61997CC0211_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 Med det spoergsmaal, der foreligger i naervaerende sag, hvis oprindelse er en anmodning om praejudiciel afgoerelse indgivet af Landessozialgericht Niedersachsen, oenskes det fastslaaet, om en spansk statsborger, der bor i Tyskland sammen med sin aegtefaelle, som ogsaa er spansk statsborger, har ret til at modtage tyske boernetilskud paa samme basis som indlaendinge, i en situation, hvor hendes mand, der er ansat ved det spanske generalkonsulat i Hannover, har udoevet den valgret, der omhandles i artikel 16, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 1408/71 (1) med henblik paa at vaere omfattet af den spanske socialsikringsordning.
Den relevante faellesskabslovgivning
2 Artikel 1, litra u), nr. i), i forordning nr. 1408/71 i den version, der var gaeldende paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder (2), definerer »familieydelser« saaledes:
»alle natural- eller kontantydelser, der tager sigte paa udligning af forsoergerbyrder inden for rammerne af en lovgivning som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra h), dog med undtagelse af de i bilag II naevnte saerlige ydelser i anledning af foedsel eller adoption« (3).
3 Artikel 2, stk. 1, bestemmer:
»Denne forordning finder anvendelse paa arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende, som er eller har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og som er statsborgere i disse stater eller er statsloese eller flygtninge bosat paa en medlemsstats omraade, samt paa deres familiemedlemmer og efterladte.«
4 Artikel 3, stk. 1, bestemmer:
»Personer, der er bosat paa en medlemsstats omraade, og som er omfattet af denne forordning, har de samme pligter og rettigheder i henhold til en medlemsstats lovgivning som denne medlemsstats egne statsborgere, medmindre andet foelger af saerlige bestemmelser i denne forordning.«
5 Artikel 4, stk. 1, bestemmer:
»Denne forordning finder anvendelse paa enhver lovgivning om sociale sikringsgrene, der vedroerer:
...
h) familieydelser.«
6 I afsnit II, som har titlen »Bestemmelse af, hvilken lovgivning der skal anvendes«, bestemmer artikel 13, stk. 1:
»Med forbehold af artikel 14c er de personer, der er omfattet af denne forordning, alene undergivet lovgivningen i én medlemsstat. Spoergsmaalet om, hvilken lovgivning der skal anvendes, afgoeres efter bestemmelserne i dette afsnit.«
7 Artikel 13, stk. 2, bestemmer:
»Med forbehold af artikel 14 til 17:
a) er en person, der har loennet beskaeftigelse paa en medlemsstats omraade, omfattet af denne stats lovgivning, selv om han er bosat paa en anden medlemsstats omraade, eller den virksomhed eller arbejdsgiver, der beskaeftiger ham, har sit hjemsted eller sin bopael paa en anden medlemsstats omraade.«
8 Artikel 16 bestemmer:
»1. Bestemmelserne i artikel 13, stk. 2, litra a), finder anvendelse paa medlemmer af det tjenstgoerende personale ved diplomatiske missioner eller konsulater samt paa personer, der staar i privat tjeneste hos embedsmaend, der er knyttet til saadanne missioner eller konsulater.
2. De i stk. 1 naevnte arbejdstagere, der er statsborgere i den medlemsstat, som den paagaeldende mission eller det paagaeldende konsulat repraesenterer, kan dog vaelge at vaere omfattet af lovgivningen i denne stat. Denne ret til at vaelge kan udoeves paa ny ved udgangen af hver kalenderaar og har ikke tilbagevirkende kraft.«
De faktiske omstaendigheder og spoergsmaalene
9 Paula Gómez Rivero, der er sagsoeger i hovedsagen, og hendes mand er spanske statsborgere og har boet i Tyskland siden 1968 for Paula Gómez Rivero's vedkommende og siden 1966 for hendes mands vedkommende. De har to boern, som er foedt i 1977 og 1982.
10 Paula Gómez Rivero har ikke erhvervsmaessig beskaeftigelse, naar bortses fra hvad der i forelaeggelseskendelsen beskrives som arbejde som hushjaelp i ubetydeligt omfang - aabenbart omkring 5-6 timer om ugen - siden 1994. Hun er ikke omfattet af den lovpligtige socialforsikring som foelge af denne beskaeftigelse. Hendes mand har siden 1968 arbejdet paa det spanske generalkonsulat i Hannover.
