62023CJ0727
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hetedik tanács)
2026. január 29. (
*1
)
„Fellebbezés – Közszolgálat – Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek – Ideiglenes alkalmazottak – Az átsorolást mellőző határozat – Az adminisztráció azon lehetősége, hogy az európai uniós bíróság előtt kiegészítse az átsorolást mellőző határozat indokolását – Feltételek – Kivételes esetek – A közigazgatási panasz és az azt követő kereset közötti összhang elve – Megsemmisítés iránti kereset”
A C‑727/23. P. sz. ügyben,
PB (képviseli: N. de Montigny avocate)
fellebbezőnek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2023. november 28‑án benyújtott fellebbezése tárgyában,
a másik fél az eljárásban:
az Egységes Szanálási Testület (ESZT) (képviselik: H. Ehlers és L. Forestier, meghatalmazotti minőségben, segítőik: A. Duron és D. Waelbroeck avocats)
alperes az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (hetedik tanács),
tagjai: F. Schalin tanácselnök, M. Gavalec és Csehi Z. (előadó) bírák,
főtanácsnok: R. Norkus,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Fellebbezésével PB az Európai Unió Törvényszéke 2023. szeptember 20‑i PB kontra ESZT ítéletének (T‑293/22, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2023:577) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék elutasította PB‑nek az EUMSZ 270. cikken alapuló keresetét, amely az Egységes Szanálási Testületnek (ESZT) a 2021. évi átsorolási időszak végén az ő átsorolásának mellőzéséről szóló 2021. július 16‑i határozatának (a továbbiakban: az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozat) megsemmisítésére irányul.
Jogi háttér
A személyzeti szabályzat
2
Az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) 45. cikkének (1) bekezdése, amely az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek (a továbbiakban: egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek) 16. cikkének első bekezdése értelmében analógia útján az ideiglenes alkalmazottakra is alkalmazandó, a következőképpen szól:
„Az előléptetésről a 6. cikk (2) bekezdésére figyelemmel a kinevezésre jogosult hatóság határoz. A tisztviselők csak akkor léptethetők elő a következő magasabb besorolási fokozatba, ha az I. melléklet A. szakaszában felsorolt álláshely‑típusoknak megfelelő álláshelyet töltenek be, kivéve a 4. cikkben és a 29. cikk (1) bekezdésében meghatározott eljárás alkalmazása esetén. Az előléptetés a tisztviselőnek azon besorolási csoport következő magasabb besorolási fokozatába történő kinevezésével történik, amelybe a tisztviselő tartozik. Az előléptetés kizárólag olyan tisztviselők közüli választással történhet, akik besorolási fokozatukban minimum két év szolgálati időt töltöttek, az előléptetésre alkalmas tisztviselők érdemei összehasonlításának figyelembevétele után. Az érdemek összehasonlításakor a kinevezésre jogosult hatóság különösen figyelembe veszi a tisztviselőről készült értékelő jelentéseket, a nyelvek használatát feladatai végrehajtása során azon nyelveken kívül, amelyek alapos ismeretét a 28. cikk f) pontjával összhangban bizonyította, és – adott esetben – az általa viselt felelősség szintjét.”
3
A személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az e személyzeti szabályzat hatálya alá tartozó bármely személy panaszt nyújthat be a kinevezésre jogosult hatósághoz az őt hátrányosan érintő intézkedés ellen; ez arra az esetre is vonatkozik, amikor az említett hatóság határozatot hozott, és arra az esetre is, amikor az elmulasztotta a személyzeti szabályzatban előírt intézkedés elfogadását. A panaszt három hónapos határidőn belül kell benyújtani. […]”
Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek
4
Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 2. cikke értelmében:
„Ezen alkalmazási feltételek alkalmazásában »ideiglenes alkalmazottak«:
[…]
f)
a költségvetésnek a személyzeti szabályzat 1a. cikke (2) bekezdése szerinti egyes ügynökségekre vonatkozó részéhez mellékelt álláshely‑jegyzékben felsorolt és a költségvetési hatóságok által ideiglenesnek minősített álláshelyek betöltésére felvett alkalmazottak, kivéve ügynökségeknek az ügynökséget létrehozó uniós aktusban meghatározott vezetőit és vezető‑helyetteseit, valamint a szolgálat érdekében valamely ügynökséghez kirendelt tisztviselőket.”
5
Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 54. cikke előírja:
„A 2. cikk f) pontjában említett ideiglenes alkalmazottak esetében a következő magasabb besorolási fokozatba sorolás kizárólag olyan alkalmazottak közüli választással történhet, akik besorolási fokozatukban legalább két év szolgálati időt töltöttek, az ilyen ideiglenes alkalmazottak érdemeinek összehasonlítása és a róluk szóló értékelő jelentés figyelembevétele után. A személyzeti szabályzat 45. cikke (1) bekezdésének és 45. cikke (2) bekezdésének utolsó mondatát analógia útján kell alkalmazni. Az átlagos előmeneteli ekvivalenciára vonatkozó, a személyzeti szabályzat I. mellékletének B. szakaszában tisztviselők számára megállapított szorzótényezők nem haladhatóak meg.
E cikk végrehajtása céljából minden ügynökség a személyzeti szabályzat 110. cikkével összhangban általános rendelkezéseket fogad el.”
