62006CC0096
PAOLO MENGOZZI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2007. november 15. (
1
)
C-96/06. sz. ügy
Viamex Agrar Handels GmbH
kontra
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
„615/98/EK rendelet — 91/628/EGK irányelv — Export-visszatérítések — Megtagadás — A 91/628/EGK irányelv be nem tartása — Az érintett állatok kímélete — Bizonyítási teher — Bizonyítékok hiánya”
1.
A jelen előzetes döntéshozatalra utaló végzésével az alapügyben eljáró bíróság lényegében arra kéri a Bíróságot, hogy pontosítsa a 615/98/EK bizottsági rendelet (
2
) 5. cikke (3) bekezdésében, valamint az ugyanezen rendelet 5. cikke (2) bekezdésében foglalt rendelkezések közötti kapcsolatot az ugyanezen rendeletben az export-visszatérítésre meghatározott feltételek betartásával kapcsolatos bizonyíték tekintetében.
I – Jogi háttér
2.
A 2634/97/EK rendelettel (
3
) módosított, a marha- és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló, 1968. június 27-i 805/68/EGK tanácsi rendelet (
4
) 13. cikke (9) bekezdésének második albekezdése előírja, hogy az élőállatok exportjára vonatkozó visszatérítések kifizetése az állatok kíméletére és különösen az állatok szállítás közbeni védelmére vonatkozó közösségi jogszabályok betartásától függ.
3.
A 805/68 rendelet alkalmazásának részletes szabályait a 615/98 rendelet tartalmazza.
4.
Ez utóbbi rendelet 1. cikke előírja, hogy az élő szarvasmarhafélék exportjára vonatkozó visszatérítés akkor fizethető ki, ha az állatok szállítása során a harmadik országbeli rendeltetési helyükön történő első kirakodásukig a 91/628/EGK tanácsi irányelv (
5
) rendelkezésit betartották.
5.
A 615/98 rendelet 2. cikke szerint a Közösség területéről való kilépéskor az állatokat ellenőrizni kell. Ugyanezen cikk (3) bekezdése előírja, hogy az azon állam által felhatalmazott hatósági állatorvosnak, amelynek területéről az állatok kilépnek, ellenőriznie és igazolnia kell, hogy a) az állatok, a 91/628 irányelv rendelkezéseivel összhangban alkalmasak a tervezett utazásra, hogy b) a szállítóeszköz, amelyen az élő állatok elhagyják a Közösség területét, megfelel ezen irányelv rendelkezéseinek, és hogy c) az említett irányelvnek megfelelően megtették az állatok utazás közbeni gondozásával kapcsolatos intézkedéseket.
6.
A 615/98 rendelet 5. cikkének (2) bekezdése akként rendelkezik, hogy az export-visszatérítések kifizetésére irányuló kérelmeket ki kell egészíteni az arra irányuló bizonyítékkal, hogy az ugyanezen rendelet 1. cikkét betartották; pontosítja, hogy a fenti bizonyítékot a 2. cikk (3) bekezdésében meghatározott okmányok benyújtása jelenti, ideértve a hatósági állatorvos által a kiléptetési helyen kiállított igazolást, valamint esetlegesen azon harmadik állam hatósági állatorvosa által kiállított, 3. cikk (2) bekezdése szerinti jelentést, amelynek területén a szállítási eszköz megváltozott.
7.
A 615/98 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az export-visszatérítést nem fizetik ki azon állatok után, amelyek elpusztultak a szállítás során, vagy amelyekkel kapcsolatban az illetékes hatóság – a (2) bekezdésben említett okmányok, a 4. cikkben említett, ellenőrzésekről készült jelentések és/vagy az 1. cikk rendelkezéseinek betartásával kapcsolatban rendelkezésére álló minden egyéb információ figyelembevételével – úgy ítéli meg, hogy nem feleltek meg az állatok szállítás közbeni védelmére vonatkozó irányelv rendelkezéseinek.”
8.
A 91/628 irányelv rögzíti azokat a feltételeket, amelyeket a tagállamoknak az állatok szállítás közbeni védelme céljából teljesíteniük kell. Különösen az 5. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontja úgy rendelkezik, hogy a tagállamok biztosítják, hogy minden szállító az állatok szállítás közbeni védelmére vonatkozó közösségi szabályozásnak és különösen az irányelv mellékletében meghatározott feltételeknek megfelelő szállítóeszközök használatával szállít, és nem szállít, vagy szállíttat állatot oly módon, amely az állatnak sérülést vagy szükségtelen szenvedést okoz.
9.
Végül, az irányelv fent említett melléklete határozza meg azokat a különféle követelményeket – ideértve a szállított állatok rendelkezésére álló helyre és a higiéniai feltételekre vonatkozó szabályokat –, amelyeknek a szállítóeszközöknek meg kell felelniük annak elkerülése érdekében, hogy az állatok sérülésnek és szükségtelen szenvedésnek legyenek kitéve.
II – A tényállás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és a Bíróság előtti eljárás
10.
A Viamex Agrar Handels GmbH (a továbbiakban: Viamex) 1999. március 8-án bejelentette a Hauptzollamt Emdennél 35 élő szarvasmarhának az „Al Hajj Moustafa II” elnevezésű hajón Libanonba történő exportálását.
