Sag C-123/16 P
Orange Polska SA
mod
Europa-Kommissionen
»Appel – konkurrence – artikel 102 TEUF – misbrug af dominerende stilling – de polske engrosmarkeder for fast højhastighedsinternetadgang – nægtelse af at give adgang til netværket og levere engrosprodukter – forordning (EF) nr. 1/2003 – artikel 7, stk. 1 – artikel 23, stk. 2, litra a) – berettiget interesse i at fastslå en overtrædelse, der er ophørt – beregning af bøden – 2006-retningslinjerne for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 – grovhed – formildende omstændigheder – investeringer foretaget af den overtrædende virksomhed – legalitetskontrol – fuld prøvelsesret – ændring af begrundelsen«
Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 25. juli 2018
1.        Konkurrence – administrativ procedure – Kommissionens beføjelser – konstatering af en overtrædelse, der er bragt til ophør – legitim interesse i denne konstatering
[Art. 101 TEUF og 102 TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 7, stk. 1, og art. 23, stk. 2, litra a)]
2.        Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviserne – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviserne – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt – den urigtige gengivelse skal fremgå på åbenbar vis af sagsakterne
(Art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1)
3.        Annullationssøgsmål – Unionens retsinstansers kompetence – legalitetskontrol – bedømmelse af indholdet af sagsøgtes processkrifter – ikke omfattet
(Art. 263 TEUF)
4.        Konkurrence – bøder – størrelse – Kommissionens skønsbeføjelser – domstolskontrol – Unionens retsinstansers fulde prøvelsesret – omfang – ændring af begrundelsen i den anfægtede retsakt
(Art. 101 TEUF, 102 TEUF, 261 TEUF og 263 TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 31)
5.        Appel – Domstolens kompetence – anfægtelse ud fra billighedsgrunde af det skøn, som Retten under udøvelsen af sin fulde prøvelsesret har foretaget vedrørende størrelsen af de bøder, der er pålagt virksomheder, som har overtrådt traktatens konkurrenceregler – udelukket – anfægtelse af dette skøn på grund af en overtrædelse af proportionalitetsprincippet – lovligt
(Art. 101 TEUF og 102 TEUF, art. 256, stk. 1, TEUF og art. 261 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 31)
6.        Appel – anbringender – påstand om, at en institution meddeles et påbud – afvisning
(Domstolens procesreglement, art. 169, stk. 1)
1.      Det følger af artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003, at Kommissionen ved beslutning kan pålægge virksomheder og virksomhedssammenslutninger bøder, hvis de forsætligt eller uagtsomt overtræder artikel 101 TEUF eller 102 TEUF. Kommissionens beføjelse til at pålægge bøder i tilfælde af overtrædelse og til i dette øjemed at træffe beslutninger forudsætter nødvendigvis en beføjelse til at fastslå den overtrædelse, der er tale om. Kommissionens beføjelse til at pålægge sanktioner i henhold til artikel 23 i forordning nr. 1/2003 berøres i denne forbindelse ikke af det forhold, at den adfærd, der udgør overtrædelsen, er ophørt. Det følger heraf, at Kommissionens udøvelse af sin beføjelse til at pålægge en bøde giver denne institution en forudsat beføjelse til at konstatere overtrædelsen, uden at Kommissionen er forpligtet til at påvise en berettiget interesse for at foretage denne konstatering, herunder når der er tale om en tidligere begået overtrædelse.
Endvidere følger det af artikel 7, stk. 1, første punktum, i forordning nr. 1/2003, at Kommissionen, hvis den konstaterer, at artikel 101 TEUF eller 102 TEUF er overtrådt, ved en beslutning kan pålægge de deltagende virksomheder eller virksomhedssammenslutninger at bringe den pågældende overtrædelse til ophør. Kommissionens udøvelse af sin beføjelse efter denne bestemmelse til at kræve overtrædelsen bragt til ophør omfatter derfor nødvendigvis beføjelsen til at konstatere denne overtrædelse og indebærer følgelig heller ikke en forpligtelse for Kommissionen til at godtgøre, at der består en berettiget interesse i at gøre dette.
(jf. præmis 57-59)
2.      Jf. afgørelsens tekst.
(jf. præmis 75)
3.      Det fremgår af selve ordlyden af artikel 263 TEUF, at den i denne bestemmelse omhandlede legalitetskontrol ikke kan vedrøre indholdet af de processkrifter, som sagsøgte har indgivet for den EU-retsinstans, der skal udøve denne kontrol.
(jf. præmis 85)
4.      Den legalitetskontrol, der er fastsat i artikel 263 TEUF, omfatter samtlige elementer ved Kommissionens afgørelser vedrørende procedurerne i henhold til artikel 101 TEUF og 102 TEUF, med hensyn til hvilke Retten sikrer en grundig kontrol, såvel retligt som faktisk, i lyset af de af sagsøgeren rejste anbringender og henset til samtlige de oplysninger, som denne sidstnævnte har fremlagt. EU-retsinstanserne kan dog under alle omstændigheder ikke i forbindelse med denne kontrol sætte deres egen begrundelse i stedet for den, som udstederen af den omhandlede retsakt har angivet. Når Unionens retsinstanser derimod udøver deres fulde prøvelsesret som fastsat i artikel 261 TEUF og i artikel 31 i forordning nr. 1/2003, er de beføjet til, ud over en simpel legalitetskontrol af sanktionen, ved udmålingen af denne sanktions beløb at sætte deres egen vurdering i stedet for dén, der er foretaget af Kommissionen som udsteder af den retsakt, hvori dette beløb oprindeligt blev fastsat. Som følge heraf kan Unionens retsinstanser ændre den anfægtede retsakt, også selv om denne ikke annulleres, med henblik på at ophæve, nedsætte eller forhøje den pålagte bøde, idet denne kompetence udøves under hensyntagen til alle faktiske omstændigheder. Ligeledes er Unionens retsinstanser på dette grundlag beføjet til at erstatte Kommissionens begrundelse med deres egen.
(jf. præmis 105, 106 og 113)
5.      Jf. afgørelsens tekst.
(jf. præmis 115)
6.      Jf. afgørelsens tekst.
(jf. præmis 118)