62024CJ0121
DOMSTOLENS DOM (Sjette Afdeling)
11. december 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – fælles system for merværdiafgift (moms) – direktiv 2006/112/EF – artikel 205 – solidarisk ansvar – hovedskyldnerens insolvens – opretholdelse af forpligtelsen til at erlægge momsen – en tredjemands solidariske hæftelse efter sletning af hovedskyldneren fra handelsregistret – retssikkerhedsprincippet – proportionalitetsprincippet«
I sag C-121/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Administrativen sad Veliko Tarnovo (forvaltningsdomstolen i Veliko Tarnovo, Bulgarien) ved afgørelse af 7. februar 2024, indgået til Domstolen den 14. februar 2024, i sagen
»Vaniz« EOOD
mod
Direktor na Direktsia »Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika« – Veliko Tarnovo,
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, I. Ziemele, samt dommerne A. Kumin og S. Gervasoni (refererende dommer),
generaladvokat: J. Kokott,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
»Vaniz« EOOD ved advokat H. Kostadinov,
–
Direktor na Direktsia »Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika« – Veliko Tarnovo ved B.M. Nikolov,
–
den bulgarske regering ved S. Ruseva og T. Tsingileva, som befuldmægtigede,
–
den spanske regering ved P. Pérez Zapico, som befuldmægtiget,
–
Europa-Kommissionen ved M. Herold og M. Ilkova, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 4. september 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 205 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2006, L 347, s. 1, herefter »momsdirektivet«) samt af proportionalitetsprincippet og retssikkerhedsprincippet.
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem på den ene side »Vaniz« EOOD, som er et bulgarsk selskab med begrænset ansvar, og på den anden side Direktor na Direktsia »Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika« – Veliko Tarnovo (direktøren for direktoratet »Klager og skatte- og socialforsikringspraksis« med ansvar for byen Veliko Tarnovo, Bulgarien) (herefter »skatte- og afgiftsmyndigheden«) vedrørende Vaniz’ solidariske hæftelse for erlæggelsen af merværdiafgift (moms).
Retsforskrifter
EU-retten
3
44. betragtning til momsdirektivet har følgende ordlyd:
»Medlemsstaterne bør ligeledes kunne bestemme, at en anden end den betalingspligtige person hæfter solidarisk for momsens erlæggelse.«
4
Direktivets artikel 193 bestemmer:
»Momsen påhviler den afgiftspligtige person, som foretager en afgiftspligtig levering af varer eller ydelser, bortset fra de tilfælde, hvor afgiften påhviler en anden person i medfør af artikel 194-199b og artikel 202.«
5
Det nævnte direktivs artikel 205 er sålydende:
»I de i artikel 193-200 samt artikel 202, 203 og 204 omhandlede tilfælde kan medlemsstaterne lade en anden end den betalingspligtige person hæfte solidarisk for momsens erlæggelse.«
6
Momsdirektivets artikel 207 fastsætter:
»Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at personer, som i henhold til artikel 194-197 samt artikel 199 og 204 betragtes som betalingspligtige for momsen i stedet for en afgiftspligtig person, der ikke er etableret på medlemsstaternes respektive område, opfylder de i denne afdeling omhandlede betalingsforpligtelser.
Medlemsstaterne træffer endvidere de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de personer, som i henhold til artikel 205 anses for at hæfte solidarisk for erlæggelse af momsen, opfylder disse betalingsforpligtelser.«
Bulgarsk ret
DOPK
7
Artikel 21, stk. 1, i Danachno-osiguritelen protsesualen kodeks (lov om skatteproces og socialforsikringsproceduren) (DV nr. 105 af 29.12.2005) er i den affattelse, der var gældende fra den 1. januar 2006 (herefter »DOPK«), affattet således:
»I de i artikel 16, 18 og 19 omhandlede tilfælde fastslås tredjemands ansvar ved en berigtiget afgiftsansættelse.«
8
Lovens artikel 112 bestemmer følgende i stk. 1:
»Proceduren for efteropkrævning af afgift indledes ved udstedelsen af en afgørelse, hvorved der anordnes en afgiftskontrol.«
9
Den nævnte lovs artikel 168 fastsætter:
»Offentligretlige fordringer ophører:
[...]