Az általános végrehajtási rendelkezések
6
Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 54. cikkének általános végrehajtási rendelkezéseiről szóló 2017. április 24‑i ESZT‑határozatnak (a továbbiakban: általános végrehajtási rendelkezések) „Az átsorolási eljárás alapja” című 4. cikke a következőképpen szól:
„(1)   Az átsorolási eljárás alapját a jogosult ideiglenes alkalmazottak érdemeinek összehasonlító vizsgálata képezi. Az átsorolási időszakot kezelő biztonságos elektronikus rendszernek tartalmaznia kell az ilyen összehasonlító felülvizsgálathoz szükséges információkat. E vizsgálat során a [munkaszerződések megkötésére jogosult hatóság (a továbbiakban: munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság)] figyelembe veszi különösen a következőket:
a)
az ideiglenes alkalmazottak utolsó átsorolása óta, illetve ennek hiányában a felvételük óta készült értékelések, és különösen a személyzeti szabályzat 43. cikkének általános végrehajtási rendelkezéseivel összhangban elkészített értékelő jelentések;
b)
az ideiglenes alkalmazottak által a feladataik végrehajtása során a nyelvek használatát azon nyelveken kívül, amelyek alapos ismeretét az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 12. cikke (2) bekezdésének e) pontjával összhangban bizonyították; és
c)
az általuk viselt felelősség szintjét.
2.   Az (1) bekezdésben említett három tényező alapján jogosult ideiglenes alkalmazottak érdemeinek egyenlősége esetén a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság kiegészítő jelleggel más tényezőket is figyelembe vehet.”
7
Az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikke értelmében az ESZT átsorolási eljárása a következő szakaszokban zajlik:
–
először a humánerőforrás‑osztály közzéteszi az értékelési időszak végét bejelentő adminisztratív feljegyzést (az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikkének (1) bekezdése);
–
másodszor, az elnökség tagjai konzultálnak a jogosult alkalmazottak értékelőivel (az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikke (3) bekezdésének első albekezdése), majd elvégzik ez utóbbiak érdemeinek első összehasonlító vizsgálatát (az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikke (3) bekezdésének második albekezdése);
–
harmadszor, az ESZT elnöke egyeztet a személyzeti bizottsággal, és ez utóbbi kérésére közli vele az egyenlő érdemek esetén figyelembe vett kiegészítő szempontokat (az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikkének (4) bekezdése);
–
negyedszer, az ESZT elnöke elfogadja az átsorolásra javasolt alkalmazottak listáját (az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikkének (5) bekezdése), amelyet közöl az ESZT teljes személyi állományával és az átsorolási vegyes bizottsággal (a továbbiakban: vegyes bizottság) (az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikkének (6) bekezdése);
–
ötödször, azok az alkalmazottak, akik nem szerepelnek e listán, a vegyes bizottság előtt fellebbezhetnek, ha nevüket nem javasolták átsorolásra. Ez utóbbi elvégzi a jogosult alkalmazottak érdemeinek összehasonlító vizsgálatát, és benyújtja a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóságnak az általa átsorolásra javasolt alkalmazottak listáját (az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikkének (7) bekezdése);
–
hatodszor, a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság elvégzi a jogosult alkalmazottak érdemeinek összehasonlító vizsgálatát, és elfogadja az átsorolandó alkalmazottak listáját (az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikkének (8) bekezdése). Ezt a listát közzéteszik az ESZT személyzete számára (az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikkének (9) bekezdése).
A jogvita előzményei
8
A megtámadott ítélet 2–10. pontja az alábbiak szerint ismerteti a jogvita előzményeit:
„2
2016. november 1‑jén az ESZT ideiglenes alkalmazottként alkalmazta a felperest az [egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek] 2. cikkének f) pontja alapján, és az AD 6 besorolási fokozat 2. fizetési fokozatába sorolta be. Ekkor őt jogászként az ESZT titkárságának 01. egységéhez osztották be.
3
A felperes, miután sikeresen részt vett az ESZT által szervezett külső felvételi eljárásban, ugyanezen egységen belül új munkaszerződést kötött, amely őt 2017. október 1‑jétől AD 7 besorolási fokozatba sorolta át.
4
Az ESZT elnökének (a továbbiakban: elnök) 2021. május 11‑i, az ESZT személyi állományával közölt szolgálati feljegyzésével […] az ESZT elindította az ideiglenes alkalmazottak 2021. évi átsorolási eljárását […]
5
Az elnök nem vette fel a felperest az átsorolásra javasolt alkalmazottak 2021. június 14‑én közzétett listájára.
6
2021. június 22‑én a felperes fellebbezett a [vegyes bizottság előtt] amiatt, hogy a nevét nem javasolták átsorolásra. 2021. július 9‑én e bizottság három szavazattal kettő ellenében nem javasolta az átsorolását a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság részére.
7
2021. július 16‑án az elnök mint munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság értesítette a személyi állományt a 2021‑es pénzügyi évre vonatkozóan átsorolt alkalmazottak listájáról, amelyen a felperes neve nem szerepelt.
8
2021. július 19. és szeptember 19. között a felperes számos, többek között a 2019–2021. évi átsorolási eljárásokra vonatkozó dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelmet nyújtott be […]. 2021. október 1‑jén az ESZT részleges hozzáférést biztosított a felperes számára a kért dokumentumokhoz.
