62023CJ0461
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a șaptea)
17 octombrie 2024 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Mediu – Directiva 2001/42/CE – Evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului – Articolul 3 alineatul (2) litera (b) – Directiva 92/43/CEE – Articolul 6 alineatul (3) – Acte pentru care este necesară o evaluare – Act național de desemnare a unui sit ca arie specială de conservare – Enumerarea activităților umane care, sub rezerva unor excepții, sunt interzise pe situl respectiv”
În cauza C‑461/23,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht (Tribunalul Administrativ Superior al Landului Saxonia Inferioară, Germania), prin decizia din 4 iulie 2023, primită de Curte la 24 iulie 2023, în procedura
Umweltforum Osnabrücker Land eV
împotriva
Landkreis Osnabrück,
CURTEA (Camera a șaptea),
compusă din domnul F. Biltgen, președinte Camerei întâi, îndeplinind funcția de președinte al Camerei a șaptea, doamna M. L. Arastey Sahún, președintă a Camerei a cincea, și domnul J. Passer (raportor), judecător,
avocat general: domnul M. Campos Sánchez‑Bordona,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru Umweltforum Osnabrücker Land eV, de F. Heß, Rechtsanwältin;
–
pentru Landkreis Osnabrück, de A. Blume și R. Wiemann, Rechtsanwälte;
–
pentru guvernul german, de J. Möller și A. Hoesch, în calitate de agenți, asistați de K. Dingemann, F. Fellenberg, K. Reiter și D. Römling, Rechtsanwälte;
–
pentru Irlanda, de M. Browne, Chief State Solicitor, A. Joyce și M. Tierney, în calitate de agenți, asistați de B. Kennedy, SC, și de A. Caroll, BL;
–
pentru Comisia Europeană, de C. Hermes și M. Noll‑Ehlers, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea Directivei 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (JO 2001, L 197, p. 30, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 135).
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Umweltforum Osnabrücker Land eV, pe de o parte, și Landkreis Osnabrück (districtul Osnabrück, Germania), pe de altă parte, în legătură cu legalitatea unui decret adoptat de acesta din urmă referitor la desemnarea unei arii de protecție a peisajului din care face parte un sit Natura 2000.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Directiva 2001/42
3
Articolul 1 din Directiva 2001/42, intitulat „Obiective”, prevede:
„Obiectivul prezentei directive este să asigure un înalt nivel de protecție a mediului și să contribuie la integrarea considerațiilor privind mediul în elaborarea și adoptarea planurilor și programelor în vederea promovării dezvoltării durabile, asigurând că, în conformitate cu prezenta directivă, anumite planuri și programe care pot avea efecte semnificative asupra mediului fac obiectul unei evaluări ecologice.”
4
Articolul 2 din această directivă este redactat după cum urmează:
„În sensul prezentei directive:
(a)
«planuri și programe» înseamnă planuri și programe, inclusiv cele cofinanțate de Comunitatea Europeană, precum și modificările lor:
–
elaborate și/sau adoptate de o autoritate la nivel național, regional sau local sau elaborate de o autoritate în vederea adoptării, printr‑o procedură legislativă, de către parlament sau guvern și
–
impuse prin acte cu putere de lege sau acte administrative;
[…]”
5
Articolul 3 din directiva menționată, intitulat „Domeniul de aplicare”, prevede:
„(1)   O evaluare ecologică, în conformitate cu articolele 4-9, se realizează pentru planurile și programele prevăzute la alineatele (2)-(4) care pot avea efecte semnificative asupra mediului.
(2)   Sub rezerva alineatului (3), o evaluare ecologică se realizează pentru toate planurile și programele:
(a)
care sunt elaborate pentru agricultură, silvicultură, pescuit, energie, industrie, transport, gestionarea deșeurilor, gestionarea apei, telecomunicații, turism, planificare urbană și rurală sau utilizarea terenului și care definesc cadrul în care punerea în aplicare a proiectelor enumerate în anexele I și II din Directiva 85/337/CEE [a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO 1985, L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174)] va putea fi autorizată în viitor;
(b)
pentru care, având în vedere efectele probabile asupra împrejurimilor, este necesară o evaluare ecologică în temeiul articolelor 6 și 7 din Directiva 92/43/CEE [a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO 1992, L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109)].
(3)   Planurile și programele prevăzute la alineatul (2) care stabilesc utilizarea unor zone mici la nivel local și modificări minore ale planurilor și programelor menționate la alineatul (2) necesită o evaluare ecologică numai în cazul în care statele membre stabilesc că pot avea efecte semnificative asupra mediului.
(4)   Statele membre determină dacă planurile și programele, altele decât cele prevăzute la alineatul (2), care definesc cadrul în care punerea în aplicare a proiectelor poate fi autorizată în viitor […] pot avea efecte semnificative asupra mediului.
(5)   Statele membre stabilesc dacă planurile sau programele prevăzute la alineatele (3) și (4) pot avea efecte semnificative asupra mediului fie printr‑o examinare a fiecărui caz, fie prin specificarea tipurilor de planuri și programe, fie prin ambele abordări. În acest scop, statele membre țin seama în toate cazurile de criteriile specifice descrise în anexa II, pentru a se asigura că planurile și programele care pot avea efecte semnificative asupra mediului sunt cuprinse în prezenta directivă.
[…]”
6
Directiva 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO 2012, L 26, p. 1), intrată în vigoare la 17 februarie 2012, a abrogat și a înlocuit Directiva 85/337. Conform articolului 14 al doilea paragraf din Directiva 2011/92, „[t]rimiterile la [Directiva 85/337] se înțeleg ca trimiteri la Directiva [2011/92]”.