6. efter udlodningen af midlerne fra realiseringen af aktiverne i en juridisk person, der er erklæret konkurs, medmindre andre personer hæfter for den offentligretlige fordring
7. ved sletningen af en juridisk person efter dennes opløsning ved likvidation, medmindre andre personer hæfter for den offentligretlige fordring
[...]«
ZDDS
10
Artikel 177 i Zakon za danak varhu dobavenata stoynost (lov om merværdiafgift) (DV nr. 63 af 4.8.2006) har i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »ZDDS«), følgende ordlyd:
»(1)   En registreret person, der er modtager af en afgiftspligtig levering, hæfter for en afgift, som en anden registreret person skylder og ikke har erlagt, såfremt den pågældende har udøvet den ret til fradrag af indgående moms, der er direkte eller indirekte forbundet med den skyldige og ikke-erlagte moms.
(2)   Hæftelsen efter stk. 1 indtræder, såfremt den registrerede person vidste eller burde have vidst, at afgiften ikke ville blive erlagt, og dette er blevet bevist af kontrolmyndigheden i medfør af artikel 117-120 i [DOPK].
(3)   Det antages i forbindelse med stk. 2, at den pågældende person burde have vidst, om følgende betingelser var kumulativt opfyldt:
1. Den skyldige afgift i henhold til stk. 1 er ikke reelt blevet betalt for en afgiftsperiode af nogen som helst af de forudgående leverandører, som har foretaget en afgiftspligtig transaktion med den samme vare eller den samme tjenesteydelse, uanset om dette er sket i den samme, en ændret eller en forarbejdet form.
2. Den afgiftspligtige transaktion er alene proforma, udgør en omgåelse af loven eller sker til en pris, der adskiller sig væsentligt fra markedsprisen.
(4)   Hæftelsen efter stk. 1 er ikke knyttet til opnåelsen af en bestemt fordel som følge af den manglende erlæggelse af den skyldige afgift.
(5)   Under de i stk. 2 og 3 fastsatte betingelser hæfter ligeledes leverandøren i et tidligere omsætningsled end den afgiftspligtige person, som skylder den ikke-erlagte afgift.
(6)   I de tilfælde, der er omhandlet i stk. 1 og 2, hæfter den afgiftspligtige person, som er den direkte modtager af den levering, for hvilken den skyldige afgift ikke er blevet erlagt, og såfremt inddrivelsen mislykkes, kan hæftelsen gøres gældende mod enhver efterfølgende modtager i leveringskæden.
(7)   Stk. 6 finder anvendelse mutatis mutandis på leverandører i et tidligere omsætningsled.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
11
I juli, august og september 2017 købte Vaniz – hvis aktivitet består i vejgodstransport – lastbiler og lejede transportkøretøjer af leverandøren »Stars International« EOOD (herefter »Stars International«), som udstedte 35 fakturaer for disse forskellige transaktioner. Sidstnævnte selskab angav disse transaktioner i sine momsangivelser, mens Vaniz som modtager af de i hovedsagen omhandlede ydelser udøvede sin ret til momsfradrag. Den moms, som Stars International havde angivet, blev imidlertid ikke indbetalt til statskassen, således som skatte- og afgiftsmyndigheden konstaterede i forbindelse med en afgiftskontrol.
12
Endvidere blev der den 19. juli 2019 indledt en insolvensprocedure mod Stars International. Ved dom af 4. august 2020 blev denne procedure afsluttet, og det blev bestemt, at Stars International skulle slettes fra handelsregistret.
13
Den 17. januar 2022 indledte skatte- og afgiftsmyndigheden en afgiftskontrolprocedure over for Vaniz med henblik på at fastslå selskabets solidariske hæftelse for erlæggelsen af den moms, som Stars International havde angivet på grundlag af de 35 ovennævnte fakturaer, men som sidstnævnte selskab ikke havde indbetalt til statskassen. Under denne procedure fandt den nævnte myndighed, at Vaniz havde kendskab til eller burde have haft kendskab til den omstændighed, at denne moms ikke ville blive erlagt.
