62022CC0566
JEAN RICHARD DE LA TOUR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2023. október 12. (
1
)
C‑566/22. sz. ügy
Inkreal s. r. o.
kontra
Dúha reality s. r. o.
(a Nejvyšší soud [legfelsőbb bíróság, Cseh Köztársaság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Joghatóság, valamint a határozatok elismerése és végrehajtása polgári és kereskedelmi ügyekben – 1215/2012/EU rendelet – Hatály – 25. cikk – Joghatósági kikötés – Ugyanazon tagállamban székhellyel rendelkező szerződő felek, akik a szerződésből eredő jogviták elbírálására egy másik tagállam bíróságainak joghatóságát kötik ki – Külföldi elem”
I. Bevezetés
1.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem lényegében a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
2
) 25. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2.
Ezt a kérelmet az ugyanazon tagállamban székhellyel rendelkező két társaság között az e tagállamban kötött – jogvita esetére egy másik tagállam bíróságának kijelölését tartalmazó – két kölcsönszerződés nemteljesítéséből eredő követelések megfizetése iránti kérelem elbírálására illetékes bíróság kijelölése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
3.
A Bíróság elé terjesztett, még sosem tárgyalt kérdés arra vonatkozik, hogy a joghatósági kikötés fennállása önmagában véve elegendő külföldi elemnek minősül‑e az 1215/2012 rendelet 25. cikke (1) bekezdésének alkalmazásához.
4.
A jogtudományban megfogalmazott különböző érvek és a különböző európai bíróságok ítélkezési gyakorlatára alapított érvek elemzése alapján az e kérdésre adandó nemleges választ előnyben részesítő megoldást javaslok a Bíróságnak, valamint javaslom annak tisztázását, hogy a nemzetközi jellegre vonatkozó feltételt mely időpontban kell értékelni.
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
5.
Az 1215/2012 rendelet (3) preambulumbekezdése kimondja:
„A polgári ügyeket illetően az [Európai] Unió célul tűzte ki, hogy fenntartja és fejleszti a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térséget, többek között – különösen a polgári ügyekben hozott bírósági és bíróságon kívüli határozatok kölcsönös elismerésének elve révén – megkönnyítve az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférést. E térség fokozatos kialakítása érdekében az Unió a határon átnyúló vonatkozású polgári ügyekben való igazságügyi együttműködésre vonatkozó intézkedéseket fogad el, különösen, ha ez a belső piac megfelelő működéséhez szükséges”. (
3
)
6.
E rendelet 25. cikkének (1) bekezdése (
4
) szerint:
„Ha a felek – lakóhelyükre való tekintet nélkül – egy bizonyos jogviszonnyal kapcsolatban felmerült vagy a jövőben felmerülő jogviták eldöntésére valamely tagállam bíróságának vagy bíróságainak joghatóságát kötik ki, a megállapodás szerinti bíróság vagy bíróságok rendelkeznek joghatósággal, feltéve, hogy a szóban forgó tagállam joga értelmében a megállapodás az anyagi érvényességet illetően nem minősül semmisnek. Az ilyen joghatóság a felek eltérő megállapodásának hiányában kizárólagos […].”
B.
A cseh jog
7.
A zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád (a polgári perrendtartásról szóló 99/1963. sz. törvény, a továbbiakban: polgári perrendtartás) 11. §‑a (3) bekezdésének szövege a következő:
„Ha valamely ügyben a Cseh Köztársaság bíróságai rendelkeznek joghatósággal, azonban hiányoznak vagy nem állapíthatóak meg az illetékesség feltételei, a Nejvyšší soud (legfelsőbb bíróság, Cseh Köztársaság) határozza meg, hogy melyik bíróság tárgyalja és bírálja el az ügyet.”
III. Az alapeljárás tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
8.
A Szlovákiában lakóhellyel rendelkező FD mint hitelező és a Szlovákiában székhellyel rendelkező (
5
) Dúha reality s. r. o. társaság mint adós két kölcsönszerződést kötött 2016. június 29‑én, illetve 2017. március 11‑én.
9.
A 2021. december 8‑i engedményezési szerződés alapján FD az e kölcsönszerződésekből eredő követeléseit az Inkrealra engedményezte, amely egy Szlovákiában székhellyel rendelkező társaság.
10.
A felek az említett mindkét szerződésben megállapodtak abban, hogy „a jelen szerződésből eredő és azzal kapcsolatban felmerülő bármely bizonytalanságot vagy vitát a felek kölcsönösen elfogadott megállapodást célzó egyeztetések útján próbálnak megoldani. Ha a felek e vitát nem tudják megoldani, e vitát a [polgári perrendtartás] hatályos szövege alapján a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező cseh bíróság fogja elbírálni”.
11.
Mivel a Dúha reality nem fizette vissza a kölcsönöket, az Inkreal 2021. december 30‑án e kikötés alapján, amelyet a cseh bíróságok kölcsönszerződésekből eredő jogviták rendezésére vonatkozó joghatóságáról szóló megállapodásnak tekint, keresetet nyújtott be a Nejvyšší soudhoz (legfelsőbb bíróság). Az Inkreal kérelmei egyrészt elsődlegesen a követelései megfizetésére, és másrészt a polgári perrendtartás 11. §‑ának (3) bekezdése alapján az ügy elbírálására illetékes cseh bíróság meghatározására irányulnak.
