62021CC0613
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
L. MEDINA
fremsat den 22. september 2022 (
1
)
Sag C-613/21 P
Europa-Parlamentet
mod
Fernando Carbajo Ferrero
»Appel – personalesager – tjenestemænd – procedure for udnævnelse til stilling som direktør – stillingsopslag – afslag på ansøgers ansøgning og udnævnelse af anden ansøger – uregelmæssighed under ansættelsesproceduren – åbenbart urigtigt skøn – gennemsigtighed – ligebehandling – afslag på ansøgning – annullations- og erstatningssøgsmål«
I. Indledning
1.
Ansættelsen af højtstående tjenestemænd sker på grundlag af tjenestemandsvedtægten i Den Europæiske Union (herefter »tjenestemandsvedtægten«) (
2
) og, hvor det er relevant, en institutions specifikke interne retningslinjer. Det grundlæggende formål med ansættelsesprocedurer er generelt at give administrationen mulighed for at foretage et oplyst valg ved vurderingen af den rette kandidat til den konkrete stilling samt at sikre gennemsigtighed vedrørende ansættelsesprocessen og ligebehandling af alle ansøgere. Den foreliggende appel, hvorved Europa-Parlamentet gør indsigelse mod Rettens dom af 14. juli 2021, Carbajo Ferrero mod Europa-Parlamentet (T-670/19, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:435; herefter »den appellerede dom«), vedrører konkrete omstændigheder under proceduren for ansættelse af højtstående tjenestemænd i EU-institutioner og nærmere bestemt den indbyrdes sammenhæng mellem kriterierne, der er anvendt under proceduren i forbindelse med den sammenlignende bedømmelse af ansøgernes kvalifikationer. Det er et væsentligt forhold, da det er afgørende for den skønsbeføjelse, som administrationen råder over under udvælgelsesproceduren.
II. Sagens baggrund
2.
Sagens baggrund præsenteres i den appellerede doms præmis 1-18, der af hensyn til disse retsforhandlinger kan opsummeres som følger.
3.
Fernando Carbajo Ferrero blev ansat som tjenestemand ved Europa-Parlamentet den 21. april 1986. Han udførte en række forskellige opgaver i Parlamentet inden for presse, information, kultur og medier.
4.
Med henblik på ansættelse af en direktør for medier i Generaldirektoratet for Kommunikation (herefter »direktør for medier«) offentliggjorde Parlamentet den 27. februar 2018 et stillingsopslag i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 29, stk. 1, litra a) (herefter »stillingsopslaget«). Deadline for indgivelse af ansøgninger var den 23. marts 2018. Fernando Carbajo Ferrero besvarede stillingsopslaget den 22. marts 2018.
5.
Parlamentet modtog tre ansøgninger på baggrund af det opslåede stillingsopslag. Med henblik på at opnå et større ansøgerfelt til stillingen som direktør for medier udsendte Parlamentet den 27. marts 2018 en meddelelse om overførsel i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 29, stk. 1, litra b) (herefter »meddelelsen om overførsel«). Derudover offentliggjorde Parlamentet den 13. april 2018 i Den Europæiske Unions Tidende en meddelelse om ledig stilling i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 29, stk. 2 (EUT 2018, C 132 A, s. 1) (herefter »meddelelsen om ledig stilling«).
6.
I meddelelsen om ledig stilling var fristen for ansøgninger den 27. april 2018. Der var i alt 16 ansøgere, herunder 3, der søgte på grundlag af stillingsopslaget, 1 i medfør af meddelelsen om overførsel og endelig 12 som følge af meddelelsen om ledig stilling. Blandt disse ansøgere indgav A den 26. april 2018 sin ansøgning på grundlag af meddelelsen om ledig stilling.
7.
Da der i juni 2018 endnu ikke var udpeget en direktør for medier, blev Fernando Carbajo Ferrero tildelt midlertidige ansvarsområder, der hørte under stillingen, for at sikre kontinuiteten i direktoratet for medier.
8.
Med henblik på ansættelse af en direktør for medier blev der nedsat et rådgivende udvalg for udnævnelse af højtstående tjenestemænd (herefter »det rådgivende udvalg«) i henhold til Parlamentets Præsidiums (herefter »Præsidiet«) afgørelse af 16. maj 2000 om fastlæggelse af de forskellige trin i proceduren for udnævnelse af ledende tjenestemænd, som ændret ved Præsidiets afgørelse af 18. februar 2008 (herefter »afgørelsen om fastlæggelse af trinene i proceduren«).
9.
Under et møde den 4. oktober 2018 vedtog det rådgivende udvalg kriterier for den sammenlignende bedømmelse af ansøgernes kvalifikationer (herefter »kriterier for den sammenlignende bedømmelse«). Med udgangspunkt i disse kriterier udarbejdede det rådgivende udvalg en liste over ansøgere og afgav en indstilling til Præsidiet om de relevante ansøgere, der burde indkaldes til samtale. Præsidiet godkendte enstemmigt anbefalingen. Fernando Carbajo Ferrero, der havde indgivet en ansøgning i medfør af stillingsopslaget, A, der havde ansøgt på grundlag af meddelelsen om ledig stilling, og B, som var den eneste ansøger, der havde indgivet en ansøgning i medfør af meddelelsen om overførsel, var blandt de ansøgere, der blev indkaldt til samtale.
10.
Forud for samtalerne med ansøgerne vedtog det rådgivende udvalg syv emner eller temaer, der skulle danne grundlag for samtalerne med henblik på en vurdering af ansøgningerne og en prioritering af ansøgerne efter afholdelsen af samtalerne.
11.
Samtalerne fandt sted den 19. november 2018.
12.
Det rådgivende udvalg indgav på baggrund af de gennemførte samtaler med de udvalgte ansøgere en begrundet rapport til Præsidiet med henblik på afgørelse. Rapporten omfattede en prioriteret oplistning af ansøgerne på grundlag af deres kvalifikationer og var vedlagt en anbefaling vedrørende de mest kvalificerede kandidater til stillingen som direktør for medier. Præsidiet drøftede rapporten under et møde den 10. december 2018. Det fremgik af referatet af det møde, at det rådgivende udvalg anbefalede tre ansøgere i prioriteret rækkefølge til ansættelse i den ledige stilling, hvor A havde førsteprioritet, Fernando Carbajo Ferrero andenprioritet og B tredjeprioritet. Præsidiet besluttede i sin egenskab af ansættelsesmyndighed at følge det rådgivende udvalgs anbefaling og valgte A til den relevante stilling.
