61994TJ0169_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag T-169/94,
PIA HiFi Vertriebs GmbH, Weiterstadt (Tyskland), ved advokat F. Michael Boemke, Hamburg, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Marc Loesch, 11, rue Goethe,
sagsoeger,
mod
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, foerst ved Eric White, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og Claus-Michael Happe, der er udstationeret som national ekspert ved Kommissionen, og derefter ved Joern Sack, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoegt,
hvori der er nedlagt paastand om annullation af Kommissionens beslutning 93/363/EOEF af 9. juni 1993 om anmodning om tilbagebetaling af antidumpingtold opkraevet paa importen af visse CD-afspillere med oprindelse i Japan (Amroh BV, PIA HiFi, MPI Electronic) (EFT L 150, s. 44),
har
DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS
(Tredje Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, J. Biancarelli, og dommerne C.P. Briët og C.W. Bellamy,
justitssekretaer: H. Jung,
paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling den 4. april 1995,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder og sagens baggrund
1 Sagsoegeren importerer CD-afspillere, der fremstilles og eksporteres af det japanske selskab Accuphase Laboratory (herefter benaevnt "Accuphase").
2 Efter en klage indgivet af Committee of Mechophonics Producers and Connected Technologies (herefter benaevnt "Compact") udstedte Kommissionen den 12. juli 1989 forordning (EOEF) nr. 2140/89 om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold paa importen af visse CD-afspillere med oprindelse i Japan og Republikken Korea (EFT L 205, s. 5, herefter benaevnt "forordning nr. 2140/89"). Den endelige told blev senere fastsat ved Raadets forordning (EOEF) nr. 112/90 af 16. januar 1990 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af visse CD-afspillere med oprindelse i Japan og Republikken Korea og om endelig opkraevning af den midlertidige told (EFT L 13, s. 21, herefter benaevnt "forordning nr. 112/90"). For visse produkter, herunder de af Accuphase fremstillede, blev der ved forordning nr. 112/90 fastsat en told paa 32%.
3 I november 1990 og i tiden derefter indgav sagsoegeren og to andre importoerer i medfoer af artikel 16 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2423/88 af 11. juli 1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (EFT L 209, s. 1, herefter benaevnt "forordning nr. 2423/88"), ansoegninger om tilbagebetaling af den endelige antidumpingtold efter forordning nr. 112/90, som de havde betalt i forbindelse med import af Accuphase-produkter.
4 I april 1991 indgav sagsoegeren og Accuphase i medfoer af artikel 14 i forordning nr. 2423/88 en anmodning om en fornyet undersoegelse vedroerende forordning nr. 112/90.
5 Efter disse henvendelser offentliggjorde Kommissionen den 4. juli 1991 en meddelelse om ivaerksaettelse af en delvis fornyet undersoegelse af de paagaeldende antidumpingforanstaltninger (EFT C 173, s. 3), hvori den oplyste, at den i medfoer af artikel 14 i forordning nr. 2423/88 havde ivaerksat en undersoegelse vedroerende CD-afspillere fremstillet i Japan af Accuphase og importeret til Faellesskabet.
6 Det fremgaar af denne meddelelse, at sagsoegeren og Accuphase til stoette for deres anmodning om en fornyet undersoegelse havde gjort gaeldende, at antidumpingmargenen for saa vidt angaar Accuphase var vaesentligt lavere end 32%, og at de CD-afspillere, der blev fremstillet i Faellesskabet, ikke var lignende varer i forhold til de af Accuphase fremstillede. I meddelelsen oplyste Kommissionen endvidere, at den i forbindelse med undersoegelsen af en af Accuphase paa grundlag af artikel 16 i forordning nr. 2423/88 indgivet ansoegning om tilbagebetaling havde konstateret, at dumpingmargenen for saa vidt angaar Accuphase var vaesentligt lavere end 32%.