9
2021. október 15‑én a felperes panaszt nyújtott be az átsorolást mellőző határozattal szemben a [személyzeti szabályzat] 90. cikkének (2) bekezdése alapján, amely az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 46. cikke értelmében analógia útján alkalmazandó az ideiglenes alkalmazottakra. E panaszt az ESZT 2022. február 14‑i határozatával (a továbbiakban: elutasító határozat) elutasította.
10
A keresetlevél benyújtását követően az ESZT nem hosszabbította meg a felperes szerződését, és megszüntette a szolgálati jogviszonyát.”
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
9
A Törvényszék Hivatalához 2022. május 19‑én benyújtott keresetlevelével a fellebbező előterjesztette a jelen ítélet 1. pontjában említett keresetet.
10
A megtámadott ítélet 31. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy keresetének alátámasztása érdekében a fellebbező lényegében hat jogalapra hivatkozott:
–
az első az összes jogosult alkalmazott érdemei összehasonlító vizsgálatának hiányán alapul;
–
a második az indokolási kötelezettség megsértésén és a besorolási fokozatban eltöltött szolgálati idő kiszámításával kapcsolatos hibán alapul;
–
a harmadik a felelősségi szintek értékelésén alapul;
–
a negyedik az átsorolási eljárást érintő szabálytalanságokon alapul;
–
az ötödik az általános végrehajtási rendelkezések II. mellékletében szereplő célátlag megsértésén alapul;
–
a hatodik, másodlagosan felhozott jogalap a fellebbező érdemeinek és a besorolási fokozatban eltöltött szolgálati idejének nyilvánvaló értékelési hibáján alapul.
11
A megtámadott ítéletben a Törvényszék e jogalapok összességét elutasította, következésképpen elutasította a fellebbező megsemmisítés iránti keresetét.
A felek kérelmei a fellebbezési eljárásban
12
A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
semmisítse meg az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozatot és
–
az ESZT‑et kötelezze a fellebbező részéről a fellebbezési eljárás és az elsőfokú eljárás során felmerült költségek viselésére.
13
Az ESZT azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést mint elfogadhatatlant, mindenesetre pedig mint megalapozatlant;
–
a fellebbezőt kötelezze a költségek viselésére.
A fellebbezésről
14
Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező lényegében nyolc jogalapra hivatkozik. A fellebbezésben felsorolt hat jogalapon kívül ugyanis a fellebbező előzetesen egy horizontális jellegű, úgynevezett „bevezető” jogalapot hoz fel, amelyet a válaszban az első jogalapjaként azonosítottak, és amely a mellékletek és jogalapok elfogadhatóságára vonatkozik, valamint ehhez kapcsolódóan a költségeknek a megtámadott ítéletben való téves megosztására alapított jogalapra hivatkozik. A fellebbezésben felsorolt jogalapok a következőkön alapulnak: a második az összes jogosult alkalmazott érdemei összehasonlító vizsgálatának hiányán, a harmadik az indokolás hiányán, a negyedik a felelősség mértékének értékelésén, az ötödik az eljárási hibákon, a hatodik az általános végrehajtási rendelkezésekben szereplő, személyzeti szabályzat szerinti célátlagok megsértésén, a hetedik pedig nyilvánvaló értékelési hibán alapul.
A fellebbezés elfogadhatóságáról
A felek érvei
15
Az ESZT elsődlegesen a fellebbezés egészének elfogadhatatlanságára hivatkozik azzal az indokkal, hogy az zavaros és ismétlődő, így annak egyes részei és kifogásai nem koherensek.
16
A Tanács vitatja ezen érvelés megalapozottságát.
A Bíróság álláspontja
17
Az EUMSZ 256. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből, az Európai Unió Bírósága alapokmánya 58. cikkének első bekezdéséből, valamint a Bíróság eljárási szabályzata 168. cikke (1) bekezdésének d) pontjából következik, hogy a fellebbezésben pontosan meg kell jelölni a hatályon kívül helyezni kért ítélet vagy végzés kifogásolt részeit és az e kérelmet konkrétan alátámasztó jogi érveket, ellenkező esetben a fellebbezés, illetve az érintett jogalap elfogadhatatlan (2022. március 3‑iWV kontra EKSZ ítélet, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
18
Nem felel meg e követelményeknek és elfogadhatatlannak kell nyilvánítani azt a jogalapot, amelynek érvelése nem kellően egyértelmű és pontos ahhoz, hogy lehetővé tegye a Bíróság számára a jogszerűségi felülvizsgálat elvégzését, különösen azért, mert a jogalap alapjául szolgáló alapvető elemek nem tűnnek ki kellően összefüggően és érthető módon a fellebbezés szövegéből, amely e tekintetben homályosan és kétértelműen van megfogalmazva. A Bíróság azt is kimondta, hogy mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant el kell utasítani az olyan fellebbezést, amely nem rendelkezik koherens szerkezettel, általános állításokra korlátozódik, és nem jelöli meg pontosan a megtámadott végzés azon pontjait, amelyeket esetlegesen érint a téves jogalkalmazás (2022. március 3‑iWV kontra EKSZ ítélet, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
19
A jelen ügyben, bár a fellebbezés alátámasztására felhozott érvek ismertetése a fellebbezés megértésének megkönnyítése érdekében egyértelműbb lehetett volna, mindazonáltal e fellebbezés megjelöli a megtámadott ítélet kifogásolt pontjait, és egy sor olyan jogi érvet tartalmaz, amelyek pontosan ezen ítélet egyértelműen meghatározott elemeire vonatkoznak. Következésképpen az ESZT érvei nem vezethetnek ahhoz, hogy az említett fellebbezést teljes egészében elfogadhatatlannak kelljen nyilvánítani.
