62024CC0210
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL ANDREA BIONDI
prezentate la 3 iulie 2025 (
1
)
Cauza C‑210/24
Asociación de Empresas de Servicios para la Dependencia (AESTE)
împotriva
Ayuntamiento de Ortuella
[cerere de decizie preliminară formulată de Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Organul administrativ competent pentru acțiunile referitoare la achizițiile publice din comunitatea autonomă Țara Bascilor, Spania)]
„Trimitere preliminară – Achiziții publice – Directiva 2014/24/UE – Achiziții de servicii sociale către persoane fizice – Contract de achiziții sub prag – Articolul 67 – Oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic – Criteriu de atribuire de natură socială – Majorarea salariilor personalului care execută serviciile – Legătura cu obiectul contractului de achiziții – Principiile proporționalității și nediscriminării – Articolul 28 – Dreptul de negociere colectivă”
I. Introducere
1.
Această cauză oferă Curții oportunitatea de a aborda problema utilizării achizițiilor publice pentru urmărirea unor obiective orizontale de interes public, în special promovarea obiectivelor sociale. Achizițiile publice, care reprezintă o parte considerabilă din produsul intern brut (PIB) al Uniunii Europene (
2
), sunt recunoscute din ce în ce mai mult ca un instrument strategic ce poate fi utilizat, dincolo de simpla achiziționare de bunuri sau servicii la cel mai bun preț, pentru a atinge obiective politice mai ample, în special obiective de natură socială (Socially responsible Public Procurement) (
3
).
2.
Directiva 2014/24 (
4
), care face obiectul cererii de interpretare în prezenta trimitere preliminară, a întărit, prin mai multe dintre prevederile sale, posibilitatea utilizării contractelor de achiziție pentru atingerea obiectivelor de natură socială. Prezenta cauză se referă în mod specific la posibilitatea – recunoscută deja în jurisprudență și codificată acum în articolul 67 alineatul (2) din Directiva 2014/24 – ca autoritățile contractante să utilizeze criterii referitoare la aspecte sociale pentru atribuirea contractelor de achiziții.
3.
Cererea de trimitere preliminară a fost formulată în cadrul unui litigiu privind un criteriu de atribuire (denumit în continuare „criteriul contestat”) prevăzut în caietul de sarcini al unei licitații organizate de Ayuntamiento de Ortuella (Primăria Ortuella, Spania) privind serviciile de îngrijire la domiciliu pentru familii și/sau persoane aflate în dificultate (
5
).
4.
Criteriul de atribuire contestat, denumit „majorarea cheltuielilor salariale”, prevede că, luând ca punct de referință remunerațiile salariale stabilite în convenția colectivă din acest sector, pentru atribuirea contractului de achiziții se vor lua în considerare cele mai mari remunerații salariale pe care societatea ofertantă propune să le aplice persoanelor care execută contractul (
6
). Numărul maxim de puncte care urmează să fie acordate, în temeiul criteriului contestat, ofertelor care propun o majorare procentuală a salariului care urmează să fie aplicată persoanelor menționate anterior este de 40 de puncte. Ofertele care nu propun nicio majorare vor avea un punctaj de 0 puncte (
7
).
5.
Acest criteriu prevede de asemenea că în termen de cel mult o lună de la încheierea contractului de achiziții trebuie să se concretizeze, după negocierea prealabilă cu reprezentații lucrătorilor, elementele care materializează această majorare salarială și că societatea contractantă trebuie să încerce să încheie un acord de reglementare (denumit contractul colectiv al serviciului de asistență la domiciliu din Ortuella) privind condițiile de muncă ale personalului desemnat în contract.
6.
Asociación de Empresas de Servicios para la Dependencia (Asociația întreprinderilor de servicii pentru persoanele dependente, denumită în continuare „AESTE”) a introdus la Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Organul administrativ responsabil pentru soluționarea căilor de atac în materie de achiziții publice din comunitatea autonomă Țara Bascilor, denumit în continuare „OARC”), instanța de trimitere, o cale de atac specială, solicitând în special anularea criteriului contestat.
7.
Având îndoieli cu privire la compatibilitatea acestui criteriu cu mai multe dispoziții ale dreptului Uniunii, OARC a decis să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Un criteriu de atribuire a unui contract de servicii, precum cel [în cauză], care:
–
ia în considerare majorarea cheltuielilor salariale dincolo de convenția colectivă aplicabilă la nivel de sector, pe care ofertantul propune să o aplice persoanelor care execută contractul, și
–
care obligă ofertantul câștigător să concretizeze, după negocierea colectivă prealabilă cu reprezentanții lucrătorilor, elementele care materializează majorarea salarială și să încerce să încheie o convenție colectivă al cărei domeniu de aplicare îl reprezintă personalul desemnat în contract,
este adecvat pentru identificarea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic, astfel cum impune articolul 67 alineatul (1) din Directiva 2014/24/UE?
se opune liberei prestări a serviciilor sau restrânge libera concurență, cu încălcarea articolului 56 TFUE și a Directivelor 2014/24/UE și 96/71/CE[ (
8
)]?
încalcă dreptul de negociere colectivă, consacrat la articolul 28 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?”
II. Analiză
8.
Înainte de a aborda pe fond fiecare dintre întrebările formulate în cele trei părți în care este împărțită întrebarea preliminară, trebuie făcute câteva observații preliminare cu privire la aplicabilitatea dispozițiilor dreptului Uniunii Europene menționate în această întrebare, precum și cu privire la competența Curții.
A.
Observații preliminare
9.
În ceea ce privește, în primul rând, calitatea de instanță judecătorească a OARC în sensul articolului 267 TFUE, care a făcut obiectul dezbaterii în cadrul ședinței în fața Curții, menționez pe scurt că aceasta a fost deja recunoscută de Curte în Hotărârea sa din 20 septembrie 2018, Montte (C‑546/16, EU:C:2018:752) (
9
).
10.
În al doilea rând, în ceea ce privește aplicabilitatea Directivei 2014/24 la un contract de achiziție precum cel în discuție în procedura principală, trebuie să se constate, în primul rând, că în temeiul alineatului 3, acest contract are ca obiect prestarea de servicii sociale menționate în anexa XIV la Directiva 2014/24 (
10
). Rezultă, pe de o parte, că această directivă este aplicabilă numai în cazul în care valoarea acestui contract de achiziții este egală sau mai mare decât pragul de 750000 de euro prevăzut la articolul 4 litera (d) din aceasta și, pe de altă parte, că, în cazul depășirii acestui prag, contractul în cauză ar face obiectul „regimul[ui] moderat” (
11
) prevăzut la articolele 74-77 din directiva menționată.
11.
În această privință, din decizia de trimitere reiese că valoarea estimată a contractului în cauză este de 166250 de euro, deci sub acest prag. Din cele de mai sus rezultă că în speță este aplicabilă Directiva 2014/24.