7 Omtrent paa samme tidspunkt og efter en anden klage, hvori Compact havde gjort gaeldende, at antidumpingtolden efter forordning nr. 112/90 var blevet betalt af eksportoererne, oplyste Kommissionen, i en meddelelse offentliggjort den 5. juli 1991 (EFT C 174, s. 15), at den havde ivaerksat en undersoegelse i henhold til artikel 13, stk. 11, i forordning nr. 2423/88.
8 I en meddelelse offentliggjort den 28. december 1991 (EFT C 334, s. 8) oplyste Kommissionen herefter, at den i betragtning af nye oplysninger, den havde modtaget, og med henblik paa navnlig at udelukke en eventuel forskelsbehandling havde besluttet at ivaerksaette en fuldstaendig fornyet undersoegelse vedroerende forordning nr. 112/90.
9 Den 9. juni 1993 vedtog Kommissionen beslutning 93/363/EOEF om anmodning om tilbagebetaling af antidumpingtold opkraevet paa importen af visse CD-afspillere med oprindelse i Japan (Amroh BV, PIA HiFi, MPI Electronic) (EFT L 150, s. 44). Ved denne beslutning imoedekom Kommissionen de ovennaevnte ansoegninger om tilbagebetaling med et beloeb paa 16,9% af den vaerdi, som de kompetente myndigheder gik ud fra ved beregningen af stoerrelsen af antidumpingtolden.
10 Under henvisning til, at de paagaeldende beskyttelsesforanstaltninger af to grunde ikke laengere kunne antages at vaere noedvendige, nemlig dels fordi de to stoerste producenter i Faellesskabet havde meddelt, at de agtede at indstille produktionen af CD-afspillere, dels fordi Compact havde frafaldet sine klager, udstedte Raadet den 24. august 1993 forordning (EOEF) nr. 2347/93 om ophaevelse af forordning nr. 112/90 (EFT L 215, s. 4, herefter benaevnt "forordning nr. 2347/93").
Retsforhandlinger
11 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 12. august 1993 anlagde sagsoegeren denne sag.
12 Ved saerskilt processkrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 13. september 1993 paastod sagsoegte sagen afvist med den begrundelse, at staevningen ikke kunne antages at indeholde nogen paastande og derfor ikke opfyldte kravene i artikel 38, stk. 1, litra d), i Domstolens procesreglement.
13 Ved processkrift indleveret den 18. oktober 1993 paastod sagsoegeren sig frifundet for afvisningspaastanden.
14 Ved kendelse af 7. februar 1994 (sag C-388/93, PIA HiFi, Sml. I, s. 387) gav Domstolen ikke sagsoegte medhold i afvisningspaastanden. I praemis 10 i denne kendelse udtalte Domstolen, at sagsoegeren ved sagen maatte antages at soege en annullation af Kommissionens beslutning 93/363 af 9. juni 1993, for saa vidt denne indeholder bestemmelse om, at den af sagsoegeren kraevede tilbagebetaling af antidumpingtold begraenses til 16,9% af den vaerdi, som de kompetente myndigheder gik ud fra ved beregningen af stoerrelsen af antidumpingtolden.
15 Ved kendelse af 18. april 1994 har Domstolen henvist sagen til Retten, jf. artikel 4 i Raadets afgoerelse 93/350/Euratom, EKSF, EOEF af 8. juni 1993 om aendring af afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 144, s. 21) og artikel 1 i Raadets afgoerelse 94/149/EKSF, EF af 7. marts om aendring af afgoerelse 93/350 (EFT L 66, s. 29).
16 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Den mundtlige forhandling fandt sted den 4. april 1995.
Parternes paastande
17 I mangel af formelle paastande fra sagsoegerens side tager Retten i overensstemmelse Domstolens bemaerkninger i kendelsen af 7. februar 1994, jf. ovenfor, udgangspunkt i, at sagsoegeren soeger en annullation af Kommissionens beslutning 93/363 af 9. juni 1993, for saa vidt denne indeholder bestemmelse om, at den af sagsoegeren kraevede tilbagebetaling af antidumpingtold begraenses til et beloeb paa 16,9% af den vaerdi, som de kompetente myndigheder gik ud fra ved beregningen af stoerrelsen af antidumpingtolden.
