61998CJ0064_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 3. marts 1998 har selskabet Odette Nicos Petrides Co. Inc. i medfoer af artikel 49 i EF-statutten for Domstolen ivaerksat appel til proevelse af dom afsagt den 17. december 1997 af Retten i Foerste Instans i sag T-152/95, Petrides mod Kommissionen (Sml. II, s. 2427, herefter »den anfaegtede dom«), hvorved Retten frifandt Kommissionen for paastanden om, at Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 178 og artikel 215, stk. 2 (nu artikel 235 EF og artikel 288 EF), blev tilpligtet at betale erstatning for det tab, der var forvoldt ved visse handlinger i forbindelse med dens forvaltning af den faelles markedsordning for raatobak i perioden 1990-1991.
2 Det fremgaar af den anfaegtede dom, at det i artikel 7, stk. 2, andet afsnit, i Raadets forordning (EOEF) nr. 727/70 af 21. april 1970 om oprettelse af en faelles markedsordning for raatobak (EFT 1970 I, s. 186) bestemmes, at afsaetningen af tobak opkoebt af interventionsorganerne i medlemsstaterne til interventionsprisen skal ske saaledes, at enhver forstyrrelse af markedet undgaas, og saaledes, at der sikres koeberne lige adgang til varerne og ligelig behandling (praemis 1 i den anfaegtede dom). Ifoelge artikel 3 i Raadets forordning (EOEF) nr. 327/71 af 15. februar 1971 om fastsaettelse af visse almindelige regler for kontrakter om den foerste bearbejdning og behandling, for oplagringskontrakter samt for afsaetningen af den tobak, som interventionsorganerne ligger inde med (EFT 1971 I, s. 70), sker afsaetningen paa grundlag af prisbetingelser, der fastsaettes i hvert enkelt tilfaelde, bl.a. under hensyntagen til markedets udvikling og behov (praemis 2 i den anfaegtede dom).
3 I henhold til artikel 1 og artikel 6, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3389/73 af 13. december 1973 om fastsaettelse af fremgangsmaaden og betingelserne for salg af den tobak, som interventionsorganerne ligger inde med (EFT L 345, s. 47), saelges tobakken isaer ved licitation, idet Kommissionen kan fastsaette en minimumssalgspris for hvert parti eller beslutte, at licitationen skal vaere uden virkning (praemis 3 og 4 i den anfaegtede dom). Hver af de bydende skal hos det paagaeldende interventionsorgan stille en sikkerhed, som uanset artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 3389/73 blev fastsat til 0,7 ECU/kg tobak i baller ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3040/91 af 15. oktober 1991 om aendring af forordning (EOEF) nr. 2436/91 om licitation med henblik paa salg til udfoersel af tobak i baller, som det tyske, det graeske og det italienske interventionsorgan ligger inde med (EFT L 288, s. 18) (praemis 5 og 6 i den anfaegtede dom).
4 I den periode, der begyndte i april 1990 og sluttede ved udloebet af 1991, deltog appellanten - et graesk selskab, som bearbejder og saelger tobak i Graekenland og i udlandet - i fire licitationer, som Kommissionen afholdt i denne periode. I loebet af perioden vedtog Kommissionen ogsaa forordning nr. 3040/91, som forhoejede den sikkerhed, som hver af de bydende var forpligtet til at stille hos det paagaeldende interventionsorgan (praemis 7 og 8 i den anfaegtede dom).