12.
Instanța de trimitere, care este singura competentă să interpreteze dreptul național în cadrul sistemului de cooperare judiciară instituit de articolul 267 TFUE, constată totuși că, deși valoarea contractului se situează sub pragul menționat anterior, dispozițiile Directivei 2014/24 au fost făcute direct și necondiționat aplicabile de dreptul național unor situații care, precum cea din contractul în cauză, nu intră în mod normal în domeniul său de aplicare.
13.
Această instanță a subliniat că, astfel cum a arătat și guvernul spaniol, în general și cu câteva excepții, Legea spaniolă privind achizițiile publice (denumită în continuare „LCSP”) (
12
) alege să impună, pentru contractele care nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 2014/24 în temeiul valorii lor estimate, același regim juridic ca cel prevăzut pentru contractele care fac obiectul acestei directive. Mai exact, articolul 145 din LCSP, care se referă la cerințele și tipurile de criterii pentru atribuirea contractelor de achiziție în general și care transpune articolul 67 alineatele (1) și (2) din Directiva 2014/24 în dreptul spaniol, se aplică contractelor de servicii sociale (menționate în anexa XIV la Directiva 2014/24), cu specificitățile celei de a patruzeci și șaptea dispoziții suplimentare din LCSP (care transpune articolul 76 din Directiva 2014/24 cuprins în dispozițiile privind „regimul moderat” menționat anterior).
14.
În această privință, după cum reiese dintr‑o jurisprudență constantă a Curții, atunci când o legislație națională se conformează, în mod direct și necondiționat, pentru soluțiile pe care le prezintă unor situații care nu sunt acoperite de un act de drept al Uniunii, celor reținute de acest act, există un interes cert al Uniunii ca dispozițiile preluate din actul respectiv să primească o interpretare uniformă. Aceasta permite astfel evitarea unor viitoare divergențe de interpretare și asigurarea unui tratament identic acestor situații și celor care intră în domeniul de aplicare al dispozițiilor menționate (
13
).
15.
În speță, din cuprinsul punctelor 12 și 13 de mai sus rezultă că trebuie să se considere că, în conformitate cu această jurisprudență, există un interes cert al Uniunii ca Curtea să se pronunțe asupra cererii de decizie preliminară privind interpretarea Directivei 2014/24.
16.
Trebuie verificată apoi, în al treilea rând, aplicabilitatea articolului 56 TFUE și a Directivei 96/71 asupra contractului de achiziții care face obiectul procedurii principale.
17.
În ceea ce privește atribuirea unui contract de achiziții care, având în vedere valoarea sa, nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 2014/24, rezultă din jurisprudență că Curtea trebuie să țină seama de normele fundamentale și de principiile generale din Tratatul FUE, în special de articolul 56 din acesta, în măsura în care contractul vizat prezintă un interes transfrontalier cert (
14
).
18.
Conform jurisprudenței, printre criteriile obiective care pot indica existența unui interes transfrontalier cert figurează în special valoarea de o anumită importanță a contractului în cauză coroborată cu locul de executare a lucrărilor sau caracteristicile specifice ale produselor sau serviciilor în cauză (
15
).
19.
În cauza principală, valoarea estimată a contractului de achiziții este în mod evident inferioară pragului prevăzut la articolul 4 litera (d) din Directiva 2014/24. În plus, contractul se referă la servicii sociale către persoane, care, prin însăși natura lor, au o dimensiune transfrontalieră limitată (
16
). Serviciile către persoane cu valori situate sub pragul menționat nu prezintă în mod normal interes pentru furnizorii din alte state membre, cu excepția cazului în care există indicii contrare concrete (
17
). Rezultă că, în lipsa unor astfel de indicii, articolul 56 TFUE nu este aplicabil unui contract precum cel în discuție în procedura principală (
18
).
20.
În ceea ce privește aplicabilitatea Directivei 96/71, instanța de trimitere nu furnizează niciun element care ar permite să se considere că, având în vedere obiectul contractului și în special în lumina observațiilor făcute la punctul anterior, în procedura principală ar putea exista, măcar potențial, o situație care intră sub incidența uneia dintre măsurile cu caracter transnațional prevăzute la articolul 1 alineatul (3) din această directivă care ar justifica aplicarea sa (
19
). Rezultă, în opinia noastră, că nici Directiva 96/71 nu este aplicabilă în procedura principală.
21.
În cele din urmă, în al patrulea rând, trebuie să se verifice aplicabilitatea articolului 28 din cartă.
22.
În această privință, articolul 51 alineatul (1) din cartă precizează că dispozițiile acesteia se adresează statelor membre numai în cazul în care acestea pun în aplicare dreptul Uniunii. Reiese din jurisprudență că noțiunea de „punere în aplicare a dreptului Uniunii” în sensul articolului 51 din cartă „implică existența unei legături între un act al dreptului Uniunii și măsura națională vizată care depășește proximitatea materiilor menționate sau efectele indirecte ale unei materii asupra celeilalte” (
20
).
23.
Reiese din jurisprudență că o astfel de legătură există atunci când, precum în prezenta cauză, aplicabilitatea dispozițiilor unui act al Uniunii este determinată, în mod direct și necondiționat, printr‑o trimitere efectuată de dreptul național, care extinde efectiv domeniul de aplicare al dreptului Uniunii la situații care nu intră în mod direct în acest domeniu. Astfel, în asemenea cazuri, Curtea a interpretat dreptul Uniunii în lumina dispozițiilor cartei (
21
), considerând că și într‑o atare situație statul membru punea în aplicare dreptul Uniunii. Rezultă că articolul 28 din cartă nu este aplicabil în prezenta cauză.
24.
În concluzie, din observațiile făcute mai sus reiese că va trebui să se răspundă exclusiv la prima și la a treia parte a întrebării preliminare, referitoare la interpretarea Directivei 2014/24 și, respectiv, a articolului 28 din cartă.
B.
Cu privire la interpretarea Directivei 2014/24
25.
Prin intermediul primei părți a întrebării preliminare, instanța de trimitere adresează Curții o întrebare privind interpretarea articolului 67 alineatul (1) din Directiva 2014/24. Această instanță solicită să se stabilească dacă constituie un criteriu adecvat pentru identificarea „ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic”, în sensul acestei dispoziții, un criteriu de atribuire, pentru un contract având ca obiect servicii sociale către persoane, care prevede luarea în considerare a creșterilor salariale pe care întreprinderea ofertantă propune să le aplice persoanelor care execută contractul în raport cu remunerațiile stabilite prin convenția colectivă la nivel de sector.
26.
Articolul 67 alineatul (1) din Directiva 2014/24 dispune ca autoritățile contractante să atribuie contractele de achiziții publice pe baza „ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic”. Alineatul (2) al aceluiași articol clarifică faptul că „oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic din perspectiva autorității contractante este identificată pe baza prețului sau a costului cu ajutorul unei abordări bazate pe rentabilitate […] și poate include cel mai bun raport preț‑calitate evaluat pe baza unor criterii care să includă aspecte calitative, de mediu și/sau sociale, legate de obiectul contractului de achiziții publice în cauză”.