18 Sagsoegte har i svarskriftet nedlagt foelgende paastande:
° Afvisning eller i hvert fald frifindelse.
° Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Realiteten
Sammenfatning af parternes argumentation
19 Sagsoegeren har i staevningen fremsat et hovedanbringende, hvorved det goeres gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 2423/88, hvorefter der kun kan indfoeres antidumpingtold paa importen af en vare, saafremt denne er genstand for dumping, og varen ved overgangen til fri omsaetning i Faellesskabet forvolder skade.
20 Sagsoegeren goer gaeldende, at selskabet har krav paa at faa tilbagebetalt hele den erlagte antidumpingtold, idet de af sagsoegeren importerede CD-afspillere aldrig har forvoldt nogen skade.
21 Sagsoegeren anfoerer herved for det foerste, at de af selskabet importerede Accuphase-produkter var kostbare CD-afspillere, der kun blev fremstillet i meget smaa maengder. For det andet blev CD-afspillerne bragt i handelen paa markedet i Faellesskabet til hoeje priser, naermere bestemt en pris, der var mindst dobbelt saa hoej som salgsprisen for den mest kostbare CD-afspiller, der blev fremstillet i Faellesskabet. For det tredje var det kun de mest avancerede blandt de af producenterne i Faellesskabet fremstillede modeller, der var lignende varer i forhold til Accuphase-produkterne, og der er aldrig blevet forvoldt nogen skade paa denne del af markedet, saaledes som det fremgaar af punkt 100 i betragtningerne til forordning nr. 2140/89. Importen af Accuphase-produkter forvoldte saaledes efter kriterierne i artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 2423/88 ikke produktionen i Faellesskabet nogen skade.
22 Sagsoegeren anfoerer, at det er, fordi selskabet ikke har haft nogen andre muligheder for en retslig efterproevelse, hvorved sagsoegeren havde kunnet paaberaabe sig, at selskabets import ikke forvoldte industrien i Faellesskabet nogen skade, at det har anlagt denne sag med det formaal at beskytte sine retligt sikrede interesser.
23 Sagsoegeren erkender dog, at den normale vaerdi af de af Accuphase fremstillede CD-afspillere oversteg den pris, som de normalt blev eksporteret til. Sagsoegeren bestrider hverken, at der har foreligget dumping, eller dumpingmargenens stoerrelse, saaledes som denne blev beregnet af sagsoegte i den omtvistede beslutning. Endvidere bestrider sagsoegeren ikke det af sagsoegte anfoerte, hvorefter det fremgik af en samlet undersoegelse af importen af CD-afspillere fra Korea og Japan til dumpingpriser, at denne import skadede industrien i Faellesskabet. Sagsoegeren anfoerer derudover, at det maa anses for rimeligt, at Kommissionen ikke kan vaere forpligtet til at paavise skadevirkninger af den import, der gennemfoeres af hver af de paagaeldende importoerer.
24 Sagsoegte kan dog ikke vaere berettiget til paa forhaand at afvise at undersoege, hvorvidt den af en importoer gennemfoerte import isoleret set har skadevirkninger for industrien i Faellesskabet, naar importoeren fremlaegger dokumentation for, at dette ikke kan vaere tilfaeldet.