11.
2001. február 1-jei határozatával a Hauptzollamt Hamburg Jonas (a továbbiakban: Hauptzollamt) a Viamex export-visszatérítés iránti kérelmét a 615/98 rendelet 5. cikkének (3) bekezdésére hivatkozva elutasította, mivel úgy ítélte meg, hogy a társaság a szóban forgó szállítást az állatok védelmére vonatkozó közösségi szabályozás megsértésével vitte végbe. A Hauptzollamt különösen azt kifogásolta, hogy az állatokat olyan hajó fedélzetén szállították Libanonba, amelyet – mivel 1997. február 28-án felkerült a Bizottság által összeállított úgynevezett negatív listára – olyannak kellett volna tekinteni, mint ami a kivitel időpontjában nem felel meg a 91/628 irányelvben meghatározott feltételeknek, ezért alkalmatlan élő állatok szállítására.
12.
Az elutasítás ellen a Viamex panaszt nyújtott be. 2001. május 18-i határozatával a Hauptzollamt a panaszt elutasította.
13.
A Viamex ezen elutasító határozat ellen keresetet nyújtott be a Finanzgericht Hamburg előtt arra hivatkozva, hogy a jelen esetben nem valósult meg a visszatérítésre vonatkozó közösségi szabályozás, különösen a 91/628 irányelv megsértése, mivel a közösségi jog egyetlen rendelkezése sem írja elő, hogy a hajóknak élő állatok szállításához engedéllyel kell rendelkezniük; következésképpen a visszatérítést kizárólag arra hivatkozással, hogy a kivitelhez használt hajó a Bizottság negatív listáján szerepelt, nem lehetett volna elutasítani, a fortiori azért sem, mert egyrészt a fenti listára való felvétel a Bizottság szakértőjének 1997. február 18. és 19. napján – a szóban forgó szállítást bő két évvel megelőző időpontban – végzett ellenőrzésén alapult, másrészt mert az export-visszatérítés iránti kérelemhez csatolták a hajón végzett munkálatokat igazoló okmányokat:
a)
a hajó kapitányának 1997. október 16-i, a koperi (Szlovénia) állat-egészségügyi határállomás vezetője által ellenjegyzett írásbeli nyilatkozatát, és
b)
a Kähler & Prinz hajókár-szakértői iroda jelentését.
14.
A Hauptzollamt a maga részéről rámutatott arra, hogy jelen esetben az a tény, hogy a használt szállítóeszköz a Bizottság negatív listáján szerepelt, elegendő a 91/628 irányelv be nem tartásának megállapításához, és ebből kifolyólag az export-visszatérítés kifizetésének a 615/98 rendelet szerinti elutasításához.
15.
A kérdést előterjesztő bíróság, mivel kétségei voltak a 615/98 rendelet 5. cikke (3) bekezdésének értelmezésére vonatkozóan, az előtte folyamatban lévő eljárást felfüggesztette, és a következő kérdéseket terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
„1)
Olyan kizáró okot tartalmaz-e a 615/98 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése, amelynek esetében a Hauptzollamtot indokolási és bizonyítási kötelezettség terheli az e rendelkezésben rögzített feltételek fennállása tekintetében?
2)
Amennyiben az előző kérdésre adott válasz igenlő: a 615/98 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése értelmében az [91/628/EGK] irányelv megsértésének konkrét esetét szükséges-e bizonyítania az illetékes hatóságnak annak megállapításához, hogy nem tartották be az állatok szállítás közbeni védelméről szóló irányelvet, vagy már azzal is eleget tesz a hatóság az indokolási és bizonyítási kötelezettségének, ha bemutatja és bizonyítja azokat a körülményeket, amelyek összességükben és nagy valószínűséggel amellett szólnak, hogy (különösen) a szóban forgó exportszállítmány esetében nem tartották be az állatok szállítás közbeni védelméről szóló irányelvet?
3)
Az első és második kérdésre adott válaszra tekintet nélkül: (egészében) megtagadhatja-e a hatóság az exportőrtől az export-visszatérítést a 615/98 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése szerint, ha a szóban forgó exportszállítmány tekintetében nincs arra utaló el, hogy a 91/628/EGK irányelv (esetleges) megsértésével az állatok egészsége ténylegesen károsult a szállítás során?”
16.
A Hauptzollamt és az Európai Közösségek Bizottsága a Bíróság eljárási szabályzatának 23. §-a értelmében benyújtotta írásbeli észrevételeit. A tárgyaláson, amelyre a C-37/06. és C-58/06. sz. egyesített ügyek tárgyalásával egyidejűleg került sor, a Viamex, a német kormány és a Bizottság előadta a jelen ügyre vonatkozó szóbeli észrevételeit.
III – Jogi elemzés
17.
Mindenekelőtt megjegyzem, hogy abban az esetben, ha a Bíróság elfogadja a C-37/06. sz. és C-58/06. sz. ügyekben javasolt megoldásomat (amely szerint a 615/98 rendelet 1. cikkében az export-visszatérítések nyújtása vonatkozásában a 91/628 irányelvre tett utalás nem tekinthető érvényesnek, mivel ellentétes az arányosság elvével), az említett rendelet a jelen esetben nem bizonyul alkalmazhatónak, ezért nem szükséges a Bíróság elé a jelen eljárásban benyújtott, a rendelet egyes rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozó kérdésekre válaszolni. A fent feltett kérdések vizsgálatát mindenesetre lefolytatom arra az esetre, amennyiben a Bíróság a C-37/06. és C-58/06. sz. egyesített ügyekben úgy ítéli meg, hogy a 615/98 rendelet érvényes, és megfelel az arányosság elvének.
