62006CC0521
YVES BOT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. április 3. (
1
)
C-521/06. P. sz. ügy
Athinaïki Techniki AE
kontra
az Európai Közösségek Bizottsága
„Fellebbezés — Állami támogatás — A Görög Köztársaság által a Hyatt Regency konzorciumnak nyújtott állami támogatás — Panasz — A panasz vizsgálatát lezáró határozat — A 659/1999/EK rendelet — A 4., 13. és 20. cikk — Az EK 230. cikk szerinti »megtámadható jogi aktus« fogalma”
1.
A Bíróságnak a jelen ügyben azzal kapcsolatban kell további pontosításokat megfogalmaznia, hogy az állami támogatások ellenőrzésére irányuló eljárásban milyen jogok illetik meg a panaszosokat.
2.
Arról van szó, hogy ha az Európai Közösségek Bizottsága az EK-Szerződéssel ellentétes támogatás fennállásával kapcsolatos panasz ügyét azzal az indokkal zárja le, hogy a Bizottságnak nem áll rendelkezésére megfelelő információ ahhoz, hogy állást tudjon foglalni az állami támogatás létezéséről, vagy ennek a közös piaccal való összeegyeztethetőségéről, sem ahhoz, hogy megindítsa a hivatalos vizsgálati eljárást, ez olyan határozatnak tekinthető-e, amely ellen a panaszos keresetet nyújthat be.
3.
Az Elsőfokú Bíróság az Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 26-án hozott végzésében (
2
) a Bizottság által képviselt álláspontnak megfelelően úgy ítélte meg, hogy egy ilyen, az ügy lezárásáról döntő intézkedés nem határozat, és az ellene benyújtott keresetet mint elfogadhatatlant elutasította. Ezt az értelmezést az Athinaïki Techniki (
3
) a jelen fellebbezésben támadja.
4.
A jelen indítványban ki fogom fejteni, hogy az Athinaïki Techniki által benyújtott fellebbezés – véleményem szerint – megalapozott, valamint, hogy az állítólagos állami támogatásra vonatkozó panasz ügyének lezárásáról döntő intézkedés megtámadható határozatnak minősül.
5.
A Bizottság által a megsemmisítés iránti keresettel kapcsolatos elfogadhatatlansági kifogás alátámasztására hivatkozott második jogalap vizsgálata, amely a kereset késedelmes benyújtásán alapul, azt is szükségessé teszi, hogy megvizsgáljam az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának azon rendelkezéseit, amelyek lehetővé teszik, hogy e bírósághoz a kérelem faxüzenet útján történő továbbításával forduljanak, és pontosítsam a faxüzenet útján továbbított kérelem és az eredeti, tíz napon belül az Elsőfokú Bíróság hivatalába eljuttatandó változat egyezőségét biztosító feltétel hatályát.
I – Az állami támogatásokkal kapcsolatos jogi keret
6.
Egymás után fogom bemutatni a Szerződés és a 659/1999/EK rendelet (
4
) – amely a Szerződésben a Bizottság részére biztosított hatáskörök gyakorlását kodifikálta – releváns rendelkezéseit, valamint a vonatkozó ítélkezési gyakorlat főbb vonalait, ez utóbbit egyrészt a Bizottság azon kötelezettségeivel kapcsolatban, amelyek a nemzeti intézkedéseknek a Szerződéssel ellentétes állami támogatásokként történő bejelentésével kapcsolatos panaszok esetén alkalmazandóak, másrészt pedig a panaszosok jogaival kapcsolatban.
A – A Szerződés
7.
Az EK 87. cikk szerint a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely torzítja a Közösségen belüli versenyt, vagy azzal fenyeget, általános tilalom alá esik, amely alól kivételt képeznek az e cikk (2) és (3) bekezdésekben felsorolt eltérések (
5
).
8.
A Szerződés e rendelkezések végrehajtása és a tagállamok beavatkozási jogának az Unión belüli torzítatlan verseny követelményével történő összebékítése érdekében az állami támogatások ellenőrzésének és előzetes engedélyeztetésének eljárását írja elő, amelyben a fő szerep a Bizottságot illeti meg.
9.
Így az EK 88. cikk (1) bekezdésével összhangban a Bizottság a tagállamokkal együttműködve folyamatosan vizsgálja a tagállamokban létező támogatási programokat, és javaslatot tesz a számukra a közös piac fokozatos fejlődése vagy működése által megkövetelt megfelelő intézkedések meghozatalára.
10.
Az EK 88. cikk (2) bekezdésének első albekezdése azt is a Bizottság feladatául írja elő, hogy megállapítsa, hogy egy támogatás az EK 87. cikkel összeegyeztethető-e, ha nem egyeztethető össze, akkor pedig határozzon úgy, hogy az érintett tagállam köteles azt megszüntetni. Az EK 88. cikk (2) bekezdésének első albekezdése ugyanis kimondja, hogy „[h]a a Bizottság – azt követően, hogy felhívta az érintett feleket észrevételeik megtételére – megállapítja, hogy egy állam által vagy állami forrásból nyújtott támogatás a 87. cikk értelmében nem egyeztethető össze a közös piaccal, vagy hogy az ilyen támogatást visszaélésszerűen használják fel, úgy határoz, hogy az érintett állam köteles a Bizottság által kitűzött határidőn belül a támogatást megszüntetni vagy módosítani”.
11.
Végül az EK 88. cikk (3) bekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy tájékoztassák a Bizottságot minden támogatás nyújtására és módosítására irányuló szándékukról, és megtiltja a számukra, hogy ilyen tervezett intézkedéseket hajtsanak végre, amíg ebben az eljárásban végső határozat nem születik az EK 88. cikk (2) bekezdésének első albekezdésével összhangban.
12.
Az EK 88. cikkben előírt vizsgálati eljárást úgy értelmezték, hogy az két szakaszra bontható, tudniillik egy előzetes vizsgálati szakaszra, és adott esetben, ha a Bizottságnak kétségei vannak a tervezett támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően, vagy úgy véli, hogy ez a támogatás ellentétes azzal, egy részletesebb vizsgálatra, amelynek célja, hogy lehetővé tegye a Bizottság számára, hogy az ügy minden adatáról teljes körű tájékoztatást szerezzen. Ebből a célból a Bizottságnak az EK 88. cikk (2) bekezdésével összhangban fel kell hívnia az érintetteket, hogy tegyék meg észrevételeiket (
6
).
B – A 659/1999 rendelet
13.
A 659/1999 rendelet kodifikálta a Bizottság azon hatásköreinek gyakorlását, amelyeket az EK 88. cikk ruház rá. E rendelet (2) preambulumbekezdése szerint a rendeletet a Bíróság ítélkezési gyakorlatával összhangban alkották meg.
14.
E rendelet alapján az érintett tagállamnak minden új támogatás nyújtására vonatkozó tervezetet elvileg be kell jelentenie a Bizottságnak, és minden szükséges információt meg kell adnia ahhoz, hogy lehetővé tegye a Bizottság számára az e tervezettel kapcsolatos határozat meghozatalát (
7
).
15.
A Bizottság által hozható különböző határozatokat a fent nevezett rendelet 4. és 7. cikke sorolja fel.
16.
A 659/1999 rendelet 4. cikke azokat a határozatokat tartalmazza, amelyek a bejelentés „előzetes vizsgálati” szakaszában születhetnek. A Bizottságnak így három lehetősége van. Úgy határozhat, hogy a bejelentett intézkedés nem minősül támogatásnak, vagy, hogy a közös piaccal összeegyeztethető támogatásnak minősül (kifogást nem tartalmazó határozat), vagy, hogy a bejelentett intézkedés kétségeket támaszt a közös piaccal való összhangjának a tekintetében, és hivatalos vizsgálati eljárást indít (hivatalos vizsgálati eljárást kezdeményező határozat).
17.
Ezeket a határozatokat két hónapos határidőn belül kell meghozni, amely határidő a tervezet bejelentésének napját követő napon kezdődik, amennyiben a bejelentés teljesnek tekinthető. Ha a Bizottság úgy véli, hogy a bejelentés nem teljes, minden további szükséges információt megkérhet az érintett tagállamtól (
8
).
18.
Ha a Bizottság úgy határozott, hogy hivatalos vizsgálati eljárást indít, a 659/1999 rendelet 6. cikke előírja, hogy a Bizottság megkéri az érintett tagállamot, valamint az egyéb érdekelt feleket, hogy nyújtsák be észrevételeiket egy általa meghatározott határidőn belül.
19.
Az érdekelt felek fogalmát e rendelet 1. cikkének h) pontja az alábbi módon határozza meg: „olyan tagállam vagy személy, vállalkozás vagy vállalkozások társulása, amelyek, illetve akinek érdekeit a támogatás nyújtása érintheti, különösen a támogatás kedvezményezettje, a versenytárs vállalkozások és a szakmai szövetségek”.
20.
A hivatalos vizsgálati eljárás végén a Bizottságnak a fenti rendelet 7. cikke szerint olyan határozatot kell hoznia, amely vagy azt állapítja meg, hogy a bejelentett intézkedés nem minősül támogatásnak, vagy azt, hogy ez az intézkedés a közös piaccal összeegyeztethető támogatásnak minősül, vagy, hogy egy ezzel össze nem egyeztethető támogatásról van szó.
21.
A 659/1999 rendelet a 10–15. cikkében azt is előírja, hogy jogellenes támogatás esetén a Bizottságnak milyen eljárást kell követnie. A támogatás jogellenes, amennyiben az érintett tagállam anélkül hajtotta végre, hogy előzetesen bejelentette volna a Bizottságnak, és így megsértette az EK 88. cikk (3) bekezdésének rendelkezéseit (
9
).
22.
E rendelet 10. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
„Amennyiben bármilyen forrásból a Bizottság tudomására jut egy feltételezett jogellenes támogatásra vonatkozó információ, a Bizottság késedelem nélkül megvizsgálja az információt.”
23.
A fenti rendelet 13. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„A lehetséges jogellenes támogatás vizsgálata a 4. cikk […] szerinti határozattal zárul. A hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozatok esetében az eljárást a 7. cikk szerinti határozat zárja. […]”
24.
A 659/1999 rendelet 20. cikke különösen az érdekelt felek jogaira vonatkozik. Emlékeztet az (1) bekezdésében arra, hogy bármely érdekelt fél nyújthat be észrevételt, miután a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás megkezdéséről határozatot hozott. Hozzáteszi, hogy valamennyi érdekelt fél, aki észrevételt nyújtott be, és az egyedi támogatás bármely kedvezményezettje, kézhez kapja a Bizottság határozatának egy példányát ezen eljárás végén.
25.
E rendelet 20. cikkének (2) bekezdése pedig a jelen jogvita szempontjából kiemelt jelentőségű. E cikk a következőképpen rendelkezik:
„Minden érdekelt fél tájékoztathatja a Bizottságot a feltételezett jogellenes támogatásról és a támogatással való feltételezett visszaélésről. Amennyiben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a birtokában lévő információ alapján nincs megfelelő alap az eset vizsgálatára, erről tájékoztatja az érdekelt felet. Amennyiben a Bizottság határozatot hoz a benyújtott információ tárgyára vonatkozólag, a határozat egy példányát megküldi az érdekelt félnek.”
