62021CC0018
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL ANTHONY COLLINS
prezentate la 31 martie 2022 (
1
)
Cauza C‑18/21
Uniqa Versicherungen AG
împotriva
VU
[cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof (Curtea Supremă, Austria)]
„Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Procedura europeană de somație de plată – Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 – Opoziție – Articolul 16 alineatul (2) – Termenul de 30 de zile pentru a formula opoziție la o somație europeană de plată – Articolul 20 – Reexaminarea în cazuri excepționale după expirarea termenului prevăzut la articolul 16 alineatul (2) – Articolul 26 – Relația cu dreptul procesual național – Legislație națională privind măsurile referitoare la COVID‑19 prin care se întrerup toate termenele procedurale în cauzele civile începând cu 21 martie 2020 până la 30 aprilie 2020”
I. Introducere
1.
Cererea de decizie preliminară privește o somație europeană de plată emisă la cererea Uniqa Versicherungen AG împotriva lui VU în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 de instituire a unei proceduri europene de somație de plată (
2
). Se solicită interpretarea articolului 16 alineatul (2) și a articolelor 20 și 26 din regulamentul menționat.
2.
Articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006 prevede că opoziția la o somație europeană de plată trebuie formulată în termen de 30 de zile de la data comunicării sau notificării somației către pârât, în lipsa căreia somația devine executorie împotriva pârâtului (
3
). Pârâtul care nu a formulat opoziție în acest termen de 30 de zile poate solicita, în anumite cazuri excepționale, reexaminarea somației în temeiul articolului 20 din Regulamentul nr. 1896/2006. Conform articolului 26 din Regulamentul nr. 1896/2006, aspectele procedurale care nu sunt reglementate în mod expres în acest regulament sunt reglementate de legislația națională.
3.
La apogeul pandemiei de COVID‑19, în primul trimestru al anului 2020, Republica Austria a adoptat o reglementare care a întrerupt toate termenele procedurale din cauzele civile de la 21 martie 2020 până la 30 aprilie 2020. Prin intermediul cererii de decizie preliminară din27 noiembrie 2020, depusă la grefa Curții de Justiție la 12 ianuarie 2021, Oberster Gerichtshof (Curtea Supremă din Austria) urmărește să afle dacă articolele 20 și 26 din Regulamentul nr. 1896/2006 se opun unei astfel de reglementări naționale.
II. Cadrul juridic
A.
Dreptul Uniunii – Regulamentul nr. 1896/2006
4.
Considerentul (9) al Regulamentului nr. 1896/2006 descrie scopul acestuia ca fiind:
„[…] de a simplifica, de a accelera și de a reduce costurile de procedură în cauzele transfrontaliere referitoare la creanțele pecuniare necontestate, prin instituirea unei proceduri europene de somație de plată […] în cadrul tuturor statelor membre prin stabilirea unor standarde minime prin respectarea cărora nu mai este necesară nicio procedură intermediară în statul membru de executare înaintea recunoașterii și executării.”
5.
Considerentul (24) al regulamentului menționat enunță:
„O opoziție prezentată în termenul prevăzut ar trebui să pună capăt procedurii europene a somației de plată și să ducă la trecerea automată a litigiului la procedura civilă de drept comun, cu excepția cazului în care reclamantul a cerut în mod expres oprirea procedurii în această eventualitate. […]”
6.
Potrivit considerentului (25) al aceluiași regulament:
„După expirarea termenului prevăzut pentru a face opoziție, pârâtul ar trebui să aibă dreptul, în anumite cazuri excepționale, să ceară o reexaminare a somației europene de plată. Dreptul de a solicita o reexaminare în circumstanțe excepționale nu ar trebui să însemne că pârâtul dispune de o a doua posibilitate de a se opune creanței. În cursul procedurii de reexaminare, evaluarea temeiniciei creanței ar trebui să se limiteze la examinarea motivelor care decurg din circumstanțele excepționale invocate de pârât. Celelalte circumstanțe excepționale ar putea în special include cazul în care somația europeană de plată se întemeia pe informații false furnizate în formularul de cerere.”
7.
Considerentul (29) al regulamentului enunță că acesta are ca obiectiv „instituirea unui mecanism rapid și uniform de recuperare a creanțelor pecuniare necontestate în toată Uniunea Europeană”.
8.
Articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1896/2006 prevede:
„Prezentul regulament are drept obiect:
(a)
simplificarea, accelerarea și reducerea costurilor litigiilor transfrontaliere referitoare la creanțele pecuniare necontestate prin instituirea unei proceduri europene de somație de plată;
[…]”
9.
Articolul 16, intitulat „Opoziția la somația europeană de plată”, prevede la alineatele (1) și (2):
„(1)   Pârâtul poate face opoziție la somația europeană de plată la instanța de origine utilizând formularul tip F din anexa VI care îi este transmis odată cu somația europeană de plată.
(2)   Opoziția se trimite în termen de treizeci de zile de la data comunicării sau notificării somației către pârât.”
10.
Articolul 17 alineatul (1) din regulamentul menționat prevede:
„În cazul în care s‑a făcut opoziție în termenul prevăzut la articolul 16 alineatul (2), procedura continuă în fața instanțelor competente din statul membru de origine în conformitate cu normele de procedură civilă de drept comun, cu excepția cazului în care reclamantul a cerut expres ca procedura să ia sfârșit în acest caz.
[…]”
11.
Articolul 18 alineatul (1) din acest regulament prevede că:
„În cazul în care, în termenul prevăzut la articolul 16 alineatul (2), luând în considerare un termen suplimentar necesar sosirii opoziției, nu a fost făcută nicio opoziție la instanța de origine, instanța de origine declară de îndată că somația europeană de plată este executorie, utilizând formularul tip G din anexa VII. Instanța verifică data la care a fost comunicată sau notificată somația de plată.”