Directiva 92/43
7
Articolul 4 alineatul (4) din Directiva 92/43 prevede:
„După adoptarea unui sit de importanță comunitară în conformitate cu procedura prevăzută la alineatul (2), statul membru respectiv desemnează situl ca arie specială de conservare cât mai curând posibil, în termen de maximum șase ani, stabilind prioritățile în funcție de importanța siturilor pentru menținerea sau readucerea la un stadiu corespunzător de conservare a unui habitat natural din anexa I sau a unei specii din anexa II ori pentru coerența sistemului Natura 2000 și în funcție de pericolele de degradare sau distrugere ce amenință respectivele situri.”
8
Articolul 6 din această directivă prevede:
„(1)   Pentru ariile speciale de conservare, statele membre adoptă măsurile de conservare necesare, inclusiv, după caz, planuri de gestionare adecvate, speciale sau incluse în alte planuri de dezvoltare, precum și actele administrative sau clauzele contractuale adecvate în conformitate cu necesitățile ecologice ale tipurilor de habitate naturale din anexa I sau ale speciilor din anexa II prezente pe teritoriul respectivelor situri.
(2)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a evita, pe teritoriul ariilor speciale de conservare, deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor pentru care au fost desemnate respectivele arii, în măsura în care perturbările respective ar putea fi relevante în sensul obiectivelor prezentei directive.
(3)   Orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria, per se sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare ale acestuia din urmă. În funcție de concluziile evaluării respective și în conformitate cu dispozițiile alineatului (4), autoritățile naționale competente aprobă planul sau proiectul doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv și, după caz, după ce au consultat opinia publică.
[…]”
9
Potrivit articolului 7 din directiva menționată:
„Obligațiile care decurg din articolul 6 alineatele (2), (3) și (4) din prezenta directivă înlocuiesc orice obligații rezultând de la articolul 4 alineatul (4) prima teză din Directiva 79/409/CEE [a Consiliului din 2 aprilie 1979 privind conservarea păsărilor sălbatice (JO 1979, L 103, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 77)] în ceea ce privește ariile clasificate în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din prezenta directivă sau recunoscute în mod similar în conformitate cu articolul 4 alineatul (2), începând cu data punerii în aplicare a prezentei directive sau cu data clasificării sau a recunoașterii de către statul membru în conformitate cu Directiva [79/409], dacă aceasta din urmă are loc după prima.”
10
Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice (JO 2010, L 20, p. 7), intrată în vigoare la 15 februarie 2010, a abrogat și a înlocuit Directiva 79/409. Conform articolului 18 al doilea paragraf din Directiva 2009/147, „[t]rimiterile la Directiva [79/409] se înțeleg ca trimiteri la Directiva [2009/147]”.
Dreptul german
UVPG
11
Articolul 35 din Gesetz über die Umweltverträglichkeitsprüfung (Legea privind evaluarea efectelor asupra mediului) din 12 februarie 1990 (BGBl. 1990 I, p. 205), în versiunea aplicabilă litigiului principal (denumită în continuare „UVPG”), prevede:
„(1)   Este necesară efectuarea unei evaluări ecologice strategice în cazul planurilor și al programelor care
„1.
sunt enumerate în anexa 5 punctul 1 sau
2.
sunt enumerate în anexa 5 punctul 2 și stabilesc un cadru pentru deciziile privind eligibilitatea proiectelor enumerate în anexa 1 sau a proiectelor care, în conformitate cu legislația landului, necesită o evaluare a efectelor asupra mediului sau o evaluare preliminară a fiecărui caz concret.
(2)   Planurile și programele care nu sunt menționate la alineatul (1) necesită o evaluare ecologică strategică numai în cazul în care stabilesc un cadru pentru decizia privind eligibilitatea proiectelor enumerate în anexa 1 sau a altor proiecte și, în urma unei evaluări preliminare a fiecărui caz concret, în sensul alineatului 4, sunt susceptibile de a avea efecte semnificative asupra mediului. […]
[…]”
12
Articolul 36 din UVPG are următorul cuprins:
„Trebuie efectuată o evaluare de mediu strategică pentru planurile și programele care trebuie să facă obiectul unei evaluări a efectelor în temeiul articolului 36 prima teză punctul 2 din [Gesetz über Naturschutz und Landschaftspflege (Bundesnaturschutzgesetz) (Legea privind protecția naturii și conservarea peisajului) din 29 iulie 2009 (BGBl. 2009 I, p. 2542), în versiunea aplicabilă litigiului principal (denumită în continuare «BNatSchG»)].”