A – Az első és a második kérdésről
18.
Első és második kérdésével, amelyeket a köztük meglévő nyilvánvaló kapcsolatra tekintettel együttesen fogok vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében annak pontosítását kéri a Bíróságtól, hogy a nemzeti hatóság a 615/98 rendelet 5. cikke (3) bekezdésének értelmében – jóllehet rendelkezésére áll a szarvasmarháknak a Közösség területéről való kilépés helye szerinti tagállam hatósági állatorvosa által kiállított igazolás, miszerint az igazolás kiállításakor az állatok harmadik országba történő szállításához igénybe vett szállítóeszköz megfelel a 91/628 irányelvben foglalt követelményeknek – megtagadhatja-e az export-visszatérítés kifizetését olyan körülmények alapján, amelyek bár nem érintik közvetlenül az említett szállítást, de amelyek alapján nagy valószínűséggel feltételezhető, hogy az említett irányelvet nem tartották be, vagy pedig e hatóságnak kell az irányelv konkrét megsértésének indokait bemutatnia, és az erre vonatkozó bizonyítékokat benyújtania.
19.
Mint ahogyan azt már korábban jeleztem, a fenti kérdésekre adandó válaszhoz szükség van a 615/98 bizottsági rendelet 5. cikke (2) és (3) bekezdése közötti feltehető kapcsolat vizsgálatára a szarvasmarhafélék utáni export-visszatérítésre vonatkozó szabályrendszer értelmezése céljából.
20.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy tartalmaz-e kizáró okot a fenti cikk (3) bekezdésének rendelkezése (amely szerint „az export-visszatérítést nem fizetik ki azon állatok után, amelyek elpusztultak a szállítás során, vagy amelyekkel kapcsolatban az illetékes hatóság a (2) bekezdésben említett okmányok, a 4. cikkben említett ellenőrzésekről készült jelentések és/vagy az 1. cikk rendelkezéseinek betartásával kapcsolatban rendelkezésére álló minden egyéb információ figyelembevételével úgy ítéli meg, hogy az állatok szállítás közbeni védelmére vonatkozó irányelvet nem tartották be”) – mint ahogyan az a Finanzgericht Hamburg kérelmében szerepel. Ennek érdekében tisztázni kell azt, hogy a fenti rendelkezés az ugyanazon cikk (2) bekezdésében foglalt rendelkezéssel együttesen olvasandó-e – ez utóbbi értelmében a mezőgazdasági termékek export-visszatérítési rendszerének alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1987. november 27-i 3665/87/EGK bizottsági rendelet (HL L 351., 1. o.) 47. cikkében foglalt rendelkezések szerint kiállított export-visszatérítés kifizetésére irányuló kérelmeket az említett cikkben megállapított határidőn belül ki kell egészíteni az arra irányuló bizonyítékokkal, hogy az 1. cikk rendelkezéseit betartották, ami i. a 2. cikk (3) bekezdés szerinti okmány megfelelően kitöltött példányának, és ii. szükség szerint a 3. cikk (2) bekezdésében meghatározott jelentésnek a benyújtását jelenti – vagy vajon az említett rendelkezéseket egymástól függetlenül, önmagukban kell-e értelmezni és alkalmazni. Az első esetben jelentős mértékben viszonylagossá válna azon, az 5. cikk (2) bekezdésének való megfelelés bizonyítékaként az exportőr által a 2. cikk (3) bekezdése szerint benyújtott okmány értéke, amelyet a Közösség területéről való kiléptetési hely szerinti hatósági állatorvos állított ki annak tanúsításául, hogy jelen ügy vonatkozásában megvizsgálta, és megbizonyosodott arról, hogy „a szállítóeszköz, amelyen az állatok elhagyják a Közösség vámterületét, megfelel a 91/628/EGK irányelv rendelkezéseinek” (amely irányelv 5. cikke többek között annak biztosítására kötelezi a tagállamokat, hogy „minden állatok szállítását […] végző személy: […] c) az ezen irányelv hatálya alá tartozó állatokat a mellékletben meghatározott feltételeknek megfelelő szállítóeszközök használatával szállít”); ez esetben ahhoz, hogy az exportőr által benyújtott bizonyítékot megfossza hatásától, és az exportőrt kötelezze annak bizonyítására, hogy a hatóság kételyei alaptalanok, elegendő lenne, ha a visszatérítés kifizetésére illetékes hatóság bármely, a rendelkezésére álló körülmény alapján jelentős kételyeit fejezné ki az irányelvnek való megfeleléssel kapcsolatban. A második esetben ezzel szemben az említett hatóság feladata lenne annak bizonyítása, hogy az általa hivatkozott körülmények megfelelőek, és hogy a visszatérítés iránti kérelemhez csatolt okmányok nem alkalmasak az irányelv betartásának bizonyítására.
21.