13.
Den 11. december 2018 informerede generaldirektøren for Generaldirektoratet for Kommunikation direktoratets ansatte om, at ansættelsesprocessen var afsluttet og takkede Fernando Carbajo Ferrero for de midlertidige opgaver, han havde påtaget sig i direktoratet fra juni 2018.
14.
Generalsekretæren gav i e-mail af 12. december 2018 Fernando Carbajo Ferrero besked om afgørelsen om at afslå hans ansøgning og at udnævne A til stillingen som direktør for medier (herefter »den anfægtede afgørelse«).
15.
Sagsøgeren indgav den 8. marts 2019 en klage over den anfægtede afgørelse i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 90, stk. 2. Klagen blev afslået.
III. Sagen for Retten og den appellerede dom
16.
Fernando Carbajo Ferrero anlagde den 1. oktober 2019 sag ved Retten i henhold til artikel 270 TEUF med påstand dels om ophævelse af den anfægtede afgørelse, dels om erstatning for den skade, som han angiveligt havde lidt.
17.
I den appellerede dom annullerede Retten den anfægtede afgørelse og tilkendte sagsøgeren et erstatningsbeløb på 40000 EUR fra Parlamentet som følge af økonomisk tab.
18.
Fernando Carbajo Ferrero havde fremsat fem anbringender til støtte for søgsmålet. Parlamentet havde i sit svarskrift principalt nedlagt påstand om, at søgsmålet delvist afvises og delvist forkastes som ugrundet, og subsidiært, at søgsmålet forkastes som ugrundet.
19.
I den appellerede doms præmis 43 forkastede Retten først Parlamentets påstand om, at Fernando Carbajo Ferreros andet anbringende afvises. Derefter forkastede Retten, i den appellerede doms præmis 74, Fernando Carbajo Ferreros andet anbringendes første led, som vedrørte den omstændighed, at afgørelsen om fastlæggelse af trinene i proceduren og artikel 6 i meddelelsen om ledig stilling var retsstridige. I den appellerede doms præmis 106 forkastede Retten tillige Fernando Carbajo Ferreros første anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten.
20.
Retten vurderede herefter Fernando Carbajo Ferreros andet anbringendes andet led, hvorefter udvælgelsesproceduren strider mod tjenestemandsvedtægtens artikel 27, retssikkerhedsprincippet, princippet om gennemsigtighed, princippet om god forvaltningsskik og ligebehandlingsprincippet.
21.
I den appellerede doms præmis 111 erindrede Retten for det første om, at det som følge af ligebehandlingsprincippet er en forudsætning under udvælgelsen af tjenestemænd, at kriterierne for den sammenlignende bedømmelse er fastlagt forud for den relevante ansættelsesprocedure (
3
).
22.
For det andet fandt Retten, i den appellerede doms præmis 112, at den sammenlignende bedømmelse af ansøgernes kvalifikationer ikke burde ændres under udvælgelsesproceduren, fordi man derved kunne undgå risikoen for, at kriterierne blev tilpasset efter de modtagne ansøgninger.
23.
For det tredje konstaterede Retten, i den appellerede doms præmis 113, at ansættelsesmyndigheden skal oplyses om kriterierne for den sammenlignende bedømmelse med henblik på at sikre, at sidstnævnte er bekendt med måden, hvorpå disse fortjenester vurderes på det trin, hvor ansøgere udvælges til samtaler, og på det trin, hvor selve samtalerne finder sted.
24.
For det fjerde bemærkede Retten, i den appellerede doms præmis 114, at det, selv om administrationen råder over en vid skønsbeføjelse for så vidt angår tilrettelæggelsen af udvælgelsesproceduren, påhviler Unionens retsinstanser at sikre, at administrationen behandler ansøgerne lige (
4
).
25.
Derudover konstaterede Retten i den appellerede doms præmis 117, at der ikke ved vurderingen af ansøgernes svar på de spørgsmål, som det rådgivende udvalg stillede under samtalerne på grundlag af listen over syv emner eller temaer, blev taget hensyn til de tre sammenlignende vurderingskriterier, der var foreskrevet gennem stillingsopslaget, meddelelsen om overførsel og meddelelsen om ledig stilling under første fase i udvælgelsesproceduren.
26.
Retten påpegede tillige i den appellerede doms præmis 118, at muligheden for at stille ansøgere spørgsmål ikke bør udvikle sig til nye kriterier for den sammenlignende bedømmelse.
27.
Retten tilføjede i den appellerede doms præmis 123, at Præsidiet, i dets egenskab af ansættelsesmyndighed, ikke var oplyst om, at kriterierne for den sammenlignende bedømmelse blev erstattet med syv emner eller temaer, der blev anvendt under samtalerne.
28.
På grundlag af disse betragtninger tog Retten, i den appellerede doms præmis 125, Fernando Carbajo Ferreros andet anbringendes andet led til følge under søgsmålet og konstaterede, at den anfægtede afgørelse var truffet på grundlag af en ansættelsesprocedure, der ikke var forskriftsmæssig.
29.
Retten tog ligeledes, i den appellerede doms præmis 145, Fernando Carbajo Ferreros tredje anbringendes andet led og dermed hele anbringendet til følge, da Retten fandt, at den anfægtede afgørelse var behæftet med fejl som følge af et åbenbart urigtigt skøn. Ifølge Retten udpegede ansættelsesmyndigheden A til stillingen uden at være tilstrækkeligt informeret om Fernando Carbajo Ferreros erhvervserfaring.
30.
Som følge af disse betragtninger traf Retten, i den appellerede doms præmis 146, afgørelse om annullation af den anfægtede afgørelse uden at bedømme de øvrige anbringender, som sagsøgeren havde fremsat.
31.
Endelig tog Retten, i den appellerede doms præmis 173 og 174, Fernando Carbajo Ferreros påstand om erstatning til følge for så vidt angår kravet om erstatning for økonomisk tab som følge af den anfægtede afgørelse og pålagde Parlamentet at betale Fernando Carbajo Ferrero et beløb på 40000 EUR.
