61990TJ0004_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Sagens baggrund
1 Sagsoegeren, der er foedt den 9 . oktober 1925, tiltraadte sin tjeneste ved Det Europaeiske Kul - og Staalfaellesskab ( herefter benaevnt "EKSF "), den 1 . juni 1956 som tjenestemand .
2 Ved skrivelse af 30 . juni 1988 ansoegte han om at kunne udtraede af tjenesten i henhold til Raadets forordning ( EKSF, EOEF, Euratom ) nr . 3518/85 af 12 . december 1985 om indfoerelse af saerlige foranstaltninger vedroerende tjenestemaends udtraeden af tjenesten i De Europaeiske Faellesskaber i anledning af Spaniens og Portugals tiltraedelse ( EFT L 335, s . 56, herefter benaevnt "forordning nr . 3518/85 "). Hans ansoegning blev imoedekommet og sagsoegeren udtraadte af tjenesten den 1 . november 1988 . Siden dette tidspunkt og indtil den 31 . oktober 1990, der var den sidste dag i den maaned, i hvilken han fyldte 65 aar, oppebar han den i forordningens artikel 4 fastsatte maanedlige godtgoerelse . For maanederne november og december 1988 oppebar han saaledes en maanedlig godtgoerelse svarende til 70% af den ved udtraeden af tjenesten oppebaarne grundloen i overensstemmelse med hans loenklasse og -trin i henhold til naevnte artikel 4, stk . 1 . Det fremgaar bl.a . af loensedlerne for disse to maaneder, at der blev indeholdt bidrag til pensionsordningen .
3 Ved skrivelse af 30 . december 1988 meddelte sagsoegeren Kommissionens Afdeling for "Pensioner", at han i medfoer af artikel 5 i forordning nr . 3518/85 oenskede "i medfoer af de saerlige bestemmelser for tjenestemaend undergivet vedtaegten for personalet i EKSF ( artikel 34 ), at oppebaere en godtgoerelse, der er lig med min fulde loen indtil oktober 1990, paa hvilket tidspunkt jeg fylder 65 aar og vil blive omfattet af de almindelige regler for alderspension ". Hans godtgoerelse blev korrigeret tilsvarende .
4 Ved skrivelse af 25 . januar 1989 tilstillede chefen for den saerlige afdeling "Pensioner" sagsoegeren opgoerelsen af den maanedlige godtgoerelse ( herefter benaevnt "opgoerelsen "), nemlig "100% af den sidste grundloen fra 1 . november 1988 til 31 . oktober 1990 ". Det anfoertes i skrivelsen under punkt C.5, at sagsoegeren "fortsat bidrager til finansieringen af De Europaeiske Faellesskabers pensionsordning i det tidsrum, hvorunder retten til godtgoerelsen bestaar . Bidraget beregnes ud fra 100% af loennen ".
5 Artikel 5, stk . 1, i forordning nr . 3518/85 lyder saaledes :
"De tjenestemaend, der er omhandlet i artikel 2, sidste stykke, i forordning ( EOEF, Euratom, EKSF ) nr . 259/68, samt artikel 102, stk . 5, i vedtaegten med undtagelse af de tjenestemaend, der foer den 1 . januar 1962 var fastansat i loenklasserne A 1 eller A 2 inden for rammerne af vedtaegten for personalet i Det Europaeiske Kul - og Staalfaellesskab, og paa hvem de i artikel 1, stk . 1, omhandlede foranstaltninger finder anvendelse, kan anmode om, at deres oekonomiske rettigheder opgoeres i henhold til artikel 34 i vedtaegten for personalet i Det Europaeiske Kul - og Staalfaellesskab og i artikel 50 i personaleordningen for Det Europaeiske Kul - og Staalfaellesskab ."
6 Artikel 34 i vedtaegten for personalet i EKSF ( herefter benaevnt "EKSF-vedtaegten "), bestemmer foelgende :
"... Disse ansatte ( sat paa ventepenge ) oppebaerer i to aar en maanedlig godtgoerelse svarende til den i artikel 47, stk . 1, fastsatte loen og i to aar en godtgoerelse, der udgoer halvdelen af denne loen . Efter fire aars ventepenge oppebaerer disse ansatte en forholdsmaessig pension paa de i pensionsordningen fastsatte betingelser ."