20
E körülmények között a jelen fellebbezést elfogadhatónak kell nyilvánítani.
Az ügy érdeméről
21
A fellebbezés harmadik jogalapjának első részében, valamint hetedik jogalapjának első részében, amelyeket együttesen és elsőként kell elemezni, a fellebbező arra hivatkozik, hogy a Törvényszék egyrészt tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy az ESZT jogosult volt arra, hogy az eljárás során kiegészítse az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozat indokolását, másrészt pedig megsértette a közigazgatási panasz és a kereset közötti összhang elvét, amennyiben mint elfogadhatatlant elutasította a fellebbező érdemeinek értékelése során elkövetett hibára vonatkozó jogalapot.
A harmadik jogalap első részéről
A felek érvei
22
Harmadik jogalapjának első részében a fellebbező lényegében arra hivatkozik, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 238. és 240–245. pontjában tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy az ESZT jogosult volt arra, hogy az eljárás során kiegészítse az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozat indokolását. E tekintetben a Törvényszéknek egyrészt figyelembe kellett volna vennie e lehetőség kivételes jellegét, másrészt pedig nem állapíthatta volna meg érvényesen, hogy a fellebbezővel 2021. október 1‑jén a hozzáférés iránti kérelmeire válaszul közölt információk az e bíróság által hivatkozott ítélkezési gyakorlat által megkövetelt követelménynek megfelelő indokoláskezdeménynek minősülnek. Ezenkívül e rész keretében a fellebbező a hetedik jogalap első részének vizsgálatához szorosan kapcsolódó érveket hoz fel, amelyek az átsorolást mellőző vitatott határozat indokolása elégtelenségének a kereset hetedik jogalapjának elfogadhatóságára gyakorolt következményeire vonatkoznak, amely jogalap másodlagosan az érdemei értékelése során elkövetett nyilvánvaló hibán alapul.
23
Az ESZT azt állítja, hogy a harmadik jogalap e része elfogadhatatlan, illetve mindenesetre megalapozatlan. E tekintetben egyrészt az ESZT arra hivatkozik, hogy a fellebbező e részben megelégszik az indokolási kötelezettség megsértésére alapított azon érvelés megismétlésével, amelyre a Törvényszék előtt már hivatkozott, és ezért arra kéri a Bíróságot, hogy vizsgálja felül ezt az érvet, ami nem tartozik a Bíróság hatáskörébe. Másrészt az ESZT úgy véli, hogy a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 238. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a pert megelőző szakaszban szolgáltatott indokolás elégtelensége nem igazolhatja az érintett határozat megsemmisítését, ha a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság az eljárás során további pontosításokat tesz, és a kereset benyújtását megelőzően az érintettnek már rendelkezésre álltak indokoláskezdeménynek minősülő elemek. Ebből a szempontból az a tény, hogy a releváns elemeket csak a Törvényszék kérdéseire válaszolva terjesztették elő, nem bír jelentőséggel.
A Bíróság álláspontja
24
A harmadik jogalap első részének elfogadhatóságát illetően emlékeztetni kell arra, hogy e részben a fellebbező lényegében azt kifogásolja, hogy a Törvényszék elfogadta, hogy az ESZT az eljárás során kiegészítse az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozat indokolását. Következésképpen ez az érv nem minősülhet a Törvényszékhez benyújtott keresetben előadott érv egyszerű megismétlésének, mivel e kiegészítő indokolást az ESZT e kereset benyújtását követően adta elő. El kell tehát utasítani az ESZT által a harmadik jogalap első részével szemben felhozott elfogadhatatlansági kifogást.
25
A harmadik jogalap ezen első részének megalapozottságát illetően mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy az indokolást főszabály szerint az érdekelttel az őt hátrányosan érintő határozattal egy időben kell közölni, és az indokolás hiányát nem teheti szabályossá azon tény, hogy az érdekelt az uniós bíróság előtti eljárás során megismeri a határozat indokolását. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis az eljárás során előterjesztett indokok nem az indokolás hiánya, hanem elégtelensége esetén, és kizárólag ez utóbbi esetben tehetik okafogyottá kivételes esetekben az érintett határozat indokolására vonatkozó kötelezettség megsértésére alapított jogalapot (lásd ebben az értelemben: 2008. február 28‑iNeirinck kontra Bizottság ítélet, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, 50. és 51. pont; 2020. június 11‑iBizottság kontra Di Bernardo ítélet, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 51. és 52. pont).
26
Ennélfogva az a lehetőség, hogy az indokolás elégtelenségét mint eljárási hibát az eljárás során indokok hozzáadása révén utólag orvosolják, nem abszolút lehetőség. Ez a lehetőség ugyanis olyan „kivételes esetekre” korlátozódik, amelyekben nem vitatott, hogy legalább a sérelmet okozó közigazgatási határozat meghozatalát megalapozó fő indokokat világosan és egyértelműen kifejtették annak címzettje számára.
