62005CC0299
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2007 m. gegužės 3 d. (
1
)
Byla C-299/05
Europos Bendrijų Komisija
prieš
Europos Parlamentą ir Europos Sąjungos Tarybą
„Ieškinys dėl panaikinimo — Socialinė apsauga — Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 — 4 straipsnio 2a dalis ir 10a straipsnis — IIa priedas — Reglamentas (EB) Nr. 647/2005 — Specialios neįmokinės išmokos“
I — Įvadas
1.
Į Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 (
2
) taikymo sritį, priėmus Reglamentą (EEB) Nr. 1247/92 (
3
), patenka ir specialios neįmokinės išmokos, taigi išmokos, kurioms būdingi tiek socialinio draudimo, tiek ir socialinės paramos elementai. Vis dėlto šioms išmokoms taikomos specialios taisyklės; pirmiausia jų nereikia mokėti asmenims ne rezidentams.
2.
Reglamente (EB) Nr. 647/2005 (
4
), iš dalies keičiančiame Reglamentą (EEB) Nr. 1408/71 ir Reglamentą (EEB) Nr. 574/72, performuluojamas specialių neįmokinių išmokų apibrėžimas. Dabar įstatymų leidėjas šias išmokas apibrėžia kaip specialias neįmokines pinigines išmokas (
5
). Be to, jis pakeitė IIa priedą, kuriame išvardytos įvairios į šią kategoriją patenkančios nacionalinės išmokos.
3.
Komisijos ieškinys dėl panaikinimo susijęs su tam tikrų Suomijos, Švedijos ir Jungtinės Karalystės išmokų įrašymo į IIa priedą teisėtumu. Komisijos manymu, ginčijamos išmokos nėra specialios išmokos iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalies prasme ir todėl iš IIa priedo turėtų būti išbrauktos.
II — Teisinis pagrindas
A — Bendrijos teisė
4.
Reglamento Nr. 647/2005 pirmoje konstatuojamojoje dalyje išdėstyta:
„Reglamentuose (EEB) Nr. 1408/71 <…> ir (EEB) Nr. 574/72 <…> turėtų būti padaryti tam tikri pakeitimai, siekiant atsižvelgti į naujausius Europos Bendrijų Teisingumo Teismo praktikos pokyčius, palengvinti šių reglamentų taikymą ir atspindėti pasikeitimus valstybių narių socialinės apsaugos teisės aktuose.“
5.
Įstatymų leidėjo tikslas, kurio siekdamas jis pakeitė nuostatas dėl specialių neįmokinių išmokų, patikslinamas trečioje konstatuojamojoje dalyje:
„Sprendimai bylose Friedrich Jauch prieš Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter ir Ghislain Leclere, Alina Deaconescu prieš Caisse nationale des prestations familiales <…> dėl specialių neįmokinių išmokų klasifikavimo reikalauja, užtikrinant teisinį saugumą, patikslinti du kumuliatyvinius kriterijus, į kuriuos būtina atsižvelgti, kad tos išmokos galėtų būti įtrauktos į Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 IIa priedą. Tuo remiantis reikia peržiūrėti šį priedą atsižvelgiant ir į teisės aktų pakeitimus valstybėse narėse, darančius poveikį šios rūšies išmokoms, kurioms dėl jų mišrios prigimties taikomas specifinis koordinavimas. <…>“
6.
Pakeitimus, susijusius su Reglamento Nr. 1408/71 IIa priedu, paaiškina šešta konstatuojamoji dalis:
„Peržiūrėjus Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 IIa priedą bus pašalinti kai kurie esami įrašai ir bus įtraukti kai kurie nauji įrašai, atsižvelgiant į teisės aktų pakeitimus kai kuriose valstybėse narėse. <…>“
7.
Reglamento Nr. 1408 1 straipsnyje nustatyta:
„Šiame reglamente:
<…>
u)
i)
išmokos šeimai reiškia visas išmokas natūra arba pinigais, skirtas padengti šeimos išlaidoms pagal 4 straipsnio 1 dalies h punkte numatytus teisės aktus, neįskaitant II priede nurodytų specialių vaiko gimimo ar įvaikinimo išmokų.
“
8.
Iki šiol (
6
) Reglamento Nr. 1408/71 materialinė taikymo sritis 4 straipsnyje buvo nustatyta taip:
„1)   Šis reglamentas taikomas visiems teisės aktams, kurie apima šias socialinės apsaugos sritis:
a)
ligos ir motinystės išmokas,
b)
invalidumo išmokas, įskaitant tas, kurios skirtos darbingumui išsaugoti ar atgauti,
<…>
h)
išmokas šeimai.
2a)   Šis reglamentas taip pat taikomas specialioms neįmokinėms išmokoms, mokamoms pagal teisės aktus ar sistemas, kitas nei tos, kurios nurodytos 1 dalyje arba neįtrauktos pagal 4 dalies nuostatas, jeigu tokios išmokos yra numatytos
a)
teikti papildomą, pakeičiantį ar pagalbinį draudimą nuo rizikos, kurią apima 1 dalies a–h punktuose nurodytos socialinės apsaugos sritys; arba
b)
tik kaip speciali neįgalių asmenų apsauga.
<…>
4)   Šis reglamentas netaikomas socialiniai paramai <…>.“
9.
Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalį Reglamentas Nr. 647/2005 iš dalies pakeitė taip:
„Šis straipsnis taikomas specialioms neįmokinėms išmokoms, numatytoms pagal teisės aktus, kurie dėl savo taikymo asmenų atžvilgiu, savo tikslų ir (arba) teisių įgijimo sąlygų turi ypatumų, būdingų ir socialinės apsaugos teisės aktams, nurodytiems 1 dalyje, ir socialinei paramai.
„Specialios neįmokinės išmokos“ reiškia išmokas, kurios
a)
skirtos suteikti arba:
i)
papildomą, pakeičiančią ar pagalbinę apsaugą nuo rizikų, kurias apima socialinės apsaugos sritys, nurodytos 1 dalyje, ir kurios garantuoja atitinkamiems asmenims minimalų pragyvenimo lygį užtikrinančias pajamas atsižvelgiant į ekonominę ir socialinę situaciją atitinkamoje valstybėje narėje,
arba
ii)
tik specifinę neįgaliųjų apsaugą, glaudžiai susijusią su šių asmenų socialine aplinka atitinkamoje valstybėje narėje,
ir
b)
finansuojamos išimtinai iš privalomo apmokestinimo įnašų, kuriais siekiama padengti bendrąsias viešąsias išlaidas, ir jų suteikimo sąlygos bei apskaičiavimo tvarka nėra priklausomos nuo kokios nors įmokos išmokų gavėjo atžvilgiu. Tačiau išmokos, kurios papildo įmokines išmokas, vien dėl šios priežasties neturi būti laikomos įmokinėmis išmokomis,
ir
c)
yra išvardytos IIa priede.“
10.
Pašalinus esamus įrašus ir įtraukus keletą naujų išmokų Reglamento Nr. 657/2005 I priedo 2 punktu buvo visiškai performuluotas Reglamento Nr. 1408/71 IIa priedas (
7
). Įrašuose dėl Suomijos, Švedijos ir Jungtinės Karalystės, be turinio pakeitimų, be kita ko, nurodytos tokios išmokos:
„W. SUOMIJA
<…>
b)
vaiko priežiūros pašalpa (Vaikų priežiūros pašalpos įstatymas 444/69) (
8
);
<…>
X. ŠVEDIJA
<…>
c)
invalidumo pašalpa ir vaikų su negalia priežiūros pašalpa (Įstatymas 1998:703) (
9
).
Y. JUNGTINĖ KARALYSTĖ
<…>
d)
neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpa (1991 m. birželio 27 d. Pragyvenimo pašalpos negalios atveju ir darbo pašalpos negalios atveju įstatymo 1 skirsnis ir 1991 m. liepos 24 d. Pragyvenimo pašalpos negalios atveju ir darbo pašalpos negalios atveju (Šiaurės Airija) įsakymo 3 straipsnis) (
10
);
e)
trečio asmens priežiūros pašalpa (1975 m. kovo 20 d. Socialinės apsaugos įstatymo 35 skirsnis ir 1975 m. kovo 20 d. Socialinės apsaugos (Šiaurės Airija) įstatymo 35 skirsnis) (
11
);
f)
invalido slaugos pašalpa (1975 m. kovo 20 d. Socialinės apsaugos įstatymo 37 skirsnis ir 1975 m. kovo 20 d. Socialinės apsaugos (Šiaurės Airija) įstatymo 37 skirsnis) (
12
).“
B — Nacionalinė teisė
1. Suomijos vaiko priežiūros pašalpa (Vaikų priežiūros pašalpos įstatymas 444/1969).
11.
Pagal Suomijos Vaikų priežiūros pašalpos įstatymą išmoka skiriama, jei vaikui dėl ligos, invalidumo arba kitos negalios mažiausiai šešių mėnesių laikotarpį reikalinga speciali slauga, priežiūra arba reabilitacija ir dėl to atsiranda ypatinga finansinė ar kitokia našta. Teisę į išmoką turi jaunesni negu 16 metų vaikai, kurių gyvenamoji vieta yra Suomijoje.
12.
Pašalpos dydis priklauso vien tik nuo individualaus vaiko terapijos, priežiūros ir (arba) reabilitacijos poreikio, ir yra numatyti trys skirtingi tarifai. Į vaiko, kuriam reikalinga priežiūra, tėvų pajamas, įmokų mokėjimo ir užimtumo laikotarpius neatsižvelgiama. Atsižvelgiant į tai, kiek trunka vaiko priežiūros poreikis, išmoka gali būti suteikiama arba tik tam tikram laikotarpiui, arba neterminuotai. Pasikeitus vaiko sveikatos būklei teisė į pašalpą gali būti prarasta ir (arba) gali būti pakeistas pašalpos dydis.
13.
Pagal Suomijos įstatymo 4 straipsnį teisė į vaiko priežiūros pašalpą iš karto prarandama, jei vaiku rūpinamasi ligoninėje ar kitoje valstybinėje ir (arba) valstybės finansuojamoje priežiūros įstaigoje ilgiau negu tris mėnesius.
2. Švedijos invalidumo pašalpa ir vaikų su negalia priežiūros pašalpa (Įstatymas 1998:703)
14.
Šios Švedijos pašalpos tarpusavyje susijusios, o pagrindinės teisių į jas įgijimo sąlygos yra tos pačios. Vaikų su negalia priežiūros pašalpa skiriama tol, kol asmeniui sueina 19 metų. Paskui prasideda laikotarpis, kai įgyjama teisė į invalidumo pašalpą. Šios išmokos nėra susietos nei su profesine veikla, nei su tam tikrais užimtumo ir (arba) įmokos mokėjimo laikotarpiais. Su įmokų sistema jų nesieja nei funkcinis, nei organizacinis ryšys. Skiriant abi išmokas turi būti išsamiai išnagrinėtas konkretaus atvejo poreikis. Pasikeitus poreikiui, teisės įgijimo sąlygos peržiūrimos.
a) Vaikų su negalia priežiūros pašalpa
15.