11 Paula Gómez Rivero's mand har i medfoer af artikel 16, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 valgt at vaere omfattet af den spanske socialsikringslovgivning. Paula Gómez Rivero har ikke udoevet eller tilkendegivet at ville udoeve denne valgmulighed.
12 I den foreliggende sag anfaegter Paula Gómez Rivero den afgoerelse, som sagsoegte i hovedsagen, Bundesanstalt fuer Arbeit, Nuernberg, har truffet om med virkning fra den 1. februar 1995 at frakende hende ret til de familieydelser, som hun hidtil havde faaet udbetalt for sine to boern (4). Afgoerelsen var begrundet med henvisning til det valg, som hendes mand havde truffet.
13 Paula Gómez Rivero opfylder ikke betingelserne i den spanske sociale sikringsordning for at vaere berettiget til familieydelser, fordi hendes families indkomst overstiger det maksimum, der er sat som graense for udbetaling af saadanne ydelser.
14 Den forelaeggende ret konstaterer i kendelsen, at Paula Gómez Rivero efter tysk ret fortsat opfylder alle betingelserne for at modtage de familieydelser, hun goer krav paa, og at hun har ret til at modtage dem. Retten finder imidlertid, at det er et spoergsmaal, om den tyske lovgivning om boernetilskud finder anvendelse paa Paula Gómez Rivero. Den forelaeggende ret konkluderer, at den i sagen omhandlede ydelse er en familieydelse, der henhoerer under det materielle anvendelsesomraade for forordning nr. 1408/71, og at Paula Gómez Rivero er omfattet af forordningens personelle anvendelsesomraade. Retten stiller imidlertid det spoergsmaal, om det valg, som hendes mand har truffet med henblik paa at vaere omfattet af den spanske lovgivning om social sikring, har den virkning, at ogsaa hun er omfattet af denne lovgivning, saaledes at hun ikke har krav paa sociale sikringsydelser efter tysk ret. Den forelaeggende ret spoerger navnlig Domstolen, om dette valg kan have en saadan retsvirkning for en loenmodtagers aegtefaelle, saafremt aegtefaellen, saaledes som det er tilfaeldet for Paula Gómez Rivero's vedkommende, hverken har samtykket i udoevelsen af denne valgmulighed eller selv har oensket at udoeve den.
15 Den forelaeggende bemaerker, at hvis Paula Gómez Rivero's mands udoevelse af valgmuligheden har den virkning, at hun bliver omfattet af den spanske lovgivning om social sikring, uden hensyn til, om hun har samtykket i valget eller selv har udoevet dette valg, er afgoerelsen om at standse udbetalingen af de tyske familieydelser lovlig, fordi hun ikke er omfattet af den tyske sociale sikringsordning. Saafremt valget derimod ikke har denne virkning i forhold til Paula Gómez Rivero, finder den forelaeggende ret, at hun har krav paa at modtage de omhandlede tyske familieydelser i medfoer af forordning nr. 1408/71.
16 Paa denne baggrund har den forelaeggende ret forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal:
»1)
Har en beslutning truffet af et medlem af det tjenstgoerende personale ved et konsulat, hvorved denne i henhold til artikel 16, stk. 2, foerste punktum, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 vaelger at vaere omfattet af lovgivningen i det land, som konsulatet repraesenterer, og hvor den paagaeldende er statsborger, tillige virkning for dennes aegtefaelle, der ikke er ansat ved konsulatet, men som ogsaa er statsborger i naevnte land,
eller
skal lovgivningen i det land, som konsulatet repraesenterer, kun anvendes paa aegtefaellen, saafremt denne ligeledes har truffet beslutning herom?