13
Potrivit articolului 37 din UVPG:
„În cazul în care planurile sau programele prevăzute la articolul 35 alineatul (1) sau la articolul 36 fac obiectul unei modificări doar minore sau determină utilizarea unor zone mici la nivel local, o evaluare de mediu strategică trebuie efectuată numai în cazul în care, în urma unei examinări prealabile de la caz la caz, în conformitate cu articolul 35 alineatul (4), reiese că planul sau programul poate avea efecte semnificative asupra mediului. […]”
BNatSchG
14
Articolul 20 alineatul (2) din BNatSchG prevede:
„Pot beneficia de protecție părți ale naturii și ale peisajului,
[…]
4. ca arie de protecție a peisajului, în conformitate cu articolul 26,
[…]”
15
Articolul 22 din BNatSchG prevede:
„(1)   Punerea sub protecție a unor părți din natură și peisaj are loc prin declarație de clasificare. […]
[…]
(2a)   Clasificările prevăzute la alineatul (1) care
1.
au avut loc pe cale legală sau statutară și
2.
nu sunt conforme cu cerințele Directivei [2001/42] deoarece nu a fost realizată o evaluare de mediu strategică necesară în temeiul acesteia
continuă să se aplice în cazul în care neconformitatea cu aceste cerințe rezultă dintr‑o hotărâre a Curții de Justiție a Uniunii Europene, cu condiția și în măsura în care decizia autorizează aplicarea acestora. Actele necesare pentru remedierea neconformității cu Directiva [2001/42] trebuie realizate cât mai curând posibil în cadrul unei proceduri suplimentare. […]
[…]”
16
Potrivit articolului 26 alineatul (1) din BayNatSchG:
„Ariile de protecție a peisajului sunt arii stabilite prin norme cu caracter obligatoriu din punct de vedere juridic, în care este necesară o protecție specifică a naturii și a peisajului
„1.
pentru conservarea, dezvoltarea sau restabilirea capacității de funcționare și a viabilității echilibrului natural sau a aptitudinii de regenerare și a posibilității de utilizare durabilă a bunurilor naturale, inclusiv pentru protecția habitatelor și a biotopurilor anumitor specii de animale și de plante sălbatice,
[…]”
17
Articolul 32 din BNatSchG are următorul cuprins:
„[…]
(2)   Siturile incluse pe lista prevăzută la articolul 4 alineatul (2) al treilea paragraf din Directiva [92/43] sunt clasificate, în conformitate cu articolul 4 alineatul (4) din această directivă […] și în funcție de obiectivele de conservare respective, ca părți protejate ale naturii și peisajului în sensul articolului 20 alineatul (2).
(3)   Declarația de clasificare stabilește obiectivul de protecție în conformitate cu obiectivele de conservare respective, precum și limitele sitului. Aceasta trebuie să clarifice dacă trebuie protejate tipurile de habitate naturale prioritare sau speciile prioritare. Este necesar să se asigure, prin obligații și interdicții, precum și prin măsuri adecvate de gestionare și dezvoltare, respectarea cerințelor articolului 6 din Directiva [92/43]. […]
[…]”
18
Articolul 33 alineatul (1) din BNatSchG prevede:
„Sunt interzise orice modificări și perturbări care ar putea determina o deteriorare semnificativă a unui sit Natura 2000 în ceea ce privește elementele sale esențiale pentru obiectivele de conservare sau de protecție. […]”
19
Articolul 34 din BNatSchG prevede:
„(1)   Înainte de orice autorizare sau punere în aplicare a unui proiect, trebuie efectuată o evaluare a efectelor acestuia asupra obiectivelor de conservare a unui sit Natura 2000 atunci când, fie individual, fie împreună cu alte planuri sau proiecte, acesta este de natură să afecteze situl în mod semnificativ și nu servește direct gestionării sitului. În cazul în care un sit Natura 2000 este o parte protejată a naturii și a peisajului în sensul articolului 20 alineatul (2), criteriile de evaluare a efectelor decurg din obiectivul de protecție și din dispozițiile adoptate în acest scop, cu condiția ca diferitele obiective de conservare să fi fost deja luate în considerare. […]
[…]
(6)   În cazul în care, în temeiul altor dispoziții, un proiect în sensul alineatului (1) prima teză, care nu este pus în aplicare de o autoritate, nu necesită o decizie administrativă sau o notificare către o autoritate, acesta trebuie notificat autorității competente în materie de protecție a naturii și de conservare a peisajului. […]
(7)   În ceea ce privește părțile protejate ale naturii sau peisajului în sensul articolului 20 alineatul (2) […], alineatele (1)-(6) se aplică numai în măsura în care dispozițiile de protecție, inclusiv dispozițiile privind excepțiile și scutirile, nu supun legalitatea proiectelor unor norme mai stricte. […]
[…]”
20
Potrivit articolului 36 din BNatSchG:
„Articolul 34 alineatele (1)-(5) se aplică mutatis mutandis.
[…]
2.
planurilor pe care autoritățile trebuie să le respecte sau să le ia în considerare atunci când iau decizii.
[…]”
Legea landului Saxonia Inferioară privind protecția naturii
21
Articolul 19 din Niedersächsisches Naturschutzgesetz (Legea landului Saxonia Inferioară privind protecția naturii) din 19 februarie 2010, în versiunea aplicabilă litigiului principal, prevede:
„Autoritatea competentă în materie de protecție a naturii poate clasifica arii prin decret, în conformitate cu articolul 26 alineatul (1) din BNatSchG, ca arii de protecție a peisajului.”
Decretul în cauză
22
Articolul 1 din Verordnung über das Landschaftsschutzgebiet „Bäche im Artland” in den Städten Quakenbrück, Fürstenau und Bersenbrück sowie den Gemeinden Menslage, Nortrup, Badbergen, Berge, Bippen, Eggermühlen, Kettenkamp, Ankum und Merzen; Landkreis Osnabrück (Decretul privind aria de protecție a peisajului „Pâraie din Artland” din orașele Quakenbrück, Fürstenau și Bersenbrück, din comunele Menslage, Nortrup, Badbergen, Berge, Bippen, Eggermühlen, Kettenkamp, Ankum și Merzen și din districtul Osnabrück) din 30 septembrie 2019 (denumit în continuare „decretul în cauză”), intitulat „Aria de protecție a peisajului”, prevede:
„(1)   Situl identificat mai detaliat la alineatele (2) și (3) este clasificat ca arie de protecție a peisajului, purtând denumirea «Pâraie din Artland».