12.
Articolul 20 din Regulamentul nr. 1896/2006, intitulat „Reexaminarea în cazuri excepționale”, prevede:
„(1)   După expirarea termenului prevăzut la articolul 16 alineatul (2), pârâtul are dreptul să ceară reexaminarea somației europene de plată în fața instanței competente din statul membru de origine în cazul în care:
(a)
(i)
somația de plată a fost comunicată sau notificată în conformitate cu una din modalitățile prevăzute la articolul 14
și
(ii)
comunicarea sau notificarea nu a intervenit în timp util pentru a‑i permite să‑și pregătească apărarea, fără ca acest lucru să‑i poată fi imputabil,
sau
(b)
pârâtul a fost împiedicat să‑și conteste creanța de cauze de forță majoră sau datorită unor circumstanțe extraordinare, fără ca acest lucru să‑i poată fi imputabil,
cu condiția ca, în ambele cazuri, să acționeze cu promptitudine.
(2)   După expirarea termenului prevăzut la articolul 16 alineatul (2), pârâtul are, de asemenea, dreptul să ceară reexaminarea somației europene de plată în fața instanței competente din statul membru de origine atunci când somația de plată a fost emisă în mod vădit eronat, ținând seama de cerințele stabilite de prezentul regulament sau având în vedere alte circumstanțe excepționale.
(3)   În cazul în care instanța respinge cererea pârâtului pe motiv că nu este îndeplinită niciuna din condițiile de reexaminare menționate la alineatele (1) și (2), somația europeană de plată rămâne valabilă.
În cazul în care instanța hotărăște că reexaminarea se justifică pe motiv că este îndeplinită una din condițiile de reexaminare menționate la alineatele (1) și (2), somația europeană de plată este nulă și neavenită.”
13.
Articolul 26 din Regulamentul nr. 1896/2006, intitulat „Relația cu dreptul procesual național”, prevede că:
„Orice aspect de procedură care nu este reglementat în mod expres prin prezentul regulament este reglementat de legislația națională.”
B.
Dreptul austriac
14.
Articolul 1 alineatul (1) prima și a doua teză din Bundesgesetz betreffend Begleitmaßnahmen zu COVID‑19 in der Justiz (1. COVID‑19-Justiz‑Begleitgesetz – 1. COVID‑19-JuBG) (Legea federală privind măsurile de însoțire referitoare la COVID‑19 în domeniul justiției, denumită în continuare „Legea națională privind COVID‑19”) (
4
) prevede următoarele:
„Procedura în cauzele civile
Întreruperea termenelor
[…] În procedurile jurisdicționale, toate termenele procedurale al căror fapt generator este ulterior intrării în vigoare a prezentei legi federale, precum și termenele procedurale care nu au expirat încă până la intrarea în vigoare a prezentei legi federale se suspendă până la 30 aprilie 2020. Ele reîncep să curgă de la 1 mai 2020. […]”
III. Situația de fapt din procedura principală și întrebările preliminare
15.
La 6 martie 2020, Bezirksgericht für Handelssachen Wien (Tribunalul Districtual pentru cauze comerciale din Viena, Austria), în calitate de instanță de prim grad de jurisdicție, a emis o somație europeană de plată la cererea Uniqa Versicherungen. La 4 aprilie 2020, somația a fost comunicată sau notificată lui VU, care își are reședința în Germania. La 18 mai 2020, a fost formulată opoziție la somație. Bezirksgericht für Handelssachen Wien (Tribunalul Districtual pentru cauze comerciale din Viena) a respins această opoziție pentru motivul că nu a fost introdusă în termenul de 30 de zile prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006.
16.
În apel, Handelsgericht Wien (Tribunalul Comercial din Viena, Austria) a anulat decizia pronunțată de prima instanță. Instanța de apel a statuat că termenul pentru a formula opoziție în temeiul articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006 a fost întrerupt în aplicarea articolului 1 alineatul (1) din Legea națională privind COVID‑19. În conformitate cu dispozițiile legii menționate, toate termenele procedurale în cadrul procedurilor în cauzele civile care au început să curgă la 22 martie 2020 sau după această dată, până la 30 aprilie 2020, se întrerup și reîncep să curgă la 1 mai 2020.
17.
Uniqa Versicherungen a formulat recurs împotriva deciziei Handelsgericht Wien (Tribunalul Comercial din Viena). Aceasta solicită restabilirea deciziei pronunțate în primă instanță.
18.
Oberster Gerichtshof (Curtea Supremă) constată că, în doctrina austriacă, există opinii divergente cu privire la problema dacă articolul 1 alineatul (1) din Legea națională privind COVID‑19 se aplică termenului de 30 de zile pentru a formula opoziție prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006 sau dacă articolul 20 din regulamentul menționat exclude aplicarea Legii naționale privind COVID‑19. Unii doctrinari sunt de părere că articolul 20 din Regulamentul nr. 1896/2006 reglementează cazurile de forță majoră sau împrejurările excepționale, precum criza COVID‑19. Prin urmare, recurgerea la dreptul național ar fi inadmisibilă. Alții consideră că procedura de reexaminare prevăzută la articolul 20 din Regulamentul nr. 1896/2006 nu poate „să prevaleze” în raport cu articolul 1 alineatul (1) din Legea națională privind COVID‑19. Potrivit acestora, dispozițiile articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006 se limitează la durata termenului în care poate fi formulată opoziția. O eventuală întrerupere a acestui termen nu ar fi prevăzută, astfel încât – în temeiul articolului 26 din Regulamentul nr. 1896/2006 – se aplică dreptul procesual național. Articolul 20 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1896/2006 nu face decât să asigure echitatea în cazuri individuale. Acesta nu conține nicio normă generală adoptată în contextul unor situații excepționale, precum criza COVID‑19.