5 I henhold til den anfaegtede dom forloeb de fire licitationer saaledes:
»9 Den foerste af de omtvistede licitationer (herefter 'den foerste licitation') blev afholdt efter Kommissionens forordning (EOEF) nr. 899/90 af 5. april 1990 om udbydelse i licitation med henblik paa salg til udfoersel af tobak i baller, som det graeske interventionsorgan ligger inde med (EFT L 93, s. 7), og omfattede fire partier raatobak i baller fra hoesten 1986 og 1987 paa i alt 5 271 428 kg og fordelt efter sorter, som det graeske interventionsorgan laa inde med. Fristen for Kommissionens afgoerelse om tilslaget var fastsat til den 14. juni 1990. Det foerste parti omfattede 1 805 903 kg tobak. Det bestod af sorterne Mavra, Kaba Koulak (classic) og Elassona, Kaba Koulak (non classic), Katerini, Burley EL og Basmas. Det andet parti bestod af 1 519 836 kg tobak af de samme sorter, med undtagelse af sorten Basmas. Det tredje parti bestod af 1 519 991 kg tobak af de samme sorter som det andet parti. Det fjerde parti bestod af 425 698 kg tobak og kun af sorterne Mavra og Basmas. Sagsoegeren afgav bud paa det foerste og det andet parti (paa henholdsvis 76,11 GRD og 63,11 GRD pr. kg). Kommissionen besluttede imidlertid den 14. juni 1990 ikke at acceptere de bud, de bydende havde afgivet, med den begrundelse, at de foreslaaede priser indebar en risiko for forstyrrelse af markedet.
10 Den anden af de omtvistede licitationer (herefter 'den anden licitation') blev afholdt efter Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1560/90 af 8. juni 1990 om udbydelse i licitation med henblik paa salg til udfoersel af tobak i baller, som det graeske interventionsorgan ligger inde med (EFT L 148, s. 7, herefter 'forordning nr. 1560/90'). Den vedroerte de samme fire partier raatobak i baller. Fristen for Kommissionens afgoerelse om tilslaget var fastsat til den 9. august 1990. Sagsoegeren afgav bud paa det foerste og det fjerde parti (paa henholdsvis 91,11 GRD og 101,11 GRD pr. kg). Den 7. august 1990 gav Kommissionen en anden af de bydende tilslag paa det andet parti (til et beloeb af 102 GRD pr. kg), men forkastede alle buddene paa det foerste, det tredje og det fjerde parti, idet den paaberaabte sig, at der var risiko for forstyrrelse af markedet.
11 Den tredje af de omtvistede licitationer (herefter 'den tredje licitation') blev afholdt over de sidste tre partier efter Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2610/90 af 10. september 1990 om udbydelse i licitation med henblik paa salg til udfoersel af tobak i baller, som det graeske interventionsorgan ligger inde med (EFT L 248, s. 5). Fristen for Kommissionens afgoerelse om tilslaget var fastsat til den 12. november 1990. Sagsoegeren afgav bud paa de tre partier (paa henholdsvis 152,26 GRD, 132,26 GRD og 121,26 GRD pr. kg). Dets bud paa det foerste parti var det hoejeste af de indgivne bud. Paa ny besluttede Kommissionen den 16. november 1990 ikke at acceptere de bud, der var afgivet af de bydende, med den begrundelse, at de priser, der var budt, risikerede at give anledning til en unormal udvikling paa markedet.
12 Den fjerde af de omtvistede licitationer (herefter 'den fjerde licitation') blev afholdt efter Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2436/91 af 7. august 1991 om licitation med henblik paa salg til udfoersel af tobak i baller, som det tyske, det graeske og det italienske interventionsorgan ligger inde med (EFT L 222, s. 23, herefter 'forordning nr. 2436/91'). Den samlede maengde paa 105 486 276 kg var opdelt i elleve partier, fordelt paa fire grupper. Hver gruppe af partier kunne foerst udbydes, naar der var givet tilslag for de foregaaende grupper. Maalet var at opnaa bud paa alle tobakssorter, saaledes at de mindst efterspurgte sorter skulle saelges foerst. I hvert parti var der tobakker af en bestemt sort, som de forskellige interventionsorganer i de forskellige beroerte medlemsstater laa inde med. Det sagsoegende selskab deltog i nogle af udbuddene i denne serie. Dets bud, som vedroerte en mindre maengde end den, der var fastsat for de paagaeldende partier, blev forkastet, fordi de ikke var i overensstemmelse med licitationsbetingelserne.«
6 Paa denne baggrund anlagde sagsoegeren ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 24. juli 1995 erstatningssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 215, stk. 2.