12.
Ezen utóbbi kérelme alátámasztására az Inkreal azt állítja, hogy az 1215/2012 rendelet 25. cikke (1) bekezdése szerinti, külföldi elemmel rendelkező magánjogi jogviszony tekintetében érvényes joghatósági kikötés alapján jár el, és e rendelet értelmében nincs más alapja bármely bíróság különös vagy kizárólagos joghatósága elfogadásának.
13.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatára (
6
) tekintettel a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak afelől, hogy egy olyan helyzetben, amelyben az egyetlen külföldinek tekinthető szempont az, hogy két, ugyanazon tagállamban lakóhellyel rendelkező fél másik tagállam bíróságainak joghatóságát kötötte ki, alkalmazható‑e az 1215/2012 rendelet, és következésképpen annak 25. cikke (1) bekezdése.
14.
Közelebbről, az e rendelet alkalmazhatósága mellett szóló fő érvek a felek szerződéses autonómiájának hangsúlyozása, az említett rendelet 25. cikkének egységes értelmezése és harmonizált alkalmazása, valamint az e cikk alkalmazhatatlansága esetén bekövetkező logikátlan vagy észszerűtlen következmények.
15.
Ezzel szemben az ugyanezen rendelet alkalmazhatatlanságának fő oka a külföldi elem hiánya, és így az ügy tisztán belső jellege. Ez a következtetés különösen azon a nézeten alapul, hogy önmagában a felek azon akarata, hogy másik tagállam bíróságát határozzák meg joghatósággal rendelkező bíróságként, nem vezethet az adott helyzet „nemzetközivé válásához”.
16.
E körülmények között, és tekintettel a szakirodalombeli, valamint a más tagállamok egyes legfelsőbb bíróságaival folytatott konzultációból kitűnő ítélkezési gyakorlatbeli eltérésekre, a Nejvyšší soud (legfelsőbb bíróság, Cseh Köztársaság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„A külföldi elem megléte szempontjából, amely a[z 1215/2012 rendelet] alkalmazásának elengedhetetlen feltétele, alapulhat‑e e rendelet alkalmazása kizárólag azon, hogy két, ugyanazon tagállamban székhellyel rendelkező fél az Európai Unió másik tagállama bíróságának joghatóságát köti ki?”
17.
A Dúha reality, a cseh és a svájci kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket.
IV. Elemzés
A.
Előzetes észrevételek
18.
Elsősorban pontosítani szükséges, hogy az 1215/2012 rendelet 25. cikkének a joghatóságról való megállapodásra vonatkozó rendelkezései részben egyenértékűek a korábbi jogi aktusokban foglalt rendelkezésekkel. (
7
) Következésképpen a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a Bíróság által az egyikre vonatkozóan adott értelmezés a többi tekintetében is érvényes. (
8
)
19.
Másodsorban, mivel az alapeljárás tárgyát képező jogvita követelések engedményezésének körébe illeszkedik, hasznosnak tartom hangsúlyozni egyrészről, hogy a Bíróság emlékeztetett arra, hogy az 1215/2012 rendelet 25. cikkének (1) bekezdése nem határozza meg közelebbről, hogy valamely joghatósági kikötés a szerződő feleken túl a szerződés későbbi részes feleire vagy az eredeti szerződésben részes fél jogainak és kötelezettségeinek jogutódjaira, mint harmadik személyekre részben vagy egészben átszállhat‑e. (
9
) Másrészről megállapította, hogy az olyan joghatósági kikötés, amelyhez e harmadik személy nem járult hozzá, csak abban az esetben kötheti azt, ha az ügy érdemére alkalmazandó nemzeti jognak megfelelően a harmadik személy az eredeti szerződő fél valamennyi joga és kötelezettsége tekintetében annak jogutódjává vált. (
10
) A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság által bemutatott eljárásból következik, hogy az Inkreal mint a joghatósági kikötést tartalmazó szerződés tekintetében harmadik személy úgy tekinti, hogy köti őt ez a kikötés.
B.
Az ügy érdeméről
20.
Előzetes döntéshozatal iránti kérelmével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy az 1215/2012 rendelet 25. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy az alkalmazható egy tisztán belső helyzetben kizárólag azon körülmény alapján, hogy az ugyanabban a tagállamban székhellyel rendelkező felek egy másik tagállam bíróságát vagy bíróságait jelölték ki a közöttük felmerült vagy a jövőben felmerülő jogviták eldöntésére.
21.
E bíróság helyesen fejtette ki a szakirodalomban és a tagállami bíróságok által abból adódóan képviselt két ellentétes álláspontot, hogy az 1215/2012 rendelet 25. cikkének (1) bekezdésében nem szerepel a külföldi elemmel kapcsolatos feltétel, ami nem változott a joghatósági kikötésre vonatkozóan a – 44/2001 rendelettel (
11
) felváltott – Brüsszeli Egyezmény (
12
)hatálybalépése óta alkalmazandó korábbi cikkekhez képest.