27
A jelen ügyben a Törvényszék a megtámadott ítélet 232. és 235. pontjában megállapította, hogy az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozatot igazoló egyedi és releváns indok nem derült ki egyértelműen az elutasító határozatból, mivel az ESZT nem foglalt állást a fellebbező érdemeinek szintjéről. Pontosabban a Törvényszék ezen ítélet 233. és 234. pontjában megállapította, hogy e határozat nem pontosította kifejezetten, hogy a fellebbező számára mi volt az összes jogosult alkalmazott érdemei egymást követő összehasonlító vizsgálatának egyéni eredménye, jóllehet a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóságnak legalább jeleznie kellett volna számára, hogy az érdemei alacsonyabbnak bizonyultak‑e az övével azonos besorolási fokozatba tartozó olyan alkalmazottak érdemeinél, akiket átsoroltak, vagy adott esetben azokkal egyenlőek voltak‑e, és egyenlőség esetén pontosan meg kellett volna határoznia az alkalmazott másodlagos szempontot vagy szempontokat, amelyek lehetővé tették a közöttük való döntést.
28
Mindazonáltal az említett ítélet 239–245. pontjában a Törvényszék lényegében úgy ítélte meg, hogy a fellebbező a vegyes bizottságnak a hozzáférés iránti kérelmére válaszul a fellebbezővel 2021. október 1‑jén közölt véleményéből arra következtethetett, hogy az átsorolása elmaradásának oka az érdemei elégtelensége lehetett, így az ESZT által az eljárás során szolgáltatott információk lehetővé tették az elutasító határozat indokolásának kiegészítését és az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozat megfelelő indokolásának biztosítását.
29
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy az indokolási kötelezettség értelmében egyrészt világosan és egyértelműen ki kell tűnnie az aktust kibocsátó érintett uniós intézmény vagy szervezet érvelésének oly módon, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, a hatáskörrel rendelkező bíróság pedig gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét, másrészt azt az ügy körülményeire tekintettel, így többek között a jogi aktus tartalmára, az előadott indokok jellegére és a címzettek, illetve a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett más személyek magyarázathoz jutás iránti érdekére figyelemmel kell értékelni. Következésképpen e követelmény céljára és e körülmények összességére tekintettel állapítható meg az, hogy a határozat indokolása hiányos‑e, vagy elégtelen (2020. június 11‑iBizottság kontra Di Bernardo ítélet, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 54. pont).
30
Két eltérő helyzetet kell tehát megkülönböztetni, nevezetesen egyrészt a jogi aktus indokolásának hiányát, másrészt pedig ezen aktus indokolásának elégtelenségét, miközben mindegyik helyzetre sajátos szabályok vonatkoznak. A vitatott határozat indokolásának hiánya esetén ugyanis az azt meghozó intézmény vagy szervezet nem javíthatja ki az ilyen hibát azzal, hogy ezt az indokolást az uniós bíróság előtt adja elő, míg az elégtelen indokolásból eredő hibát tartalmazó határozat adott esetben utólagos hiánypótlás tárgyát képezheti, de csak akkor, ha azt rendkívüli körülmények igazolják (lásd ebben az értelemben: 2020. június 11‑iBizottság kontra Di Bernardo ítélet, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 52. és 60. pont).
31
Ezenkívül az indokolás hiánya akkor is megállapítható, ha a szóban forgó határozat tartalmaz bizonyos indokolási elemeket. Így az ellentmondásos vagy érthetetlen indokolás az indokolás hiányának felel meg. Ugyanez vonatkozik arra az esetre is, ha az e határozatban szereplő indokolási elemek olyan hiányosak, hogy azok a határozat elfogadásával összefüggésben semmiképpen nem teszik lehetővé a címzett számára, hogy megértse a kibocsátója érvelését (2020. június 11‑iBizottság kontra Di Bernardo ítélet, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
32
Márpedig a jelen ügyben nem vitatott, hogy sem az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozat, amely egy táblázat formájában felsorolja az átsorolt alkalmazottakat és hivatkozik az összes jogosult alkalmazott érdemeinek összehasonlító elemzésére, sem pedig az elutasító határozat nem tartalmazta a fellebbező átsorolásának mellőzését igazoló egyedi indokot.
33
Ami a vegyes bizottságnak a hozzáférés iránti kérelmére válaszul a fellebbezővel közölt véleményét illeti, a megtámadott ítélet 138., 157., 240. és 388. pontjából kitűnik, hogy e vélemény annak jelzésére szorítkozik, hogy e bizottság előterjesztette azon ajánlását, hogy a fellebbezőt ne sorolják át, miután megvizsgálta az aktáját, valamint elvégezte a fellebbező érdemeinek és az övével azonos besorolási fokozatba tartozó egyéb jogosult alkalmazottak érdemeinek összehasonlító elemzését. Ebből következik, hogy a vegyes bizottság véleményének indokolását az érdemek összehasonlító vizsgálata vonatkozásában általános kifejezésekkel fogalmazták meg, amelyek e tekintetben megegyeznek az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozatban foglaltakkal, így ezen indokolás nem teszi lehetővé annak világos és egyértelmű megállapítását, hogy a fellebbező érdemei alacsonyabbnak bizonyultak‑e az ő besorolási fokozatába tartozó, átsorolt alkalmazottak érdemeinél, vagy azokkal egyenlőek voltak‑e.