27.
Cu titlu introductiv, observăm, în primul rând, că interpretarea articolului 67 din Directiva 2014/24 în speță trebuie să țină seama de contextul normativ special în care se înscrie contractul în cauză. Pe de o parte, astfel cum s‑a arătat, din cauza obiectului său (servicii sociale către persoane) și a valorii sale sub prag, acest contract nu ar fi în principiu supus reglementării generale în materie de atribuire a contractelor prevăzute de Directiva 2014/24. Aplicarea criteriului „ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic” acestui contract depinde numai de alegerea legiuitorului spaniol de a extinde această reglementare generală la acest tip special de contracte. Pe de altă parte, pentru contractele care au ca obiect servicii sociale, Directiva 2014/24 prevede, tocmai datorită obiectului lor, regimul special „moderat” prevăzut la articolele 74-77. Acest regim impune statelor membre „numai respectarea principiilor fundamentale de transparență și de egalitate de tratament” și le lasă în mod explicit „o largă putere de apreciere”, oferindu‑le „[posibilitatea] să aplice criterii de calitate specifice pentru alegerea furnizorilor de servicii” și libertatea de a stabili proceduri pentru furnizarea acestor servicii (
22
).
28.
În acest context, deși cerința menționată de interpretare uniformă a dispozițiilor dreptului Uniunii (
23
) impune ca interpretarea noțiunii de „oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic” să nu poată fi diferită de cea care ar fi aplicabilă unui contract care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2014/24, este totuși necesar ca interpretarea acestei noțiuni în prezenta cauză să țină seama de elementele de specificitate a serviciilor sociale care fac obiectul contractului și de această largă putere de apreciere lăsată statelor membre pentru contractele care au ca obiect aceste servicii. De altfel, reiese în mod explicit din Directiva 2014/24 că elementele menționate trebuie luate în considerare și în cazul în care statul membru decide să aplice acestor tipuri de contracte criteriul ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic (
24
).
29.
În al doilea rând, subliniem că, în prezenta cauză, nu numai contractul are ca obiect servicii sociale, ci și criteriul contestat este un criteriu care privește „aspecte sociale” în sensul articolului 67 alineatul (2) din Directiva 2014/24.
30.
În această privință, în raport cu directivele anterioare în materie de achiziții publice, Directiva 2014/24 a consolidat posibilitățile de utilizare strategică a contractelor de achiziții publice pentru a atinge obiective de interes public, în special de natură socială (
25
). De altfel, aceasta este în concordanță cu dispozițiile introduse prin Tratatul de la Lisabona la articolul 3 alineatul (3) TUE și la articolul 9 TFUE (
26
).
31.
În acest scop, Directiva 2014/24 prevede mai multe posibilități de integrare a dimensiunii sociale în contractele de achiziții publice și în special de asigurare a respectării sau de promovare a standardelor de muncă și a incluziunii sociale. Pe lângă regimul „moderat” menționat deja pentru contractele care au ca obiect servicii sociale și luarea în considerare în mod explicit a „aspectelor sociale” în cadrul criteriilor de atribuire în sensul articolului 67 alineatul (2) din Directiva 2014/24 (
27
), este important să se arate mai ales articolul 18 alineatul (2), care prevede că operatorii economici trebuie să respecte, la executarea contractelor, obligațiile aplicabile în domeniul dreptului, în special al dreptului social și al dreptului muncii. Acestei cerințe Curtea i‑a recunoscut calitatea de „valoare cardinală” în economia generală a directivei, ridicând‑o la rang de principiu, la fel ca celelalte principii menționate la alineatul (1) al aceluiași articol (
28
), și anume principiile egalității de tratament, nediscriminării, transparenței și proporționalității. Prin urmare, această valoare fundamentală trebuie să ghideze interpretarea întregii directive.
32.
Trebuie să se răspundă la întrebarea privind interpretarea articolului 67 din Directiva 2014/24 adresată de instanța de trimitere în lumina considerațiilor de mai sus. Această întrebare ridică în esență patru aspecte pe care le vom analiza în continuare: (i) aptitudinea criteriului contestat de a identifica oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic; (ii) dacă acest criteriu este „legat” de obiectul contractului; (iii) proporționalitatea acestui criteriu și (iv) eventualul caracter discriminatoriu al acestuia.
1. Cu privire la aptitudinea criteriului contestat de a identifica oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic
33.
Astfel cum s‑a amintit, articolul 67 alineatul (2) din Directiva 2014/24, devenit aplicabil unui contract de servicii sociale precum cel în discuție în procedura principală prin articolul 145 din LCSP, permite în mod explicit autorităților contractante să includă în găsirea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic, determinată pe baza celui mai bun raport calitate/preț, criterii privind aspecte sociale legate de obiectul contractului în cauză.
34.
Jurisprudența recunoscuse deja, în cadrul marjei de apreciere de care se bucură autoritățile contractante la stabilirea criteriilor de atribuire (
29
), posibilitatea de a lua în considerare aspecte sociale la stabilirea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic. Astfel, în așa‑numita Hotărâre „Nord‑Pas‑de‑Calais”, Curtea a statuat că posibilitatea de a recurge la un criteriu precum condiția legată de combaterea șomajului nu era exclusă pentru autoritățile contractante (
30
). Ulterior, în așa‑numita Hotărâre „Fair Trade”, Curtea afirmase în mod explicit, la modul general, că autoritățile contractante „sunt autorizate și să aleagă criterii de atribuire bazate pe considerații de ordin social” (
31
).
35.
Jurisprudența Curții și dispozițiile Directivei 2014/24 permit trasarea limitelor dreptului autorităților contractante de a lua în considerare aspecte sociale la stabilirea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic.
36.
În acest sens, noțiunea de „aspecte sociale” include în general atât factori legați de procesul de producție sau de prestarea serviciului (cum ar fi, spre exemplu, factorii legați de condițiile de muncă, de respectarea drepturilor omului în lanțul de aprovizionare sau de aprovizionarea responsabilă cu materii prime), cât și factori relevanți pentru utilizatorii finali (cum ar fi factorii referitori la accesibilitatea serviciului sau la proiectarea serviciului pentru a ajunge la utilizatorii vulnerabili sau la oportunități de angajare) (
32
).
37.
Pe de altă parte, Curtea a precizat că criteriile de atribuire bazate pe considerații de ordin social pot viza nu numai utilizatorii sau beneficiarii lucrărilor, ai bunurilor sau ai serviciilor care fac obiectul contractului, dar și alte persoane (
33
), precum lucrătorii care execută contractul (
34
).
38.
