62019CC0488
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2020. szeptember 17. (
1
)
C‑488/19. sz. ügy
Minister for Justice and Equality
kontra
JR
(Az EGT‑hez tartozó harmadik állam által hozott, bűnösséget megállapító ítélet)
(a High Court [felsőbíróság, Írország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 2002/584/IB kerethatározat – Európai elfogatóparancs – Alkalmazási kör – Harmadik állam bírósága által hozott, bűnösséget megállapító ítélet – A bűnösséget megállapító ezen ítéletnek a kibocsátó tagállamban történő elismerése – A kibocsátó tagállamban történő végrehajtás – Kölcsönös elismerés – Kölcsönös bizalom – A 4. cikk 7. pontjának b) alpontja – Európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadása – A kibocsátó tagállam területén kívül elkövetett bűncselekmények”
I. Bevezetés
1.
A tagállamok igazságügyi hatóságai szabadságvesztés‑büntetések végrehajtása céljából a 2002/584/IB kerethatározat (
2
) alapján európai elfogatóparancsot bocsáthatnak ki. Vonatkozik‑e azonban ez egy harmadik államban hozott olyan ítélet végrehajtására is, amelyet a megkereső tagállamban nemzetközi megállapodás alapján elismertek?
2.
Ezenkívül a harmadik államban hozott, bűnösséget megállapító ítélet az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának egy olyan okával kapcsolatos kérdést vet fel, amellyel a Bíróság eddig még nem foglalkozott. A kerethatározat 4. cikke 7. pontjának b) pontja szerint ugyanis a megkeresett állam megtagadhatja a végrehajtást, ha a bűncselekményt a megkereső tagállam területén kívül követték el, és a megkeresett tagállam joga nem teszi lehetővé a büntetőeljárás lefolytatását ilyenfajta bűncselekményekre nézve, ha azokat a területén kívül követték el. Kétségtelen, hogy a jelen ügyben a cselekményt egy harmadik államban követték el, azonban a megkereső tagállamban előkészületi cselekményeket valósítottak meg. Ennélfogva tisztázni kell, hogy mit jelent ez az említett megtagadási ok alkalmazása szempontjából.
II. Jogi háttér
A.
A nemzetközi jog
1. A Litvánia és Norvégia között létrejött, a büntetőügyekben hozott határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló megállapodás
3.
2011. április 5. óta hatályos a Litván Köztársaság és a Norvég Királyság között létrejött, a büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés‑büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéletek elismeréséről és végrehajtásáról szóló megállapodás. A megállapodás a kibocsátó állam ítéleteinek elismerését szabályozza (7. cikk), és a végrehajtó állam általi elismerés megtagadásával kapcsolatos okokat tartalmaz (8. cikk).
2. Az Európai Unió, Izland és Norvégia között létrejött, az átadási eljárásról szóló megállapodás
4.
Az Európai Unió, valamint az Izlandi Köztársaság és a Norvég Királyság között az Európai Unió tagállamai, valamint Izland és Norvégia közötti átadási eljárásról szóló megállapodás (
3
)2019. november 1‑je óta hatályos. (
4
)
5.
A megállapodás preambuluma szerint:
„[…]
kifejezve a kölcsönös bizalmat jogrendszerük felépítése és működése iránt, valamint aziránt, hogy valamennyi Szerződő Fél képes tisztességes bírósági eljárás biztosítására,
[…]”
6.
A megállapodás 1. cikkének (3) bekezdése a következőket írja elő:
„E megállapodás nem módosíthatja az Emberi Jogok Európai Egyezményében foglalt alapvető jogok és alapvető jogelvek tiszteletben tartásának kötelességét, vagy valamely tagállam igazságügyi hatósága általi végrehajtás esetén az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkében említett elveket.”
7.
Egyebekben az átadási eljárásról szóló megállapodás rendelkezései nagyrészt megfelelnek a 2002/584 kerethatározat rendelkezéseinek.
B.
Az uniós jog
8.
A 2002/584 kerethatározat (6) preambulumbekezdése szerint:
„Az e kerethatározatban előírt európai elfogatóparancs az első konkrét megvalósulása a büntetőjog területén a kölcsönös elismerés elvének, amelyre az Európai Tanács az igazságügyi együttműködés »sarokköveként« utalt.”
9.
A 2002/584 kerethatározat 1. cikke meghatározza az európai elfogatóparancs fogalmát, és annak végrehajtására vonatkozó kötelezettséget ír elő:
„(1)   Az európai elfogatóparancs egy tagállamban kibocsátott igazságügyi hatósági határozat, amely azt a célt szolgálja, hogy egy másik tagállam a büntetőeljárás lefolytatása, szabadságvesztés‑büntetés, illetve szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása végett a keresett személyt elfogja és átadja.
(2)   A tagállamok minden európai elfogatóparancsot a kölcsönös elismerés elve alapján és e kerethatározat rendelkezéseinek megfelelően hajtanak végre.
(3)   E kerethatározat nem érinti az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkében biztosított alapvető jogok és alapvető jogelvek tiszteletben tartásának a kötelezettségét.”
10.
A 2002/584 kerethatározat 2. cikke az európai elfogatóparancs alkalmazási körét határozza meg:
„(1)   Európai elfogatóparancs olyan cselekmények esetén bocsátható ki, amelyeknél a kibocsátó tagállam joga szerint a büntetési tétel felső határa legalább tizenkét havi szabadságvesztés vagy szabadságelvonással járó intézkedés, illetve ha a szabadságvesztést kiszabó ítéletet vagy a szabadságelvonással járó intézkedést már meghozták, ennek időtartama legalább négy hónap.
(2)   E kerethatározat értelmében és a cselekmény kettős büntethetőségének mérlegelése nélkül az európai elfogatóparancs alapján átadásra kerül sor az alábbi bűncselekmények esetében, ha ezeknél a kibocsátó tagállam joga szerint a kibocsátó tagállamban a büntetési tétel felső határa legalább háromévi szabadságvesztés vagy szabadságelvonással járó intézkedés:
–
[…]
–
kábítószerek és pszichotróp anyagok tiltott kereskedelme,
–
[…]
(3)   […]
(4)   A (2) bekezdésben fel nem sorolt bűncselekmények esetében az átadás feltételéül szabható, hogy azok a cselekmények, amelyek miatt az európai elfogatóparancsot kibocsátották, a végrehajtó tagállam joga szerint – tényállási elemeiktől és minősítésüktől függetlenül – bűncselekménynek minősüljenek.”
11.
