62023CJ0633_RES
Sag C-633/23
Electrabel m.fl.
mod
Commission de Régulation de l’Electricité et du Gaz (CREG)
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af cour d’appel de Bruxelles)
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 18. december 2025
»Præjudiciel forelæggelse – det indre marked for elektricitet – forordning (EU) 2022/1854 – nødindgreb for at imødegå høje energipriser – artikel 2, nr. 5) og 9) – artikel 6-8 – loft over de markedsindtægter, som elproducenter opnår ved brug af bestemte energikilder – bestemmelse af »markedsindtægterne« – national lovgivning om anvendelse af uafkræftelige formodninger eller formodninger, der kan afkræftes med andre formodninger – proportionalitetsprincippet – artikel 22, stk. 2, litra c) – anvendelsesperiode for denne forordnings artikel 6-8 – anvendelse af en foranstaltning til gennemførelse af et loft over indtægterne for en periode, der ligger før den, der er fastsat i den nævnte forordning, i medfør af national lovgivning vedtaget efter forordningens ikrafttræden – princippet om EU-rettens forrang og princippet om EU-rettens effektivitet – princippet om loyalt samarbejde«
Energi – det indre marked for elektricitet – forordning 2022/1854 – nødindgreb for at imødegå høje energipriser – loft over de markedsindtægter, som elproducenter opnår ved brug af bestemte energikilder – national lovgivning om anvendelse af uafkræftelige formodninger eller formodninger, der kan afkræftes med andre formodninger – proportionalitetsprincippet – lovlighed – betingelse
[Rådets forordning 2022/1854, 37. betragtning samt art. 1, art. 2, nr. 5) og 9), og art. 6-8]
(jf. præmis 38-53 og 55 samt domskonkl. 1)
Energi – det indre marked for elektricitet – forordning 2022/1854 – nødindgreb for at imødegå høje energipriser – loft over de markedsindtægter, som elproducenter opnår ved brug af bestemte energikilder – national lovgivning vedtaget efter ikrafttræden af forordning 2022/1854 – lovgivning om udformningen af et loft over markedsindtægterne for en tidligere periode end den ved denne forordning fastsatte periode – princippet om EU-rettens forrang, princippet om EU-rettens effektivitet og princippet om loyalt samarbejde – lovlighed
[Art. 4, stk. 3, TEU; art. 288 TEUF; Rådets forordning 2022/1854, art. 6-8 og art. 22, stk. 2, litra c)]
(jf. præmis 57-65 og domskonkl. 2)
Resumé
I forbindelse med en præjudiciel forelæggelse indgivet af cour d’appel de Bruxelles (appeldomstolen i Bruxelles, Belgien) traf Domstolen afgørelse om fortolkningen af forordning 2022/1854, som indførte et nødindgreb for at imødegå høje energipriser ved bl.a. at indføre et obligatorisk loft over de indtægter, som elproducenterne opnåede fra visse kilder (
1
). I denne forbindelse undersøgte Domstolen reglerne for beregningen af de markedsindtægter fra elektricitet, som var underlagt dette loft, og præciserede denne forordnings tidsmæssige anvendelsesområde i lyset af en national lovgivning, som var blevet vedtaget, selv om nævnte forordning var trådt i kraft og ligeledes foreskrev anvendelsen af et loft over disse markedsindtægter.
I medfør af forordning 2022/1854 indførte den belgiske lov om elektricitet et loft over markedsindtægterne for visse elproducenter i form af en afgift til staten på ekstraordinære indtægter opnået i en bestemt periode (
2
).
Den 28. februar 2023 vedtog Commission de Régulation de l’Électricité et du Gaz (CREG) (energi- og gasreguleringsmyndighed, Belgien) i overensstemmelse med en bestemmelse i elektricitetsloven (
3
) en afgørelse om den angivelsesformular, der skulle indgives af debitorerne for den afgift, som blev indført ved denne lov.