26.
A fenti rendelet 20. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy minden érdekelt fél kérelemre megkaphatja az e rendelet 4. és 7. cikke szerinti határozat egy példányát.
27.
Ezenkívül a 659/1999 rendelet 25. cikke szerint a rendelet alapján hozott határozatokat megküldik az érintett tagállamnak.
C – Egyrészt az állítólagos állami támogatást bejelentő panasz esetén a Bizottságot terhelő kötelezettségekkel, másrészt a panaszos jogaival kapcsolatos ítélkezési gyakorlat
28.
Az ítélkezési gyakorlat a valamely tagállami intézkedést a Szerződéssel ellentétes állami támogatásként bejelentő panaszok esetén a Bizottságot terhelő kötelezettségeket, valamint az állami támogatással kapcsolatos vizsgálati eljárás keretében a panaszosokat megillető jogokat az EK 87. és az EK 88. cikkből vezette le, mégpedig akkor, amikor a 659/1999 rendeletet még nem fogadták el, vagy az nem volt alkalmazható.
29.
Mivel e rendelet, amelyet a Szerződés ezen cikkeinek végrehajtása céljából fogadtak el, nem korlátozhatja e cikkek hatályát (
10
), és mivel a már létező ítélkezési gyakorlatot tartalmazza, hiszen azt kodifikálja, ez az ítélkezési gyakorlat releváns lehet a rendelet rendelkezéseinek értelmezésekor.
1. A Bizottság kötelezettségei
30.
Azokat a kötelezettségeket, amelyek a Bizottságot egy állítólagos állami támogatást bejelentő panasz esetén terhelik, a következő két indok igazolja. Egyrészt ezek a kötelezettségek abból a tényből fakadnak, hogy ez az intézmény – ha eltekintünk az Európai Unió Tanácsára az EK 88. cikk (2) bekezdés harmadik albekezdése alapján ruházott hatásköröktől – kizárólagos hatáskörrel rendelkezik valamely támogatás Szerződéssel való összeegyeztethetőségének a megállapítására. Másrészt ezek a kötelezettségek az állami támogatások általános tilalmán alapulnak. E kizárólagos hatáskör és ezen általános tilalom alapján a Bizottság köteles ügyelni arra, hogy egyetlen Szerződéssel ellentétes állami támogatást se ítélhessenek oda, vagy tarthassanak fenn (
11
).
31.
Arra az esetre, ha a Bizottsághoz panaszt nyújtanak be, az ítélkezési gyakorlat az alábbi, tárgyi és időbeli vonatkozású következményeket írta elő a panasz kezelésével kapcsolatban.
32.
Tárgyi szempontból a Bizottság kötelezettsége először is, hogy elvégezze a panasz gondos és elfogulatlan vizsgálatát (
12
). E gondossági kötelezettség jelentheti azt is, hogy a Bizottság köteles olyan ténybeli és jogi elemeket is megvizsgálni, amelyekre a panaszos nem hivatkozott kifejezetten (
13
).
33.
Ezzel szemben az eljárás e szakaszában a Bizottság nem köteles meghallgatni a panaszost vagy az EK 88. cikk (2) bekezdés értelmében vett többi „érdekelt felet”. Csak a hivatalos vizsgálati eljárás keretében terheli ilyen kötelezettség (
14
).
34.
Ezután, ha a Bizottság úgy határoz, hogy a panaszban bejelentett intézkedés nem minősül támogatásnak, köteles megfelelő módon kifejteni azokat az indokokat, amelyek miatt a panaszban hivatkozott ténybeli és jogi elemek nem voltak elegendők az állami támogatás meglétének bizonyításához (
15
). Logikusan ugyanennek az indoklási kötelezettségnek kell fennállnia akkor is, ha a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a bejelentett intézkedés a közös piaccal összeegyeztethető támogatást képez.
35.
Továbbá ha az előzetes vizsgálati szakasz végére a Bizottság meggyőződött arról, hogy a bejelentett intézkedés a közös piaccal össze nem egyeztethető támogatás, vagy ha komoly nehézségei adódtak azzal kapcsolatban, hogy dönthessen e támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségéről, hivatalos vizsgálati eljárást kell indítania, ahogyan akkor is, ha a kérdéses intézkedést az érintett tagállam jelenti be (
16
).
36.
Időbeli szempontból az Elsőfokú Bíróság azt a következtetést vonta le a Bizottság kizárólagos hatásköréből és az állami támogatások általános tilalmából, hogy ez az intézmény, ha hozzá panasz érkezik, nem húzhatja el határozatlan ideig a panaszban bejelentett állami intézkedések előzetes vizsgálatát. Az Elsőfokú Bíróság szerint ezt az előzetes vizsgálatot a Bizottság ésszerű határidőn belül köteles elvégezni (
17
).
37.
A határidő ésszerű voltát az egyes esetek jellemző körülményei alapján kell megítélni, így például az ügy hátterére és összetettségére, valamint a különböző eljárási szakaszokra tekintettel (
18
).
2. A panaszos jogai
38.
A panaszosoknak az állami támogatásokkal kapcsolatos vizsgálati eljárás keretében érvényesülő jogaival kapcsolatos ítélkezési gyakorlat azon az alaptételen alapul, amely szerint a Bizottság által ebben az eljárásban hozott határozatok címzettjei a tagállamok, ideértve azt az esetet is, amikor ezeket a határozatokat olyan panasz alapján hozzák, amely valamely intézkedést a Szerződéssel ellentétes állami támogatásként jelent be (
19
).
39.
Emlékeztetni kell arra is, hogy az EK 230. cikk negyedik bekezdése szerint valamely természetes vagy jogi személy csak akkor nyújthat be keresetet egy másik személynek címzett határozat ellen, ha ez a határozat közvetlenül és személyében érinti őt.
40.
A állami támogatások vizsgálati eljárásának keretében a panaszosokat megillető jogok – ahogyan azokat az ítélkezési gyakorlat pontosította – egyrészt attól függenek, hogy ezek a panaszosok „érdekelt félnek” minősülnek-e az EK 88. cikk (2) bekezdése alapján, másrészt pedig a keresetük tárgyától.
41.
Először is az „érdekelt fél” e rendelkezés szerinti fogalmát tágan határozták meg, így az vonatkozik a személyekre, vállalkozásokra vagy vállalkozások társulására, amelyek, illetve akinek érdekeit a támogatás nyújtása érintheti, különösen a támogatás kedvezményezettjére, a versenytárs vállalkozásokra és a szakmai szövetségekre (
20
). E meghatározást tartalmazza a 659/1999 rendelet 1. cikkének h) pontja is.
42.
Ebből az következik, hogy minden olyan vállalat, amely versenytársi kapcsolatot tud bizonyítani, akárcsak esetlegesen is, „érdekelt félnek” minősülhet az EK 88. cikk (2) bekezdése értelmében.
43.
Továbbá, ami ezen érdekelt felek kereseti jogát illeti, annak alapját azok az eljárási jogok képezik, amelyeket számukra e rendelkezés biztosít. E rendelkezés értelmében a Bizottság, amennyiben megnyitja a hivatalos vizsgálati eljárást, köteles befogadni az észrevételeiket, de csak ebben a szakaszban (
21
).
44.
Az ítélkezési gyakorlat ebből arra a következtetésre jutott, hogy amennyiben a Bizottság, anélkül, hogy ilyen eljárást nyitott volna, úgy ítéli meg, hogy a panaszos által bejelentett intézkedés nem minősül támogatásnak, vagy a közös piaccal összeegyeztethető támogatásnak minősül, ennek a panaszosnak, amennyiben „érdekelt félnek” minősül az EK 88. cikk (2) bekezdés szerint, jogában áll megtámadnia ezt a határozatot a közösségi bíróság előtt (
22
).
45.
Mindazonáltal a Bíróság kimondta, hogy e kereset tárgya csak az e rendelkezés alapján érintett eljárási jogok védelme lehet, azaz a hivatalos vizsgálati szakasz kezdeményezésének elmaradását kérheti számon (
23
).
46.
Ebből az következik, hogy az EK 88. cikk (2) bekezdésének értelmében vett „érdekelti” minőség lehetővé teszi annak megállapítását, hogy a panaszost az EK 230. cikk negyedik bekezdése értelmében közvetlenül és személyében érinti a megtámadott határozat, amennyiben a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának az elmaradását kéri számon.
47.
Ellenben ha a panaszos a támogatást értékelő határozat megalapozottságát vagy a hivatalos vizsgálati eljárás végén hozott határozatot támadja meg, ugyanolyan helyzetbe kerül, mint minden más magánjogi személy, aki olyan határozatot kíván megtámadni, amelynek nem címzettje. Keresete elfogadhatóságának feltétele tehát, hogy bizonyítsa, hogy az adott döntés hatással van rá a Plaumann kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben (
24
) meghatározott ítélkezési gyakorlat értelmében, azaz, hogy a határozat sajátos jellemzői vagy olyan ténybeli helyzete miatt érinti, amely minden más személytől megkülönbözteti őt. (
25
)
48.
Az ítélkezési gyakorlat elismerte, hogy ez az eset állhat fenn, amennyiben a panaszos piaci helyzetét döntő mértékben érinti a kérdéses határozat tárgyát képező támogatás (
26
). Az a tény, hogy lehetséges versenytársról van szó, vagy hogy a panaszos EK 88. cikk (2) bekezdés értelmében vett „érdekelt félnek” minősül, nem elegendő tehát ahhoz, hogy kereseti jogot nyerjen a közösségi bíróság előtt a támogatást értékelő határozat megalapozottságának megtámadására (
27
).
49.
Végül az Elsőfokú Bíróság a fent hivatkozott Air One kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben kiterjesztette az EK 88. cikk (2) bekezdés értelmében vett „érdekelt fél” panaszos jogait az EK 232. cikken alapuló keresetre, amikor elfogadhatónak ítélte a Bizottság ellen a panaszos által benyújtott mulasztás megállapítása iránti keresetet arra az esetre, ha az elmulasztott határozatot hozni a panasz tárgyában (
28
).
50.
Az Elsőfokú Bíróság elvetette a Bizottság azon érvét, amely szerint az Air One-nak bizonyítania kellett volna, hogy versenyhelyzetét döntő mértékben érintette a panaszában megjelölt intézkedés.
51.
Az Air One által benyújtott mulasztás megállapítása iránti kereset elfogadhatóságát az Elsőfokú Bíróság arra a tényre alapozta, hogy az Air One mint a bejelentett támogatások kedvezményezettjének versenytársa bizonyos olasz városokhoz kapcsolódó légi útvonalakon, az EK 88. cikk (2) bekezdése értelmében „érdekelt félnek” minősül, és így jogában áll – azért, hogy megőrizhesse eljárási jogait – megtámadni a Bizottság azon határozatát, amelyet hivatalos vizsgálati eljárás indítása nélkül hozott (
29
).