IV. Parternes påstande for Domstolen
32.
Parlamentet har i sin appel nedlagt påstand om, at Domstolen ophæver den appellerede dom, hjemviser sagen til Retten og udsætter afgørelsen om sagsomkostningerne.
33.
Parlamentet har subsidiært nedlagt påstand om, at Domstolen ophæver den appellerede dom, frifinder Parlamentet og tilpligter Fernando Carbajo Ferrero at betale sagsomkostningerne.
34.
Appelindstævnte har nedlagt påstand om, at appellen forkastes, og at Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
V. Målrettet bedømmelse af appellen
35.
Til støtte for sine påstande har Parlamentet påberåbt sig to anbringender. Det første appelanbringende vedrører retlige fejl og urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, idet Retten konstaterede en uregelmæssighed under udvælgelsesproceduren. Med det andet anbringende har Parlamentet gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl og foretog en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og af beviserne, da Retten vurderede, at den anfægtede afgørelse er behæftet med fejl som følge af et åbenbart urigtigt skøn. Parlamentet har, subsidiært, gjort gældende, at Retten gav en utilstrækkelig begrundelse og tilsidesatte proportionalitetsprincippet, da Retten undlod at vurdere konsekvenserne af en annullation af den anfægtede afgørelse.
36.
I overensstemmelse med Domstolens anmodning vil nærværende forslag til afgørelse være koncentreret om en bedømmelse af det første appelanbringende og af det subsidiære appelanbringende.
A.
Det første appelanbringende: retlige fejl og urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder ved vurderingen af en uregelmæssighed under udvælgelsesproceduren
37.
Det første anbringende er inddelt i fire led. Jeg bedømmer dem samlet, da de er indbyrdes forbundne.
38.
Parlamentet har med det første anbringendes første led gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved fortolkningen af afgørelsen om fastlæggelse af trinene i proceduren, og at de anførte begrundelser er selvmodsigende. Parlamentet har for det første angivet, at kriterierne for den sammenlignende bedømmelse alene anvendes under den første del af udvælgelsesproceduren. I forbindelse med den relevante udvælgelsesprocedure vedtog det rådgivende udvalg tre kriterier for den sammenlignende bedømmelse (
5
) og herefter syv emner med henblik på drøftelse under samtalerne (
6
). Parlamentet har gjort gældende, at Retten således med urette, i den appellerede doms præmis 118 og 119, har kritiseret det rådgivende udvalg for at ændre kriterierne for den sammenlignende bedømmelse under samtaleforløbet. Parlamentet har for det andet angivet, at afgørelsen om fastlæggelse af trinene i proceduren ikke forudsætter, at Præsidiet modtager oplysninger fra det rådgivende udvalg under procedurens anden del. Retten begik således en retlig fejl, da den, i den appellerede doms præmis 120-124, kritiserede det rådgivende udvalg for at undlade at informere Præsidiet om ændringen af kriterierne for den sammenlignende bedømmelse i forbindelse med afholdelsen af samtaler. Med henvisning til denne retlige fejl har Parlamentet tillige anført, at begrundelsen i den appellerede dom er selvmodsigende.
39.
Parlamentet har med første anbringendes andet led gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved fortolkningen og anvendelsen af ligebehandlingsprincippet. For det første har Parlamentet bestridt relevansen af dommen i sagen Booss og Fischer mod Kommissionen (
7
), som Retten lagde til grund for sin vurdering i den appellerede doms præmis 111 og 112, hvorefter kriterierne for den sammenlignende bedømmelse ikke bør ændres under udvælgelsesproceduren. Parlamentet har tillige gjort gældende, at et generelt forbud mod en ændring af kriterierne for den sammenlignende bedømmelse under udvælgelsesproceduren er i strid med artikel 5, første og tredje punktum, i bilag III til tjenestemandsvedtægten. For det andet har Parlamentet anført, at Retten forsømte at undersøge, hvorvidt de emner, der blev drøftet under samtalen, var i overensstemmelse med de betingelser, der var indeholdt i meddelelsen om ledig stilling, og hvorvidt visse ansøgere opnåede en fordel frem for andre.
40.
Med første anbringendes tredje led gør Parlamentet indsigelse mod Rettens fortolkning og anvendelse af princippet om gennemsigtighed. Parlamentet deler ikke Rettens opfattelse, i den appellerede doms præmis 120-124, hvorefter det rådgivende udvalg forsømte at informere Præsidiet om ændringen af kriterierne for den sammenlignende bedømmelse i forbindelse med afholdelsen af samtaler. Derudover har Parlamentet gjort gældende, at Retten traf afgørelse ultra petita, idet sagsøgeren gjorde gældende, at princippet om gennemsigtighed blev tilsidesat i forhold til ansøgerne og ikke i forhold til Præsidiet.
41.
Parlamentet har med første anbringendes fjerde led gjort gældende, at Retten har foretaget en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder. Parlamentet har gjort indsigelse mod vurderingen, i den appellerede doms præmis 119, hvorved Retten konstaterede, at bedømmelsen af klassifikationer ikke »alene« må baseres på de svar, som ansøgerne har givet vedrørende de syv emner eller temaer, der blev drøftet under samtalen. Ifølge Parlamentet kan det, selv om kriterierne for den sammenlignende bedømmelse ikke blev anvendt under anden etape af proceduren, ikke udledes af oplysningerne for Domstolen, at kriterierne ikke blev inddraget i forbindelse med prioriteringen af ansøgerne efter kvalifikationer.
42.
Fernando Carbajo Ferrero har i sit svarskrift vedrørende Rettens fortolkning af afgørelsen om fastlæggelse af trinene i proceduren gjort gældende, at administrationen, selv om den råder over en vid skønsbeføjelse for så vidt angår tilrettelæggelsen af udvælgelsesproceduren, er forpligtet til at efterleve ligebehandlingsprincippet over for alle ansøgere. Det er Fernando Carbajo Ferreros opfattelse, at afgørelsen om fastlæggelse af trinene i proceduren ikke giver mulighed for anvendelse af forskellige kriterier for den sammenlignende bedømmelse under forskellige etaper af proceduren. Med hensyn til princippet om gennemsigtighed har Fernando Carbajo Ferrero anført, at det rådgivende udvalg i henhold til artikel 4, litra c), i denne afgørelse, skal forelægge kriterierne for den sammenlignende bedømmelse for Præsidiet. Det er således ikke korrekt, når Parlamentet lægger til grund, at forpligtelsen til at oplyse ansættelsesmyndigheden om eventuelle ændringer af kriterierne under proceduren ikke kan udledes af afgørelsen.