2) Saafremt det valg, der traeffes af den statsborger, som er ansat ved konsulatet, tillige har virkning for dennes aegtefaelle: Er det da en betingelse for valgets gyldighed, at beslutningen om at vaere omfattet af lovgivningen i det land, som konsulatet repraesenterer, traeffes med den beroerte aegtefaelles samtykke eller i det mindste med dennes medvirken?«
Indlaeg
17 Der er indgivet skriftlige indlaeg af Paula Gómez Rivero, den finske regering og Kommissionen.
18 Paula Gómez Rivero bestrider, at forordning nr. 1408/71 er relevant for afgoerelsen af, om hun har krav paa de omhandlede familieydelser. Hun har anfoert, at det valg, hendes mand har truffet med henblik paa at blive omfattet af den spanske lovgivning om social sikring, ikke kan have til virkning, at hun eller hendes mand mister retten til tyske familieydelser, uanset om hun er bundet af sin mands afgoerelse eller ikke. Hun har gjort gaeldende, at bestemmelserne i afsnit II i forordning nr. 1408/71, der har overskriften »Bestemmelse af, hvilken lovgivning der skal anvendes«, og som vedroerer den ret, der tilkommer en person, der arbejder paa et konsulat, til at vaelge at blive omfattet af lovgivningen i den stat, som det paagaeldende konsulat repraesenterer, alene regulerer spoergsmaalet om bestemmelse af den lovgivning, der skal anvendes, i de situationer, hvor en arbejdstager kunne vaere omfattet af flere forskellige nationale lovgivninger om social sikring, og at de ikke vedroerer lovbestemmelserne om tildeling af ydelser. Eftersom forordning nr. 1408/71 blot samordner medlemsstaternes sociale sikringsordninger, kan forordningen ikke have en virkning at udelukke nationale bestemmelser, der er gunstigere end faellesskabsbestemmelserne. Paula Gómez Rivero har endvidere anfoert, at forordning nr. 1408/71 ikke finder anvendelse, saafremt der ikke foreligger nogen tilknytning til udlandet, og at alle de afgoerende faktorer - nemlig hendes, hendes mands og hendes boerns bopael - ligger inden for Tyskland.
19 Den finske regering har anfoert, at naar en person kan vaere omfattet af den sociale sikringslovgivning i mere end en medlemsstat, afgoeres det efter bestemmelserne i afsnit II i forordning nr. 1408/71, hvilken lovgivning der skal anvendes. Forordningen finder ifoelge artikel 2 ogsaa anvendelse paa arbejdstagerens familiemedlemmer. Den finske regering har anfoert, at bestemmelserne i afsnit II ikke indeholder saerregler, der skal anvendes paa arbejdstagerens familiemedlemmer med henblik paa at bestemme, hvilken lovgivning de er omfattet af. Efter den finske regerings opfattelse foelger det af forordningens system, at man ved bestemmelsen af den lovgivning, der finder anvendelse paa arbejdstagerens familiemedlemmer, henholder sig til den lovgivning, der finder anvendelse paa arbejdstageren selv. Dette er ogsaa tilfaeldet, naar arbejdstageren har udoevet valgmuligheden i medfoer af artikel 16, stk. 2; i denne situation har arbejdstagerens familiemedlemmer ikke en selvstaendig ret til at bestemme, hvilken lovgivning de er omfattet af. Den finske regering konkluderer, at en arbejdstagers beslutning om at vaelge at vaere omfattet af den sociale sikringslovgivning i en medlemsstat har virkning for hans familiemedlemmer. Endvidere kan denne bestemmelse efter sin ordlyd ikke fortolkes saaledes, at den naevnte konklusion afhaenger af, at familiemedlemmerne har givet forudgaaende samtykke til valget.
20 Kommissionens opfattelse er sammenfaldende med den forelaeggende rets opfattelse, idet den finder, at hvis Paula Gómez Rivero er bundet af det valg, som hendes mand har truffet om at vaere omfattet af den spanske sociale sikringsordning, er afgoerelsen om at standse udbetalingen af familieydelser til hende med virkning fra den 1. februar 1995 rigtig. Saafremt udoevelsen af valgmuligheden derimod ikke har virkning for hende, er hun omfattet af den tyske sociale sikringsordning i medfoer af forordningens artikel 13, stk. 2, litra a), og eftersom hun opfylder alle betingelserne for at modtage denne ydelse efter tysk ret, vil beslutningen om at standse udbetalingerne vaere ulovlig.