Den 29. og 30. marts 2023 anlagde sagsøgerne, som enten er privatretlige juridiske personer, der var underlagt denne afgift, bl.a. producenter og/eller leverandører af elektricitet, eller sammenslutninger af virksomheder i energisektoren, der handler til fordel for deres medlemmer, tre søgsmål ved den forelæggende ret med påstand om annullation af denne afgørelse. Til støtte for søgsmålene gjorde sagsøgerne gældende, at CREG’s afgørelse af 28. februar 2023 var blevet vedtaget i strid med forordning 2022/1854, artikel 288 TEUF samt princippet om EU-rettens forrang og princippet om EU-rettens effektivitet.
Den forelæggende ret anførte, at den ved CREG’s afgørelse af 28. februar 2023 fastsatte formular til angivelse af indtægter var baseret på en hel række formodninger, som debitor aldrig helt kunne unddrage sig, hvorfor debitor ikke var i stand til at angive sine faktisk opnåede indtægter. Den forelæggende ret nærede i denne henseende tvivl om, hvorvidt muligheden for at lade medlemsstaterne anvende skøn til beregningen af loftet over markedsindtægterne (
4
) bemyndigede disse til at fastsætte en ordning, der alene var baseret på uafkræftelige formodninger eller på formodninger, der delvis kan afkræftes, men på en måde, der lod forhold være gældende, som var teoretisk forudbestemte fra medlemsstatens side, uden hensyntagen til de faktisk opnåede indtægter. Med hensyn til den periode, der var dækket af CREG’s afgørelse af 28. februar 2023, ønskede den forelæggende ret oplyst, om medlemsstaternes mulighed for at opretholde eller indføre foranstaltninger, der yderligere begrænsede markedsindtægterne (
5
), omfattede muligheden for at indføre et loft før ikrafttrædelsesdatoen for denne forordning.
Domstolens bemærkninger
I første række fastslog Domstolen med hensyn til beregningen af de markedsindtægter, på hvilke det ved forordning 2022/1854 indførte loft over indtægterne skal anvendes, at det følger af ordlyden af disse bestemmelser, at dette loft ikke kan anvendes på teoretiske indtægter, der ikke svarer til virkeligheden på markedet, men skal anvendes på beløb, der afspejler virkeligheden i de indtægter, som de pågældende operatører har opnået. Ingen af bestemmelserne i denne forordning præciserer imidlertid reglerne for beregningen af disse indtægter.
Domstolen fremhævede således, at det tilkommer medlemsstaterne at fastsætte reglerne for beregningen af de markedsindtægter, på hvilke loftet over indtægterne skal anvendes. For så vidt som medlemsstaterne herved gennemfører forordning 2022/1854, skal de imidlertid udøve deres kompetencer på en måde, der bevarer den effektive virkning af denne forordnings bestemmelser.
Hvad angår spørgsmålet, om medlemsstaterne under udøvelsen heraf kan anvende formodninger, bemærkede Domstolen for det første, at medlemsstaternes kompetente myndigheder i betragtning af det store antal transaktioner, for hvilke disse myndigheder skal sikre håndhævelsen af loftet over markedsindtægter, bør have mulighed for at anvende rimelige skøn til beregning af dette loft. Et skøn er pr. definition en tilnærmelse til en bestemt værdi og svarer derfor ikke altid til en nøjagtig værdi. Den eventuelle forskel mellem de reelle indtægter og de formodede indtægter kan dermed tillades, uden at anvendelsen af formodninger nødvendigvis bliver uforenelig med forordning 2022/1854, for så vidt som denne forskel, uanset om den er positiv eller negativ, er rimelig, dvs. beskeden, og de skøn, der er fastlagt ved anvendelsen af disse formodninger, er repræsentative for virkeligheden på markedet i den pågældende periode.
For det andet har forordning 2022/1854 (
6
) bl.a. til formål at indføre et nødindgreb for at afbøde virkningerne af høje energipriser ved hjælp af ekstraordinære, målrettede og tidsbegrænsede foranstaltninger, og disse foranstaltninger har navnlig til formål at indføre et loft over de markedsindtægter, som visse producenter modtager fra produktionen af elektricitet, og omfordele dem til elslutkunderne. Anvendelsen af rimelige skøn, herunder i form af formodninger for hurtigt at gennemføre kortvarige foranstaltninger, kan følgelig være et passende eller endda nødvendigt middel med henblik på at sikre den effektive virkning af det loft over indtægterne, som er fastsat i forordning 2022/1854, og således nå dette formål.