A 2002/584 kerethatározat 4. cikke bizonyos esetekben lehetővé teszi az európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadását:
„A végrehajtó igazságügyi hatóság az alábbi esetekben tagadhatja meg az európai elfogatóparancs végrehajtását:
1.
ha a 2. cikk (4) bekezdésében említett esetek egyikében az európai elfogatóparancs alapjául szolgáló cselekmény a végrehajtó tagállam joga szerint nem bűncselekmény;
[…]
7.
ha az európai elfogatóparancs olyan bűncselekményre vonatkozik, amelyet:
a)
a végrehajtó tagállam joga szerint egészben vagy részben a végrehajtó tagállam területén vagy a végrehajtó tagállam területeként kezelt helyen követtek el; vagy
b)
a kibocsátó tagállam területén kívül követtek el, és a végrehajtó tagállam joga nem teszi lehetővé a büntetőeljárás lefolytatását ilyenfajta bűncselekményekre nézve, ha azokat a területén kívül követték el.”
12.
A 2002/584 kerethatározat 8. cikke az európai elfogatóparancs tartalmát írja elő:
„(1)   Az európai elfogatóparancs, a mellékletben szereplő formanyomtatványnak megfelelően az alábbi információkat tartalmazza:
[…]
c)
annak tanúsítása, hogy az 1. és 2. cikk szerinti végrehajtható ítélet, elfogatóparancs vagy más, azonos joghatállyal bíró végrehajtható bírósági határozat áll rendelkezésre;
[…]”
C.
Az ír jog
13.
Írország a 2002/584 kerethatározatot az európai elfogatóparancsról szóló 2003. évi törvénnyel ültette át. E törvény 5. cikke tisztázza, hogy mikor kell Írországban fennálló büntethetőségből kiindulni.
„A jelen törvény alkalmazásában az európai elfogatóparancsban meghatározott bűncselekmény az ír jog szerinti bűncselekménynek felel meg, ha az európai elfogatóparancsban meghatározott bűncselekményt megvalósító cselekmény vagy mulasztás az ír jog szerint bűncselekménynek minősülne, ha azt Írországban az európai elfogatóparancs kibocsátásának napján követték volna el.”
14.
Az európai elfogatóparancsról szóló 2003. évi törvény 44. cikkével Írország a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontjának b) alpontját ültette át:
„A jelen törvény alapján nem adható át egy személy, ha a rá vonatkozóan kibocsátott európai elfogatóparancsban meghatározott bűncselekményt bizonyítottan vagy állítólagosan nem a kibocsátó államban követték el, és a bűncselekményt megvalósító cselekmény vagy mulasztás az Írországon kívüli elkövetés miatt nem minősül bűncselekménynek az ír jog szerint.”
15.
A kábítószerekkel való visszaélésről szóló 1977. évi ír törvény (
5
)15. cikkének (1) bekezdése szerint:
„Aki – akár jogszerűen, akár jogellenesen – ellenőrzött kábítószert birtokol abból a célból, hogy azt a jelen törvény 5. cikke szerinti rendeletek megsértésével másnak értékesítse vagy más módon átadja, bűncselekményt követ el.”
III. A tényállás és az előzetes döntéshozatal iránti kérelem
16.
JR litván állampolgár. 2014 januárjában Litvániában megállapodott egy harmadik személlyel abban, hogy 570 euró fejében kábítószereket szállít Norvégiába. Litvániából több nemzetközi határon átkelve, majd Norvégiába végül Svédországból belépve szállította a kábítószert. 2014. január 19‑én tetten érték Norvégiában, a határtól körülbelül öt kilométerre, hozzávetőleg 4,6 kg metamfetaminnal.
17.
A Heggen og Frøland tingrett (Heggen és Froland‑i kerületi bíróság, Norvégia) 2014. november 28‑án a norvég büntető törvénykönyv 162. cikkébe ütköző „különösen jelentős mennyiségű kábítószer jogellenes szállítása” bűncselekmény miatt négy év hat hónap szabadságvesztésre ítélte JR‑t (a továbbiakban: elítélt). Az elítélt fellebbezését elutasították.
18.
A Jurbarko rajono apylinkės teismas (Jurbarkas régióbeli körzeti bíróság, Litvánia) – a Norvégia és Litvánia között létrejött, a büntetőügyekben hozott határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló megállapodás alapján – 2015. június 18‑án elismerte a norvég ítéletet, így az a litván jog szerint végrehajtható. Az elítélt e határozattal szembeni fellebbezését elutasították.
19.
Norvégia 2016. április 7‑én kiadta az elítéltet Litvániának.
20.
2016. november 15‑én a Kaišiadorių rajono apylinkės teismas (Kaisiadorys régióbeli körzeti bíróság, Litvánia) elrendelte, hogy az elítéltet feltételes szabadságra kell bocsátani a fogva tartásból. A feltételes szabadság feltételeinek megsértése miatt a Marijampolės apylinkės teismo Jurbarko rūmai (a marijampolei körzeti bíróság jurbarkasi tanácsa, Litvánia) 2018. február 5‑én a büntetés egy év hét hónap huszonnégy napos hátralévő részének letöltésére kötelezte az elítéltet.
21.
Mivel az elítélt időközben külföldre menekült, a litván hatóságok 2018. május 24‑én európai elfogatóparancsot bocsátottak ki különösen jelentős mennyiségű kábítószer vagy pszichotróp anyag jogellenes tartása, szállítása, továbbítása, értékesítése vagy azzal más módon való jogellenes kereskedés bűncselekménye miatt kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából.
22.
2019. január 21‑én az elítéltet Írországban őrizetbe vették. Ott először 2019 októberéig letöltött egy másik bűncselekmény miatt kiszabott ír szabadságvesztés‑büntetést.
23.
A High Courtnak (felsőbíróság, Írország) döntenie kell az európai elfogatóparancs végrehajtásáról, és ennélfogva 2019. június 26‑án a következő kérdéseket intézte a Bírósághoz:
„1)
Alkalmazandó‑e a 2002/584 kerethatározat olyan helyzetre, amelyben a keresett személy bűnösségét egy harmadik államban állapították meg, és vele szemben ott szabtak ki büntetést, de az ezen harmadik állam és a kibocsátó állam között fennálló kétoldalú szerződés alapján a harmadik államban hozott ítéletet elismerték a kibocsátó államban, és azt a kibocsátó állam jogszabályainak megfelelően hajtották végre?
2)
Amennyiben igen, úgy olyan helyzetben, amelyben a végrehajtó tagállam a nemzeti jogi szabályozásában átültette az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 1. pontjában és 4. cikke 7. pontjának b) alpontjában meghatározott mérlegelhető okait, hogyan kell a végrehajtó igazságügyi hatóságnak döntenie egy olyan bűncselekményt illetően, amelyet állítólagosan harmadik államban követtek el, jóllehet az elkövetés körülményei a kibocsátó államban megvalósított előkészületi cselekményekre utalnak?”
