61993CJ0398_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 6. september 1993 har Lars Bo Rasmussen i medfoer af artikel 49 i EOEF-statutten for Domstolen og de tilsvarende bestemmelser i EKSF- og Euratom-statutten ivaerksat appel af en dom afsagt af Retten i Foerste Instans den 6. juli 1993, Lars Bo Rasmussen mod Kommissionen (sag T-32/92, Sml. II, s. 765), for saa vidt sagsoegte herved blev frifundet under den sag, han havde anlagt med paastand om annullation af Kommissionens afslag paa hans ansoegning om stillingen som ansvarlig for Faellesskabets Presse- og Informationskontor i Lissabon samt beslutningen om at indkalde eksterne ansoegere til en midlertidig stilling i loenklasse A3.
2 Det fremgaar af den appellerede dom, at Kommissionen har indfoert en turnusordning for personalet paa sine presse- og informationskontorer i medlemsstaterne. Bestemmelserne vedroerende denne ordning, som blev fastsat den 24.11.1976 (herefter benaevnt "bestemmelserne af 24. november 1976") gaar ud paa, at tjenestemaendene som led i en almindelig rotation placeres med deres stilling paa budgettet.
3 Inden for rammerne af denne turnusordning offentliggjorde Kommissionen meddelelse nr. 587 med henblik paa at besaette stillingen som chef for kontoret i Lissabon. Rasmussen, som er tjenestemand ved Kommissionen i loenklasse A5, ansoegte om denne stilling den 28. november 1990. Turnusudvalget konkluderede imidlertid, at ingen af ansoegerne havde alle de kraevede kvalifikationer. Ansaettelsesmyndigheden besluttede at afslutte turnusproceduren og at placere en midlertidig stilling i loenklasse A3 i Faellesskabets kontor i Portugal. Den ivaerksatte dernaest den eksterne udvaelgelsesprocedure, som Kommissionen har fastsat for midlertidigt ansatte.
4 Efter afvisning af Rasmussens klage, som han havde indgivet i henhold til vedtaegtens artikel 90, anlagde han ved staevning af 30. april 1992 ovennaevnte sag ved Retten.
5 Under sagen paaberaabte Rasmussen sig to anbringender, henholdsvis tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 4 og 29, for saa vidt de foreskriver, at en ledig stilling i foerste raekke skal besaettes ved forfremmelse eller forflyttelse, og tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 45, for saa vidt denne bestemmer, at der skal ske en behoerig sammenligning af ansoegningerne om forfremmelse eller forflyttelse.
6 Retten frifandt sagsoegte med den begrundelse, at "bestemmelserne i vedtaegtens artikel 4, 29 og 45 ikke gaelder for den procedure, der her er tale om" (den appellerede doms praemis 42).
7 Under appellen har Rasmussen paaberaabt sig et enkelt anbringende, nemlig at Retten har tilsidesat vedtaegtens artikel 4, 29 og 45. Anbringendet er delt i to led. Retten har ifoelge sagsoegeren tilsidesat disse bestemmelser ved at fastslaa, at de ikke finder anvendelse, fordi meddelelse nr. 587 indgik som led i turnusordningen, og fordi den eksterne udvaelgelsesprocedure var blevet fulgt i henhold til artikel 2, litra a), i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "AOEA"), skoent (foerste led) det var de almindelige bestemmelser om ansaettelse, der skulle have vaeret anvendt, da turnusproceduren var blevet afsluttet, og skoent (andet led) artikel 9 i AOEA med hensyn til ansaettelsesproceduren ikke indeholder nogen sondring mellem midlertidigt ansatte alt efter, om de skal beklaede en fast stilling eller en midlertidig stilling.
Anbringendets foerste led
8 Retten fandt (dommens praemis 37), at for saa vidt den ved meddelelse nr. 587 indledte procedure havde til formaal at finde en tjenestemand, som ville blive placeret med sin stilling som led i turnusordningen, kunne det ikke dreje sig om at besaette en ledig stilling som omhandlet i vedtaegtens artikel 4 og 29. Retten fastslog desuden (praemis 38), at dette resultat ikke paavirkedes af, at der fandtes en stilling som chef for kontoret i Lissabon, eller af den senere udnaevnelse af en midlertidigt ansat i loenklasse A3 i den paagaeldende stilling.