7 Ved den anfaegtede dom afviste Retten sagen for saa vidt angik den foerste licitation og frifandt Kommissionen for saa vidt angik de tre andre licitationer.
8 Under appellen har appellanten anfaegtet Rettens raesonnement med hensyn til det retsstridige i Kommissionens adfaerd og har fremfoert foelgende syv anbringender: 1) utilstraekkelig begrundelse for saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt der foreligger en forstyrrelse af markedet i forbindelse med bedoemmelsen af den anden og den tredje licitation; 2) fejlagtig bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder ved undersoegelsen af proportionalitetsprincippet i forbindelse med den anden licitation; 3) forkert gengivelse af de beviser, appellanten havde fremlagt, ved undersoegelsen af, om ligebehandlingsprincippet blev overholdt i forbindelse med den anden licitation; 4) tilsidesaettelse af artikel 1 og 6 i forordning nr. 3389/73 og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 727/70; 5) tilsidesaettelse af kontradiktionsprincippet og princippet om parternes ligestilling; 6) fejlagtig bedoemmelse af appellantens anbringender vedroerende ligebehandlingsprincippet og forhoejelsen af sikkerheden i forbindelse med den fjerde licitation; 7) tilsidesaettelse af forordning nr. 3389/73.
Anbringendet om utilstraekkelig begrundelse for saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt der foreligger en forstyrrelse af markedet i forbindelse med anden og tredje licitation
9 Appellanten har gjort gaeldende, at Retten ikke har gjort rede for, i hvilket omfang maalsaetningen om at undgaa forstyrrelser af markedet ved den anden og den tredje licitation var naaet. Efter appellantens opfattelse burde Retten have anfoert grundene til, at tilslaget paa et parti til en anden af de bydende ikke havde forstyrret markedet for tobak, skoent forkastelsen af dette bud ogsaa ville have foert til et senere bud, der var hoejere, paa dette parti, hvilket var begrundelsen for at forkaste appellantens bud. En saadan begrundelse var noedvendig, for at det kunne kontrolleres, om proportionalitetsprincippet var overholdt.
10 Med hensyn til den anden licitation fremgaar det af praemis 50 i den anfaegtede dom, at appellanten i foerste instans havde gjort gaeldende, at forkastelsen af dets bud ikke var begrundet i oensket om ikke at forstyrre markedet, men i en paastaaet uvidenhed om markedspriserne hos Kommissionen. Retten anfoerte i denne forbindelse, at en eventuel uvidenhed ikke var af betydning ved bedoemmelsen af proportionalitetsprincippets anvendelse (praemis 51), og at Kommissionens beslutning under alle omstaendigheder havde foert til, at de erhvervsdrivende under den tredje licitation tilboed Kommissionen priser, der laa over dem, der var budt for de samme partier under den anden licitation (praemis 52).
11 Det boer tilfoejes, at Retten ikke - da den forkastede anbringendet om, at Kommissionens naegtelse af at acceptere appellantens bud under den anden licitation ikke var begrundet i noedvendigheden af at undgaa forstyrrelser af markedet - skulle tage stilling til spoergsmaalet om, hvorvidt det parti, der blev givet tilslag paa under den samme licitation, ville have kunnet naa op paa en hoejere pris ved en ny licitation. Dette spoergsmaal vedroerer enten appellantens anbringende om tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet eller gyldigheden af en saadan licitation, som ikke er den foreliggende sags genstand.
12 Med hensyn til den tredje licitation fastslog Retten i praemis 65, at »sagsoegeren ikke [har] fremfoert nogen beviser for, at Kommissionen - da den den 16. november 1990 besluttede at forkaste alle buddene for ikke at forstyrre markedet - ikke tog hensyn til markedets behov«.