19.
Oberster Gerichtshof (Curtea Supremă) a decis să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Dispozițiile articolelor 20 și 26 din [Regulamentul nr. 1896/2006] trebuie interpretate în sensul că se opun întreruperii termenului de 30 de zile pentru a formula opoziție la o somație europeană de plată, stabilit la articolul 16 alineatul (2) din acest regulament, întrerupere prevăzută la articolul 1 alineatul (1) din [Legea națională privind COVID‑19], în temeiul căruia, în cauzele civile, toate termenele procedurale al căror fapt generator a intervenit după 21 martie 2020 sau care nu au expirat încă până la această dată se întrerup până la 30 aprilie 2020 și încep să curgă din nou de la 1 mai 2020?”
IV. Procedura în fața Curții
20.
Uniqa Versicherungen, VU, guvernele elen și austriac, precum și Comisia Europeană au depus observații scrise.
21.
Uniqa Versicherungen, guvernele francez și austriac, precum și Comisia au participat la ședința care a avut loc la 19 ianuarie 2022.
V. Cu privire la întrebarea preliminară
22.
Prin intermediul întrebării formulate, Oberster Gerichtshof (Curtea Supremă) solicită să se stabilească dacă articolele 20 și 26 din Regulamentul nr. 1896/2006 se opun adoptării, în condițiile pandemiei de COVID‑19, a unei măsuri naționale care viza întreruperea termenului de 30 de zile pentru a formula opoziție la o somație europeană de plată prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din regulamentul menționat.
23.
Înainte de a analiza întrebarea adresată, este necesar să se examineze jurisprudența Curții cu privire la Regulamentul nr. 1896/2006, în special cu privire la articolele 16, 20 și 26 din acesta.
A.
Prezentare generală a Regulamentului nr. 1896/2006 și a jurisprudenței Curții cu privire la acesta
24.
Regulamentul nr. 1896/2006 are ca obiect simplificarea, accelerarea și reducerea costurilor litigiilor transfrontaliere referitoare la creanțele pecuniare necontestate, prin instituirea unei proceduri europene de somație de plată (
5
). Acesta introduce un instrument uniform de recuperare a creanțelor în condiții identice pentru creditori și debitori în întreaga Uniune, prevăzând totodată aplicarea dreptului procesual al statelor membre în ceea ce privește orice aspect de procedură care nu este reglementat în mod expres de acest regulament. Astfel, Regulamentul nr. 1896/2006 garantează condiții identice creditorilor și debitorilor în întreaga Uniune (
6
).
25.
Articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1896/2006 face disponibilă procedura europeană de somație de plată în litigiile transfrontaliere. Potrivit articolului 3 alineatul (1) din acesta, un litigiu este considerat transfrontalier atunci când cel puțin una din părți are domiciliul sau reședința obișnuită într‑un stat membru, altul decât statul membru al instanței sesizate (
7
). În speță, Uniqa Versicherungen a sesizat instanțele civile austriece. VU își are reședința în Germania. Prin urmare, există un litigiu transfrontalier în sensul Regulamentului nr. 1896/2006.
26.
Procedura europeană de somație de plată instituită prin Regulamentul nr. 1896/2006 nu este contradictorie. Instanța națională sesizată cu o astfel de cerere se pronunță exclusiv prin raportare la aceasta. Pârâtul nu este informat cu privire la existența procedurii (
8
). Prin urmare, numai în stadiul notificării sau al comunicării somației pârâtul dispune de posibilitatea de a lua cunoștință de existența și de conținutul cererii formulate împotriva sa. Având în vedere natura esențialmente unilaterală a procedurii europene de somație de plată, Curtea a declarat că respectarea dreptului la apărare este deosebit de importantă (
9
).
27.
La notificarea sau comunicarea somației europene de plată, pârâtul este informat că are posibilitatea (
10
) de a plăti reclamantului suma care este menționată în somația de plată sau de a se opune somației de plată făcând opoziție la instanța de origine (
11
), în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul nr. 1896/2006, în termen de 30 de zile de la notificarea sau comunicarea somației de plată. Opoziția nu trebuie să fie motivată (
12
), întrucât nu oferă un cadru pentru o apărare pe fond, ci doar permite pârâtului să conteste creanța (
13
). Opoziția este calea ordinară care pune capăt procedurii europene de somație de plată, ducând la trecerea automată a litigiului la procedura civilă de drept comun, cu excepția cazului în care reclamantul solicită în mod expres oprirea procedurii (
14
). Astfel cum arată guvernul elen în observațiile sale scrise, opoziția are drept consecință faptul că nu mai există o creanță pecuniară necontestată în sensul Regulamentului nr. 1896/2006. Posibilitatea de a formula opoziție urmărește să compenseze faptul că sistemul instituit prin Regulamentul nr. 1896/2006 nu prevede participarea pârâtului. Exercitarea acestei posibilități de către pârât îi permite acestuia să conteste creanța după emiterea somației europene de plată (
15
).
28.
După scurgerea termenului pentru formularea opoziției, somația europeană de plată poate fi reexaminată exclusiv în „cazurile excepționale” (
16
) prevăzute în mod limitativ la articolul 20 din Regulamentul nr. 1896/2006 (
17
). În plus, cererea de suspendare a executării unei somații europene de plată formulată de pârât în fața instanței în temeiul articolului 23 din Regulamentul nr. 1896/2006 va fi admisă numai în circumstanțe excepționale. Astfel, după cum a afirmat guvernul elen în observațiile sale scrise, expirarea termenului de 30 de zile prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006 poate avea consecințe grave și ireversibile pentru pârâți.
29.