14
Idet skatte- og afgiftsmyndigheden var af den opfattelse, at Vaniz hæftede solidarisk for erlæggelsen af den nævnte moms, udstedte denne myndighed en berigtiget afgiftsansættelse til selskabet vedrørende et beløb på 217277,82 bulgarske leva (BGN) (ca. 111092 EUR) med tillæg af morarenter på 114365,21 BGN (ca. 58474 EUR).
15
Vaniz har anfægtet den nævnte afgiftsansættelse ved Administrativen sad Veliko Tarnovo (forvaltningsdomstolen i Veliko Tarnovo, Bulgarien), som er den forelæggende ret. Selskabet har gjort gældende, at Stars International, der er hovedskyldner for den i hovedsagen omhandlede momsskyld, har været slettet fra handelsregistret og er ophørt med at eksistere som juridisk person siden den 4. august 2020, dvs. inden indledningen den 17. januar 2022 af proceduren med henblik på at fastslå et solidarisk ansvar for betalingen af denne skyld, og at en juridisk persons forpligtelser ophører efter dennes opløsning, således at der ikke længere kan indledes en procedure med henblik på at fastslå en tredjemands solidariske hæftelse for disse forpligtelser.
16
Skatte- og afgiftsmyndigheden er derimod af den opfattelse, at i henhold til national lovgivning ophører momsskylden ikke ved skyldnerens død eller opløsning, når der foreligger tredjemænd, som hæfter solidarisk for denne skyld.
17
Den forelæggende ret har anført, at Domstolen i dom af 20. maj 2021, ALTI (C-4/20, EU:C:2021:397), fastslog, at medlemsstaterne i medfør af den solidariske hæftelse, som er fastsat i momsdirektivets artikel 205, kan pålægge den person, der hæfter solidarisk for betalingen af den afgift, som den betalingspligtige person ikke har erlagt, samtlige elementer vedrørende denne afgift, når det er godtgjort, at denne person, samtidig med at vedkommende selv udøvede sin fradragsret, vidste eller burde have vidst, at den nævnte betalingspligtige person ikke ville betale afgiften.
18
Den forelæggende ret er imidlertid af den opfattelse, at det er nødvendigt at fastlægge de tidsmæssige grænser for den solidariske hæftelse og navnlig at præcisere, indtil hvilket tidspunkt det er muligt at gøre en sådan hæftelse gældende. Ifølge den forelæggende ret skal der i det foreliggende tilfælde tages hensyn til den omstændighed, at der ikke er tale om en afgiftsskyld for den afgiftspligtige person, men om en hæftelse for tredjemands skyld, og at den person, hos hvilken betalingen af denne skyld opkræves, opdager, at vedkommende skal påtage sig et sådant ansvar på et tidspunkt, hvor den betalingspligtige for momsen ikke længere eksisterer juridisk. Den forelæggende ret ønsker af disse grunde oplyst, om den omstændighed, at skatte- og afgiftsmyndigheden pålægger Vaniz et solidarisk ansvar, er i overensstemmelse med bestemmelserne i momsdirektivets artikel 205, sammenholdt med de EU-retlige principper.
19
På denne baggrund har Administrativen sad Veliko Tarnovo (forvaltningsdomstolen i Veliko Tarnovo) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Tillader bestemmelserne i 44. betragtning til og artikel 205 i [momsdirektivet], henset til gennemsigtighedsprincippet og princippet om hæftelsens forholdsmæssighed, at der indledes en procedure med henblik på at fastslå, at en person hæfter solidarisk for skyldig moms, og at fastslå omfanget af den solidariske hæftelse, efter at hovedskyldneren er ophørt med at eksistere og indgå i retsforhold?
2)
Er disse bestemmelser til hinder for, at der efter sletningen af skyldneren [af handelsregistret], uden at en retlig efterfølger indtræder i skyldnerens rettigheder og pligter, fortsat foreligger en anmeldt fordring mod denne person, som en tredjemand efterfølgende skal hæfte for?