25 Det er rigtigt, jf. herved Domstolens dom af 24. februar 1987 (sag 312/84, Continentale Produkten Gesellschaft mod Kommissionen, Sml. s. 841), at proceduren i artikel 16 i forordning nr. 2423/88 vedroerende undersoegelse af ansoegninger om tilbagebetaling alene fastlaegger, at den told, som rent faktisk er blevet opkraevet af importoeren, skal sammenholdes med dumpingmargenen, hvorimod det ikke er muligt at inddrage spoergsmaalet om lovligheden af en forordning om indfoerelse af antidumpingtold under henvisning til, at denne har vaeret baseret paa fejlagtige antagelser om, at industrien i Faellesskabet har lidt en skade. Det maa dog fremhaeves, at Domstolen begrundede det naevnte raesonnement med, at de beroerte parter allerede tidligere har haft mulighed for enten at anfaegte lovligheden af selve forordningen eller ad domstolsvejen at anfaegte en beslutning truffet efter en eventuel fornyet undersoegelse vedroerende antidumpingtolden.
26 I det foreliggende tilfaelde har Kommissionen imidlertid ikke udstedt nogen anden retsakt, der kan anfaegtes, end den omtvistede beslutning, og Kommissionen har ikke taget stilling til sagsoegerens argument, hvorefter der ikke er blevet forvoldt industrien i Faellesskabet nogen skade. Sagsoegeren beroeres ikke umiddelbart og individuelt af forordning nr. 112/90, og da denne forordning blev ophaevet ved forordning nr. 2347/93, vil der ikke under en fornyet undersoegelse for sagsoegeren fremkomme nogen beslutning, som selskabet kan anlaegge sag til proevelse af. Endvidere er der i sagen en snaever og direkte sammenhaeng mellem henholdsvis den fornyede undersoegelse og den procedure vedroerende ansoegninger om tilbagebetaling, som den omtvistede beslutning er genstand for.
27 Det gaelder endvidere, at da der ved den omtvistede beslutning er truffet bestemmelse om en kun delvis tilbagebetaling af tolden, er beslutningen i realiteten udtryk for en indfoerelse af en individuel endelig antidumpingtold paa 15,1% paa sagsoegerens import af CD-afspillere. Beslutningen angaar saaledes de af sagsoegeren importerede produkter, uden at der er blevet vedtaget en retsakt, der kan anfaegtes, naermere bestemt en endelig afgoerelse som omhandlet i artikel 12 i forordning nr. 2423/88.
28 Sagsoegte har fundet det ufornoedent at tage stilling til det af sagsoegeren om de faktiske omstaendigheder anfoerte, for saa vidt sagen maa afvises, eller sagsoegte i hvert fald maa frifindes. Det fremgaar herved af dommen i sagen Continentale Produkten Gesellschaft mod Kommissionen, jf. ovenfor, at proceduren i artikel 16 i forordning nr. 2423/88 vedroerende undersoegelse af ansoegninger om tilbagebetaling kun omfatter en fornyet undersoegelse af spoergsmaalet om den faktiske dumpingmargen, hvorimod det ikke er muligt paa ny at gaa ind paa spoergsmaalet om, hvorvidt afgoerelsen om at indfoere antidumpingtold var berettiget.
29 Den omstaendighed, at det ikke laengere er muligt at traeffe en formel afgoerelse vedroerende sagsoegerens anmodning paa grundlag af artikel 14 i forordning nr. 2423/88 om en fornyet undersoegelse, idet den ved forordning nr. 112/90 indfoerte antidumpingtold blev ophaevet ved forordning nr. 2347/93, kan ikke skabe nogen udvidet soegsmaalsadgang for sagsoegeren paa grundlag af artikel 16 i forordning nr. 2423/88, hvorved sagsoegeren kan anfaegte selve lovligheden af den indfoerte antidumpingtold. Det modsatte ville foere til overlappende procedurer og undergrave retssikkerheden. Sagsoegeren kunne have anlagt sag ved de nationale domstole til proevelse af nationale gennemfoerelsesafgoerelser vedroerende den paagaeldende antidumpingtold, hvorved sagsoegeren i givet fald ville have kunnet give anledning til en forelaeggelse for Domstolen i medfoer af EF-traktatens artikel 177.
