61993CJ0018_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse afsagt den 14. december 1992, indgaaet til Domstolen den 19. januar 1993, har Tribunale di Genova i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen fem praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 5, 7, 30, 59, 85, 86 og 90.
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag, som Corsica Ferries Italia Srl (herefter benaevnt "Corsica Ferries") har anlagt mod Corpo dei piloti del porto di Genova (Genova' s Havns Lodsforening, herefter benaevnt "lodsforeningen") med krav om tilbagebetaling af en del af det vederlag, som Corsica Ferries har betalt for lodstjeneste i Genova' s Havn.
3 Lodstjeneste i de italienske havne, der er reguleret i soeloven og en gennemfoerelsesbekendtgoerelse hertil, varetages under havnechefens ledelse og tilsyn af lodsforeninger, der er blevet oprettet ved dekret udstedt af republikkens praesident og har faaet tillagt status som juridiske personer.
4 Lodstjeneste er i princippet frivillig, men ved dekreter udstedt af republikkens praesident er den blevet gjort obligatorisk i naesten alle italienske havne, herunder Genova' s Havn. En kaptajns tilsidesaettelse af forpligtelsen til at benytte lodstjeneste er strafbar.
5 Priserne for lodstjeneste (der fastlaegges af foreningen) godkendes af ministeren for handelsflaaden, efter at der er indhentet udtalelse fra de beroerte faglige sammenslutninger, og opkraeves i hver havn i henhold til dekret, der er udstedt af vedkommende soefartsmyndighed.
6 I henhold til dekreter udstedt af soefartsdirektoeren fra 1989, 1990 og 1991 er der for Genova' s Havn blevet fastsat regler om forskellige nedsaettelser af grundtariffen, nemlig en nedsaettelse paa 30% for fartoejer, der har tilladelse til at drive cabotagesejlads, dvs. for transport mellem to italienske havne, en nedsaettelse paa 50% for fartoejer i linjetrafik, der har tilladelse til at drive cabotagesejlads og efter en fast fartplan og med mindst et ugentligt anloeb af Genova' s Havn er i regelmaessig linjetrafik mellem italienske havne, samt andre nedsaettelser for fartoejer paa over 2 000 bruttoregistertons, der har tilladelse til at drive cabotagesejlads, og som benytter lodstjeneste et vist antal gange maanedligt.
7 Paa det for tvisten i hovedsagen relevante tidspunkt kunne alene fartoejer, der foerte italiensk flag, opnaa tilladelse til cabotagesejlads.
8 Det italienske selskab Corsica Ferries driver som soetransportvirksomhed fast linjetrafik mellem Genova' s Havn og en raekke havne paa Korsika med to faerger, der er registreret i Panama, hvis flag de foerer.
9 Corsica Ferries, der anser sig for udsat for forskelsbehandling i strid med traktatens bestemmelser om konkurrence og fri udveksling af tjenesteydelser, har til Tribunale di Genova i medfoer af artikel 633 ff. i den italienske civilproceslov (Codice di procedura civile) indgivet begaering om afsigelse af betalingspaalaeg med henblik paa at opnaa tilbagebetaling af forskellen mellem grundtariffen, som selskabet har betalt, og den nedsatte tarif, der finder anvendelse paa skibe, der har tilladelse til at drive cabotagesejlads.
10 Tribunale di Genova har under denne sag anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal:
"1) Er EOEF-traktatens artikel 5 og 7 til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter der for fartoejer, som sejler i linjetrafik mellem havne i to medlemsstater, ved betaling for lodstjeneste ° der af sikkerhedsgrunde er obligatorisk ° anvendes nedsatte tariffer, som kun gaelder for fartoejer med tilladelse til at drive cabotagesejlads mellem indenlandske havne, hvorved antages, at cabotagesejlads mellem indenlandske havne paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin alene kan gennemfoeres med fartoejer, der foerer italiensk flag?
2) Er EOEF-traktatens artikel 30 til hinder for nationale bestemmelser eller praksis, hvorefter lodsvirksomheden skal benyttes, ogsaa selv om den samme virksomhed uden risiko for soetrafikken helt eller delvis kan gennemfoeres billigere med et mandskab, materiel og tekniske hjaelpemidler, der forefindes om bord paa vedkommende fartoej?
