61992CJ0352_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 18. august 1992, indgaaet til Domstolen den 9. september s.aa., har Finanzgericht Duesseldorf (Tyskland) i henhold til EOEF-traktatens artikel 177 stillet tre spoergsmaal vedroerende fortolkningen og gyldigheden af artikel 12, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 132, s. 11), af artikel 12, stk. 4, i samme forordning som affattet ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3005/85 af 29. oktober 1985 (EFT L 288, s. 10) og af artikel 15, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 139, s. 12).
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en tvist mellem Milchwerke Koeln/Wuppertal eG og Hauptzollamt Koeln-Rheinau (herefter benaevnt "Hauptzollamt") vedroerende en tillaegsafgift, som selskabet skulle betale paa grund af en nedsaettelse med tilbagevirkende gyldighed af referencemaengder, som skyldtes en fejlagtig beregning, som maatte tilregnes selskabet.
3 Sagsoegeren i hovedsagen er indtraadt i alle Milchversorgung Rheinland eG' s rettigheder og forpligtelser, idet det er blevet sammenlagt med denne. Milchversorgung Rheinland eG opkoebte maelk hos de tilsluttede producenter, som samtidig var dens andelshavere. Foer sammenlaegningen havde en raekke ansvarlige medarbejdere med forsaet beregnet de referencemaengder, der blev tildelt et stort antal tilsluttede landmaend, forkert. Foelgelig fik disse tildelt for hoeje referencemaengder. Milchversorgung Rheinland eG havde til det kompetente organ betalt den tillaegsafgift, der resulterede af overskridelserne af leverancerne i forhold til disse urigtige referencemaengder.
4 Efter en revision i 1989 annullerede Hauptzollamt i 309 tilfaelde den urigtigt beregnede referencemaengde med tilbagevirkende gyldighed og erstattede den med en lavere referencemaengde. Ved to afgoerelser om tilbagesoegning af henholdsvis 12. og 14. juni 1991 afkraevede Hauptzollamt sagsoegeren i hovedsagen, som blev anset for at vaere den afgiftspligtige, den ikke-betalte tillaegsafgift paa i alt 5 975 480,49 DM.
5 Sagsoegeren i hovedsagen klagede til Hauptzollamt, men uden videre resultat, hvorefter selskabet indbragte sagen for Finanzgericht Duesseldorf med paastand om annullation af de to naevnte afgoerelser.
6 Denne ret fandt, at sagens afgoerelse afhang af fortolkningen og af gyldigheden af de relevante faellesskabsbestemmelser, og den udsatte derfor sagen og har stillet Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Skal opkoeberen ved anvendelse af formel A i artikel 5c, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 804/68 ifoelge artikel 12, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 1371/84, som denne oprindelig var affattet, som afgiftspligtig betale en tillaegsafgift, der er opstaaet paa grund af nedsaettelse med tilbagevirkende gyldighed af referencemaengder, naar opkoeberens medarbejdere har foretaget den ukorrekte, for hoeje fastsaettelse af referencemaengderne og saaledes har foraarsaget, at tillaegsafgiften ikke blev betalt i fuldt omfang?
2) Skal opkoeberen under saadanne betingelser som naevnes i spoergsmaal 1) betale tillaegsafgiften i henhold til artikel 12, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 1371/84, som affattet ved forordning (EOEF) nr. 3005/85, og artikel 15, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 1546/88?
3) Saafremt spoergsmaal 1) og 2) besvares bekraeftende: Er artikel 12, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 1371/84 og artikel 15, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 1546/88 gyldige, for saa vidt de ved anvendelse af formel A i artikel 5c, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 804/68 ogsaa udpeger opkoeberen som afgiftspligtig?"
7 I grundene til sin kendelse anfoerer den nationale ret, at fortolkningen af de naevnte bestemmelser ikke kan give grundlag for Hauptzollamt' s opfattelse, hvorefter tillaegsafgiften, selv ifoelge formel A (producentformlen) skal betales af sagsoegeren i hovedsagen i dennes egenskab af opkoeber. Ifoelge den forelaeggende ret er der ingen hjemmel for et saadant resultat.