Előzetes döntéshozatalra utaló végzésében a nemzeti bíróság egyértelműen azt kéri a Bíróságtól, hogy vizsgálja meg ama érvek megalapozottságát, amelyek alapján a nemzeti bíróságnak – meggyőződése szerint nyilvánvalóan – a második esetet kell elfogadnia. E tekintetben a következő érveket hozza fel:
a)
a 615/98 rendelet 5. cikkének (2) bekezdése egyértelműen kimondja, hogy az exportőr bizonyítja a fenti rendelet 1. cikkében foglalt rendelkezések, következésképpen a 91/628 irányelv betartását a fenti rendelet 2. cikk (3) bekezdésében foglalt, megfelelően kitöltött okmány benyújtásával;
b)
az élő szarvasmarhafélék szállítás közbeni kíméletével kapcsolatos export-viszatérítés nyújtására vonatkozó követelmények tekintetében az 1254/1999/EK tanácsi rendelet szerint részletes szabályok megállapításáról szóló, 2003. április 9-i 639/2003/EK bizottsági rendelet (
6
) – mint ahogyan azt a második preambulumbekezdésben jelzi – „az egyértelműség kedvéért” felváltotta a 615/98 rendeletet; ezzel teljességgel kizárta azt a lehetőséget, hogy a fenti rendelet 5. cikkének (2) és (3) bekezdését a kifizetésre irányuló egységes eljárás szakaszainak lehessen tekinteni, amelynek teljesítéséhez szükség van elsősorban az exportőr által benyújtott, nem abszolút erejű bizonyítékokkal alátámasztott kérelemre, majd, szükség szerint egy második, a lényeges kételyeknek helyt adó körülmények vizsgálatával jellemezhető szakaszra, amikor az exportőr mint a visszatérítést igénylő személy feladata, hogy további bizonyítékok benyújtásával e kételyeket eloszlassa; a fenti rendelet a (2) bekezdésben foglalt körülményeket, azaz az exportőr visszatérítés iránti kérelmét és az ugyanezen rendelkezésben meghatározott okmányokból álló bizonyítékot úgy minősítette, mint amelyek önmagukban megvalósítják az „export-visszatérítés iránti kifizetésekre irányuló eljárást”;
c)
a közösségi jogalkotó a 615/98 rendelet 5. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit nem felszólító módban fogalmazta; biztosította annak lehetőségét, hogy a hatóság a 615/98 rendelet 1. cikkének betartásával kapcsolatban rendelkezésére álló minden egyéb információ figyelembevételével úgy vélje, hogy a 91/628 irányelvet nem tartották be, ami azzal a következménnyel jár, hogy az export-visszatérítés iránti kérelemnek az 5. cikk (3) bekezdése szerinti elutasításához szükség van annak – az illetékes hatóság részéről történő – bizonyítására, hogy a 91/628 irányelvet a szóban forgó szállítás tekintetében ténylegesen nem tartották be;
d)
kizárólag a megállapított, majd konkrétan bizonyított jogsértések alkalmasak arra, hogy önmagukban igazolják – többek között az arányosság szempontjából – az export-visszatérítésnek az exportőrtől való teljes megtagadását, még akkor is, ha ez utóbbi a 615/98 rendelet 5. cikke (2) bekezdésének második albekezdésében meghatározott okmányok és jelentések benyújtásával bizonyította a fenti rendelet 1. cikkének betartását;
e)
a 615/98 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése négy olyan lehetséges esetet nevesít, amelyek fennállása esetén az export-visszaigénylést el kell utasítani; tekintettel arra, hogy az egyes nevesített esetek nemcsak, hogy egyenrangúak, hanem önmagukban is előfordulnak és ugyanazt a következményt idézik elő, a negyedik esetként említett, hatóság rendelkezésére álló „egyéb információk” a megelőző esetekkel azonos bizonyítóerővel és minőséggel kell rendelkezzenek ahhoz, hogy alkalmasak legyenek a visszatérítés iránti jogosultság teljes elvesztésének az igazolására. A kételyek és feltételezések nem tekinthetőek elégségesnek ahhoz, hogy ilyen információknak minősülhessenek.
22.
A kérdést előterjesztő bíróságnak az első két kérdés tárgyát képező probléma általa javasolt megoldásának alátámasztására felhozott érvei összességükben teljességgel elfogadhatóak. Ezeket az érveket ki lehet egészíteni a 91/628/EGK tanácsi irányelv 8. és 18. cikkében a tagállamok számára előírt kötelezettséggel kapcsolatos más, kevésbé fontos érvekkel, mely kötelezettségektől a Bizottság a 615/98 rendelet elfogadása során nem tekinthetett el, és amelyektől semmi esetre sem lehet eltekinteni a fenti rendelet értelmezése során.
23.
Az említett 8. cikk értelmében „a tagállamok biztosítják, hogy a 90/425 irányelvben meghatározott ellenőrzési elveknek és szabályoknak megfelelően az illetékes hatóságok ellenőrzik ezen irányelv előírásainak betartását, nem diszkriminatív jelleggel vizsgálva:
[…]
c)
a szállítóeszközöket […] a kiindulási helyeken […].”
24.