3) Er EOEF-traktatens artikel 59 ° hvad angaar fartoejer i linjetrafik mellem to medlemsstater ° til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter alene fartoejer, der foerer hjemlandets flag, kan opnaa nedsaettelser af priserne for lodstjeneste i de indenlandske havne?
4) Kan offentlige myndigheders godkendelse af en obligatorisk tarif, der er resultat af aftale og/eller samordnet praksis mellem sammenslutninger af virksomheder i sektoren, antages at udgoere en 'accept' (' avallo' ) af en aftale, der er forbudt i medfoer af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, og kan i bekraeftende fald en saadan 'accept' vaere forenelig med EOEF-traktatens artikel 90, stk. 1, sammenholdt med artikel 5 og 85?
5) Er EOEF-traktatens artikel 90, stk. 1, sammenholdt med artikel 86, til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en virksomhed, der indtager en dominerende stilling, idet der er indroemmet den eksklusive rettigheder paa en vaesentlig del af det faelles marked, har adgang til:
a) for fartoejer, der sejler i linjetrafik mellem to medlemsstater, at anvende forskellige vilkaar for de samme ydelser, hvorved forudsaettes, at den gaeldende tarifordning for de samme ydelser omfatter tarifnedsaettelser, der reelt kun kan ydes fartoejer, der foerer hjemlandets flag?
b) i sammenhaeng hermed for fartoejer, der foerer fremmed flag, at anvende priser, der svarer til tredobbelt betaling i forhold til den, der efter tarifordningen bliver tale om for indenlandske fartoejer?
c) at undlade at nedsaette tarifferne for en obligatorisk ydelse som den i sagen omhandlede, naar vedkommende fartoej ° der fuldt ud i enhver henseende opfylder de krav, som stilles af hensyn til sikkerheden inden for soetrafikken ° er i stand til i al fald delvis at navigere paa egen haand?"
Domstolens kompetence til at tage stilling til de forelagte spoergsmaal
11 Sagsoegte i hovedsagen, den franske regering og den italienske regering samt Kommissionen har med forskellige begrundelser gjort gaeldende, at Domstolen ikke har kompetence til at afgoere samtlige af den nationale ret forelagte spoergsmaal. De har i den forbindelse foerst og fremmest fremhaevet, at den forelaeggende ret ikke har taget hensyn til, at fartoejerne er registreret i Panama, hvilket skyldes, at der ikke under en sag om anordning af et betalingspaalaeg afholdes mundtlig forhandling, og desuden, at de forelagte spoergsmaal eller nogle af dem, er uden betydning for en afgoerelse vedroerende det krav, der er blevet fremsat for den nationale ret.
12 Vedroerende arten af den for den nationale ret verserende sag bemaerkes, at Domstolen allerede har fastslaaet, at praesidenten for en italiensk ret i en sag om et betalingspaalaeg i henhold til den italienske civilproceslov udoever doemmende myndighed efter traktatens artikel 177, og at en forelaeggelse for Domstolen i medfoer af denne bestemmelse ikke forudsaetter, at den procedure, hvorunder den nationale ret formulerer praejudicielle spoergsmaal, er kontradiktorisk, selv om det dog kan vaere i den gode retsplejes interesse, at der finder en kontradiktorisk retsforhandling sted (jf. dom af 14.12.1971, sag 43/71, Politi, Sml. 1971, s. 319, org. ref.: Rec. s. 1039, af 21.2.1974, sag 162/73, Birra Dreher, Sml. s. 201, af 28.6.1978, sag 70/77, Simmenthal, Sml. s. 1453, af 9.11.1983, sag 199/82, San Giorgio, Sml. s. 3595, af 15.12.1993, forenede sager C-277/91, C-318/91 og C-319/91, Ligur Carni m.fl., Sml. I, s. 6621, og af 3.3.1994, forenede sager C-332/92, C-333/92 og C-335/92, Eurico Italia m.fl., endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser).