13 Denne begrundelse findes at vaere tilstraekkelig.
14 Det foerste anbringende kan derfor ikke tages til foelge.
Anbringendet om en fejlagtig bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder ved undersoegelsen af proportionalitetsprincippet i forbindelse med den anden licitation
15 Appellanten har dels gjort gaeldende, at Retten har tilsidesat proportionalitetsprincippet, idet den i praemis 48-52 i den anfaegtede dom fandt, at Kommissionens beslutning af 7. august 1990 var i overensstemmelse med maalsaetningen om ikke at forstyrre det omhandlede marked, skoent denne beslutning medfoerte to modstridende foranstaltninger, nemlig tilslag paa det andet parti og forkastelse af buddet paa det fjerde parti, som derfor ikke kunne forfoelge den paagaeldende maalsaetning. Dels finder appellanten, at det var med urette, at Retten anfoerte, at Kommissionens beslutning om ikke at acceptere de bud, der var modtaget under den anden licitation, foerte til, at de erhvervsdrivende under den foelgende licitation tilboed hoejere priser, hvorved Retten ville godtgoere, at beslutningen om ikke at acceptere buddene var i overensstemmelse med maalsaetningen om ikke at forstyrre markedet, skoent det hensigtsmaessige i en foranstaltning ikke kan bedoemmes ud fra resultaterne af den, men efter maalsaetningen med den paa det tidspunkt, hvor den traeffes.
16 I denne forbindelse er det tilstraekkeligt at bemaerke, at appel i henhold til artikel 51 i EF-statutten for Domstolen er begraenset til retsspoergsmaal, idet Domstolen kun udoever kontrol med Rettens bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder i tilfaelde, hvor der er sket en forkert gengivelse af dem. Appellanten har ikke gjort gaeldende, at dette er tilfaeldet.
17 Appellanten har desuden gjort gaeldende, at beslutningen om ikke at acceptere buddene paa det fjerde parti er i modstrid med udbuddets ordlyd og med artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 3389/73, hvori det bestemmes, at tilslaget ved licitationen gives den, der afgiver det gunstigste bud, som er i overensstemmelse med denne forordning.
18 I denne forbindelse bemaerkes, at der i realiteten er tale om et selvstaendigt anbringende, som appellanten foerste gang har fremsat under appellen. Ifoelge Domstolens faste praksis er artikel 113, stk. 2, og artikel 116, stk. 1, i Domstolens procesreglement til hinder for, at nye anbringender, der ikke er fremsat i foerste instans, fremsaettes i appelskriftet (jf. bl.a. dom af 29.5.1997, sag C-153/96 P, De Rijk mod Kommissionen, Sml. I, s. 2901, praemis 18).
19 Heraf foelger, at det andet anbringende maa afvises.
Anbringendet om forkert gengivelse af de beviser, appellanten havde fremlagt, ved undersoegelsen af, om ligebehandlingsprincippet blev overholdt i forbindelse med den anden licitation
20 Ifoelge appellanten har Retten forvansket oplysningerne i referaterne fra moeder i Forvaltningskomitéen for Tobak og i Revisionsrettens saerberetning, hvorefter appellantens bud paa det fjerde parti var klart hoejere end det, der blev antaget for det andet parti. Det fremgaar af moedereferatet, at det foerste bud udgjorde 75% af tobakkens vaerdi, mens det, der blev antaget for det andet parti, kun udgjorde 23% af vaerdien. I Revisionsrettens saerberetning anfoertes det i punkt 4.53 og 4.55, at buddet paa det fjerde parti klart var bedre, for saa vidt som dette parti indeholdt en stoerre maengde tobak af daarligere kvalitet, i modsaetning til buddet paa det andet parti, som indeholdt en stoerre maengde tobak af bedre kvalitet. Den forkerte gengivelse af oplysningerne i disse to dokumenter foerte til, at Retten i praemis 54, 57 og 59 i den anfaegtede dom fejlagtigt fastslog, at der ikke forelaa en tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet.