21 Ifoelge Kommissionen skal de forelagte spoergsmaal besvares i lyset af Domstolens domme i sagerne Cabanis-Issarte og Hoever og Zachow (5). Efter Kommissionens opfattelse skal det ved fortolkningen af disse bestemmelser ifoelge den naevnte retspraksis fastslaas, om de tildeler arbejdstagerens familiemedlemmer selvstaendige rettigheder, eller om de skal fortolkes saaledes, at de udelukkende finder anvendelse paa arbejdstageren selv. Kommissionen finder, at artikel 16, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 er en bestemmelse, der kun kan finde anvendelse paa arbejdstageren selv. Efter Kommissionens mening har en ansat paa et konsulat en valgret i kraft af denne bestemmelse, og denne ret tildeles ham paa grundlag af hans status som saadan. Kommissionen konkluderer, at en saadan arbejdstagers familiemedlemmer, der ikke har denne status, ikke har retten til at vaelge. Kommissionen konkluderer endvidere, at arbejdstagerens udoevelse af denne valgret ikke kan have retsvirkninger for hans familiemedlemmer, som i naervaerende sag foelgelig er omfattet af den tyske socialsikringslovgivning.
Bedoemmelse
22 Jeg deler den finske regerings opfattelse, hvorefter en arbejdstagers familiemedlemmer i et tilfaelde som det, der foreligger i denne sag, er omfattet af den lovgivning, som arbejdstageren selv er undergivet. Dette princip gaelder ogsaa, naar en arbejdstager har gjort brug af den valgret, som artikel 16, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 tillaegger ham. Efter min opfattelse foelger disse konklusioner klart af forordningens almindelige opbygning og bestemmelser.
23 Med det formaal at lette arbejdskraftens frie bevaegelighed giver EF-traktatens artikel 51, i henhold til hvilken forordning nr. 1408/71 blev vedtaget, hjemmelen for faellesskabslovgivningen vedroerende den sociale sikring, hvorved det skal sikres, at vandrende arbejdstagere og deres familiemedlemmer ikke mister de ydelser, der er erhvervet ret til i en medlemsstat, som foelge af udoevelsen af deres ret til fri bevaegelighed. Forordningen tilsigter at samordne medlemsstaternes lovgivninger paa socialsikringsomraadet med henblik paa at sikre virkeliggoerelsen af de maal, der er fastsat i artikel 51. Disse maal er for det foerste at sikre, at de bidrag, som arbejdstagerne har indbetalt i forskellige medlemsstater, sammenlaegges, og for det andet, at personer, der er berettiget til ydelser, kan modtage disse, uanset hvor de er bosat i Faellesskabet. Systemet har til formaal saa vidt muligt at ophaeve de territoriale graenser for anvendelsen af de forskellige sociale sikringsordninger inden for Faellesskabet (6).
24 Forordning nr. 1408/71 tjener til at samordne bestemmelserne i de nationale sikringsordninger, bl.a. ved bestemmelser om, hvilken af dem der finder anvendelse paa en arbejdstager og dennes familiemedlemmer, som har udoevet deres ret til fri bevaegelighed. Disse bestemmelser findes i forordningens afsnit II, der har overskriften »Bestemmelse af, hvilken lovgivning der skal anvendes«.
25 Domstolen har i en raekke sager fastslaaet, at bestemmelserne i afsnit II udgoer et fuldstaendigt og ensartet system af lovkonfliktregler, hvis formaal er, at arbejdstagere, der flytter inden for Faellesskabet, skal vaere omfattet af den sociale sikringsordning i en enkelt medlemsstat, saaledes at overlapning mellem gaeldende nationale ordninger og de vanskeligheder, som dette kan give anledning til, undgaas (7). Det maa imidlertid bemaerkes, at forordningen ikke gaar videre end at samordne de nationale lovgivninger. Den fastsaetter f.eks. ikke betingelserne for, hvornaar der er ret eller pligt til at tilslutte sig en social sikringsordning (8).
26 Jeg er ikke enig i Kommissionens bemaerkning om, at en arbejdstagers aegtefaelle, selv om vedkommende ikke er selvstaendigt forsikret, i medfoer af bestemmelserne i forordning nr. 1408/71 kan vaere omfattet af den sociale sikringsordning i en anden medlemsstat end den, hvis ordning arbejdstageren er omfattet af.