24.
A Bíróság sürgősség hiányában elutasította a High Court (felsőbíróság) azon kérelmét, hogy a Bíróság e kérdéseket sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárásban válaszolja meg.
25.
A kérdésekkel kapcsolatban az elítélt, Írország és az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket terjesztett elő.
IV. A jogkérdésről
A.
A 2002/584 kerethatározat alkalmazási köréről (első kérdés)
26.
Az első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt szeretné megtudni, hogy kibocsátható‑e európai elfogatóparancs harmadik állam bírósága által kiszabott és a kibocsátó tagállamban elismert szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából.
27.
A 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (1) bekezdése szerint az európai elfogatóparancs egy tagállamban kibocsátott igazságügyi hatósági határozat, amely azt a célt szolgálja, hogy egy másik tagállam a büntetőeljárás lefolytatása, szabadságvesztés‑büntetés, illetve szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása végett a keresett személyt elfogja és átadja.
28.
A jelen ügyben a kibocsátó tagállam szabadságvesztés‑büntetést szeretne végrehajtani. Ezt azonban nem maga a tagállam, hanem egy harmadik állam szabta ki, és a kibocsátó tagállam ezt követően elismerte e büntetést. Következésképpen tisztázni kell, hogy a harmadik állam által hozott ítélet, illetve a kibocsátó tagállamban történő elismerés európai elfogatóparancs alkalmas tárgyát képezheti‑e.
29.
Harmadik államok által kiszabott szabadságvesztés‑büntetések főszabály szerint nem hajthatók végre az európai elfogatóparanccsal (erről az 1. pont). Más a helyzet akkor, ha a kibocsátó tagállam elismeri a szabadságvesztés‑büntetést (erről a 2. pont). A végrehajtó tagállam ezután megvizsgálja, hogy érvényes‑e az európai elfogatóparancs (erről a 3. pont).
1. A kölcsönös elismerés elve nem érvényes harmadik államok vonatkozásában, …
30.
A 2002/584 kerethatározat csak a tagállamokra alkalmazandó, harmadik államokra azonban nem. (
6
) Ennélfogva a harmadik állam által kiszabott szabadságvesztés‑büntetés önmagában főszabály szerint nem hajtható végre európai elfogatóparancs útján.
31.
A 2002/584 kerethatározat 8. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerint a megkereső állam csak akkor bocsáthat ki európai elfogatóparancsot, ha végrehajtható bírósági határozat áll rendelkezésre. (
7
) Az ilyen végrehajtható bírósági határozatokat tagállami hatóságok bocsátják ki. (
8
)
32.
A tagállamok között a kölcsönös elismerés elve alkalmazandó, amely a kölcsönös bizalom elvén alapul, és amelyet az európai elfogatóparancs a 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (2) bekezdése és (6) preambulumbekezdése szerint konkrétan megvalósít. (
9
)
33.
A kölcsönös bizalom elve konkrétan mindegyik tagállamtól megköveteli, hogy – kivételes körülményektől eltekintve – úgy tekintse, hogy az összes többi tagállam tiszteletben tartja az uniós jogot, és különösen az uniós jog által elismert alapvető jogokat. (
10
)
34.
Ezen elvek azonban nem alkalmazhatók minden további nélkül harmadik államokra. Ilyen kölcsönös bizalom nélkül nem vélelmezhető, hogy a harmadik állam tiszteletben tartotta a keresett személy alapvető jogait. A 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdése szerint azonban tiszteletben kell tartani az alapvető jogokat. Ezt nem ellensúlyozza szükségszerűen az a körülmény, hogy egy harmadik állam olyan nemzetközi szerződéseket kötött, amelyek főszabály szerint megkövetelik az alapvető jogok tiszteletben tartását. (
11
)
35.
Ennélfogva a norvég ítélet önmagában véve nem képezhette európai elfogatóparancs alapját.
2. … hanem csak az Unión belül, …
36.
Mindazonáltal Litvánia a jelen ügyben elismerte a norvég bíróság által hozott, bűnösséget megállapító ítéletet és az e bíróság által kiszabott büntetést.
37.
Mindaddig, amíg nem alkalmazandó nemzetközi megállapodás az Unió és valamely harmadik állam között, a kiadatási rendelkezések e két állam vonatkozásában a tagállamok hatáskörébe tartoznak. Mindazonáltal a tagállamok a kiadatással kapcsolatos hatáskörüket az uniós jog tiszteletben tartása mellett kötelesek gyakorolni. (
12
)
38.
Mivel az Unió, Izland és Norvégia között létrejött megállapodás a Norvégiából Litvániába történő kiadatás időpontjában még nem volt hatályban, Litvánia korlátlanul alkalmazhatta a Norvégiával kötött megállapodását.
39.
Kérdéses ezáltal, hogy feltételezi‑e az európai elfogatóparancs, hogy a végrehajtandó szabadságvesztés‑büntetést valamely tagállamban szabták ki, vagy hogy a kibocsátó tagállam „legalizálhatja‑e” a harmadik állam által kiszabott szabadságvesztés‑büntetést a bűnösséget megállapító ítélet elismerésével.
40.
Úgy tűnik, hogy a 2002/584 kerethatározat elfogadásakor nem gondoltak ilyen helyzetre. Mindazonáltal, ha a kerethatározat szerinti feltételek fennállnak, akkor az európai elfogatóparancs alkalmazható lehet a jelen ügyben fennállóhoz hasonló helyzetre. A kerethatározat ugyanis ezt nem zárja ki kifejezetten.
41.
A kiindulópont a 2002/584 kerethatározat már említett 8. cikke (1) bekezdésének c) pontja. Eszerint az európai elfogatóparancsnak a megkereső tagállam egy további bírósági határozatán kell alapulnia. (
13
) Ebből a szempontból az 1. és 2. cikk szerinti végrehajtható ítélet, elfogatóparancs vagy más, azonos joghatállyal bíró végrehajtható bírósági határozat jön tekintetbe.
42.
Ezzel összefüggésben az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből az következik, hogy a Jurbarko rajono apylinkės teismo (Jurbarkas régióbeli körzeti bíróság) a 2015. június 18‑i ítélettel elismerte a 2014. november 28‑i norvég ítéletet, így az a litván jog szerint végrehajtható volt. A végrehajtás ideiglenes felfüggesztését követően a Marijampolės apylinkės teismo Jurbarko rūmai (marijampolei körzeti bíróság jurbarkasi tanácsa) 2018. február 5‑én a büntetés hátralévő részének letöltésére kötelezte az elítéltet. Rendelkezésre áll tehát egy végrehajtható bírósági határozat.