E kötelezettséggel összhangban rendelkezik a 615/98 rendelet a „Közösségen belüli ellenőrzések” fejezet alatti 2. cikke (2) bekezdésében a következőképpen:
„A hatósági állatorvosnak a kiléptetés helyén ellenőriznie és igazolnia kell, hogy a 96/93/EK tanácsi irányelv rendelkezéseinek megfelelően
[…]
—
a szállítóeszköz, amelyen az állatok elhagyják a Közösség vámterületét, megfelel a 91/628/EGK irányelv rendelkezéseinek”.
A 2. cikk (3) bekezdése előírja, hogy a fenti állatorvos, amennyiben „megbizonyosodott arról, hogy a (2) bekezdés követelményeinek megfelelő módon eleget tettek, […] akkor ezt a következő bejegyzéssel tanúsítja […]
—
»A 615/98/EK rendelet 2. cikke szerinti ellenőrzéseknek megfelelt«”.
25.
A 91/628 irányelv 18. cikke úgy rendelkezik, hogy „a tagállamok megteszik a megfelelő különleges intézkedéseket”.
26.
Az a tény, hogy a Közösség területéről történő kiléptetés helye szerinti hatósági állatorvos által kiállított okmány nem kizárólag az állatorvos által az exportőr számára nyújtott szolgáltatásnak tekinthető, hanem a vonatkozó közösségi szabályozásból eredően a tagállamokra háruló ellenőrzési kötelezettség teljesítését is igazolja, megkerülhetetlenül jelentős hatást gyakorol a 615/98 rendeletben a fenti okmánynak tulajdonított bizonyítóerőre.
27.
Nem lehet azt állítani, hogy az előző pontban tett következtetés ne lenne helytálló egy olyan, a jelen eljárással azonos helyzetben, amikor az export-visszatérítés iránti kérelem benyújtása helye szerinti tagállamtól eltérő tagállam ellenőrzi a szállítóeszköznek a 91/628 irányelvnek való megfelelését, és amikor a 615/98 rendelet 2. cikkének (3) bekezdése szerinti okmányt az előbbi tagállam helyett az utóbbi tagállam illetékes hatósága állítja ki. Ez a feltételezés kizárható annak a jogrendszernek a szerkezete és logikája alapján, amelybe a fenti rendelet is illeszkedik.
28.
Az állatok védelmére, valamint az állatok és állati eredetű termékek közös piaci szervezeteinek harmonikus működésére irányuló célkitűzések megvalósítása érdekében a fenti rendszer olyan közösségi hálózatot hozott létre, amely – a belső piac elérése céljából – szükségszerűvé teszi a tagállamok kölcsönös elismerés elvén alapuló együttműködését.
29.
A 615/98 rendelet 5. cikke (2) bekezdése által a szóban forgó okmányoknak tulajdonított bizonyítóerő növekedése folytán – amely nem kizárólag a 91/628 irányelv 8. cikkében a tagállamoknak előírt kötelezettségből, hanem a kölcsönös elismerés elvének hatályosulásából is ered – kell kizárni azt a lehetőséget, hogy az export-visszatérítés kifizetésére illetékes hatóság olyan – általa előnyben részesített – ellenbizonyításra alkalmas tényre hivatkozzon, amely ellentmond az exportőr által benyújtott, ellenkező tartalmú információknak, és amely sommásan azt sugallja, hogy ez utóbbiak nem tekinthetőek lényegesnek.
30.
Ugyanis az exportőr által benyújtott információk nem megfelelő súllyal történő figyelembevétele a) nem tükrözi a 615/98 rendelet 5. cikke (3) bekezdésének autonóm alkalmazása értelmében a hatóságokra háruló bizonyítási teher kiegyensúlyozott értékelését – amelyet a kérdést előterjesztő bíróság helyesen javasol –, és b) lényegében a bizonyítási teher teljes mértékű megfordulását jelenti, amennyiben azt vitathatatlanul az exportőrre hárítja.
31.
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben a Bíróság számára benyújtott információk alapján egyértelműen következik az a tény, hogy a fenti végzésben hivatkozott esetben a Hauptzollamt Hamburg által előterjesztett kérelem – a fenti 29. pontban kifejtettekhez hasonló módon – összeegyeztethetetlen a 615/98 rendelet 5. cikke (2) bekezdése szerinti okmánynak tulajdonított bizonyítóerővel.
32.
A kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt állítja, hogy:
—
az export-visszatérítés kifizetésére illetékes hatóság kételyeit fejezte ki a szállításhoz használt szállítóeszköz irányelvvel való összeegyeztethetősége tekintetében, arra hivatkozva, hogy a) 1997. február 18-án és 19-én a Bizottság állategészségügyi szakértője ellenőrzést tartott a koperi kikötőben azon a hajón, amelynek fedélzetén 1999 márciusában a szóban forgó szállítást teljesítették, és megállapította, hogy a hajó több szempontból sem felelt meg a 91/628 irányelvben foglalt követelményeknek, és b) ugyanaz a hajó csak az 1999 novemberében, a francia állategészségügyi szakértők által ismételten elvégzett vizsgálatot követően került le az állatok szállítására alkalmatlan hajók listájáról;
—
a fenti körülményekre tekintettel az exportőr úgy érvel – mint ahogyan arra már a 12. pontban rámutattunk –, hogy a francia állat–egészségügyi szakértők által 1999 novemberében elvégzett ellenőrzést megelőzték a) az 1997. február 18-án és 19-én jelzett hiányosságok kijavítására irányuló munkák, amelyeket a hajó kapitányának 1997. október 16-i, a koperi állat-egészségügyi határállomás vezetője által ellenjegyzett írásbeli nyilatkozata is tanúsít, és b) a Kähler & Prinz hajókár-szakértői iroda jelentése;
—
a német hatóság a fenti információkat lényegtelennek ítélte, jóllehet azokat a francia állategészségügyi szakemberek 1999. novemberi ellenőrzéseinek eredményei igazolták.