În conformitate cu articolul 20 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1896/2006, pârâtul are dreptul să ceară reexaminarea somației europene de plată în fața instanței competente din statul membru de origine atunci când a fost împiedicat să își conteste creanța de cauze de forță majoră (
18
) sau în cazul în care sunt îndeplinite trei condiții cumulative, și anume, în primul rând, prezența unor circumstanțe excepționale din cauza cărora pârâtul a fost împiedicat să conteste creanța în termenul prevăzut în acest scop, în al doilea rând, inexistența unei culpe a pârâtului și, în al treilea rând, condiția ca pârâtul să acționeze cu promptitudine (
19
). În plus, articolul 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006 prevede că, în cazul nerespectării termenului pentru formularea opoziției, se poate proceda la reexaminarea unei somații europene de plată atunci când somația de plată a fost emisă în mod vădit eronat, ținând seama de cerințele stabilite de acest regulament, sau având în vedere alte circumstanțe excepționale (
20
).
30.
Întrucât procedura de reexaminare este disponibilă numai în cazuri excepționale, Curtea a considerat că articolul 20 din Regulamentul nr. 1896/2006 trebuie să facă obiectul unei interpretări stricte (
21
). În plus, astfel cum se arată în considerentul (25) al Regulamentului nr. 1896/2006, posibilitatea prevăzută la articolul 20 din acesta de a solicita reexaminarea somației de plată nu conferă pârâtului o a doua posibilitate de a se opune creanței (
22
). În cazul în care instanța competentă din statul membru de origine respinge cererea de reexaminare formulată de pârât în temeiul articolului 20 alineatul (1) litera (b) sau al articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006, somația europeană de plată rămâne în vigoare. Totuși, dacă instanța competentă din statul membru de origine decide că reexaminarea este justificată, somația europeană de plată este nulă și neavenită.
31.
Rezultă că procedura de reexaminare prevăzută la articolul 20 din Regulamentul nr. 1896/2006 nu are vocația să se substituie procedurii de opoziție prevăzute la articolul 16. Cele două proceduri sunt de natură complet diferită. Pârâtul are dreptul absolut de a se opune unei somații europene de plată în termenul prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006. Nu este necesară prezentarea motivării în opoziție. În schimb, la procedura de reexaminare prevăzută la articolul 20 din Regulamentul nr. 1896/2006 se poate recurge doar în „cazuri excepționale” foarte limitate și numai după expirarea termenului prevăzut la articolul 16 alineatul (2).
32.
Mai mult, pârâtul poate formula opoziție la somația europeană de plată la instanța de origine prin utilizarea un formular tip care îi este pus la dispoziție împreună cu somația europeană de plată. În schimb, el trebuie să solicite reexaminarea somației europene de plată în fața instanței competente din statul membru de origine, iar Regulamentul nr. 1896/2006 nu prevede niciun formular tip în acest scop.
33.
În conformitate cu articolul 26 din Regulamentul nr. 1896/2006, orice aspect de procedură care nu este reglementat în mod expres în regulament „este reglementat de legislația națională”. În astfel de cazuri, aplicarea regulamentului prin analogie este exclusă (
23
). În această privință, după cum reiese din considerentul (9) al Regulamentului nr. 1896/2006, acesta stabilește standarde minime prin respectarea cărora nu mai este necesară nicio procedură intermediară în statul membru de executare înaintea recunoașterii și a executării unei somații europene de plată. Prin urmare, Regulamentul nr. 1896/2006 nu stabilește în integralitate elementele procedurii de recuperare a creanțelor necontestate prin intermediul unei somații europene de plată. În plus, articolul 26 din Regulamentul nr. 1896/2006 respectă principiile subsidiarității și proporționalității (
24
).
B.
Analiza întrebării preliminare
34.
Instanța de trimitere, precum și guvernul austriac în observațiile sale scrise arată că scopul întreruperii generale a termenelor introduse prin articolul 1 alineatul (1) din Legea națională privind COVID‑19 a fost acela de a garanta rapid tuturor părților la procedurile judiciare și reprezentanților acestora claritatea și securitatea juridică, în situația excepțională a pandemiei COVID‑19, în care viața și activitatea publică au fost limitate la minimum. Din cauza impactului virusului și a măsurilor de carantină luate pentru a limita răspândirea acestuia, inclusiv evitarea, pe cât posibil, a contactelor personale, s‑a prevăzut că personalul instanțelor, avocații și părțile nu vor putea să își desfășoare activitatea în mod obișnuit. În consecință, legiuitorul austriac a întrerupt termenele la modul general și fără a face referire la cazuri individuale.
35.
Articolul 1 alineatul (1) din Legea națională privind COVID‑19 avea un domeniu de aplicare foarte larg, prin faptul că viza întreruperea tuturor termenelor procedurale în cauzele civile, inclusiv a celor stabilite prin actele juridice ale Uniunii. Cu toate acestea, din dosarul aflat la dispoziția Curții reiese că măsura în cauză se aplica unor termene procedurale care nu expiraseră înainte de intrarea în vigoare a acestei legi și că a întrerupt aceste termene pentru o perioadă de aproximativ cinci săptămâni. Astfel cum a arătat Comisia în observațiile sale scrise, măsura în cauză nu a repus părțile în termene care expiraseră și nici nu a avut vreun alt efect retroactiv. În plus, guvernul austriac a confirmat în ședință că nu a adoptat nicio altă măsură de întrerupere a termenelor ca urmare a pandemiei COVID‑19.
36.
Articolul 16 din Regulamentul nr. 1896/2006 nu prevede întreruperea sau prelungirea termenului pe care îl instituie. Acesta stabilește pur și simplu termenul de 30 de zile, care începe să curgă de la data notificării sau a comunicării somației către pârât (
25
). VU nu a respectat termenul de 30 de zile prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006 pentru a formula opoziție. Astfel, somația europeană de plată obținută de Uniqa Versicherungen este, în principiu, executorie în temeiul articolului 18 din acest regulament.