[…]
(4)   Aria de protecție a peisajului este un element esențial al sitului [Natura 2000] «Pâraie din Artland» […], clasificat în conformitate cu [Directiva 92/43]. Clasificarea urmărește, în conformitate cu articolul 32 alineatul (2) din BNatSchG, conservarea sitului ca sit [Natura 2000] și asigurarea coerenței rețelei ecologice europene «Natura 2000».
(5)   Aria de protecție a peisajului are o dimensiune de aproximativ 1095 ha.
[…]”
23
Articolul 2 din decretul în cauză, intitulat „Caracteristica zonei”, are următorul cuprins:
„(1)   Spațiul natural și caracteristicile terenului
Aria de protecție a peisajului «Pâraie din Artland» se află în regiunea geografică «Landa Ems și Hunte, depresiunea landei Dümmer». Pâraiele sunt considerate ape curgătoare cu vegetație acvatică scufundată, reprezentative pentru spațiul natural, și în special un habitat important pentru speciile de pești și de ciclostomi înscrise în anexa II la Directiva 92/43. Pădurile de anini (de frasini) aluvionare de‑a lungul pâraielor, precum și mestecănișurile din zonele mlăștinoase adiacente sunt habitate naturale prioritare în sensul Directivei 92/43. Prezența altor habitate naturale neprioritare, cum ar fi lizierele de ierburi înalte hidrofile, mlaștinile turboase de tranziție și turbăriile mișcătoare de mici dimensiuni, pădurile mixte de fag și de stejar acidofile, precum și prezența tritonului cu creastă nordic (Triturus cristatus) și a rădaștei (Lucanus cervus), specii incluse în anexa II, sporesc valoarea ariei.
[…]”
24
Articolul 3 din decretul în cauză, intitulat „Obiectivul special de protecție”, prevede la alineatul (4):
„Dincolo de conținutul articolului 3 alineatele (1) și (2) din prezentul decret, situl [Natura 2000] din aria de protecție a peisajului are drept obiectiv special de protecție [obiective de conservare în sensul articolului 7 alineatul (1) punctul 9 din BNatSchG] menținerea sau readucerea la un stadiu corespunzător de conservare, în sensul articolului 7 alineatul (1) punctul 10 din BNatSchG, a habitatelor naturale de importanță comunitară incluse în anexa I și a speciei de animale prevăzute în anexa II la Directiva 92/43, prezente în sit, care sunt elementele relevante în raport cu obiectivul de protecție,
1.
printre care habitatele naturale prioritare (anexa I la Directiva 92/43):
[…]
2.
printre care celelalte habitate naturale (anexa I la Directiva 92/43):
[…]
3.
printre care speciile animale (anexa II la Directiva 92/43):
[…]”
25
Articolul 4 din decretul în cauză, intitulat „Interdicții”, prevede:
„În conformitate cu articolul 26 alineatul (2) din BNatSchG, sunt interzise toate actele care modifică caracteristicile ariei definite la articolul 2 din prezentul decret sau care contravin obiectivului general sau obiectivului special de protecție descris la articolul 3 din prezentul decret. În conformitate cu articolul 33 alineatul (1) din BNatSchG, sunt interzise toate acțiunile care pot cauza o deteriorare semnificativă a sitului Natura 2000 în ceea ce privește componentele sale esențiale pentru obiectivele de conservare și pentru obiectivul de protecție al prezentului decret.
Prin urmare, în aria de protecție a peisajului sunt interzise următoarele acțiuni:
[…]
10. efectuarea unei prime împăduriri;
11. reconversia pădurilor pentru o altă utilizare,
[…]”
26
Articolul 5 din decretul în cauză, intitulat „Exceptări”, prevede:
„(1)   Acțiunile sau utilizările menționate la alineatele (2)-(7) nu intră sub incidența interdicțiilor prevăzute la articolul 4.
[…]
(3)   Nu este interzisă buna întreținere a apelor conform principiilor [Wasserhaushaltsgesetz (Legea privind gestionarea și protecția apei), Niedersächsisches Wassergesetz (Legea landului Saxonia Inferioară privind apa)] și BNatSchG, precum și cerințelor următoare, care decurg din obiectivul de protecție:
1.
Cu condiția ca persoana responsabilă de această întreținere să prezinte districtului competent până la data de 31 ianuarie a fiecărui an, pentru apele de categoria a doua, un plan de întreținere privind toate măsurile de întreținere care intră în domeniul de aplicare al prezentului decret, planificate pentru anul de întreținere respectiv, cerințele prevăzute la articolul 5 alineatul (3) punctul 2 literele b), c), e) și h) din prezentul decret nu sunt aplicabile în condițiile în care districtul competent aprobă acest plan.
2.