34
Következésképpen, mivel az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozatban nem szerepel indokoláskezdemény azon konkrét okok vonatkozásában, amelyek miatt a fellebbezővel szemben egyénileg ilyen határozatot kellett hozni, meg kell állapítani, hogy e véleményt a jelen ítélet 31. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében az indokolás „hiánya” jellemzi, amelyet az érintett szervezet, a jelen esetben az ESZT, utólag nem orvosolhat indokoknak az eljárás során történő hozzáadásával (lásd analógia útján: 2020. június 11‑iBizottság kontra Di Bernardo ítélet, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 60. pont).
35
Másodsorban, még azt feltételezve is, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a vegyes bizottság véleménye valóban az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozat indokoláskezdeményét képezi, ez nem változtat azon, hogy az uniós intézményeknek és szervezeteknek nincs joga arra, hogy az uniós bíróság előtt orvosolják a nem kellően indokolt határozataikat, továbbá ez utóbbit nem terheli olyan kötelezettség sem, hogy az indokolási kötelezettség tiszteletben tartásának értékelése céljából figyelembe vegye a szóban forgó intézmény vagy szervezet által az eljárás során szolgáltatott kiegészítő magyarázatokat (2020. június 11‑iBizottság kontra Di Bernardo ítélet, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 58. pont).
36
Így az indokolás csak olyan „kivételes esetekben” egészíthető ki a jogi aktus kibocsátója által az eljárás során nyújtott magyarázatokkal, mint amelyek például a számos pályázó részvételével folyó versenyvizsga szervezésével kapcsolatos körülményeket jellemzik, és amelyekben a szóban forgó uniós intézmény vagy szervezet gyakorlati szempontból nem képes kellő időben megfelelő indokolást adni minden egyes pályázónak (lásd ebben az értelemben: 2008. február 28‑iNeirinck kontra Bizottság ítélet, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, 57. pont; 2020. június 11‑iBizottság kontra Di Bernardo ítélet, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 53. és 59. pont).
37
Márpedig a jelen ügyben a Törvényszék, amint arra a fellebbező helyesen hivatkozik, egyáltalán nem vizsgálta meg, hogy az ESZT hivatkozhatott‑e ilyen kivételes körülmények fennállására a jelen ítélet 30. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében.
38
E tekintetben hozzá kell tenni, hogy az ESZT még csak nem is állította, és még kevésbé bizonyította, hogy gyakorlati szempontból nem volt képes arra, hogy kellő időben megfelelő indokolást adjon minden egyes át nem sorolt alkalmazottnak. Mindenesetre, még azt feltételezve is, hogy a vegyes bizottságnak a fellebbezővel a hozzáférés iránti kérelmére válaszul közölt véleménye az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozat indokoláskezdeményét képezte, az, hogy részletes választ adjon a fellebbezőnek az e bizottsághoz benyújtott fellebbezését követően, vagy még inkább az elutasító határozatban, nem jelentett volna többlet munkaterhet az ESZT számára, mivel a fellebbezések összehasonlító vizsgálata csak a fellebbezőre és két másik, az övével azonos besorolási fokozatba tartozó alkalmazottra vonatkozott (lásd analógia útján: 2008. február 28‑iNeirinck kontra Bizottság ítélet, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, 58. pont).
39
Egyébiránt a jelen ítélet 36. pontjában említett „kivételes esetek” magukban foglalják azokat az eseteket, amikor a szóban forgó uniós intézmény vagy szervezet gyakorlati szempontból nem képes kellő időben megfelelő indokolást adni minden egyes érintett személynek. Márpedig a jelen ügyben egyáltalán nem bizonyított, hogy az ESZT számára gyakorlatilag lehetetlen volt a jogilag megkövetelt módon megindokolni az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozatot. Így az ESZT által az elsőfokú eljárásban benyújtott beadványaiban vagy a Törvényszék kérdéseire válaszul előadott egyszerű állítások nem orvosolhatják az e határozat indokolásának eleve fennálló elégtelenségét.
40
Harmadsorban meg kell állapítani, hogy a Törvényszék azt sem vizsgálta meg, hogy az arra vonatkozó határozata, hogy kivételesen elfogadja, hogy az ESZT az eljárás során kiegészítse e határozat indokolását, nem jár‑e azzal a veszéllyel, hogy sérti a fellebbező védelemhez való jogát, és különösen, hogy sérti a fegyveregyenlőség elvét.
41
Ugyanis, még ha az uniós bíróság olyan „kivételes eset” fennállását állapítja is meg, amelyben felhatalmazhatja a szóban forgó intézményt vagy szervezetet a sérelmet okozó aktus indokolásának kiegészítésére, az ilyen felhatalmazás nem automatikus jellegű. Tekintettel a felek közötti azon egyensúlyhiányra, amelyet ezen aktus indokolásának késedelmes közlése eredményezhet, az uniós bíróságnak azt is meg kell vizsgálnia, hogy a kiegészítő indokolás benyújtását engedélyező határozat nem jár‑e azzal a veszéllyel, hogy sérti a védelemhez való jogot. E tekintetben különösen az ő feladata, hogy figyelembe vegye az eljárás azon szakaszát, amelyben az érintett uniós intézmény vagy szervezet előadta a magyarázatot, és meg kell győződnie arról, hogy az érintett személy ténylegesen képes volt arra válaszolni (lásd ebben az értelemben: 2020. június 11‑iBizottság kontra Di Bernardo ítélet, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 59. pont).