43.
Med hensyn til ligebehandlingsprincippet er det Fernando Carbajo Ferreros opfattelse, at Retten med føje, i den appellerede doms præmis 111, støttede ret på dommen i sagen Booss og Fischer mod Kommissionen (
8
). Efter Fernando Carbajo Ferreros opfattelse er dommen i sagen Mavridis mod Parlamentet (
9
) og i sagen Verros mod Parlamentet (
10
), der er citeret af Parlamentet i appellen, imidlertid irrelevante. Fernando Carbajo Ferreros har tillige gjort gældende, at Rettens fortolkning ikke er i strid med bilag III til tjenestemandsvedtægten. Endelig har Fernando Carbajo Ferrero anført, at Parlamentet ikke for Retten har rejst spørgsmålet om, hvorvidt de nye kriterier for den sammenlignende bedømmelse, der fandt anvendelse under afholdelsen af samtaler, må antages at have givet visse ansøgere en fordel.
44.
For så vidt angår fortolkningen af princippet om gennemsigtighed minder Fernando Carbajo Ferrero om, at han i sit søgsmål for Retten anførte, at princippet om god forvaltningsskik var tilsidesat. Retten traf således ikke afgørelse ultra petita.
45.
Fernando Carbajo Ferrero har gjort gældende, at klagepunktet vedrørende urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder er ubegrundet. Han har til støtte herfor henvist til referatet af mødet den 10. december 2018, hvoraf det fremgår, at det rådgivende udvalg havde indstillet de tre kandidater til den relevante stilling »i prioriteret rækkefølge« og ikke »på grundlag af relevante kompetencer og færdigheder for så vidt angår den opslåede stilling«.
46.
Tvisten mellem parterne vedrører i alt væsentligt spørgsmålet om, hvorvidt Retten foretog en korrekt fortolkning af afgørelsen om fastlæggelse af trinene i proceduren, da Retten, i den appellerede doms præmis 112, vurderede, at kriterierne for den sammenlignende bedømmelse ikke burde ændres i løbet af udvælgelsesproceduren. Det spørgsmål bør undersøges med udgangspunkt i ordlyden i artikel 4 og 5 i afgørelsen om fastlæggelse af trinene i proceduren for så vidt angår højere stillingskategorier (
11
). Første trin består, med udgangspunkt i stillingsopslaget (
12
), i det rådgivende udvalgs vurdering af kriterierne for den sammenlignende bedømmelse. Andet trin består i det rådgivende udvalgs sammenlignende bedømmelse af ansøgernes kvalifikationer og udvalgets udarbejdelse af en liste over de ansøgere, der efter udvalgets opfattelse bør indkaldes til samtale. Tredje trin består i en underretning til Præsidiet i dettes egenskab af ansættelsesmyndighed om den liste, der er udfærdiget af det rådgivende udvalg, og om kriterierne for den sammenlignende bedømmelse, der er vedtaget af det rådgivende udvalg. Fjerde trin består i Præsidiets udvælgelse af de kandidater, der skal indkaldes til samtale. Femte trin består i det rådgivende udvalgs gennemførelse af samtalerne og udarbejdelse af en rapport herom. Sjette trin består i generalsekretærens underretning af Parlamentets formand og Præsidiet om rapporten med tilhørende anbefaling. Under syvende og sidste trin i proceduren udpeger Præsidiet på grundlag af et forslag stillet af Parlamentets formand den ansøger, der indstilles til ansættelse.
47.
Efter Parlamentets opfattelse kan det udledes af afgørelsens ordlyd, at proceduren for udvælgelse af højtstående tjenestemænd i det væsentlige består i to etaper. Første etape er den sammenlignende bedømmelse af ansøgernes kvalifikationer og godkendelsen af listen over ansøgere, der skal indbydes til samtale med Præsidiet. Under anden etape udføres samtaler med de ansøgere, der er anført på listen. Parlamentet har anført, at kriterierne for den sammenlignende bedømmelse alene anvendes under første etape af proceduren, mens der under anden etape ikke er grundlag for at anvende disse kriterier, eller nærmere bestemt, at der ikke er noget til hinder for anvendelse af andre kriterier i forbindelse med samtalen. Parlamentet har således gjort gældende, at Retten begik en fejl, da den konkluderede, at udvælgelsesproceduren var behæftet med en uregelmæssighed.
48.
Jeg bemærker i den sammenhæng, at afgørelsen om fastlæggelse af trinene i proceduren består af en række trin som angivet ovenfor i punkt 46. I afgørelsen inddeles trinene ikke i særlige eller adskilte etaper. Samtlige trin er derimod indbyrdes forbundne, og de udgør en samlet udvælgelsesproces, der er afgrænset af stillingsopslaget (eller efter omstændighederne meddelelsen om ledig stilling). Det endelige formål med disse trin er det samme som i alle andre ansættelsesprocedurer. Det fremgår således af tjenestemandsvedtægtens artikel 27, stk. 1, at rekruttering skal foretages med henblik på at sikre, at institutionen opnår ansættelse af tjenestemænd med den højeste standard for så vidt angår kompetence, effektivitet og integritet og ud fra det bredest mulige geografiske grundlag blandt borgere i medlemsstaterne (
13
).
49.
En nærmere undersøgelse af trinene i proceduren afspejler, at første trin er grundlaget for hele proceduren, der leder til udnævnelsen af den ansøger, der er bedst kvalificeret til den relevante stilling. Kriterierne for den sammenlignende bedømmelse fastlægges da også af det rådgivende udvalg under dette første trin med udgangspunkt i stillingsopslaget (eller efter omstændighederne meddelelsen om ledig stilling). Stillingsopslaget og kriterierne for den sammenlignende bedømmelse er nødvendige elementer, når Præsidiet skal fastsætte listen over ansøgere, der skal indbydes til samtale. Samtalerne finder først sted, når Præsidiet har fastsat listen over ansøgere på grundlag af de førnævnte kriterier. Der er en klar sammenhæng mellem udvælgelsen af ansøgere og deres samtaler. Når disse trin er forbundne, må vurderingskriterierne på de enkelte trin også være forbundne. Efter min opfattelse skaber Parlamentet således efter min opfattelse en kunstig afgrænsning mellem de enkelte trin i udvælgelsesproceduren.