22.
E rendelkezések szövegére ugyanis semmilyen érv nem alapítható. Csak az állapítható meg, hogy az a feltétel, hogy legalább a felek egyikének egy tagállam területén kell lakóhellyel, illetve székhellyel rendelkeznie ahhoz, hogy valamely tagállam bíróságát (bíróságait) lehessen kijelölni, nem szerepel az 1215/2012 rendelet 25. cikkének (1) bekezdésében. Ezenkívül a joghatósági kikötés hatálya azon jogvitákra korlátozódik, amelyek abból a jogviszonyból erednek, amelynek kapcsán arról megállapodtak. (
13
)
23.
Következésképpen a tekintetben, hogy valamely tagállam bíróságát joghatósággal rendelkező bíróságként lehessen kijelölni, a felek választására nem vonatkozik semmilyen más követelmény, így például a kijelölt bíróság és a jogvita közötti kapcsolat fennállása. (
14
) Elegendő, ha e kikötés azon objektív tényezőket rögzíti, amelyek alapján a felek megállapodásuk értelmében kiválasztják a közöttük felmerült vagy a jövőben felmerülő jogviták ügyében eljáró bíróságot. E tényezőknek kellően pontosaknak kell lenniük ahhoz, hogy az eljáró bíróság meg tudja állapítani, hogy rendelkezik‑e joghatósággal. (
15
)
24.
Ez a rugalmasság a Brüsszeli Egyezmény óta azon az elhatározáson alapul, hogy teljes mértékben érvényre juttassák a feleknek a joghatóságról való megállapodással kapcsolatos akaratszabadságát, (
16
) ugyanakkor véleményem szerint az 1215/2012 rendelet alkalmazási feltételei, köztük a külföldi elem követelménye alóli kivétel létrehozása nélkül. (
17
)
25.
E tekintetben először hangsúlyozható, hogy bizonyos más rendeletekkel (
18
) ellentétben, de a családjogi ügyekkel, a tartással vagy a fizetésképtelenséggel kapcsolatos polgári együttműködésre vonatkozó rendeletek többségéhez hasonlóan az 1215/2012 rendelet nem tartalmaz semmilyen, a szóban forgó helyzet nemzetközi jellegére vonatkozó rendelkezést, noha e rendelet alkalmazhatóságának e jelleg a feltétele. (
19
)
26.
A Bíróság továbbá ebben az összefüggésben pontosította, hogy „a Brüsszeli Egyezmény joghatósági szabályainak alkalmazásához […] külföldi elem megléte szükséges”. (
20
) Ezt az elvet a 44/2001 rendelettel (
21
) és az 1215/2012 rendelettel (
22
) kapcsolatban több más ítélet is megerősítette.
27.
Végül, e rendelet jogalapjaira tekintettel is ezt az értelmezést kell követni, (
23
) még akkor is, ha a 44/2001 rendelet általa megvalósított átdolgozásának az a célkitűzése, hogy – a jogvita nemzetközi jellege miatti korlátozás nélkül – elősegítse a határozatok európai igazságügyi térségben való mozgását és elismerését, (
24
) valamint a joghatóságot kikötő megállapodások esetében azok általános alkalmazását, ami újdonságnak minősül. (
25
)
28.
Az 1215/2012 rendelet jogalapját képező EUMSZ 81. cikk (1) bekezdésének első mondata ugyanis azt írja elő, hogy „[a]z Unió a határokon átnyúló vonatkozású polgári ügyek tekintetében igazságügyi együttműködést alakít ki, amely a bírósági és bíróságon kívüli határozatok kölcsönös elismerésének elvén alapul”. (
26
)
29.
Mivel e rendelet célja a joghatósági összeütközésre vonatkozó szabályok egységesítése, nem pedig az, hogy a tagállamok belső jogvitákra vonatkozó belső szabályainak helyébe lépjen, a rendeletnek, és így 25. cikkének alkalmazhatósága azt feltételezi, hogy a szóban forgó helyzet az uniós jog korlátain belül nemzetközi jellegű. (
27
)
30.
E körülmények között milyen kritériumokat kell figyelembe venni?
31.
Egyetértek azzal az egyes német, (
28
) angol (
29
) és francia (
30
) nyelvű szerzők által kifejtett és egyes tagállamok legfelsőbb bíróságai (
31
) által elfogadott állásponttal, amely kizárja, hogy a jogvitában szóban forgó helyzet kizárólag a felek akarata révén öltsön nemzetközi jelleget, mégpedig öt fő okból.
32.
Elsősorban, ha elfogadnánk, hogy az 1215/2012 rendelet valamely rendelkezésére való hivatkozás a nemzetközi jellegre vonatkozó feltétel fennállását feltételezi, nem lenne logikus annak elfogadása, hogy e feltétel egy tisztán belső helyzetben a priori pusztán a felek akarata révén teljesül. Másként fogalmazva, az ilyen értelmezés azt eredményezné, hogy lemondanának a nemzetközi jellegre vonatkozó olyan feltételről, amelynek objektív kritériumok alapján kell teljesülnie. (
32
)
33.