Din Directiva 2014/24 și din jurisprudență rezultă că o autoritate contractantă poate lua în considerare criterii referitoare la aspectele sociale, cu condiția ca aceste criterii: în primul rând, să fie legate de obiectul contractului (
35
), în al doilea rând, să nu confere acestei administrații o libertate de alegere nelimitată (
36
), în al treilea rând, să respecte cerințele de transparență și, prin urmare, pe de o parte, să fie menționate în mod expres în caietul de sarcini sau în anunțul de participare (
37
) alături de ponderea lor (
38
) și de eventualele subcriterii și, pe de altă parte, să fie suficient de clare pentru a garanta că toți ofertanții informați în mod rezonabil și care dau dovadă de o diligență normală le pot înțelege (
39
) și, în al patrulea rând, să respecte principiile fundamentale ale dreptului Uniunii, în special principiul nediscriminării (
40
).
39.
Din directivă reiese de asemenea că oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic pe baza celui mai bun raport calitate‑preț trebuie să includă întotdeauna un element de preț sau de cost (
41
), astfel încât determinarea acestei oferte nu se poate baza exclusiv pe criterii calitative și/sau sociale. Pe de altă parte, nu toate criteriile de atribuire adoptate de autoritatea contractantă pentru a identifica oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic trebuie să fie neapărat de natură pur economică. Astfel, nu se poate exclude ca factori care nu sunt pur economici să poată avea o incidență asupra valorii unei oferte față de autoritatea contractantă (
42
).
40.
În speță, din cuprinsul punctului 4 din prezentele concluzii reiese faptul că criteriul contestat privește majorarea salarială, în raport cu cea stabilită prin convenția colectivă sectorială, pe care întreprinderea ofertantă propune să o aplice persoanelor care execută contractul.
41.
Întrucât acesta privește remunerația salarială și, prin urmare, condițiile de muncă, este vorba despre un criteriu de atribuire referitor la „aspectele sociale” în sensul articolului 67 alineatul (2) din Directiva 2014/24, care, în conformitate cu jurisprudența menționată la punctul 37 de mai sus, privește lucrătorii care execută contractul. În plus, pe lângă aspectele privind legătura sa cu obiectul contractului și respectarea principiilor proporționalității și discriminării, discutate în continuare, nu pare să fie pus la îndoială faptul că acest criteriu de atribuire îndeplinește cerințele menționate la punctul 38. În acest sens, se poate deduce din decizia de trimitere că și contractul de achiziții în cauză prevede și un criteriu referitor la preț, conform cerinței indicate la punctul 39.
42.
În continuare, mai trebuie arătat că, în ceea ce privește în mod specific contractele care au ca obiect servicii sociale, pe de o parte, reiese din articolul 76 alineatul (2) din Directiva 2014/24 că autoritățile contractante sunt autorizate, având în vedere particularitățile acestor servicii, să pună accentul pe „calitatea, continuitatea, accesibilitatea, prețurile convenabile, disponibilitatea și caracterul cuprinzător al serviciilor [și] [p]e nevoile specifice ale diferitelor categorii de utilizatori”. Pe de altă parte, astfel cum am arătat deja anterior, referitor la aceste tipuri de contracte, statele membre se bucură de o largă putere de apreciere (
43
), în special în ceea ce privește stabilirea criteriilor de atribuire. Aceste considerații, valabile pentru contractele de servicii sociale care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2014/24, sunt valabile a fortiori pentru contractele precum cel în cauză, care nu intră nici ele în domeniul de aplicare al acestei Directive 2014/24, dar cărora această directivă li se aplică numai ca urmare a unei alegeri voluntare a statului membru în cauză. Pentru aceste tipuri de contracte de achiziții, această putere de apreciere a administrației va fi și mai mare (
44
).
43.
În acest context specific, apreciem prin urmare că, sub rezerva considerațiilor care urmează cu privire la legătura cu obiectul contractului și la respectarea principiilor proporționalității și nediscriminării, Directiva 2014/24 nu limitează marja largă de apreciere a statului membru în cauză și nu se opune ca o autoritate contractantă să poată lua în considerare, în cadrul unui contract de achiziții de servicii sociale sub prag și, așadar, în afara domeniului de aplicare al Directivei 2014/24, care este aplicată de către statul membru în mod voluntar, un criteriu referitor la aspecte sociale precum criteriul contestat pentru stabilirea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic.
2. Cu privire la legătura criteriului contestat cu obiectul contractului
44.
În aceste condiții, din articolul 67 alineatul (2) din Directiva 2014/24 reiese că criteriul de atribuire trebuie să fie legat de obiectul contractului. Alineatul (3) al aceluiași articol precizează că „[c]riteriile de atribuire sunt considerate a fi legate de obiectul contractului de achiziții publice în cazul în care acestea se referă la […] serviciile care urmează să fie furnizate în temeiul contractului din orice punct de vedere și în orice stadiu al ciclului lor de viață, inclusiv factorii […] care […] nu fac parte din structura lor materială”.
45.
Tocmai elementul legăturii dintre criteriul de atribuire contestat și obiectul contractului în cauză este unul dintre aspectele cu privire la care instanța de trimitere are îndoieli. Aceasta consideră că raportul dintre creșterea salarială și îmbunătățirea prestării serviciului pare excesiv de ipotetic pentru a identifica un aspect avantajos care ar putea conduce la atribuirea contractului.
46.
În această privință, contractul în cauză se referă la servicii sociale către persoane. Astfel de servicii sunt de obicei furnizate de la persoană la persoană și necesită desfășurarea de activități cu utilizare intensivă a forței de muncă (
45
). Întrucât se referă la remunerația pe care operatorul care prestează serviciul o primește pentru prestarea serviciului, criteriul contestat privește în cele din urmă remunerația respectivului serviciu și anume valoarea economică a serviciului în cauză (
46
) și, prin urmare, un element clar legat de serviciu.
47.
În această privință, reiese din jurisprudență că nu este necesar ca criteriul de atribuire să privească o caracteristică intrinsecă a serviciului (
47
), ceea ce este confirmat de ultima teză a articolului 67 alineatul (3) – și de considerentul (97) – al Directivei 2014/24, care, astfel cum se menționează la punctul 44, prevede, în vederea stabilirii legăturii dintre criteriu și serviciu, posibilitatea de a lua în considerare factori care nu fac parte din „structura materială” a serviciului. De asemenea, așa cum s‑a menționat la punctul 39, criteriul nu trebuie să aducă neapărat un avantaj de natură strict economică.
48.
Pe de altă parte, în ceea ce privește acest tip de servicii, în care elementul personal joacă un rol preponderent, nu este nerezonabil să se considere că, în general, poate exista o corelație pozitivă între satisfacția profesională a prestatorilor de servicii sociale, influențată de asemenea de remunerație, și calitatea serviciului furnizat.
49.