For det tredje bemærkede Domstolen, at medlemsstaterne i medfør af forordning 2022/1854 (
7
) har pligt til at træffe effektive foranstaltninger for at sikre, at loftet anvendes effektivt, og forhindre omgåelse heraf, og der kan skulle sikres indsamling og kontrol af en meget stor mængde data. Alt efter de særlige kendetegn ved det pågældende nationale marked eller de tekniske vanskeligheder, som kan foreligge med hensyn til muligheden for at isolere de indtægter, der rent faktisk er undergivet det ved denne forordning pålagte loft, kan det således være nødvendigt at anvende formodninger.
Domstolen udledte heraf, at forordning 2022/1854 ikke er til hinder for, at en medlemsstat har anvendt formodninger for at fastsætte de markedsindtægter, der skal undergives det ved denne forordning pålagte loft, forudsat at disse formodninger gør det muligt at opnå rimelige skøn over disse indtægter, der er repræsentative for virkeligheden på markedet i den pågældende periode.
Eftersom det hastede at indføre det ved forordning 2022/1854 pålagte loft over indtægterne, og denne foranstaltning har karakter af undtagelse og er tidsbegrænset, er anvendelsen af formodninger, herunder eventuelt uafkræftelige formodninger, med henblik på præcist at fastlægge de indtægter, på hvilke nævnte foranstaltning skal anvendes, forholdsmæssig, forudsat at disse formodninger gør det muligt at opnå rimelige skøn over de disse indtægter, der er repræsentative for virkeligheden på markedet i den pågældende periode. Vurderingen af, om en given formodning opfylder denne betingelse, henhører under de nationale myndigheders kompetence, der handler under de nationale retsinstansers kontrol. Med henblik på denne vurdering skal der således tages hensyn til alle de faktiske og tekniske elementer, som ikke alene kendetegner de pågældende operatørers og anlægs situation, men også det nationale elmarked.
Domstolen fastslog derfor, at forordning 2022/1854 (
8
) og proportionalitetsprincippet ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter størrelsen af de indtægter, på hvilke det i medfør af denne forordning fastsatte loft over markedsindtægterne finder anvendelse, alt efter de pågældende produktionsanlæg til elektricitet fastsættes ud fra enten uafkræftelige formodninger eller afkræftelige formodninger, som kun kan afkræftes på visse betingelser, forudsat at disse formodninger gør det muligt at opnå rimelige skøn over nævnte indtægter, som er repræsentative for virkeligheden på markedet i den pågældende periode.
I anden række fastslog Domstolen med hensyn til det tidsmæssige anvendelsesområde for forordning 2022/1854, at det ikke fremgår af nogen bestemmelse i denne forordning, at den finder anvendelse på et loft over indtægter indført ved national lovgivning for en periode forud for denne forordnings ikrafttræden, eller så meget desto mindre at en sådan lovgivning skal overholde de i nævnte forordning fastsatte betingelser. Når der ikke foreligger EU-lovgivning på området, som finder anvendelse ratione temporis, kan det således ikke fastslås, at medlemsstaterne er hindret i at udøve deres beføjelser ved at vedtage et loft over markedsindtægter, der svarer til det, som forordning 2022/1854 pålagde indført, men med et tidsmæssigt anvendelsesområde, der adskiller sig fra det i denne forordning fastsatte.
Den omstændighed, at en national lovgivning er blevet vedtaget, selv om forordning 2022/1854 allerede var trådt i kraft, havde ingen betydning i denne henseende, eftersom ingen af denne forordnings bestemmelser indikerer, at EU-lovgiver tilsigtede at fratage medlemsstaterne denne mulighed eller underkaste udøvelsen heraf en EU-tilladelse. EU-lovgiver overvejede tværtimod udtrykkeligt muligheden for, at medlemsstaterne indfører eller opretholder lofter over markedsindtægter, som er strengere (
9
) end det ved denne forordning fastsatte loft (
10
). Der havde i øvrigt været meget høje priser på elmarkederne siden september 2021, og Ruslands angrebskrig mod Ukraine havde medført betydelige yderligere stigninger og volatilitet i elprisen (
11
). EU-lovgiver havde endvidere anført (
12
), at alle medlemsstater var blevet påvirket af denne energikrise, om end i forskelligt omfang, og at der havde været en ekstrem og vedvarende prisstigning siden februar 2022.