27 Artikel 13, stk. 2, litra a), som Kommissionen har henvist til, henviser kun til arbejdstageren og ikke til dennes aegtefaelle. Det fremgaar endvidere af forordningens system, at medmindre andet foelger af saerlige bestemmelser, er en arbejdstagers familiemedlemmer omfattet af den samme socialsikringsordning som han. Dette er helt logisk, eftersom det er forordningens system, at familiemedlemmerne afleder deres rettigheder fra arbejdstagerens status som forsikret person. Situationen kan naturligvis vaere en anden, saafremt et familiemedlem er arbejdstager i artikel 2, stk. 1's forstand med selvstaendige rettigheder.
28 Jeg kan heller ikke vaere enig i Kommissionens opfattelse, naar den anfoerer, at de principper, som Domstolen har fastlagt vedroerende sondringen mellem selvstaendige og afledte rettigheder, skal finde anvendelse ved bestemmelsen af, hvilken lovgivning der skal anvendes. Jeg tror, at Kommissionen sammenblander bestemmelsen af den lovgivning, der skal anvendes, og bestemmelsen af de rettigheder, der tilkommer en arbejdstagers familiemedlemmer i medfoer af denne lovgivning. Domstolens domme i sagerne Cabanis-Issarte og Hoever og Zachow (9) angaar alene det sidste spoergsmaal. Cabanis-Issarte-dommen vedroerte pensionsrettighederne for enken efter en fransk arbejdstager, som havde gennemfoert en del af sit arbejdsliv i Nederlandene. Den anvendelige lovgivning var den nederlandske lovgivning, og spoergsmaalet var, om fru Cabanis-Issarte kunne goere selvstaendige rettigheder gaeldende i medfoer af denne lovgivning, hvilket spoergsmaal Domstolen besvarede bekraeftende. Hoever og Zachow-sagen drejede sig om retten til en boernepasningsydelse, der tilkom tyske arbejdstageres aegtefaeller, i en situation, hvor arbejdstagerne havde beskaeftigelse i Tyskland, men bopael i Nederlandene. Som foelge af denne beskaeftigelse var det tysk lovgivning, der skulle anvendes, og spoergsmaalet var, om fru Hoever og fru Zachow, der ikke selv havde loennet beskaeftigelse, kunne modtage ydelsen i kraft af en selvstaendig ret, hvilket spoergsmaal Domstolen igen besvarede bekraeftende. Medens disse domme klart fastslaar, at forordningen ikke begraenser de rettigheder, der tilkommer en vandrende arbejdstagers familiemedlemmer, saaledes at de alene kan goere krav paa de afledte rettigheder, der foelger af deres status som arbejdstagerens familiemedlemmer, fremgaar det paa ingen maade af dem, at sondringen mellem afledte rettigheder og selvstaendige rettigheder skal finde anvendelse med henblik paa at bestemme, hvilken lovgivning der skal anvendes. Jeg kan heller ikke se, hvorledes denne sondring skulle kunne anvendes med henblik paa at foretage denne bestemmelse. Efter forordningens system er det foerst noedvendigt at bestemme, hvilken lovgivning der skal anvendes, foer det er muligt at fastslaa de faktiske rettigheder til ydelser, og i dette oejemed fastsaetter forordningen bindende regler om den lovgivning, der skal anvendes. Da der ikke gaelder saerlige regler herom for en arbejdstagers familiemedlemmer, skal den lovgivning, der finder anvendelse paa den vandrende arbejdstager, ogsaa anvendes paa hans familiemedlemmer. Det samme maa gaelde i det undtagelsestilfaelde, hvor den vandrende arbejdstager i medfoer af artikel 16, stk. 2, har en valgmulighed.