43.
Nem állapítható meg minden további nélkül, hogyan kell megítélni azt, hogy egy határozat a 2002/584 kerethatározat 1. és 2. cikke szerint azonos joghatállyal bír‑e. Különösen a 8. cikk (1) bekezdése c) pontjának angol és francia nyelvi változata jelzi azonban, hogy vizsgálni kell, hogy a határozat az 1. és a 2. cikk alkalmazási körébe tartozik‑e. (
14
) Ez megfelel a 8. cikk (1) bekezdése c) pontja funkciójának. A 8. cikk szerint szükséges információk célja csak annak tanúsítása, hogy teljesülnek az európai elfogatóparancs feltételei. (
15
) Ezeket különösen az 1. és 2. cikk rögzíti.
44.
Másfelől a 2002/584 kerethatározat 1. és 2. cikkének alkalmazási köre nem a nemzeti bírósági határozatok felsorolása alapján, hanem a határozat célja és tárgya alapján határozható meg.
45.
Kétségtelen, hogy a 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (1) bekezdése egy tagállamban kibocsátott igazságügyi hatósági határozatként határozza meg az európai elfogatóparancsot, ez alatt azonban nem azt a határozatot értik, amelyet az európai elfogatóparanccsal végrehajtanak. Az utóbbi határozat tekintetében az 1. cikk (1) bekezdéséből a jelen ügy szempontjából csak az következik, hogy az elfogatóparancsnak szabadságvesztés‑büntetés végrehajtására kell irányulnia. Legalábbis a rendelkezés szövege szerint nem szükséges, hogy e büntetést valamely tagállamban szabják ki. A harmadik állam által hozott ítélet elismerése e tekintetben azonos funkcióval bír, mint a bűnösséget megállapító ítélet, ezen elismerés ugyanis a harmadik állam által hozott ítéletnek az elismerő tagállamban történő végrehajtását követeli meg.
46.
A 2002/584 kerethatározat 2. cikkének (1) bekezdése szerint európai elfogatóparancs legalább négy hónap szabadságvesztést kiszabó ítélet esetén bocsátható ki. Itt sincs előírva, hogy a bűnösséget megállapító ítéletet valamely tagállamban kell meghozni. Valójában a harmadik állam által hozott, bűnösséget megállapító ítélet elismerése e rendelkezés alkalmazási körébe tartozik, ha kellően hosszú szabadságvesztés‑büntetést érint.
47.
Végeredményben a 2002/584 kerethatározat alkalmazandó olyan helyzetre, amelyben a keresett személy bűnösségét egy harmadik államban állapították meg, és vele szemben ott szabtak ki büntetést, de az ezen harmadik állammal fennálló nemzetközi szerződés alapján a harmadik államban hozott ítéletet elismerték a kibocsátó államban, és azt a kibocsátó állam jogszabályainak megfelelően hajtják végre.
3. … és nem jelent vak bizalmat
48.
Még ha a kerethatározat alkalmazandó is, tisztázni kell még, hogy a szabadságvesztés‑büntetésnek a megkereső igazságügyi hatóság tagállamában történő elismerése mennyiben köti a végrehajtó igazságügyi hatóságot.
49.
Az ítéletnek a többi tagállam általi kölcsönös elismerésének legitimálásához biztosítani kell az eljárási jogok és az alapvető jogok védelmét. (
16
) Ennélfogva a 2002/584 kerethatározatot úgy kell értelmezni, hogy az biztosítsa az érintett személyek alapvető jogainak tiszteletben tartását, ugyanakkor ne sértse a tagállamok közötti igazságügyi együttműködés rendszerének hatékonyságát, amelynek az európai elfogatóparancs – az uniós jogalkotó által szabályozott formájában – az egyik alapvető elemét képezi. (
17
)
50.
Az európai elfogatóparancs rendszere e tekintetben a keresett személyt megillető eljárási jogok és alapvető jogok kétszintű védelmét tartalmazza. Az első szinten a keresett személynek a végrehajtható bírósági határozat elfogadása során kell bírósági védelemben részesülnie. A második szinten az európai elfogatóparancs kibocsátása során kell bírósági védelmet biztosítani. (
18
)
51.
Ebben az értelemben a keresett személy bűnösségét elbíráló korábbi bírósági eljárás teszi lehetővé a végrehajtó igazságügyi hatóság számára annak vélelmezését, hogy az európai elfogatóparancs büntetés végrehajtása céljából történő kibocsátására vonatkozó határozatot olyan nemzeti eljárásban hozták meg, amelyben az elítélt személy számára biztosítottak voltak az ilyen jellegű határozat elfogadásához kapcsolódó garanciák, különösen pedig a 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdésében szereplő alapvető jogokból és alapvető jogelvekből eredő garanciák. (
19
)
52.
A jelen ügyben Litvánia – a Norvégiával fennálló megállapodása alapján – elismerte a norvég ítéletet, és az elítélt a jogorvoslattal bírósági védelemben részesült az elismeréssel szemben. A tagállamok közötti kölcsönös bizalom alapján abból kell kiindulni, hogy a megkereső tagállam ezen eljárásában tiszteletben tartották az elítélt eljárási jogait és alapvető jogait.
53.
Mindazonáltal a kölcsönös elismerés elve és a tagállamok közötti kölcsönös bizalom elve kivételes körülmények fennállása esetén korlátozható. (
20
)
54.
Az ilyen kivételes körülmények azonosításának kiindulópontja a 2002/854 kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdése, amely szerint e kerethatározat nem érinti az EUSZ 2. cikkben és az EUSZ 6. cikkben biztosított alapvető jogok és alapvető jogelvek tiszteletben tartásának a kötelezettségét. (
21
)
55.
Nem tekinthető azonban szükségszerűen kivételes körülménynek az alapvető jogoknak a megkereső tagállamban történő bármely elképzelhető megsértése, a kölcsönös bizalom jellegéből eredően ugyanis általában elegendő, ha az érintett e tekintetben jogvédelemben részesül ezen államban. (
22
)
56.
Kivételesnek csak az alapvető jogok súlyos megsértésének veszélye tekinthető. A Bíróság ezt először a keresett személlyel szemben alkalmazott, az Európai Unió Alapjogi Chartájának 4. cikke értelmében vett embertelen vagy megalázó bánásmód veszélye esetén állapította meg. (
23
) Ugyanilyen jelleggel bír annak valós veszélye, hogy (a büntetőeljárás lefolytatása céljából kibocsátott) európai elfogatóparanccsal érintett személynek a kibocsátó igazságügyi hatóságnak történő átadása esetén sérül a független bírósághoz forduláshoz való alapvető joga és ezáltal a Charta 47. cikkének második bekezdésében rögzített tisztességes eljáráshoz való jogának lényeges tartalma. (
24
)
57.