Išmoka skiriama tėvams, kurių vaikui dėl ligos, psichikos negalios ar kitokio invalidumo mažiausiai šešis mėnesius reikalinga slauga arba priežiūra. Be to, jei dėl vaiko ligos ar invalidumo atsiranda papildomų išlaidų, įgyjama teisė į priežiūros pašalpą.
16.
Švedijos įstatymas numato keturis skirtingus priežiūros pašalpos mėnesinius tarifus, o pašalpos dydis priklauso vien tik nuo slaugos poreikio laipsnio ir individualaus priežiūros poreikio bei papildomų išlaidų dydžio. Remiantis tais pačiais kriterijais nustatomas laikotarpis, per kurį mokama pašalpa.
17.
Teisės įgijimo sąlygos, išskyrus tuos atvejus, kai pakinta poreikis, taikant įstatymais nustatytus kriterijus turi būti peržiūrimos ne rečiau kaip kas dvejus metus. Tačiau neatsižvelgiama nei į tėvų pajamas, nei į tą aplinkybę, ar jie dėl vaiko priežiūros turėjo nutraukti arba apriboti savo profesinę veiklą.
18.
Teisės į priežiūros pašalpą iš principo netenkama tada, jei vaikas ilgiau negu tris mėnesius praleidžia valstybinėje ir (arba) valstybės finansuojamoje priežiūros įstaigoje.
b) Invalidumo pašalpa
19.
Teisę į invalidumo pašalpą įgyja apdrausti asmenys, kuriems dėl organizmo funkcijų pablogėjimo, pasireiškusio iki 65 metų amžiaus, reikalinga nuolatinė pagalba kasdieniame gyvenime (Švedijos įstatymo 5 straipsnio 1 dalis), kuriems reikalinga ilgalaikė trečiųjų asmenų pagalba, kad jie galėtų vykdyti savo profesinę veiklą (5 straipsnio 2 dalis), arba kurie įvairiomis situacijomis patiria didžiulių papildomų išlaidų (5 straipsnio 3 dalis). Jei visos trys sąlygos įvykdomos arba jei 1 arba 2 dalies kriterijus sutampa su 3 dalyje nurodytu kriterijumi, suteikiant teisę atsižvelgiama į bendrą poreikio aprėptį. Į išmokos gavėjo įmokų ir (arba) užimtumo laikotarpius neatsižvelgiama.
20.
Invalidumo pašalpos dydį konkrečiu atveju nulemia priežiūros poreikio laipsnis ir (arba) papildomų išlaidų dydis. Švedijos įstatyme nustatyti trys skirtingi išmokų tarifai. Švedijos vyriausybė nurodo, kad nėra nustatytų kriterijų, kuriais remiantis vertinamas konkretaus atvejo poreikis. Atvirkščiai, finansinė našta vertinama pagal išmokos gavėjo poreikį tiek, kiek ji yra logiška ir pateisinama.
3. Jungtinės Karalystės nacionalinės nuostatos
21.
Neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpos ir trečiojo asmens priežiūros pašalpos teisės įgijimo sąlygos iš esmės yra tos pačios. Invalido slaugos pašalpa šias abi išmokas papildo.
a) Neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpa – 1991 m. birželio 27 d. Pragyvenimo pašalpos negalios atveju ir darbo pašalpos negalios atveju įstatymo 1 skirsnis ir 1991 m. liepos 24 d. Pragyvenimo pašalpos negalios atveju ir darbo pašalpos negalios atveju (Šiaurės Airija) įsakymo 3 straipsnis.
22.
Neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpą sudaro dvi, būtent — slaugos ir judumo, sudedamosios dalys. Suinteresuotosios šalys vieningai nurodė, kad judumo dalis kaip speciali neįmokinė išmoka Reglamento Nr. 1408/71, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 647/2005, 4 straipsnio 2a dalies a punkto ii papunkčio prasme teisingai išliko IIa priede.
23.
Teisę į slaugos dalį turi asmenys, jaunesni negu 65 metų amžiaus, turintys sunkią fizinę arba psichikos negalią, kuriems reikalinga dažna arba nuolatinė priežiūra ir kurie atitinka gyvenimo ir (arba) buvimo šalyje kriterijus. Jei teisė į išmoką buvo suteikta dar nesulaukus 65 metų, teisė išlaikoma ir sulaukus šio amžiaus. Konkrečiais atvejais nacionalinės nuostatos numato, kad konkrečiai apibrėžtais laikotarpiais dienos ar nakties metu dėl organizmo funkcijų arba dėl nuolatinės priežiūros, siekiant pašalinti didelę grėsmę išmokos gavėjams arba kitiems asmenims, gali būti reikalinga trečiųjų asmenų pagalba.
24.
Teisė į išmoką suteikiama ir jos dydis nustatomas vien tik atsižvelgiant į individualų pagalbos ir (arba) priežiūros poreikį ir trukmę. Gali būti skiriami trys skirtingi tarifai neatsižvelgiant į tai, ar išmokos gavėjas turi pajamų, vykdo profesinę veiklą ir ar gauna kitas socialines išmokas. Teisės turėtojas gali laisvai disponuoti lėšomis.
b) Trečiojo asmens priežiūros pašalpa – 1975 m. kovo 20 d. Socialinės apsaugos įstatymo 35 skirsnis ir 1975 m. kovo 20 d. Socialinės apsaugos (Šiaurės Airija) įstatymo 35 skirsnis.
25.
Nuo neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpos trečiojo asmens priežiūros pašalpa skiriasi tuo, kad teisė į ją gali būti įgyta tik sulaukus 65 metų ir kad numatyti tik du skirtingi tarifai. Ji nesuteikiama, jei teisės turėtojas jau gauna neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpą.
c) Invalido slaugos pašalpa – 1975 m. kovo 20 d. Socialinės apsaugos įstatymo 37 skirsnis ir 1975 m. kovo 20 d. Socialinės apsaugos (Šiaurės Airija) įstatymo 37 skirsnis.
26.
Invalido slaugos pašalpos gavėjai gali būti privatūs asmenys, gyvenantys arba būnantys Jungtinėje Karalystėje ir reguliariai teikiantys neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpos ir (arba) trečiojo asmens priežiūros pašalpos gavėjui nemokamas slaugos paslaugas, kurių trukmė – ne mažiau kaip 35 valandos per savaitę. Ar suteikiant invalido slaugos pašalpą atsižvelgiama į slaugančiojo asmens pajamas, iš bylos medžiagos nėra visiškai aišku (
13
).
III — Procesas ir šalių reikalavimai
27.
Komisija 2005 m. liepos 26 d. pateikė ieškinį Teisingumo Teisme ir jame prašo:
—
panaikinti 2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 647/2005, iš dalies keičiančio Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, ir (EEB) Nr. 574/72, nustatantį Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarką, I priedo 2 punkto nuostatas, esančias antraščių „W. Suomija“ b punkte, „X. Švedija“ c punkte ir „Y. Jungtinė Karalystė“ d–f punktuose,
—
priteisti iš atsakovų bylinėjimosi išlaidas.
28.
Europos Parlamentas prašo:
—
pripažinti Komisijos pareikštą ieškinį nepriimtinu,
—
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, atmesti šį ieškinį,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
29.
Taryba prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
30.
Jungtinė Karalystė, Švedijos Karalystė ir Suomija, kaip į bylą įstojusios šalys, palaiko Europos Parlamento ir Tarybos reikalavimus.
IV — Vertinimas
A — Dėl priimtinumo
1. Dėl termino pateikti ieškinį praleidimo ir akto, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, buvimo
31.
Parlamentas mano, kad nagrinėjamas ieškinys dėl panaikinimo buvo pateiktas praleidus terminą. Dviejų mėnesių terminas pagal EB 230 straipsnio penktąją pastraipą turi būti skaičiuojamas ne nuo Reglamento Nr. 647/2005 paskelbimo dienos, nes ginčijamos išmokos priede, nepaisant to, kad pasikeitė jų vieta, išliko nepakeistos. Atvirkščiai, terminas turi būti skaičiuojamas nuo to teisės akto, kuriuo išmokos pirmą kartą buvo įtrauktos į Reglamento Nr. 1408/71 IIa priedą, paskelbimo dienos (
14
). Jei įstatymų leidėjas dėl teisinio aiškumo ir skaidrumo performulavo IIa priedą, užuot iš jo tik išbraukęs pavienius punktus, teisinio saugumo principas draudžia atstatyti ieškinio dėl jau anksčiau egzistavusios nuostatos terminą pagal EB 230 straipsnio penktąją pastraipą.
32.
Parlamentas nurodo, kad performuluota specialios neįmokinės išmokos, nurodytos Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalyje, apibrėžtis nepakeitė teisinio pagrindo esmės, o tik, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo išaiškinimą, pritaikė nuostatos formuluotę (
15
).
33.
Komisija, nurodydama trečią konstatuojamąją dalį, tam prieštarauja ir teigia, kad Reglamentas Nr. 647/2005 ne vien tik patvirtino IIa priedą. Atsižvelgiant į teismo praktiką buvo pakeisti specialiai neįmokiniai išmokai taikomi kriterijai, ir daugelis išmokų, kurios šių kriterijų neatitiko, buvo iš IIa priedo pašalintos. Tačiau čia ginčijamos išmokos nebuvo išbrauktos todėl, kad tam Taryboje nepritarė šios trys suinteresuotosios valstybės narės.
34.
Be to, Komisija mano, kad dėl antrinės teisės akto naujos redakcijos priimtą įstatymo leidėjo sprendimą galima ginčyti ir tada, kai jis nekeičia priedo turinio. Nagrinėjamu atveju tai ypač taikytina, nes Komisija nurodė, kad tam tikros priedo dalys pažeidžia Bendrijos teisę.
35.
Ieškinys esąs priimtinas ir todėl, kad jame nurodyta, jog IIa priedas pažeidžia teisinio saugumo principą (
16
). Įstatymų leidėjas, į IIa priedą įrašęs išmokas, kurios iš tiesų nėra specialios neįmokinės išmokos, trukdo suinteresuotiesiems asmenims aiškiai ir tiksliai susipažinti su savo teisėmis, atsirandančiomis iš Bendrijos teisės, ir, galimas dalykas, pasinaudoti išmokos eksportavimu.
36.
Pirmiausia reikia atskirti termino praleidimo klausimą nuo klausimo, ar Reglamentas Nr. 647/2005 dėl ginčijamų nuostatų, pateiktų IIa priede, gali būti aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį.
37.
Akivaizdu, kad Komisijos ieškinys dėl Reglamento Nr. 647/2005 panaikinimo buvo gautas per dviejų mėnesių terminą, kuris nustatytas EB 230 straipsnio penktojoje pastraipoje, skaičiuojant nuo ginčijamo teisės akto paskelbimo Oficialiajame leidinyje datos (
17
).
38.
Iš tiesų Parlamento kaltinimas daugiau susijęs su tuo, kad ginčijamų nuostatų atžvilgiu Reglamentas Nr. 647/2005 nėra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį; jis tik patvirtino esamas nuostatas ir todėl negali atstatyti ieškinio termino.
39.
Ieškinį dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį galima pareikšti dėl visų institucijų priimtų nuostatų, kurios siekia sukurti privalomas teisines pasekmes (
18
).
40.
Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką negalima pareikšti ieškinio dėl panaikinimo dėl sprendimų, kurie pakartoja jau egzistuojančias nuostatas (
19
). Jei nuostata tik patvirtina ankstesnį aktą, jos pagrindu negali būti atstatytas terminas (
20
). Ieškiniu dėl panaikinimo, pareikšto dėl patvirtinančio akto, būtent netiesiogiai ginčijamas ankstesnis sprendimas, taigi atsiranda galimybė apeiti ieškinio pateikimo terminą, numatytą EB 230 straipsnio penktojoje pastraipoje (
21
).
41.
Į klausimą, ar ši teismo praktika gali būti taikoma ir reglamentams, čia atsakyti nereikia. Juk Reglamentas Nr. 647/2005 ne tik patvirtina esamas nuostatas dėl specialių neįmokinių išmokų, bet pakeičia ir ankstesnę teisinę situaciją.
42.
Tai, kad Reglamentu Nr. 647/2005 nebuvo pakeistos ginčijamos IIa priedo nuostatos, nėra svarbu atsakant į klausimą, ar taip reglamentas sukuria privalomas teisines pasekmes. Teisingumo Teismas sprendime Jauch (
22
) pripažino, kad Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalyje numatyti materialūs kriterijai nustato specialių neįmokinių išmokų teisinį pagrindą, ir vien tik išmokos įrašymas į IIa priedą, kaip teisingai pažymi Komisija, savarankiškos teisinės pasekmės nesukuria.
43.
Taigi vien tik remiantis IIa priedu negalima nuspręsti, ar Reglamentas Nr. 647/2005 pakeitė teisinę situaciją dėl specialių neįmokinių išmokų. Atvirkščiai, priede nurodytas išmokas reikia vertinti atsižvelgiant į 4 straipsnio 2a dalį. Tačiau ši nuostata buvo iš dalies pakeista Reglamentu Nr. 647/2005. Nors trečioje konstatuojamojoje dalyje kalbama apie kriterijų patikslinimą atsižvelgiant į sprendimus, priimtus byloseJauch ir Leclere (
23
), tačiau net jei būtų pavykę nepakeistus Teisingumo Teismo kriterijus įterpti į įstatymo tekstą, jie dėl to vis tiek būtų įgavę kitą teisinę kokybę.
44.
Neįtikina ir Parlamento pateiktas prieštaravimas, kad procesai dėl įsipareigojimų neįvykdymo prieš Suomiją, Švediją ir Jungtinę Karalystę įrodo, kad Komisija pati maniusi, jog ginčijamos nuostatos egzistavo prieš priimant Reglamentą Nr. 647/2005. Šiuose teismo procesuose Komisija būtent kaltina, kad nagrinėjamos nuostatos materialiai neatitiko 4 straipsnio 2a dalies ankstesnėje redakcijoje numatytų sąlygų.
45.
Net jei performuluoti materialūs kriterijai ir nepakeitė specialių neįmokinių išmokų teisinio pagrindo, įstatymų leidėjas sprendimą, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, priėmė dėl konkrečių IIa priedo įrašų.
46.
Jau savo pasiūlyme dėl Reglamento Nr. 647/2005 (
24
) Komisija ragino Parlamentą ir Tarybą peržiūrėti šiuos įrašus. Tarybos motyvų pareiškimo projekte dėl Bendrosios pozicijos priėmimo (
25
) Taryba nurodė siekusi susitarimo dėl įrašų į IIa priedą įtraukimo kriterijų ir kad, remiantis minėtu požiūriu, būtų galima pasiekti vieningą susitarimą dėl daugumos IIa priedo įrašų klasifikavimo (
26
). Nors dėl Komisijos pasiūlymo išbraukti iš IIa priedo tam tikrus įrašus vieningo susitarimo pasiekti nepavyko, nes atitinkamos valstybės narės manė, kad įrašai atitinka iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalies reikalavimus (
27
), tačiau, siekdama sudaryti sąlygas priimti šį reglamentą, Taryba sutiko
„išsaugoti šiuos įrašus IIa priede, kol būsima Europos Teisingumo Teismo praktika galės paaiškinti atitinkamus kriterijus ir dėl to lems šio priedo peržiūrėjimą“ (
28
).
47.
Kitaip tariant, nors Reglamentas Nr. 647/2005 ir nebuvo priimtas remiantis vertinimu, kad visi IIa priedo įrašai, be jokių abejonių, atitinka naujai suformuluotus Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalies kriterijus, tačiau įstatymų leidėjas nusprendė čia ginčijamus įrašus palikti IIa priede, kad juos galėtų peržiūrėti Teisingumo Teismas.
48.
Parlamento prieštaravimas, kad įstatymų leidėjas naujai suformuluotus kriterijus pažodžiui jau yra naudojęs Reglamento Nr. 883/2004 (
29
) 70 straipsnio 2 dalyje, vertinimo nepakeičia. Kadangi Parlamentas ir Taryba dar nebuvo nustatę šio reglamento 70 straipsnio 2 dalies c punkto X priedo turinio (specialios neįmokinės išmokos), Komisija šiuo atveju negalėjo pareikšti ieškinio dėl panaikinimo, prašydama peržiūrėti konkrečių įrašų suderinamumą su specialių neįmokinių išmokų kriterijais.
49.
Galiausiai Komisija teisingai nurodo, kad teisinio saugumo principas reikalauja peržiūrėjimo galimybės. Kitaip suinteresuotųjų šalių abejonės dėl IIa priedo įrašų suderinamumo su Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalies kriterijais bet kuriuo atveju liktų neišsklaidytos, kol Teisingumo Teismas per procesą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą galėtų pareikšti nuomonę atskirai dėl kiekvienos konkrečios išmokos pobūdžio.
50.
Taigi reikia pripažinti, kad Reglamentas Nr. 647/2005 ginčijamų IIa priedo nuostatų atžvilgiu yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį EB 230 straipsnio pirmosios pastraipos prasme.
2. Dėl Reglamento dalinio panaikinimo
51.
Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, dalinis panaikinimas nėra galimas, jei prašomos panaikinti teisės akto dalys yra neatskiriamai susijusios su likusiomis teisės akto dalimis, o atskiras tokių neatskiriamų dalių panaikinimas visiškai pakeistų priimto teisės akto esmę (
30
).
52.
Kadangi IIa priede nurodytos išmokos specialiomis neįmokinėmis išmokomis laikomos tik tada, kai jos atitinka Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalies materialias sąlygas (
31
), vienos iš išmokų išbraukimas iš IIa sąrašo nedaro poveikio kriterijams. Teisingumo Teismas, sprendimo Leclere (
32
) rezoliucinėje dalyje pripažinęs IIa priedą negaliojančiu tiek, kiek jame nurodoma toje byloje ginčijama Liuksemburgo motinystės pašalpa, kartu pripažino, kad IIa priedo įrašai nėra neatskiriamos dalys.
B — Dėl pagrįstumo
1. Pirminė pastaba dėl inkriminuojamo teisės pažeidimo
53.
Ieškinys yra pagrįstas, jei ginčijamos Reglamento Nr. 647/2005 I priedo 2 punkto nuostatos, taigi performuluotas IIa priedas dėl ginčijamų įrašų, susijusių su Suomija, Švedija ir Jungtine Karalyste, yra neteisėtos.
54.
Komisija tvirtina, kad nagrinėjamos išmokos neatitinka specialios neįmokinės išmokos, kurios apibrėžtį taip pat performulavo Reglamentas Nr. 647/2005 (
33
), kriterijų, nurodytų Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalyje.
55.
Todėl iš pirmo žvilgsnio atrodo, kad kaltinama dėl prieštaravimo tarp dviejų to paties lygmens teisės normų, nes I priedas taip pat yra Reglamento Nr. 647/2005 dalis, taigi jis, kaip ir kitos Reglamento dalys, buvo priimtos taikant tą pačią procedūrą ir to paties leidėjo. Toks prieštaravimas pažeistų teisinio saugumo principą. Būtent šis kertinis Bendrijos teisės principas reikalauja teisės akto aiškumo ir tikslumo, kad teisės subjektai galėtų aiškiai žinoti savo teises ir pareigas ir atitinkamai jomis remtis (
34
). Tačiau vien remiantis teisinio saugumo principo pažeidimu negalima daryti išvados, kad reikia panaikinti tik vieną iš to paties lygmens prieštaraujančių nuostatų ir nuspręsti, kuri iš jų turėtų būti panaikinta.
56.
Kaip matyti iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos, vis dėlto egzistuoja ne tik to paties lygmens normų konfliktas. Nagrinėti šią problemą reikia pradėti nuo sprendimo Jauch (
35
), kuriame Teisingumo Teismas yra nusprendęs:
„Be to, kaip Teisingumo Teismas ne kartą buvo nusprendęs, Reglamento Nr. 1408/71 nuostatos, priimtos remiantis EB sutarties 51 straipsniu (po pakeitimo — EB 42 straipsnis), turi būti aiškinamos atsižvelgiant į šio straipsnio tikslą, t. y. prisidėti prie kuo didesnės darbuotojų migrantų judėjimo laisvės užtikrinimo. EB sutarties 48 ir 49 straipsnių (po pakeitimo – EB 39 ir EB 40 straipsniai), EB sutarties 50 straipsnio (dabar – EB 41 straipsnis) bei EB sutarties 51 straipsnio tikslas nebūtų pasiektas, jeigu, naudodamiesi savo laisvo judėjimo teise, darbuotojai turėtų prarasti socialinės apsaugos lengvatas, užtikrintas jiems vienos valstybės narės teisės aktais, ypač kai šios lengvatos yra atlygis už jų sumokėtas įmokas.“
57.
Galiausiai iš sprendimo Jauch matyti, kad Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalis turi viršenybę formaliai lygiaverčio IIa priedo įrašų atžvilgiu. Ši viršenybė atsiranda todėl, kad Teisingumo Teismas Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnį, skaitomą kartu su 10 ir 10a straipsniais, vertina kaip viršenybę turinčio laisvo darbuotojų judėjimo sukonkretinimą. Dabar į tai atsižvelgė ir Komisija, kaip ji teigė per posėdį, ir siekia IIa priedą suderinti su teismo praktikos tikslais. Dėl to atsirandantis įstatymų leidėjo diskrecijos apribojimas, susijęs su neapibrėžtos teisės sąvokos specialios neįmokinės išmokos turiniu, padeda užtikrinti laisvą darbuotojų judėjimą. Nors Reglamento Nr. 1408/71 darbuotojo sąvoka yra platesnė už atitinkamą EB 39 straipsnio sąvoką, tačiau nagrinėjamoje byloje atitinkamos išmokos yra naudingos tiek darbuotojams Sutarties prasme, tiek ir jų šeimos nariams.
58.
Tokiomis aplinkybėmis, nors Bendrijos įstatymų leidėjas gali priimti nuostatas, leidžiančias nukrypti nuo principo, pagal kurį socialinės apsaugos išmokos yra pervestinos (
36
), tokios nukrypti leidžiančios nuostatos, kurios tam tikras specialias išmokas susieja su gyvenamosios vietos sąlyga, turi būti aiškinamos siaurai (
37
).
59.