30 Sagsoegte goer endvidere om dette spoergsmaal gaeldende, at det af sagsoegeren anfoerte, hvorefter der ved den omtvistede beslutning rent faktisk er blevet indfoert "individuel" antidumpingtold af en bestemt stoerrelse, savner grundlag, idet Kommissionen ikke som led i proceduren i artikel 16 i forordning nr. 2423/88 vedroerende undersoegelse af ansoegninger om tilbagebetaling har kompetence til at traeffe bestemmelse om fastsaettelse af antidumpingtold.
31 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt der er blevet forvoldt industrien i Faellesskabet en skade, har Kommissionen forbeholdt sig ret til at goere gaeldende, at enhver importoer, uanset de paagaeldende importerede CD-afspilleres kvalitet og naermere kendetegn, i tilfaelde af dumping aabenbart bidrager til at forvolde industrien i Faellesskabet skade derved, at vedkommende bidrager til at fremme anden dumping. Dette er tilfaeldet, naar CD-afspillere af meget hoej vaerdi saelges til dumpingpriser, ogsaa selv om den paagaeldende importoer kun har en lille markedsandel. Kommissionen har ligeledes rejst tvivl om holdbarheden af det af sagsoegeren vedroerende salgspriser angivne.
Rettens bemaerkninger
32 Det bemaerkes indledningsvis, at den omtvistede beslutning blev vedtaget paa grundlag af artikel 16 i forordning nr. 2423/88, efter de ansoegninger om tilbagebetaling, som sagsoegeren og to andre importoerer havde indgivet i medfoer af artikel 16, stk. 2. Artikel 16 har overskriften "Tilbagebetaling" og bestemmer i stk. 1, at "kan en importoer godtgoere, at den opkraevede told overstiger den faktiske dumpingmargen ... naar der tages hensyn til anvendelsen af vejede gennemsnit, tilbagebetales det overskydende beloeb".
33 Som Domstolen har fastslaaet i dommen i sagen Continentale Produkten Gesellschaft mod Kommissionen, jf. ovenfor, praemis 12, har en importoer efter artikel 16 i forordning nr. 2423/88 mulighed for ° ud fra den forudsaetning, at de oplysninger, der er blevet lagt til grund, generelt er korrekte ° at godtgoere, at den faktiske dumpingmargen i vedkommendes tilfaelde var lavere end den, der blev lagt til grund ved indfoerelsen af den paagaeldende antidumpingtold. Derimod kan en importoer ikke i medfoer af bestemmelsen anfaegte gyldigheden af den forordning, hvorved antidumpingtolden blev indfoert, eller forlange en fornyet undersoegelse for saa vidt angaar de forhold generelt set, der er blevet lagt til grund under de tidligere undersoegelser.
34 Sagsoegeren har herved i sagen ikke bestridt rigtigheden af den nye beregning af dumpingmargenen, der er blevet lagt til grund for saa vidt angaar Accuphase-produkter, saaledes som denne beregning fremgaar af den omtvistede beslutning, og paa grundlag af hvilken Kommissionen nedsatte den paagaeldende antidumpingtold fra 32 til 16,9%. Tvaertimod har sagsoegeren udtrykkeligt anfoert, at selskabet "ikke har nogen indvendinger mod de oplysninger, som sagsoegte har lagt til grund med hensyn til, at der forelaa dumping, og hvad angaar dennes omfang ... Sagsoegeren er saaledes af den opfattelse, at sagsoegte har foretaget en korrekt ansaettelse af dumpingmargenen" [jf. punkt 3, a), i staevningen].
35 Det maa herefter laegges til grund, at sagsoegeren intet har fremfoert til stoette for, at den omtvistede beslutning skulle vaere retsstridig, for saa vidt der ved beslutningen er blevet truffet bestemmelse om en delvis imoedekommelse af de ansoegninger om tilbagebetaling, som sagsoegeren indgav paa grundlag af artikel 16 i forordning nr. 2423/88.