21 I denne forbindelse bemaerkede Retten i praemis 55, at det andet og det fjerde parti i den anden licitation var sammensat paa en anden maade og vedroerte forskellige kvaliteter tobak, og i praemis 56, at Kommissionen paa grundlag af de oplysninger, den var i besiddelse af paa det paagaeldende tidspunkt, havde fundet, at sagsoegerens bud paa det fjerde parti var lavt, mens det, der blev fremsat paa det andet parti, var acceptabelt, isaer sammenlignet med den pris, der blev budt for det tredje parti, som var sammensat paa naesten samme maade som det andet parti.
22 Endelig anfoerte Retten i praemis 57, at Kommissionen var af den opfattelse, at det - hvis man i det andet og det fjerde parti saa bort fra maengden af Mavra, som var naesten den samme i de to partier (306 491 kg i det andet parti og 333 872 kg i det fjerde parti) - fremgik, at sagsoegeren boed en lavere pris pr. kg for sorten Basmas i det fjerde parti end den pris, der blev budt pr. kg for de andre tobakssorter i det andet parti af den, der fik tilslag paa dette parti, skoent sorten Basmas var mere efterspurgt end de andre sorter i det andet parti, hvilket sagsoegeren ikke bestred. Retten anfoerte videre, at sagsoegeren ikke under den foreliggende sag havde godtgjort, i hvilken henseende dette skoen var aabenbart urigtigt, men blot havde henvist til et uddrag af saerberetningen, hvorefter det afviste bud paa det fjerde parti var et bedre tilbud end det, der blev accepteret for det andet parti, uden paa overbevisende maade at gendrive Kommissionens argumenter, som var i modstrid med konklusionen i uddraget af saerberetningen.
23 Herefter og i betragtning af det vide skoen, der maa indroemmes Kommissionen ved udoevelsen af dens opgaver i forbindelse med forvaltningen af den faelles markedsordning (praemis 58 i den anfaegtede dom), fastslog Retten i praemis 59, at det sagsoegende selskab ikke havde godtgjort, at Kommissionen havde behandlet to ensartede situationer forskelligt.
24 I forbindelse med dette anbringende har appellanten blot henvist til, at referaterne fra moeder i Forvaltningskomitéen for Tobak og Revisionsrettens saerberetning har beviskraft, og gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har taget hensyn til »pristilpasningsmekanismen, efter at kvaliteten Mavra var taget ud af et parti«. Disse forhold, som Retten har taget i betragtning, kan imidlertid ikke foere til en anden bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder end den, Retten har foretaget uden at gengive de fremlagte beviser forkert.
25 Der kan derfor ikke gives appellanten medhold i anbringendet om forkert gengivelse af de faktiske omstaendigheder ved undersoegelsen af, om ligebehandlingsprincippet blev overholdt i forbindelse med den anden licitation.
Anbringendet om tilsidesaettelse af artikel 1 og 6 i forordning nr. 3389/73 og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 727/70
26 Appellanten har under henvisning til artikel 1 og 6 i forordning nr. 3389/73 og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 727/70 dels gjort gaeldende, at faellesskabsinstitutionerne ikke boer kunne benytte sig af det frie skoen, der er indroemmet dem i forbindelse med oekonomisk-politiske valg, naar der er tale om ukomplicerede beslutninger i forbindelse med forvaltningen af den paagaeldende landbrugssektor som dem, denne sag drejer sig om. Dels har appellanten anfoert, at naar Kommissionen naegter at give tilslag paa et parti og - som i dette tilfaelde - vaelger at fastsaette en minimumssalgspris for det parti, der ikke er givet tilslag paa, laegger den sig herved fast paa en bedoemmelse af markedets behov og den manglende forstyrrelse heraf, saaledes at den ikke laengere har et skoen. Den forpligter sig til under den foelgende licitation at give tilslag paa alle de bud, som mindst svarer til den fastsatte minimumssalgspris.