42
Márpedig a jelen ügyben a Törvényszék azáltal, hogy úgy határozott, hogy az ESZT‑et fel kell hatalmazni arra, hogy kiegészítse az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozat indokolását, lényegében azzal az indokkal, hogy a fellebbező e határozat előkészítő dokumentumából „levonhatta” azt a következtetést, hogy mi „lehetett” az oka annak, hogy nem került átsorolásra, nem tartotta tiszteletben ezeket az elveket, és különösen nem győződött meg arról, hogy nem sértették meg a fellebbező védelemhez való jogát.
43
A fentiek összességéből az következik, hogy a Törvényszék tehát tévesen állapította meg, hogy az ESZT az eljárás során benyújthatta az indokolás ilyen kiegészítését. A Törvényszék tehát tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozat indokolása nem volt elégtelen.
44
Következésképpen a harmadik jogalap első része megalapozott.
A hetedik jogalap első részéről
A felek érvei
45
Hetedik jogalapjának első részében, amely a megtámadott ítélet 365–373. pontjára vonatkozik, a fellebbező lényegében azt rója fel a Törvényszéknek, hogy megsértette a közigazgatási panasz és a kereset közötti összhang elvét, amennyiben mint elfogadhatatlant elutasította az érdemei ESZT általi értékelése során elkövetett hibára alapított jogalapját.
46
E rész alátámasztása érdekében a fellebbező egyrészt arra hivatkozik, hogy az e jogalap keretében az első fokon benyújtott keresetének alátámasztására kifejtett érvek megfeleltek a panaszában kifejtett érveknek. Emlékeztet továbbá arra, hogy a Törvényszék ítélkezési gyakorlata szerint, amennyiben a hivatkozott ténybeli elemek és a felhozott érvelés ugyanazok maradnak, a fellebbező a Törvényszék előtt módosíthatja a panaszában felhozott jogalap megnevezését, amely jogalap ennélfogva e címen nem nyilvánítható elfogadhatatlannak. Másrészt, mivel a fellebbező egyedül nyújtotta be panaszát, és ugyanazokat az érveket ismételte meg az első fokon benyújtott keresetében, a Törvényszék különösen szigorúan értelmezte az összhang elvét. Ezzel szemben a Törvényszék lehetővé tette az ESZT számára, hogy a fellebbező átsorolása mellőzésének egyedi indokát csak a peres eljárás szakaszában adja elő. A jelen ügyben a fellebbező másodlagosan terjesztette elő a fellebbező érdemeinek téves értékelésére alapított jogalapot arra az esetre, ha az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozat ténylegesen ezen az értékelésen alapult volna. Márpedig csak az ESZT által az eljárás során szolgáltatott kiegészítő indokolás fényében derült ki, hogy az ténylegesen az említett értékelésen alapult.
47
Az ESZT a hetedik jogalap első részének elfogadhatatlanságára hivatkozik azzal az indokkal, hogy azzal a fellebbező valójában azt kéri, hogy a Bíróság vizsgálja felül a Törvényszék előtt már felhozott jogalapot. E rész szerinte mindenesetre megalapozatlan.
A Bíróság álláspontja
48
Ami a hetedik jogalap első részének elfogadhatóságát illeti, amellyel a fellebbező azt rója fel a Törvényszéknek, hogy megsértette a közigazgatási panasz és a kereset közötti összhang elvét, meg kell állapítani, hogy ilyen jogalapra nem lehetett hivatkozni az első fokon benyújtott keresetben, mivel ezt az összhangot a Törvényszék csak a megtámadott ítéletben vizsgálta. El kell tehát utasítani az ESZT által e rész elfogadhatatlanságára vonatkozóan felhozott kifogást.
49
Ami az említett első rész megalapozottságát illeti, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy ahhoz, hogy a pert megelőző eljárás elérhesse célját, azaz a viták egyezség útján történő rendezését, egyrészt az szükséges, hogy a kinevezésre jogosult hatóság kellő pontossággal megismerhesse az érintettek által a nekik sérelmet okozó határozattal szemben megfogalmazott kifogásokat. Másrészt az adminisztrációnak a panaszokat nem megszorítóan kell értelmeznie, hanem éppen ellenkezőleg, azokat nyitott szellemben kell megvizsgálnia. Ebből következik, hogy a tisztviselők kereseteiben, jóllehet az uniós bíróság elé terjesztett kérelmek tárgyának meg kell egyeznie a panaszban kifejtett kérelmek tárgyával, és azok csak olyan kifogásokat tartalmazhatnak, amelyek ugyanazon a jogcímen alapulnak, mint a panaszban hivatkozott kifogások, e kifogásokat a peres eljárásban olyan jogalapok és érvek előterjesztésével is ki lehet fejteni, amelyek nem feltétlenül szerepelnek a panaszban, de ahhoz szorosan kapcsolódnak (lásd ebben az értelemben: 2002. április 23‑iCampogrande kontra Bizottság ítélet, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, 33. és 34. pont).
50
Így, mivel a pert megelőző eljárás informális jellegű, és az érdekeltek ebben a szakaszban általában ügyvéd közreműködése nélkül járnak el, a személyzeti szabályzat 91. cikkének nem az a célja, hogy szigorúan és véglegesen korlátok közé szorítsa az esetleges peres eljárást, feltéve hogy a kereset nem változtatja meg sem a panasz indokát, sem annak tárgyát (lásd ebben az értelemben: 1986. május 7‑iRihoux és társai kontra Bizottság ítélet, 52/85, EU:C:1986:199, 12. pont; 2002. április 23‑iCampogrande kontra Bizottság ítélet, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, 35. pont).