29 Det er rigtigt, at forordningen i naervaerende sag har den virkning, at Paula Gómez Rivero ikke har ret til den omtvistede ydelse, selv om hun ville have haft ret til den, hvis man ikke havde haft forordningen. Dette resultat er imidlertid foelgen af den funktion, som forordningens afsnit II har, og som er at fastsaette et fuldstaendigt system af lovkonfliktregler. Som Domstolen har anerkendt, er dette resultat i oevrigt ikke i strid med det princip, den har fastslaaet i retspraksis, hvorefter anvendelsen af forordningen ikke kan foere til tab af rettigheder, der udelukkende er erhvervet i henhold til national lovgivning. Domstolen har fastslaaet, at dette princip ikke vedroerer reglerne om, hvilken lovgivning der finder anvendelse (10).
30 Jeg mener foelgelig, at den forelaeggende rets foerste spoergsmaal skal besvares saaledes, at saafremt et medlem af det tjenstgoerende personale ved et konsulat i medfoer af artikel 16, stk. 2, foerste punktum, i forordning nr. 1408/71 vaelger at vaere omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, som det paagaeldende konsulat repraesenterer, og hvor han er statsborger, har dette valg ogsaa virkninger for hans aegtefaelle, som ikke er medlem af det tjenstgoerende personale ved konsulatet, og som ogsaa er statsborger i den medlemsstat, som konsulatet repraesenterer.
31 Med det andet spoergsmaal oensker den forelaeggende ret fastslaaet, om det i den situation, hvor valget af anvendelsen af lovgivningen i den medlemsstat, som det paagaeldende konsulat repraesenterer, ogsaa har virkninger for aegtefaellen, er en betingelse for valgets gyldighed, at aegtefaellen, der beroeres af dette valg, har samtykket eller i det mindste medvirket.
32 Efter min opfattelse indeholder ordlyden af forordningens artikel 16, stk. 2, ingen stoette for, at det er en betingelse for, at arbejdstagerens aegtefaelle samtykker i, at valgmuligheden udoeves. Hvis man i denne bestemmelse vil indfortolke et krav om, at der skal indhentes samtykke fra aegtefaellen (eller for den sags skyld fra enhver anden voksen person, der hoerer til arbejdstagerens familie), vil dette foere til retsusikkerhed og goere bestemmelsen uanvendelig i praksis og dermed fratage den enhver reel betydning. Jeg skal ogsaa goere opmaerksom paa, at personer, der er i familie med en vandrende arbejdstager, der har valgmuligheden i henhold til artikel 16, stk. 2, ikke er stillet daarligere end personer, der er i familie med en vandrende arbejdstager, som ikke har denne valgret. For i det sidstnaevnte tilfaelde er familiemedlemmerne under alle omstaendigheder bundet af de bestemmelser, der fastlaegger den lovgivning, der skal anvendes.
33 Jeg skal endelig bemaerke, at Kommissionen i sit indlaeg har overvejet muligheden af at anvende forordning (EOEF) nr. 1612/68 (11). Artikel 7 i denne forordning bestemmer:
»1. En arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, maa ikke paa grund af sin nationalitet behandles anderledes paa de oevrige medlemsstaters omraade end indenlandske arbejdstagere med hensyn til beskaeftigelses- og arbejdsvilkaar ...
2. Arbejdstageren nyder samme sociale og skattemaessige fordele som indenlandske arbejdstagere.«
34 Kommissionen har anfoert, at naar henses til den virksomhed, som Paula Gómez Rivero udoever i 5-6 timer om ugen, kan hun vaere omfattet af definitionen af arbejdstagere i den naevnte forordnings forstand og vil dermed i medfoer af forordningens artikel 7, stk. 2, vaere berettiget til sociale fordele paa samme grundlag som tyske statsborgere. Kommissionen mener imidlertid ikke at have fornoedent kendskab til de faktiske omstaendigheder til at udtrykke en mening om dette spoergsmaal, og det tilkommer foelgelig den forelaeggende ret at afgoere dette i lyset af Domstolens praksis vedroerende definitionen af arbejdstager (12).