9 Rasmussen har gjort gaeldende, at Retten ikke har anvendt vedtaegtens artikel 4, 29 og 45. Han haevdede i denne forbindelse, at det var de almindelige bestemmelser om ansaettelse, der skulle anvendes efter afslutningen af turnusproceduren. Han anfoerer, at denne procedure vedroerer placering i faste stillinger. Da hvervet som chef for kontoret i Lissabon ifoelge ham er en fast stilling, skulle ansaettelsen vaere sket i henhold til vedtaegtens artikel 4, 29 og 45.
10 Indledningsvis bemaerkes, at den paagaeldende procedure indgaar som led i den turnusordning, der er indfoert ved bestemmelserne af 24. november 1976, og at ordningen er baseret paa princippet om, at tjenestemanden placeres med sin stilling.
11 Dernaest bemaerkes, at ifoelge Domstolens praksis kan de formkrav, der er fastsat i vedtaegtens artikel 4 og 29, ikke finde anvendelse, naar en tjenestemand omplaceres med sin stilling, fordi en saadan overflytning ikke medfoerer, at der opstaar en ledig stilling (dom af 24.2.1981, forenede sager 161/80 og 162/80, Carbognani og Coda Zabetta mod Kommissionen, Sml. s. 543, praemis 19). I modsaetning til, hvad appellanten har anfoert, er denne turnusprocedure ikke en forflyttelse i vedtaegtens forstand, skoent den terminologi, som Kommissionen anvender, til tider er fejlagtig (samme dom, praemis 20).
12 Retten har derfor korrekt fastslaaet, at der ikke kunne vaere tale om at besaette en ledig stilling som forudsat i vedtaegtens artikel 4 og 29, og at disse bestemmelser og vedtaegtens artikel 45, som kun gaelder for forfremmelser i disse artiklers forstand, foelgelig ikke kunne finde anvendelse.
13 Dette resultat paavirkes ikke af Rasmussens argument om, at den omstaendighed, at man paataenkte at placere en tjenestemand i hvervet som chef for kontoret i Lissabon, viser, at der var tale om en ledig stilling, og at det derfor var de almindelige bestemmelser om ansaettelse, der skulle anvendes efter afslutningen af turnusproceduren.
14 I denne forbindelse praeciserede Retten korrekt foerst (dommens praemis 39), at "spoergsmaalet, om der foreligger et givet 'hverv' i modsaetning til en 'stilling', henhoerer under institutionens kompetence til at organisere sine tjenestegrene, mens det for spoergsmaalet, om der foreligger en ledig stilling, er afgoerende, om en stilling ikke er blevet besat blandt det samlede antal faste stillinger, der er fastsat ved budgettet".
15 Heraf foelger, som Retten korrekt har fastslaaet (samme praemis i dommen), at "for saa vidt budgettet ikke definerer de hverv, blandt hvilke dette samlede antal stillinger skal fordeles, kan det ikke udledes af den blotte omstaendighed, at hvervet som chef for kontoret i Lissabon er forblevet midlertidigt ubesat efter omplacering af den foregaaende chef for kontoret med hans stilling, at der i Lissabon findes en ledig stilling i vedtaegtens forstand".
16 Med hensyn til den senere ansaettelse af en midlertidigt ansat fastslog Retten (praemis 40), "at denne midlertidigt ansatte er blevet udnaevnt i henhold til artikel 2, litra a), i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Faellesskaberne... dvs. med henblik paa at beklaede en stilling i den liste over stillinger, der findes som bilag til den afdeling i budgettet, der vedroerer hver institution, og som af budgetmyndighederne er betegnet som midlertidig".
17 Heraf foelger, jf. Rettens bemaerkninger i samme praemis, at "det foelgelig ikke er muligt at udlede af udnaevnelsen af en midlertidigt ansat i henhold til artikel 2, litra a), i AOEA ° til forskel fra en udnaevnelse i henhold til artikel 2, litra b), i *OEA, som angaar personale, der ansaettes med henblik paa midlertidigt at beklaede en fast stilling ° at der forud har bestaaet en fast stilling".