33.
Nem fér kétség ahhoz, hogy a közigazgatási hatóság azzal, hogy az előző pontban említett információk alapján az 5. cikk (3) bekezdése alkalmazásának, azaz a visszatérítés iránti jogosultság kizárásának feltételét teljesítettnek ítélte, a rá eső bizonyítási terhet sommásan megfordította, és azt nagy részben az exportőrre hárította. Valójában, míg a hatóság ésszerűen és kategorikusan hivatkozhatott arra, hogy a hajókapitánynak az elvégzett munkákkal kapcsolatos, 1997. október 16-i írásbeli nyilatkozata olyan személytől származik, aki az alapeljárás felperesének érdekkörébe tartozik, nem állíthatta ugyanezt a fenti nyilatkozatnak a koperi állat-egészségügyi határállomás vezetője általi ellenjegyzéséről, és a Kähler & Prinz hajókár-szakértői iroda 1998. szeptember 22-i jelentéséről. Márpedig joggal feltételezhető, hogy így tett, ha figyelembe vesszük azt, hogy a bizonyítási teher megosztásának kiegyensúlyozott értékelése szerint a német hatóságnak csak az lett volna a feladata, hogy bemutassa „azokat a ténybeli körülményeket, amelyek összességében és nagy valószínűséggel amellett szólnak, hogy […] nem tartották be az állatok szállítás közbeni védelméről szóló irányelvet.” Meg kell állapítani, hogy az a tény, hogy – a fent hivatkozott egyéb információk mellőzésével – csak az 1997. február 18-i és 19-i ellenőrzésnek tulajdonítottak jelentőséget, nem felel meg a ténybeli körülmények megfelelő és teljeskörű értékelésének.
34.
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben az első és második kérdésre javasolt megoldás további és hasonlóképpen érvényes megerősítését találjuk a 91/628 irányelv 18. cikke (1) bekezdésében, amely értelmében – ahogyan azt már jeleztük – „a tagállamok megteszik a megfelelő különleges intézkedéseket ezen irányelv természetes vagy jogi személyek általi megsértésének” (ideértve az „állatok szállítására alkalmas, a mellékletben foglalt követelményeknek megfelelő szállítóeszköz” használatának mellőzéséből eredő jogsértés) „szankcionálására”. (
7
)
35.
Meg kell állapítani ugyanis, hogy a közösségi jogalkotó a fenti rendelkezéssel egy, az európai államok tradíciójában gyökerező, és a közösségi jogrend integráns részét képező igen egyértelmű elvet kívánt alkalmazni, nevezetesen azt a Bíróság által is többször megerősített elvet, miszerint a természetes és jogi személyek jogát vagy szabadságjogát érintő szankciókat csak jogilag egyértelmű és vitathatatlan (
8
) módon és akkor lehet alkalmazni, ha arányban állnak azokkal a jogsértésekkel, amelyekre kiszabták őket. (
9
)
36.
A Tanács – ahogyan azt a fenti 34. pontban jeleztük – egyértelművé tette, hogy a fent említett 18. cikket tartalmazó irányelv alkalmazása során ezt az elvet valamennyi tagállamnak tiszteletben kell tartania.
37.
A Monsees-ügyben hozott ítéletében (
10
) a Bíróság nyomatékosan és újból megerősítette a fenti elv alkalmazását, amikor kifejezetten kimondta, hogy a tagállamok által a jelen esetben is szóban forgó 91/628 irányelv végrehajtása érdekében hozott intézkedések jogszerűségének vizsgálatakor a fenti elv a 95/29 irányelv tekintetében is alkalmazható, még akkor is, ha ez utóbbi irányelv az adott esetben az értékelés tárgyát képező tényállás megvalósulását követő időponttól alkalmazható. A Bíróság, nyilvánvalóan úgy vélve, hogy ez utóbbi irányelv a közösségi jogalkotó által közvetlenül kifejezésre juttatott általános jellegű értékelést és ítéletet tartalmaz, az ítélet 30. pontjában kimondta, hogy „elképzelhetőek az állatok egészségének védelmére alkalmas és az áruk szabad mozgását kevésbé korlátozó intézkedések”, mint a 91/628 irányelvben meghatározottak, „ahogyan azt a 95/29 irányelv rendelkezései is mutatják”.
38.