3)
Er de nationale skatte- og afgiftsmyndigheders forvaltningspraksis, således som den er beskrevet, forenelig med overholdelse af retssikkerhedsprincippet?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Formaliteten
20
Ifølge skatte- og afgiftsmyndigheden kan de præjudicielle spørgsmål ikke antages til realitetsbehandling.
21
Den nævnte myndighed har for det første gjort gældende, at i modsætning til, hvad den forelæggende ret har anført i det første spørgsmål, var afgiftskontrolproceduren med henblik på at fastslå, at Vaniz i henhold til artikel 177 i ZDDS hæftede solidarisk for Stars Internationals momsskyld, allerede blevet indledt på tidspunktet for sidstnævnte selskabs opløsning. Det første spørgsmål svarer følgelig ikke til den faktiske situation i tvisten i hovedsagen og er derfor rent hypotetisk.
22
For det andet findes der ingen relevante EU-retlige bestemmelser, der gør det muligt at besvare det andet spørgsmål.
23
I denne henseende skal det bemærkes, at artikel 267 TEUF ifølge fast praksis indfører en procedure med direkte samarbejde mellem Domstolen og medlemsstaternes retsinstanser. Inden for rammerne af denne procedure, som er baseret på en klar adskillelse mellem de nationale retsinstansers og Domstolens funktioner, henhører enhver bedømmelse af sagens faktiske omstændigheder under kompetencen for den nationale retsinstans, som det på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag tilkommer at vurdere, såvel om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spørgsmål, den forelægger Domstolen, mens Domstolen alene har kompetence til at træffe afgørelse vedrørende fortolkningen eller gyldigheden af en EU-forskrift på grundlag af de faktiske omstændigheder, således som de er beskrevet for den af den nationale retsinstans (jf. i denne retning dom af 16.3.1978, Oehlschläger_104/77, EU:C:1978:69, præmis 4, og af 4.10.2024, Schrems (Videregivelse af oplysninger til offentligheden), C-446/21, EU:C:2024:834, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis).
24
Det første spørgsmål skal derfor besvares under hensyntagen til de faktiske omstændigheder, hvorpå det er baseret og som redegjort for af den forelæggende ret, og hvis rigtighed det påhviler sidstnævnte at efterprøve.
25
Den i nærværende doms præmis 22 omhandlede vurdering henhører desuden under den materielle bedømmelse af de forelagte spørgsmål og udgør ikke en grund til ikke at antage spørgsmålene til realitetsbehandling.
26
Det følger heraf, at de af skatte- og afgiftsmyndigheden fremsatte formalitetsindsigelser skal forkastes.
Realiteten
27
Med sine spørgsmål, som skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om momsdirektivets artikel 205, sammenholdt med proportionalitetsprincippet og retssikkerhedsprincippet, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en person, der hæfter solidarisk for momsens erlæggelse i denne artikels forstand, kan pålægges ansvar, efter at den person, som er betalingspligtig for denne afgift, er ophørt med at eksistere som retssubjekt, når det er godtgjort, at den førstnævnte person, samtidig med at vedkommende selv udøvede sin fradragsret, vidste eller burde have vidst, at den betalingspligtige person ikke ville erlægge afgiften.
28
Indledningsvis bemærkes, at momsdirektivets artikel 205 principielt gør det muligt for medlemsstaterne med henblik på en effektiv opkrævning af momsen at træffe foranstaltninger, i medfør af hvilke en anden person end den, der normalt er betalingspligtig for denne afgift i medfør af dette direktivs artikel 193-200 og 202-204, hæfter solidarisk for betalingen af nævnte afgift (dom af 20.5.2021, ALTI, C-4/20, EU:C:2021:397, præmis 29).
29
Da momsdirektivets artikel 205 imidlertid hverken præciserer de personer, som medlemsstaterne kan udpege som solidarisk hæftende skyldnere, eller de situationer, hvor en sådan udpegning kan foretages, tilkommer det medlemsstaterne at fastsætte betingelserne og de nærmere bestemmelser for gennemførelsen af den solidariske hæftelse, der er fastsat i denne artikel (dom af 20.5.2021, ALTI, C-4/20, EU:C:2021:397, præmis 31).