18 Da Retten ikke har gjort sig skyldig i nogen retsvildfarelse i denne henseende, kan det foerste led af anbringendet ikke laegges til grund.
Anbringendets andet led
Formaliteten
19 Kommissionen har anfoert, at for saa vidt Rasmussen vil anfaegte Kommissionens beslutning om at placere en midlertidigt ansat i loenklasse A3 i kontoret i Lissabon efter afslutningen af turnusproceduren, har han fremsat et nyt anbringende, som, da det aendrer genstanden for sagen for Retten, maa afvises i henhold til procesreglementets artikel 113, stk. 2.
20 Rasmussen har praeciseret, at han med andet led af sit anbringende oensker, at Domstolen skal undersoege, om Retten har tilsidesat artikel 9 i AOEA ved at sondre mellem midlertidigt ansatte alt efter, om de skal beklaede en fast stilling eller en midlertidig stilling.
21 Herved bemaerkes, at ifoelge Domstolens praksis kan en appel kun antages til realitetsbehandling, for saa vidt som appelskriftet stoettes paa, at Retten har truffet en afgoerelse, som strider mod de retsregler, den skal sikre overholdelsen af (dom af 1.10.1991, sag C-283/90 P, Vidrányi mod Kommissionen, Sml. I, s. 4339, praemis 13).
22 Da artikel 9 i AOEA hoerer til de retsregler, hvis overholdelse Retten skal sikre, og da appelskriftet netop indeholder et klagepunkt om, at Retten har tilsidesat den, maa dette led af anbringendet admitteres.
Realiteten
23 Artikel 9 i AOEA bestemmer: "Enhver ansaettelse af en midlertidigt ansat kan kun ske med det formaal i henhold til de i dette afsnit fastsatte betingelser at besaette en ledig stilling i den liste over stillinger, der findes som bilag til den afdeling i budgettet, der vedroerer hver institution."
24 I det foreliggende tilfaelde fandtes der ikke en ledig fast stilling, fordi den person, der beklaedte hvervet som chef for kontoret i Lissabon, var blevet omplaceret til Tokyo med sin stilling i henhold til turnusordningen, saaledes som Retten har bemaerket i den appellerede doms praemis 36.
25 Som det allerede er fastslaaet, kan vedtaegtens artikel 4, 29 og 45 ikke finde anvendelse, fordi der ikke findes en ledig fast stilling i disse bestemmelsers forstand.
26 Som af Retten bemaerket er der blevet udnaevnt en midlertidigt ansat med henblik paa at beklaede en stilling i den liste over stillinger, der findes som bilag til den afdeling i budgettet, der vedroerer hver institution, og som budgetmyndighederne havde gjort midlertidig.
27 Denne ansaettelse kunne foelgelig kun ske i henhold til artikel 2, litra a), i AOEA. Ved at fastslaa, at det ikke kan udledes af ansaettelsen af en midlertidigt ansat i henhold til artikel 2, litra a), i AOEA, at der forud bestod en fast stilling, i modsaetning til den situation, at der blev ansat en midlertidigt ansat i henhold til artikel 2, litra b), i AOEA, har Retten paa ingen maade tilsidesat artikel 9 i AOEA. Denne bestemmelse gaar nemlig blot ud paa, at en midlertidigt ansat skal ansaettes for at afhjaelpe den omstaendighed, at en stilling fastsat i budgettet er ledig. Den forbyder ikke, at stillinger paa budgettet fordeles mellem faste stillinger og midlertidige stillinger.
28 Da Retten ikke har begaaet nogen retsvildfarelse i denne henseende, kan andet led af anbringendet ikke laegges til grund.
29 Paa grundlag af de ovenstaaende omstaendigheder forkastes appellen i det hele.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
30 Ifoelge procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte selv deres egne omkostninger. I medfoer af samme reglements artikel 122 finder denne bestemmelse dog ikke anvendelse ved appel ivaerksat af institutionernes tjenestemaend eller oevrige ansatte. Da appellanten har tabt sagen, paalaegges det ham at betale sagens omkostninger, jf. procesreglementets artikel 69, stk. 2.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
1) Appellen forkastes.
2) Appellanten betaler appelsagens omkostninger.