35 Jeg anser det imidlertid ikke for rigtigt at undersoege spoergsmaalet om anvendelse af forordning nr. 1612/68, og det af foelgende grunde: Spoergsmaalene, som er forelagt for Domstolen, naevner ikke denne forordning, som heller ikke naevnes i forelaeggelseskendelsen. Parterne i hovedsagen og medlemsstaterne har derfor ikke haft mulighed for at droefte forordningens raekkevidde for Domstolen. Disse indvendinger kunne muligvis lades ude af betragtning, saafremt forordningen var aabenbart anvendelig og var blevet overset ved en fejltagelse. Dette er dog ikke tilfaeldet i den foreliggende sag. Det er i sagen ikke muligt klart at fastslaa, om Paula Gómez Rivero er arbejdstager i forordningens forstand, eller om forordningens forbud mod forskelsbehandling gaar forud fra bestemmelserne i forordning nr. 1408/71 om bestemmelse af, hvilken social sikringslovgivning der skal anvendes. Dette er vigtige spoergsmaal, som ikke kan behandles uden udtrykkelig indlaeg.
Forslag til afgoerelse
36 Af de ovenfor anfoerte grunde mener jeg, at de af Landessozialgericht Niedersachsen forelagte spoergsmaal skal besvares som foelger:
»1) Artikel 16, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som senest aendret ved Raadets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, skal fortolkes saaledes, at saafremt et medlem af det tjenstgoerende personale ved et konsulat i henhold til artikel 16, stk. 2, foerste punktum, i den naevnte forordning vaelger at vaere omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, som det paagaeldende konsulat repraesenterer, og hvor han er statsborger, har dette valg ogsaa virkninger for hans aegtefaelle, som ikke er medlem af det tjenstgoerende personale ved konsulatet, og som ogsaa er statsborger i den medlemsstat, som det paagaeldende konsulat repraesenterer.
2) Gyldigheden af dette valg er ikke betinget af et forudgaaende samtykke fra aegtefaellen eller i det mindste af dennes medvirken.«
(1) - Raadets forordning af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som senest aendret ved Raadets forordning (EF) nr. 118/97 af 2.12.1996 (EFT 1997 L 28, s. 1).
(2) - Artikel 1, litra u), nr. i), er blevet aendret ved Raadets forordning (EF) nr. 3096/95 af 22.12.1995 (EFT L 335, s. 10) med henblik paa at sidestille ydelser i anledning af adoption med ydelser i anledning af foedsel.
(3) - For Tysklands vedkommende er der ikke anfoert ydelser af denne art i bilag II.
(4) - Efter tysk ret skal Paula Gómez Rivero's ret indtil den 31.12.1995 bedoemmes efter reglerne i Bundeskindergeldgesetz (forbundsloven om boernetilskud), saaledes som bekendtgjort den 31.1.1994 (BGBl. I, s. 168, 701), og for tiden derefter paa grundlag af bestemmelserne i § 62 ff. i Einkommensteuergesetz (lov om indkomstskat) som gaeldende fra den 1.1.1996, efter at bestemmelserne er blevet aendret ved lov af 11.10.1995 (BGBl. I, s. 1250).
(5) - Dom af 30.4.1996, sag C-308/95, Cabanis-Issarte, Sml. I, s. 2097, og af 10.10.1996, forenede sager C-245/94 og C-312/94, Hoever og Zachow, Sml. I, s. 4895.
(6) - Dom af 9.12.1965, sag 44/65, Singer, Sml. 1965-1968, s. 137, paa s. 140, org. ref.: Rec. s. 1191, paa s. 1199.
(7) - Se f.eks. dom af 13.3.1997, sag C-131/95, Huijbrechts, Sml. I, s. 1409, praemis 17, og af 11.6.1998, sag C-275/96, Kuusijaervi, Sml. I, s. 3419, praemis 28.
(8) - Jf. dom af 3.5.1990, sag C-2/89, Kitz van Heijningen, Sml. I, s. 1755, praemis 19, og Kuusijaervi-dommen, praemis 29.
(9) - Jf. fodnote 5.
(10) - Jf. dom af 12.6.1986, sag 302/84, Ten Holder, Sml. s. 1821, praemis 22.
(11) - Raadets forordning af 15.10.1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet (EFT 1968 II, s. 467).
(12) - Vedroerende definitionen af arbejdstager i forordning nr. 1612/68's forstand henvises f.eks. til Domstolens dom af 3.6.1986, sag 139/85, Kempf, Sml. s. 1741, og af 21.11.1991, sag C-27/91, Le Manoir, Sml. I, s. 5531.