Iš to reikia daryti išvadą, kad į Reglamento Nr. 1408/71 IIa priedo sąrašą įtraukus išmokas, kurios neatitinka reglamento 4 straipsnio 2a dalyje numatytų specialių neįmokinių išmokų kvalifikavimo sąlygų, pažeidžiami EB 39 ir 42 straipsniai (
38
). Atvirkščiai, laisvo darbuotojų judėjimo apribojimą, numatant gyvenamosios vietos sąlygą nacionaliniuose išmokų įstatymuose, galima pateisinti tik „tikrų“ specialių neįmokinių išmokų atveju.
60.
Taigi, kaip teisingai nurodo Komisija, reikia išnagrinėti, ar ginčijamos išmokos atitinka specialios neįmokinės išmokos kriterijus pagal Reglamentu Nr. 647/2005 iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalį. Jei neatitinka, Reglamentą Nr. 647/2005 reikia panaikinti tiek, kiek jis numato atitinkamų išmokų įtraukimą į Reglamento Nr. 1408/71 IIa priedą.
2. Dėl Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalies struktūros
61.
4 straipsnio 2a dalies įvadiniame sakinyje specialios neįmokinės išmokos apibūdinamos kaip išmokos, kurių teisinis pagrindas dėl jų taikymo asmenims tikslų ir (arba) teisių įgijimo sąlygų turi ypatumų, būdingų ir klasikinei socialinės apsaugos išmokai 4 straipsnio 1 dalies prasme, ir socialinei paramai.
62.
4 straipsnio 2a dalies a punkte nurodytos dvi specialių išmokų kategorijos, būtent išmokos, i) kurios skirtos suteikti papildomą, pakeičiančią ar pagalbinę apsaugą nuo klasikinių socialinio draudimo rizikų ir kurios garantuoja atitinkamiems asmenims minimalų pragyvenimo lygį užtikrinančias pajamas atsižvelgiant į ekonominę ir socialinę situaciją atitinkamoje valstybėje narėje, ir išmokos, ii) kuriomis siekiama suteikti tik specifinę neįgaliųjų apsaugą, glaudžiai susijusią su šių asmenų socialine aplinka atitinkamoje valstybėje narėje.
63.
Sąsajos su kuria nors iš klasikinių socialinės apsaugos sričių ir minimalaus pragyvenimo garantijos, kaip socialinės paramos elemento, sąlyga aiškiai numatyta tik įvadiniame sakinyje ir i papunktyje. Tačiau ii papunktyje tokia sąsajos su socialinės apsaugos sritimi sąlyga nepakartota. Tokiomis aplinkybėmis kyla klausimas, ar išmoka, skirta specifinei neįgalių asmenų apsaugai, taip pat turi turėti abu šiuos požymius.
64.
Kad atsakymas yra teigiamas, rodo jau 4 straipsnio 2a dalies įvadiniame sakinyje nurodytas mišrus išmokų pobūdis, kuris siejamas su abiem a punkte nurodytų specialių išmokų kategorijomis.
65.
Išmokos, skirtos specifinei neįgalių asmenų apsaugai Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalies a punkto ii papunkčio prasme, turi būti susijusios su viena iš socialinės apsaugos sričių jau vien todėl, kad kitaip jos net nepatektų į Reglamento Nr. 1408/71 taikymo sritį.
66.
Papildomai jos turi turėti ir socialinės paramos elementų. Jei užtektų vien sąsajos su socialinės apsaugos sritimi, tai išmokos, skirtos specifinei neįgalių asmenų apsaugai, visada būtų laikomos specialiomis išmokomis ii papunkčio prasme ir joms pagal Reglamento Nr. 1408/71 10a straipsnį būtų bendrai netaikomas socialinės apsaugos išmokų eksportuojamumo principas. Nepaisant to, kad jau 4 straipsnio 2a dalies įvadinio sakinio turinys tam prieštarauja, neįgalūs asmenys dar būtų ir diskriminuojami, nes panašios išmokos, skiriamos ne neįgaliems asmenims, pavyzdžiui, slaugos išmokos senyviems žmonės, yra eksportuojamos.
67.
Neatsižvelgiant į konkrečius specialios neįmokinės išmokos požymius pagal Reglamento Nr. 1408/71 struktūrą, kurią išlaikė ir Reglamentas Nr. 647/2005, išmoka bet kuriuo atveju negali būti kvalifikuojama kaip speciali išmoka, jei ji patenka vien tik į 4 straipsnio 1 dalies taikymo sritį (
39
). Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, išmoka kvalifikuojama kaip socialinės apsaugos išmoka tada, kai ji, pirma, pagal teisėtai apibrėžtą situaciją suteikiama gavėjui neatsižvelgiant į individualų ar diskrecinį asmens poreikių vertinimą ir, antra, yra susijusi su viena iš Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalyje aiškiai išvardytų rizikos sričių (
40
).
68.
Jei nustatyta, kad ginčijamos išmokos nepatenka į 4 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, o tik turi socialinės apsaugos išmokai būdingų bruožų, mišrus pobūdis 4 straipsnio 2a dalies prasme reikalauja, kad išmokai būtų būdingi ir socialinės paramos elementai. Taip yra tada, kai ji skiriama atsižvelgiant ne į užimtumo ir įmokų mokėjimo laikotarpius, o į poreikį, kuris įvertinamas pagal objektyvius įstatymais nustatytus kriterijus (
41
).
69.
Be to, išmokas, skirtas neįgalių asmenų specifinei apsaugai, apibūdina ir jų tikslas – skatinti neįgalių asmenų integraciją į visuomenę ir suteikti jiems galimybę dalyvauti visuomenės gyvenime.
3. Ginčijamų išmokų vertinimas
a) Dėl Suomijos vaiko priežiūros pašalpos pripažinimo specialia išmoka
i) Suomijos vaiko priežiūros pašalpos priskyrimas vienai iš Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalyje nurodytų socialinės apsaugos sričių
70.
Ar Suomijos vaiko priežiūros pašalpa gali būti priskirta vienai iš socialinės apsaugos sričių, priklauso nuo išmokos tikslo.
71.
Taryba, Parlamentas ir Suomijos vyriausybė nurodė, kad vaiko priežiūros pašalpa siekiama užtikrinti vaikų su negalia arba sergančių vaikų specifinę apsaugą ir integraciją į visuomenę. Jos tikslas – sudaryti sąlygas gauti specifines slaugos priemones ir fizinės bei psichinės reabilitacijos priemones ir neleisti vėliau atsirasti nedarbingumui. Suomijos vyriausybė pabrėžia, kad vaiko priežiūros pašalpa nėra siekiama bendrai kompensuoti pajamų nuostolius tėvams (
42
) ar šeimos išlaidas.
72.
Tačiau Komisija mano, kad vaiko priežiūros pašalpa bet kuriuo atveju yra skirta ir tėvų finansinei naštai palengvinti, kurie savo sergančio ar neįgalaus vaiko neatiduoda į priežiūros įstaigą, o slaugo šeimoje. Vadinasi, ja taip pat siekiama sumažinti finansinius nuostolius, atsirandančius dėl to, kad atsisakoma dirbti visą darbo dieną. Komisija, nurodydama Teisingumo Teismo praktiką (
43
), remdamasi minėtais ypatumais, daro išvadą, kad vaiko priežiūros pašalpa yra šeimos išmoka Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio u punkto i papunkčio prasme.
73.
Teisingumo Teismas sprendime Offermanns (
44
) nusprendė, kad 1 straipsnio u punkto i papunkčio frazę „šeimos išlaidoms padengti“ reikia aiškinti taip, kad ji taip pat apima šeimos biudžetui skirtą valstybės kompensaciją, kuria siekiama palengvinti naštą, atsirandančią dėl vaikų išlaikymo.
74.
Vis dėlto Suomijos vyriausybė teisingai nurodo, kad kiekviena piniginė išmoka daro poveikį šeimos turimoms lėšoms. Taigi tam, kad išmoka būtų kvalifikuojama kaip speciali išmoka 4 straipsnio 2a dalies a punkto ii papunkčio prasme, neužtenka vien tik jos daromo teigiamo poveikio šeimos pajamų dydžiui. Atvirkščiai, išmoka turi būti tikslingai siekiama kompensuoti šeimos išlaidas, atsirandančias dėl vaikų išlaikymo.
75.
Tačiau Suomijos vaiko priežiūros pašalpa siejama ne su bendromis išlaikymo išlaidomis, o su specialiu poreikiu dėl neįgalaus vaiko priežiūros. Todėl išmokos dydis nustatomas atsižvelgiant į vaiko priežiūros poreikį ir į dėl to atsirandančią ekonominę naštą. Be to, teisė į išmoką prarandama arba išmoka sumažinama tada, kai vaiko sveikatos būklė pagerėja arba jei vaikas ilgiau negu tris mėnesius prižiūrimas valstybinėje arba valstybės finansuojamoje priežiūros įstaigoje. Taigi svarbiausia sąlyga — specialaus poreikio išlikimas.
76.
Vadinasi, vaiko priežiūros pašalpa, kuria siekiama suteikti galimybę gauti priežiūros ir reabilitacijos priemones šeimoje ir pagerinti teisės turėtojo gyvenimo sąlygas, siekiama padengti slaugos draudimą. Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika (
45
), priežiūros išmokos kaip ligos išmokos patenka į Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies a punkto taikymo sritį.
77.
Komisija neginčijo, kad Suomijos vaiko priežiūros pašalpa kaip priežiūros išmoka susijusi su rizika, nurodyta Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies a punkte. Atvirkščiai, šią išmoką ji neteisingai kvalifikavo kaip šeimos išmoką 4 straipsnio 1 dalies h punkto prasme. Taigi Komisijos ieškinį šia prasme reikėtų atmesti kaip nepagrįstą, nebent Teisingumo Teismas pats negalėtų vaiko priežiūros pašalpos priskirti kuriai kitai 4 straipsnio 1 dalyje nurodytai rizikai, o privalėtų laikytis Komisijos požiūrio.
78.
Tačiau Komisija nenurodo, kad ieškinio pagrindas yra Suomijos išmokos kaip šeimos išmokos pobūdis, atvirkščiai, jos kaltinimas susijęs su ginčijamų išmokų nesuderinamumu su 4 straipsnio 2a dalies kriterijais ir Teisingumo Teismo praktika. Šiuo klausimu Komisija bendrai išdėstė reikalavimą dėl išmokos mišraus pobūdžio, t. y. tai, kad ji, pirma, turi priklausyti socialinės apsaugos sričiai ir, antra, turi būti suteikiama atsižvelgiant į poreikį (
46
).
79.
Kadangi specialų išmokos pobūdį apibrėžia šie du kumuliatyvūs elementai, tam, kad išmoka būtų nesuderinama su 4 straipsnio 2a dalies kriterijais, užtenka įrodyti vieno iš šių požymių nebuvimą. Komisija savo kaltinimus taip pat grindžia ii papunktyje nurodyto socialinės paramos elemento nebuvimu ir plėtoja šį argumentą dublike (
47
). Todėl Suomijos išmokos kvalifikavimą kaip išmoką 4 straipsnio 1 dalies h punkto prasme reikia vertinti tik kaip argumentą, kuriuo Komisija bandė pagrįsti savo pateiktą ieškinio pagrindą.
80.