8 Indledningsvis bemaerkes, at der ved artikel 5c i Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT 1968 I, s. 169) som suppleret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 (EFT L 90, s. 10) for en periode paa 5 aar blev indfoert en tillaegsafgift, som skulle betales af producenter eller opkoebere af komaelk, med det formaal at raade bod paa vaeksten i maelkeproduktionen paa faellesmarkedet og samtidig give mulighed for de noedvendige strukturelle udviklinger og tilpasninger.
9 Denne afgiftsordning er gennemfoert efter en af foelgende formler:
Formel A
Enhver maelkeproducent skal erlaegge en afgift for de maengder maelk og/eller maelkeaekvivalenter, som han har leveret til en opkoeber, og som i en periode paa 12 maaneder overskrider en referencemaengde, som naermere skal fastsaettes.
Formel B
Enhver opkoeber af maelk eller andre mejeriprodukter skal erlaegge en afgift for de maengder maelk eller maelkeaekvivalenter, som er leveret af producenter, og som i en periode paa 12 maaneder overstiger en referencemaengde, som naermere skal fastsaettes.
10 Efter formel A opkraeves afgiften af opkoeberen hos hver producent i henhold til artikel 9, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13).
De to foerste spoergsmaal
11 Disse to spoergsmaal, som vil vaere at behandle samlet, gaar ud paa, om artikel 12, stk. 4, i den oprindelige version af forordning nr. 1371/84, samme forordnings artikel 12, stk. 2, som er blevet artikel 12, stk. 4, som affattet ved forordning nr. 3005/85, samt artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88 skal fortolkes saaledes, at det i henhold til formel A kun er producenterne, og ikke opkoeberen, som er afgiftspligtige med hensyn til det restbeloeb, der skal erlaegges som tillaegsafgift paa maelk, selv naar dette restbeloeb skal betales som foelge af en nedsaettelse med tilbagevirkende gyldighed af producenternes referencemaengder, og den oprindeligt fejlagtige beregning af disse maengder maatte tilregnes opkoeberens eller dennes funktionaerers ansvarspaadragende adfaerd.
12 Som det fremgaar af forelaeggelseskendelsens grunde, finder Hauptzollamt for det foerste, at det i henhold til formel A principielt kun er maelkeproducenterne, som er afgiftspligtige med hensyn til tillaegsafgiften. Retten udleder dog af artikel 12 i forordning nr. 1371/84 og af artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88, at under visse omstaendigheder, som de i hovedsagen foreliggende, hvor det maa tilregnes opkoeberen, at der er opkraevet for lav tillaegsafgift, er opkoeberen forpligtet til selv at betale den forfaldne saldo.
13 Hauptzollamt' s argument kan ikke laegges til grund.
14 Faellesskabslovgiver har overladt medlemsstaterne valget mellem formlerne A og B, som har forskellige afgiftspligtige.
15 Da Forbundsrepublikken Tyskland har valgt formel A, er producenterne de eneste afgiftspligtige for tillaegsafgiften paa maelk. Foelgelig er en opkoeber som sagsoegeren i hovedsagen ikke forpligtet til at betale tillaegsafgiften.
16 En opkoeber kan ikke goeres afgiftspligtig med hensyn til tillaegsafgiften i henhold til de i de praejudicielle spoergsmaal naevnte bestemmelser, som forpligter opkoeberne til at indbetale det afgiftsbeloeb, som er opkraevet hos hver producent, til det kompetente organ.
17 Det fremgaar nemlig af den efter disse artikler gaeldende ordning, at mens opkoeberen er forpligtet til at indbetale de opkraevede beloeb, er han ikke selv den forpligtede i forhold til tillaegsafgiften.
18 De forordninger, som Kommissionen har udstedt til gennemfoerelse af afgiftsordningen, har ikke medfoert nogen aendring med hensyn til, hvilken erhvervsdrivende, afgiftspligten paahviler. I henhold til artikel 12, stk. 4, i den oprindelige version af forordning nr. 1371/84, som Hauptzollamt henviser til, har producenten fortsat pligt til at betale det forfaldne forskelsbeloeb, saafremt det beloeb, der er betalt i tillaegsafgift, er lavere end det, som faktisk skulle betales.