Artikel 50 i EKSF' s personaleordning lyder saaledes :
"... Ved beregningen af de rettigheder til alderspension, der tilkommer en tjenestemand, der pensioneres efter den i vedtaegten for personalet i EKSF' s artikel 34 fastsatte ventetid, fordobles antallet af tjenestemandens aktive tjenesteaar indtil tidspunktet for pensionens tildeling . Det samlede antal af de for beregningen af denne tjenestemands pension afgoerende pensionsgivende tjenesteaar kan dog ikke overstige 30 eller det antal pensionsgivende tjenesteaar, tjenestemanden havde erhvervet, hvis han havde gjort tjeneste indtil 65 aar ." ( 1 )
7 Ved skrivelse af 22 . marts 1989 meddelte sagsoegeren under henvisning til artikel 4, stk . 7, i forordning nr . 3518/85 Kommissionen foelgende :
"Jeg oensker ikke at forhoeje mine pensionsrettigheder i forhold til den den 1 . november 1988 foretagne fastsaettelse, tidspunktet for min udtraeden af tjenesten . Jeg anmoder Dem derfor om at ophoere med at indeholde bidrag til pensionskassen og foretage de heraf foelgende noedvendige korrektioner ."
8 Artikel 4, stk . 7, i forordningen lyder saaledes :
"I det tidsrum, i hvilket den forhenvaerende tjenestemand har ret til godtgoerelsen, erhverver han fortsat nye alderspensionsrettigheder paa grundlag af den loen, der svarer til hans loenklasse og loentrin, saafremt han i samme tidsrum har indbetalt det i vedtaegten fastsatte bidrag, beregnet paa grundlag af denne loen; den samlede pension kan dog ikke overstige det i vedtaegtens artikel 77, stk . 2, fastsatte maksimumsbeloeb . Ved anvendelsen af artikel 5, i bilag VIII til vedtaegten og artikel 108 i den tidligere personaleordning for EKSF anses han for at have gjort tjeneste i det paagaeldende tidsrum ."
9 Da Kommissionen fortsatte med hver maaned at indbetale bidrag til pensionsordningen anmodede sagsoegeren ved skrivelse af 24 . april 1989 Kommissionen om at anse hans anmodning, der var indeholdt i skrivelsen af 22 . marts 1989, som en klage efter artikel 90 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber ( herefter benaevnt "vedtaegten ").
10 Ved afgoerelse af 24 . oktober 1989, meddelt sagsoegeren ved skrivelse af 30 . oktober 1989, afslog Kommissionen denne klage bl.a . under henvisning til, at "tidsrummet i hvilket den maanedlige godtgoerelse er udbetalt anses for tjenesteperiode, og der skal foelgelig indbetales bidrag til pensionsordningen ".
Retsforhandlingerne
11 Det er paa denne baggrund, at sagsoegeren ved staevning, indgivet til Rettens Justitskontor den 29 . januar 1990, har anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens afgoerelse om fortsat at indeholde bidrag til pensionsordningen efter den 22 . marts 1989 .
12 Skriftvekslingen er forloebet forskriftsmaessigt . Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisfoerelse .
13 Den mundtlige forhandling fandt sted den 11 . oktober 1990 . Parterne afgav indlaeg og besvarede spoergsmaal fra Retten .
14 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande :
1 ) Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsoegeren medhold .
2 ) - Afgoerelsen om, ogsaa efter den 22 . marts 1989 at indeholde bidrag til pensionsordningen i den godtgoerelse ved udtraeden af tjenesten, som udbetales sagsoegeren i henhold til Raadets forordning nr . 3518/85 af 12 . december 1985, annulleres .
- I fornoedent omfang annulleres det udtrykkelige afslag af 30 . oktober 1989 paa den administrative klage, som sagsoegeren i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk . 2, indgav ved skrivelse af 24 . april 1989, registreret i Kommissionens Generalsekretariat den 26 . april s.aa . under nr . 138/89 .
Det statueres i overensstemmelse med ordlyden af artikel 4, stk . 7, i forordning nr . 3518/85, at betaling af bidrag til pensionsordningen er fakultativ og ikke obligatorisk for forhenvaerende tjenestemaend, som er omfattet af forordningen .
3 ) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder noedvendige udgifter med henblik paa sagens behandling og isaer udgifter i forbindelse med valgt adresse, rejse - og opholdsudgifter samt honorarer til sagsoegerens advokat .
15 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande :
- Afvisning; under alle omstaendigheder frifindelse .
- Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende regler .