Žinoma, Teisingumo Teismas yra saistomas ieškovo pareikštais ieškinio pagrindais, tačiau ne jiems pagrįsti pateiktais konkrečiais argumentais. Kitaip, galimas dalykas, jis negalėtų pagrįsti savo sprendimo tinkamais teisiniais argumentais (
48
). Todėl Teisingumo Teismas, neatsižvelgdamas į Komisijos argumentus, Suomijos vaiko priežiūros pašalpą gali priskirti ir kitai socialinės apsaugos sričiai Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies prasme.
ii) Išmokos suteikimas remiantis teisės aktais apibrėžta situacija ir neatsižvelgiant į individualų ir diskrecinį asmeninių poreikių vertinimą
81.
Suomijos vaiko priežiūros pašalpa suteikiama remiantis teisės aktais apibrėžta situacija. Jei sąlygos, numatytos Suomijos įstatymo nuostatose, įvykdomos, pagal jo 1 straipsnį įgyjama teisė į vaiko priežiūros pašalpą.
82.
Taryba, Parlamentas ir Suomijos vyriausybė kaip įrodymą, kad vaiko priežiūros pašalpai būdingas specialios išmokos pobūdis, nurodė, jog suteikiant ją atsižvelgiama į išsamų slaugos poreikio vertinimą ir individualią vaiko situaciją konkrečiu atveju, kurią vertinant nors ir atsižvelgiama į dėl vaiko būklės atsiradusią ekonominę naštą, neatsižvelgiama į tėvų užimtumo ir įmokų mokėjimo laikotarpius.
83.
Jei socialinės apsaugos išmokas ir socialinės paramos išmokas laikysime priešingomis sąvokomis, tada, remiantis Teisingumo Teismo socialinės apsaugos išmokos apibrėžties vertinimu, galima daryti priešingą išvadą, kad socialinė parama skiriama remiantis teisėtai apibrėžta situacija, atsižvelgiant į individualius asmens poreikius (
49
).
84.
Iš Suomijos įstatymo 2 straipsnio matyti, kad vaiko priežiūros pašalpos dydis konkrečiu atveju nustatomas remiantis objektyviais kriterijais, pirmiausia atsižvelgiant į dėl vaiko priežiūros poreikio atsiradusios finansinės ir kitokios naštos sunkumą. Iš Suomijos vyriausybės pastabų aiškėja, kad priežiūros poreikio aprėptis nustatoma remiantis gydytojo pažymomis, ataskaita dėl priežiūros priemonių būtinumo arba kitais gydymo arba socialinės įstaigos dokumentais. Kokią vertinimo diskreciją šiuo klausimu teisės aktai suteikia kompetentingai įstaigai – Pensijų kasai (kansaneläkelaitos), iš bylos medžiagos nėra visiškai aišku.
85.
Priešingai negu nurodo Taryba ir Jungtinės Karalystės vyriausybė, Komisija teisingai mano, kad, neatsižvelgiant į vertinimo diskrecijos ribas, išmoka turi socialinės paramos elementų tik tada, kai ji skiriama dėl finansinio poreikio (
50
). Kitaip būtų neįmanoma socialinės paramos išmokų atskirti nuo socialinės apsaugos išmokų. Šios paprastai ir skiriamos dėl kitų individualių aplinkybių atsiradusiems specialiems poreikiams patenkinti, neatsižvelgiant į gavėjo pajamas (
51
).
86.
Tačiau finansinis poreikis kaip kriterijus kaip tik ir nėra taikomas suteikiant vaiko priežiūros pašalpą. Nors, remiantis Suomijos vyriausybės pastabomis, „kela“ į vertinimą įtraukia ir šeimos papildomas išlaidas, pavyzdžiui, transporto išlaidas, patirtas dėl apsilankymų pas gydytoją, ir atsižvelgia į kitokio pobūdžio išlaidas, kurias šeima nurodo prašyme suteikti išmoką, tačiau teisės į vaiko priežiūros pašalpą suteikimas nėra susietas su sąlyga, kad tėvai patiria papildomų išlaidų, kurių negali apmokėti iš savo lėšų. Atvirkščiai, būtent į jų pajamas arba turtą neatsižvelgiama.
87.
Vis dėlto Teisingumo Teismas sprendime Kersbergen-Lap (
52
) pripažino, kad toje byloje ginčijamai pašalpai pagal Įstatymą dėl jaunų neįgalių asmenų draudimo nuo nedarbingumo būdingas socialinės paramos išmokos pobūdis, nors ji suteikiama nevertinant suinteresuotojo asmens finansinio poreikio ar turto. Sprendimui pagrįsti jis nurodė, kad „dauguma jaunų neįgalių asmenų neturėtų pakankamai pragyvenimo pajamų, jeigu negautų šios pašalpos (
53
)“.
88.
Šios išvados negalima bendrai taikyti vaiko priežiūros pašalpos atveju. Vaiko priežiūros pašalpos gavėjų, t. y. vaikų iki 16 metų amžiaus gyvenimo sąlygos priklauso nuo tėvų pragyvenimo lygio. Todėl priežiūros poreikis vaikui nebūtinai sukelia ir finansinį poreikį. Ši išvada netinka net ir tada, jei taikoma tėvams. Nepaisant priežiūros poreikio vaikui, jų tėvai juk gali turėti pakankamai lėšų iš pajamų ar turto, ypač jei išmokos suteikimas nėra susietas su vieno ar abiejų tėvų profesinės veiklos atsisakymu.
iii) Kitos sąlygos pagal 4 straipsnio 2a dalies a punkto ii papunktį
89.
Suomijos vaiko priežiūros pašalpa ne tik nėra speciali išmoka, ji neatitinka ir kitų sąlygų pagal 4 straipsnio 2a dalies a punkto ii papunktį. Šia išmoka nesiekiama vien tik specifinės neįgaliųjų apsaugos; pagal Suomijos įstatymo 2 straipsnį ji suteikiama ir vaikams, kurių priežiūros poreikis atsiranda dėl ligos. Net ir ilgai trunkanti arba chroniška liga, dėl kurios atsiranda specifinis priežiūros poreikis, negali būti tiesiog prilyginama neįgalumui (
54
).
90.
Tarybos, Parlamento ir Suomijos vyriausybės nuorodos, kad vaiko priežiūros pašalpa yra glaudžiai susijusi su Suomijos socialine ekonomine aplinka, taip pat nepakanka kaip įrodymo, kad ji būtų laikoma specialia išmoka. Net jei išmokos tarifai ir būtų orientuoti į išlaidas, patiriamas dėl neįgalių arba sergančių vaikų priežiūros Suomijoje, trūksta kitų kriterijų, būdingų mišriai išmokai.
iv) Tarpinė išvada
91.
Suomijos vaiko priežiūros pašalpa negali būti laikoma specialia išmoka Reglamento Nr. 1408/71, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 647/2005, 4 straipsnio 2a dalies a punkto ii papunkčio prasme, o turi būti laikoma ligos išmoka Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies a punkto prasme. Tokiomis aplinkybėmis Reglamento Nr. 647/2005 I priedo 2 punkto antraštės „W. Suomija“ b punktas turi būti panaikintas.
b) Dėl Švedijos vaikų su negalia priežiūros pašalpos pripažinimo specialia išmoka
92.
Švedijos vaikų su negalia priežiūros pašalpa yra labai panaši į Suomijos vaiko priežiūros pašalpą ir skiriasi nuo jos tik tuo, kad yra numatyti ne trys, o keturi skirtingi jos mėnesiniai išmokos tarifai.
93.
Švedijos vyriausybė, nurodydama šios išmokos tikslą, pabrėžia, kad vaikų su negalia priežiūros pašalpa skirta padengti vien tik papildomam poreikiui, kuris yra didesnis negu sveiko vaiko. Todėl išmoka nėra susijusi su rizikomis, nurodytomis Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies h punkte. Atvirkščiai, priežiūros pašalpa suteikia ekonominę paramą, kuri leidžia sergančiam ar neįgaliam vaikui užtikrinti jo palankiausiai raidai reikalingą priežiūrą ne gydymo įstaigoje, o namuose. Todėl priežiūros pašalpa siekiama vien tik specifinės neįgaliųjų apsaugos, kuri yra glaudžiai susijusi su šių asmenų socialine aplinka atitinkamoje valstybėje narėje.
94.
Iš vaikų su negalia priežiūros pašalpos tikslo aiškėja, kad šia išmoka siekiama padengti specifinį poreikį, atsiradusį dėl vaiko priežiūros poreikio. Todėl, priešingai negu mano Komisija, ši išmoka nėra šeimos išmoka Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio u punkto i papunkčio ir 4 straipsnio 1 dalies h punkto prasme, nes ja būtent nesiekiama padengti bendrų vaiko ugdymo ir priežiūros išlaidų. Atvirkščiai, ši išmoka, kaip ir išnagrinėta Suomijos išmoka, turi būti laikoma ligos išmoka Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies a punkto prasme.
95.
Priešingai negu nurodo Taryba, Parlamentas ir Švedijos vyriausybė, priežiūros išmoka negali būti kvalifikuojama kaip speciali išmoka 4 straipsnio 2a dalies a punkto ii papunkčio prasme. Kaip ir Suomijos vaiko priežiūros pašalpa, ši išmoka nėra mišraus pobūdžio, nes ji nėra susieta su pajamomis ir suteikiama gavėjui pagal Švedijos įstatymo 8 straipsnyje numatytą teisę neatsižvelgiant į individualaus finansinio poreikio vertinimą konkrečiu atveju.
96.
Švedijos vaikų su negalia priežiūros pašalpa negali būti laikoma specialia išmoka Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalies prasme, o turi būti laikoma ligos išmoka šio reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punkto prasme. Tokiomis aplinkybėmis Reglamento Nr. 647/2005 I priedo 2 punkto antraštės „X. Švedija“ c punktas turi būti panaikintas.
c) Dėl Švedijos invalidumo pašalpos pripažinimo specialia išmoka
97.
Vėlgi, atsižvelgiant į invalidumo pašalpos tikslą, reikia išnagrinėti, ar išmoka patenka į vieną iš socialinės apsaugos sričių, nurodytų Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalyje.
98.
Bylos šalys dėl invalidumo pašalpos sutartinai nurodo, kad ja siekiama kompensuoti papildomas kasdienio gyvenimo išlaidas, kurias teisės turėtojas patiria dėl savo neįgalumo. Atsižvelgdami į tai Taryba, Parlamentas ir Švedijos vyriausybė daro išvadą, kad ši išmoka susijusi su kitomis, o ne ligos sukeltomis aplinkybėmis, ypač dėl to, kad neįgalumas negali būti prilygintas ligai. Taigi ja siekiama integracijos į visuomenę ir ji skirta tik neįgaliųjų apsaugai. Todėl ši išmoka esanti speciali išmoka 4 straipsnio 2a dalies a punkto ii papunkčio prasme. Tačiau Komisija, nurodydama sprendimą Jauch (
55
), daro išvadą, kad šia išmoka siekiama pagerinti asmenų, kuriems reikalinga slauga, sveikatos būklę ir gyvenimą, vadinasi, ji turi būti laikoma ligos išmoka 4 straipsnio 1 dalies a punkto prasme.
99.
Vertinant invalidumo pašalpos pobūdį reikia išskirti keletą teisės įgijimo variantų.