În cele din urmă, din dosarul prezentat Curții reiese că autoritatea contractantă a utilizat criteriul contestat în legătură cu nevoia de a oferi o soluție unor situații conflictuale în materie de ocupare a forței de muncă, inclusiv legate de nivelul salariilor, care s‑au materializat într‑o lungă perioadă de proteste din partea persoanelor însărcinate să furnizeze serviciul. Utilizarea acestui criteriu a avut ca scop asigurarea continuității și a adecvării serviciului.
50.
În această privință, pe lângă verificările de fapt necesare care trebuie efectuate de instanța de trimitere, considerăm că astfel de aprecieri din partea autorității contractante sunt considerații legitime care pot justifica adoptarea unui anumit criteriu de atribuire, mai ales într‑un context special precum cel din prezenta cauză, în care, astfel cum am arătat la punctul 42, pe de o parte, din cauza specificităților serviciilor care fac obiectul contractului, considerațiile referitoare la continuitatea și la disponibilitatea serviciului joacă un rol primordial și în care, pe de altă parte, statele membre beneficiază de o largă marjă de apreciere, a fortiori în cazul contractelor cu valori sub prag.
3. Cu privire la proporționalitatea criteriului contestat
51.
În observațiile sale, Comisia are îndoieli cu privire la compatibilitatea criteriului contestat cu principiul proporționalității. Comisia are îndoieli în special cu privire la proporționalitatea nivelului de ponderare a criteriului menționat în raport cu celelalte criterii prevăzute în caietul de sarcini al contractului. Dosarul prezentat Curții nu permite să se înțeleagă pe deplin ponderea diferitelor criterii în cadrul contractului în cauză (
48
). Revine instanței de trimitere sarcina de a stabili în mod concret care este nivelul real de ponderare a criteriului contestat pentru a aprecia proporționalitatea acestuia.
52.
În această privință, principiul proporționalității garantează că măsurile adoptate de autoritățile contractante sunt adecvate pentru atingerea obiectivelor legitime urmărite de normele privind achizițiile publice și că măsurile respective nu depășesc ceea ce este necesar pentru atingerea acestora. Analiza proporționalității între criteriile de atribuire prevăzute pentru un anumit contract trebuie efectuată de la caz la caz și depinde de mai mulți factori, printre care se numără cu siguranță obiectul contractului.
53.
În ceea ce privește ponderea criteriilor de atribuire referitoare la aspecte sociale, nu este posibil să se stabilească in abstracto un procent maxim sau minim care să fie proporțional. În cazul contractelor în care riscurile sociale (de exemplu, încălcarea drepturilor omului) sau, ca în cazul contractului în discuție, beneficiile sociale potențiale (de exemplu, îmbunătățirile bunăstării unui grup vulnerabil) sunt ridicate, ar putea fi logic să existe criterii sociale de atribuire cu o pondere ridicată (
49
). Evaluarea proporționalității trebuie să țină seama și de contextul special menționat la punctul 42 în ceea ce privește contractele care au ca obiect servicii sociale, în special atunci când acestea sunt inferioare pragurilor.
54.
În schimb, în ceea ce privește ponderea criteriului prețului, cu excepția cerinței menționate la punctul 39, Directiva 2014/24 nu pare să impună cerințe precise pentru a determina proporționalitatea acestui criteriu, care va depinde de diverși factori referitori la tipul de contract de achiziții.
55.
Pe de altă parte, reiese din jurisprudență că Curtea a acceptat ca o autoritate contractantă să poată atribui o pondere de 45 % unui criteriu de atribuire întemeiat pe aspecte de mediu (
50
) și nu a obiectat că criteriile calitative pot reprezenta, în total, 60 % din punctele care pot fi acordate în scopul evaluării ofertei (
51
).
56.
În cele din urmă, din dosarul de care dispune Curtea nu reiese cu claritate dacă, pentru aplicarea criteriului contestat în cadrul diferitelor prevederi ale caietului de sarcini, există un plafon maxim pentru creșterile salariale pe care societatea ofertantă ar putea propune să le aplice persoanelor care execută contractul. Dacă ar fi posibil să se propună creșteri salariale în mod vădit disproporționate față de valoarea serviciului, acest lucru ar pune probleme din punctul de vedere al respectării principiului proporționalității.
57.
În concluzie, revine instanței de trimitere sarcina de a aprecia, în lumina considerațiilor de mai sus și pe baza constatărilor de fapt pentru care este responsabilă, dacă, pentru un contract de servicii sociale precum cel în discuție în procedura principală, în contextul particular menționat la punctul 42, un criteriu precum cel în discuție este conform principiului proporționalității.
4. Cu privire la caracterul discriminatoriu al criteriului contestat
58.
Instanța de trimitere are îndoieli cu privire la faptul că criteriul contestat ar putea afecta în mod discriminatoriu operatorii care au o capacitate economică mai redusă de a plăti remunerații mari, cum ar fi, spre exemplu, întreprinderile mici și mijlocii (IMM), care ar putea depune oferte competitive tocmai prin prisma costurilor salariale mai mici ale acestora.
59.
În acest sens, din articolul 18 alineatul (1) din Directiva 2014/24 rezultă că autoritățile contractante îi tratează pe operatorii economici în mod egal și fără discriminare. Conform jurisprudenței, principiile egalității de tratament și nediscriminării, consacrate de această dispoziție, au ca obiectiv favorizarea dezvoltării unei concurențe corecte și efective între întreprinderile participante la o procedură de achiziții publice și ține de însăși esența normelor Uniunii referitoare la procedurile de atribuire a contractelor de achiziții publice. În conformitate cu aceste principii, ofertanții trebuie să se afle pe o poziție de egalitate atât în momentul în care își pregătesc ofertele, cât și în momentul în care acestea sunt evaluate de autoritatea contractantă menționată (
52
). Aceste principii impun ca situațiile comparabile să nu fie tratate în mod diferit și ca situații diferite să nu fie tratate în același mod, cu excepția cazului în care un astfel de tratament este justificat în mod obiectiv (
53
).
60.
În special, în contextul legislației Uniunii privind achizițiile publice, astfel cum rezultă în esență din articolul 18 alineatul (1) din Directiva 2014/24, nediscriminarea implică faptul că autoritățile contractante nu pot adopta criterii sau norme care favorizează sau dezavantajează în mod nejustificat anumiți operatori economici pe baza unor caracteristici proprii sau care creează bariere artificiale pentru anumite tipuri de operatori, cum ar fi IMM‑urile.
61.
De altfel, unul dintre obiectivele proclamate ale Directivei 2014/24 este facilitarea participării IMM‑urilor la achizițiile publice (
54
). În acest context, prevederea unor cerințe sau a unor criterii de atribuire prea stricte, care nu sunt relevante și proporționale cu obiectul contractului, ar putea constitui un obstacol nejustificat în calea participării IMM‑urilor la procedurile de achiziții publice (
55
). Pe de altă parte, în ceea ce privește achizițiile publice, unul dintre principalele obiective ale normelor Uniunii este de a deschide concurența cât mai mult posibil pentru a asigura o participare cât mai largă a ofertanților la o licitație.