37.
La prima vedere, articolul 16 din Regulamentul nr. 1896/2006 nu pare să aibă în vedere o măsură precum articolul 1 alineatul (1) din Legea națională privind COVID‑19 care întrerupe sau suspendă termenele în general. Astfel, așa cum au declarat guvernul austriac și VU în observațiile lor scrise, Regulamentul nr. 1896/2006 nu prevede nicio întrerupere sau suspendare a termenelor, generală sau de altă natură, ca urmare, de exemplu, a decesului unei părți, a pierderii capacității de a acționa în justiție a unei părți sau a deschiderii unei proceduri de faliment/insolvență. Guvernul respectiv și VU susțin, așadar, că întreruperea sau suspendarea termenelor în astfel de situații trebuie să fie reglementată de dreptul național.
38.
În această privință, se poate observa că termenul prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006 pentru a formula opoziție poate să nu fie, de fapt, identic în toate statele membre. Potrivit considerentului (28) al regulamentului menționat, Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1182/71 al Consiliului din 3 iunie 1971 privind stabilirea regulilor care se aplică termenelor, datelor și expirării termenelor (
26
) își găsește aplicarea și pentru calcularea termenelor prevăzute de Regulamentul nr. 1896/2006. În consecință, se iau în considerare zilele de sărbătoare legală din statul membru în care se află instanța care emite somația europeană de plată. Având în vedere că sărbătorile legale din statele membre nu sunt identice, vor exista divergențe în ceea ce privește stabilirea datei exacte până la care trebuie făcută opoziția.
39.
Articolul 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006, care prevede reexaminarea unei somații europene de plată în cazul în care aceasta a fost emisă în mod vădit în mod eronat, nu se aplică în cadrul litigiului principal. În primul rând, în dosarul aflat la dispoziția Curții nu există nicio indicație potrivit căreia somația europeană de plată obținută de Uniqa Versicherungen ar fi fost emisă în mod eronat. În al doilea rând, și mai important, articolul 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006 stabilește criterii care se aplică unor situații specifice, în timp ce articolul 1 alineatul (1) din Legea națională privind COVID‑19 stabilea o regulă generală care se aplica tuturor termenelor procedurale în cauzele civile.
40.
În opinia noastră, caracterul general al articolului 1 alineatul (1) din Legea națională privind COVID‑19 face ca acesta să nu intre în domeniul de aplicare al articolului 20 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1896/2006. În plus, această din urmă dispoziție este de strictă interpretare (
27
). O persoană se poate prevala de articolul 1 alineatul (1) din Legea națională privind COVID‑19 fără a fi nevoită să dovedească faptul că a fost împiedicată să se opună unei somații europene de plată din motive de forță majoră sau din cauza unor împrejurări extraordinare (
28
). Această concluzie nu este repusă în discuție de existența unor cazuri individuale în care, din cauza pandemiei de COVID‑19, pârâtul putea, de fapt, să invoce forța majoră sau circumstanțe extraordinare prin trimitere la articolul 20 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1896/2006, în cazul în care nu a formulat opoziție în termen.
41.
Având în vedere că articolul 16 alineatul (2), articolul 20 alineatul (1) litera (b) și articolul 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006 nu prevăd o întrerupere generală a termenului stabilit la articolul 16 alineatul (2) din acesta, se pune întrebarea dacă acestea sau orice altă dispoziție din Regulamentul nr. 1896/2006 se opun adoptării unei măsuri generale astfel cum este articolul 1 alineatul (1) din Legea națională privind COVID‑19.
42.
Considerăm că răspunsul este negativ. Astfel cum reiese din considerentul (9) și din articolul 26, Regulamentul nr. 1896/2006 nu urmărește să armonizeze în mod exhaustiv normele procedurale care reglementează somația europeană de plată (
29
). Mai degrabă, Regulamentul nr. 1896/2006 stabilește standarde minime pentru a asigura recunoașterea și executarea unei somații emise într‑un alt stat membru, fără a fi necesară inițierea unor proceduri intermediare prealabile în statul membru de executare. Prin urmare, considerăm că o întrerupere generală a termenelor din cauza pandemiei de COVID‑19 este un aspect de procedură care nu este reglementat prin Regulamentul nr. 1896/2006. Prin urmare, aceasta trebuie să fie reglementată de dreptul național, în conformitate cu articolul 26 din acest regulament (
30
).
43.
Măsurile procedurale naționale adoptate în conformitate cu articolul 26 din Regulamentul nr. 1896/2006 nu pot fi discriminatorii și, prin urmare, mai puțin favorabile decât cele care reglementează situații interne similare și nici nu pot aduce atingere obiectivelor urmărite de acest regulament (
31
).
44.
Sub rezerva verificării de către instanța de trimitere, ar părea că articolul 1 alineatul (1) din Legea națională privind COVID‑19 nu era discriminatoriu în mod direct sau indirect, întrucât se aplica tuturor termenelor procedurale în cauzele civile, indiferent de temeiul juridic al acțiunii. Astfel, după cum a arătat guvernul austriac în ședință, având în vedere existența unor proceduri naționale paralele cu același obiect precum somația europeană de plată, dacă dreptul austriac ar fi întrerupt termenele în procedurile naționale, fără a aplica norme identice în ceea ce privește termenele prevăzute de Regulamentul nr. 1896/2006, ar fi putut apărea o diferență de tratament prohibită.
45.
