61996TO0030_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag T-30/96,
José Gomes de Sá Pereira, São João de Vêr, Santa Maria da Feira (Portugal), ved advokat Augusto Cardoso, rua Jornal Correio Da Feira, 16, 1o Dto, Santa Maria da Feira, Porto,
sagsoeger,
mod
Raadet for Den Europaeiske Union ved Thérèse Blanchet og Isabel Lopes Cardoso, Raadets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos generaldirektoer Bruno Eynard, Den Europaeiske Investeringsbanks Direktorat for Juridiske Anliggender, 100, boulevard Konrad Adenauer,
sagsoegt,
angaaende en paastand om annullation af Raadets afgoerelser af 23. oktober 1995 om udnaevnelse af formaendene for og medlemmerne af appelkamrene under Harmoniseringskontoret for Det Indre Marked (varemaerker, moenstre og modeller) (EFT C 314, s. 3, 4 og 5) og om, at Raadet tilpligtes at svare erstatning for det tab, som sagsoegeren goer gaeldende at have lidt som foelge af disse afgoerelser,
har
DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS
(Tredje Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, C.P. Briët, og dommerne B. Vesterdorf og A. Potocki,
justitssekretaer: H. Jung,
afsagt foelgende
Kendelse
Dommens præmisser
Relevante retsforskrifter og sagens faktiske omstaendigheder
1 Harmoniseringskontoret for Det Indre Marked (varemaerker, moenstre og modeller) (herefter "Harmoniseringskontoret") er oprettet ved Raadets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemaerker (EFT 1994 L 11, s. 1, herefter "forordning nr. 40/94"). Harmoniseringskontorets sammensaetning og organisation er saerligt reguleret i forordningens afsnit XII (artikel 111-139).
2 Harmoniseringskontoret har flere appelkamre, der har kompetence til at paadoemme klager over visse af Harmoniseringskontorets afgoerelser. Hvert appelkammer bestaar af en formand og to medlemmer. Det er bestemt, at der i foerste omgang skal oprettes tre appelkamre.
3 Appelkamrenes formaend og medlemmer udnaevnes af Raadet for Den Europaeiske Union (herefter "Raadet") paa grundlag af en liste, som opstilles af Harmoniseringskontorets Administrationsraad (herefter "Administrationsraadet"), og som hoejst kan bestaa af tre ansoegere for hver stilling, der skal besaettes.
4 Den 29. marts 1995 offentliggjorde Administrationsraadet to meddelelser om ledige stillinger, den ene vedroerende stillingerne som formaend for appelkamrene, den anden vedroerende stillingerne som medlemmer af appelkamrene (EFT C 77 A, s. 1, 2 og 3).
5 Sagsoegeren indgav ansoegning om en stilling som formand eller medlem inden for de i meddelelserne fastsatte frister.
6 Efter en foerste gennemgang af de modtagne ansoegninger fastslog Administrationsraadet, at 43 ansoegere, herunder sagsoegeren, opfyldte de minimumsbetingelser, der blev stillet. Administrationsraadet foretog derefter en udvaelgelse blandt disse 43 ansoegere.
7 Efter denne udvaelgelse opstillede Administrationsraadet seks begraensede lister, dvs. tre lister for de tre stillinger som formand for et appelkammer og tre lister for de seks stillinger som medlemmer. Paa disse lister var der indstillet én enkelt ansoeger til hver af stillingerne som formand og for hvert af de tre appelkamre tre ansoegere til de to stillinger som medlem.
8 Sagsoegeren stod ikke opfoert paa nogen af disse lister, idet man under udvaelgelsesproceduren havde besluttet ikke at indstille ham.
9 De begraensede lister over ansoegere blev af Administrationsraadet oversendt til Raadet. Under samlingen den 23. oktober 1995 traf Raadet tre udnaevnelsesafgoerelser, én for hvert appelkammer. Bl.a. udnaevnte Raadet F. til det foerste appelkammer. De tre afgoerelser blev offentliggjort den 25. november 1995 (EFT C 314, s. 3, 4 og 5).
10 Ved telefax af 19. december 1995 anmodede sagsoegeren under henvisning til sin ansoegning Harmoniseringskontoret om at oplyse, om der var truffet en afgoerelse, eller hvor langt man var naaet i ansaettelsesproceduren. Den 17. januar 1996 meddelte Harmoniseringskontoret ham ved en telefax Raadets tre udnaevnelsesafgoerelser, saaledes som de var blevet offentliggjort.
11 Omtrent samtidig, nemlig ved en skrivelse af 10. januar 1996 til sagsoegeren, som denne modtog den 18. januar 1996, meddelte formanden for Administrationsraadet, at hans ansoegning ikke var blevet imoedekommet, og at Raadet den 23. oktober 1995 havde udnaevnt andre ansoegere til stillingerne.