62.
În speță, nu se poate exclude că, teoretic, un criteriu precum cel contestat, în funcție de circumstanțele concrete ale cazului, poate avea un efect discriminatoriu asupra operatorilor cu o capacitate economică mai redusă de a plăti salarii mari, mai ales în cazul în care, așa cum se menționează la punctul 56, acesta nu prevede un plafon maxim pentru creșterile salariale care pot fi teoretic propuse.
63.
Cu toate acestea, considerăm că în speță Curtea nu dispune de suficiente elemente pentru a stabili dacă un astfel de efect discriminatoriu există sau nu. Având în vedere obiectul specific al contractului și valoarea sa limitată, pare, astfel, puțin probabil ca societățile care nu sunt IMM‑uri să poată participa efectiv la licitația pentru acest contract și să fie favorizate efectiv de acest criteriu, în detrimentul unei concurențe sănătoase și efective între societățile care participă la licitația în cauză. Va reveni instanței de trimitere sarcina de a face constatările de fapt corespunzătoare în această privință.
5. Concluzie cu privire la Directiva 2014/24
64.
Din considerațiile care precedă rezultă că, în prezenta cauză, în interpretarea articolului 67 din Directiva 2014/24 trebuie ținut cont de faptul că contractul în cauză privește servicii sociale către persoane și că, chiar dacă are o valoare inferioară pragului prevăzut de directiva menționată pentru aceste tipuri de servicii, statul membru a făcut aplicabile, în mod direct și necondiționat, în dreptul național dispozițiile acestui articol. În acest context, dispozițiile trebuie interpretate în sensul în care nu se opun unui criteriu de atribuire precum cel în cauză în scopul identificării „ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic”, cu condiția să respecte principiile proporționalității, egalității de tratament și nediscriminării, aspect pe care trebuie să îl stabilească instanța de trimitere.
C.
Cu privire la articolul 28 din cartă
65.
Prin intermediul celei de a treia părți a întrebării preliminare, instanța de trimitere solicită Curții să stabilească dacă un criteriu de atribuire a unui contract de prestări de servicii care prevede luarea în considerare a creșterilor salariale pe care societatea ofertantă propune să le aplice persoanelor care execută contractul, în raport cu salariile prevăzute în convenția colectivă la nivel de sector, și care prevede că ofertantul câștigător concretizează, după negocierea colectivă prealabilă cu reprezentanții lucrătorilor, elementele care materializează majorarea salarială și încearcă să încheie o convenție colectivă al cărei domeniu de aplicare îl reprezintă personalul desemnat în contract, încalcă dreptul de negociere colectivă recunoscut la articolul 28 din cartă.
66.
Instanța de trimitere ridică problema dacă criteriul contestat constituie o ingerință în dreptul de negociere colectivă recunoscut la articolul 28 din cartă întrucât ar putea conduce la excluderea personalului însărcinat cu executarea contractului din domeniul de aplicare al unei convenții în vigoare, ceea ce ar putea crea diferențe de remunerare între lucrătorii aceleiași întreprinderi care efectuează aceleași sarcini, justificate numai de persoana beneficiarului pentru care sunt îndeplinite aceste sarcini.
67.
În temeiul articolului 28 din Carta drepturilor fundamentale, lucrătorii și angajatorii sau organizațiile lor au dreptul, în conformitate cu dreptul Uniunii, precum și cu legislațiile și practicile naționale, printre altele, de a negocia și de a încheia convenții colective la nivelurile corespunzătoare.
68.
Reiese din jurisprudență că această dispoziție, interpretată în lumina articolului 152 primul paragraf TFUE, presupune o autonomie a partenerilor sociali, care implică faptul că, în cursul etapei de negociere a unui acord de către aceștia, care „ține de competența exclusivă” a acestora, partenerii sociali respectivi pot dialoga și acționa în mod liber, fără a primi ordine sau instrucțiuni din partea nimănui și în special din partea statelor membre sau a instituțiilor Uniunii (
56
).
69.
În speță, criteriul contestat prevede două faze. În primul rând, în termen de cel mult o lună de la încheierea contractului de achiziții, trebuie să se concretizeze, după negocierea prealabilă cu reprezentații lucrătorilor, elementele care materializează majorarea salarială, pe care societatea ofertantă propune să o aplice persoanelor care execută contractul, în raport cu remunerațiile stabilite prin convenția colectivă la nivel de sector. În al doilea rând, întreprinderea ofertantă câștigătoare trebuie să încerce să încheie o convenție colectivă specifică care să reglementeze condițiile de muncă ale personalului desemnat în contract.
70.
În acest sens, reținem că, mai degrabă decât să submineze dreptul de negociere colectivă, criteriul contestat îl încurajează. Astfel, pe de o parte, acesta obligă întreprinderea care a câștigat contractul să negocieze cu reprezentanții lucrătorilor elementele majorării salariale în cauză. Prin urmare, nu lasă la libera alegere a întreprinderii modul de stabilire a acestor elemente. Pe de altă parte, acest criteriu impune întreprinderii ofertante câștigătoare menționate doar să „încerce” să încheie o convenție colectivă pentru serviciul în cauză. Aceasta nu impune de altfel nicio obligație de rezultat și nu pare să intervină în niciun fel asupra autonomiei partenerilor sociali vizați.
71.
În ceea ce privește împrejurarea că criteriul contestat ar putea conduce la disparități salariale prin scoaterea anumitor lucrători din domeniul de aplicare al convenției colective la nivel de sector, în măsura în care condițiile prevăzute în contractul specific Primăriei Ortuella sunt mai favorabile decât cele din convenția colectivă la nivel de sector, nu vedem niciun motiv de încălcare a articolului 28 din cartă. Dimpotrivă, criteriul contestat, utilizând convenția colectivă la nivel de sector ca standard de referință (benchmark) minim, îi extinde domeniul de aplicare.
72.
Prin urmare, considerăm că articolul 28 din cartă nu se opune unui criteriu de atribuire precum cel contestat.
III. Concluzie
73.
Având în vedere considerațiile de mai sus, propunem Curții să răspundă la întrebările preliminare adresate de Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Organul administrativ responsabil pentru soluționarea căilor de atac în materie de achiziții publice din comunitatea autonomă Țara Bascilor, Spania) după cum urmează:
Articolul 67 din Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE trebuie interpretat în sensul că, în cazul unui contract de servicii sociale către persoane, a cărui valoare se situează sub pragul prevăzut de directiva menționată pentru acest tip de servicii, dar în privința căruia statul membru a făcut direct și necondiționat aplicabile în legislația națională dispozițiile acestui articol, acest lucru nu se opune unui criteriu de atribuire în scopul identificării „ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic”, în sensul acestei dispoziții, care prevede luarea în considerare a creșterilor salariale pe care întreprinderea ofertantă propune să le aplice persoanelor care execută contractul, în raport cu salariile stabilite prin convenția colectivă la nivel de sector, cu condiția ca acest criteriu să respecte principiile proporționalității, egalității de tratament și nediscriminării, aspect pe care trebuie să îl stabilească instanța de trimitere.