Másodsorban, egy határokon átnyúló helyzetben, amely feltehetően az 1215/2012 rendeletben meghatározott különös joghatósági szabályok hatálya alá tartozik, a rendelet 25. cikkében szereplő, joghatóságról való megállapodást olyan eszköznek szánták, amely lehetővé teszi a felek számára, hogy közös megegyezéssel eltérjenek e kötelező szabályoktól. (
33
) Egy belső helyzetben a joghatóságról való ilyen megállapodás célja vagy hatása tehát a joghatóságra és a joghatósági kikötésekre vonatkozó nemzeti szabályoktól való eltérés lenne. (
34
) Márpedig, még ha e rendelet a kölcsönös bizalom erősítésének és a kollíziós szabályok egységesítésének keretébe illeszkedik is, (
35
) nem járhat azzal a következménnyel, hogy megszüntet a belső, illetve az uniós jog által szabályozott nemzetközi joghatósági szabályok közötti minden különbségtételt. (
36
)
34.
Ennélfogva számomra úgy tűnik, hogy négy ezzel ellentétes, az 1215/2012 rendelet 25. cikkére alapított, szövegösszefüggésre vonatkozó vagy teleologikus érvet el kell utasítani. Először is, e rendelet alkalmazhatóságának feltételei (
37
) miatt abból, hogy joghatóságot kikötő megállapodást lehet kötni anélkül, hogy az egyik fél lakóhelye vagy székhelye valamely tagállamhoz való kapcsolatot teremtene, (
38
) nem vonható le az a következtetés, hogy az uniós jogalkotó által megkövetelt egyetlen külföldi elem a tagállami bíróság választása lenne.
35.
Másodszor, a felek akaratszabadságára, amely a joghatóság kikötése esetén hagyományosan indokolja a joghatóságról való megállapodásra vonatkozó szabályt, szintén nem lehet olyan tág módon hivatkozni, hogy az azt eredményezze, hogy a feleknek lehetőségük legyen megkérdőjelezni az említett rendeletnek a nemzetközi, nem pedig tisztán belső helyzetekre korlátozódó hatályát.
36.
Harmadszor, a joghatóságot kikötő megállapodás tartalmi érvényességére alkalmazandó jognak az 1215/2012 rendelet 25. cikke által bevezetett, kétségkívül jelentős pontosítása ugyanakkor nem igazolhatja annak alkalmazhatóságát, (
39
) mivel ellenkező esetben az alkalmazásának eredményén alapuló értelmezést fogadnának el.
37.
Negyedszer, bár tagadhatatlan, hogy az uniós jogalkotónak a 44/2001 rendelet 23. cikkének az 1215/2012 rendelet általi módosítása során az volt a célja, hogy megerősítse a joghatósági kikötések alkalmazását (
40
) és azok hatékonyságát a felek jogbiztonságának biztosítása érdekében, (
41
) ez ugyanakkor nem igazolhatja azt, hogy a feleknek megengedjék, hogy a nemzeti joghatósági szabályoktól bármilyen korlátozás vagy kapcsolóelv nélkül eltérjenek. (
42
) E tekintetben hangsúlyozom, hogy a jelen ügyben, noha az alapügyben szóban forgó helyzet a banki területre vonatkozó jogvitákhoz hasonlítható, (
43
) a kérdést előterjesztő bíróság kifejezetten emlékeztetett arra, hogy a más tagállam bíróságának választásán kívül nincs más külföldi elem. (
44
)
38.
Harmadsorban, ami a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatát illeti, amely szerint a külföldi elem következhet a per tárgyából, ha a szóban forgó helyzet a bíróságok joghatóságának meghatározása tekintetében kérdéseket vethet fel, (
45
) nem osztom sem a cseh kormány, sem a Bizottság álláspontját azon következtetéseket illetően, amelyeket ebből levonnak. Ez az ítélkezési gyakorlat ugyanis objektív kritériumokon alapul (például azon, hogy a vitás tények helye harmadik államban van, (
46
) vagy az ismert lakóhellyel nem rendelkező alperes külföldi állampolgárságán (
47
)), amelyek kiegészíthetők a kötelezettség teljesítésének helyével. (
48
)
39.
Ebből tehát nem vonható le az a következtetés, hogy az alapeljárás ezen ítélkezési gyakorlat hatálya alá tartozik pusztán azon az alapon, hogy tárgya annak meghatározása, hogy a felek székhelyétől eltérő tagállam bíróságának választására tekintettel mely bíróság rendelkezik joghatósággal. Véleményem szerint a kérdést előterjesztő bírósághoz benyújtott kérelem alapján e bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy alkalmazandó‑e az 1215/2012 rendelet 25. cikke. Másként fogalmazva, e bíróságnak a szóban forgó helyzet nemzetközi jellegét kell értékelnie, nem pedig a szóban forgó kikötés jogszerűségét vizsgálnia többek között az 1215/2012 rendeletben előírt, védelmet biztosító joghatósági szabályokra tekintettel, annak érdekében, hogy a joghatóságáról határozzon. (
49
)
40.