30
I forbindelse med udøvelsen af en sådan beføjelse skal medlemsstaterne overholde de generelle retsprincipper, der er en del af EU’s retsorden, hvilke bl.a. omfatter retssikkerhedsprincippet og proportionalitetsprincippet (dom af 20.5.2021, ALTI, C-4/20, EU:C:2021:397, præmis 32 og den deri nævnte retspraksis).
31
I den nævnte dom fastslog Domstolen, at momsdirektivets artikel 205, sammenholdt med proportionalitetsprincippet, ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en person, som anses for solidarisk hæftende i denne bestemmelses forstand, er forpligtet til, ud over at erlægge den moms, som ikke er blevet betalt af den person, der er betalingspligtig for denne afgift, at betale de morarenter, som den betalingspligtige person er skyldig at betale af dette beløb, når det er godtgjort, at den førstnævnte person, samtidig med at vedkommende selv udøver sin fradragsret, vidste eller burde have vidst, at den nævnte betalingspligtige person ikke ville betale denne afgift (dom af 20.5.2021, ALTI, C-4/20, EU:C:2021:397, præmis 45 og domskonklusionen). I den nævnte dom fastslog Domstolen, at en sådan lovgivning ligeledes syntes at være i overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet (dom af 20.5.2021, ALTI, C-4/20, EU:C:2021:397, præmis 43).
32
Med henblik på for det første at afgøre, om momsdirektivets artikel 205 er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, skal der tages hensyn til bestemmelsens ordlyd, til den sammenhæng, hvori bestemmelsen indgår, og til de mål, der forfølges med den lovgivning, som den udgør en del af (jf. analogt dom af 25.4.2024, Finanzamt X (Vederlagsfri udtagning og overdragelse af en vare), C-207/23, EU:C:2024:352, præmis 31 og den deri nævnte retspraksis).
33
Det fremgår af ordlyden af momsdirektivets artikel 205, at der ved denne bestemmelse er indført en solidarisk forpligtelse til at erlægge den moms, som påhviler en anden person end den betalingspligtige for afgiften. Det følger af selve arten af det solidariske ansvar, at hver skyldner er ansvarlig for hele skyldens betaling, og at fordringshaveren principielt frit kan kræve denne skyld erlagt af en eller flere af skyldnerne efter den pågældendes eget valg (dom af 22.11.2017, Aebtri, C-224/16, EU:C:2017:880, præmis 80 og den deri nævnte retspraksis). Det følger heraf, at den omstændighed, at en af de solidarisk hæftende skyldnere er ophørt med at eksistere, ikke fjerner den forpligtelse, der påhviler dennes solidarisk hæftende medskyldner eller medskyldnere.
34
Følgelig har den omstændighed, at den person, der skal erlægge momsen, ophører med at eksistere som retssubjekt, ikke i sig selv nogen indvirkning på den mulighed, som en skatte- og afgiftsmyndighed, der er kreditor for den solidariske forpligtelse, har for at gøre den solidarisk hæftende tredjemand ansvarlig for betalingen af momsskylden.
35
Denne fortolkning bekræftes af den sammenhæng, hvori momsdirektivets artikel 205 indgår, og af det mål, der forfølges med denne bestemmelse. Det fremgår nemlig af direktivets artikel 193-205, at nævnte artikel 205 indgår i en række bestemmelser, der tager sigte på at identificere, hvem der er betalingspligtig for momsen ud fra forskellige situationer, idet disse bestemmelser netop har til formål at sikre statskassen en effektiv opkrævning af moms hos den person, der er bedst egnet med hensyn til den pågældende situation (jf. i denne retning dom af 20.5.2021, ALTI, C-4/20, EU:C:2021:397, præmis 28). Den omstændighed, at det fastsættes, at en tredjemand hæfter solidarisk for momsens erlæggelse, bl.a. i en situation, hvor den betalingspligtige for afgiften er insolvent eller er ophørt med at eksistere og derfor ikke eller ikke længere er i stand til at erlægge afgiften, er i overensstemmelse med dette formål.