19 Ifoelge Hauptzollamt maa det vaere muligt at fravige denne ordning i tilfaelde af, at en opkoeber begaar uregelmaessigheder ved beregningen af de oprindeligt tildelte referencemaengder.
20 Et saadant resultat kan ikke accepteres.
21 I henhold til faellesskabsordningen for tillaegsafgift er det ikke muligt, at opkoeberen indtraeder som afgiftspligtig i stedet for producenten, naar opkoeberen har begaaet uregelmaessigheder ved fastsaettelsen af stoerrelsen af den afgift, som han skal opkraeve. Det paahviler fortsat producenten at betale det ikke-opkraevede beloeb.
22 Selv om det er noedvendigt at bekaempe svigagtig adfaerd, forudsaetter en sanktion, der bestaar i, at opkoeberen indtraeder som afgiftspligtig i stedet for producenten, en forudgaaende hjemmel, hvori det defineres, paa hvilke betingelser og i hvilket omfang dette kan ske.
23 Det bemaerkes, at det tilkommer medlemsstaterne effektivt at bekaempe svig. Domstolen har herved fastslaaet, at naar der ikke findes en saerlig bestemmelse i en faellesskabsordning, der fastsaetter en sanktion for overtraedelser, eller naar der i ordningen med hensyn hertil henvises til nationale administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, skal medlemsstaterne i medfoer af EOEF-traktatens artikel 5 traeffe alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre faellesskabsrettens gennemslagskraft (se dom af 21.9.1989, sag 68/88, Kommissionen mod Graekenland, Sml. s. 2965, praemis 23, og af 10.7.1990, sag 326/88, Hansen, Sml. I, s. 2911, praemis 17, samt kendelse af 13.7.1990, sag C-2/88 Imm., Zwartveld m.fl., Sml. I, s. 3365, praemis 17 in fine). Som generaladvokaten har praeciseret i afsnit 17 i sit forslag til afgoerelse, omfatter forpligtelsen i henhold til traktatens artikel 5 ogsaa en forpligtelse til at indlede enhver form for forvaltningsretlig, skatteretlig og civilretlig retsforfoelgning med henblik paa opkraevning eller tilbagesoegning af afgifter eller skatter, som svigagtigt er unddraget, eller med henblik paa at opnaa erstatning.
24 I betragtning af samtlige ovenstaaende omstaendigheder vil de to foerste spoergsmaal vaere at besvare med, at artikel 12, stk. 4, i den oprindelige version af forordning nr. 1371/84, artikel 12, stk. 2, som er blevet artikel 12, stk. 4, i samme forordning nr. 1371/84 som affattet ved forordning nr. 3005/85 samt artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88 skal fortolkes saaledes, at det ifoelge formel A alene er producenterne, og ikke opkoeberen, som er afgiftspligtige med hensyn til forskelsbeloeb, der skyldes i tillaegsafgift paa maelk, selv naar et forskelsbeloeb skal betales som foelge af en nedsaettelse med tilbagevirkende gyldighed af producenternes referencemaengder, og naar den oprindeligt fejlagtige beregning af disse maengder maatte tilregnes opkoeberens eller dennes funktionaerers ansvarspaadragende adfaerd.
Det tredje spoergsmaal
25 I betragtning af svaret paa de to foerste spoergsmaal er det tredje spoergsmaal blevet uden genstand.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
26 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Finanzgericht Duesseldorf ved kendelse af 18. august 1992, for ret:
Artikel 12, stk. 4, i den oprindelige version af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68, artikel 12, stk. 2, som er blevet artikel 12, stk. 4, i samme forordning nr. 1371/84 som affattet ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3005/85 af 29. oktober 1985 samt artikel 15, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68, skal fortolkes saaledes, at det efter formel A alene er producenterne, og ikke opkoeberen, som er afgiftspligtige med hensyn til forskelsbeloeb, der skal betales i tillaegsafgift paa maelk, selv naar et forskelsbeloeb skal betales som foelge af en nedsaettelse med tilbagevirkende gyldighed af producenternes referencemaengder, og naar den oprindeligt fejlagtige beregning af disse maengder maatte tilregnes opkoeberens eller dennes funktionaerers ansvarspaadragende adfaerd.