13 Vedroerende de fremstillede faktiske omstaendigheders utilstraekkelige karakter bemaerkes, at de skriftlige og mundtlige indlaeg, der er afgivet for Domstolen, indeholder oplysninger om fartoejernes registrering, der er tilstraekkelige til, at Domstolen kan give den nationale ret en brugbar besvarelse, hvorved der er taget hensyn til disse oplysninger.
14 Hvad angaar de forelagte spoergsmaals relevans har Domstolen fastslaaet, at den ikke har kompetence til at give den forelaeggende ret en besvarelse, naar de spoergsmaal, den har faaet forelagt, savner enhver forbindelse med de faktiske omstaendigheder i hovedsagen eller dennes genstand og saaledes ikke er udtryk for, at der objektivt er brug for en besvarelse, paa grundlag af hvilken hovedsagen kan afgoeres (jf. dom af 16.6.1981, sag 126/80, Salonia, Sml. s. 1563, af 11.7.1991, sag C-368/89, Crispoltoni, Sml. I, s. 3695, af 28.11.1991, sag C-186/90, Durighello, Sml. I, s. 5773, af 16.7.1992, sag C-343/90, Lourenço Dias, Sml. I, s. 4673, og af 16.7.1992, sag 67/91, Asociación Española de Banca privada m.fl., Sml. I, s. 4785; jf. endvidere den naevnte Eurico-dom og kendelse af 26.1.1990, sag C-286/88, Falciola, Sml. I, s. 191).
15 I denne forbindelse bemaerkes, som Kommissionen har anfoert, at den begaering, den forelaeggende ret har faaet forelagt, udelukkende vedroerer den angivelig diskriminerende sats for det vederlag, som sagsoegeren i hovedsagen har betalt for lodstjeneste, men ikke denne tjenestes obligatoriske karakter, den faste pris for denne tjeneste uanset et fartoejs tekniske udstyr, eller de naermere regler for fastsaettelsen af denne pris.
16 Herefter skal der kun gives en besvarelse af det foerste og det tredje spoergsmaal om overholdelsen af forbuddet mod forskelsbehandling ved prisanvendelsen samt af de to foerste led i det femte spoergsmaal vedroerende forbuddet mod en misbrugslignende praksis fra offentlige virksomheders side.
Fri udveksling af tjenesteydelser paa soetransportomraadet
17 Den forelaeggende ret oensker med det foerste og det tredje spoergsmaal foerst og fremmest en afgoerelse af, om faellesskabsretten er til hinder for, at der i en medlemsstat for samme lodsydelse anvendes priser, der er forskellige afhaengigt af, om den virksomhed, der udfoerer soetransport mellem to medlemsstater, benytter et fartoej, der har tilladelse til cabotagesejlads, der kun gives til fartoejer, der foerer den paagaeldende medlemsstats flag, eller et andet fartoej.
18 I den forbindelse skal det straks bemaerkes, at traktatens artikel 5, jf. det foerste spoergsmaal, hvorefter medlemsstaterne er forpligtet til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som foelger af traktaten, er saa generelt affattet, at der ikke kan vaere tale om at anvende den selvstaendigt, naar den konkrete situation er omfattet af en saerlig traktatbestemmelse, som det er tilfaeldet i den foreliggende sag (jf. dom af 11.3.1992, forenede sager C-78/90, C-79/90, C-80/90, C-81/90, C-82/90 og C-83/90, Compagnie commerciale de l' Ouest m.fl., Sml. I, s. 1847, praemis 19).
19 Dernaest bemaerkes, at ifoelge Domstolens faste praksis kan EOEF-traktatens artikel 7 (EF-traktatens artikel 6), der indeholder det almindelige forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, kun anvendes selvstaendigt paa forhold omfattet af faellesskabsretten, for hvilke traktaten ikke indeholder saerlige bestemmelser om forbud mod forskelsbehandling (jf. dom af 10.12.1991, sag C-179/90, Merci convenzionali porto di Genova, Sml. I, s. 5889, praemis 11).
20 Forbuddet mod forskelsbehandling er imidlertid for saa vidt angaar fri udveksling af tjenesteydelser blevet ivaerksat og konkretiseret i traktatens artikel 59.