În cazul în care nu a fost depus un plan de întreținere în conformitate cu articolul 5 alineatul (3) punctul 1 din prezentul decret, întreținerea apelor de categoria a doua menționate la articolul 2 și a zonelor din vecinătatea acestora trebuie să respecte următoarele norme:
[…]
b)
cositul sub formă de cosit parțial de pe malurile corpurilor de apă este permis pe tot parcursul anului. În cazul în care albia cursului de apă nu are o lățime suficientă pentru a permite cositul parțial pe malurile corpurilor de apă, cositul se efectuează pe o singură parte sau pe alocuri; un acord prealabil din partea autorității competente în materie de protecție a naturii este necesar pentru a se abate de la normele de mai sus;
[…]
(4)   Nu este interzisă exploatarea judicioasă prin pescuit în conformitate cu [Niedersächsisches Fischereigesetz (Legea landului Saxonia Inferioară privind pescuitul) și cu Binnenfischereiordnung (Regulamentul privind pescuitul în apă dulce)], protejându‑se, în măsura posibilului, condițiile și biocenozele care există în mod natural în sit, în special vegetația acvatică și vegetația cu frunze plutitoare, precum și vegetația riverană, și în conformitate cu următoarele cerințe, care decurg din obiectivul protecției:
1.
repopularea cu pește este autorizată numai [cu specii care fac parte din] spectrul natural al speciilor din apa curentă menționată la articolul 2, cu condiția ca acestea să fie specii în privința cărora reglementarea privind pescuitul în apă dulce, în versiunea sa în vigoare la data repopulării cu pește, să nu supună această repopulare unei autorizări și să se garanteze că aceasta nu va avea ca efect afectarea sau eliminarea speciilor prioritare sau tipice din habitat, menționate la articolul 3.
[…]
(5)   Nu este interzisă exploatarea agricolă judicioasă a solului, în conformitate cu bunele practici menționate la articolul 5 alineatul (2) și cu următoarele cerințe care decurg din obiectivul de protecție:
[…]
(6)   Nu este interzisă silvicultura adecvată în pădure, în conformitate cu articolul 11 din [Niedersächsischen Gesetz über den Wald und die Landschaftsordnung (Legea landului Saxonia Inferioară privind pădurile și de organizare a utilizării peisajului)] și cu articolul 5 alineatul (3) din BNatSchG, precum și în conformitate cu următoarele cerințe, care decurg din obiectivul de protecție:
[…]
7.
Crearea de noi suprafețe forestiere prin împădurire nu este autorizată decât cu acordul autorității competente pentru protecția naturii.
[…]
(8)   În cazurile menționate la alineatele (2), (3), (5) și (6), autoritatea competentă în materie de protecție a naturii dă acordul necesar […] cu condiția și în măsura în care nu sunt de așteptat efecte sau perturbări durabile asupra ariei de protecție a peisajului sau asupra elementelor sale esențiale pentru obiectivele de conservare și pentru obiectivul de protecție aferente prezentului decret. […]
(9)   În cazurile de notificare obligatorie menționate la alineatele (2), (4), (6) și (7), autoritatea competentă în materie de protecție a naturii poate lua măsurile necesare pentru a garanta respectarea obiectivului de protecție al prezentului decret. […] Autoritatea competentă în materie de protecție a naturii poate, de la caz la caz, să interzică punerea în aplicare a acțiunilor sau a măsurilor notificate atunci când este afectat obiectivul de protecție al prezentului decret.
[…]”
27
Articolul 7 din decretul în cauză, intitulat „Competența de ordonanțare”, prevede la alineatul (1):
„[…] autoritatea competentă în materie de protecție a naturii poate dispune restabilirea situației anterioare în cazul în care au fost încălcate interdicțiile prevăzute la articolul 4 sau obligațiile de aprobare ori de notificare prevăzute la articolul 5 din prezentul decret și dacă natura sau peisajul au fost distruse în mod ilegal, deteriorate sau modificate.”
28
Articolul 9 din decretul în cauză, intitulat „Punerea în aplicare a măsurilor de conservare și refacere”, prevede la alineatul (1):
„Dispozițiile cuprinse în articolele 4 și 5 din prezentul decret corespund în general unor măsuri care urmăresc menținerea într‑un stadiu corespunzător de conservare a tipurilor de habitate menționate în anexa I și a speciilor de animale menționate în anexa II la Directiva [92/43] prezente în [aria de protecție a peisajului].”
29
Articolul 10 din decretul în cauză, intitulat „Contravenții”, prevede la alineatul (1):
„Săvârșește o contravenție […] orice persoană care, în lipsa unei exceptări în conformitate cu articolul 5 sau a unei derogări în conformitate cu articolul 6, încalcă în mod intenționat sau din neglijență interdicțiile prevăzute la articolul 4 din prezentul decret.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
30
La 30 septembrie 2019, districtul Osnabrück a adoptat decretul în cauză, desemnând aria de protecție a peisajului „Pâraie din Artland” ca element esențial al sitului Natura 2000 eponim (denumit în continuare „situl în cauză”).
31
În cursul procesului de adoptare a acestui decret, districtul Osnabrück asigurase o participare a publicului, inclusiv pe cea a reclamantei din litigiul principal, permițând publicului respectiv să consulte proiectul de decret și diferitele hărți referitoare la acesta, precum și o expunere de motive. În schimb, districtul Osnabrück nu realizase o evaluare ecologică, în temeiul Directivei 2001/42, nici o examinare prealabilă în ceea ce privește necesitatea unei astfel de evaluări, înainte de adoptarea decretului în cauză.
32
La 13 octombrie 2020, reclamanta din litigiul principal a introdus o cerere de control al legalității decretului în cauză, invocând încălcarea unor dispoziții referitoare la mediu, în special a unor dispoziții de transpunere a dreptului Uniunii.