100.
Kai invalidumo pašalpa kompensuoja specifinį poreikį, kuris atsiranda dėl išmokos gavėjo invalidumo sukeliamo priežiūros poreikio (Švedijos įstatymo 5 straipsnis 1 dalis), ji gavėjui užtikrina reikalingą pagalbą ir priežiūrą kasdieniame gyvenime. Kaip teisingai nurodo Taryba, išmoka siekiama sukurti neįgaliesiems tokias pačias pradines sąlygas ir galimybes, kaip ir žmonėms be negalios. Išmoka asmeniui su negalia suteikiant lėšas, skirtas kompensuoti trečiųjų asmenų jam teikiamoms priežiūros paslaugoms, taip pat siekiama pagerinti išmokos gavėjo sveikatos būklę. Tačiau šiuo atveju išmoka nėra siejama su pačia negalia, o ja siekiama padengti priežiūros poreikio riziką. Priežiūros poreikio pagrindas negali būti svarbiausias vertinant išmokos esmę. Taigi šiuo atžvilgiu ši išmoka nesiskiria nuo priežiūros išmokų, kurias Teisingumo Teismas savo nusistovėjusioje praktikoje (
56
) kvalifikavo kaip ligos išmokas Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies a punkto prasme.
101.
Iš Švedijos įstatymo 5 straipsnio 2 dalies matyti, kad invalidumo išmoka siekiama užtikrinti ir išmokos gavėjo darbingumą. Šia prasme invalidumo išmoka nesiekiama pagerinti asmenų su negalia sveikatos būklės ir gyvenimo. Todėl ji nėra ligos išmoka 4 straipsnio 1 dalies a punkto prasme. Esant šiam teisės įgijimo variantui, išmoka susijusi su darbingumo sumažėjimu arba netekimu ir yra invalidumo išmoka pagal minėto reglamento 4 straipsnio 1 dalies b punktą (
57
). Šiuo atžvilgiu nukrypstantis Komisijos vertinimas neprieštarauja tokiam išmokos kvalifikavimui (
58
).
102.
Esant trečiam variantui (Švedijos įstatymo 5 straipsnio 3 dalis) išmoka siekiama kompensuoti kitas papildomas išlaidas, kurias įvairiomis situacijomis patiria asmenys su negalia. Kokias papildomas išlaidas konkrečiai turėtų apimti trečiasis variantas, Švedijos teisės akte tiksliai nenurodyta. Bylos šalys savo pastabose šio klausimo taip pat smulkiau nenagrinėja. Papildoma finansinė našta, pavyzdžiui, galėtų būti ne tik dietinių maisto produktų papildomos išlaidos, bet ir specialios įrangos, judėjimo priemonių ir transporto išlaidos.
103.
Atsižvelgiant į tai, kad išlaidos gali būti labai skirtingos, Komisijos nuomonė, kad išmoka daugiausia arba vien tik siekiama pagerinti išmokos gavėjo sveikatos būklę, nėra įtikinama. Galimas dalykas, šia prasme išmoką būtų galima priskirti invalidumo išmokai, nes remiantis nusistovėjusia teismo praktika Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies b punktas taikomas ir pašalpoms neįgaliems asmenims (
59
).
104.
Ar išmoka gali būti priskirta vienai iš socialinės apsaugos sričių ir, jei taip, tai kuriai, šioje išvadoje gali likti neatsakyta. Pirma, šis išmokos variantas Reglamento Nr. 1408/71 IIa priedo įraše dėl Švedijos nėra nurodytas atskirai, todėl, net jei šiuo išmokos variantu būtų siekiama specifinės neįgalių asmenų apsaugos, vien tik šio varianto dalinis panaikinimas nebūtų galimas (
60
). Antra, kadangi ši išmoka suteikiama neatsižvelgiant į gavėjo finansinį poreikį, ir šiuo atveju trūksta socialinės paramos elemento, kuris suteiktų išmokai mišrų pobūdį, būtiną, kad būtų galima ją kvalifikuoti kaip specialią išmoką.
105.
Kaip jau buvo nurodyta dėl Suomijos vaiko priežiūros pašalpos, sprendimas Kersbergen-Lap (
61
) šio vertinimo nepakeičia. Tai, kad asmenims su negalia, kuriems reikalinga su didelėmis laiko sąnaudomis susijusi pagalba kasdieniame gyvenime ir (arba) nuolatinė pagalba vykdant profesinę veiklą arba kurie dėl ribotų organizmo funkcijų patiria papildomų finansinių išlaidų, ar kuriems nuolatos trūksta pragyvenimo lėšų, nėra tiesa. Tol, kol jie vykdo darbinę veiklą, gali iš gaunamų pajamų bet kuriuo atveju iš dalies užtikrinti savo pragyvenimą. Net jei taip nėra, negalima atmesti galimybės, kad išmokos gavėjai turi turto, kuris jiems užtikrina pragyvenimą.
106.
Taigi Švedijos invalidumo pašalpa neatitinka specialios neįmokinės išmokos kriterijų. Tokiomis aplinkybėmis turi būti panaikintas visas Reglamento Nr. 647/2005 I priedo 2 punkto antraštės „X. Švedija“ c punktas.
d) Dėl Jungtinės Karalystės neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpos ir trečiojo asmens priežiūros pašalpos pripažinimo specialia išmoka
107.
Neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpa ir trečiojo asmens priežiūros pašalpa, nepaisant amžiaus kriterijaus, iš esmės susietos su tomis pačiomis teisės įgijimo sąlygomis. Todėl jų esmė negali skirtis. Kadangi suinteresuotosios šalys neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpos judumo dalį vieningai pripažino išmoka 4 straipsnio 2a dalies a punkto ii papunkčio prasme, atsižvelgiant į išmokos tikslą reikia išnagrinėti tik slaugos dalies bei trečiojo asmens priežiūros pašalpos pobūdį.
i) Neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpos slaugos dalies ir trečiojo asmens priežiūros pašalpos vertinimas
108.
Komisija, nurodydama į sprendimą Jauch (
62
), šias pašalpas priskiria ligos išmokų kategorijai 4 straipsnio 1 dalies a punkto prasme. Tačiau Parlamentas, Taryba bei Jungtinės Karalystės vyriausybė nurodo į sprendimus Snares (
63
) ir Partridge (
64
) ir mano, kad specialios neįmokinės išmokos reikalavimai 4 straipsnio 2a dalies a punkto ii papunkčio prasme yra įvykdyti. Suteikiant pašalpą siekiama jų gavėjams sukurti gyvenimo sąlygas, kurios būtų kuo panašesnės į kitų gyventojų, ir tokiomis aplinkybėmis jos yra susietos su išmokos gavėjo socialine ir ekonomine aplinka.
109.
Remiantis tuo, kad išmoka susijusi su trečiųjų asmenų išlaidomis dėl neįgalių asmenų priežiūros, galima daryti išvadą, kad pašalpomis, kaip nustatyto dydžio išmoka, siekiama kompensuoti papildomas išlaidas, susijusias su gavėjų slaugos poreikiu, atsiradusiu dėl neįgalumo. Vadinasi, pašalpos suteikimas siejamas ne su neįgalumu, o su dėl jo atsiradusiu priežiūros poreikiu. Teisei į pašalpą įgyti vien tik neįgalumo neužtenka. Nors, remiantis Jungtine Karalyste, gavėjai gali laisvai disponuoti lėšomis, tas faktas, kad įstatymų leidėjas išmokos suteikimą sieja su priežiūros poreikio laipsniu, rodo, kad ji pirmiausia skirta atitinkamoms išlaidoms kompensuoti. Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, pašalpos kaip priežiūros išmokos patenka į Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies a punkto taikymo sritį (
65
). Sprendimai Snares (
66
) ir Partridge (
67
) tam neprieštarauja, nes Teisingumo Teismas šiose bylose abiejų pašalpų prigimties pagal materialius kriterijus nenagrinėjo (
68
).
110.
Tačiau Parlamentas prieštarauja ir teigia, jog, kadangi Jungtinės Karalystės teisės aktuose numatytos pašalpos nesiejamos su teise į pensiją, jos skiriasi nuo priežiūros išmokos, kuri buvo nagrinėjama byloje Jauch. Generalinis advokatas S. Alber savo išvadoje, pateiktoje byloje Jauch, pabrėžė, kad vertinant išmokos pobūdį į tą jos bruožą reikia atsižvelgti (
69
).
111.
Tačiau, priešingai šiam teiginiui, Teisingumo Teismas nusprendė, jog klasifikuojant išmoką nėra svarbu tai, kad priežiūros pašalpa, atsižvelgiant į priežiūros poreikį, turėtų finansiškai papildyti suinteresuotojo asmens pensiją (
70
). Nurodydamas į sprendimą Molenaar (
71
), Teisingumo Teismas konstatavo, kad priežiūros pašalpos suteikimo aplinkybės jos esmės nekeičia (
72
).
112.
Ginčijamoms išmokoms taip pat trūksta socialinės paramos elemento. 1992 m. Įstatymo Social Security Contributions and Benefits Act 72 straipsnyje nustatytomis sąlygomis gavėjas turi teisę į neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpos slaugos dalį. Įvykdžius sąlygas, numatytas šio įstatymo 64 straipsnyje, suteikiama teisė į trečiojo asmens priežiūros pašalpą.
113.
Pašalpų dydis priklauso vien tik nuo priežiūros poreikio laipsnio. Pagal 1992 m. Įstatymo Social Security Contributions and Benefits Act 65 straipsnio 3 dalį didesnis trečiojo asmens priežiūros pašalpos tarifas skiriamas tada, kai gavėjui konkrečiai nustatytu laikotarpiu reikalinga priežiūra dieną ir naktį. Visais kitais atvejais skiriamas mažesnis tarifas. Pagal šio įstatymo 72 straipsnio 4 dalį trys skirtingi neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpos tarifai suteikiami taip pat atsižvelgiant į laikotarpį ir priežiūros sąnaudas. Abiem atvejais pašalpų dydžiui finansinis poreikis įtakos neturi.
114.
Jungtinės Karalystės vyriausybė pabrėžia, kad pašalpų susiejimas su priežiūros poreikiu grindžiamas prielaida, kad šitaip išmokos bus suteikiamos būtent tiems asmenims, kurie dėl savo neįgalumo patiria didžiausias papildomas išlaidas ir todėl jiems pašalpa labiausiai reikalinga.
115.
Tačiau Teisingumo Teismo sprendime Kersbergen-Lap ir Dams-Schipper (
73
) padaryta išvada, kad dauguma gavėjų turėtų nepakankamai pragyvenimo pajamų, jeigu negautų šios pašalpos, atsižvelgiant į nagrinėjamų išmokų struktūrą nagrinėjamu atveju netinka. Nors, galimas dalykas, ir nesvarbu, kad neatsižvelgiama į turtinius santykius, nes dauguma teisės turėtojų tikriausiai negauna pakankamai pajamų iš turto, tačiau, kaip aiškiai nurodo Jungtinės Karalystės vyriausybė, nedarbingumas nėra teisės įgijimo sąlyga. Remiantis Jungtinės Karalystės duomenimis, apie 100000 neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpos gavėjų dirba. Taigi nėra nustatyta, kad daugumai gavėjų nepakaktų pragyvenimo pajamų, jeigu jie negautų vienos iš šių pašalpų.
ii) Tarpinė išvada
116.
Neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpa, išskyrus jos judumo dalį, taip pat trečiojo asmens priežiūros pašalpa yra ligos išmokos Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies a punkto prasme.
117.
Kadangi antraštės „Y. Jungtinė Karalystė“ d punkte esančiame įraše atskirai neminimos slaugos ir judumo dalys, o bendrai nurodomas teisės aktas dėl pragyvenimo pašalpos, šis įrašas turi būti panaikintas visas.
118.
Nors šitaip iš IIa priedo bus išbraukta išmoka, kuri iš dalies atitinka specialios išmokos sąlygas, dėl to negalima palikti viso įrašo. Siekiant teisinio saugumo, iš Reglamento Nr. 1408/71 IIa priedo turi būti aišku, kokios išmokos patenka į reglamento 4 straipsnio 2a dalies c punkto taikymo sritį. Teisinio saugumo principas reikalauja, kad teisės subjektai galėtų aiškiai žinoti savo teises ir pareigas (
74
). Išbraukus ne visą įrašą, trečiojo asmens priežiūros pašalpos gavėjui būtų neaišku, kad išmoka tiek, kiek ji nėra priskiriama judumo daliai, iš tiesų nėra speciali neįmokinė išmoka, kuri pagal 10a straipsnį suteikiama tik gyvenamojoje vietoje.
119.
Tačiau įstatymų leidėjas gali pragyvenimo pašalpos judumo dalį atskirai vėl įtraukti į priedą. Kol taip neatsitiko, judumo dalis negali būti laikoma specialia neįmokine išmoka net ir tada, kai tam yra įvykdytos materialios sąlygos. Iš tikrųjų Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 2a dalies c punkte numatyta, kad išmoka turi būti įrašyta į reglamento IIa priedą.
120.
Pagal EB 231 straipsnio antrąją pastraipą Teisingumo Teismas gali nurodyti, kad panaikinto reglamento padariniai lieka galioti. Taip galėtų būti judumo dalies atžvilgiu, nes iš principo jos įtraukimas į Reglamento Nr. 1408/71 IIa priedą yra įmanomas. Tačiau, kaip negalima iš dalies panaikinti įrašo, lygiai taip pat negalima jo suskirstyti į dalis siekiant, kad Teisingumo Teismas paliktų galioti nurodymą.
e) Dėl Jungtinės Karalystės teisės aktuose numatytos slaugos pašalpos pripažinimo specialia išmoka
121.
Slaugos pašalpa papildo neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpą ir (arba) trečiojo asmens priežiūros pašalpą. Iš tisų ji suteikiama tik tada, kai slaugomas asmuo gauna vieną iš šių pašalpų. Kadangi slaugos pašalpa yra papildomo pobūdžio, remiantis Teisingumo Teismo praktika (
75
) nėra pagrindo šios išmokos esmės vertinti kitaip negu pragyvenimo pašalpos ir trečiojo asmens priežiūros pašalpos. Vadinasi, slaugos pašalpą taip pat galima priskirti Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytai socialinės apsaugos sričiai.
122.
Išmokos suteikimas ir (arba) jos dydis vėlgi nepriklauso nuo finansinio poreikio. Vertinant išmokos esmę nėra svarbu, ar išmoka gali būti apribota ir (arba) galima netekti teisės į ją dėl slaugomų asmens pajamų ir (arba) turto. Nors slaugos pašalpa suteikiama slaugančiajam trečiajam asmeniui, ji vis tiek yra laikoma papildoma išmoka neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpos ir (arba) trečiojo asmens priežiūros pašalpos gavėjui (
76
). Tačiau į jo pajamas ir turtą suteikiant slaugos pašalpą neatsižvelgiama.
123.
Vadinasi, slaugos pašalpa turi būti laikoma ligos išmoka Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies a punkto prasme. Tokiomis aplinkybėmis Reglamento Nr. 647/2005 I priedo 2 punkto antraštės „Y. Jungtinė Karalystė“ f punktas turi būti panaikintas.
V — Dėl bylinėjimosi išlaidų
124.
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Jei pralaimėjusią šalį sudaro ne vienas asmuo, Teisingumo Teismas paskirsto išlaidas. Kadangi Komisija tokį prašymą pateikė, Taryba ir Parlamentas padengia bylinėjimosi išlaidas lygiomis dalimis.
125.
Remiantis Procedūros reglamento 69 straipsnio 4 dalimi, įstojusios į bylą valstybės narės padengia savo išlaidas. Suomija, Švedija ir Jungtinė Karalystė atitinkamai padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
VI — Išvada
126.
Atsižvelgdama į šiuos argumentus, siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti taip:
1.
2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 647/2005, iš dalies keičiančio Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, ir (EEB) Nr. 574/72, nustatantį Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarką, I priedo 2 punkto nuostatos, esančios antraščių „W. Suomija“ b punkte, „X. Švedija“ c punkte ir „Y. Jungtinė Karalystė“ d–f punktuose, panaikinamos.
2.
Europos Parlamentas ir Europos Sąjungos Taryba lygiomis dalimis padengia bylinėjimosi išlaidas, išskyrus Suomijos, Švedijos ir Jungtinės Karalystės išlaidas.
3.
Suomija, Švedija ir Jungtinė Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje (OL L 149, p. 2).
(
3
)	1992 m. balandžio 30 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1247/92, iš dalies keičiantis Reglamentą (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje (OL L 136, p. 1).
(
4
)	2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 647/2005, iš dalies keičiantis Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, ir (EEB) Nr. 574/72, nustatantį Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarką (OL L 117, p. 1).
(
5
)	Toliau abi sąvokos vartojamos kaip sinonimai.
(
6
)	Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio, iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 (OL L 28, 1997, p. 1), redakcija. 2a dalis įtraukta Reglamentu Nr. 1247/92 (nurodytas 3 išnašoje).
(
7
)	Pirmiausia įtraukta Reglamentu Nr. 1247/92 (nurodytas 3 išnašoje).
(
8
)	Pirmą kartą į IIa priedą, N antraštės a punktą įtraukta Aktu dėl Norvegijos Karalystės, Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimo sąlygų ir Sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų, I priedas – Sąrašas pagal Stojimo akto 29 straipsnį – IV. Socialinė politika – A. Socialinė apsauga (OL C 241, 1994, p. 61).
(
9
)	Aktu dėl Norvegijos Karalystės, Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimo sąlygų (nurodytas 8 išnašoje) į IIa priedo O antraštės, b ir c punktus buvo įrašytos atitinkamos nacionalinės nuostatos.
(
10
)	Priėmus Reglamentą Nr. 1247/92 (nurodytas 3 išnašoje), pateikiama IIa priedo L antraštės f punkte.
(
11
)	Reglamentu Nr. 1247/92 (nurodytas 3 išnašoje) įtraukus IIa priedą, įrašyta IIa priedo L antraštės d punkte.
(
12
)	Atitinka Reglamentu Nr. 1247/92 (nurodytas 3 išnašoje) įtraukto IIa priedo L antraštės b punkto pirminę redakciją.
(
13
)	Jungtinės Karalystės vyriausybė savo įstojimo į bylą paaiškinime invalido slaugos pašalpą apibūdina kaip nuo pajamų nepriklausomą išmoką ir paaiškina, kad invalido slaugos pašalpos gavėjas gali vykdyti darbinę veiklą tiek, kiek ji neprieštarauja nustatytai minimaliai savaitinės paslaugos trukmei. Jungtinės Karalystės pateiktais duomenimis, maždaug apie 30000 šios pašalpos gavėjų dirba. Tačiau Europos Parlamentas atsiliepime į ieškinį teigia, kad invalido slaugos pašalpa suteikiama atsižvelgiant į tai, ar slaugančiajam asmeniui pakanka lėšų. Atrodo, kad Komisija taip pat mano, jog išmokos ribojamos atsižvelgiant į slaugomo asmens gaunamas pajamas. Iš nacionalinių nuostatų, pridėtų prie Tarybos atsiliepimo į ieškinį, susiejimo su pajamomis nematyti.
(
14
)	Jungtinės Karalystės išmokos jau buvo įrašytos į Reglamentu Nr. 1247/92 (nurodytas 3 išnašoje) naujai įtrauktą IIa priedą. 1994 m. Aktu dėl stojimo sąlygų (nurodytas 8 išnašoje) į sąrašą buvo įrašytos Suomijos ir Švedijos išmokos (žr. pirmesnį šios išvados 10 punktą).
(
15
)	Parlamentas nurodo 2001 m. kovo 8 d. Sprendimą Jauch (C-215/99, Rink. p. I-1901) ir 2001 m. gegužės 31 d. Sprendimą Leclere ir Deaconescu (C-43/99, Rink. p. I-4265).
(
16
)	Komisija šiuo klausimu nurodo 1981 m. liepos 9 d. Sprendimą Gondrand Frères ir Garancini (169/80, Rink. p. 1931), 1996 m. vasario 13 d. Sprendimą Van Es Douane Agenten (C-143/93, Rink. p. I-431, 27 punktas), 1996 m. vasario 15 d. Sprendimą Duff ir kt. (C-63/93, Rink. p. I-569, 20 punktas), taip pat 1997 m. spalio 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą Deutsche Bahn prieš Komisiją (T-229/94, Rink. p. II-1689, 113 punktas).
(
17
)	Reglamentas buvo paskelbtas 2005 m. gegužės 4 dieną. Nors ieškinys buvo gautas tik 2005 liepos 26 dieną, tačiau pagal Procedūros reglamento 81 straipsnio 1 dalį terminas pradedamas skaičiuoti pasibaigus keturioliktai dienai nuo priemonės paskelbimo dienos ir pagal Procedūros reglamento 81 straipsnio 2 dalį pratęsiamas dešimčia dienų dėl nuotolių.
(
18
)	Žr. mano 2005 m. birželio 16 d. išvadą, pateiktą byloje Italija prieš Komisiją (C-138/03, C-324/03 ir C-431/03, Rink. p. I-10043, 45 punktas ir minėta teismo praktika).
(
19
)	1961 m. kovo 22 d. Sprendimas SNUPAT prieš Vyriausiąją valdybą (42/59 ir 49/59, Rink. p. 111, 158); 1977 m. spalio 25 d. Sprendimas Metro prieš Komisiją (26/76, Rink. p. 1875, 4 punktas); 1988 m. gruodžio 15 d. Sprendimas Irish Cement Ltd. prieš Komisiją (166/86 ir 220/86, Rink. p. 6473, 16 punktas); 1993 m. gegužės 25 d. Sprendimas Foyer culturel du Sart-Tilman prieš Komisiją (C-199/1991, Rink. p. I-2667, 23 punktas); 1996 m. sausio 11 d. Sprendimas Zunis Holding SA ir kt. prieš Komisiją (C-480/93 P, Rink. p. I-1, 13 ir paskesni punktai) ir 2004 m. gruodžio 9 d. Sprendimas Komisija prieš Greencore (C-123/03, Rink. p. I-11647, 39 punktas).