Negyedsorban, ami a más jogi eszközökkel való összehasonlítást illeti, először is osztom azt az egyes szerzők által kifejtett véleményt, amelyből az következik, hogy a „Róma I” rendelet 3. cikkének (3) bekezdése, (
50
) amely a belső helyzetben alkalmazandó jog megválasztására vonatkozik, nem szolgálhat hivatkozási alapként az 1215/2012 rendelet 25. cikkének értelmezése céljából. (
51
)
41.
Egyrészről ugyanis az előbbi rendeletben, annak 1. cikke (1) bekezdésében rögzített kritérium az olyan helyzet, amelyben „különböző országok ütköző jogai között kell választani”, (
52
) ami nem szükségképpen jelent nemzetközi helyzetet, amint az az említett rendelet 3. cikke (3) bekezdésének tárgyából következik. (
53
) Másrészről ez a rendelkezés nem módosítja azon tisztán belső helyzetek jellegét, amelyekben külföldi jogot választottak, mivel azok továbbra is a kötelező nemzeti rendelkezések hatálya alá tartoznak. Márpedig az 1215/2012 rendelet 25. cikke nem biztosít egy meghatározott fórumot. Összefoglalva, a belső helyzetekben különbséget kell tenni a „Róma I” rendelet, amely a felek akaratából eredő normakollíziót szabályozza, és az 1215/2012 rendelet között, amely az alkalmazhatósági feltételeiből adódóan nem foglalkozik a felek választásából eredő joghatósági összeütközéssel.
42.
Másodszor, véleményem szerint a Bíróság értelmezésének figyelembe kell vennie a joghatósági megállapodásokról szóló, 2005. június 30‑i Hágai Egyezményben (
54
) megnyilvánuló választásokat. Az ezen Egyezménynek és az 1215/2012 rendeletnek az egymásra gyakorolt, a 2014/887 határozat (4) és (5) preambulumbekezdésében felidézett kölcsönös hatása miatt olyan megoldást kell előnyben részesíteni, amely összhangban áll az említett Egyezmény 1. cikkének (2) bekezdésében foglalt szabállyal, amely szerint „[c]sak akkor nem kell egy ügyet nemzetközinek tekinteni, ha a felek ugyanabban a Szerződő Államban rendelkeznek lakóhellyel (székhellyel), és ha – függetlenül a választott bíróság helyétől – a felek jogviszonya a jogvita szempontjából jelentőséggel bíró valamennyi tényállási elemmel együtt kizárólag ehhez az államhoz kapcsolódik”. (
55
)
43.
Ötödsorban, hozzáteszem, hogy ilyen körülmények között, mivel a nemzetközi jelleg különböző tényezőkből eredhet, (
56
) azokat az eljáró bíróságnak az egyes ügyek függvényében, rugalmasan vagy tág értelmezés szerint kell értékelnie. (
57
)
44.
Ezen érvek összessége alapján azt javaslom a Bíróságnak, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak azt a választ adja, hogy az 1215/2012 rendelet 25. cikkének alkalmazása a külföldi jellegre vonatkozó feltételhez kötött, amely nem teljesül pusztán valamely tagállam bíróságának választása miatt.
45.
Az ilyen értelmezés gyakorlati következményei miatt ezt a megoldást véleményem szerint a Bíróság határozatának indokolásában ki kell egészíteni azon időpont pontosításával, amelyben a helyzet nemzetközi jellegét értékelni kell, (
58
) annak érdekében, hogy teljes mértékben teljesüljön a kérdést előterjesztő bíróság számára hasznos válasz adására vonatkozó célkitűzés. (
59
)
46.
Valamely helyzet nemzetközi jellege ugyanis idővel változhat. Arra az esetre gondolok, amikor a helyzet a jogvita szakaszában válik nemzetközi jellegűvé. (
60
) Megjegyzem, hogy mivel az 1215/2012 rendelet nem tartalmaz pontosítást, (
61
) a szakirodalombeli elemzések és a tagállami bíróságok határozatai e tekintetben is eltérőek. (
62
)
47.
Megjegyeztem, hogy a szerzők nagy többsége a bíróság által a joghatóságot kikötő megállapodás megkötésének időpontjában, (
63
) és nem a felek által kijelölt bírósághoz fordulás időpontjában történő értékelés mellett foglal állást. (
64
) A joghatóság meghatározásának szerződéses jellegére (
65
) és a jogbiztonságra (
66
) alapított érvek számomra meggyőzőnek tűnnek, az előreláthatóságra alapított érvtől eltérően. (
67
) Azt is megállapíthattam, hogy a tagállamok ítélkezési gyakorlata megosztott. (
68
)
48.
Kizárom ugyanis a nemzetközi jellegnek a bírósághoz fordulás szakaszában történő vizsgálatára vonatkozó kritériumot, amely véleményem szerint nem felel meg a jogbiztonság követelményeinek, és amely megerősíti a forum shopping kockázatát, jóllehet a szóban forgó helyzet eredetileg tisztán belső jellegű volt. (
69
)
49.