50.
I modsætning til Parlamentets opfattelse medfører anskuelsen af udvælgelsesproceduren som et kontinuum ikke, at samtalerne med ansøgerne er ligegyldige, eller at administrationen berøves muligheden for at tilrettelægge udvælgelsesproceduren. Administrationen råder over en vid skønsbeføjelse vedrørende de metoder, den anvender under de enkelte trin i udvælgelsesproceduren med henblik på at vurdere ansøgernes kvalifikationer. Det gælder særligt for høje stillinger. Der stilles ikke spørgsmålstegn ved, at det rådgivende udvalg kan stille alle de spørgsmål, som udvalget finder nødvendige, under samtalen med ansøgerne. Det er tillige muligt at basere spørgsmålene på andre emner eller temaer. Man kan ikke kritisere en ansættelsesmyndighed for at stille ansøgere til sådanne højere stillingskategorier spørgsmål eksempelvis om deres forståelse af den relevante stilling (
14
) eller deres opfattelse af direktoratet.
51.
Det bør dog for det første erindres, at Domstolen gentagne gange fastslået, at ansættelsesmyndigheden, selv om den har en vid skønsbeføjelse under sammenligningen af ansøgernes kvalifikationer, navnlig i forbindelse med en ansættelse, skal udøve skønsbeføjelsen inden for de afgrænsninger, myndigheden selv har fastsat gennem stillingsopslaget (
15
). Administrationens vide skønsbeføjelse skal tillige udøves med fuldt hensyn til alle relevante gældende regler, herunder alle interne processuelle regler, der er vedtaget (
16
). Det relevante dokument er i den foreliggende sag afgørelsen om fastlæggelse af trinene i proceduren.
52.
For det andet skal alle emner eller temaer, der tages op under samtalen, være i overensstemmelse med kriterierne for den sammenlignende bedømmelse. Sådanne emner eller temaer ændrer med andre ord ikke de oprindelige kriterier, men udgør en vejledning til det rådgivende udvalg under samtalen med henblik på en vurdering af ansøgernes kvalifikationer på grundlag af de enkelte kriterier. Derfor påpegede Retten i den appellerede doms præmis 118 med rette, at de spørgsmål, der blev stillet under samtalen, ikke måtte udvikle sig til »nye kriterier« for den sammenlignende bedømmelse af ansøgernes kvalifikationer, der var blevet vedtaget under udvælgelsesproceduren, efter udvælgelsen af ansøgere til samtale.
53.
Retten søgte i den sammenhæng med føje vejledning i dommen i sagen Booss og Fischer mod Kommissionen (
17
), der for sin del støttes på dommen i sagen Culin mod Kommissionen (
18
) og i sagen Grassi mod Rådet (
19
). På grundlag af denne retspraksis vurderede Retten, i den appellerede doms præmis 111 og 112, at princippet om ligebehandling af ansøgere medfører, at kriterierne for den sammenlignende bedømmelse skal fastlægges, inden rekrutteringsproceduren indledes, og at disse kriterier ikke må tilpasses eller ændres under udvælgelsesproceduren.
54.
Parlamentet har anfægtet relevansen af denne retspraksis og har gjort gældende, at den vedrører et stillingsopslag, der er offentliggjort i henhold til tjenestemandsvedtægten artikel 29, stk. 1, litra a), mens Præsidiet i den foreliggende sag traf afgørelse om at udvide søgningen ved at offentliggøre meddelelsen om ledig stilling i medfør af tjenestemandsvedtægtens artikel 29, stk. 2. Parlamentet har anført, at bestemmelsen foreskriver en særlig tilgang, hvorefter ansættelsesmyndigheden under proceduren kan anvende kriterier, der ikke fremgik af stillingsopslaget. Parlamentet henviser i den sammenhæng til dommen i sagen Mavridis mod Parlamentet (
20
) og i sagen Verros mod Parlamentet (
21
).
55.
De to sidstnævnte domme understøtter efter min opfattelse ikke Parlamentets vurdering, hvorefter det er muligt at ændre kriterierne for den sammenlignende bedømmelse under proceduren. Det kan, i relation til den særlige procedure i medfør af tjenestemandsvedtægtens artikel 29, stk. 2, udledes af denne retspraksis, at ansættelsesmyndigheden ikke er forpligtet til at anvende bestemmelserne i bilag III til tjenestemandsvedtægten i forbindelse med meddelelser om udvælgelsesprøver. Ansættelsesmyndigheden kan således under proceduren anvende kriterier, der ikke udtrykkeligt er angivet i stillingsopslaget. Det gælder tillige for en udvælgelseskomité, hvortil ansættelsesmyndigheden har delegeret sin udvælgelsesbeføjelse.
56.
I den foreliggende sag har Retten imidlertid ikke haft indvendinger mod det rådgivende udvalgs udøvelse af dets kompetence med hensyn til fastsættelsen af kriterier for den sammenlignende bedømmelse (
22
). Retten har heller ikke givet udtryk for indvendinger mod fastsættelsen af emner eller temaer, der skulle tjene til vejledning af det rådgivende udvalg under samtalerne. Da Parlamentet besluttede at anvende afgørelsen om fastlæggelse af trinene i proceduren, var det rådgivende udvalg alene forpligtet til at fastsætte kriterier på grundlag af ordlyden i meddelelsen om ledig stilling. Samtidig skulle emner eller temaer, der blev vedtaget med henblik på afholdelsen af samtaler, have »legitimitet« gennem disse kriterier og i sidste ende gennem meddelelsen om ledig stilling. For så vidt angår den relevante udvælgelsesprocedure, der har ophæng i tjenestemandsvedtægtens artikel 29, stk. 2, og i interne ordensregler, sætter meddelelsen om ledig stilling de ydre grænser for hele udvælgelsesproceduren, og kriterierne er den konkrete udmøntning af disse ydre grænser. Intet emne eller tema for drøftelsen under samtalen kan således være fuldstændigt uden sammenhæng med kriterierne for den sammenlignende bedømmelse, der er fastsat under indledningen af rekrutteringsproceduren. De er virkeliggørelsen eller konkretiseringen af disse kriterier. Det påhviler det rådgivende udvalg at fastlægge den nødvendige forbindelse mellem kriterierne og de emner, der anvendes under samtalen.