II – A jogvita alapját képező tényállás
52.
A jogvita alapját képező tényállást az alábbi módon ismerteti a megtámadott végzés:
„1
A görög hatóságok 2001 októberében közbeszerzési eljárást indítottak a Mont Parnès kaszinó tőkéje 49%-ának átruházása céljából. A versenyben két pályázó vett részt, mégpedig a Casino Attikis konzorcium és a Hyatt Consortium. Az állítólag jogszabálysértő módon lefolytatott eljárás eredményeként a szerződést a Hyatt Consortiumnak ítélték oda.
2
A Casino Attikis konzorcium tagja, az Egnatia SA – amelynek jogutódja összeolvadást követően az [Athinaïki Techniki] lett – panaszokat terjesztett elő a Bizottság Belső Piaci Főigazgatóságának szolgálatainál, valamint Versenyjogi Főigazgatóságánál. Az előbbi főigazgatóságtól azt kérte, hogy a közbeszerzésre vonatkozó közösségi szabályok alapján határozzon az eljárás szabályszerűségéről, az utóbbi főigazgatósághoz benyújtott panasz pedig a Hyatt Consortium részére ugyanezen eljárás keretében állítólag odaítélt állami támogatásra vonatkozott.
3
A Versenyjogi Főigazgatóság 2003. július 15-i levelében emlékeztette az [Athinaïki Techniki]-t arra a határozathozatali gyakorlatára, mely szerint valamely állami tulajdonban lévő vagyontárgy közbeszerzési eljárás keretében történő átruházása nem képez állami támogatást, amennyiben az eljárást átlátható módon és hátrányos megkülönböztetéstől mentesen folytatták le. A Versenyjogi Főigazgatóság következésképpen arról tájékoztatta az [Athinaïki Techniki]-t, hogy addig nem hoz határozatot, amíg a Belső Piaci Főigazgatóság el nem végezte a szóban forgó közbeszerzési eljárás vizsgálatát.
4
Az [Athinaïki Techniki] képviselője 2003. augusztus 28-i e-mailjében lényegében azt állította, hogy az állami támogatás fennállásával kapcsolatos panasz a közbeszerzési eljárástól különböző tényezőkre vonatkozik, ezért a Versenyjogi Főigazgatóság szolgálatainak nem kell megvárniuk a Belső Piaci Főigazgatóság határozatát.
5
A Versenyjogi Főigazgatóság szolgálatai 2003. szeptember 16-i levelükben megerősítették a 2003. július 15-i levélben foglalt tájékoztatást, ugyanakkor felhívták az [Athinaïki Techniki]-t, hogy közöljön további információkat mindazon egyéb támogatásokra vonatkozóan, amelyek nem kapcsolódnak a kaszinó odaítéléséhez.
6
A Belső Piaci Főigazgatóság szolgálatai 2004. január 22-i és augusztus 4-i levelükben arról értesítették az [Athinaïki Techniki]-t, hogy nem áll szándékukban folytatni a hozzájuk benyújtott két panasz vizsgálatát.
7
A Versenyjogi Főigazgatóság 2004. december 2-i levelében […] jelezte az [Athinaïki Techniki]-nek, hogy Bizottság korábban, a 2003. szeptember 16-i levelében arról tájékoztatta őt, hogy »a birtokában lévő információ alapján nincs megfelelő alap a vizsgálat folytatására ebben az ügyben«. A [2004. december 2-i] levél arra is utalt, hogy »a vizsgálat folytatását indokolttá tevő kiegészítő információ hiányában a Bizottság 2004. június 2-án hivatalból lezárta az ügyet«.”
III – Az Elsőfokú Bírósághoz benyújtott kereset és a megtámadott végzés
53.
2005. február 11-én az Athinaïki Techniki faxüzenet útján eljuttatta az Elsőfokú Bíróság Hivatalához a kereseti kérelme másolatát. 2005. február 18-án a kereseti kérelem eredeti példányát is benyújtotta a Hivatalhoz.
54.
E keresetben a felperes a panasz ügyét lezáró bizottsági határozat megsemmisítését, valamint azt kérte, hogy a Bíróság a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére. Kereseti kérelmének alátámasztására a felperes két, egyrészt a Bizottság hivatalos vizsgálati eljárás megindítására irányuló kötelezettségének, másrészt az EK 87. cikk (1) bekezdésének a megszegésére alapított jogalapra hivatkozott. Az Athinaïki Techniki azzal is érvelt, hogy mindkét jogalap vonatkozásában elmulasztották az indokolási kötelezettséget.
55.
2005. március 1-jén kelt levelében az Elsőfokú Bíróság Hivatala arról tájékoztatta az Athinaïki Techniki-t, hogy megállapította, hogy a 2005. február 11-én faxüzenet útján továbbított kereseti kérelem nem volt teljes egészében azonos a 2005. február 18-án benyújtott eredeti aláírt változattal, valamint, hogy az irat benyújtása tekintetében következésképpen az eredeti változat benyújtásának időpontját kell figyelembe venni.
56.
2005. március 16-án kelt levelében az Athinaïki Techniki képviselője elmagyarázta az Elsőfokú Bíróság Hivatalának, hogy a kereseti kérelem faxüzenet útján történő továbbításakor annak utolsó oldala olyan módon sérült, hogy azt módosítania kellett, de nem változtatott annak tartalmán.
57.
Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2005. április 21-én benyújtott külön beadványában a Bizottság az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 114. cikkének 1. §-a alapján elfogadhatatlansági kifogást emelt.
58.
2005. szeptember 8-i végzésével az Elsőfokú Bíróság megengedte az Athens Resort Casino AE Symmetochon (
30
) számára a beavatkozást a Bizottság kérelmeinek támogatása végett.
59.
A Bizottság az elfogadhatatlansági kifogásának alátámasztására két jogalapot hozott fel, amelyek közül az első a kereseti kérelem késedelmes benyújtására, a második a 2004. december 2-i levél meg nem támadható jellegére, valamint a formális határozat hiányára vonatkozott.
60.
Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott végzésben csak a második jogalapot vizsgálta. Ezt megalapozottnak találta az alábbi indokok alapján.
61.
Az Elsőfokú Bíróság a 659/1999 rendelet 20. cikke (2) bekezdésének első és második mondatát idézte. Emlékeztetett arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 230. cikk alapján megsemmisítés iránti keresettel megtámadható jogi aktusoknak vagy határozatoknak csak a felperes érdekeit érinteni képes, annak jogi helyzetét jelentős mértékben módosító, kötelező joghatásokat kiváltó intézkedések minősülnek.
62.
Utalt rá, hogy e rendelet 25. cikke értelmében a Bizottság által az állami támogatások tárgyában hozott határozatok címzettjei a tagállamok, ideértve azt is, ha ezeket a határozatokat a Szerződéssel állítólagosan ellentétes támogatást bejelentő panasz alapján hozták, továbbá a tagállamoknak címzett határozatot, nem pedig a panaszosnak küldött levelet lehet adott esetben megsemmisítés iránti keresettel megtámadni.
63.
Ezután az Elsőfokú Bíróság a következőket állapította meg:
„29
Jelen esetben a megtámadott levél, amelynek kizárólag az [Athinaïki Techniki] volt a címzettje, a 659/1999 rendelet 20. cikke alapján arról tájékoztatta őt, hogy a Bizottság a birtokában lévő információk alapján úgy ítélte meg, hogy nincs megfelelő alap a határozathozatalra abban az ügyben, amelyet a panaszban eléterjesztettek. A Bizottság ezután jelezte [ebben a levélben], hogy mivel nem kapott olyan kiegészítő információt, amely indokolttá tenné a vizsgálat folytatását, 2004. június 2-án hivatalból lezárta az Athinaïki Techniki panaszának vizsgálatát. A Bizottság tehát nem alakított ki végleges álláspontot az Athinaïki Techniki panaszának tárgyát képező intézkedés minősítéséről és a közös piaccal való összeegyeztethetőségéről.
30
Ebből következik, hogy a megtámadott levél nem képez a 659/1999 rendelet 25. cikke értelmében vett határozatot, és nem vált ki joghatást. Ez a levél tehát nem támadható meg az EK 230. cikk értelmében.”
64.
Az Elsőfokú Bíróság ezután elutasította az Athinaïki Techniki azon érvét, amely szerint a valamely panaszt elutasító levél meg nem támadható jellege ahhoz vezetne, hogy megfosztják a közösségi adminisztráció alá tartozó személyeket a bírósághoz fordulás jogától. Az Elsőfokú Bíróság kifejtette egyrészt, hogy a panaszos a panaszának alátámasztása érdekében kiegészítő információt szolgáltathat, valamint, hogy a Bizottság abban az esetben, ha ezek az információk megfelelőek lennének, lenne köteles állást foglalni a kérdéses intézkedésről olyan jogi aktus formájában, amely bíróság előtt megtámadható. Másrészt azzal érvelt, hogy a panaszosnak lehetősége van mulasztás megállapítása iránti keresetet indítani az EK 232. cikk harmadik bekezdése alapján.
65.
Az Elsőfokú Bíróság végül kifejtette az álláspontját arra az érvelésre vonatkozóan, amely szerint az ügyet lezáró, az EK 81. és 82. cikk alkalmazására vonatkozó eljárásban kiadott levél nem tekinthető határozatnak. Utalt rá, hogy ellentétben azokkal a szabályokkal, amelyek erre az eljárásra vonatkoznak, a 659/1999 rendelet semmilyen eljárási jogot nem biztosít a panaszosok számára a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása előtt.
66.
Az Elsőfokú Bíróság a keresetet mint elfogadhatatlant elutasította, és az Athinaïki Techniki-t kötelezte a költségek viselésére.
IV – A fellebbezés
A – A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
67.
Az Athinaïki Techniki 2006. december 18-i beadványában fellebbezést nyújtott be a megtámadott végzés ellen, amely 2006. december 26-án érkezett a Bíróság Hivatalához.
68.
A Bizottság és az Athens Resort Casino mint beavatkozó fél válaszbeadványaikat 2007. február 5-én, illetve 2007. március 15-én nyújtották be.
69.
Egyik fél sem kérte tárgyalás tartását.
70.
A Bíróság 2007. október 15-i levelében felhívta a feleket, hogy írásban foglaljanak állást arról, hogy a jogvita megoldása szempontjából mennyiben relevánsak az alábbiak:
—
a fent hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben hozott ítéletből következő elvek;
—
azok a szabályok, amelyek a panasznak az EK 81. és EK 82. cikk alkalmazására irányuló eljárás keretében való elutasítására, valamint a dömpingellenes ügyekre vonatkoznak.
71.
A fellebbező, a Bizottság és az Athens Resort Casino válaszait a Bírósághoz ebben a sorrendben 2007. november 21-én, 5-én és 20-án juttatta el.
72.
A fellebbező azt kéri a Bíróságtól, hogy semmisítse meg a megtámadott végzést, adjon helyt az elsőfokú eljárásban előterjesztett kérelmeinek, és a Bizottságot, valamint a beavatkozó felet kötelezze a költségek viselésére.