Formaliteten
16 Sagsoegte har nedlagt paastand om afvisning under henvisning til, at det bl.a . fremgik af den oprindelige retsakt, der indeholdt et klagepunkt, nemlig loensedlen for november maaned 1988, at der i den sagsoegeren udbetalte godtgoerelse var indeholdt et bidrag til pensionsordningen, uden at sagsoegeren indgav klage herover inden for vedtaegtens frist paa tre maaneder . Det fremgaar af en telefonsamtale, som sagsoegeren foerte med en ansat i administrationen den 23 . december 1988, at han i hvert fald paa dette tidspunkt havde faaet kendskab til dette forhold, der figurerede i loensedlen . Imidlertid forloeb der mellem dette tidspunkt og den 29 . marts 1989, tidspunktet for modtagelsen af sagsoegerens anmodning af 22 . marts 1989, senere aendret til en klage, mere end tre maaneder . Sagsoegte har derfor gjort gaeldende, at opgoerelsen af 25 . januar 1989, og administrationens afgoerelse om, ogsaa efter den 22 . marts 1989, at indeholde bidrag til pensionsordningen, alene er bekraeftende retsakter, der ikke kan anfaegtes ved soegsmaal .
17 Sagsoegte har dog erkendt, at opgoerelsen af 25 . januar 1989, for saa vidt angaar fastsaettelsen af de oekonomiske rettigheder, er baseret paa et andet grundlag end loensedlen for november 1988; bidragsforpligtelsen, der fremgaar af denne opgoerelse, udgoer imidlertid ikke noget nyt element i forhold til dem, som allerede fremgik af de tidligere udfaerdigede loensedler . Sagsoegte har anfoert, at indsigelserne vedroerende afgoerelsen havde kunnet fremsaettes allerede ved modtagelsen af loensedlen for november, i det omfang de er baseret paa artikel 4, stk . 7, i forordning nr . 3518/85, og det goeres gaeldende, at bidraget til pensionsordningen ikke er obligatorisk . Denne bestemmelse var saavel foer som efter udfaerdigelsen af opgoerelsen af 25 . januar 1989 hjemlen for de indbetalte bidrag, idet bestemmelserne i EKSF-ordningen foerst fandt anvendelsen senere .
18 Sagsoegeren har hertil anfoert, at opgoerelsen af 25 . januar 1989 ikke er en retsakt, der bekraefter loensedlen for november 1988, idet novemberloensedlen ikke regulerede hans oekonomiske rettigheder efter EKSF-vedtaegtens artikel 34, men efter artikel 4, stk . 1, i forordning nr . 3518/85 .
19 Han har anfoert, at soegsmaalet drejer sig om, hvorvidt indbetaling af bidrag til pensionsordningen er fakultativ eller obligatorisk . Hvis der er tale om et fakultativt bidrag, som han har haevdet, kan han selv vaelge det tidspunkt, da han ikke laengere vil indbetale det, her den 22 . marts 1989 .
20 Under den mundtlige forhandling har sagsoegeren tilfoejet, at den akt, der indeholder et klagepunkt imod ham, er Kommissionens afgoerelse om ikke at ophoere med indbetaling af bidrag til pensionsordningen efter den 22 . marts 1989, hvilken afgoerelse konkret blev udtrykt i fremsendelsen, omkring den 15 . april 1989, af loensedlen for april 1989 . Klagen, der blev indgivet den 24 . april 1989, er derfor blevet indgivet inden klagefristens udloeb .
21 Det bemaerkes, at vedtaegtens artikel 91, stk . 2, bestemmer, at en klage kun kan antages til paakendelse ved Domstolen, naar der for ansaettelsesmyndigheden i forvejen er indbragt en klage efter artikel 90, stk . 2, inden for den deri fastsatte frist . Denne frist er tre maaneder og loeber, hvis det drejer sig om en foranstaltning af individuel karakter, som i denne sag, fra den dag, afgoerelsen meddeles modtageren og i alle tilfaelde senest den dag, den paagaeldende faar kendskab til den .
22 Med henblik paa sagsoegtes afvisningspaastand maa det derfor bestemmes dels, hvilken akt der indeholder et klagepunkt og det tidspunkt, paa hvilket sagsoegeren har faaet kendskab til det, dels det tidspunkt, da sagsoegeren har indgivet klage .
23 Spoergsmaalet om, hvilken akt der indeholder et klagepunkt, afhaenger af, hvilken af de tre akter, nemlig loensedlen for november 1988, opgoerelsen af 25 . januar 1989 og afgoerelsen om fortsat efter den 22 . marts 1989 at foretage den anfaegtede indeholdelse, der udgoer den akt, som er afgoerende for beregningen af fristen i vedtaegtens artikel 90, stk . 2 .