33
Sesizat cu această cerere, Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht (Tribunalul Administrativ Superior al Landului Saxonia Inferioară, Germania), care este instanța de trimitere în prezenta cauză, consideră că, în lumina Hotărârii din 22 februarie 2022, Bund Naturschutz in Bayern (C‑300/20, EU:C:2022:102, punctele 60-69), nu exista nicio obligație, potrivit articolului 35 din UVPG, care se întemeiază pe articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/42, de a realiza o evaluare ecologică anterior adoptării decretului în cauză.
34
Potrivit acestei instanțe, este posibil însă ca, anterior acestei adoptări, să fi fost necesar să se efectueze o evaluare de mediu strategică, în temeiul dispozițiilor coroborate ale articolului 36 din UVPG, precum și ale articolului 36 prima teză punctul 2 și ale articolului 34 alineatul (1) prima teză din BNatSchG, care se întemeiază pe dispozițiile coroborate ale articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42 și ale articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43.
35
În această privință, instanța de trimitere ridică problema dacă, în primul rând, în special în lumina Hotărârii din 12 iunie 2019, CFE (C‑43/18, EU:C:2019:483, punctele 49 și 50), un act juridic precum decretul în cauză, prin care un stat membru desemnează un sit ca fiind o arie specială de conservare în conformitate cu Directiva 92/43, trebuie considerat, în orice caz, ca având o legătură directă cu sau ca fiind necesar pentru gestionarea sitului, indiferent de conținutul său normativ.
36
Întrucât, în opinia sa, mai multe elemente pledează împotriva unei astfel de interpretări, instanța de trimitere urmărește în continuare să afle, în al doilea rând, dacă și în ce condiții norme precum exceptările care figurează la articolul 5 alineatele (3)-(6) din decretul în cauză trebuie considerate ca având o legătură directă cu sau ca fiind necesare pentru gestionarea sitului în discuție.
37
În al treilea rând, în ipoteza în care aceste excepții nu ar trebui interpretate în sensul că constau numai în precizarea domeniului de aplicare al interdicțiilor prevăzute la articolul 4 din decretul în cauză, ci în sensul unor norme autonome, care nu au o legătură directă cu sau nu sunt necesare pentru gestionarea sitului în cauză, instanța de trimitere ridică problema efectului asupra existenței obligației de a efectua o evaluare ecologică în temeiul Directivei 2001/42, primo, a împrejurării că activitățile care intră sub incidența excepțiilor menționate nu vor mai fi supuse, înainte de punerea lor în aplicare, unei evaluări a efectelor de la caz la caz în temeiul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43 și, chiar dacă ar face obiectul unei astfel de evaluări, aceasta din urmă ar fi pusă în aplicare în lumina criteriilor și a modalităților concrete stabilite prin aceste exceptări, secundo, a faptului că activitățile autorizate în temeiul acestor exceptări sunt deja puse în aplicare de mult timp în situl în cauză și, tertio, a faptului că decretul în cauză ar trebui considerat, după caz, ca fiind un plan care determină utilizarea unor zone mici la nivel local, în sensul articolului 3 alineatul (3) din Directiva 2001/42.
38
În sfârșit, în al patrulea rând, instanța de trimitere ridică problema modalităților pe care o evaluare ecologică ar trebui, dacă este cazul, să le respecte.
39
În aceste condiții, Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht (Tribunalul Administrativ Superior al Landului Saxonia Inferioară) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42 coroborat cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43 trebuie interpretat în sensul că toate dispozițiile unui act prin care un stat membru desemnează un sit ca arie specială de conservare în conformitate cu Directiva 92/43 trebuie considerate, indiferent de conținutul lor normativ, ca având o legătură directă cu sau ca fiind necesare pentru gestionarea sitului, cu consecința că actul, ca plan, nu este supus unei evaluări ecologice în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42 coroborat cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43, sau, în funcție de conținutul dispozițiilor, poate fi oportună o analiză diferențiată, astfel încât este necesar să se considere că anumite dispoziții ale unui asemenea act juridic ca (parte din) plan au legătură directă cu sau sunt necesare pentru gestionarea sitului, iar alte dispoziții ale acestui act juridic ca (parte din) plan nu au legătură directă sau nu sunt necesare pentru gestionarea sitului?
2)
În cazul în care la prima întrebare se răspunde în sensul celei de a doua teze: articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42 coroborat cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43 trebuie interpretat în sensul că o dispoziție individuală a unui act al unui stat membru, prin care un sit este desemnat arie specială de conservare în sensul Directivei 92/43 și prin care se stabilesc obiective de conservare și se instituie reguli și interdicții, trebuie considerată ca neavând legătură directă cu sau ca nefiind un plan/o parte din plan necesar(ă) pentru gestionarea sitului, în cazul în care această dispoziție, care stabilește criterii și modalități concrete, exceptează anumite activități din domeniul de aplicare al regulilor și interdicțiilor instituite, iar aceste activități nu servesc direct la îndeplinirea obiectivelor de conservare, ci trebuie considerate măsuri de gestionare sau de conservare care servesc altor scopuri și care au calitatea de proiecte în sensul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43?
3)
În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare: articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42 coroborat cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43 trebuie interpretat în sensul că apariția unei afectări considerabile a sitului din cauza unei dispoziții – precum cea descrisă în cadrul celei de a doua întrebări – cuprinse într‑un act privind desemnarea unui sit ca arie specială de conservare în sensul Directivei 92/43, care stabilește într‑un mod suficient de concret criteriile și modalitățile pentru executarea activităților pe care le prevede, care au calitate de proiect în sensul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43, nu poate fi considerată exclusă în situația în care dreptul național nu prevede nicio cerință de autorizare pentru aceste activități, iar autoritatea competentă renunță în cuprinsul actului, în considerarea dispoziției menționate, la sesizarea prealabilă și la realizarea în cazul concret a unei evaluări a efectelor la nivel de proiect în conformitate cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43 sau realizează în cazul concret o evaluare a efectelor la nivel de proiect și are în vedere drept criteriu de evaluare a efectelor potențiale ale proiectului îndeplinirea criteriilor sau modalităților din dispoziția descrisă în cadrul celei de a doua întrebări?