În opinia noastră, o măsură precum cea de la articolul 1 alineatul (1) din Legea națională privind COVID‑19 nu aduce atingere nici obiectivelor Regulamentului nr. 1896/2006, întrucât o întrerupere generală a termenelor nu adaugă o altă etapă procedurală la recunoașterea și executarea unei somații europene de plată. Mecanismul uniform instituit prin Regulamentul nr. 1896/2006 rămâne neschimbat. Măsura națională în cauză nu a impus reclamanților o sarcină procedurală suplimentară. Aceasta s‑a limitat să garanteze că termenul în care se poate formula opoziție la o somație europeană de plată a fost întrerupt, pe termen limitat, în perioada de vârf a pandemiei COVID‑19. Procedând astfel, legiuitorul național s‑a asigurat că Regulamentul nr. 1896/2006 este aplicat eficient, păstrând echilibrul adecvat între interesele procedurale ale reclamanților și pârâților stabilit în acest regulament, garantând astfel drepturile ambelor părți.
46.
În plus, obiectivele Regulamentului nr. 1896/2006 nu pot fi atinse subminând dreptul la apărare al destinatarilor unei somații europene de plată, astfel cum este acesta garantat de articolul 47 din cartă (
32
). După cum s‑a arătat deja, având în vedere natura diferită a celor două proceduri, procedura de reexaminare nu poate înlocui procedura de opoziție (
33
). Nici rezultatul unei eventuale proceduri de reexaminare nu este garantat. În schimb, procedura de opoziție garantează că creanțele nu sunt considerate necontestate și sunt soluționate potrivit procedurii civile de drept comun, menținând astfel dreptul pârâtului la un acces efectiv la justiție. Natura unică și neprevăzută a pandemiei COVID‑19 a afectat pe toată lumea într‑o anumită măsură. Obligația de a recurge la procedura de reexaminare în contextul pandemiei COVID‑19 ar fi impus o sarcină dificilă pârâților. În sfârșit, astfel cum a arătat guvernul austriac pentru a justifica adoptarea articolului 1 alineatul (1) din Legea sa națională privind COVID‑19, dacă pârâții ar fi recurs frecvent la procedura de reexaminare în cazuri individuale, numărul cauzelor aflate pe rolul instanțelor ar fi putut crește, afectând astfel buna administrare a justiției în urma pandemiei COVID‑19 (
34
).
47.
Regimul creat prin Regulamentul nr. 1896/2006 prevede că accesul la procedura de opoziție este fundamental pentru realizarea unui echilibru just și echitabil între părți și pentru asigurarea respectării dreptului la apărare al destinatarilor unei somații europene de plată. În opinia noastră, dacă destinatarilor unei somații de plată europene nu li s‑ar fi garantat posibilitatea efectivă de a se opune acesteia și, astfel, de a fi audiați de o instanță în situațiile apărute ca urmare a pandemiei COVID‑19, acest fapt ar fi fost de natură să submineze echilibrul delicat pe care Regulamentul nr. 1896/2006 l‑a stabilit între reclamanți și pârâți, ceea ce echivalează cu o încălcare a articolului 47 din cartă (
35
).
48.
În conformitate cu explicația instanței de trimitere cu privire la obiectivele și la domeniul de aplicare ale articolului 1 alineatul (1) din Legea națională privind COVID‑19, această măsură pare să fi urmărit, de asemenea, un obiectiv legitim de interes public. Perioada de întrerupere (
36
) de aproximativ cinci săptămâni instituită la apogeul COVID‑19 în anul 2020 a fost scurtă având în vedere gravitatea crizei de sănătate publică și incertitudinea generală care domnea atunci. Data de început și data de sfârșit a perioadei de întrerupere a fost stabilită în mod clar și transparent. Prin urmare, măsura în cauză a respectat principiul proporționalității și a menținut securitatea juridică, favorizând astfel buna administrare a justiției.
VI. Concluzie
49.
Având în vedere considerațiile care precedă, propunem Curții să răspundă la întrebarea adresată de Oberster Gerichtshof (Curtea Supremă, Austria) după cum urmează:
Articolele 16, 20 și 26 din Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 de instituire a unei proceduri europene de somație de plată nu se opun adoptării, în contextul pandemiei de COVID‑19, a unei măsuri naționale care a întrerupt termenul de 30 de zile pentru a formula opoziție la o somație europeană de plată, prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din acest regulament.
(
1
)	Limba originală: engleza.
(
2
)	JO 2006, L 399, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 9, p. 108.
(
3
)	A se vedea articolul 18 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1896/2006.
(
4
)	Publicată la 21 martie 2020, în versiunea 4. COVID‑19-Gesetz (BGBl. I, 24/2020) în vigoare la momentul la care somația europeană de plată a fost comunicată sau notificată către VU la 4 aprilie 2020.
(
5
)	A se vedea articolul 1 din Regulamentul nr. 1896/2006 coroborat cu considerentele (9) și (29) ale regulamentului menționat. Hotărârea din 19 decembrie 2019, Bondora (C‑453/18, EU:C:2019:1118, punctul 36). Curtea a precizat că din coroborarea considerentelor (8) și (10) ale Regulamentului nr. 1896/2006 cu articolul 26 din regulament rezultă că acesta instituie o procedură europeană de somație de plată care constituie un instrument complementar și facultativ pentru reclamant, fără a înlocui și fără a armoniza mecanismele de recuperare a creanțelor necontestate existente în temeiul legislației naționale. Hotărârea din 10 martie 2016, Flight Refund (C‑94/14, EU:C:2016:148, punctul 53).
(
6
)	Hotărârea din 13 decembrie 2012, Szyrocka (C‑215/11, EU:C:2012:794, punctul 30), Hotărârea din 13 iunie 2013, Goldbet Sportwetten (C‑144/12, EU:C:2013:393, punctul 28), și Hotărârea din 10 martie 2016, Flight Refund (C‑94/14, EU:C:2016:148, punctul 53).
(
7
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 19 decembrie 2019, Bondora (C‑453/18, EU:C:2019:1118, punctul 35).