73.
A Bizottság, valamint az Athens Resort Casino azt kérik a Bíróságtól, hogy a fellebbezést mint megalapozatlant utasítsa el, és a fellebbezőt kötelezze a költségek viselésére.
B – A felek jogalapjai és érvei
74.
A fellebbező úgy érvel, hogy az Elsőfokú Bíróság téves jogalkalmazást követett el, amikor úgy ítélte meg a megtámadott végzés 29. és 30. pontjaiban, hogy a panasz ügyének Bizottság általi lezárása nem minősül határozatnak.
75.
Kifejti, hogy az állami támogatások tárgyában a Bizottság határozatot hoz, amikor végleges és indokolt álláspontot foglal el a bejelentett intézkedés minősítésével kapcsolatban.
76.
Az Athinaïki Techniki azt állítja, hogy a panasz lezárásának végleges voltát nem kérdőjelezi meg az a lehetőség, hogy a panaszos újabb információkat szolgáltathat.
77.
Az indokolással kapcsolatban megjegyzi, hogy az ügy vitatott lezárását annak összefüggéseiben kell vizsgálni. A jelen ügyben a Bizottság azon érvelés alapján zárta le a panaszt, amely szerint egy közbeszerzés odaítélésekor nincs szó állami támogatás odaítéléséről, amennyiben a kérdéses közbeszerzési eljárást átlátható módon és hátrányos megkülönböztetéstől mentesen folytatták le. A Bizottság 2004. december 2-i levelének szűkszavúsága tehát szándékos, mivel, ha ilyen indoklást tartalmazott volna, a panasz lezárásának határozati jellege egyértelművé válna. Az Elsőfokú Bíróság elemzése tehát tisztán formális, mivel az a fenti levél megszövegezéséből indul ki, anélkül, hogy figyelembe venné annak tartalmát és az ügy hátterét.
78.
A Bizottság vitatja ezt az érvelést. Azt állítja, hogy a 2004. december 2-i levél csak az Athinaïki Techniki-vel közölt tájékoztatást tartalmazza a 659/1999 rendelet 20. cikkének megfelelően. Közli, hogy az ilyen tájékoztatást azért írták elő, hogy lehetővé tegyék a döntéshozatali mechanizmus megindításának mellőzését abban az esetben, ha nem áll fenn semmilyen komoly és részletesen alátámasztott körülmény.
79.
A Bizottság továbbá kifejti, hogy a rendelet 25. cikke alapján az állami támogatásokkal kapcsolatos határozatok címzettjei a tagállamok, és ezeket a határozatokat lehet adott esetben az „érdekelt feleknek” megtámadniuk az EK 88. cikk (2) bekezdésének értelmében, nem pedig az azok tartalmáról az érdekelt feleket tájékoztató levelet.
80.
A Bizottság arra is hivatkozik, hogy a döntéshozatalra irányuló aktusok és a tájékoztató levelek közötti különbségtétel levezethető az Elsőfokú Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából mind az állami támogatások, mind a versenyjog területén.
81.
Továbbá kiemeli, hogy a 2004. december 2-i levelet az intézmény egyik tisztviselője, nem pedig tagjainak egyike írta alá, valamint, hogy a fent nevezett levél nem tartalmazza a panasz lezárásának indokait.
82.
A Bizottság szerint a fellebbező érvelése valójában abban áll, hogy azt állítja, hogy az érintett tagállam nem tartotta tiszteletben a közbeszerzés területén alkalmazandó jogszabályokat, és a kereset célja annak megkerülésére irányul, hogy magánszemélyek nem támadhatják meg a valamely tagállammal szembeni kötelezettségszegési eljárás megindításának megtagadását.
83.
Az Athens Resort Casino is azt állítja, hogy a 2004. december 2-i levél nem minősül megtámadható jogi aktusnak a Bizottság által kifejtettekkel azonos indokok miatt.
84.
Egyébként kifejti, hogy az Athinaïki Techniki Elsőfokú Bírósághoz benyújtott kérelme azért is elfogadhatatlan, mert ennek eredeti példányát a Hivatal csak 2005. február 18-án kapta meg.
85.
A Bíróság által feltett kérdésre válaszul valamennyi fél kifejtette, hogy a fent hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben hozott ítéletből következő elvek relevánsak a jelen jogvita kapcsán.
86.
A fellebbező hozzátette, hogy ezeknek az elveknek megfelelően őt az EK 88. cikk (2) bekezdése értelmében vett „érdekelt félnek”, valamint közvetlenül és személyében érintettnek kell tekinteni, amennyiben helyzetét döntő mértékben érintette a panaszában megjelölt támogatás.
87.
Továbbá jelezte, hogy a panaszosnak jogában áll indokolt határozatot kapnia, amennyiben panaszának lezárására az EK 81. és az EK 82. cikk alkalmazásával kapcsolatos eljárás keretében, vagy dömpingellenes eljárásban kerül sor. A fellebbező azt állította, hogy e jognak az állami támogatások tárgyában még inkább fenn kell állnia, amennyiben a Bizottság ezen a területen is kizárólagos hatáskörrel rendelkezik, és amennyiben a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása nem függ egyéni mérlegeléstől.
88.
A Bizottság a maga részéről a fent hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben hozott ítéletből levezethető elvekből arra a következtetésre jutott, hogy a panasz lezárása nem határozat.
89.
Azt is állította, hogy a panaszosoknak az EK 81. és az EK 82. cikk alkalmazására irányuló eljárás keretében, valamint a dömpingellenes eljárásokban meglévő jogai nem ültethetőek át az állami támogatásokkal kapcsolatos vizsgálati eljárásban, mivel minden területnek megvannak a saját szabályai. E tekintetben a Bizottság kontra max.mobil ügyben 2005. február 22-én hozott ítéletre (
31
) hivatkozott, amelyben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a panaszos számára a Tanács 17. sz. rendelete (
32
) alapján biztosított jogok nem alkalmazhatóak az EK 86. cikkre (
33
).
90.
A Bizottság kiemelte, hogy a panasz az EK 81. és az EK 82. cikk keretében történő elutasításának határozati jellegét az ítélkezési gyakorlat azokból a rendeletekből vezette le, amelyek az ilyen tárgyú eljárást kodifikálják (
34
). Azzal érvelt, hogy a 659/1999 rendelet nem tartalmaz hasonló rendelkezéseket. Emlékeztetett arra, hogy ez a rendelet nem szabályozza a panaszosok jogállását, és úgy rendelkezik, hogy minden határozat címzettjei a kérdéses intézkedést alkalmazó tagállamok.
91.
A Bizottság jelezte, hogy az elemzése a dömpingellenes eljárásban alkalmazandó szabályokra is érvényes.
92.
Az Athens Resort Casino ugyanazokat a válaszokat adta, mint a Bizottság.
C – Álláspontom
93.
Előzetesen jelezni kell, hogy ellentétben azzal, ami a megtámadott végzésből kitűnik, a fellebbező nem a 2004. december 2-i levélnek, hanem a panasza Bizottság általi lezárásának a megsemmisítését kérte az Elsőfokú Bíróságtól, amely lezárásról a Bizottság az említett levélben tájékoztatta őt.
94.
A fellebbező által az Elsőfokú Bírósághoz benyújtott, megsemmisítés iránti kereset tárgya tehát nem maga a 2004. december 2-i levél, amely valójában – mint azt a Bizottság is kiemelte – kizárólag tájékoztató jellegű, hanem a panasz lezárása, amelyre 2004. június 2-án került sor.
95.
A fellebbezőhöz hasonlóan az a véleményem, hogy ez a lezárás megtámadható aktus. Ezt az elemzést az alábbi három pontra alapozom, azaz egyrészt a 659/1999 rendelet 20. cikkének e rendelet más rendelkezéseivel együtt értelmezett tartalmára, másrészt a megtámadható aktus fogalmának ítélkezési gyakorlatban adott meghatározására, végül a panaszosokat az állami támogatások vizsgálati eljárása keretében megillető jogokkal kapcsolatos ítélkezési gyakorlatra.
1. A 659/1999 rendelet 20. cikke és e rendelet egyéb releváns rendelkezései
96.
A 659/1999 rendelet 20. cikkének (2) bekezdése – idézzük fel – így rendelkezik:
„Minden érdekelt fél tájékoztathatja a Bizottságot a feltételezett jogellenes támogatásról és a támogatással való feltételezett visszaélésről. Amennyiben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a birtokában lévő információ alapján nincs megfelelő alap az eset vizsgálatára, erről tájékoztatja az érdekelt felet. Amennyiben a Bizottság határozatot hoz a benyújtott információ tárgyára vonatkozólag, a határozat egy példányát megküldi az érdekelt félnek.”
97.
Kétségtelen, hogy e rendelkezést nem ugyanazokkal a szavakkal fogalmazták meg, mint az EK 81. és az EK 82. cikk keretében benyújtott panaszok kezelésénél alkalmazható rendelkezéseket, így például a 773/2004 rendelet 7. cikkét (
35
). Az is igaz, hogy a 659/1999 rendelet nem ír elő különleges jogokat a panaszosok számára, csak akkor, ha azok érdekelt feleknek minősülnek. Az sem vonható kétségbe, hogy a panaszosok jogaival kapcsolatos, az EK 81. és az EK 82. cikket végrehajtó rendeletekben – így például a 773/2004 rendeletben – foglalt szabályok önmagukban nem vonatkoztathatók az állami támogatások vizsgálati eljárására, amely külön kodifikáció tárgyát képezi.
98.
Mindazonáltal az a véleményem, hogy mindez nem elegendő annak bizonyításához, hogy a 659/1999 rendelet 20. cikkének (2) bekezdését szükségképpen úgy kell értelmezni, hogy az állami támogatásokra vonatkozó panasz lezárása nem minősül határozatnak, és azt csak a panaszos tudomására kell hozni, ahogyan azt a Bizottság és a beavatkozó fél állítja.
99.
E rendelet 20. cikke (2) bekezdésének szövegét és a panaszost az állami támogatásokkal kapcsolatos vizsgálati eljárásban megillető jogok hiányát ugyanis véleményem szerint annak figyelembevételével kell értelmezni, hogy – ellentétben azzal az eljárással, amely az EK 81. és EK 82. cikk végrehajtásánál alkalmazható – itt a Bizottság és az érintett tagállam közötti párbeszédről van szó.
100.
Ahogyan azt már jeleztem, még akkor is, ha a Bizottság határozatot hoz az olyan támogatást bejelentő panasz alapján, amelyet korábban nem jelentettek be neki, e határozat címzettje a panaszban megjelölt intézkedés kapcsán érintett tagállam lesz, nem pedig maga a panaszos.
101.