27 Endvidere bemaerkes - som Kommissionen har gjort - at det af Domstolens praksis vedroerende den faelles markedsordning for alkohol fremstillet af vin (dom af 7.4.1992, sag C-358/90, Compagnia italiana alcool mod Kommissionen, Sml. I, s. 2457, praemis 42) fremgaar, at naar Kommissionen beslutter, at en licitation skal vaere uden virkning paa grund af risikoen for forstyrrelse af markedet, har den et vidt skoen med hensyn til indviklede oekonomiske forhold. Beslutningen om at antage eller forkaste et bud er derfor ikke en rent mekanisk administrativ disposition, men indebaerer en bedoemmelse af en indviklet oekonomisk situation. Det samme gaelder licitationsordningen i den foreliggende sag.
28 Det var derfor med rette, at Retten under henvisning til Domstolens praksis (dom af 11.3.1987, sag 27/85, Vandemoortele mod Kommissionen, Sml. s. 1129, praemis 31-34) i praemis 58 i den anfaegtede dom fastslog, at Faellesskabet under disse omstaendigheder ikke noedvendigvis ifalder ansvar - selv for afgoerelser, som senere maatte vise sig at vaere kritisable - medmindre institutionen har anlagt et aabenbart urigtigt skoen.
29 Med hensyn til tilsidesaettelsen af artikel 1 og 6 i forordning nr. 3389/73 og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 727/70 er der - for saa vidt som det goeres gaeldende, at Kommissionen ikke laengere har et skoen, naar den fastsaetter en minimumssalgspris for et parti, der ikke er givet tilslag paa - tale om et nyt anbringende, som maa afvises af samme grunde som naevnt ovenfor i naervaerende doms praemis 18.
30 Der kan derfor heller ikke gives appellanten medhold i det fjerde anbringende.
Anbringendet om tilsidesaettelse af kontradiktionsprincippet og princippet om parternes ligestilling
31 Ifoelge appellanten burde Retten ikke alene have stoettet sig paa de dokumenter, Kommissionen henviste til i sin besvarelse af de skriftlige spoergsmaal fra Retten, da den fastslog, at der ikke kunne gives appellanten medhold i anbringendet om, at proportionalitetsprincippet og princippet om parternes ligestilling var tilsidesat i forbindelse med den fjerde licitation, og i anbringendet om forhoejelsen af sikkerheden. Appellanten har anfoert, at selskabet under hensyntagen til det tidspunkt, hvorpaa disse dokumenter blev fremlagt, og sagens komplicerede karakter ikke har haft mulighed for at verificere oplysningerne i disse dokumenter, hvorfor de krav, der foelger af kontradiktionsprincippet og af princippet om parternes ligestilling, ikke er overholdt. Desuden er Kommissionens besvarelse indleveret til Rettens Justitskontor den 16. april 1997, skoent det tidspunkt, der var fastsat, var den 15. april 1997.
32 I denne forbindelse er det - som Kommissionen har anfoert uden at blive modsagt - tilstraekkeligt at bemaerke, at appellanten under retsmoedet kunne fremsaette alle de bemaerkninger vedroerende disse dokumenter, som selskabet fandt noedvendige, eller anmode om udsaettelse af retsmoedet for at gennemgaa Kommissionens besvarelse, hvilket det ikke gjorde. Under disse omstaendigheder kan appellanten ikke under appellen paaberaabe sig en processuel garanti, som selskabet saaledes har givet afkald paa at goere brug af.