36
Hvad for det andet angår proportionalitetsprincippet skal det bemærkes, at medlemsstaterne i overensstemmelse med dette princip skal anvende midler, som – idet de gør det muligt effektivt at nå det mål, der forfølges med national ret – gør det mindst mulige indgreb i de af den pågældende EU-lovgivning opstillede formål og principper. Mens det således er lovligt, at de foranstaltninger, som medlemsstaterne træffer, går ud på så effektivt som muligt at beskytte statskassens rettigheder, må de ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt af hensyn til dette formål (dom af 20.5.2021, ALTI, C-4/20, EU:C:2021:397, præmis 33 og den deri nævnte retspraksis).
37
Hvad angår nødvendigheden af at pålægge en tredjemand ansvar, efter at den betalingspligtige for momsen er ophørt med at eksistere, skal det bemærkes, at Domstolen har fastslået, at statskassen i tilfælde af et misbrug på momsområdet som det, der er omhandlet i den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning, af effektivitetshensyn skal have mulighed for at få tilbagebetalt den skyldige afgift og samtlige de hermed forbundne elementer fra hver af de medkontrahenter, som har deltaget i dette misbrug (dom af 20.5.2021, ALTI, C-4/20, EU:C:2021:397, præmis 44). Denne mulighed er så meget desto mere nødvendig, når den betalingspligtige for afgiften er blevet insolvent eller er ophørt med at eksistere som retssubjekt.
38
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt den nævnte mulighed ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for gennemførelsen af den solidariske hæftelse for tredjemænd, der er fastsat i momsdirektivets artikel 205, skal det bemærkes, at hvis det kun var tilladt for skatte- og afgiftsmyndighederne at pålægge tredjemænd, som har deltaget i et momsmisbrug, ansvar, når den betalingspligtige for momsen eksisterer, ville en sådan begrænsning underminere muligheden for at gennemføre den nævnte hæftelse. I et sådant tilfælde ville det nemlig forholde sig således, at såfremt en skatte- og afgiftsmyndighed konstaterer, at den ikke længere kan opnå betaling af momsen fra den betalingspligtige for afgiften, fordi denne er ophørt med at eksistere som retssubjekt, kan den ikke længere gøre krav gældende over for disse tredjemænd. Desuden kan en betalingspligtig for afgiften, som er i ond tro, tilrettelægge sin likvidation med henblik på bl.a. at forhindre, at tredjemænd, der har medvirket til det misbrug, som ligger til grund for momsskylden, hæfter. Muligheden for at kræve, at tredjemand hæfter for erlæggelse af moms, efter at den betalingspligtige for afgiften er ophørt med at eksistere, går følgelig ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at sikre den effektive virkning af momsdirektivets artikel 205.
39
For det tredje kræver retssikkerhedsprincippet for det første, at medlemsstaternes retsforskrifter på de områder, der er omfattet af EU-retten, er formuleret utvetydigt, således at de berørte personer sættes i stand til på tilstrækkelig klar og tydelig måde at kende deres rettigheder og forpligtelser, og de nationale domstole i stand til at sikre iagttagelsen heraf (dom af 9.7.2015, Salomie og Oltean, C-183/14, EU:C:2015:454, præmis 32 og den deri nævnte retspraksis).
40
I det foreliggende tilfælde fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at i henhold til artikel 177, stk. 1, i ZDDS hæfter en registreret person, der er modtager af en afgiftspligtig levering, for en afgift, som en anden person skylder og ikke har erlagt, såfremt den pågældende har udøvet den ret til fradrag af indgående moms, der er direkte eller indirekte forbundet med den skyldige og ikke-erlagte moms. I artikel 177, stk. 2, i ZDDS præciseres det, at hæftelsen efter denne artikels stk. 1 indtræder, såfremt den registrerede person vidste eller burde have vidst, at afgiften ikke ville blive erlagt, og dette er blevet bevist af kontrolmyndigheden. Det fremgår ligeledes af forelæggelsesafgørelsen, at artikel 168, nr. 7, i DOPK udtrykkeligt bestemmer, at »ved sletningen af en juridisk person efter dennes opløsning ved likvidation« har skatte- og afgiftsmyndighederne i givet fald mulighed for at pålægge tredjemand ansvaret for betalingen af afgiftsskylden.