A kikötés eljárásjogi tárgyára, vagyis a bíróságnak egy európai rendelet keretében történő megválasztására, valamint annak célkitűzéseire figyelemmel azonban álláspontom szerint elképzelhető egy alternatív megoldás. (
70
) Így el lehetne fogadni, hogy egy olyan belső helyzetben, amelynek esetében fennáll annak lehetősége, hogy az nemzetközivé válik, (
71
) a felek a szerződésük megkötésekor megállapodjanak abban, hogy a szándékukat kifejező, kellően pontos megfogalmazással kijelölik valamely tagállam bíróságát, (
72
) a nemzetközi jellegre vonatkozó kritérium fennállásával kapcsolatos kétség esetére pedig a belső bíróságok kizárólagos hatáskörét írják elő. Kizárólag e körülmények esetén véleményem szerint így fennmarad a jogbiztonság. (
73
) A kijelölt bíróság feladata tehát annak értékelése, hogy a felek által előírtak teljesülnek‑e az ügy elé terjesztésének időpontjában.
V. Végkövetkeztetés
50.
A fenti megfontolások fényében azt javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen válaszoljon a Nejvyšší soud (legfelsőbb bíróság, Cseh Köztársaság) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre:
A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 25. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
e cikk tisztán belföldi helyzetben nem alkalmazható pusztán annak alapján, hogy az ugyanabban a tagállamban székhellyel rendelkező felek egy másik tagállam bíróságát vagy bíróságait jelölték ki a közöttük felmerült vagy a jövőben felmerülő jogviták eldöntésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	HL 2012. L 351., 1. o.
(
3
)	Kiemelés tőlem.
(
4
)	Az e cikket megelőző rendelkezések felidézéséért lásd a jelen indítvány 7., 11. és 12. lábjegyzetét.
(
5
)	Feltételezem, hogy a Nejvyšší soud (legfelsőbb bíróság), a kérdést előterjesztő bíróság szerint a Dúha reality és az Inkreal s. r. o. (lásd a jelen indítvány 9. pontját) az 1215/2012 rendelet 63. cikkének (1) bekezdése értelmében „rendelkezik székhellyel”.
(
6
)	A kérdést előterjesztő bíróság a 2005. március 1‑jei Owusu ítéletre (C‑281/02, EU:C:2005:120, 25. és 26. pont) és a 2020. május 7‑iParking és Interplastics ítéletre (C‑267/19 és C‑323/19, EU:C:2020:351, 30–35. pont) hivatkozik.
(
7
)	Lásd a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27‑én Brüsszelben aláírt (HL 1972. L 299., 32. o.) és az új tagállamoknak az egyezményhez való csatlakozásáról szóló későbbi egyezményekkel (HL 1998. C 27., 1. o.) módosított egyezmény (a továbbiakban: Brüsszeli Egyezmény) 17. cikkét és a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendelet (HL 2001. L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o.; helyesbítések: HL 2006. L 242., 6. o.; HL 2011. L 124., 47. o.) 23. cikkét.
(
8
)	Lásd: 2022. november 24‑iTilman ítélet (C‑358/21, EU:C:2022:923, 34. pont, amely a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2007. október 30‑án aláírt, az Európai Közösség nevében a 2008. november 27‑i 2009/430/EK tanácsi határozattal [HL 2009. L 147., 1. o.] jóváhagyott egyezmény [a továbbiakban: második Luganói Egyezmény] azonos rendelkezéseivel való egységes értelmezésre is vonatkozik).
(
9
)	Lásd különösen: 2020. november 18‑iDelayFix ítélet (C‑519/19, EU:C:2020:933, 40. pont).
(
10
)	Lásd: 2020. november 18‑iDelayFix ítélet (C‑519/19, EU:C:2020:933, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
11
)	Lásd e rendelet 23. cikkének (1) bekezdését, amely a következőképpen rendelkezik: „Ha a felek, akik közül egy vagy több valamely tagállamban lakóhellyel rendelkezik, egy bizonyos jogviszonnyal kapcsolatban felmerült vagy a jövőben felmerülő jogviták eldöntésére valamely tagállam bíróságának vagy bíróságainak joghatóságát kötik ki, a megállapodás szerinti bíróság vagy bíróságok rendelkeznek joghatósággal. Az ilyen joghatóság a felek eltérő megállapodásának hiányában kizárólagos […].”
(
12
)	Lásd a Brüsszeli Egyezménynek a Dánia, Írország, valamint Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága ezen egyezményhez történő csatlakozásáról szóló, 1978. október 9‑i egyezmény (HL 1978. L 304., 1. o.) 11. cikkével, valamint a Spanyol Királyság és a Portugál Köztársaság ezen egyezményhez történő csatlakozásáról szóló, 1989. május 26‑i egyezmény (HL 1989. L 285., 1. o.) 7. cikkével módosított 17. cikke első bekezdésének első mondatát, amely szerint, „[h]a a felek, akik közül legalább egy valamely szerződő államban lakóhellyel rendelkezik, egy bizonyos jogviszonnyal kapcsolatban felmerült vagy a jövőben felmerülő jogviták eldöntésére valamely szerződő állam bíróságának vagy bíróságainak joghatóságát kötik ki, kizárólag e bíróság vagy ezen állam bíróságai rendelkeznek joghatósággal”.
