paagaeldende har erhvervet fri adgang til beskaeftigelse i en medlemsstat, ikke har krav paa opholdstilladelse i den paagaeldende medlemsstat med henblik paa at soege ny beskaeftigelse, naar han frivilligt har opsagt sit arbejde og derfor er arbejdsloes.
Forslag til afgoerelse
26 Jeg skal herefter foreslaa Domstolen at besvare det stillede spoergsmaal saaledes:
Artikel 6, stk. 1, 3. led, i afgoerelse nr. 1/80 af 19. september 1980 fra det associeringsraad, som blev oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Tyrkiet, undertegnet i Ankara den 12. september 1963 og godkendt paa Faellesskabets vegne ved Raadets afgoerelse 64/732/EOEF af 23. december 1963, skal fortolkes saaledes, at en tyrkisk arbejdstager, uanset at den paagaeldende har erhvervet fri adgang til beskaeftigelse i en medlemsstat, ikke har krav paa opholdstilladelse i den paagaeldende medlemsstat med henblik paa at soege ny beskaeftigelse, naar han frivilligt har opsagt sit arbejde og derfor er arbejdsloes.
(1) - Aftale om oprettelse af en associering mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Tyrkiet, undertegnet i Ankara den 12.9.1963 og indgaaet paa Faellesskabets vegne ved Raadets afgoerelse 64/732/EOEF af 23.12.1963 (Samling af Aftaler Indgaaet af De Europaeiske Faellesskaber, bind 3, s. 541).
(2) - EFT C 113 af 24.12.1973.
(3) - Afgoerelsen er ikke offentliggjort.
(4) - Sml. I, s. 1475.
(5) - Jf. dom af 20.9.1990, sag C-192/89, Sevince, Sml. I, s. 3461.
(6) - Jf. note 5. Se ligeledes dom af 16.12.1992, sag C-237/91, Kus, Sml. I, s. 6781, og af 6.6.1995, sag C-434/93, Bozkurt, Sml. I, s. 1475.
(7) - Jf. forslagets punkt 30 og 31.