12 Ved telefax af 26. januar 1996 anmodede sagsoegeren formanden for Administrationsraadet om ° med henblik paa et eventuelt annullationssoegsmaal i medfoer af EF-traktatens artikel 173 ° at tilsende ham en kopi af hvert curriculum vitae, som Raadet havde modtaget fra de ni ansoegere, det udnaevnte til stillingerne som formaend og medlemmer af appelkamrene.
13 Ved skrivelse af 26. februar 1996 svarede formanden for Administrationsraadet sagsoegeren, at han ikke kunne tilsende ham kopi af de paagaeldendes curriculum vitae, idet disse indgik i de personlige akter og derfor var fortrolige i henhold til artikel 26 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter "vedtaegten"). For at vise aabenhed gav han imidlertid i den samme skrivelse en beskrivelse af de forskellige stadier i den procedure for udvaelgelsen og udnaevnelsen af ansoegerne, som Administrationsraadet og Raadet havde fulgt.
14 Omtrent samtidig, nemlig ved telefax af 2. februar 1996, anmodede sagsoegeren Raadets generalsekretaer om at faa meddelt de "forberedende oplysninger" vedroerende Raadets udnaevnelsesafgoerelser af 23. oktober 1995. Raadet haevder, at den afdeling af Raadets generalsekretariat, hvorunder sagen sorterede, ikke modtog telefaxen og derfor ikke kunne besvare den.
Retsforhandlinger og parternes paastande
15 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 11. marts 1996 har sagsoegeren anlagt denne sag i henhold til traktatens artikel 173.
16 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
° Raadets tre afgoerelser af 23. oktober 1995 om udnaevnelse af formaendene for og medlemmerne af appelkamrene under Harmoniseringskontoret for Det Indre Marked (varemaerker, moenstre og modeller) annulleres.
° Subsidiaert annulleres udnaevnelsesafgoerelsen for det foerste appelkammer i sin helhed eller, mere subsidiaert, for saa vidt den vedroerer F.
° Raadet tilpligtes at svare erstatning, som opgoeres i forbindelse med dommens opfyldelse, for det tab, som sagsoegeren har lidt som foelge af de anfaegtede afgoerelser.
° Raadet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
17 Raadet har nedlagt foelgende paastande:
° Sagen afvises.
° Subsidiaert frifindes Kommissionen.
° Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
18 Ved saerskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 15. marts 1996 har sagsoegeren ansoegt om fri proces i medfoer af procesreglementets artikel 94, stk. 1.
19 Efter anmodning fra Rettens justitssekretaer har sagsoegeren ved skrivelse af 15. april 1996 fremlagt et overslag over de udgifter og salaerer, hvortil han ansoeger om fri proces.
20 Ved skrivelse af 10. maj 1996 har Raadet oplyst, at det ikke vil modsaette sig, at der meddeles sagsoegeren fri proces.
Formaliteten
21 I henhold til procesreglementets artikel 111 kan Retten, naar det er aabenbart, at sagen maa afvises, uden at fortsaette sagens behandling traeffe afgoerelse ved begrundet kendelse. Retten finder, at denne artikel skal bringes i anvendelse i den foreliggende sag.
Spoergsmaalet, om annullationspaastanden kan antages til realitetsbehandling
22 I medfoer af artikel 112 i forordning nr. 40/94 gaelder vedtaegten og ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i De Europaeiske Faellesskaber (herefter "ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte") samt de efter faelles aftale mellem Faellesskabernes institutioner vedtagne gennemfoerelsesordninger til disse bestemmelser for Harmoniseringskontorets ansatte.
23 Formaendene for og medlemmerne af appelkamrene indgaar i Harmoniseringskontorets personale i lighed med kontorets oevrige "overordnede tjenestemaend" (jf. artikel 120 og 131 i forordning nr. 40/94). De er ifoelge oplysningerne i de naevnte meddelelser om ledige stillinger (praemis 4) midlertidigt ansatte i henhold til ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte.
24 Traktatens artikel 179, hvorved der tillaegges Faellesskabets retsinstanser kompetence til at afgoere alle tvister mellem Faellesskabet og dets ansatte med de begraensninger og paa de betingelser, der er fastsat i vedtaegten for dets tjenestemaend, eller som fremgaar af de ansaettelsesvilkaar, der gaelder for dets oevrige ansatte, skal forstaas saaledes, at kun denne bestemmelse finder anvendelse ikke alene paa tjenestemaend og andre ansatte end lokalt ansatte, men ogsaa paa personer, der mener at have krav paa en saadan status (Rettens kendelse af 16.12.1994, sag T-177/94, Altmann m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 969, praemis 34 og 35). Vedtaegtens artikel 90 og 91 om klage- og soegsmaalsadgang omfatter ikke blot de tjenestemaend, der goer tjeneste, men ogsaa ansoegere til en stilling (Domstolens dom af 31.3.1965, sag 23/64, Vandevyvere mod Parlamentet, Sml. 1965-1968, s. 41, org. ref. Rec. s. 205, paa s. 214, og Domstolens kendelse af 27.2.1991, sag C-126/90 P, Bocos Viciano mod Kommissionen, Sml. I, s. 781, praemis 13).