24 Det fremgaar af fast retspraksis ( Domstolens dom af 14 . april 1970, Nebe mod Kommissionen, sag 24/69, Sml . 1970, s . 33; af 8 . maj 1973, Gunella mod Kommissionen, sag 33/72, Sml . s . 475; af 9 . marts 1978, Herpels mod Kommissionen, sag 54/77, Sml . s . 585; af 10 . december 1980, Grasselli mod Kommissionen, sag 23/80, Sml . s . 3709 ), at en akt ikke kan anses for en bekraeftelse af tidligere akter, hvis den aendrer den tidligere akt, eller indeholder et nyt element i forhold til denne .
25 I denne sag er sagsoegerens hovedsynspunkt, at indbetaling af bidrag til pensionsordningen er fakultativ, hvorfor han naar som helst kan anmode om, at indbetalingen ophoerer . Det fremgaar af en gennemgang af sagens akter, at opgoerelsen af 25 . januar 1989 er den foerste akt, hvoraf det klart fremgaar, at det er Kommissionens opfattelse, at indbetaling af bidrag er obligatorisk . Denne opfattelse fremgaar nemlig ikke af de tidligere loensedler . Disse angiver alene, at der er foretaget indeholdelse . Men denne indeholdelse var ogsaa blevet foretaget, selv om det antages, at bidraget er fakultativt, idet sagsoegeren endnu ikke havde anmodet om, at indbetalingen heraf ophoerte . Opgoerelsen af 25 . januar 1989 indeholder derfor et element, der er nyt i forhold til de tidligere loensedler .
26 Administrationens stiltiende afgoerelse om, ogsaa efter den 22 . marts 1989, fortsat at indeholde bidrag, udgoer derfor ikke noget nyt element i sagen, og aendrer ikke den tidligere akt . Denne afgoerelse er derfor alene en bekraeftelse af opgoerelsen . Det kan hertil tilfoejes, at Lestelle' s klage under alle omstaendigheder ikke kunne vedroere denne stiltiende afgoerelse, idet skrivelsen af 24 . april 1989, for saa vidt angaar klagens indhold, henviste til skrivelsen af 22 . marts 1989, som efter sagens natur gik forud for Kommissionens afgoerelse om ikke at efterkomme den deri fremsatte anmodning .
27 Heraf foelger, at den akt, som faar klagefristen til at loebe, er opgoerelsen af 25 . januar 1989 .
28 Der bestaar enighed mellem parterne om, at opgoerelsen blev sendt med postvaesenet fra Bruxelles til Lestelle' s bopael paa Senningerberg ( Storhertugdoemmet Luxembourg ), saaledes at sagsoegeren tidligst har kunnet faa kendskab til den den 26 . januar 1989 .
29 Med hensyn til tidspunktet for klagens indgivelse fremgaar det af sagen, at J . Lestelle har indgivet det anbefalede brev, der indeholder klagen, til postvaesenet den 24 . april 1989, og at brevet er registreret paa Kommissionens Generalsekretariat den 26 . april 1989 .
30 Det foelger af det anfoerte, at sagsoegeren har overholdt vedtaegens klagefrist paa tre maaneder . Soegsmaalet fremmes derfor til realitetsbehandling .
Realiteten
31 Sagsoegeren har til stoette for sin paastand om annullation af Kommissionens afgoerelse om, ogsaa efter den 22 . marts 1989, at indeholde bidrag til pensionsordningen, og af Kommissionens afslag paa hans klage, fremfoert to anbringender, dels at Kommissionen har tilsidesat artikel 4, stk . 7, i forordning nr . 3518/85, og dels at administrationen har vaeret i en faktisk vildfarelse .
Det foerste anbringende om tilsidesaettelse af artikel 4, stk . 7, i forordning nr . 3518/85
32 Sagsoegeren har under dette anbringende gjort gaeldende, at ordene "saafremt han ... har indbetalt det i vedtaegten fastsatte bidrag", i artikel 4, stk . 7, i forordning nr . 3518/85 klart viser, at der er tale om et fakultativt bidrag . Han har herved ogsaa henvist til de oevrige sproglige versioner .
33 Sagsoegeren har yderligere anfoert, at modsat Kommissionens opfattelse kan den periode, hvori han oppebar godtgoerelsen, ikke anses for en aktiv tjenesteperiode . Endvidere kan godtgoerelsen ikke anses for en loenudbetaling, idet foranstaltningerne i forordning nr . 3518/85 vedroerer udtraeden af tjenesten . Eftersom denne forordning indfoerer saerlige foranstaltninger, udgoer den en undtagelse til de generelle bestemmelser, ogsaa for saa vidt angaar pensionsordningen .