33 Med hensyn til forsinkelsen - som i oevrigt ikke er bevist - ved indleveringen af Kommissionens besvarelse, fremgaar det ikke af det i sagen oplyste, at den kan have haft nogen indflydelse paa appellantens udoevelse af sine rettigheder under sagen.
34 Der kan derfor heller ikke gives appellanten medhold i dette anbringende.
Anbringendet om fejlagtig bedoemmelse af appellantens anbringender vedroerende ligebehandlingsprincippet og forhoejelsen af sikkerheden i forbindelse med den fjerde licitation
35 Med hensyn til den fjerde licitation er appellanten af den opfattelse, at Retten har bedoemt selskabets anbringende om tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet og ligebehandlingsprincippet ved at undersoege det retmaessige i de handlinger, der foreholdtes Kommissionen, for hver enkelts vedkommende i stedet for at betragte dem som helhed.
36 I denne forbindelse er det tilstraekkeligt at bemaerke, at Retten skulle tage stilling til de forskellige klagepunkter, appellanten havde fremsat, og at det ikke af nogen af de grunde, appellanten har anfoert, kan sluttes, at Retten ikke har taget Kommissionens adfaerd som helhed i betragtning, da den fastslog, at der ikke kunne gives appellanten medhold i anbringenderne om tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet og ligebehandlingsprincippet.
37 Der kan derfor ikke gives appellanten medhold i dette anbringende.
Anbringendet om tilsidesaettelse af forordning nr. 3389/73
38 Ifoelge appellanten er det med urette, at Retten i praemis 91 i den anfaegtede dom anerkendte, at Kommissionen var berettiget til at fravige artikel 3 i forordning nr. 3389/73, og at det var retmaessigt, at fristen mellem licitationsbekendtgoerelsen og indgivelsen af bud ved forordning nr. 2436/91 blev forkortet fra 45 til 20 dage. Appellanten har anfoert, at artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 3389/73, som er en forordning af hoejere rang, kun tillader en fravigelse af fristen paa 45 dage, for saa vidt angaar tobakspartier, som udbydes til salg ved offentlig auktion. Kommissionen kunne derfor kun fravige fristen for saa vidt angik de partier, der blev udbudt til salg ved offentlig auktion, nemlig de partier, for hvilke den tredje licitation afholdt af de graeske og italienske interventionsorganer blev annulleret, dvs. en lille maengde paa ca. 8 ton tobak.
39 Det bemaerkes, at fristen paa 45 dage i artikel 3 i forordning nr. 3389/73 ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 395/90 af 15. februar 1990 om aendring af forordning (EOEF) nr. 3389/73 (EFT L 42, s. 46) blev nedsat til 20 dage med henblik paa den fjerde licitation. Som Retten anfoerte i praemis 91 i den anfaegtede dom, blev nedsaettelsen besluttet i henhold til den vide skoensbefoejelse, der er tillagt Kommissionen, og appellanten har ikke bevist, at denne institution har anlagt et aabenbart urigtigt skoen. Desuden har appellanten ikke naermere angivet, i hvilket omfang nedsaettelsen skulle have kunnet begunstige de oevrige erhvervsdrivende.
40 Sagsoegeren har blot anfoert, at forordning nr. 3389/73 er af hoejere rang end forordning nr. 395/90 i betragtning af, at der er tale om en vaesentlig retsakt, som er vedtaget i medfoer af Raadets forordning nr. 727/70.
41 Dette kan ikke tiltraedes. De to forordninger er af samme rang, og retsgrundlaget for dem er det samme, nemlig artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 727/70.
42 Dette anbringende er derfor ubegrundet og maa foelgelig forkastes ligesom appellen i det hele.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
43 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da Kommissionen har nedlagt paastand om, at appellanten tilpligtes at betale sagens omkostninger, og appellanten har tabt sagen, boer selskabet paalaegges at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
(Tredje Afdeling)
1) Appellen forkastes.
2) Odette Nicos Petrides Co. Inc. betaler appelsagens omkostninger.