57.
Det er således min opfattelse, at Retten, i den appellerede doms præmis 119, med føje konstaterede, at opstillingen af kandidater i prioriteret rækkefølge ikke alene kan udføres på grundlag af de svar, der er givet vedrørende de syv emner eller temaer, der er drøftet under samtalen, da en sådan tilgang ikke opfylder betingelsen, hvorefter kriterierne for den sammenlignende bedømmelse ikke må ændres under udvælgelsesproceduren.
58.
For så vidt angår Parlamentets anbringende, hvorefter Retten begik en retlig fejl, da den, i den appellerede doms præmis 120-124, konstaterede, at udvælgelsesproceduren ikke var forskriftsmæssig, idet Præsidiet ikke blev informeret af det rådgivende udvalg om ændringen af udvælgelseskriterierne, bemærker jeg, at argumentet er baseret på en forkert præmis. Som jeg har angivet ovenfor, er den forkerte præmis, at kriterierne for den sammenlignende bedømmelse kan ændres under udvælgelsesproceduren. Det rådgivende udvalg kan fastsætte spørgsmål på grundlag af kriterierne, der er fastlagt under første trin. Det rådgivende udvalg skal herefter i udvalgets rapport til Præsidiet redegøre for, hvorledes svarene på spørgsmålene afspejler ansøgernes egnethed på grundlag af disse kriterier.
59.
Parlamentet anfører tillige med urette, at Retten, i den appellerede doms præmis 120-124, traf afgørelse ultra petita for så vidt angår tilsidesættelse af princippet om gennemsigtighed. Det var Rettens vurdering, at princippet blev tilsidesat i relation til den manglende overholdelse af informationsforpligtelsen over for Præsidiet vedrørende de emner og temaer, der dannede grundlag for drøftelsen under samtalerne, og i relation til forbindelsen mellem disse emner og kriterierne for den sammenlignende bedømmelse.
60.
Parlamentets anbringende, hvorefter Retten begik en retlig fejl i den appellerede doms præmis 120-124, må således forkastes.
61.
Jeg er heller ikke overbevist af Parlamentets klagepunkt, hvorefter begrundelserne i den appellerede doms præmisser er selvmodsigende. Det klagepunkt beror efter min opfattelse på en fejlfortolkning af den appellerede dom. Retten tilkendegav i dommens præmis 66-73, at institutionerne har en vid skønsbeføjelse, når de vedtager interne regler for proceduren for udvælgelse af ansøgere til højere stillinger, og at afgørelsen om fastlæggelse af trinene i proceduren udgør en bred ramme for udvælgelsesproceduren. Retten fandt således, at det ikke var relevant at fastlægge kriterierne for den sammenlignende bedømmelse i selve afgørelsen. Retten forholdt sig ikke på det stadium af sin bedømmelse til spørgsmålet om sammenhæng mellem de kriterier, der fandt anvendelse under udvælgelsesproceduren, og forpligtelsen til at informere Præsidiet. Afvisningen, i den appellerede doms præmis 74, af anbringendet om manglende legalitet for så vidt angår afgørelsen om fastlæggelse af trinene i proceduren skaber således ikke tvivl om vurderingen, i den appellerede doms præmis 120-124, hvorefter den anvendte procedure under den konkrete udvælgelsesprocedure ikke var forskriftsmæssig.
62.
Parlamentet har herefter fremsat indvendinger mod, at Retten vurderede, at ligebehandlingsprincippet var tilsidesat uden at undersøge, hvorvidt de emner eller temaer, der blev drøftet under samtalerne, var forbundet med de betingelser, der var fastsat i meddelelsen om ledig stilling (
23
). Jeg bemærker i den sammenhæng, at Parlamentet ikke har forsøgt at godtgøre en forbindelse mellem de emner eller temaer, der blev drøftet under samtalen, kriterierne, der blev fastsat ved indledningen af proceduren, og meddelelsen om ledig stilling. Parlamentet har eksempelvis ikke gjort gældende, at de emner eller temaer, der blev anvendt under samtalerne, var udtryk for en konkretisering af de kriterier, der blev fastsat under første trin, og af meddelelsen om ledig stilling. Parlamentet har derimod i forbindelse med sin appel anført, at det rådgivende udvalg ikke på det tidspunkt, hvor samtalerne blev afholdt, var bundet af de kriterier, som udvalget oprindeligt havde vedtaget. Parlamentet kan dermed ikke med føje anføre, at Retten burde have undersøgt, om forbindelsen forelå, når Parlamentet på sin side finder forbindelsen unødvendig.
63.
Retten kunne efter min opfattelse med rette fastslå i den appellerede doms præmis 112, at en ændring af kriterierne for den sammenlignende bedømmelse i løbet af udvælgelsesproceduren medfører en risiko for, at kriterierne tilpasses ansøgerne til den stilling, der ønskes besat. Parlamentet har i alt væsentligt gjort gældende, at risikoen er ubetydelig, og at Retten burde have undersøgt, hvorvidt de emner eller temaer, der blev anvendt under samtalen, gav visse ansøgere fordele. Til støtte for sit anbringende har Parlamentet henvist til dommen i sagen Vlachou mod Revisionsretten (
24
) og i sagen Caturla-Poch og de la Fuente Pascual mod Parlamentet (
25
). Det kan udledes af disse to domme, at det system eller den metode, der anvendes til vurdering af ansøgernes kvalifikationer, ikke må være af en sådan karakter, at visse ansøgere opnår en fordel frem for andre (
26
). Efter min opfattelse bekræfter den retspraksis dog ikke en konklusion, hvorefter det i hver enkelt sag er en forudsætning for at konstatere, at en udvælgelsesprocedure er gennemført i strid med ligebehandlingsprincippet, at der er foretaget en undersøgelse af, om visse kandidater har opnået fordele frem for andre. Dertil kommer, at problemstillingen er en anden i den foreliggende sag, nemlig forholdet mellem kriterierne og de emner eller temaer, der er drøftet under samtalen med henblik på at udvælge den bedst egnede ansøger.