(
13
)	Lásd: 2015. május 21‑iCDC Hydrogen Peroxide ítélet (C‑352/13, EU:C:2015:335, 68. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2018. március 8‑iSaey Home & Garden ítélet (C‑64/17, EU:C:2018:173, 30. pont).
(
14
)	Lásd: 1980. január 17‑iZelger ítélet (56/79, EU:C:1980:15, 4. pont); 1999. március 16‑iCastelletti ítélet (C‑159/97, EU:C:1999:142, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd azonban a 44/2001 rendelet (8) preambulumbekezdésében, illetve az 1215/2012 rendelet (13) preambulumbekezdésében foglalt ugyanezen általános szabályt. Összehasonlításul lásd az öröklési ügyekre irányadó joghatóságról, az alkalmazandó jogról, az öröklési ügyekben hozott határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az öröklési ügyekben kiállított közokiratok elfogadásáról és végrehajtásáról, valamint az európai öröklési bizonyítvány bevezetéséről szóló, 2012. július 4‑i 650/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012. L 201., 107. o.; helyesbítések: HL 2012. L 344., 3. o.; HL 2013. L 60., 140. o.; HL 2019. L 243., 9. o.) 5. cikkét. Lásd ugyanebben az értelemben a házassági vagyonjogi rendszerekkel kapcsolatos ügyekben a joghatóság, az alkalmazandó jog, valamint a határozatok elismerése és végrehajtása területén létrehozandó megerősített együttműködés végrehajtásáról szóló, 2016. június 24‑i (EU) 2016/1103 rendelet (HL 2016. L 183., 1. o.; helyesbítések: HL 2017. L 113., 62. o.; HL 2018. L 167., 36. o.) 7. cikkét.
(
15
)	Lásd: 2000. november 9‑iCoreck ítélet (C‑387/98, EU:C:2000:606, 15. pont); 2016. július 7‑iHőszig ítélet (C‑222/15, EU:C:2016:525, 43. pont).
(
16
)	Lásd: az 1215/2012 rendelet (14) és (15) preambulumbekezdése; 2016. július 7‑iHőszig ítélet (C‑222/15, EU:C:2016:525, 44. pont); 2020. november 18‑iDelayFix ítélet (C‑519/19, EU:C:2020:933, 38. pont).
(
17
)	Lásd még emlékeztetőül, hogy a jogvitának az 1215/2012 rendelet értelmében vett polgári és kereskedelmi ügyek körébe kell tartoznia: Nourissat, C., „L’avenir des clauses attributives de juridiction d’après le règlement »Bruxelles I bis«”, Mélanges en l’honneur du professeur Bernard Audit: les relations privées internationales, Librairie générale de droit et de jurisprudence, Issy‑les‑Moulineaux, 2014, 567–579. o., különösen az 570. o.
(
18
)	Lásd az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról szóló, 2006. december 12‑i 1896/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 399., 1. o.; helyesbítés: HL 2016. L 33., 39. o.) 3. cikkének (1) bekezdését és a kis értékű követelések európai eljárásának bevezetéséről szóló, 2007. július 11‑i 861/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2007. L 199., 1. o.; helyesbítés: HL 2015. L 141., 118. o.) 3. cikkének (1) bekezdését. Az 1896/2006 rendeletet illetően lásd: 2020. május 7‑iParking és Interplastics ítélet (C‑267/19 és C‑323/19, EU:C:2020:351, 33. pont). Összehasonlításképpen lásd a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról (Róma I.) szóló, 2008. június 17‑i 593/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (HL 2008. L 177., 6. o.; helyesbítés: HL 2009. L 309., 87. o.; a továbbiakban: „Róma I” rendelet), a szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról (Róma II.) szóló, 2007. július 11‑i 864/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (HL 2007. L 199., 40. o.; helyesbítés: HL 2016. L 39., 63. o.; a továbbiakban: „Róma II” rendelet), valamint a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködés végrehajtásáról szóló, 2010. december 20‑i 1259/2010/EU tanácsi rendeletet (HL 2010. L 343., 10. o.) (a továbbiakban: „Róma III” rendelet). E rendeletek 1. cikkének (1) bekezdése szerint az alkalmazhatóság feltétele az „olyan helyzetek[…] [fennállása], amikor különböző országok joga [helyesen: ütköző jogai] között kell választani”, illetve a „Róma II” és „Róma III” rendeletben: „amelyek több állam jogához kapcsolódnak”. E cikkek német nyelvi változatában a „Verbindung zum Recht verschiedener Staaten”, vagyis a több állam jogához való kapcsolódás fogalma szerepel.
(
19
)	Lásd: 2020. május 7‑iParking és Interplastics ítélet (C‑267/19 és C‑323/19, EU:C:2020:351, 35. pont).
(
20
)	Lásd: 2005. március 1‑jei Owusu ítélet (C‑281/02, EU:C:2005:120, 25. pont).