25 Da klage- og soegsmaalsadgangen efter vedtaegtens afsnit VII i medfoer af artikel 46 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte finder tilsvarende anvendelse, gaelder vedtaegtens artikel 90 og 91 for ansoegere til en stilling, hvorpaa ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte finder anvendelse.
26 Sagsoegeren skulle derfor have anlagt denne sag i medfoer af vedtaegtens artikel 91, for saa vidt som retstvisten vedroerer hans deltagelse i udvaelgelsesproceduren for ansoegere til stillingerne som formand for og medlem af appelkamrene. Sagsoegeren har i staevningen (s. 1 og 7) henvist til traktatens artikel 173 og saaledes anlagt sagen i henhold til en bestemmelse, der ikke finder anvendelse i den foreliggende sag.
27 Under hensyn til sagens saerlige omstaendigheder, der skyldes, at forordning nr. 40/94 er forholdsvis ny, finder Retten det rimeligt at behandle sagen, herunder saerligt sagens formalitet, paa baggrund af vedtaegtens artikel 91.
28 Det bemaerkes, at i medfoer af vedtaegtens artikel 91, stk. 2, kan en sag kun antages til paakendelse ved Faellesskabets retsinstanser, naar der forinden i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2, er indgivet en klage til ansaettelsesmyndigheden over den bebyrdende retsakt. Det fremgaar af retspraksis, at det ° bortset fra, hvad der gaelder i sager, hvor det ikke er ansaettelsesmyndighedens egen retsakt, som anfaegtes, men f.eks. en afgoerelse truffet af en udvaelgelseskomité (Rettens dom af 20.6.1990, sag T-133/89, Burban mod Parlamentet, Sml. II, s. 245, praemis 17) eller en bedoemmelse (Rettens dom af 16.7.1992, sag T-1/91, Della Pietra mod Kommissionen, Sml. II, s. 2145, praemis 23) ° er aabenbart, at sagen maa afvises, naar der ikke forinden er indgivet klage inden for den fastsatte frist (Domstolens kendelse af 10.6.1987, sag 317/85, Pomar mod Kommissionen, Sml. s. 2467, praemis 11 og 13).
29 Der blev ikke indgivet klage i vedtaegtens artikel 90, stk. 2' s forstand inden nedlaeggelsen af annullationspaastanden i denne sag, og det er ikke en afgoerelse truffet af en udvaelgelseskomité, som anfaegtes. Saerligt kan telefaxerne af 19. december 1995, 26. januar 1996 og 2. februar 1996, hvori sagsoegeren anmodede Harmoniseringskontoret og Raadet om at tilsende ham en raekke oplysninger eller dokumenter, ikke anses for en saadan klage. Disse telefaxer indeholder hverken en bestridelse af lovligheden af de anfaegtede afgoerelser eller en anmodning til ansaettelsesmyndigheden, dvs. Raadet, om at aendre sine afgoerelser.
30 Herefter er det aabenbart, at annullationspaastanden maa afvises.
Spoergsmaalet, om erstatningspaastanden kan antages til realitetsbehandling
31 Naar en sagsoeger anlaegger sag baade med paastand om annullation af en retsakt fra en institution og om tilkendelse af erstatning af det tab, som denne retsakt har foraarsaget, er paastandene ifoelge fast retspraksis i personalesager i den grad knyttet til hinanden, at afvisning af annullationspaastanden medfoerer afvisning af erstatningspaastanden (Rettens kendelse af 24.6.1992, sag T-11/90, H.S. mod Raadet, Sml. II, s. 1869, praemis 25, og Rettens dom af 9.2.1994, sag T-82/91, Latham mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 61, praemis 34).
32 I den foreliggende sag er erstatningspaastanden naert forbundet med annullationspaastanden. Det er derfor aabenbart, at den ligeledes maa afvises.
Ansoegningen om fri proces
33 Naar en afdeling skal traeffe afgoerelse om, hvorvidt der skal meddeles fri proces, eller om ansoegningen skal afslaas, skal den i henhold til procesreglementets artikel 94, stk. 2, tredje afsnit, paase, at soegsmaalet ikke er aabenbart ugrundet. Forinden skal den dog paase, at det ikke er aabenbart, at sagen maa afvises.
34 Da det er aabenbart, at sagen maa afvises, kan ansoegningen om fri proces ikke imoedekommes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
35 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. I henhold til procesreglementets artikel 88, der analogt finder anvendelse i den foreliggende sag, baerer institutionerne dog selv deres egne omkostninger i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Tredje Afdeling)
1) Ansoegningen om fri proces afslaas.
2) Sagen afvises.
3) Hver part baerer sine egne omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 11. juli 1996.