36 Naar henses til formaalet med artikel 16 i forordning nr. 2423/88, saaledes som dette er blevet praeciseret af Domstolen i dommen i sagen Continentale Produkten Gesellschaft mod Kommissionen, jf. ovenfor, findes sagsoegeren ikke under en sag, der er anlagt til proevelse af en beslutning, hvorved der er blevet truffet afgoerelse om nogle ansoegninger om tilbagebetaling efter artikel 16 i forordning nr. 2423/88, at kunne rejse tvivl om, hvorvidt importen af Accuphase-produkter forvoldte skade som omhandlet i forordningens artikel 2, stk. 1, og artikel 4. Dette har saaledes ingen sammenhaeng med spoergsmaalet om lovligheden af den beslutning, hvorved der blev truffet afgoerelse om ansoegningerne om tilbagebetaling, men angaar spoergsmaalet om selve lovligheden af forordning nr. 112/90.
37 Hvad angaar det af sagsoegeren anfoerte, hvorefter en sag anlagt til proevelse af den omtvistede beslutning har vaeret den eneste mulighed for selskabet for at rejse spoergsmaalet om manglende skade, bemaerkes for det foerste, at dette argument ikke kan begrunde en afgoerelse, som strider mod, hvad der foelger af den naermere raekkevidde af artikel 16 i forordning nr. 2423/88, hvorefter der kan ske en undersoegelse af spoergsmaalet om den faktiske dumpingmargen, men ikke en fornyet undersoegelse af det generelle spoergsmaal om skade.
38 Under alle omstaendigheder ° og idet det er ufornoedent at undersoege, hvorvidt sagsoegeren havde kunnet indbringe et annullationssoegsmaal paa grundlag af EF -traktatens artikel 173 til proevelse af forordning nr. 112/90 ° havde sagsoegeren kunnet rejse spoergsmaalet om manglende skade i forbindelse med importen af Accuphase-produkter ved for de nationale domstole at anfaegte de nationale gennemfoerelsesbestemmelser til forordningen i form af en ulovlighedsindsigelse. De nationale domstole havde herefter i medfoer af traktatens artikel 177 kunnet forelaegge Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende forordningens gyldighed (jf. dommen i sagen Continentale Produkten Gesellschaft mod Kommissionen, a.st., praemis 10, og Domstolens dom af 11.7.1990, sag C-323/88, Sermes, Sml. I, s. 3027, og af 22.10.1991, sag C-16/90, Noelle, Sml. I, s. 5163).
39 Hvad angaar det af sagsoegeren anfoerte, hvorefter der ikke vil blive truffet nogen beslutning som led i en fornyet undersoegelse paa grundlag af artikel 14 i forordning nr. 2423/88, selv om der er en snaever og direkte sammenhaeng mellem en saadan undersoegelse og sagsoegerens ansoegninger om tilbagebetaling, bemaerkes, at artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 2423/88 indeholder bestemmelse om, at forordninger om indfoerelse af antidumpingtold om fornoedent helt eller delvis tages op til fornyet undersoegelse. En saadan undersoegelse ivaerksaettes enten paa en medlemsstats anmodning eller paa Kommissionens initiativ. En fornyet undersoegelse finder ligeledes sted, saafremt en af de beroerte parter anmoder herom og fremlaegger beviser for en aendring i omstaendighederne, der er tilstraekkelige til at begrunde, at en saadan fornyet undersoegelse er noedvendig, dog under forudsaetning af, at der er forloebet mindst et aar, efter at undersoegelsen er indstillet.