Amennyiben egy tagállam harmadik állam bírósága által kiszabott büntetést ismer el és hajt végre, az alapvető jogok súlyos megsértésének veszélye vonatkozhat egyfelől a harmadik államban hozott, bűnösséget megállapító ítéletre, például az eljárásra, a büntetőjogi tényállásra vagy a büntetés mértékére, másfelől azonban a megkereső tagállamban lefolytatott eljárásra és az e tagállamban fennálló fogvatartási körülményekre is.
58.
E tekintetben előfordulhatnak olyan esetek, amelyekben köztudomású információk alapján a megfelelő veszélyek nyilvánvalóak, (
25
) vagy amelyekben az érintett személy az alapvető jogok kiadatás esetén történő súlyos megsértésének komoly kockázatára hivatkozik. (
26
)
59.
Ennélfogva ilyen esetekben a végrehajtó igazságügyi hatóságnak az egyedi ügy konkrét és pontos értékelését követően vizsgálnia kell, hogy komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okokból vélelmezhető‑e, hogy a keresett személy az alapvető jogok súlyos megsértése veszélyének van kitéve. (
27
) Ebből a célból a végrehajtó igazságügyi hatóságnak – mint az alapeljárásban a kérdést előterjesztő bíróságnak – különösen a kerethatározat 15. cikke (2) bekezdésének megfelelően a kibocsátó igazságügyi hatóságtól olyan kiegészítő információk közlését kell kérnie, amelyeket e veszély fennállásának értékeléséhez szükségesnek tart. (
28
)
60.
A jelen eljárásban azonban eddig nem hivatkoztak az alapvető jogok megsértésére, és még kevésbé e jogok súlyos megsértésére utaló körülményekre. Azt kell inkább figyelembe venni, hogy nem akármilyen harmadik állam ítéletének elismeréséről van szó.
61.
Kétségtelen, hogy nem elegendő, hogy Norvégia részes fele az EJEE‑nek. (
29
) Ezen állam azonban megkötötte az Unióval a 2019. november 1‑jén hatályba lépett, az átadási eljárásról szóló megállapodást. A szerződő felek e megállapodás preambulumában kifejezésre juttatták a kölcsönös bizalmat jogrendszerük felépítése és működése iránt, valamint aziránt, hogy képesek tisztességes bírósági eljárás biztosítására. (
30
) Ezzel az Unió olyan bizalmat fejezett ki Norvégiával szemben, amely megközelíti a tagállamok közötti kölcsönös bizalmat. Ennélfogva e harmadik állam esetében megdönthető módon vélelmezni kell, hogy az alapvető jogokat már eddig tiszteletben tartották, és a jövőben is tiszteletben fogják tartani.
4. Az első kérdésre vonatkozó következtetés
62.
Következésképpen a 2002/584 kerethatározat alkalmazandó olyan helyzetre, amelyben a keresett személy bűnösségét Norvégiában állapították meg, és vele szemben ott szabtak ki büntetést, de egy Norvégiával fennálló nemzetközi szerződés alapján ezen ítéletet elismerték a kibocsátó államban, és azt a kibocsátó állam jogszabályainak megfelelően hajtják végre.
63.
A végrehajtó igazságügyi hatóság azonban megszünteti az átadási eljárást, ha komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okokból vélelmezi, hogy a Litvánia által elismert norvég szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása az alapvető jogok súlyos megsértését eredményezné.
B.
Az európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadására vonatkozó lehetőségről (második kérdés)
64.
A második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt szeretné megtudni, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság megtagadhatja‑e az európai elfogatóparancs végrehajtását a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 1. pontja és 7. pontjának b) alpontja szerint abból az okból, hogy a bűncselekményt harmadik államban követték el, jóllehet az elkövető előkészületi cselekményeket valósított meg a kibocsátó államban.
1. A 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 1. pontjáról
65.
A 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 1. pontja szerint a végrehajtó igazságügyi hatóság megtagadhatja az európai elfogatóparancs végrehajtását, ha a 2. cikk (4) bekezdésében említett esetek egyikében az európai elfogatóparancs alapjául szolgáló cselekmény a végrehajtó tagállam joga szerint nem bűncselekmény.
66.
Kizártnak tűnik, hogy az átadás a jelen ügyben ezen az alapon megtagadható, mivel a szóban forgó bűncselekmény, a kábítószer‑kereskedelem, a kábítószerekkel való visszaélésről szóló ír törvény 15. cikke szerint büntetendő, és ezenkívül minden valószínűség szerint nem tartozik a 2002/584 kerethatározat 2. cikke (4) bekezdésének hatálya alá. Valójában a 2. cikk (2) bekezdésének ötödik francia bekezdésében felsorolt bűncselekményről van szó, amely nem feltételez kettős büntethetőséget.
67.
Ennélfogva a Bíróságnak nem kell állást foglalnia a kerethatározat 4. cikkének 1. pontjával kapcsolatban.
2. A 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontjának b) alpontjáról
68.
A 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontja b) alpontjának értelmezése ezzel szemben releváns. E rendelkezés szerint a végrehajtó igazságügyi hatóság megtagadhatja az európai elfogatóparancs végrehajtását, ha az olyan bűncselekményre vonatkozik, amelyet a kibocsátó tagállam területén kívül követtek el, és a végrehajtó tagállam joga nem teszi lehetővé a büntetőeljárás lefolytatását ilyenfajta bűncselekményekre nézve, ha azokat a területén kívül követték el.
69.
A megtagadás tehát két együttes feltételtől függ: A bűncselekményt, amelyre az európai elfogatóparancs vonatkozik, a kibocsátó tagállam területén kívül követték el, és a végrehajtó tagállam joga nem teszi lehetővé a büntetőeljárás lefolytatását ilyenfajta bűncselekményekre nézve, ha azokat a területén kívül követték el.
70.
E kivétel célja, hogy lehetővé tegye a végrehajtó igazságügyi hatóság számára, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtása során figyelembe vegye a megkeresett tagállamnak a saját büntetőhatalma terjedelmére vonatkozó alapvető döntéseit. Mindazonáltal a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontjának b) alpontja nem biztosít korlátlan érvényt e célkitűzésnek.
71.