21 Vedroerende fastlaeggelsen af de tjenesteydelser, som traktatens artikel 59 skal anvendes paa, maa det fastslaas, at en tarifordning, der omfatter prisdifferentiering for lodstjeneste, beroerer en transportvirksomhed som Corsica Ferries paa to maader. Lodstjeneste er tjenesteydelser, der praesteres mod vederlag af lodsforeningen til soetransportvirksomhederne, og prisforskelle beroerer disse sidste som tjenesteydelsesmodtagere. Disse prisforskelle beroerer imidlertid transportvirksomheden navnlig i dens egenskab af tjenesteyder paa soetransportomraadet i det omfang, de overvaeltes paa prisen for disse tjenesteydelser og dermed vil kunne stille den paagaeldende transportvirksomhed ringere end en erhvervsdrivende, der kun skal betale tariffens nedsatte pris.
22 Ved vurderingen af den i hovedsagen omhandlede tarifordning i lyset af bestemmelserne om fri udveksling af tjenesteydelser paa soetransportomraadet skal det for det foerste undersoeges, i hvilket omfang det i traktatens artikel 59 indeholdte forbud mod forskelsbehandling finder anvendelse paa omraadet for soetransport, og for det andet om en saadan ordning er udtryk for en forskelsbehandling, der udoeves paa grundlag af nationalitet.
23 I den forbindelse bemaerkes foerst, at det i traktatens artikel 61, stk. 1, er bestemt, at fri udveksling af tjenesteydelser paa transportomraadet omfattes af bestemmelserne i traktatens afsnit vedroerende transport (jf. navnlig dom af 22.5.1985, sag 13/83, Parlamentet mod Raadet, Sml. s. 1513, praemis 62, og af 13.12.1989, sag C-49/89, Corsica Ferries France, Sml. s. 4441, praemis 10).
24 Heraf foelger ifoelge Domstolens dom i ovennaevnte Corsica Ferries France-sag (praemis 11) og dom af 30. april 1986 (forenede sager 209/84, 210/84, 211/84, 212/84 og 213/84, Asjes, Sml. s. 1425, praemis 37), at i transportsektoren burde det i traktatens artikel 59 fastsatte maal ° nemlig i overgangsperioden at fjerne restriktioner, der hindrer fri udveksling af tjenesteydelser ° saaledes vaere gennemfoert inden for rammerne af den i traktatens artikel 74 og 75 fastlagte faelles politik.
25 Det bemaerkes, at specielt hvad soetransport angaar, bestemmer traktatens artikel 84, stk. 2, at Raadet med kvalificeret flertal kan traeffe beslutning om, hvorvidt, i hvilket omfang og paa hvilken maade passende bestemmelser vil kunne fastsaettes for soe- og luftfart.
26 Raadet har med hjemmel i disse bestemmelser udstedt forordning (EOEF) nr. 4055/86 af 22. december 1986 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for soetransport mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstaterne og tredjelande (EFT L 378, s. 1), der traadte i kraft den 1. januar 1987.
27 Artikel 1, stk. 1, i denne forordning indeholder foelgende bestemmelse:
"Fri adgang til at udfoere soetransport mellem Faellesskabets medlemsstater samt mellem medlemsstater og tredjelande gaelder for statsborgere i medlemsstaterne, saafremt de er hjemmehoerende i en anden medlemsstat end den person, for hvem soetransporten udfoeres."
28 Hvad angaar det materielle anvendelsesomraade for forordning nr. 4055/86 fremgaar det af selve ordlyden af forordningens artikel 1, at denne finder anvendelse paa soetransport mellem medlemsstater af den i hovedsagen omhandlede art.
29 Hvad angaar det personelle anvendelsesomraade for forordning nr. 4055/86 bemaerkes, at forordningens artikel 1 omfatter statsborgere i medlemsstaterne, saafremt de er hjemmehoerende i en anden medlemsstat end den person, for hvem soetransporten udfoeres, og lader registreringen af de fartoejer, som transportvirksomheden benytter, og det flag, som de foerer, uomtalt.