40 Det foelger heraf, at henholdsvis en fornyet undersoegelse som omhandlet i artikel 14 i forordning nr. 2423/88 og en tilbagebetalingsprocedure som omhandlet i artikel 16 i forordning nr. 2423/88 er forskellige procedurer, der tjener forskellige formaal. Selv om de to procedurer kan faa indflydelse paa hinanden (jf. punkt 5 i den meddelelse fra Kommissionen vedroerende tilbagebetaling af antidumpingtold, der blev offentliggjort den 22.10.1986, EFT C 266, s. 2), indebaerer dette dog ikke, at sagsoegeren kan anfaegte lovligheden af retsakter fra Kommissionen eller undladelser fra dennes side som led i en fornyet undersoegelse ivaerksat paa grundlag af artikel 14, under en sag anlagt til proevelse af en beslutning truffet som led i en procedure vedroerende undersoegelse af ansoegninger om tilbagebetaling ivaerksat paa grundlag af artikel 16.
41 Det bemaerkes endvidere, at det fremgaar af den den 4. juli 1991 offentliggjorte meddelelse fra Kommissionen om ivaerksaettelse af en delvis fornyet undersoegelse af antidumpingforanstaltningerne (jf. ovenfor, praemis 5), at sagsoegerens anmodning om en fornyet undersoegelse var baseret paa, at dumpingmargenen for Accuphase' s vedkommende var vaesentligt lavere end den antidumpingtold paa 32%, som gjaldt i forbindelse med import af Accuphase-produkter, og paa, at Accuphase-produkter ikke var lignende varer i forhold til de produkter, der blev fremstillet af industrien i Faellesskabet. Det fremgaar saaledes ikke af sagen, at sagsoegerens anmodning om en fornyet undersoegelse eller selve denne fornyede undersoegelse direkte skulle angaa spoergsmaalet om, hvorvidt den af sagsoegeren gennemfoerte import havde forvoldt eller forvoldte en skade som omhandlet.
42 Saafremt sagsoegeren saaledes i forbindelse med sin anmodning til Kommissionen om en fornyet undersoegelse paa grundlag af artikel 14 i forordning nr. 2423/88 havde rejst spoergsmaalet om en manglende skade for industrien i Faellesskabet, og Kommissionen havde afvist at tage naermere stilling til dette spoergsmaal, ville sagsoegeren, saafremt selskabet fandt at have grundlag herfor, efter de i traktaten fastlagte retsmidler have kunnet anfaegte Kommissionens beslutning om ikke at gennemfoere en fornyet undersoegelse for saa vidt angaar dette spoergsmaal.
43 Retten finder endvidere, at det forudsaetningsvis, men noedvendigvis, maa foelge af praemis 11 i dommen i sagen Continentale Produkten Gesellschaft mod Kommissionen, jf. ovenfor ° hvorefter "den beslutning, der traeffes som afslutning paa [en fornyet undersoegelse], kan anfaegtes ad domstolsvejen ..." ° at har Kommissionen ivaerksat en fornyet undersoegelse paa grundlag af artikel 14 i forordning nr. 2423/88, kan enhver, der har en retlig interesse heri, kraeve, at Kommissionen traeffer afgoerelse om det naevnte spoergsmaal. Det fremgaar herved af sagens akter, at sagsoegeren ikke har rettet saadanne henvendelser til Kommissionen.
44 Hvad endelig angaar det af sagsoegeren anfoerte, hvorefter der ved den omtvistede beslutning rent faktisk er blevet truffet bestemmelse om en antidumpingtold paa 15,1%, uden at der var tale om en afgoerelse om endelige foranstaltninger som forudsat i artikel 12 i forordning 2423/88, savner dette grundlag. Retsgrundlaget for den residuelle antidumpingtold paa 15,1% var saaledes forordning nr. 112/90, idet der ved den omtvistede beslutning kun skete en delvis imoedekommelse af sagsoegerens ansoegninger om tilbagebetaling.
45 Sagsoegte maa herefter frifindes, hvorved det er ufornoedent at tage stilling til sagens formalitet.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
46 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Sagsoegeren har tabt sagen og boer derfor doemmes til at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med Kommissionens paastand herom.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Tredje Afdeling)
1) Kommissionen frifindes.
2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.