A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE
(második tanács)
2009. március 12.
F‑24/07. sz. ügy
Virginie Lafleur Tighe
kontra
az Európai Közösségek Bizottsága
„Közszolgálat – Szerződéses alkalmazottak – Felvétel – Besorolási fokozatba történő besorolás – Korábbi egyéni szakértők – Szakmai tapasztalat – Oklevél – Egyenértékűségi igazolás – Elfogadhatóság – Lényeges új körülmény”
Tárgy: Az EK 236. cikk és az EAK 152. cikk alapján előterjesztett kereset, amelyben V. Lafleur Tighe lényegében a munkaszerződés
megkötésére jogosult hatóság azon határozatának megsemmisítését kéri, amely őt – ahogyan az a 2005. december 22‑én megkötött
alkalmazotti szerződéséből kitűnik – a 13. besorolási fokozat 1. fizetési fokozatába sorolja be.
Határozat: A Közszolgálati Törvényszék a keresetet elutasítja. A felek maguk viselik saját költségeiket.
Összefoglaló
Tisztviselők – Kereset – Előzetes közigazgatási panasz – Határidők – Kógens jelleg – Jogvesztés – Újbóli megnyitás – Feltétel
(Személyzeti szabályzat, 90. és 91. cikk)
Az alkalmazott és az intézmény közötti szerződés az aláírásától kezdve fejti ki hatásait, és így ettől kezdve okozhat sérelmet
az ideiglenes alkalmazottnak.
A panasz és a kereset benyújtására nyitva álló, a személyzeti szabályzat 90. és 91. cikkének rendelkezéseiben előírt határidők
kógens jellegűek, és a felek vagy a bíróság által nem módosíthatók, mivel meghatározásukra a jogviszonyok biztonsága végett
került sor. Kizárólag új és lényeges tények felmerülése indokolhatja a személyzeti szabályzat 90. és 91. cikkében előírt határidőkön
belül nem kifogásolt korábbi határozat – így az alkalmazottat besoroló határozat – felülvizsgálatára irányuló kérelem előterjesztését.
Ez az „új” jelleg abban az esetben áll fenn, ha a szóban forgó tényről a korábbi, véglegessé vált határozat elfogadásának
időpontjában sem a felperesnek, sem az adminisztrációnak nem volt, illetve nem is lehetett tudomása. A „lényeges” jelleghez
az szükséges, hogy a szóban forgó tény alkalmas legyen arra, hogy lényegesen megváltoztassa a felperes helyzetét, amely helyzet
a korábbi, véglegessé vált határozatot eredményező, eredeti kérelem alapját képezi.
(lásd az 53. és 55–57. pontot)
Hivatkozás:
a Bíróság 231/84. sz., Valentini kontra Bizottság ügyben 1985. szeptember 26‑án hozott ítéletének (EBHT 1985., 3027. o.) 14. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑16/97. sz., Chauvin kontra Bizottság ügyben 1997. július 11‑én hozott végzésének (EBHT‑KSZ 1997., I‑A‑237. o.
és II‑681. o.) 32. pontja; T‑186/98. sz., Inpesca kontra Bizottság ügyben 2001. február 7‑én hozott ítéletének (EBHT 2001.,
II‑557. o.) 50. és 51. pontja; T‑137/99. és T‑18/00. sz., Martínez Páramo és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002.
július 11‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2002., I‑A‑119. o. és II‑639. o.) 56. pontja; T‑406/03. sz., Ravailhe kontra Régiók
Bizottsága ügyben 2005. február 14‑én hozott végzésének (EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑19. o. és II‑79. o.) 57. pontja;
a Közszolgálati Törvényszék F‑49/07. sz., R kontra Bizottság ügyben 2008. február 19‑én hozott végzésének (EBHT‑KSZ 2008.,
I‑A‑1‑0000. o. és II‑A‑1‑0000. o.) 79. pontja, a végzéssel szemben T‑156/08. P. ügyszám alatt fellebbezés van folyamatban
az Elsőfokú Bíróság előtt; F‑141/07. sz., Maniscalco kontra Bizottság ügyben 2008. július 10‑én hozott végzésének (EBHT‑KSZ 2008.,
I‑A‑1‑0000. o. és II‑A‑1‑0000. o.) 25. pontja.