30 Endvidere skal det fremhaeves, at fri udveksling af tjenesteydelser paa omraadet for soetransport mellem medlemsstater, navnlig forbuddet mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, af en virksomhed kan paaberaabes over for den stat, hvor virksomheden er etableret, naar tjenesteydelserne praesteres til modtagere, der er etableret i en anden medlemsstat. Men i et tilfaelde som det i hovedsagen omhandlede udbyder virksomheden, der er etableret i én medlemsstat, og som driver regelmaessig linjetrafik med en anden af forordning nr. 4055/86 omfattet stat, disse tjenesteydelser netop i kraft af deres beskaffenhed navnlig til personer, der er etableret i den anden stat.
31 Som foelge heraf raekker den i hovedsagen omhandlede situation ud over den rent interne ramme og det argument, som den italienske regering har fremfoert i den forbindelse, skal forkastes.
32 Ved den herefter foelgende undersoegelse af, om den i hovedsagen omhandlede tarifordning er i overensstemmelse med forordning nr. 4055/86, bemaerkes det, at det fremgaar af praemis 6 og 7 i denne dom, at ordningen indeholder regler om en gunstigere stilling for fartoejer, der har tilladelse til cabotagesejlads, det vil sige fartoejer, der foerer italiensk flag.
33 Ved en saadan ordning sker der en indirekte forskelsbehandling af de erhvervsdrivende paa grundlag af deres nationalitet, idet de fartoejer, der foerer medlemsstatens flag, normalt benyttes af erhvervsdrivende, der er statsborgere i denne stat, mens transportoerer, der er hjemmehoerende i andre medlemsstater, saedvanligvis ikke benytter fartoejer, der er registreret i foerstnaevnte stat.
34 Denne konstatering beroeres ikke af den omstaendighed, at gruppen af erhvervsdrivende, der forskelbehandles, ogsaa kan omfatte indenlandske transportvirksomheder, der benytter fartoejer, der ikke er registreret i deres hjemstat, eller at gruppen af begunstigede erhvervsdrivende kan omfatte transportvirksomheder, der er hjemmehoerende i andre medlemsstater, og som benytter fartoejer, der er registreret i den foerste medlemsstat, naar den begunstigede gruppe i det store og hele bestaar af personer, der er statsborgere i medlemsstaten.
35 Af det anfoerte foelger, at artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 4055/86 forbyder en medlemsstat at anvende forskellige priser for samme lodstjenesteydelse, alt efter om en virksomhed ° eventuelt en virksomhed, der er hjemmehoerende i den paagaeldende medlemsstat ° der udfoerer soetransport mellem denne medlemsstat og en anden medlemsstat, herved benytter et fartoej, der har tilladelse til cabotagesejlads, hvilken tilladelse kun gives til fartoejer, der foerer den paagaeldende stats flag, eller et andet fartoej.
36 Anvendelsen af forskellige priser er ikke som anfoert af lodsforeningen og den italienske regering berettiget af grunde, der vedroerer sikkerheden i soetrafikken, den nationale transportpolitik og beskyttelsen af miljoeet. For selv om det antages, at disse maalsaetninger ville kunne begrunde, at det offentlige griber ind paa transportomraadet, kan en anvendelse af diskriminerende priser af den i hovedsagen omhandlede art ikke anses for noedvendig for realiseringen af disse maal.
37 Det foerste og det tredje spoergsmaal skal derfor besvares med, at artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 4055/86, der gennemfoerer princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, og herunder princippet om forbud mod forskelsbehandling paa omraadet for soetransport mellem medlemsstater, er til hinder for, at en medlemsstat anvender forskellige priser for samme lodstjenesteydelse, alt efter om den virksomhed, der udfoerer soetransport mellem to medlemsstater, herved benytter et fartoej, der har tilladelse til cabotagesejlads, hvilken tilladelse kun gives til fartoejer, der foerer den paagaeldende medlemsstats flag, eller et andet fartoej.
Konkurrencereglerne
38 Den nationale ret oensker med det foerste og andet led af det femte spoergsmaal i det vaesentlige en afgoerelse af, om traktatens artikel 90, stk. 1, og artikel 86 forbyder en national myndighed at give en virksomhed, der har faaet tillagt eneret til at praestere obligatorisk lodstjeneste i en vaesentlig del af faellesmarkedet, adgang til at anvende forskellige priser over for soetransportvirksomhederne afhaengigt af, om disse udfoerer transport mellem medlemsstater eller mellem havne paa medlemsstatens omraade.