E megfontolásokra tekintettel a 659/1999 rendelet 20. cikke (2) bekezdésének második mondatát úgy kell értelmezni, hogy amennyiben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a birtokában lévő információ alapján nincs megfelelő alap a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására, erről úgy kell tájékoztatnia a panaszost, hogy az adott esetben kiegészítő információkat adhasson. Ezt követően e rendelet 20. cikke (2) bekezdésének harmadik mondata értelmében, amennyiben a Bizottság a panasz ügyét lezárja, a gondos ügyintézés végett erről a határozatáról másolatot kell küldenie a panaszosnak, mivel az nem címzettje e határozatnak.
102.
Továbbá a 659/1999 rendelet 20. cikke (2) bekezdésének ilyen értelmezése összhangot mutat a Bizottság által a jelen ügyben folytatott gyakorlattal.
103.
A megtámadott végzésben ismertetett tényállás szerint ugyanis a Bizottság 2003. szeptember 16-i levelében arról tájékoztatta az Athinaïki Techniki-t, hogy a birtokában lévő információ alapján nincs megfelelő alap a vizsgálat folytatására ebben az ügyben, és azt kérte, hogy az Athinaïki Techniki szolgáltasson számára további információt minden olyan támogatással kapcsolatban, amely nem köthető a kaszinó közbeszerzési eljárásban történő odaítéléséhez. A Bizottság, miután ilyen információkat nem kapott, 2004. december 2-i levelében a panaszos tudomására hozta, hogy a vizsgálat folytatását indokoló további információ hiányában az ügyet 2004. június 2-án hivatalból lezárta.
104.
Az elemzés e szakaszában tehát számomra úgy tűnik, hogy a 659/1999 rendelet 20. cikkének (2) bekezdése értelmezhető úgy, hogy a Bizottságnak jogában áll lezárni a jogellenes támogatást bejelentő panaszt, ha nem áll rendelkezésére elegendő információ ahhoz, hogy döntést hozhasson. Mindazonáltal e rendelkezés tartalma véleményem szerint nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy az ügy lezárása nem határozati jellegű jogi aktus.
105.
Épp ellenkezőleg, a 659/1999 rendelet további releváns rendelkezései sokkal inkább a fenti lezárás határozati jellegének irányába mutatnak.
106.
Így egyrészt e rendelet 10. cikkének (1) bekezdése arra kötelezi a Bizottságot, hogy haladéktalanul vizsgálja meg az őt jogellenes támogatásról tájékoztató panaszt. E rendelkezés így átveszi azt az ítélkezési gyakorlatot, amely szerint a Bizottság a panasz gondos és elfogulatlan vizsgálatát köteles elvégezni. Láttuk, hogy ez a kötelezettség magában foglalhatja azt is, hogy a Bizottság köteles megvizsgálni azokat a ténybeli és jogi elemeket, amelyekre a panaszos kifejezetten nem hivatkozott.
107.
Másrészt a fenti rendelet 13. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az esetleges jogellenes támogatás vizsgálata ugyanezen rendelet 4. cikkének (2), (3) és (4) bekezdése szerinti határozat elfogadásához vezet.
108.
Kétségtelen, hogy e két cikk nem rendelkezik a panasz lezárásának esetéről. Az erre vonatkozó szabályozás hiánya a 659/1999 rendelet 4. cikkében tökéletesen logikus arra a tényre tekintettel, hogy ez utóbbi cikk a tagállami bejelentés alapján hozható határozatokat sorolja fel. A támogatás bejelentése és az állami támogatások 659/1999 rendeletben előírt vizsgálati eljárásának az a célja, hogy lehetővé tegye az érintett tagállam és az érdekelt vállalkozások számára, hogy megtudják, hogy a tervezett intézkedés összeegyeztethető-e vagy sem a közös piaccal, és így végrehajtható-e. Következésképpen az ilyen bejelentést szükségképpen a Bizottság határozatának kell követnie, amely megállapítja, hogy a bejelentett intézkedés vagy nem minősül támogatásnak, vagy pedig olyan támogatást képez, amely a közös piaccal összeegyeztethető, illetve kétségeket támaszt az összeegyeztethetősége kapcsán, és hivatalos vizsgálati eljárás megindítását teszi szükségessé.
109.
A Bizottság tehát nem zárhatja le folytatás nélkül valamely tagállam bejelentésének ügyét. Ha a bejelentés nem teljes, a 659/1999 rendelet 5. cikke előírja, hogy a Bizottság minden további szükséges információt köteles megkérni az érintett tagállamtól, ha pedig ezeket az információkat nem kapja meg, a fenti bejelentést úgy kell tekinteni, hogy azt visszavonták.
110.
Ellenben a jogellenes támogatást megjelölő panasz további eljárás nélküli lezárás tárgyát képezheti, ha a Bizottság nem rendelkezik az ahhoz szükséges információkkal, hogy meghozhassa a 659/1999 rendelet 4. cikkében felsorolt határozatok egyikét, mivel a panaszos nincs ugyanabban a helyzetben, mint a valamely támogatást bejelentő tagállam.
111.
Jóllehet a panasz lezárásának lehetőségét nem tartalmazza e rendelet 4. cikke, amelyre a 13. cikk (1) bekezdése utal vissza, továbbra is igaz, hogy a 659/1999 rendelet fenti 4. cikke és 10. cikkének (1) bekezdése – véleményem szerint – alátámasztja a lezárás határozati jellegét, amikor előírja, hogy minden állítólagosan jogellenes támogatást sérelmező panaszt gondosan meg kell vizsgálni, és e vizsgálatnak határozathoz kell vezetnie.
112.
Számomra úgy tűnik, hogy ezt az elemzést erősíti meg a megtámadható jogi aktus ítélkezési gyakorlatbeli fogalma.
2. A megtámadható jogi aktus fogalma az ítélkezési gyakorlatban
113.
Az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy csak azok a kötelező joghatásokat kiváltó intézkedések minősülnek az EK 230. cikk szerinti megsemmisítés iránti keresettel megtámadható jogi aktusoknak és határozatoknak, amelyek a felperes érdekeit érintik (
36
).
114.
Az is igaz, hogy annak meghatározásához, hogy valamely jogi aktus kivált-e ilyen hatásokat, annak lényegéből kell kiindulni (
37
).
115.
A Bíróság az SFEI és társai kontra Bizottság ügyben 1994. június 16-án hozott ítéletében (
38
) úgy ítélte meg, hogy az EK 82. cikkre alapított panasz lezárásáról szóló jogi aktus megtámadható az alábbi indokok alapján. Először is az olyan intézmény, amely hatáskörrel rendelkezik valamely jogszabálysértés megállapítására és annak szankcionálására, és amelyhez magánszemélyek panasszal fordulhatnak – ilyen intézmény például a Bizottság is a versenyjog területén –, szükségképpen olyan jogi aktust alkot, amely joghatásokat vált ki, amennyiben véget vet az e panasz alapján indított vizsgálatnak. Továbbá a panasz lezárásáról szóló jogi aktus nem minősíthető előzetes vagy előkészítő jogi aktusnak. A közleménnyel ellentétben ugyanis – amelynek az a célja, hogy az érintett vállalkozások számára megteremtse annak lehetőségét, hogy a Bizottság által megfogalmazott kifogásokkal kapcsolatban kifejthessék álláspontjukat, és amely nem határozza meg a Bizottság végleges álláspontját – a panasz lezárásáról szóló jogi aktus az eljárás utolsó szakaszát képezi: e jogi aktust már nem követi más olyan jogi aktus, amely megsemmisítés iránti keresettel lenne megtámadható (
39
).
116.
Ezek az indokok számomra tökéletesen átültethetőnek tűnnek a panasznak az állami támogatások tárgyában alkalmazandó eljárás keretében való lezárására.
117.
Így először is az említett eljárás keretében magánszemély fordulhat panasszal a Bizottsághoz, a Bizottságnak pedig hatáskörében áll megállapítani a jogsértést, és azt szankcionálni, ha kiderül, hogy a megjelölt intézkedés valóban a közös piaccal ellentétes állami támogatásnak minősül.
118.
Továbbá, amennyiben a Bizottság az állítólagos állami támogatást sérelmező panasz ügyét lezárja, szükségképpen olyan jogi aktust alkot, amely joghatásokat keletkeztet olyan értelemben, hogy ez a lezárás véget vet az előzetes vizsgálati eljárásnak, amelyet e panasz következtében kellett volna megindítania a vonatkozó ítélkezési gyakorlattal és a 659/1999 rendelet 10. cikkével összhangban.
119.
Végül úgy tűnik, hogy az állítólagos állami támogatást sérelmező olyan panasz ügyének lezárása, mint amilyen a fellebbező által benyújtott panasz is, a panasszal kapcsolatos előzetes vizsgálat végső szakaszának minősül. Ezt a lezárást, akárcsak az EK 82. cikkre alapozott panasz lezárását, semmilyen további, megsemmisítés iránti keresettel megtámadható jogi aktus nem követi.
120.
Az a tény, hogy a fenti lezárás felülvizsgálható, ha a felperes újabb információkat szolgáltat, nem kérdőjelezi meg ezt az elemzést, amennyiben ilyen információk hiányában az előzetes vizsgálat ténylegesen lezárul.
121.
Tekintettel azokra az indokokra, amelyek miatt a Bíróság az EK 82. cikkre alapított panasz ügyének lezárását megtámadható jogi aktusnak ismerte el, az állítólagos állami támogatást sérelmező panasz ügyének lezárása hasonló minősítést érdemel.
122.
Ez az elemzés véleményem szerint annál is inkább indokolt, mert a Bizottság az állami támogatások tárgyában kizárólagos hatáskörrel rendelkezik, valamint, hogy ezek a támogatások általános tilalom alá tartoznak. Láttuk, hogy az ítélkezési gyakorlat ebből arra a következtetésre jutott, hogy a Bizottságot a gondos vizsgálat kötelezettsége terheli minden panasz tekintetében, továbbá köteles hivatalos vizsgálati eljárást indítani, ha a sérelmezett intézkedésről kiderül, hogy az a közös piaccal ellentétes támogatás, vagy azzal ellentétes támogatás lehet. Emlékeztettem arra, hogy e kötelezettségek célja annak biztosítása, hogy a közös piaccal ellentétes egyetlen támogatást se lehessen végrehajtani.
123.
A fentiekből pedig az következik, hogy amikor a Bizottság a panasz lezárása mellett döntött, szükségképpen úgy ítélte meg, hogy nem kellett hivatalos vizsgálati eljárást indítania, illetve a 659/1999 rendelet 4. cikke szerinti másik két határozat egyikét meghoznia.
124.
Egyébként arra a tényre, hogy a lezárás e rendelet 27. cikkének előírásaival ellentétben nem az érintett tagállamnak továbbított határozat formájában történt, nem lehet hivatkozni azért, hogy e lezárást megfosszák határozati jellegétől. E minősítés ugyanis csak a vizsgált jogi aktus lényegétől függ, nem pedig attól, hogy a Bizottság tiszteletben tartotta-e az aktus közlésével kapcsolatos kötelezettségeit.
125.
Végül az a véleményem, hogy az állítólagos állami támogatást sérelmező panasz lezárása határozati jellegének elismerését az állami támogatásokkal kapcsolatos vizsgálati eljárásban a panaszosokat megillető jogokra vonatkozó ítélkezési gyakorlat is alátámasztja.