A Bizottság a 615/98 rendelet elfogadásakor azért sem mellőzhette a Bíróság megközelítését és az általa alkalmazott elvet – mint ahogyan arra a C-37/06. és C-58/06. sz. egyesített ügyekre vonatkozó indítványomban rámutattam –, mivel egyrészről:
a)
a közösségi jogalkotónak a 91/628 irányelv 18. cikkében kifejezett értékelése és ítélete olyan követelményt támasztott – miszerint a kiszabható szankció megfelelő és konkrét intézkedéseket kell hogy tartalmazzon –, amelyet a Bizottság nem hagyhatott figyelmen kívül a fenti irányelv végrehajtása céljából hozott rendelet megalkotásakor, másrészről,
b)
mivel annak értékelésekor, hogy a tagállamok egy korábbi irányelv végrehajtása érdekében megtett intézkedései arányosak-e, lehetőség van a közösségi jogalkotó által irányelvben kifejezett értékelési szempontok alkalmazására, e szempontok – ha tanácsi irányelvben kerülnek kifejezésre – még inkább alkalmazhatóak a fenti irányelv végrehajtása érdekében elfogadott bizottsági rendelet értelmezése céljából.
39.
Következésképpen a Finanzgericht Bírósághoz benyújtott pontosítás iránti kérelme feltételezi a 615/98 rendeletben foglalt, a 91/628 irányelvre történő hivatkozás arányosság elvével való összeegyeztethetőségének a vizsgálatát, amely vizsgálat elkerülhetetlen feladata, hogy egyensúlyt találjon az e rendelet által érintett közösségi politikák megfelelő biztosítása és a rendelet által címzett személyek jogi védelme között.
40.
E tekintetben nem szabad figyelmen kívül hagyni azt, hogy az irányelv értelmében az állatok egészségének védelme nem kizárólag az exportőr vagy képviselője feladata, hanem a tagállamoké is; mint ahogyan fent már láttuk, a tagállamok kötelessége, hogy – az irányelv 8. cikkével összhangban – biztosítsák, hogy „[…] az illetékes hatóságok ellenőrzik ezen irányelv előírásainak betartását, nem diszkriminatív jelleggel vizsgálva
[…]
c)
a szállítóeszközöket […] a kiindulási helyeken […].”
41.
A szarvasmarhafélék egészségének védelmével kapcsolatos megosztott felelősségre tekintettel nem lehet arra következtetni, hogy az arányosság elvének megfelel, ha az export-visszatérítés kifizetésére illetékes hatóság az 5. cikk (2) bekezdését a 11. és 13. pontban ismertetett módon értelmezheti. Az ilyen értelmezés aránytalannak tekinthető, amennyiben radikálisan érinti az exportőr jogát, miközben figyelmen kívül hagyja az állatok szállítására használt szállítóeszköz ellenőrzésére vonatkozó kötelezettség megsértését, amely ellenőrzés a 91/628 irányelv 8. cikke szerint annak a tagállamnak a feladata, ahonnan a szállítóeszköz a közösségi vámterületről kilép, és amely kötelezettségszegést a visszatérítés kifizetésére illetékes hatóság megvalósítottnak tekintené, ha a 615/98 rendelet 5. cikkének (2) bekezdésében foglalt okmányokat nem fogadná el bizonyítékként, és élne az ugyanezen cikk (3) bekezdésében ráruházott jogával. A fenti értelmezés még inkább aránytalanná válna, ha – továbbra is a Hauptzollamtnak a szóban forgó rendelkezés pusztán formális olvasatán alapuló tézise alapján – a hatóság e jogát az elhamarkodottan és téves indokolással, egyéb, lényegtelennek ítélt körülményektől függetlenül vizsgált egyedi információból fakadó kétely vagy feltételezés alapján is gyakorolhatná.
42.
Az előző pontokban, különösen a 40. és 41. pontban tett megállapításokat támasztja alá az 1/2005 tanácsi rendelet, amelyet a 95/29/EK irányelvvel módosított 91/628/EGK irányelvből eredő közösségi szabályozás módosítására vonatkozó bizottság ajánlás alapján fogadtak el annak érdekében, hogy a fenti tagállamoknak az említett szabályozás alkalmazása során szerzett tapasztalatait figyelembe vegyék. Ez a rendelet:
a)
a tizenhatodik preambulumbekezdésben kiemeli, hogy az állatok szállítása a szállítmányozókon kívül egyéb, más kategóriába sorolható piaci szereplőket is érint, következésképpen „az állatok jólétére vonatkozó egyes kötelezettségeket ki kell terjeszteni minden, az állatok szállításában részt vevő piaci szereplőre is”;
b)
huszonkettedik preambulumbekezdésében kimondja, hogy „a tagállamoknak meg kell határozniuk az e rendelet rendelkezéseinek megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat”, és biztosítaniuk kell, hogy azok „arányosak”.
B – A harmadik kérdésről
43.
Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ a Bíróságtól, hogy az illetékes hatóság a 615/98 rendelet 5. cikkének (3) bekezdését alkalmazva megtagadhatja-e az export-visszatérítést a 91/628 irányelv rendelkezéseinek megsértése esetén, még ha egyetlen információból sem lehet konkrétan arra következtetni, hogy a szállított állatok egészsége ténylegesen veszélybe került a fenti irányelv rendelkezéseinek be nem tartása folytán.
44.