39 Det bemaerkes, at lodsforeningen, der er sagsoegt i hovedsagen, af det offentlige har faaet tillagt eneret til at udfoere obligatorisk lodstjeneste i Genova' s Havn.
40 En virksomhed, som har et lovbestemt monopol paa en vaesentlig del af det faelles marked, kan anses for at indtage en dominerende stilling efter traktatens artikel 86 (jf. dom af 23.4.1991, sag C-41/90, Hoefner og Elser, Sml. I, s. 1979, praemis 28, og af 18.6.1991, sag C-260/89, ERT, Sml. I, s. 2925, praemis 31; ovennaevnte dom i Merci convenzionali porto di Genova-sagen, praemis 14).
41 Det relevante marked er lodstjeneste i Genova' s Havn. I betragtning af bl.a. omfanget af handelen i denne havn og dens betydning i forhold til den paagaeldende medlemsstats samlede import og eksport ad soevejen, kan dette marked anses for en vaesentlig del af det faelles marked (jf. naevnte dom i Merci convenzionali porto di Genova-sagen, praemis 15).
42 Endvidere bemaerkes, at den blotte omstaendighed, at der skabes en saadan dominerende stilling ved tildeling af eksklusive rettigheder som omhandlet i traktatens artikel 90, stk. 1, ikke i sig selv er uforenelig med traktatens artikel 86.
43 En medlemsstat overtraeder imidlertid forbuddene i disse to bestemmelser, naar den ved at godkende de af den paagaeldende virksomhed fastsatte priser, goer det muligt for denne at udnytte sin dominerende stilling paa en maade, der er udtryk for et misbrug, idet den bl.a. over for handelspartnere anvender ulige vilkaar for ydelser af samme vaerdi, jf. traktatens artikel 86, stk. 2, litra c).
44 Den diskriminerende praksis, der er omhandlet i forelaeggelseskendelsen, kan paavirke samhandelen mellem medlemsstater, idet den beroerer virksomheder, der udfoerer transport mellem to medlemsstater.
45 Det foerste og andet led i det femte spoergsmaal fra den forelaeggende ret skal derfor besvares med, at traktatens artikel 90, stk. 1, og artikel 86 forbyder nationale myndigheder gennem en godkendelse af priser, der er fastsat af en virksomhed, der har faaet tillagt eneret til at udfoere obligatorisk lodstjeneste i en vaesentlig del af faellesmarkedet, at give denne mulighed for at anvende forskellige priser over for soetransportvirksomhederne, afhaengigt af, om disse udfoerer transport mellem medlemsstater eller mellem havne paa medlemsstatens omraade, i det omfang samhandelen mellem medlemsstater paavirkes derved.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
46 De udgifter, der er afholdt af den franske og den italienske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunale di Genova ved kendelse af 14. december 1992, for ret:
1) Artikel 1, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 4055/86 af 22. december 1986 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for soetransport mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstaterne og tredjelande er til hinder for, at en medlemsstat anvender forskellige priser for samme lodstjenesteydelse, alt efter om den virksomhed, der udfoerer soetransport mellem to medlemsstater, herved benytter et fartoej, der har tilladelse til cabotagesejlads, hvilken tilladelse kun gives til fartoejer, der foerer den paagaeldende medlemsstats flag, eller et andet fartoej.
2) EOEF-traktatens artikel 90, stk. 1, og artikel 86 forbyder nationale myndigheder gennem en godkendelse af priser, der er fastsat af en virksomhed, der har faaet tillagt eneret til at udfoere obligatorisk lodstjeneste i en vaesentlig del af faellesmarkedet, at give denne mulighed for at anvende forskellige priser over for soetransportvirksomhederne, afhaengigt af, om disse udfoerer transport mellem medlemsstater eller mellem havne paa medlemsstatens omraade, i det omfang samhandelen mellem medlemsstater paavirkes derved.