A fent említett második feltételt illetően csak az ír bíróságok tudják tisztázni a releváns ír büntető rendelkezések hatályát. E tekintetben a végrehajtás megtagadása a megkeresett igazságügyi hatóság kezében van.
72.
Ezzel szemben a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontjának b) alpontja a kibocsátó tagállam területén kívül elkövetett bűncselekmények fogalma esetében nem tartalmaz utalást a megkeresett tagállam jogára. Ennélfogva olyan uniós jogi fogalomról van szó, amelyet a Bíróságnak arra tekintettel kell értelmeznie, hogy e fogalmat hogyan kell értelmezni akkor, ha az elkövető előkészületi cselekményeket valósított meg a kibocsátó államban. (
31
)
73.
Írország álláspontjával ellentétben a kibocsátó tagállam általi elismerés nem bír jelentőséggel e kérdés szempontjából, mivel az elismerés nem változtat a bűncselekmény elkövetésének helyén. A 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontjának b) alpontja azonban azt veszi figyelembe, hogy hol „követték el” a bűncselekményt. A cselekménynek kellett tehát a konkrét releváns esetben területen kívülinek lennie.
74.
A jelen ügyben az elítélt Litvániában megállapodott egy harmadik személlyel abban, hogy pénzfizetés ellenében kábítószereket szállít Norvégiába. Litvániából több nemzetközi határon átkelve, majd Norvégiába végül Svédországból belépve szállította a kábítószert. Ott a határtól körülbelül öt kilométerre tetten érték több kilogramm mennyiségű metamfetaminnal. „Különösen jelentős mennyiségű kábítószer jogellenes szállítása” miatt ítélték el. A Bíróság számára nem ismertették, hogy a Litvániában elkövetett cselekmények is a bűnösséget megállapító ítélet tárgyát képezték.
75.
Az alapügy e tekintetben három kérdést vet fel, nevezetesen először, hogy már akkor kizárt‑e a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontjának b) alpontjára való hivatkozás, ha a bűncselekményt megvalósító cselekményeknek csak egy részét, nem pedig az egészét követték el a kibocsátó államban, másodszor, hogy mennyiben foglalja magában a cselekmény fogalma az előkészületi cselekményeket, harmadszor pedig, hogy jelentőséggel bír‑e a végrehajtandó büntetés mértéke.
a) Belföldi részcselekmények
76.
A tekintetben, hogy milyen mértékben kell a bűncselekménnyel kapcsolatos cselekményeket a kibocsátó államban elkövetni, a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontjának b) alpontját az a) alponttal összefüggésben kell értelmezni.
77.
A 4. cikk 7. pontjának a) alpontja arról szól, hogy a cselekményt „egészben vagy részben” a végrehajtó államban követték el. Részcselekményeknek a végrehajtó államban történő elkövetése tehát nem elegendő ahhoz, hogy ezen állam e rendelkezés alapján megtagadhassa az átadást.
78.
A 4. cikk 7. pontjának b) alpontja ezzel szemben egyszerűen a kibocsátó tagállam területén „kívül”‑ről beszél, további kiegészítés nélkül. Ennélfogva a b) pont szerinti megtagadási ok csak akkor alkalmazandó, ha a cselekményt teljesen a megkereső állam területén kívül követték el, miközben nem elegendő, ha ez csak részben történt ott.
79.
Ezt az eredményt igazolja azon megfontolás, hogy a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontjának b) alpontja nem csak egy szabadságvesztés‑büntetésnek a jelen ügyben releváns végrehajtására vonatkozik, hanem a büntetőeljárás lefolytatására is. Ennek azonban akkor is lehetségesnek kellene lennie, ha a megkereső állam azért jár el, mert az illetékessége a bűncselekménnyel kapcsolatos cselekményeknek csak egy részén alapul.
b) A cselekmény fogalma
80.
A kérdést előterjesztő bíróság azt is kérdezi azonban, hogy mennyiben tudhatók be az előkészületi cselekmények azon bűncselekménynek, amely miatt az átadást kérik.
81.
Ezzel kapcsolatban figyelembe lehet venni a 2002/584 kerethatározat 3. cikkének 2. pontját. Eszerint a kettős büntetésnek a Charta 50. cikke szerinti tilalma kifejeződéseként meg kell tagadni az európai elfogatóparancs végrehajtását, ha a keresett személyt ugyanazon cselekmény miatt már elítélték. Ebben az összefüggésben a Bíróság az „ugyanazon cselekmény” fogalom értelmezése során kizárólag a történeti tényállást vette figyelembe, függetlenül e tényállás jogi minősítésétől és a védett jogi tárgytól, és megállapította, hogy e fogalom magában foglalja az egymáshoz elválaszthatatlanul kötődő konkrét körülmények együttesét. (
32
)
82.
Következésképpen az elkövetett bűncselekmény meghatározása során is a történeti tényállást kell figyelembe venni. Az egymáshoz elválaszthatatlanul kötődő konkrét körülmények relevánsak.
83.
A tiltott kábítószer‑kereskedelem körébe tartozó büntetendő cselekményeket illetően ugyanazon kábítószer különböző államokból történő kivitele és különböző államokba történő bevitele minősülhet természetüknél fogva egymáshoz elválaszthatatlanul kötődő tények együttesének. (
33
)
84.
Eszerint nyilvánvaló, hogy az elítélt a kábítószerek Norvégiába történő szállításának és bevitelének bűncselekménye mellett a bűncselekménnyel kapcsolatos cselekményeket valósított meg Litvániában, így különösen a kábítószerek kivitelét. Ezáltal a bűncselekmény nem lenne kizárólag a kibocsátó tagállam területén kívül elkövetett. Ennélfogva nem szükséges véglegesen értékelni, hogy egy másik személlyel kötött, kábítószer ellenérték fejében történő szállításáról való megállapodás szintén egy ilyen cselekmény‑együttes részét képezi‑e. Mindazonáltal e megállapodás arra utal, hogy az elítélt abból a célból vitte ki a kábítószereket Litvániából, hogy azokat Norvégiába bevigye, tehát egységes elkövetési szándékkal járt el.
85.
Azonban ennek végérvényes mérlegelése a hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróságok feladata, amelyeknek arról kell határozniuk, hogy a történeti tényállás egymáshoz időben, térben és tárgyuk szerint elválaszthatatlanul kötődő cselekmények együttesének minősül‑e. (
34
) A jelen átadási eljárásban ennek megállapítása elsősorban az ír bíróságok feladata, amelyeknek mindazonáltal megfelelően figyelembe kell venniük a norvég bíróságok Litvániában elismert megállapításait. Amennyiben további tájékoztatás szükséges, az ír bíróságoknak ezen túlmenően – a 2002/584 kerethatározat 15. cikkének (2) bekezdése szerint – esetlegesen meg kell keresniük a litván bíróságokat kiegészítő információk közlése iránt.
c) A bűnösséget megállapító ítélet tárgyáról
86.