4)
În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare: articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42 coroborat cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43 trebuie interpretat în sensul că nu există temerea apariției unei afectări considerabile a sitului din cauza unei dispoziții – precum cea descrisă în cadrul celei de a doua întrebări – cuprinse într‑un act privind desemnarea unui sit ca arie specială de conservare în sensul Directivei 92/43 în cazul în care activitățile prevăzute de o asemenea dispoziție sunt desfășurate de regulă de mai mult timp deja, iar datorită criteriilor și modalităților stabilite de dispoziție pentru desfășurarea acestora nu există posibilitatea intensificării sau extinderii acestor activități în sit?
5)
În cazul în care, ca o consecință a răspunsurilor date la întrebările de mai sus, este necesar să se considere că, având în vedere conținutul anumitor dispoziții din actul care desemnează situl ca arie specială de conservare, în sensul Directivei 92/43, trebuie efectuată o evaluare ecologică în temeiul dispozițiilor coroborate ale articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42 și ale articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43: articolul 3 alineatul (3) din Directiva 2001/42 trebuie interpretat în sensul că, atunci când desemnarea sitului trebuie considerată a fi o stabilire a utilizării unor zone mici la nivel local, o autoritate dintr‑un stat membru este obligată, de regulă, să considere, ca urmare a clasificării anterioare a sitului ca sit de importanță comunitară în sensul articolului 4 alineatul (2) al treilea paragraf din Directiva 92/43, că desemnarea ca arie protejată are efecte potențiale semnificative asupra mediului?
6)
În cazul în care, ca o consecință a răspunsurilor date la întrebările de mai sus, trebuie să se considere că, având în vedere conținutul anumitor dispoziții din actul de desemnare a sitului ca arie specială de conservare, în sensul Directivei 92/43, trebuie efectuată o evaluare ecologică: articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42 coroborat cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43 trebuie interpretat în sensul că numai aceste dispoziții ale actului trebuie să facă obiectul unei evaluări ecologice sau evaluarea trebuie să se refere la întregul conținut al actului?
7)
În cazul în care, ca o consecință a răspunsurilor date la întrebările de mai sus, trebuie să se considere că, având în vedere conținutul anumitor dispoziții din actul de desemnare a sitului ca arie specială de conservare în sensul Directivei 92/43, trebuie efectuată o evaluare ecologică: articolul 4 alineatul (1) din Directiva ESM, potrivit căruia evaluarea ecologică prevăzută la articolul 3 din directivă se realizează în timpul elaborării și anterior adoptării unui plan sau program, trebuie interpretat în sensul că omisiunea de a evalua ecologic un plan sau părți dintr‑un plan nu poate fi acoperită de o procedură suplimentară ulterioară adoptării planului sau părților din acesta și că viciul de procedură reprezentat de omisiunea de a realiza evaluarea ecologică nu mai poate fi astfel înlăturat ulterior?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima și la a doua întrebare
40
Prin intermediul primei și al celei de a doua întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42 coroborat cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43 trebuie interpretat în sensul că un act prin care statul membru în cauză desemnează un sit ca arie specială de conservare, în temeiul Directivei 92/43, și care enumeră activitățile umane care sunt interzise în acest sit, sub rezerva excepțiilor pe care acest act le prevede de asemenea, intră în sfera noțiunii de „planuri și programe”, în sensul Directivei 2001/42, pentru care o evaluare ecologică este obligatorie.
41
Articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42 subordonează obligația de a supune un anumit plan sau program unei evaluări ecologice, în temeiul acestei directive, condiției ca o evaluare să fie necesară în temeiul articolelor 6 și 7 din Directiva 92/43.
42
Conform articolului 6 alineatul (3) din Directiva 92/43, este necesară o evaluare corespunzătoare a oricărui plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria, per se sau în combinație cu alte planuri sau proiecte.
43
Or, actul prin care un stat membru desemnează un sit ca fiind o arie specială de conservare în conformitate cu Directiva 92/43 este, prin natura sa, un act care are o legătură directă cu sau este necesar pentru gestionarea sitului. Astfel, articolul 4 alineatul (4) din această directivă impune o asemenea desemnare în scopul punerii sale în aplicare (Hotărârea din 12 iunie 2019, CFE, C‑43/18, EU:C:2019:483, punctul 49).
44
Este adevărat că această apreciere nu poate fi extinsă în mod automat la toate dispozițiile unui atare act, fără să se verifice conținutul acestora. În mod special, nu se poate exclude a priori ca acest act să cuprindă de asemenea dispoziții care nu au nicio legătură cu executarea de către statul membru respectiv a obligației prevăzute la articolul 4 alineatul (4) din Directiva 92/43 și care nu au o legătură directă cu sau care nu sunt necesare pentru gestionarea sitului într‑un alt mod.
45
Cu toate acestea, sub rezerva verificărilor care trebuie efectuate de instanța de trimitere, decretul în cauză nu pare să cuprindă astfel de dispoziții.