A 615/98 rendelet 5. cikkének (3) bekezdésének szövegéből egyértelműen következik, hogy a Bizottság az export-visszatérítés kifizetését kizárólag a 91/628 irányelv rendelkezéseinek betartásától kívánta függővé tenni, az irányelvben foglalt követelmények be nem tartásából kifolyólag a szállított állatok által ténylegesen elszenvedett konkrét sérelem megállapításától függetlenül. A fent hivatkozott cikk úgy rendelkezik ugyanis, hogy az illetékes hatóságok az export-visszatérítést nem csak azon állatok után nem fizetik ki, amelyek elpusztultak a szállítás során, hanem azok után sem, amelyekkel kapcsolatban úgy ítélik meg, hogy nem tartották be az irányelv rendelkezéseit, míg az állatokat a kímélésükkel kapcsolatos közösségi szabályozás megsértéséből eredően ért konkrét sérelem megállapításával kapcsolatosan nem tartalmaz rendelkezést.
45.
Nyilvánvalóan különösen nehéz a szállítás során az említett állatokat ért szenvedés jeleit feltárni, így azonosítani az állatoknak okozott sérülést, vagy legalábbis az állatok jólétének veszélyeztetését bizonyító tényeket.
46.
Ugyanakkor mindaz, amit a 44. és 45. pontban kifejtettem, nem zárja ki azt, hogy a visszatérítés megtagadásának feltételeit az első és második kérdésnek a fent – a 18–42. pontban – kifejtett együttes tárgyalása során nyert válasz alapján kell kialakítani, és azt, hogy – bármi legyen is a helyzet – a 615/98 rendeletben meghatározott szankciórendszer kizárólag akkor alkalmazható, ha olyannak tekinthető, mint ami megfelel az arányosság elvének.
IV – Végkövetkeztetések
47.
A fent kifejtett következtetések alapján azt javasolom a Bíróságnak, hogy a Finanzgericht által benyújtott kérdésekre együttesen válaszoljon, a következőképpen:
„Az élő szarvasmarhafélék szállítás közbeni kíméletével kapcsolatos export-visszatérítési előírások alkalmazására vonatkozó különleges részletes szabályok megállapításáról szóló, 1998. március 18-i 615/98/EK bizottsági rendelet 5. cikke (3) bekezdésének rendelkezését nem lehet úgy tekinteni, hogy olyan további bizonyítékokra vonatkozik, amelyeket az élő szarvasmarhafélék utáni export-visszatérítést igénylő a kifizetés céljából benyújtani köteles. Az állatok szállítás közbeni védelméről, valamint a 90/425/EGK és a 91/496/EGK irányelv módosításáról szóló, 1991. november 19-i 91/628/EGK irányelv nem csak az exportőr, hanem a tagállamok és hatóságaik számára is kötelezettségeket ír elő. Olyan esetben, amikor a visszatérítés kifizetése iránti kérelemhez csatolták a fenti rendelet 5. cikke (2) bekezdése szerinti bizonyítékokat, az arányosság elvének nem felelhet meg ugyanezen cikk (3) bekezdésének egy olyan értelmezése, amely felhatalmazza a fenti visszatérítés kifizetésére illetékes hatóságot – az irányelvnek a szállítás során való be nem tartásával kapcsolatos kételyeire vagy feltételezéseire hivatkozva – a kifizetés megtagadására, függetlenül attól, hogy a fenti hatóságnak nem feladata az állatokat a szállítás során ért konkrét sérelem bemutatása”.
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	Az élő szarvasmarhafélék szállítás közbeni kíméletével kapcsolatos export-visszatérítési előírások alkalmazására vonatkozó különleges részletes szabályok megállapításáról szóló, 1998. március 18-i bizottsági rendelet (HL L 82., 19. o.).
(
3
)	A Tanács 1997. december 18-i rendelete (HL L 356., 13. o.).
(
4
)	HL L 148., 24. o.
(
5
)	Az 1995. június 29-i 95/29/EK tanácsi irányelvvel (HL L 148., 52. o., magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 17. kötet, 466. o.) módosított, az állatok szállítás közbeni védelméről, valamint a 90/425/EGK és a 91/496/EGK irányelv módosításáról szóló, 1991. november 19-i tanácsi irányelv (HL L 340., 17. o., magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 12. kötet, 133. o.). Ezt az irányelvet hatályon kívül helyezte az állatoknak a szállítás és a kapcsolódó műveletek közbeni védelméről, valamint a 64/432/EGK és a 93/119/EK irányelv és az 1255/97/EK rendelet módosításáról szóló, 2004. december 22-i 2005/1/EK tanácsi rendelet (HL L 3., 1. o.). A fenti rendelet 33. cikke ugyanakkor csak 2007. január 5-i hatállyal helyezi hatályon kívül a rendeletet.
(
6
)	HL L 93., 10. o., magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 38. kötet, 414. o.
(
7
)	18. cikk (1) és (5) bekezdés, A rész (1) bekezdés c) pont.
(
8
)	Lásd például a 137/85. sz. Maizena-ügyben 1987. november 18-án hozott ítélet (EBHT 1987., 4587. o.) 15. pontját és a C-172/89. sz., Vandermoortele kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 1990., I-4677. o.) 9. pontját.
(
9
)	Lásd a fent hivatkozott Maizena-ügyben hozott ítélet 15. pontját és a C-210/00. sz. Käserei Champignon Hofmeister ügyben 2002. július 11-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-6453. o.) 59. pontját.
(
10
)	A C-350/97. sz. ügyben 1999. május 11-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-2921. o.).