64.
Endelig finder jeg, at Parlamentets anbringende, hvorefter Retten, i den appellerede doms præmis 119, har foretaget en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, da Retten konstaterede, at opstillingen af ansøgerne i prioriteret rækkefølge ikke alene må baseres på de svar, som ansøgerne giver vedrørende syv emner eller temaer, der drøftes under samtalen, beror på en fejlfortolkning af den appellerede dom. For det første kan Rettens anvendelse af begrebet »alene« (på fransk »uniquement«) forklares derved, at Retten, i den appellerede doms præmis 118, konstaterede, at de spørgsmål, der stilles under samtalen, ikke må udvikle sig til nye kriterier for den sammenlignende bedømmelse. Den kan tillige forklares derved, at Retten, i den appellerede doms præmis 123, vurderede, at kriterierne for den sammenlignende bedømmelse ikke blev anvendt under samtalen. For det andet påhviler det Parlamentet at godtgøre, at kriterierne og de emner eller temaer, der blev anvendt under proceduren, var forbundne, og at de som helhed blev inddraget i ansættelsesmyndighedens vurdering.
65.
På grundlag af det ovenstående foreslår jeg, at Domstolen forkaster appellens første anbringende.
B.
Det subsidiære appelanbringende: retlige fejl ved fortolkningen af proportionalitetsprincippet for så vidt angår retsvirkningen af en annullation af den anfægtede afgørelse
66.
Parlamentet har subsidiært gjort gældende, at annullationen af afgørelsen om udnævnelse af A til stillingen som direktør for medier er behæftet med retlige fejl i form af manglende begrundelse og en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet. Parlamentet har anført, at Retten annullerede en afgørelse, der var vedtaget til gunst for en tredjepart, nemlig A. Med henvisning til Rettens dom i sagen Spadafora mod Kommissionen (
27
) har Parlamentet gjort gældende, at Retten, under hensyntagen til alle relevante interesser, burde have vurderet, om den vedtagne annullation var uforholdsmæssig.
67.
Fernando Carbajo Ferrero har anført, at A ikke kan gøre berettigede forventninger gældende, da der var gjort indsigelse mod den afgørelse, hvorved A blev udnævnt til stillingen, og at annullationen af afgørelsen under alle omstændigheder ikke kan anses for en uforholdsmæssig følge af den relevante uregelmæssighed.
68.
Efter min mening har Parlamentet med rette hævdet, at Retten, i den appellerede doms præmis 146, annullerede den anfægtede afgørelse uden at vurdere, om en sådan annullation var i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. Rettens dom i sagen Spadafora mod Kommissionen (
28
) indeholder et ræsonnement, der afgjort er relevant for den foreliggende tvist. Det anføres i dommen, at sagsøgeren principielt skal generhverve den retsstilling, som vedkommende befandt sig i, da uregelmæssigheden opstod under udvælgelsesproceduren. Når en genskabelse af de forudgående forhold medfører annullation af afgørelser, der er adresseret til tredjemænd og er til gunst for disse tredjemænd, er der imidlertid behov for en vurdering af, om annullationen er uforholdsmæssigt indgribende set i forhold til den relevante uregelmæssighed. I den sammenhæng er der behov for at inddrage karakteren af den uretmæssige afgørelse, sagsøgerens interesser, tredjemænds interesser og tjenestens interesser.
69.
I denne sammenhæng kan annullationen af den anfægtede afgørelse afgjort være af betydning for A, der er blevet ansat i den relevante stilling. Under sådanne omstændigheder forudsætter en annullation af A’s ansættelse en forudgående vurdering af, om annullationen er proportionel under afvejningen af alle relevante interesser. Retten begik således en retlig fejl, da den, i den appellerede doms præmis 146, traf afgørelse om annullation af den anfægtede afgørelse uden at foretage en sådan vurdering.
70.
Det skal imidlertid bemærkes, at såfremt begrundelsen i en afgørelse afsagt af Retten indeholder en tilsidesættelse af EU-retten, men denne afgørelses konklusion er begrundet af andre retlige grunde, bevirker en sådan tilsidesættelse ikke, at denne afgørelse skal ophæves, men at begrundelsen skal ændres (
29
).
71.
Det er tilfældet i den foreliggende sag. Afvejningen af samtlige relevante interesser burde føre til annullation af den anfægtede afgørelse uagtet administrationens forpligtelse til at finde en rimelig løsning for A. Rekrutteringsproceduren er nærmere bestemt behæftet med en væsentlig uregelmæssighed. Som jeg har forklaret ovenfor under bedømmelsen af det første anbringende, burde det rådgivende udvalg ikke ændre kriterierne for den sammenlignende bedømmelse i løbet af udvælgelsesproceduren. Fernando Carbajo Ferreros interesse består i en annullation af den anfægtede afgørelse, hvorved han kan drage fordel af sit søgsmål. Det vil efter min opfattelse ikke skade tjenestens interesse. En annullation af den anfægtede afgørelse hindrer ikke administrationen i at vurdere, hvilken ansøger der skal ansættes i stillingen. Parlamentet er nødt til at genoptage proceduren uden de uregelmæssigheder, der er konstateret i den appellerede dom. Når den nye udvælgelsesprocedure er gennemført, står det administrationen frit for at vælge den ansøger, der er mest egnet til den pågældende stilling. Det forholder sig anderledes for A. En annullation af den anfægtede afgørelse medfører en risiko for, at A mister den stilling, som A var udnævnt til. Dertil kommer, at A ikke har foranlediget uregelmæssigheden. Selv hvis Fernando Carbajo Ferrero har ret i sin antagelse, hvorefter A ikke kunne være uvidende om, at A’s udnævnelse ikke kunne anses for endelig, så længe der verserer en sag for Retten til prøvelse af udnævnelsen, er det et faktum, at A ikke har handlet forkert.
72.