Articolul 28 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene nu se opune unui criteriu de atribuire a unui contract de prestări de servicii care prevede luarea în considerare a creșterilor salariale pe care întreprinderea ofertantă propune să le aplice persoanelor care execută contractul, în raport cu salariile prevăzute în convenția colectivă la nivel de sector, și care prevede că ofertantul câștigător concretizează, după negocierea colectivă prealabilă cu reprezentanții lucrătorilor, elementele care materializează majorarea salarială și încearcă să încheie o convenție colectivă al cărei domeniu de aplicare îl reprezintă personalul desemnat în contract.
(
1
)	Limba originală: italiana.
(
2
)	Din Raportul special nr. 28/2023 al Curții de Conturi reiese că în fiecare an se cheltuie pentru achiziții publice aproximativ 2000 de miliarde de euro, echivalentul a 14 % din PIB‑ul Uniunii (a se vedea p. 4).
(
3
)	În acest sens facem trimitere la studiul Parlamentului european intitulat The social impact of public procurement, can the EU do more?, publicat în luna octombrie 2023, la Comunicatul C(2021) 3573 final al Comisiei din 26 mai 2021, „Achiziții responsabile social – un ghid al aspectelor sociale care trebuie luate în considerare în procedurile de achiziții publice (ediția a doua)” (JO 2021, C 237, p. 1) și la publicația Comisiei Europene intitulată Making Socially Responsible Public Procurement Work (2020).
(
4
)	Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO 2014, L 94, p. 65).
(
5
)	Serviciul în cauză, denumit „[s]erviciul de asistență la domiciliu al Primăriei din Ortuella”, face parte din „Serviciile de asistență socială pentru persoanele fără adăpost” (Cod CPV – 85312000‑9). Pentru mai multe detalii, a se vedea cererea de decizie preliminară, punctul 6.
(
6
)	Creșterea procentuală a remunerației salariale se evaluează prin aplicarea unei formule specifice (a se vedea în detaliu punctul 7 din decizia de trimitere).
(
7
)	Cu privire la ponderarea anumitor criterii de atribuire, a se vedea punctul 51 și nota de subsol 48 de mai jos.
(
8
)	Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (JO 1997, L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29).
(
9
)	A se vedea punctele 20-25. Considerăm că jurisprudența ulterioară a Curții nu oferă niciun motiv pentru a pune la îndoială această evaluare.
(
10
)	Codul CPV – 85312000‑9, menționat la nota de subsol 5 de mai sus, face parte, de altfel, dintre codurile enumerate în această anexă.
(
11
)	A se vedea considerentul (28) al Directivei 2014/24.
(
12
)	Ley 9/2017, de 8 de noviembre, de Contratos del Sector Público (Legea nr. 9 din 8 noiembrie 2017 privind contractele de achiziții publice).
(
13
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 18 octombrie 1990, Dzodzi (C‑297/88 și C‑197/89, EU:C:1990:360, punctele 36 și 37), precum și Hotărârea din 16 iunie 2022, Obshtina Razlog (C‑376/21, EU:C:2022:472, punctul 55 și jurisprudența citată).
(
14
)	Hotărârea din 4 aprilie 2019, Allianz Vorsorgekasse (C‑699/17, EU:C:2019:290, punctul 50 și jurisprudența citată), și Ordonanța din 5 iulie 2024, EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, punctul 23 și jurisprudența citată).
(
15
)	Hotărârea din 6 octombrie 2016, Tecnoedi Costruzioni (C‑318/15, EU:C:2016:747, punctul 20 și jurisprudența citată), și Ordonanța din 5 iulie 2024, EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, punctul 20 și jurisprudența citată).
(
16
)	A se vedea considerentul (114) al Directivei 2014/24. Aceste servicii sunt furnizate într‑un cadru specific care variază foarte mult între statele membre datorită tradițiilor culturale diferite. A se vedea Hotărârea din 14 iulie 2022, ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:559, denumită în continuare „Hotărârea ASADE”, punctul 75).
(
17
)	Ibidem.
(
18
)	În lipsa unor astfel de indicii, simpla împrejurare că serviciile care fac obiectul acestui contract trebuie furnizate în localitatea Ortuella, situată la aproximativ 130 km de frontierele Franței, nu este de natură să stabilească în sine existența unui interes transfrontalier cert. A se vedea în această privință Ordonanța din 5 iulie 2024, EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, punctul 26).
(
19
)	Măsurile cu caracter transnațional sunt enumerate la literele a)-c) ale acestei dispoziții și privesc în esență cazul detașării unui lucrător pe teritoriul unui alt stat membru pe baza unui contract încheiat între întreprinderea care efectuează detașarea și destinatarul serviciilor [litera a)], cazul detașării unui lucrător pe teritoriul unui alt stat membru, la o unitate sau la o întreprindere aparținând grupului [litera b)] și cazul detașării unui lucrător de către un agent de plasare a forței de muncă temporară [litera c)].
(
20
)	A se vedea Hotărârea din 28 noiembrie 2024, PT (Acord încheiat între procuror și autorul unei infracțiuni) (C‑432/22, EU:C:2024:987, punctul 35 și jurisprudența citată).
(
21
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 13 martie 2019, E. (C‑635/17, EU:C:2019:192, punctele 35-39 și 53), Hotărârea din 30 ianuarie 2020, Generics (UK) ș.a. (C‑307/18, EU:C:2020:52, punctele 22-29, 41 și 137), și Hotărârea din 11 iunie 2020, JI (C‑634/18, EU:C:2020:455, punctele 24-30 și 43). În termeni mai generali, cu privire la acest aspect, a se vedea Concluziile avocatei generale Sharpston prezentate în cauza Prokuratura Rejonowa wSłupsku (C‑634/18, EU:C:2020:29, punctele 34-44).
(
22
)	A se vedea considerentul (114) al Directivei 2014/24. Cu privire la acest regim, a se vedea hotărârea ASADE, punctul 73 și următoarele.
(
23
)	A se vedea jurisprudența menționată la nota de subsol 13 de mai sus.
(
24
)	Din articolul 76 alineatul (1) ultima teză din Directiva 2014/24 reiese că, în ceea ce privește contractele de achiziții de servicii sociale, „[s]tatele membre au libertatea de a stabili normele procedurale aplicabile, atât timp cât aceste norme permit autorităților contractante să țină seama de specificul serviciilor [sociale] în cauză”. Alineatul (2) ultima teză al aceluiași articol prevede că „statele membre pot […] prevedea ca alegerea furnizorului de servicii să se facă pe baza ofertei care prezintă cel mai bun raport preț‑calitate, ținându‑se seama de criteriile de calitate și de durabilitate ale serviciilor sociale” (sublinierea noastră). În acest sens, a se vedea Hotărârea ASADE, punctele 84 și 85.