(
8
)	Articolul 7 din Regulamentul nr. 1896/2006 conține cerințe limitative cu privire la conținutul și forma unei cereri de somație europeană de plată. Hotărârea din 13 decembrie 2012, Szyrocka (C‑215/11, EU:C‑2012:794, punctele 25-32). Cu toate acestea, o instanță sesizată cu o cerere de somație europeană de plată poate solicita informații suplimentare, referitoare la clauzele din contract invocate în sprijinul creanței în cauză, pentru a efectua controlul din oficiu al caracterului eventual abuziv al acestor clauze. Hotărârea din 19 decembrie 2019, Bondora (C‑453/18, EU:C:2019:1118, punctul 54). Prin aceasta, caracterul limitativ al articolului 7 din Regulamentul nr. 1896/2006 nu poate permite creditorilor să eludeze cerințele Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273) sau ale articolului 38 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) privind protecția consumatorilor.
(
9
)	Hotărârea din 6 septembrie 2018, Catlin Europe (C‑21/17, EU:C:2018:675, punctele 44 și 45). Cyril Nourissat a descris procedura ca fiind „impitoyable”, neiertătoare. A se vedea Nourissat, Cyril, „Nouveau refus de la Cour de justice de caractériser des circonstances exceptionnelles en matière de réexamen”, în Procédures, 2016, nr. 1 p. 29.
(
10
)	A se vedea articolul 12 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1896/2006. În caz de nerespectare a normelor minime de notificare sau comunicare a somației europene de plată prevăzute de Regulamentul nr. 1896/2006, Curtea a considerat că echilibrul între obiectivele rapidității și eficacității, urmărite de acest regulament, pe de o parte, și respectarea dreptului la apărare, pe de altă parte, ar fi compromis. Hotărârea din 4 septembrie 2014, eco cosmetics și Raiffeisenbank St Georgen (C‑119/13 și C‑120/13, EU:C:2014:2144, punctul 37). În aceste condiții, somația de plată nu este executorie, procedura de opoziție prevăzută la articolul 16 din Regulamentul nr. 1896/2006 nu se aplică și termenul în care pârâtul poate formula opoziție nu începe să curgă. Hotărârea din 4 septembrie 2014, eco cosmetics și Raiffeisenbank St Georgen (C‑119/13 și C‑120/13, EU:C:2014:2144, punctele 41-43 și 48). A se vedea de asemenea Hotărârea din 6 septembrie 2018, Catlin Europe (C‑21/17, EU:C:2018:675, punctul 53). Rezultă că procedura de reexaminare prevăzută la articolul 20 din Regulamentul nr. 1896/2006 este de asemenea inaplicabilă. Hotărârea din 4 septembrie 2014, eco cosmetics și Raiffeisenbank St Georgen (C‑119/13 și C‑120/13, EU:C:2014:2144, punctele 43 și 44), și Hotărârea din 6 septembrie 2018, Catlin Europe (C‑21/17, EU:C:2018:675, punctul 54).
(
11
)	În conformitate cu articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1896/2006, „instanța de origine” este cea care emite somația europeană de plată.
(
12
)	A se vedea articolul 16 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1896/2006. A se vedea de asemenea Hotărârea din 22 octombrie 2015, Thomas Cook Belgium (C‑245/14, EU:C:2015:715, punctul 40).
(
13
)	Hotărârea din 13 iunie 2013, Goldbet Sportwetten (C‑144/12, EU:C:2013:393, punctul 40).
(
14
)	Hotărârea din 4 septembrie 2014, eco cosmetics și Raiffeisenbank St Georgen (C‑119/13 și C‑120/13, EU:C:2014:2144, punctul 38). A se vedea în acest sens considerentul (24) al Regulamentului nr. 1896/2006. La punctul 39 din Hotărârea din 4 septembrie 2014, eco cosmetics și Raiffeisenbank St Georgen (C‑119/13 și C‑120/13, EU:C:2014:2144), Curtea a precizat că, „de îndată ce creanțele care stau la originea unei somații europene de plată sunt contestate prin intermediul opoziției, procedura specială reglementată de Regulamentul nr. 1896/2006 nu se mai aplică, dat fiind că, în conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (a) din regulamentul menționat, aceasta are drept obiect doar «simplificarea, accelerarea și reducerea costurilor litigiilor transfrontaliere referitoare la creanțele pecuniare necontestate»”.
(
15
)	Hotărârea din 22 octombrie 2015, Thomas Cook Belgium (C‑245/14, EU:C:2015:715, punctul 28 și jurisprudența citată).
(
16
)	Hotărârea din 22 octombrie 2015, Thomas Cook Belgium (C‑245/14, EU:C:2015:715, punctul 29).
(
17
)	Hotărârea din 4 septembrie 2014, eco cosmetics și Raiffeisenbank St Georgen (C‑119/13 și C‑120/13, EU:C:2014:2144, punctul 44).
(
18
)	Cu condiția ca pârâtul să acționeze cu promptitudine.
(
19
)	Ordonanța din 21 martie 2013, Novontech‑Zala (C‑324/12, EU:C:2013:205, punctul 24).
(
20
)	Hotărârea din 22 octombrie 2015, Thomas Cook Belgium (C‑245/14, EU:C:2015:715, punctul 30).
(
21
)	A se vedea prin analogie Hotărârea din 22 octombrie 2015, Thomas Cook Belgium (C‑245/14, EU:C:2015:715, punctul 31).