A jelen ügyben a végrehajtó igazságügyi hatóság abból az okból sem tagadhatja meg az európai elfogatóparancs végrehajtását, hogy a bűnösséget megállapító norvég ítélet nem a határátlépéshez kapcsolódik, hanem azt csak kábítószer szállítása miatt hozták.
87.
Kétségtelen, hogy a jelen ügyben– amennyire megállapítható – csak a kibocsátó tagállam területén kívül elkövetett bűncselekmény képezi a bűnösséget megállapító ítélet tárgyát. A 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontja b) alpontjának szövege azonban csak azt veszi figyelembe, hogy hol „követték el” a bűncselekményt. Ha a jogalkotó az ítélet tárgyát képező cselekményeket kívánta volna figyelembe venni, akkor az „elítélték” fogalmat használta volna, mint például a 3. cikk 2. pontjában vagy a 4. cikk 5. pontjában.
88.
A bűnösséget megállapító ítélet figyelembevétele aránytalanul megnehezítené továbbá a kerethatározat alkalmazását. A bűnösséget megállapító ítélet meghozatalának időpontjában ugyanis rendszerint még nem tudható, hogy később a bűncselekménnyel kapcsolatos mely cselekmények bírhatnak jelentőséggel a kerethatározat alkalmazása szempontjából, és ennélfogva mely cselekményeket kell figyelembe venni. A harmadik államokban hozott, bűnösséget megállapító ítéletek esetében ez különösen érvényes, mivel az ottani bíróságok számára a kerethatározat alkalmazása különösen nem nyilvánvaló.
89.
Végül, a Bíróságnak a kettős büntethetőséggel kapcsolatos ítélkezési gyakorlatából sem következik más. Kétségtelen, hogy a kettős büntethetőség leginkább a bűncselekmény alapján a kibocsátó államban hozott ítéletben tükröződő tényállási elemekhez kapcsolódik. (
35
) Mindazonáltal a kettős büntethetőség is a bűncselekmény elkövetését és nem a bűnösséget megállapító ítéletet veszi figyelembe. A 2008/909/IB kerethatározat (
36
) 7. cikkének (3) bekezdése szerint a végrehajtó állam az ítélet elismerését ahhoz a feltételhez kötheti, hogy az olyan cselekményekre vonatkozzon, amelyek a végrehajtó állam joga szerint is bűncselekménynek minősülnek.
3. A második kérdésre vonatkozó következtetés
90.
A végrehajtó igazságügyi hatóság következésképpen nem tagadhatja meg az európai elfogatóparancs végrehajtását a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontjának b) alpontja szerint, ha megállapítható, hogy a keresett személy a kibocsátó államban olyan büntetendő előkészületi cselekményeket valósított meg, amelyek elválaszthatatlanul kötődnek azon konkrét cselekményhez, amely miatt a keresett személyt elítélték.
V. Végkövetkeztetés
91.
Következésképpen azt javasolom a Bíróságnak, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelemre a következő választ adja:
1.
Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló 2002/584/IB kerethatározat alkalmazandó olyan helyzetre, amelyben a keresett személy bűnösségét a Norvég Királyságban állapították meg, és vele szemben ott szabtak ki büntetést, de egy Norvégiával fennálló nemzetközi szerződés alapján ezen ítéletet elismerték a kibocsátó államban, és azt a kibocsátó állam jogszabályainak megfelelően hajtják végre.
A végrehajtó igazságügyi hatóság azonban megszünteti az átadási eljárást, ha komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okokból vélelmezi, hogy a Litván Köztársaság által elismert norvég szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása az alapvető jogok súlyos megsértését eredményezné.
2.
A végrehajtó igazságügyi hatóság nem tagadhatja meg az európai elfogatóparancs végrehajtását a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontjának b) alpontja szerint, ha megállapítható, hogy a keresett személy a kibocsátó államban olyan büntetendő előkészületi cselekményeket valósított meg, amelyek elválaszthatatlanul kötődnek azon konkrét cselekményhez, amely miatt a keresett személyt elítélték.
(
1
)	Eredeti nyelv: német.
(
2
)	A 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal (HL L 2009. L 81., 24. o.) módosított, az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i tanácsi kerethatározat (HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.).
(
3
)	HL 2006. L 292., 2. o., az Unió nevében a 2014. november 27‑i 2014/835/EU tanácsi határozat (HL 2014. L 343., 1. o.) 1. cikke hagyta jóvá.
(
4
)	Az Európai Unió, Izland és Norvégia közötti átadási megállapodás hatálybalépéséről szóló értesítés (HL 2019. L 230., 1. o.).
(
5
)	Módosított változatban.
(
6
)	2020. április 2‑iRuska Federacija ítélet (C‑897/19 PPU, EU:C:2020:262, 42. pont).
(
7
)	2016. június 1‑jei Bob‑Dogi ítélet (C‑241/15, EU:C:2016:385, 43. és 44. pont, valamint 49–57. pont); 2016. november 10‑iÖzçelik ítélet (C‑453/16 PPU, EU:C:2016:860, 27. pont).
(
8
)	2016. november 10‑iÖzçelik ítélet (C‑453/16 PPU, EU:C:2016:860, 32. és 33. pont).
(
9
)	2019. május 27‑iOG és PI (Lübecki és zwickaui ügyészség) ítélet (C‑508/18 és C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, 43. és 44. pont); 2019. május 27‑iPF (Litvánia főügyésze) ítélet (C‑509/18, EU:C:2019:457, 22. és 23. pont).
(
10
)	2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítélet (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 36. pont); 2019. május 27‑iOG és PI (Lübecki és zwickaui ügyészség) ítélet (C‑508/18 és C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, 43. pont); 2019. május 27‑iPF (Litvánia főügyésze) ítélet (C‑509/18, EU:C:2019:457, 22. pont); 2019. október 15‑iDorobantu ítélet (C‑128/18, EU:C:2019:857, 46. pont).
(
11
)	Lásd: 2016. szeptember 6‑iPetruhhin ítélet (C‑182/15, EU:C:2016:630, 55–57. pont); 2020. április 2‑iRuska Federacija ítélet (C‑897/19 PPU, EU:C:2020:262, 65. pont).
(
12
)	2018. november 13‑iRaugevicius ítélet (C‑247/17, EU:C:2018:898, 45. pont); 2020. április 2‑iRuska Federacija ítélet (C‑897/19 PPU, EU:C:2020:262, 48. pont).