3. Az állami támogatásokkal kapcsolatos vizsgálati eljárás keretében a panaszosokat megillető jogokra vonatkozó ítélkezési gyakorlat
126.
Mint láttuk, amikor a Bizottság hivatalos vizsgálati eljárás megindítása nélkül úgy ítéli meg, hogy a panaszos által megjelölt intézkedés nem minősül állami támogatásnak, vagy a közös piaccal összeegyeztethető támogatásnak minősül, a panaszosnak, ha az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti „érdekelt fél”, jogában áll megtámadni ezt a határozatot a közösségi bíróság előtt, hogy eljárási jogait megvédje (
40
). E jogorvoslati jogot, amely a Cook kontra Bizottság ügyben hozott ítéletből (
41
) és a Matra kontra Bizottság ügyben hozott ítéletből (
42
) következik, az ítélkezési gyakorlat időközben következetesen megerősítette.
127.
Következésképpen a Bíróság e jogorvoslati lehetőség biztosításával azt kívánta elérni, hogy az EK 88. cikk (2) bekezdésében biztosított eljárási jogok különleges védelmet élvezzenek, és bírósági ellenőrzés alá tartozzanak. A Bíróság a közösségi igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés ily módon történő bővítésével megerősítette az állami támogatások tárgyában végzett tényleges jogalkalmazás ellenőrzését is, amennyiben lehetővé tette a vitatott intézkedés kedvezményezettjének akár csak potenciális versenytársa számára, hogy megtámadja a Bizottság azon értékelését, amely szerint ezen intézkedés Szerződéssel való összhangja nem vet fel komoly nehézségeket.
128.
Ezen ítélkezési gyakorlat hatását jelentősen csökkentené, ha a panaszosnak nem lenne joga arra, hogy megsemmisítés iránti keresettel megtámadja a panasz lezárását.
129.
Az ilyen lezárás ugyanis olyan határozathoz hasonló hatással jár a panaszos számára, amely megállapítja, hogy a vitatott intézkedés a közös piaccal összeegyeztethető támogatás, illetve, hogy nem minősül támogatásnak. Anélkül teszi lehetővé ezen intézkedés végrehajtását vagy hatásainak érvényesülését, hogy a panaszos észrevételeket nyújthatott volna be a Bizottságnak.
130.
Az eljárási jogok védelmével kapcsolatos ítélkezési gyakorlat által felállított rendszer összhangja tehát véleményem szerint megköveteli, hogy a panaszos is megtámadhassa a Bizottság azon értékelését, amely szerint a rendelkezésére álló információk nem alapozzák meg a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását. Továbbá a közösségi jog tényleges alkalmazásának bírósági ellenőrzéséhez fűződő érdek az ilyen esetben ugyanolyan érvényesülést kíván, mint akkor, amikor a Bizottság az intézkedés minősítéséről vagy annak a Szerződéssel való összhangjáról fogad el határozatot.
131.
A fentiek alapján arra következtetek, hogy a panasz lezárása, akárcsak a 659/1999 rendelet 4. cikkének (2) és (3) bekezdései alapján hozott határozatok, megtámadható jogi aktusnak tekintendő annak érdekében, hogy lehetővé tegye a panaszos számára, hogy kikényszeríthesse azon eljárási jogainak tiszteletben tartását, amelyeket az EK 88. cikk (2) bekezdése biztosít számára.
132.
Ezzel az értelmezéssel szemben az Elsőfokú Bíróság a megtámadott végzésben úgy ítélte meg, hogy e lezárás meg nem támadható jellege nem fosztaná meg a közösségi adminisztráció alá tartozó személyeket a bírósághoz fordulás jogától, amennyiben a panaszos további információkat szolgáltathat azért, hogy panaszát alátámassza. Az Elsőfokú Bíróság kimondta, hogy abban az esetben, ha ezek az információk elégségesnek bizonyulnak, a Bizottságnak kötelessége, hogy a 659/1999 rendelet 4. cikke szerinti határozat elfogadásával állást foglaljon a kérdéses állami támogatással kapcsolatban, így a panaszos számára lehetőséget biztosít arra, hogy megsemmisítés iránti keresettel éljen az EK 230. cikk negyedik bekezdése alapján. Az Elsőfokú Bíróság másfelől utalt rá, hogy a panaszosnak lehetősége van arra is, hogy mulasztás megállapítása iránti keresetet nyújtson be az EK 232. cikk harmadik bekezdése alapján (
43
).
133.
Ez az értelmezés számomra nem meggyőző. A panaszost megillető azon lehetőség, hogy további információkat szolgáltasson a Bizottságnak, valamint az a megállapítás, mely szerint a Bizottság ilyen esetben köteles határozatot hozni, ha ezek az információk elégségesek, nem biztosít ugyanolyan védelmet, mivel a jelen ügyben vizsgált kérdés tétje pontosan az, hogy a Bizottság által a rendelkezésére álló információk elégséges jellegével kapcsolatban végzett értékelésre milyen bírósági ellenőrzés vonatkozik.
134.
Hasonlóképp, a panaszos eljárási jogainak a védelme abban az esetben, ha a Bizottság a panaszának lezárása mellett döntött, nem tartozik a mulasztás megállapítása iránti kereset alá.
135.
Mint láttuk, az állami támogatások vizsgálati eljárásának keretében a Bizottság, amennyiben panasszal fordulnak hozzá, rendelkezik a panasz lezárásának jogával, ha úgy ítéli meg, hogy nem rendelkezik megfelelő információval ahhoz, hogy a 659/1999 rendelet 4. cikkében előírt más határozatot hozzon, jóllehet ez a lehetőség kifejezetten nem biztosított.
136.
A panasz lezárása tehát olyan állásfoglalásnak minősül, amely a panasz vizsgálati eljárásának véglegesen befejezi.
137.
Ilyen feltételek mellett a mulasztás megállapítása iránti kereset nem minősül a lezárással szemben megfelelő jogorvoslati lehetőségnek. A közösségi jogban biztosított jogorvoslati lehetőségek rendszerében a mulasztás megállapítása iránti keresetnek az a célja, hogy az eljárás valamely közösségi intézmény részéről történő elmulasztása nyerjen bírói úton megállapítást, amennyiben e mulasztás ellentétes a Szerződéssel (
44
). Amennyiben elfogadjuk, hogy az állami támogatások ellenőrzésére irányuló eljárásban a panasz lezárása is lehetséges állásfoglalást képez, e lezárás ellen a mulasztás megállapítása iránti kereset már nem elfogadható (
45
). Másként fogalmazva, az Elsőfokú Bíróság nem állapíthatta meg egyszerre, hogy a panasz ügyének lezárása a 659/1999 rendeletnek megfelelő állásfoglalás, ezzel együtt pedig az ilyen lezárás olyan mulasztásnak minősül, amely megalapozza a mulasztás megállapítása iránti keresetet.
138.
E tekintetben hangsúlyozom, hogy a fent hivatkozott Air One kontra Bizottság ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben a panaszt nem zárták le, vagyis a vizsgálata folytatódott. A Bizottság továbbította a panaszt az olasz hatóságoknak, és határidőt szabott számukra a válaszadásra. Ez a határidő nem járt le, amikor az Air One hivatalos felhívást intézett ehhez az intézményhez, hogy az EK 232. cikk értelmében foglaljon állást.
139.
E megfontolások összességére tekintettel úgy vélem, hogy a fellebbező által benyújtott panasz Bizottság általi lezárása megtámadható jogi aktusnak minősül. A fellebbező által benyújtott fellebbezés tehát megalapozott, következésképpen a megtámadott végzést meg kell semmisíteni.
V – A megsemmisítés következményeiről
140.
A Bíróság alapokmánya 61. cikke első bekezdésének második mondata alapján a Bíróság az Elsőfokú Bíróság határozatának hatályon kívül helyezése esetén, ha a per állása megengedi, az ügyet maga érdemben eldöntheti.
141.
A Bizottság másik jogalapra is hivatkozott az Athinaïki Techniki által benyújtott megsemmisítés iránti keresetre vonatkozó elfogadhatatlansági kifogás alátámasztására, amely jogalap a kereset késedelmes benyújtásán alapul.
142.
Az a véleményem, hogy a Bíróság rendelkezik az összes szükséges információval ahhoz, hogy e jogalapról döntsön.
A – A felek érvei
143.
A Bizottság emlékeztet rá, hogy az Elsőfokú Bíróság Hivatala 2005. március 1-jei levelében jelezte a felperes számára, hogy a kereset benyújtásának szempontjából figyelembe veendő határidő az eredeti példány benyújtásának időpontja, azaz 2005. február 18-a, mert a faxüzenet útján 2005. február 11-én kapott példány nem az eredetivel megegyező másolat, ahogyan azt az iratok végére helyezett aláírások összehasonlítása bizonyította.
144.
A Bizottság, amelyet az Athens Resort Casino támogat, mindezek alapján arra következtet, hogy a keresetet a két hónapos és tíznapos határidőn túl nyújtották be, mivel e határidő a 2004. december 2-i levél kézhezvételével kezdődött, azaz legkésőbb 2004. december 6-án.
145.
A Bizottság és az Athens Resort Casino arra is hivatkoznak, hogy a fellebbező gyakorlatilag maga is elismerte, hogy a keresetet a határidőn túl nyújtotta be, amikor 2005. március 16-i levelével azt kérte a Hivataltól, hogy a keresetének a Hivatalhoz faxüzenet útján 2005. február 11-én eljuttatott változatát vegye figyelembe.
146.
A fellebbező azzal az indokkal nem ért egyet a kereset elkésett voltával, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a kereset elkésettségére hivatkozó félnek kell bizonyítékot szolgáltatnia azzal kapcsolatban, hogy a megtámadott jogi aktust mikor közölték. A fellebbező szerint a Bizottság a jelen ügyben nem bizonyítja, hogy a megtámadott jogi aktusról történő tudomásszerzés mikor következett be.
B – Álláspontom
147.
A Bizottsággal ellentétben nem gondolom, hogy a felperes keresete elfogadhatatlan lenne azzal az indokkal, hogy a megszabott határidő lejárta után nyújtották be. Ezt az elemzést az alábbi megfontolásokra alapítom.
148.
Nem vitatott, hogy az EK 230. cikk ötödik bekezdése értelmében a magánszemélynek az olyan határozat megsemmisítése iránti keresetet, amelynek ő nem címzettje, két hónapos határidőn belül kell benyújtania, a határidő kezdete – az adott esettől függően – a jogi aktus kihirdetésének vagy a felperessel történő közlésének időpontja, illetve ennek hiányában az az időpont, amikor arról a felperes tudomást szerzett. Továbbá az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának 102. cikke 2. §-a szerint az eljárási határidők a távolságra tekintettel tíznapos átalányhatáridővel meghosszabbodnak.
149.