41
Under disse omstændigheder fremgår det, at den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning gør det muligt for modtageren af en levering af varer eller af en tjenesteydelse at vide, at hvis den pågældende på tidspunktet for gennemførelsen af denne transaktion vidste eller burde have vidst, at afgiften ikke ville blive betalt, og har udøvet sin fradragsret, kan vedkommende holdes solidarisk ansvarlig for erlæggelsen af denne afgift, og at den omstændighed, at den betalingspligtige for den nævnte afgift er ophørt med at eksistere som retssubjekt, ikke fritager den nævnte modtager for ansvar.
42
Da den nævnte mulighed ifølge den forelæggende rets oplysninger klart er fastsat i den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning, synes denne at være i overensstemmelse med de krav, hvortil der er blevet henvist i nærværende doms præmis 39.
43
Retssikkerhedsprincippet kræver for det andet, at en skyldners situation for så vidt angår de rettigheder og forpligtelser, som den pågældende har i forhold til skatte- eller toldforvaltningen, ikke til tid og evighed kan anfægtes (dom af 10.12.2015, Veloserviss, C-427/14, EU:C:2015:803, præmis 31 og den deri nævnte retspraksis).
44
Det fremgår af fast retspraksis, at forældelsesfrister helt generelt opfylder den nævnte funktion (dom af 5.3.2019, Eesti Pagar, C-349/17, EU:C:2019:172, præmis 112 og den deri nævnte retspraksis). I mangel af EU-retlige bestemmelser, der finder anvendelse, påhviler det medlemsstaterne at fastlægge forældelsesreglerne og ‑fristerne for en momsskyld (jf. i denne retning dom af 13.7.2023, Napfény-Toll, C-615/21, EU:C:2023:573, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis).
45
Selv om fastsættelsen og anvendelsen af de nævnte regler henhører under medlemsstaternes kompetence, skal medlemsstaterne dog udøve denne kompetence under overholdelse af EU-retten, som kræver fastsættelse af rimelige frister, der både beskytter den afgiftspligtige person og den pågældende myndighed (dom af 13.7.2023, Napfény-Toll, C-615/21, EU:C:2023:573, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis).
46
I det foreliggende tilfælde forholder det sig således, at eftersom den rimelige karakter af den forældelsesfrist for offentligretlige fordringer, der er fastsat i national ret, for det første ikke er blevet bestridt, og skatte- og afgiftsmyndigheden for det andet inden for denne frist har underrettet den solidarisk hæftende for betalingen af momsskylden om sin hensigt om at foretage en fornyet undersøgelse af den pågældendes afgiftsmæssige situation, synes det af retssikkerhedsprincippet følgende krav om, at situationen for denne hæftende ikke til tid og evighed kan anfægtes, ikke at være blevet tilsidesat, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
47
Henset til det ovenstående skal de forelagte spørgsmål besvares med, at momsdirektivets artikel 205, sammenholdt med proportionalitetsprincippet og retssikkerhedsprincippet, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en person, der hæfter solidarisk for momsens erlæggelse som omhandlet i nævnte artikel 205, kan pålægges ansvar, efter at den person, som er betalingspligtig for denne afgift, er ophørt med at eksistere som retssubjekt, når det er godtgjort, at den førstnævnte person, samtidig med at vedkommende selv udøvede sin fradragsret, vidste eller burde have vidst, at den betalingspligtige person ikke ville erlægge afgiften.
Sagsomkostninger
48
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Sjette Afdeling) for ret:
Artikel 205 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med proportionalitetsprincippet og retssikkerhedsprincippet, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en person, der hæfter solidarisk for merværdiafgiftens erlæggelse som omhandlet i nævnte artikel 205, kan pålægges ansvar, efter at den person, som er betalingspligtig for denne afgift, er ophørt med at eksistere som retssubjekt, når det er godtgjort, at den førstnævnte person, samtidig med at vedkommende selv udøvede sin fradragsret, vidste eller burde have vidst, at den betalingspligtige person ikke ville erlægge afgiften.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: bulgarsk.