(
25
)	În această privință, reiese din considerentul (2) al acesteia că unul dintre obiectivele revizuirii reglementărilor în materie de achiziții publice a fost tocmai acela de a permite achizitorilor să utilizeze mai eficient contractele de achiziții publice „în sprijinul unor obiective societale comune”. A se vedea și studiul Parlamentului european (p. 10) și Comunicatul C(2021) 3573 final al Comisiei (capitolul 1.1), citate la nota de subsol 3.
(
26
)	Potrivit primei dispoziții, „Uniunea combate excluziunea socială […] și promovează justiția și protecția socială”. Potrivit celei de a doua dispoziții, „[î]n definirea și punerea în aplicare a politicilor și acțiunilor sale, Uniunea ține seama de cerințele privind promovarea unui nivel ridicat al ocupării forței de muncă, garantarea unei protecții sociale corespunzătoare […]”.
(
27
)	Printre celelalte dispoziții relevante ale Directivei 2014/24 figurează normele privind contractele rezervate în sensul articolului 20, posibilitatea de a impune condiții speciale privind executarea contractului, inclusiv considerații de ordin social în sensul articolului 70.
(
28
)	A se vedea Hotărârea din 30 ianuarie 2020, Tim (C‑395/18, EU:C:2020:58, punctul 38).
(
29
)	În acest sens, a se vedea Hotărârea din 4 decembrie 2003, EVN și Wienstrom (C‑448/01, EU:C:2003:651, punctul 37).
(
30
)	Hotărârea din 26 septembrie 2000, Comisia/Franța (C‑225/98, EU:C:2000:494, punctele 49 și 50).
(
31
)	Hotărârea din 10 mai 2012, Comisia/Țările de Jos (C‑368/10, EU:C:2012:284, punctul 85).
(
32
)	Cu titlu de exemplu, a se vedea obiectivele sociale pe care autoritățile contractante le pot urmări prin intermediul contractelor de achiziții publice identificate în publicația Comisiei intitulată „Making socially responsible public procurement work”, citată la nota de subsol 3 din prezentele concluzii.
(
33
)	Hotărârea din 10 mai 2012, Comisia/Țările de Jos (C‑368/10, EU:C:2012:284, punctul 85
in fine).
(
34
)	Pe de altă parte, directiva însăși prevede ca exemple de aspecte sociale criterii privind persoanele însărcinate cu executarea contractului pentru determinarea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic. A se vedea considerentele (93) și (94) și articolul 67 alineatul (2) litera (b).
(
35
)	A se vedea articolul 67 alineatele (2) și (3) din Directiva 2014/24 și, înainte de toate, Hotărârea din 17 septembrie 2002, Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, punctul 64).
(
36
)	A se vedea articolul 67 alineatul (4) și considerentul (92) al Directivei 2014/24 și Hotărârea din 20 septembrie 2018, Montte (C‑546/16, EU:C:2018:752, punctul 31 și jurisprudența citată).
(
37
)	A se vedea anexa V partea C punctul 18 din Directiva 2014/24 și, înainte de toate, Hotărârea din 17 septembrie 2002, Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, punctul 64).
(
38
)	A se vedea articolul 67 alineatul (5) din Directiva 2014/24.
(
39
)	Hotărârea din 18 octombrie 2001, SIAC Construction (C‑19/00, EU:C:2001:553, punctul 42).
(
40
)	A se vedea articolul 18 din Directiva 2014/24 și, înainte de toate, Hotărârea din 17 septembrie 2002, Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, punctul 64).
(
41
)	Considerentul (90) al Directivei 2014/24.
(
42
)	A se vedea prin analogie Hotărârea din 17 septembrie 2002, Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, punctul 64).
(
43
)	A se vedea considerentul (114) al Directivei 2014/24 și punctul 27 din prezentele concluzii.
(
44
)	În această privință, articolul 145 alineatul 2 din LCSP identifică o serie de obiective la care se referă caracteristicile sociale ale contractului, printre care figurează îmbunătățirea condițiilor de muncă și a salariilor.
(
45
)	În acest sens, a se vedea Comunicatul C(2021) 3573 final al Comisiei, citat la nota de subsol 3 de mai sus, p. 39.
(
46
)	A se vedea Concluziile avocatei generale Medina prezentate în cauza ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:77, punctul 53 și jurisprudența citată).
(
47
)	A se vedea prin analogie Hotărârea din 10 mai 2012, Comisia/Țările de Jos (C‑368/10, EU:C:2012:284, punctul 91).
(
48
)	Comisia arată că, în cadrul contractului în cauză, criteriul contestat ar avea o pondere de 27 % din totalul punctelor atribuite (40 de puncte din 145 de puncte), în timp ce ofertei financiare și ofertei tehnice li s‑ar atribui maximum 15, respectiv 45 de puncte. Cu toate acestea, analiza anexei I la caietul de sarcini nu confirmă că numărul total de puncte acordate este egal cu 145. Din acest document reiese că criteriului contestat i se atribuie 40 de puncte, ofertei tehnice 45 de puncte și ofertei financiare 15 puncte, respectiv un total de 100 de puncte. Cu toate acestea, textul explicativ (de la pagina 45) al criteriului financiar indică faptul că acestui criteriu i se atribuie 55 de puncte.
(
49
)	A se vedea Comunicatul C(2021) 3573 final al Comisiei, citat la nota de subsol 3 de mai sus, p. 52.
(
50
)	Hotărârea din 4 decembrie 2003, EVN și Wienstrom (C‑448/01, EU:C:2003:651, punctele 42 și 43).
(
51
)	Hotărârea din 17 noiembrie 2022, Antea Polska ș.a. (C‑54/21, EU:C:2022:888, punctul 92).
(
52
)	A se vedea în acest sens printre altele Hotărârea din 13 iunie 2024, BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495, punctul 30 și jurisprudența citată). Pentru un caz de aplicare a principiului egalității de tratament în contextul articolului 76 din Directiva 2014/24, a se vedea Hotărârea ASADE, punctul 86 și următoarele.
(
53
)	Hotărârea din 6 octombrie 2021, Conacee (C‑598/19, EU:C:2021:810, punctul 36 și jurisprudența citată).
(
54
)	A se vedea considerentul (2) al Directivei 2014/24.
(
55
)	A se vedea în acest sens considerentul (83) al Directivei 2014/24.
(
56
)	În acest sens, a se vedea Hotărârea din 15 decembrie 2022, TimePartner Personalmanagement (C‑311/21, EU:C:2022:983, punctele 71-74 și jurisprudența citată).