Den forelæggende ret havde endvidere ikke anført, at den nærede tvivl om den omhandlede nationale lovgivnings forenelighed med andre bestemmelser i EU-retten, der kunne finde anvendelse ratione temporis. For det første fremhævede Domstolen endvidere, at hverken artikel 288 TEUF, princippet om EU-rettens forrang eller princippet om EU-rettens effektivitet kunne ændre anvendelsesområdet for en forordning, som dette er besluttet af EU-lovgiver. For det andet følger det af princippet om loyalt samarbejde (
13
), at medlemsstaterne bl.a. afholder sig fra at træffe foranstaltninger, der kan bringe virkeliggørelsen af Unionens mål i fare. Henset til bl.a. den omstændighed, at et loft over indtægterne, der svarer til det loft, som er fastsat i forordning 2022/1854, forfølger formål, der er forenelige med denne forordnings formål, kunne det imidlertid ikke fastslås, at en medlemsstat har tilsidesat dette princip ved på nationalt plan at anvende en sådan foranstaltning, før den gælder på EU-plan.
Følgelig fastslog Domstolen, at forordning 2022/1854 (
14
), sammenholdt med artikel 288 TEUF, princippet om EU-rettens forrang, princippet om EU-rettens effektivitet og princippet om loyalt samarbejde, ikke er til hinder for en national lovgivning, som er vedtaget efter denne forordnings ikrafttræden, og som foreskriver anvendelse af et loft over markedsindtægter svarende til det loft, som nævnte forordning pålægger indført, men for en periode forud for den ved samme forordning fastsatte.
(
1
) – Artikel 6 og 7 i Rådets forordning (EU) 2022/1854 af 6.10.2022 om et nødindgreb for at imødegå høje energipriser (EUT 2022, L 261 I, s. 1).
(
2
) – Artikel 22b i loi relative à l’organisation du marché de l’électricité (lov om udformningen af elmarkedet) af 29.4.1999 (Moniteur belge af 11.5.1999, s. 16264) i den affattelse, der følger af loi modifiant la loi relative à l’organisation du marché de l’électricité et introduisant un plafond sur les recettes issues du marché des producteurs d’électricité (lov om ændring af lov om udformningen af elmarkedet og om indførelse af et loft over elproducenternes markedsindtægter) af 16.12.2022 (Moniteur belge af 22.12.2022, s. 98819) (herefter »elektricitetsloven«).
(
3
) – Elektricitetslovens artikel 22b, stk. 6, fjerde afsnit, foreskriver en forpligtelse for debitorerne for afgiften indført ved denne artikel 22b til at indgive en angivelse til CREG inden en bestemt dato samt indholdet af denne angivelse.
(
4
) – Jf. 37. betragtning til forordning 2022/1854, hvorefter medlemsstaterne skal kunne anvende rimelige skøn til beregning af loftet over markedsindtægter.
(
5
) – Fastsat i artikel 8, stk. 1, litra a), i forordning 2022/1854.
(
6
) – Som det fremgår af artikel 1.
(
7
) – Artikel 6, stk. 3, artikel 6, stk. 2, og artikel 7, stk. 6.
(
8
) – Nærmere bestemt artikel 6-8, sammenholdt med artikel 2, nr. 5) og 9).
(
9
) – Artikel 8, stk. 1, litra a), i forordning 2022/1854.
(
10
) – Artikel 6, stk. 1.
(
11
) – Første betragtning til forordning 2022/1854.
(
12
) – Femte betragtning til forordning 2022/1854.
(
13
) – Artikel 4, stk. 3, TEU.
(
14
) – Nærmere bestemt artikel 6-8 og artikel 22, stk. 2, litra c).