(
13
)	A jelen indítvány 31. pontja.
(
14
)	„[A]ny other enforceable judicial decision having the same effect, coming within the scope of Articles 1 and 2”, illetve „toute autre décision judiciaire exécutoire ayant la même force entrant dans le champ d'application des articles 1er et 2”.
(
15
)	2018. január 23‑iPiotrowski ítélet (C‑367/16, EU:C:2018:27, 59. pont).
(
16
)	Erről részletesen: 2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítélet (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 35. és azt követő pontok); 2019. október 15‑iDorobantu ítélet (C‑128/18, EU:C:2019:857, 46. és azt követő pontok).
(
17
)	2017. augusztus 10‑iTupikas ítélet (C‑270/17 PPU, EU:C:2017:628, 63. pont).
(
18
)	2019. május 27‑iOG és PI (Lübecki és zwickaui ügyészség) ítélet (C‑508/18 és C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, 67. pont); 2019. május 27‑iPF ítélet (Litvánia főügyésze) (C‑509/18, EU:C:2019:457, 45. pont).
(
19
)	2019. december 12‑iZB (Brüsszeli királyi ügyész) ítélet (C‑627/19 PPU, EU:C:2019:1079, 36. pont).
(
20
)	2014. december 18‑i 2/13. sz. (Az Uniónak az EJEE‑hez történő csatlakozása) vélemény (EU:C:2014:2454, 191. pont); 2016. április 5‑iAranyosi és Căldăraru ítélet (C‑404/15 és C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, 82. pont); 2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítélet (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 43. pont); 2019. október 15‑iDorobantu ítélet (C‑128/18, EU:C:2019:857, 49. pont).
(
21
)	2016. április 5‑iAranyosi és Căldăraru ítélet (C‑404/15 és C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, 83. pont); 2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítélet (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 45. pont).
(
22
)	Lásd: 2011. december 21‑iNS ítélet (C‑411/10 és C‑493/10, EU:C:2011:865, 80–85. pont); 2013. december 10‑iAbdullahi ítélet (C‑394/12, EU:C:2013:813, 50. és azt követő pontok); 2017. július 26‑iMengesteab ítélet (C‑670/16, EU:C:2017:587, 48. pont); 2019. április 2‑iH. és R. ítélet (C‑582/17 és C‑583/17, EU:C:2019:280, 40. pont); 2019. október 15‑iDorobantu ítélet (C‑128/18, EU:C:2019:857, 47. pont).
(
23
)	2016. április 5‑iAranyosi és Căldăraru ítélet (C‑404/15 és C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, 84. pont); 2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítélet (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 44. pont); 2019. október 15‑iDorobantu ítélet (C‑128/18, EU:C:2019:857, 50. pont).
(
24
)	2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítélet (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 59. pont); 2019. február 12‑iTC ítélet (C‑492/18 PPU, EU:C:2019:108, 43. pont).
(
25
)	Lásd: 2011. december 21‑iNS ítélet (C‑411/10 és C‑493/10, EU:C:2011:865, 87. és azt követő pontok); 2016. április 5‑iAranyosi és Căldăraru ítélet (C‑404/15 és C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, 88. és 89. pont); 2016. szeptember 6‑iPetruhhin ítélet (C‑182/15, EU:C:2016:630, 57–59. pont); 2019. október 15‑iDorobantu ítélet (C‑128/18, EU:C:2019:857, 51–53. pont); 2020. április 2‑iRuska Federacija ítélet (C‑897/19 PPU, EU:C:2020:262, 65. pont).
(
26
)	2020. április 2‑iRuska Federacija ítélet (C‑897/19 PPU, EU:C:2020:262, 64. pont).
(
27
)	2016. április 5‑iAranyosi és Căldăraru ítélet (C‑404/15 és C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, 92. és 94. pont); 2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítélet (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 73. pont); 2019. október 15‑iDorobantu ítélet (C‑128/18, EU:C:2019:857, 55. pont).
(
28
)	2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítélet (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 76. pont); 2018. szeptember 19‑iRO ítélet (C‑327/18 PPU, EU:C:2018:733, 42. pont).
(
29
)	Lásd: 2016. szeptember 6‑iPetruhhin ítélet (C‑182/15, EU:C:2016:630, 55–57. pont); 2020. április 2‑iRuska Federacija ítélet (C‑897/19 PPU, EU:C:2020:262, 65. pont); lásd azonban: 2018. szeptember 18‑iRO ítélet (C‑327/18 PPU, EU:C:2018:733, 52. pont).
(
30
)	2020. április 2‑iRuska Federacija ítélet (C‑897/19 PPU, EU:C:2020:262, 73. pont).
(
31
)	Ebben az értelemben: 2008. július 17‑iKozlowski ítélet (C‑66/08, EU:C:2008:437, 42. pont); 2010. november 16‑iMantello ítélet (C‑261/09, EU:C:2010:683, 38. pont); 2013. november 14‑iBaláž ítélet (C‑60/12, EU:C:2013:733, 26. pont); 2016. október 18‑iNikiforidis ítélet (C‑135/15, EU:C:2016:774, 28. pont); 2020. április 23‑iAssociazione Avvocatura per i diritti LGBTI ítélet (C‑507/18, EU:C:2020:289, 31. pont).
(
32
)	2010. november 16‑iMantello ítélet (C‑261/09, EU:C:2010:683, 39. és 40. pont), a 2006. március 9‑ivan Esbroeck ítélet (C‑436/04, EU:C:2006:165, 27., 32. és 36. pont) és a 2006. szeptember 28‑ivan Straaten ítélet (C‑150/05, EU:C:2006:614, 41., 47. és 48. pont) alapján a Schengeni Megállapodás végrehajtásáról szóló egyezmény 54. cikkével kapcsolatban.
(
33
)	2006. március 9‑ivan Esbroeck ítélet (C‑436/04, EU:C:2006:165, 37. pont); 2006. szeptember 28‑ivan Straaten ítélet (C‑150/05, EU:C:2006:614, 51. pont).
(
34
)	2006. március 9‑ivan Esbroeck ítélet (C‑436/04, EU:C:2006:165, 38. pont); 2006. szeptember 28‑ivan Straaten ítélet (C‑150/05, EU:C:2006:614, 52. pont).
(
35
)	2017. január 11‑iGrundza ítélet (C‑289/15, EU:C:2017:4, 37. pont).
(
36
)	A kölcsönös elismerés elvének büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéleteknek az Európai Unióban való végrehajtása céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i tanácsi kerethatározat (HL 2008. L 327., 27. o.) módosított változata (HL 2019. L 219., 78. o.).