Det forhold, at A’s interesser påvirkes, indebærer dog ikke, at Domstolen skal afstå fra at stadfæste annullationen af den anfægtede afgørelse som følge af uregelmæssigheden. Administrationen er imidlertid forpligtet til at søge en rimelig løsning af forholdene under hensyntagen til den berørte tredjemand. Parlamentet er således, hvis gennemførelsen af den nye udvælgelsesprocedure medfører, at en anden person udnævnes i stillingen, forpligtet til at varetage A’s interesser.
73.
I lyset af alle ovennævnte betragtninger finder jeg, at det subsidiære anbringende må forkastes som irrelevant.
VI. Forslag til afgørelse
74.
På grundlag af ovenstående betragtninger foreslår jeg, at Domstolen forkaster appellens første anbringende og appellens subsidiære anbringende.
(
1
) – Originalsprog: engelsk.
(
2
) – Forordning nr. 31/EØF, 11/Euratom, om vedtægten for tjenestemænd og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Det Europæiske Atomenergifællesskab (EFT 1959-1962(I), s. 135).
(
3
) – Jf. i denne retning dom af 3.3.1993, Booss og Fischer mod Kommissionen (T-58/91, EU:T:1993:15, præmis 67).
(
4
) – Jf. i denne retning dom af 12.3.2008, Giannini mod Kommissionen (T-100/04, EU:T:2008:68, præmis 132 og 133 og den deri nævnte retspraksis).
(
5
) – Kriterierne var følgende: »1) særlig erfaring inden for de områder, der nævnes i meddelelsen om ledig stilling eller meddelelsen om udvælgelsesprøve: ledelse af en større enhed inden for medier, presse og telekommunikation; 2) administration eller ledelse: erfaring med ledelse (inden for områder som HR, ledelse, budget, økonomi mv.); 3) international erfaring: erhvervserfaring inden for EU eller internationalt« (fri oversættelse af appellantens indlæg på kildesproget fransk).
(
6
) – Emnerne var følgende: »1) begrundelser for at søge stillingen og strategisk vision og forretningsplan for direktoratet; 2) hvordan sikrer man, at alle kommunikationskanaler anvendes til formidling af et sammenhængende budskab i overensstemmelse med den strategiske forvaltningsramme (SEF); 3) prioritering af kommunikation for næste valgår; 4) hvordan kan man øge impact af højtprofilerede besøg, væsentlige lovgivningssager og plenarmøder fra et medieperspektiv; 5) hvordan fremmer man ligestillingspolitik; 6) udfordringer i forbindelse med aktiviteters ophør og fastlæggelse af negative prioriteter; 7) hvordan udnytter man bedst mulighederne for at opgradere AST-stillinger til AD-stillinger i forbindelse med særligt krævende opgaver og knappe ressourcer« (fri oversættelse af appellantens indlæg på kildesproget fransk).
(
7
) – Dom af 3.3.1993 (T-58/91, EU:T:1993:15).
(
8
) – Dom af 3.3.1993 (T-58/91, EU:T:1993:15).
(
9
) – Dom af 19.5.1983 (289/81, EU:C:1983:142).
(
10
) – Dom af 19.5.1983 (306/81, EU:C:1983:143).
(
11
) – Denne afgørelses ordlyd citeres i den appellerede doms præmis 47.
(
12
) – I teksten i afgørelsen om fastlæggelse af trinene i proceduren henvises alene til stillingsopslaget. I den foreliggende sag kan det dog udledes af den appellerede doms præmis 50, at afgørelsen tillige fandt anvendelse for ansættelsesproceduren, der var foranlediget af meddelelsen om ledig stilling.
(
13
) – Jf. den appellerede doms præmis 67.
(
14
) – Jf. i denne retning dom af 13.12.1990, Kalavros mod Domstolen (T-160/89 og T-161/89, EU:T:1990:86, præmis 37).
(
15
) – Jf. i denne retning dom af 7.2.1990, Culin mod Kommissionen (C-343/87, EU:C:1990:49, præmis 19).
(
16
) – Jf. dom af 28.9.2017, Hristov mod Kommissionen og EMA (T-495/16 RENV I og T-495/16 RENV II, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:676, præmis 139 og den deri nævnte retspraksis).
(
17
) – Dom af 3.3.1993 (T-58/91, EU:T:1993:15, præmis 67).
(
18
) – Dom af 7.2.1990 (C-343/87, EU:C:1990:49, præmis 19).
(
19
) – Dom af 30.10.1974 (188/73, EU:C:1974:112).
(
20
) – Dom af 19.5.1983 (289/81, EU:C:1983:142, præmis 16).
(
21
) – Dom af 19.5.1983 (306/81, EU:C:1983:143, præmis 16).
(
22
) – Tværtimod har Retten, i den appellerede doms præmis 69, bekræftet, at institutionerne råder over en vid skønsbeføjelse i forbindelse med rekrutteringsproceduren i medfør af tjenestemandsvedtægtens artikel 29, stk. 2.
(
23
) – Parlamentet har anført en række omstændigheder under forsvar og duplik i første instans. Disse omstændigheder afspejler imidlertid ikke en forbindelse mellem de forskellige kriterier og emnerne under udvælgelsesproceduren. I duplikken er der et enkelt argument, der kan være relevant, idet Parlamentet har tilkendegivet, at »erhvervserfaring« kan være knyttet til flere elementer, der er indeholdt i punkt 4 og 5 i meddelelsen om ledig stilling. Parlamentet undlader dog at uddybe dette argument i sine indlæg og argumenterer ikke for, at de emner, der drøftes under samtalerne, er forbundne med de kriterier, der er fastsat under indledningen af rekrutteringsproceduren.
(
24
) – Dom af 6.2.1986 (143/84, EU:C:1986:55).
(
25
) – Dom af 13.7.1989 (361/87 og 362/87, EU:C:1989:317).
(
26
) – Dom af 6.2.1986, Vlachou mod Revisionsretten (143/84, EU:C:1986:55, præmis 17 og 19).
(
27
) – Dom af 5.12.2017 (T-250/16 P, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:866, præmis 110).
(
28
) – Ibidem.
(
29
) – Dom af 10.2.2021, RFA International mod Kommissionen (C-56/19 P, EU:C:2021:102, præmis 61).