46
În această privință, trebuie amintit că, în temeiul articolului 4 alineatul (4) din Directiva 92/43, după adoptarea unui sit de importanță comunitară, statul membru respectiv trebuie să desemneze situl ca arie specială de conservare cât mai curând posibil, în termen de maximum șase ani, stabilind prioritățile în funcție de importanța siturilor pentru menținerea sau readucerea la un stadiu corespunzător de conservare a unui habitat natural sau a unei specii și pentru coerența sistemului Natura 2000. Acest stat membru trebuie de asemenea, pe de o parte, în conformitate cu aceeași dispoziție din Directiva 92/43, să determine, în aceleași termene și anterior stabilirii acestor priorități, obiectivele de conservare, care trebuie să fie specifice, și să stabilească, pe de altă parte, conform articolului 6 alineatul (1) din această directivă, măsurile de conservare [a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 iunie 2023, Comisia/Irlanda (Protecția ariilor speciale de conservare), C‑444/21, EU:C:2023:524, punctele 45, 53, 65 și 66].
47
Conform articolului 6 alineatul (1) din Directiva 92/43, măsurile de conservare implică, după caz, „actele administrative sau clauzele contractuale adecvate”.
48
Astfel, măsurile de conservare pe care statul membru în cauză trebuie să le adopte în temeiul acestui articol 6 alineatul (1) pot consta în special în stabilirea unui regim juridic prin care să se urmărească limitarea, pe teritoriul sitului în cauză și ținând seama de obiectivele de conservare stabilite, a activităților umane în raport cu ceea ce era autorizat până atunci pe acest sit.
49
Dispozițiile unui act de desemnare a unui sit ca arie specială de conservare, prin care statul membru în cauză urmărește să instituie un astfel de regim juridic, trebuie, prin urmare, să fie considerate ca având „o legătură directă cu sau [ca fiind] necesar[e] pentru gestionarea sitului” în discuție.
50
În lipsa unei precizări în această privință în Directiva 92/43, statele membre rămân, pe de altă parte, libere să determine, în ordinea lor juridică, tipul de norme pe care le consideră a fi cele mai adecvate în vederea stabilirii unui astfel de regim juridic.
51
În speță, regimul juridic instituit prin decretul în cauză este constituit dintr‑un ansamblu de dispoziții, printre care articolul 4 din acest decret, care prevede interdicții, și articolul 5 din acesta, care enumeră „acțiunile și utilizările” care nu intră sub incidența acestor interdicții.
52
În această privință, instanța de trimitere arată în special că consideră că exceptările prevăzute la articolul 5 din decretul în cauză au ca scop autorizarea, într‑un anumit cadru, a continuării activităților de exploatare care se desfășurau deja în situl în cauză și care se desfășoară încă la ora actuală, în special în scopuri comerciale, precum pescuitul, agricultura, silvicultura, precum și anumite măsuri de întreținere a apelor, în scopul evitării unei atingeri disproporționate aduse drepturilor proprietarilor și ale avânzilor‑cauză afectați de punerea sub protecție a sitului în cauză.
53
Nu este mai puțin adevărat că, sub rezerva verificărilor pe care trebuie să le efectueze această instanță, articolul 5 din decretul în cauză face parte din dispozițiile care urmăresc, în ansamblul lor, să stabilească regimul juridic considerat necesar în vederea protecției printre altele a ariei speciale de conservare desemnate, și anume în speță a sitului respectiv.
54
Acest lucru pare să fie confirmat de articolul 9 din decretul în cauză, care prevede, la alineatul (1), că dispozițiile cuprinse în articolele 4 și 5 din acest decret „corespund în general unor măsuri care urmăresc menținerea într‑un stadiu corespunzător de conservare a tipurilor de habitate menționate în anexa I și a speciilor de animale menționate în anexa II la Directiva [92/43] prezente în [în situl respectiv]”, precum și de modul de redactare a articolului 7 alineatul (1) și, respectiv, a articolului 10 alineatul (1) din decretul menționat.
55
Rezultă că, tot sub rezerva verificărilor care trebuie efectuate de instanța de trimitere, decretul în cauză trebuie considerat ca având o legătură directă cu sau ca fiind necesar, în ansamblul său, pentru gestionarea sitului respectiv.
56
Având în vedere toate aceste motive, trebuie să se răspundă la prima și la a doua întrebare că articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42 coroborat cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43 trebuie interpretat în sensul că un act prin care statul membru în cauză desemnează un sit ca arie specială de conservare, în temeiul Directivei 92/43, și care enumeră activitățile umane care sunt interzise în acest sit, sub rezerva excepțiilor pe care acest act le prevede de asemenea, nu intră în sfera noțiunii de „planuri și programe”, în sensul Directivei 2001/42, pentru care o evaluare ecologică este obligatorie.
Cu privire la întrebările a treia-a șaptea
57
Având în vedere răspunsul dat la prima și la a doua întrebare, nu este necesar să se răspundă la întrebările a treia-a șaptea.
Cu privire la cheltuielile de judecată
58
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șaptea) declară:
Articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului coroborat cu articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică
trebuie interpretat în sensul că
un act prin care statul membru în cauză desemnează un sit ca arie specială de conservare, în temeiul Directivei 92/43, și care enumeră activitățile umane care sunt interzise în acest sit, sub rezerva excepțiilor pe care acest act le prevede de asemenea, nu intră în sfera noțiunii de „planuri și programe”, în sensul Directivei 2001/42, pentru care o evaluare ecologică este obligatorie.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.