34 Sagsoegte har gjort gaeldende, at indbetaling af bidrag til pensionsordningen er obligatorisk . Der er ikke tale om en lovbestemt kapitaliseringsordning, men en fordelingsordning, der bygger paa et solidaritetsprincip, og det drejer sig altsaa ikke om en privat forsikringsordning, hvorunder den paagaeldende person kan bestemme stoerrelsen og varigheden af bidragsindbetalingen . Der bestaar ikke noedvendigvis nogen forbindelse mellem forpligtelsen til at indbetale et bestemt beloeb og retten til et pensionsbeloeb, der svarer til de indbetalte bidrag . Sagsoegte har f.eks . henvist til, at en tjenestemand i aktiv tjeneste fortsat skal indbetale bidrag til pensionsordningen, selv om han har naaet de i vedtaegtens artikel 77 fastsatte maksimale 35 pensionsgivende tjenesteaar .
35 Sagsoegte har endvidere anfoert, at sagsoegeren, som er udtraadt af tjenesten i henhold til forordning nr . 3518/85, befinder sig i samme stilling som en person, der er paa ventepenge i henhold til EKSF-vedtaegtens artikel 34 . Han oppebaerer en godtgoerelse, som om han var paa ventepenge, og der foretages obligatorisk en indeholdelse heri til pensionsfonden i henhold til artikel 95 i EKSF-personaleordning, hvorefter "en tjenestemand, der er paa ventepenge og oppebaerer godtgoerelsen efter artikler 34 eller 42 i vedtaegten for personalet, fortsaetter med at indbetale bidrag til pensionsfonden ... ", hvilket bidrag anfaegtes i denne sag .
36 Sagsoegte har endelig anfoert, at der er en lighed i redaktionel henseende mellem artikel 4, stk . 7, i forordning nr . 3518/85 og de tilsvarende bestemmelser i de tidligere forordninger om udtraedelsesforanstaltninger og artikel 3 i vedtaegtens bilag VIII, idet de foerstnaevnte bestemmelser alle indeholder et forbehold, "saafremt", svarende til artikel 3' s "under forudsaetning af ". Artikel 3 omfatter ifoelge sagsoegte alene forhold, hvor den paagaeldende bidragsindbetaling er obligatorisk, hvorfor den af sagsoegeren paa grundlag af denne artikel haevdede argumentation om, at bidraget er fakultativt, ikke kan laegges til grund .
37 Ved fortolkningen af det omstridte forbehold og saaledes ved afgoerelsen af spoergsmaalet, om bidragsbetaling til pensionsordningen er fakultativ eller obligatorisk, maa det holdes for oeje, at sagsoegeren i den paagaeldende periode efter egen anmodning og i henhold til artikel 5, stk . 1, i forordning nr . 3518/85, oppebar den i EKSF-vedtaegtens artikel 34 fastsatte godtgoerelse, som tjenestemaend paa ventepenge er berettiget til . Det fremgaar imidlertid af artikel 95 i personaleordningen for EKSF, at en tjenestemand, der oppebaerer den i EKSF-vedtaegten fastsatte godtgoerelse, fortsat skal indbetale bidrag til pensionsordningen .
38 Artikel 4, stk . 7, i forordning nr . 3518/85 indeholder ingen undtagelse fra den forpligtelse til at indbetale bidrag til pensionsordningen, som paahviler en tjenestemand, der oppebaerer en godtgoerelse i henhold til EKSF-vedtaegtens artikel 34 . Ved den foerstnaevnte bestemmelse fastholdes forpligtelsen til under godtgoerelsesperioden fortsat at indbetale bidrag, men samtidig tilsikrer bestemmelsen den godtgoerelsesberettigede, at bidragsindbetalingen medfoerer nye pensionsrettigheder, saa laenge vedkommende endnu ikke har erhvervet det antal pensionsgivende tjenesteaar, som giver ret til at oppebaere den hoejeste alderspension efter vedtaegtens artikel 77 . Selv om artikel 4, stk . 7, i forordning nr . 3518/85 derfor bliver uden genstand, og ikke kan paaberaabes af en tjenestemand, der oppebaerer godtgoerelse i henhold til EKSF-vedtaegtens artikel 34, og som opfylder betingelserne for at vaere berettiget til den hoejeste alderspension, er denne tjenestemand dog stadig underlagt den almindelige forpligtelse til bidragsindbetaling i kraft af artikel 95 i personaleordningen for EKSF .