(
22
)	A se vedea prin analogie Hotărârea din 22 octombrie 2015, Thomas Cook Belgium (C‑245/14, EU:C:2015:715, punctul 48). În această hotărâre, Curtea a considerat că, după expirarea termenului de 30 de zile prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006, pârâtul nu poate solicita reexaminarea unei somații de plată în temeiul articolului 20 din acest regulament pe motiv că instanța de origine este necompetentă ca urmare a unei clauze atributive de competență introduse într‑un contract. Întrucât pârâtul trebuie să fi avut cunoștință de această clauză, Curtea a considerat că el a avut posibilitatea de a invoca acest aspect în cadrul procedurii de opoziție. Acesta nu va putea susține ulterior că somația de plată ar fi fost emisă în mod greșit în circumstanțe excepționale.
(
23
)	Hotărârea din 4 septembrie 2014, eco cosmetics și Raiffeisenbank St Georgen (C‑119/13 și C‑120/13, EU:C:2014:2144, punctul 45).
(
24
)	A se vedea de asemenea considerentul (29) al Regulamentului nr. 1896/2006.
(
25
)	A se vedea, în schimb, articolul 14 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 861/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 de stabilire a unei proceduri europene cu privire la cererile cu valoare redusă (JO 2007, L 199, p. 1), care prevede că, în situații excepționale, instanța poate proroga anumite termene prevăzute de regulament, dacă acest lucru este necesar pentru garantarea drepturile părților. A se vedea de asemenea articolul 45 din Regulamentul (UE) nr. 655/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unei proceduri pentru ordonanța asigurătorie europeană de indisponibilizare a conturilor bancare în vederea facilitării recuperării transfrontaliere a datoriilor în materie civilă și comercială (JO 2014, L 189, p. 59) și considerentul (37) al regulamentului respectiv. Acestea facilitează posibilitatea de a se deroga de la termenele cuprinse în regulament, în cazul în care instanța sau autoritatea implicată nu este în măsură să le respecte, iar această derogare este justificată de circumstanțe excepționale. În Hotărârea din 7 noiembrie 2019, K. H. K. (Indisponibilizarea conturilor bancare) (C‑555/18, EU:C:2019:937, punctul 55), Curtea a statuat că vacanța judecătorească nu constituie „circumstanțe excepționale” în sensul articolului 45 din Regulamentul nr. 655/2014. A se vedea de asemenea articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 861/2007, care prevede că, în cazul în care, în situații excepționale, instanța nu poate respecta anumite termene prevăzute de regulament, aceasta ia măsurile prescrise de aceste dispoziții cât mai curând posibil. Asemenea dispoziții, care conferă instanțelor competența expresă de a proroga ad‑hoc termenele în situații excepționale, lipsesc din Regulamentul nr. 1896/2006.
(
26
)	JO 1971, L 124, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 16.
(
27
)	A se vedea în această privință punctul 30 din prezentele concluzii. În lumina Hotărârii din 4 septembrie 2014, eco cosmetics și Raiffeisenbank St Georgen (C‑119/13 și C‑120/13, EU:C:2014:2144, punctul 45), nu este posibilă aplicarea prin analogie a articolului 20 alineatul (1) litera (b) și a articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006 la situațiile apărute ca urmare a pandemiei de COVID‑19 în mod abstract și general.
(
28
)	Cum ar fi boala sau măsurile de carantină.
(
29
)	A se vedea prin analogie articolul 19 și articolul 21 alineatul (1) din Regulamentul nr. 861/2007 și articolul 46 alineatul (1) din Regulamentul nr. 655/2014.
(
30
)	Uniqa Versicherungen a precizat în observațiile sale scrise că, dacă legiuitorul Uniunii ar fi dorit ca termenul de 30 de zile să fie întrerupt din motive de forță majoră sau din cauza unor circumstanțe excepționale, ar fi prevăzut această eventualitate. Acest argument nu ține seama de articolul 26, care prevede în mod expres că orice aspect de procedură care nu este reglementat în mod expres prin Regulamentul nr. 1896/2006 este reglementat de legislația statelor membre.
(
31
)	În timp ce articolul 26 din Regulamentul nr. 1896/2006 prevede în mod specific aplicarea legislației naționale, este consacrat în jurisprudență faptul că, în lipsa unor norme europene în materie procedurală, revine ordinii juridice interne a fiecărui stat membru sarcina de a le stabili în temeiul principiului autonomiei procedurale, cu condiția însă ca acestea să nu fie mai puțin favorabile decât cele aplicabile situațiilor interne similare (principiul echivalenței) și să nu îngreuneze în mod excesiv sau să facă imposibilă în practică exercitarea drepturilor conferite de dreptul Uniunii (principiul efectivității). A se vedea în acest sens Hotărârea din 17 martie 2016, Bensada Benallal (C‑161/15, EU:C:2016:175, punctul 24 și jurisprudența citată).
(
32
)	A se vedea prin analogie Hotărârea din 6 septembrie 2018, Catlin Europe (C‑21/17, EU:C:2018:675, punctul 33 și jurisprudența citată). A se vedea de asemenea Hotărârea din 22 octombrie 2015, Thomas Cook Belgium (C‑245/14, EU:C:2015:715, punctul 41).
(
33
)	A se vedea punctele 26-32 din prezentele concluzii.
(
34
)	De exemplu, din cauza întârzierilor acumulate ca urmare directă a măsurilor impuse pentru a face față pandemiei.
(
35
)	Ca o chestiune de principiu, o aplicare rigidă a termenelor în lumina unor circumstanțe extraordinare poate constitui o încălcare a articolului 47 din cartă. A se vedea prin analogie Hotărârea Curții EDO din 1 aprilie 2010, Georgiy Nikolayevich Mikhaylov împotriva Rusiei, CE:ECHR:2010:0401JUD000454304, § 57.
(
36
)	În opinia noastră, articolul 1 alineatul (1) din Legea națională privind COVID‑19 nu a modificat termenul de 30 de zile prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006, ci doar l‑a întrerupt pentru o perioadă de timp determinată.