51
A jelen ügyben nem vitatott, hogy a fellebbezőnek az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozattal szembeni panaszát a fellebbező egyedül fogalmazta meg, anélkül hogy abban kifejezetten az érdemeinek az ESZT általi értékelése során elkövetett hibán alapuló kifogást emelt volna. Ebben a szakaszban ugyanis a fellebbező úgy nyújtotta be panaszát, hogy csak az átsorolt ideiglenes alkalmazottak listájáról volt tudomása. E panaszban a fellebbező – amint arra a fellebbezésében helyesen hivatkozik – úgy vélte, hogy az ESZT őt alulértékelte, nem ismerve azokat az okokat, amelyek miatt szakmai tapasztalatát elégtelennek ítélték, e célból összehasonlítva helyzetét az övével azonos besorolási fokozatba tartozó olyan munkatársak helyzetével, akiket átsoroltak. Márpedig ugyanezek az érvek az első fokon benyújtott kereset hatodik jogalapja keretében változatlan formában kerültek ismertetésre. E körülmények között úgy kell tekinteni, hogy a fellebbező érdemeinek téves értékelésére alapított jogalap kellően szorosan kapcsolódik a pert megelőző eljárás keretében benyújtott panaszához.
52
Ezenfelül meg kell jegyezni, hogy mivel a megtámadott ítélet 232–235. pontjából kitűnik, hogy a fellebbező még az elutasító határozatot követően sem rendelkezett az összes olyan releváns információval, amely lehetővé tette volna számára, hogy megismerje az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozatot alátámasztó egyedi indokot, annál kevésbé biztos, hogy a panasz szakaszában fel tudta volna hozni e jogalapot (lásd analógia útján: 2020. június 25‑iSchneider kontra EUIPO ítélet, C‑116/19 P, EU:C:2020:501, 36. pont).
53
Egyébiránt a hetedik jogalap ezen első részét olyan sajátos eljárási helyzetre tekintettel kell elemezni, amelyben a Törvényszék lehetővé tette az adminisztráció számára, hogy kiegészítse az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozat indokolását, anélkül hogy a jogilag megkövetelt módon megvizsgálta volna, hogy az ilyen engedélyezés nem jár‑e a fellebbező védelemhez való jogának sérelmével. Márpedig az ilyen sérelem megállapítható, ha az adminisztráció által előterjesztett kiegészítő indokok a jogi aktus lényegét módosítják, ily módon arra kötelezve az címzettet, hogy érvelését jelentős mértékben kiigazítsa, annak érdekében, hogy megfelelő választ adjon az új érvekre.
54
A fentiek összességéből az következik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor mint elfogadhatatlant elutasította a fellebbezőnek az érdemei ESZT általi értékelése során elkövetett hibára alapított jogalapját.
55
Következésképpen a hetedik jogalap első része megalapozott.
56
E megfontolások összességére tekintettel helyt kell adni a fellebbezés harmadik jogalapja első részének és hetedik jogalapja első részének, és a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni, anélkül hogy meg kellene vizsgálni a harmadik és a hetedik jogalap többi részét, valamint a többi fellebbezési jogalapot.
A Törvényszék előtt előterjesztett keresetről
57
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése értelmében a Törvényszék határozatának hatályon kívül helyezése esetén a Bíróság az ügyet visszautalhatja határozathozatalra a Törvényszékhez, vagy ha a per állása megengedi, az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti.
58
Mivel a per állása megengedi, határozni kell az átsorolás mellőzéséről szóló vitatott határozat megsemmisítése iránti kereseti kérelmekről.
59
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az ESZT azáltal, hogy e határozatban elmulasztotta megjelölni, hogy a fellebbező érdemei alacsonyabbnak bizonyultak‑e az övével azonos besorolási fokozatba tartozó más olyan alkalmazott érdemeinél, akiket átsoroltak, vagy adott esetben azokkal egyenlőek voltak‑e, illetve a fellebbező és más alkalmazottak közötti egyenlőség esetén nem jelölte meg, hogy milyen másodlagos szempont vagy szempontok kerültek alkalmazásra a közöttük való döntés céljából, megsértette az őt terhelő indokolási kötelezettséget. Az említett határozatot tehát ezen okból meg kell semmisíteni.
A költségekről
60
Az eljárási szabályzat 184. cikke (2) bekezdésének értelmében, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről.
61
E szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján, amelyet annak 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
62
A jelen ügyben az ESZT‑et, mivel pervesztes lett, a fellebbező kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségein felül a fellebbező részéről mind a jelen fellebbezés, mind pedig az elsőfokú eljárás keretében felmerült költségek viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság az Európai Unió Törvényszékének 2023. szeptember 20‑iPB kontra ESZT ítéletét (T‑293/22, EU:T:2023:577) hatályon kívül helyezi.
2)
A Bíróság az Egységes Szanálási Testületnek (ESZT) a 2021. évi átsorolási időszak végén PB átsorolásának mellőzéséről szóló 2021. július 16‑i határozatát megsemmisíti.
3)
A Bíróság kötelezi az ESZT‑et a saját költségein felül a PB részéről mind a jelen fellebbezés, mind pedig az elsőfokú eljárás keretében felmerült költségek viselésére.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.