Amennyiben a panaszt lezáró határozatot a Bizottság nem hirdette ki, és nem is továbbította az Athinaïki Techniki-nek, hanem egyszerűen a tudomására hozta a 2004. december 2-i levélben, azt kell eldönteni, hogy a megsemmisítés iránti keresetet a levél kézhezvételétől számított két hónapos és tíznapos határidőn belül nyújtották-e be.
150.
A Bizottság érvelését az alábbi két pontra alapozza, azaz egyrészt arra, hogy a 2004. december 2-i levél kézhezvétele, amellyel kezdetét vette a kereset benyújtására nyitva álló határidő, legkésőbb 2004. december 6-án következett be, másrészt arra, hogy a keresetet csak 2005. február 18-án nyújtották be, mivel a kereset faxüzenet útján történő 2005. február 11-i továbbítása nem vehető figyelembe.
151.
Az a véleményem, hogy e két pont egyike sem fogadható el.
152.
Először is, véleményem szerint a keresetnek a Hivatalhoz 2005. február 11-én faxüzenet útján megküldött változatát kell figyelembe venni a keresetindítás időpontjának meghatározásához.
153.
Emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság alapokmányának 21. cikke alapján a közösségi bíróság előtt a keresetet a hivatalvezetőhöz címzett keresetlevéllel kell megindítani, amelynek számos adatot tartalmaznia kell, és számos iratot csatolni kell hozzá.
154.
Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 43. cikke 1. §-a értelmében a fél meghatalmazottja vagy ügyvédje köteles minden eljárási irat eredeti példányát aláírni. Ugyanennek a cikknek a 3. §-a úgy rendelkezik, hogy eljárási határidők számításánál kizárólag az Elsőfokú Bíróság Hivatalához történt benyújtás napja irányadó.
155.
Az említett eljárási szabályzat 43. cikkének 6. §-a pedig biztosítja annak lehetőségét, hogy a Hivatalhoz a keresetet más kommunikációs technikai eszközök útján nyújtsák be. E rendelkezés szerint:
„Az 1–5. § rendelkezéseinek sérelme nélkül az eljárási határidők számításának szempontjából az a nap az irányadó, amelyen az eljárási irat aláírással ellátott eredeti példányának másolata […] faxon vagy az Elsőfokú Bíróságnál rendelkezésre álló más távközlési eszköz útján a Hivatalhoz beérkezik, feltéve, hogy az eljárási irat aláírással ellátott eredeti példányát és az 1. § második bekezdésében említett mellékleteket és másolatokat ezt követően legkésőbb tíz napon belül benyújtják a Hivatalhoz. A 102. cikk 2. §-a nem alkalmazható e tíznapos határidőre.”
156.
Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 43. cikkének 6. §-a tehát előírja, hogy a kereset másolatának faxüzenet útján való beérkezése a Hivatalhoz egyenértékű a kereset eredeti példányának megküldésével, feltéve, hogy ezt az eredeti példányt tíz napon belül ténylegesen megküldik.
157.
Továbbá e feltétel tiszteletben tartása logikusan azt is jelenti, hogy a Hivatalhoz faxüzenet útján továbbított változatnak egyeznie kell a később megküldött eredeti példánnyal. Fontos tehát, hogy a faxüzenet útján továbbított változat az eredeti változat másolata legyen, és ne egy azonos tartalommal bíró, de más formába öntött irat.
158.
Ezek a követelmények világosan kitűnnek a feleknek szóló gyakorlati útmutatóból (
46
). Ezen útmutató I. A. pontjának (2) és (3) bekezdése szerint:
„E-mailben történő benyújtás esetén kizárólag az aláírt eredeti példány beszkennelt másolata fogadható el. Az egyszerű elektronikus fájl vagy az elektronikus aláírással, illetve számítógép által létrehozott hasonmás aláírással ellátott fájl az eljárási szabályzat 43. cikke 6. §-a feltételeinek nem felel meg. […]
[…]
Az iratnak faxon vagy e-mailben történő benyújtását csak abban az esetben tekintik a vonatkozó határidőn belül megtörténtnek, ha az aláírt eredeti példány az ilyen benyújtást követően, az eljárási szabályzat 43. cikkének 6. §-ában említett tíznapos határidőn belül beérkezik a Hivatalba. Az aláírt eredeti példányt a másolat elküldését követően haladéktalanul be kell nyújtani anélkül, hogy azon bármely – mégoly jelentéktelen – javítást vagy módosítást tennének. Az aláírt eredeti példány és a korábban benyújtott másolat közötti eltérés esetén csak az aláírt eredeti példány benyújtásának napját veszik figyelembe.”
159.
Az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának hivatalvezetője részére szóló szolgálati utasítások (
47
) 7. cikkének (1) bekezdése szerint az Elsőfokú Bíróság hivatalvezetőjének a feladata, hogy ügyeljen e követelmények betartására.
160.
Az Elsőfokú Bíróság hivatalvezetője a jelen ügyben úgy ítélte meg, hogy a keresetnek az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2005. február 11-én faxüzenet útján továbbított változata nem azonos a 2005. február 18-án benyújtott eredeti példánnyal, mivel az e változat utolsó lapján szereplő aláírás nem pontosan ugyanazon a helyen van, mint az eredeti példányon szereplő aláírás.
161.
A felperes ügyvédje 2005. március 16-i levelében elmagyarázta, hogy ez a különbség abból következik, hogy a kereset eredeti példányának utolsó oldala megsérült a fax küldése során, így azt ki kellett cserélni. Nem vitatott, hogy a 2005. február 11-én beérkezett kereset másban nem különbözik az eredeti példánytól, csak abban, hogy az ügyvéd aláírása annak utolsó oldalán más helyen szerepel.
162.
A Bizottsággal és az Athens Resort Casinóval ellentétben az a véleményem, hogy azt a feltételt, amely a faxüzenet útján továbbított változatnak az Elsőfokú Bíróság Hivatalához eljuttatott kereset eredeti példányának az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának 43. cikke 6. §-ából következő azonosságára vonatkozik, teljesítettnek kell tekinteni.
163.
Véleményem szerint a feltétel terjedelmét annak két, tartalmi és formai céljával összhangban kell értelmezni.
164.
Az említett feltétel tartalmi célja annak biztosítása, hogy az eljárási szabályzat 43. cikkének 6. §-ában biztosított azon lehetőség, hogy a közösségi bírósághoz új távközlési technikák igénybevételével lehet fordulni, ne kérdőjelezze meg sem az eljárási határidők kötelező jellegét, sem pedig a jogbiztonság és a felek közötti jogegyenlőség követelményét, amelyet e határidők hivatottak biztosítani. Nem vitatott ugyanis, hogy az említett határidőknek és azok szigorú alkalmazásának az a célja, hogy biztosítsa a jogbiztonságot, továbbá megakadályozza a hátrányos megkülönböztetést és az önkényes bánásmódot az igazságszolgáltatással kapcsolatos adminisztráció területén (
48
).
165.
Az eljárási szabályzat 43. cikke 6. §-ának célja tehát, hogy lehetővé tegye a felperes számára, hogy keresetét faxüzenet útján jutassa el a Hivatalhoz a két hónapos és tíznapos határidőn belül anélkül, hogy ez a lehetőség azzal járna, hogy a felperes számára ténylegesen további határidőt biztosítanának ahhoz, hogy keresetén változtasson, vagy azt bármilyen módon módosítsa.
166.
A faxüzenet útján továbbított változatnak az Elsőfokú Bíróság Hivatalához benyújtott kereset eredeti példányával való azonosságra vonatkozó feltétel formai szempontból azt kívánja lehetővé tenni a Hivatal számára, hogy amikor a kereset eredeti példányát benyújtják, a faxüzenet útján továbbított változattal való azonosságáról egyszerű, gyors és nagy vonalakban elvégzett vizsgálattal meggyőződhessen, anélkül, hogy annak tartalmát részletesen vizsgálná.
167.
Mindazonáltal a jelen ügyben nem gondolom, hogy csupán az aláírások helyének eltérése a faxüzenettel továbbított változat és az Elsőfokú Bíróság Hivatalához benyújtott eredeti példány között e feltétel két céljának érvényesülését kétségessé tenné.
168.
Egyrészt ez az eltérés nem a keresetindítási határidőn belül benyújtott kereset tartalmára vonatkozik. Másrészt nem arról van szó, hogy módosították volna az irat gépelt tartalmát, ami kétséget támaszthatott volna a két szóban forgó változat azonosságával kapcsolatban, és arra kötelezhette volna az Elsőfokú Bíróság Hivatalát, hogy részletesen, oldalról oldalra vizsgálja meg a dokumentumokat. Az aláírás helyének egyszerű eltérése a kereset eredeti példányának utolsó oldalán nem olyan jellegű, hogy kétséget támasztana annak egészével kapcsolatban.
169.
Ilyen feltételek mellett az a véleményem, hogy a felperes nem sértette meg az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 43. cikkének 6. §-ában foglalt előírásokat, valamint, hogy a kereset 2005. február 11-én, faxüzenet útján történő továbbítását kell figyelembe venni a keresetindítás időpontjának meghatározásakor. Így megállapítható, hogy a keresetet a 2004. december 2-át követő két hónapos és tíznapos határidőn belül nyújtották be, ily módon pedig a kereset elfogadható, bármelyik napon is kapta kézhez a felperes a Bizottság ezen a napon kelt levelét.
170.
Másodszor úgy vélem, hogy a két hónapos és tíznapos keresetindítási határidő kiindulópontja nem lehet legkésőbb 2004. december 6-a, ahogyan azt a Bizottság állítja.
171.
Az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy annak a félnek a kötelessége bizonyítani a határidő kezdetének időpontját, aki a határidő túllépésére hivatkozik (
49
). Ebből következik az is, hogy amikor nem lehetséges teljes bizonyossággal meghatározni azt az időpontot, amikor az általa megtámadni szándékozott jogi aktus tartalmát és pontos indokait a felperes megismerte, és amikor ezt a jogi aktust nem hirdették ki és nem is közölték, úgy kell tekinteni, hogy a keresetindítási határidő legkésőbb azon a napon kezdődik, amelyen megállapítható, hogy a felperes tudomást szerzett a jogi aktusról (
50
).
172.
Láttuk, hogy jelen esetben a 2004. december 2-i levelet, amely a felperest a panasza ügyének lezárásáról tájékoztatja, nem ajánlva és tértivevénnyel küldték. Az az időpont, amelyen ténylegesen megkapta ezt a levelet, nem ismert, és nehéznek tűnik pontosan levezetni ezt az időpontot a felperes által az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2005. március 16-án küldött levélből is.
173.
Ezen indok alapján az Athinaïki Techniki által benyújtott megsemmisítés iránti kereset elfogadható, még ha azt is feltételezzük, hogy a kereset benyújtásának időpontja 2005. február 18-a volt.
174.
E megfontolásokra tekintettel az a véleményem, hogy a Bizottság által emelt elfogadhatatlansági kifogást el kell utasítani.
175.