39 Denne fortolkning stoettes af det forhold, at bestemmelserne i artikel 4, stk . 7, og artikel 5, stk . 1, i forordning nr . 3518/85 svarer til dels artikel 5, stk . 7, og artikel 7, stk . 1, i forordning nr . 259/68 om saerlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemaend i Kommissionen, udstedt af Raadet den 29 . februar 1968 ( EFT 1968 I, s . 30 ), dels artikel 3, stk . 7, og artikel 5, stk . 1, i Raadets forordning ( Euratom, EKSF, EOEF ) nr . 2530/72 af 4 . december 1972 om indfoerelse af saerlige og midlertidige foranstaltninger vedroerende ansaettelse af tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber som foelge af nye medlemsstaters tiltraedelse samt tjenestemaends udtraeden af tjenesten i disse Faellesskaber (( EFT 1972 ( 1.-8 . december ) )). I disse forordningers gyldighedsperiode havde ingen tjenestemaend i Faellesskaberne nemlig kunnet erhverve et antal pensionsgivende tjenesteaar, som giver ret til den maksimale alderspension; heraf foelger, at spoergsmaalet om, hvorvidt bidragsindbetalingen er fakultativ, hverken faktisk eller retlig var relevant i de ovenfor anfoerte tilfaelde .
40 Det fremgaar af det anfoerte, at indbetaling af bidrag til pensionsordningen i denne sag var obligatorisk for sagsoegeren . Heraf foelger, at det foerste anbringende ikke kan laegges til grund .
Det andet anbringende om, at administrationen befandt sig i en faktisk vildfarelse
41 Sagsoegeren har ved sit anbringende gjort gaeldende, at administrationen tog fejl, da den haevdede, at sagsoegeren den 1 . november 1988 ikke havde naaet de for ham mulige maksimale antal pensionsgivende tjenesteaar . Han har anfoert, at direktoeren for Personale og Administration i sin besvarelse af klagen af 30 . oktober 1989 anfoerte, at sagsoegeren var forpligtet til at indbetale bidrag til pensionsordningen som enhver anden tjenestemand i aktiv tjeneste, saa laenge han ikke havde naaet det antal pensionsgivende tjenesteaar, som giver ret til den maksimale alderspension, underforstaaet, at bidraget ikke er obligatorisk for de forhenvaerende tjenestemaend, som havde opnaaet dette antal pensionsgivende tjenesteaar . Sagsoegeren havde imidlertid paa datoen for hans udtraeden af tjenesten, den 31 . oktober 1988, opnaaet det maksimale antal pensionsgivende tjenesteaar, der tages i betragtning ved fastsaettelsen af alderspensionen .
42 Sagsoegte har ikke bestridt denne fejltagelse, som den har betegnet som udtryk for en retlig vildfarelse . Sagsoegte har imidlertid anfoert, at anbringendet er uden virkning, idet det under alle omstaendigheder ikke kan medfoere en annullation af det udtrykkelige afslag paa klagen, hvori fejltagelsen alene figurerer, eftersom afslaget paa klagen ogsaa hviler paa en anden begrundelse, der i sig selv er tilstraekkelig til at begrunde afslaget .
43 Det bemaerkes, at indbetaling af bidrag til pensionsordningen er obligatorisk i alle tilfaelde, herunder ogsaa det tilfaelde, hvor den paagaeldende tjenestemand har erhvervet det i vedtaegtens artikel 77 fastsatte antal pensionsgivende tjenesteaar, som giver ret til den maksimale alderspension .
44 Heraf foelger, at den omstaendighed, at direktoeren for Personale og Administration havde begaaet en fejltagelse i begrundelsen til den besvarelse, han gav af sagsoegerens klage, er uden betydning, idet afslaget under alle omstaendigheder var korrekt . Det andet anbringende kan derfor heller ikke laegges til grund .
45 Det fremgaar af det anfoerte, at sagsoegte vil vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
46 Ifoelge artikel 69, stk . 2, i Domstolens procesreglement, der i medfoer af artikel 4, stk . 3, i Raadets afgoerelse af 24 . oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans, finder tilsvarende anvendelse for Retten, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt paastand herom . I medfoer af procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne imidlertid selv de udgifter, de har afholdt i sager anlagt af de ansatte ved Faellesskaberne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmelser
RETTEN ( Fjerde Afdeling )
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Hver part betaler sine omkostninger .