(
20
)	1976 m. birželio 15 d. Sprendimas Wack prieš Komisiją (1/76, Rink. p. 1017, 7 punktas).
(
21
)	1995 m. birželio 29 d. Sprendimas Ispanija prieš Komisiją (C-135/93, Rink. p. I-1651, 17 punktas) ir 1998 m. gegužės 5 d. Sprendimas Jungtinė Karalystė prieš Komisiją (C-180/96, Rink. p. I-2265, 28 punktas).
(
22
)	Nurodytas 15 išnašoje, 21 punktas.
(
23
)	Nurodytas 15 išnašoje.
(
24
)	Pasiūlymas priimti Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą, iš dalies keičiantį Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, ir Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 574/72, nustatantį Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarką, 2003 m. liepos 31 d. COM(2003) 468 (galutinis), p. 7.
(
25
)	Tarybos motyvų pareiškimo projektas dėl Bendrosios pozicijos priėmimo siekiant priimti 2004 m. lapkričio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą 12062/04 ADD 1, SOC 382, CODEC 968, Tarpinstitucinė byla 2003/0184(COD), iš dalies keičiantį Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, ir Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 574/72, nustatantį Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarką. Šiuo klausimu taip pat žr. Tarybos atsiliepimo į ieškinį 8–11 punktus.
(
26
)	Tarybos motyvų pareiškimo projektas (nurodytas 25 išnašoje, p. 7). Taip pat žr. Reglamento Nr. 647/2005 (nurodytas 4 išnašoje) šeštą konstatuojamąją dalį.
(
27
)	Tarybos motyvų pareiškimo projektas (nurodytas 25 išnašoje, p. 7).
(
28
)	Tarybos motyvų pareiškimo projektas (nurodytas 25 išnašoje, p. 8).
(
29
)	2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (OL L 200, p. 1).
(
30
)	Žr. mano 2005 m. rugsėjo 8 d. Išvadą, pateiktą byloje Parlamentas prieš Tarybą (C-540/03, Rink. p. I-5769, 46 punktas ir minėta teismo praktika).
(
31
)	Žr. sprendimą Jauch (nurodytas 15 išnašoje, 21 ir 22 punktai), taip pat 56 ir paskesnius punktus.
(
32
)	Nurodyta 15 išnašoje.
(
33
)	Žr. ieškinio, p. 7, III punktą: „moyen: incompatibilité au regard des critères de l'article 4 paragraphe 2 bis et de la jurisprudence de la Cour des prestations figurant au point 2 de l'annexe i sous w. b) x. c) et y d) e) et f) du règlement n°647/2005“.
(
34
)	Sprendimas Gondrand Frères ir Garancini (nurodytas 16 išnašoje), sprendimas Van Es Douane Agenten (nurodytas 16 išnašoje, 27 punktas) ir 2006 m. sausio 10 d. Sprendimas International Air Transport Association ir kt. (C-344/04, Rink. p. I-403, 68 punktas).
(
35
)	Nurodytas 15 išnašoje, 20 punktas. Taip pat žr. 2006 m. vasario 21 d. Sprendimą Hosse (C-286/03, Rink. p. I-1771, 24 punktas).
(
36
)	1997 m. lapkričio 4 d. Sprendimas Snares (C-20/96, Rink. p. I-6057 41 punktas), sprendimas Jauch (nurodytas 15 išnašoje, 21 punktas) ir sprendimas Hosse (nurodytas 35 išnašoje, 25 punktas).
(
37
)	Žr. sprendimą Jauch (nurodytas 15 išnašoje, 21 punktas), sprendimą Hosse (nurodytas 35 išnašoje, 25 punktas) ir 2007 m. sausio 16 d. Sprendimą Perez Naranjo (C-265/05, Rink. p. I-347, 29 punktas).
(
38
)	Žr. sprendimą Leclere (nurodytas 15 išnašoje, 37 punktas).
(
39
)	Sprendimas Hosse (nurodytas 35 išnašoje, 36 punktas).
(
40
)	Žr. mano 2005 m. spalio 20 d. išvadą, pateiktą byloje Hosse (C-286/03, Rink. p. I-1771, 51 punktas ir minėta teismo praktika).
(
41
)	Žr. mano 2003 m. lapkričio 25 d. išvadą, pateiktą byloje Skalka (C-160/02, Rink. p. I-5613, 55 ir 56 punktai).
(
42
)	Remiantis Suomijos Respublikos pastabomis, priežiūros pašalpa (erityishoitoraha) kompensuoja tam tikrus pajamų nuostolius. Pagal Įstatymą Nr. 1224/2004 ji skiriama per sveikatos draudimo sistemą (sairausvakuutuslaki) ir yra socialinės apsaugos išmoka Reglamento Nr. 1408/71 prasme.
(
43
)	1992 m. liepos 6 d. Sprendimas Hughes (C-78/91, Rink. p. I-4839, 15–17, 19 ir 20 punktai); 2001 m. kovo 15 d. Sprendimas Offermanns (C-85/99, Rink. p. I-2261, 41 punktas); 2002 m. lapkričio 7 d. Sprendimas Maaheimo (C-333/00, Rink. p. I-10087, 24 ir 25 punktai) ir 1996 m. spalio 10 d. Sprendimas Hoever ir Zachow (C-245/94 ir C-312/94, Rink. p. I-4895, 25 punktas).
(
44
)	Nurodyta 43 išnašoje, 41 punktas.
(
45
)	1998 m. kovo 5 d. Sprendimas Molenaar (C-160/96, Rink. p. I-843, 22, 24 ir 25 punktai); sprendimas Jauch (nurodytas 15 išnašoje, 28 punktas); 2004 m. liepos 8 d. Sprendimas Gaumain-Cerri (C-502/01 ir C-31/02, Rink. p. I-6483, 20 punktas) ir sprendimas Hosse (nurodytas 35 išnašoje, 46 punktas).
(
46
)	Žr. ieškinio 18 ir 19 punktus.
(
47
)	Tai yra priimtina, žr. 1983 m. gegužės 19 d. Sprendimą Verros prieš Parlamentą (306/81, Rink. p. 1755, 9 ir 10 punktai) ir 2001 m. lapkričio 22 d. Sprendimą Nyderlandai prieš Tarybą (C-301/97, Rink. p. I-8853, 169 punktas).
(
48
)	Bendrai žr. 2004 m. rugsėjo 27 d. Nutartį UER prieš Komisiją (C-470 P, nepaskelbta Rinkinyje, 69 punktas), taip pat 1998 m. balandžio 2 d. generalinio advokato P. Léger išvadą, pateiktą byloje Parlamentas prieš Gutiérrez de Quijano y Lloréns (C-252/96 P, Rink. p. I-7421, 34–37 punktai) ir 1999 m. liepos 6 d. generalinio advokato G. Cosmas išvadą, pateiktą byloje Nyderlandai ir van der Wal prieš Komisiją (C-174/98 P ir C-189/98 P, Rink. p. I-1, 95 ir 96 punktai).
(
49
)	Žr. išvadą, pateiktą byloje Hosse (nurodyta 40 išnašoje, 67 punktas).
(
50
)	Žr. išvadą, pateiktą byloje Hosse (nurodyta 40 išnašoje, 69 punktas).
(
51
)	Žr. išvadą, pateiktą byloje Hosse (nurodyta 40 išnašoje, 69 punktas).
(
52
)	2006 m. liepos 6 d. Sprendimas Kersbergen-Lap ir Dams-Schipper (C-154/05, Rink. p. I-6249, 31 ir 32 punktai).
(
53
)	Sprendimas Kersbergen-Lap ir Dams-Schipper (nurodytas 52 išnašoje, 32 punktas).
(
54
)	Dėl neįgalumo sąvokos 2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvos 2000/78/EB, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus (OL L 303, p. 16), prasme atskyrimo nuo ligos sąvokos žr. 2006 m. liepos 11 d. Sprendimą Chacón Navas (C-13/05, Rink. p. I-6467, 43 ir paskesni punktai).
(
55
)	Nurodyta 15 išnašoje, 28 punktas.
(
56
)	Žr. sprendimus, nurodytus 45 išnašoje.
(
57
)	Žr. 1972 m. lapkričio 16 d. Sprendimus Heinze (14/72, Rink. p. 1105, 8 punktas), Land Niedersachsen (15/72, Rink. p. 1127, 8 punktas) ir Allgemeine Ortskrankenkasse Hamburg (16/72, Rink. p. 1141, 8 punktas).
(
58
)	Žr. pirmesnį 77 ir paskesnius punktus.
(
59
)	1974 m. gegužės 28 d. Sprendimas Callemeyn (187/73, Rink. p. 553, 11 punktas); 1974 m. spalio 9 d. Sprendimas Biason (24/74, Rink. p. 999, 12 punktas); 1991 m. birželio 20 d. Sprendimas Newton (C-356/89, Rink. p. I-3017, 15 punktas); 1993 m. gegužės 27 d. Sprendimas Schmid (C-310/91, Rink. p. I-3011, 10 punktas); 1974 m. lapkričio 13 d. Sprendimas Costa (39/74, Rink. p. 1251, 11 punktas) ir 1994 m. balandžio 20 d. Sprendimas Youfsi (C-58/93, Rink. p. I-1353, 25 punktas).
(
60
)	Smulkiau dėl šio klausimo žr. taip pat paskesnius 116–119 punktus.
(
61
)	Nurodyta 52 išnašoje.
(
62
)	Nurodyta 15 išnašoje, 28 punktas.
(
63
)	Sprendimas Snares (nurodytas 36 išnašoje), priimtas byloje, kurioje nagrinėta neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpa.
(
64
)	1998 m. birželio 11 d. Sprendimas Partridge (C-297/96, Rink. p. I-3467), priimtas byloje, kurioje nagrinėta – trečiojo asmens priežiūros pašalpa.
(
65
)	Žr. sprendimus, nurodytus 45 išnašoje.
(
66
)	Nurodytas 63 išnašoje.
(
67
)	Nurodyta 64 išnašoje.
(
68
)	Žr. sprendimą Jauch (nurodytas 15 išnašoje, 17 punktas).
(
69
)	2000 m. gruodžio 14 d. išvada, pateikta byloje Jauch (C-215/99, Rink. p. I-1901, 98 ir 99 punktai).
(
70
)	Sprendimas Jauch (nurodytas 15 išnašoje, 28 punktas).
(
71
)	Nurodytas 45 išnašoje.
(
72
)	Sprendimas Jauch (nurodytas 15 išnašoje, 28 punktas).
(
73
)	Nurodytas 52 išnašoje, 32 punktas.
(
74
)	Žr. 16 išnašoje nurodytus sprendimus ir 2002 m. birželio 4 d. Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (C-483/99, Rink. p. I-4781, 50 punktas), 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją (C-463/00, Rink. p. I-4581, 74 ir 75 punktai) ir 2007 m. sausio 25 d. Sprendimą Festersen (C-370/05, Rink. p. I-1129, 43 punktas).
(
75
)	Galiausiai žr. sprendimą Gaumain-Cerri (nurodytas 45 išnašoje, 20 ir 21 punktai) bei sprendimą Molenaar (nurodytas 45 išnašoje).
(
76
)	Žr. sprendimą Gaumain-Cerri (nurodytas 45 išnašoje, 21 punktas).