Indítványozom azt is, hogy a Bíróság utalja vissza az ügyet az Elsőfokú Bíróság elé abból a célból, hogy az határozatot hozzon az Athinaïki Techniki-nek a panasz ügyét lezáró 2004. június 2-i bizottsági határozat megsemmisítésére, valamint arra irányuló kérelméről, hogy az Elsőfokú Bíróság a költségekről ne határozzon (
51
).
VI – Végkövetkeztetések
176.
A fenti megfontolásokra tekintettel indítványozom, hogy a Bíróság az alábbiak szerint határozzon:
—
helyezze hatályon kívül az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága T-94/05. sz., Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 26-án hozott végzését;
—
az Európai Közösségek Bizottsága által az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága előtt emelt elfogadhatatlansági kifogást mint megalapozatlant utasítsa el;
—
utalja vissza az ügyet az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságához abból a célból, hogy az határozatot hozzon az Athinaïki Techniki AE panaszának ügyét lezáró 2004. június 2-i bizottsági határozat megsemmisítése iránti kérelméről;
—
a költségekről ne határozzon.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A T-94/05. sz. ügyben hozott végzés, a továbbiakban: megtámadott végzés.
(
3
)	A továbbiakban: Athinaïki Techniki vagy felperes, illetve fellebbező.
(
4
)	Az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. oldal).
(
5
)	Az EK 87. cikk (2) bekezdés felsorolja azokat a támogatásokat, amelyek teljes mértékben összeegyeztethetőek a közös piaccal. A magánszemély fogyasztóknak a termék származásán alapuló megkülönböztetés nélkül nyújtott szociális jellegű támogatásokról, a természeti csapások vagy más rendkívüli események által okozott károk helyreállítására nyújtott támogatásokról, valamint a Német Szövetségi Köztársaság egyes területeinek a Németország felosztásából eredő gazdasági hátrányok ellensúlyozása érdekében nyújtott támogatásokról van szó. Az EK 87. cikk (3) bekezdése pedig azokat a támogatásokat sorolja fel, amelyek a közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető. Így például olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására nyújtott támogatásról van szó, ahol jelentős az alulfoglalkoztatottság, és olyan támogatásokról, amely valamely közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósítását mozdítja elő.
(
6
)	A C-367/95. P. sz., Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben 1998. április 2-án hozott ítélet (EBHT 1998., I-1719. o.) 36. és 38. pontjai.
(
7
)	A 2. cikk.
(
8
)	A 659/1999 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése.
(
9
)	A 659/1999 rendelet 1. cikkének f) pontja.
(
10
)	Lásd ebben az értelemben a C-182/03. sz., és a C-217/03. sz., Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügyben 2006. június 22-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-5479. o.) 72. pontját.
(
11
)	A 6/64. sz. Costa-ügyben 1964. július 15-én hozott ítélet (EBHT 1964., 1141., 1162. o.), valamint a fent hivatkozott Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 73. és 74. pontjai.
(
12
)	A fent hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben hozott ítélet 62. pontja.
(
13
)	Ugyanaz.
(
14
)	A C-78/03. P. sz., Bizottság kontra Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum ügyben 2005. december 13-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-10737. o.) 34. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
15
)	A fent hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben hozott ítélet 64. pontja.
(
16
)	Ugyanott, 39. pont.
(
17
)	A T-395/04. sz., Air One kontra Bizottság ügyben 2006. május 10-én hozott ítélet (EBHT 2006., II-1343. o.) 61. pontja.
(
18
)	Ugyanaz.
(
19
)	A fent hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben hozott ítélet 45. pontja.
(
20
)	A fent hivatkozott Bizottság kontra Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum ügyben hozott ítélet 36. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
21
)	Ugyanott a 34. pont és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
22
)	A fent hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben hozott ítélet 40. pontja, valamint a fent hivatkozott Bizottság kontra Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum ügyben hozott ítélet 35. pontja.
(
23
)	A fent hivatkozott Bizottság kontra Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum ügyben hozott ítélet 35. pontja.
(
24
)	A 25/62. sz. ügyben 1963. július 15-én hozott ítélet (EBHT 1963., 197. o.).
(
25
)	Ugyanott, 223. o. Lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum ügyben hozott ítélet 37. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot is. A Bíróság előtt folyamatban lévő C-75/05. P. és C-80/05. P. sz., Németország és társai kontra Kronofrance egyesített ügyekkel kapcsolatos főtanácsnoki indítvány 104–112. pontjában kifejtettem, hogy nem értek egyet az érintett felek kereseti jogának ilyen szűkítésével. Ez a szűkítés ahhoz vezet, hogy az eljárási jogok védelméből célt csinál, miközben ennek – véleményem szerint – csak eszköznek kellene lennie, amely hozzáférést biztosít a közösségi bírósághoz, hogy az ellenőrizhesse a kifogásolt intézkedés összeegyeztethetőségét a Szerződés állami támogatásokkal kapcsolatos szabályaival.
(
26
)	A fent hivatkozott Bizottság kontra Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum ügyben hozott ítélet 37. pontja.
(
27
)	Lásd nem régi alkalmazása kapcsán a C-260/05. P. sz., Sniace kontra Bizottság ügyben 2007. november 22-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-10005. o.) 53. és 54. pontjai.
(
28
)	Az Air One SpA (a továbbiakban: Air One) légiközlekedési vállalat, amely rendszeres utaztatást végez olasz városok között, a Bizottsághoz eljuttatott 2003. december 22-i levelében olyan támogatásokat jelölt meg, amelyeket az olasz hatóságok jogellenesen nyújtottak a Ryanair légitársaságnak. Levélváltást követően az Air One 2004 júniusában hivatalosan felkérte a Bizottságot, hogy foglaljon állást a panasz kapcsán. 2004. október 5-én mulasztás megállapítása iránti keresetet nyújtott be.
(
29
)	A fent hivatkozott Air One kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 30. és 34. pontjai.
(
30
)	A továbbiakban Athens Resort Casino.
(
31
)	A C-141/02. P. sz. ügyben hozott ítélet (EBHT 2005., I-1283. o.) 69–72. pontjai.
(
32
)	A Szerződés [81.] és [82.] cikkének végrehajtásáról szóló 1962. február 6-i első rendelet (HL 1962., 13., 204. o.).
(
33
)	A fent hivatkozott Bizottság kontra max.mobil ügyben hozott ítélet 71. pontja.
(
34
)	A Bizottság az EK-Szerződés [81.] és [82.] cikke alapján kezdeményezett eljárásokban a felek meghallgatásáról szóló, 1998. december 22-i 2842/98/EK bizottsági rendelet (HL L 354., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 4. kötet, 204. oldal) 6. cikkére hivatkozik. Hangsúlyozza, hogy ezeket a jogokat jelenleg a Bizottság által az EK-Szerződés 81. és 82. cikke alapján folytatott eljárásokról szóló, 2004. április 7-i 773/2004/EK bizottsági rendelet (HL L 123., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 3. kötet, 81. o.) 7. cikke írja elő, az alábbiak szerint:
„1.   Amennyiben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a birtokában lévő információ alapján nincs elegendő oka arra, hogy egy panasz alapján eljárjon, tájékoztatja a panaszost ennek okairól, és kitűzi azt a határidőt, amelyen belül a panaszos írásban ismertetheti álláspontját. Az említett határidő lejárta után beérkezett bármely további írásbeli beadványt a Bizottság nem köteles figyelembe venni.
2.   Amennyiben a panaszos a Bizottság által kitűzött határidőn belül közli álláspontját, és a panaszos írásbeli beadványa nem vezet a panasz eltérő megítéléséhez, a Bizottság határozat útján elutasítja a panaszt.
3.   Amennyiben a panaszos a Bizottság által kitűzött határidőn belül nem ismerteti álláspontját, a Bizottság úgy tekinti, hogy a panaszt visszavonták.”
(
35
)	Emlékeztessünk arra, hogy ez utóbbi rendelkezés kifejezetten előírja, hogy amennyiben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy nincs elegendő indoka annak, hogy valamely panasszal kapcsolatban eljárjon, erről tájékoztatnia kell a panaszost, és határidőt kell kitűznie számára ahhoz, hogy álláspontját ismertesse. Ezután, ha a panaszos a kitűzött határidőn belül közli álláspontját, és észrevételei nem vezetnek a panasz eltérő megítéléséhez, a Bizottság határozat útján elutasítja a panaszt.
(
36
)	A C-147/96. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2000. június 22-én hozott ítélet (EBHT 2000., I-4723. o.) 25. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat. Lásd korábbi alkalmazása kapcsán a C-163/06. P. sz., Finnország kontra Bizottság ügyben 2007. június 21-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-5127. o.) 40. pontját.
(
37
)	A fent hivatkozott Hollandia kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 27. pontja.
(
38
)	A C-39/93. P. sz. ügyben hozott ítélet (EBHT 1994., I-2681. o.).
(
39
)	A 27. és 28. pont.
(
40
)	A fent hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben hozott ítélet 40. pontja, valamint a fent hivatkozott Bizottság kontra Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum ügyben hozott ítélet 35. pontja.
(
41
)	A C-198/91. sz. ügyben 1993. május 19-én hozott ítélet (EBHT 1993., I-2487. o.).
(
42
)	A C-225/91. sz. ügyben 1993. június 15-én hozott ítélet (EBHT 1993., I-3203. o.).
(
43
)	A megtámadott végzés 31. pontja.
(
44
)	A C-15/91. sz., és a C-108/91. sz., Buckl és társai kontra Bizottság ügyben 1992. november 24-én hozott ítélet (EBHT 1992., I-6061. o.) 14. pontja.
(
45
)	Lásd ebben az értelemben a 125/78. sz., GEMA kontra Bizottság ügyben 1979. október 18-án hozott ítélet (EBHT 1979., 3173. o.) 21. pontját.
(
46
)	HL L 2007. L 232., 7. o. Ezen útmutatás megtalálható továbbá az alábbi honlapon: http://curia.europa.eu/hu/instit/textdocfr/index_tpi.htm.
(
47
)	HL L 2007. L 232., 1. o. Ezen útmutatás megtalálható továbbá az alábbi honlapon: http://curia.europa.eu/hu/instit/textdocfr/index_tpi.htm.
(
48
)	Lásd például a C-242/07. P. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben 2007. november 8-án hozott végzés (EBHT 2007., I-9757. o.) 16. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
49
)	A Bíróság 193/87. sz. és 194/87. sz., Maurissen és Union syndicale kontra Számvevőszék ügyben 1989. május 11-én hozott ítéletének (EBHT 1989., 1045. o.) 46. pontja, és az Elsőfokú Bíróságnak a T-263/97. sz., GAL Penisola Sorrentina kontra Bizottság ügyben 2000. április 13-án hozott végzésének (EBHT 2000., II-2041. o.) 47. pontja.
(
50
)	A C-480/99. P. sz., Plant és társai kontra Bizottság és South Wales Small Mines ügyben 2002. január 10-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-265. o.) 49. pontja.
(
51
)	Lásd a költségekkel kapcsolatban a C-193/01. sz., Pitsiorias kontra Tanács és EKB ügyben 2003. május 15-én hozott végzést (EBHT 2003., I-4837. o.).