(
21
)	Lásd: 2011. november 17‑iHypoteční banka ítélet (C‑327/10, EU:C:2011:745, 29. pont).
(
22
)	Lásd: 2021. február 25‑iMarkt24 ítélet (C‑804/19, EU:C:2021:134, 32. pont); 2022. szeptember 8‑iIRnova ítélet (C‑399/21, EU:C:2022:648, 27. pont).
(
23
)	Az említett rendelet célkitűzéseit illetően lásd az EUSZ 3. cikk (2) bekezdését és az EUMSZ 67. cikket.
(
24
)	Az 1215/2012 rendelet (26) preambulumbekezdése értelmében „egy tagállam bíróságai által hozott határozatot a végrehajtás szempontjából úgy kell tekinteni, mintha a címzett tagállamban hozták volna”.
(
25
)	Lásd a jelen indítvány 22. pontját.
(
26
)	Kiemelés tőlem. Lásd még az 1215/2012 rendelet (3) és (5) preambulumbekezdését.
(
27
)	Lásd: Audit, B., és d’Avout, L., Droit international privé, 9. kiadás, Librairie générale de droit et de jurisprudence, Párizs, 2022, 625. pont (539. és 540. o.) és 628. pont (544. o.). Lásd még: Gaudemet‑Tallon, H., és Ancel, M.‑E., Compétence et exécution des jugements en Europe, Règlements 44/2001 et 1215/2012, Conventions de Bruxelles (1968) et de Lugano (1998 et 2007), 6. kiadás, Librairie générale de droit et de jurisprudence, collection „Droit des affaires”, Párizs, 2018, 82. pont (117. o.) és 141. pont (189. o.). E feltétel tisztázásának szükségességét illetően lásd a Milieu SRL által a Bizottság részére készített, „Study to support the preparation of a report on the application of Regulation (EU) no 1215/2012 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters (Brussels Ia Regulation)”, című tanulmányt, a továbbiakban: a Bizottság részére készült tanulmány, 2023. január, 14. o., 54–59. o., valamint 263. és 264. o. Kiegészítésként lásd a „Regulation Brussels Ia: a standard for free circulation of judgments and mutual trust in the European Union” című elemzést, amely a jelenlegi összes tagállamban, valamint az Egyesült Királyságban az 1215/2012 rendelet 25. cikkének alkalmazásával kapcsolatban követett nemzeti gyakorlatok 2022. július 31‑i részletes elemzése, amelyet az Internationaal Juridisch Instituut készített a Bizottság által finanszírozott JUDGTRUST projekt keretében a Bizottság részére készült tanulmánnyal azonos kérdések (41–49. kérdés) alapján, 34–38. o. és 163–176. o.
(
28
)	Lásd: Mankowski, P., „Article 25 Brüssel Ia‑VO”, in: Rauscher, T., és Leible, S., Europäisches Zivilprozess‑ und Kollisionsrecht: EuZPR/EuIPR: Kommentar. Band I, Brüssel Ia‑Verordnung, 5. kiadás, Otto Schmidt, Köln, 2021, különösen a 32. és 35. pont; Hausmann, R., „Gerichtsstands‑ und Schiedsvereinbarungen”, in: Reithmann, C., és Martiny, D., Internationales Vertragsrecht, 9. kiadás, Otto Schmidt, Köln, 2022, 7.19. és azt követő pontok; Dörner, H., „Artikel 25 [Zulässigkeit und Form von Gerichtsstandsvereinbarungen]”, in: Saenger, I., Zivilprozessordnung: Familienverfahren, Gerichtsverfassung, Europäisches Verfahrensrecht: Handkommentar, 9. kiadás, Nomos, Baden‑Baden, 2021, különösen a 6. pont. Az ellenkező megközelítést támogatva lásd: Staudinger, H., „Gerichtsstands‑ und Schiedsvereinbarungen”, Internationale Zuständigkeit für Vertragsklagen; Gerichtsstands‑ und Schiedsvereinbarungen, De Gruyter, Berlin, 2011, 241. pont; Geimer, R., „Artikel 25 EuGVVO”, Zöller, R., Zivilprozessordnung, 33. kiadás, Otto Schmidt, Köln, 2020, 3. pont.
(
29
)	Lásd: Brosch, M., és Kahl, L.‑M., „Article 25”, in: Requejo Isidro, M., Brussels I bis: A Commentary on Regulation (EU) no 1215/2012, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2022, 344–374. o., különösen a 25.03. pont, és ellenkező értelemben: Magnus, U., „Article 25”, in: Magnus, U., és Mankowski, P., European Commentaries on Private International Law, Brussels Ibis Regulation, 2. kiadás, Otto Schmidt, Köln, 2023, 579–642. o., különösen a 25. pont (599. o.).
(
30
)	Lásd: P. Schlosser jelentése a Dán Királyságnak, Írországnak, valamint Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királyságának a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a határozatok végrehajtásáról szóló egyezményhez, és annak a Bíróság általi értelmezéséről szóló jegyzőkönyvhöz történő csatlakozásáról szóló, 1978. október 9‑i egyezményről (HL 1979. C 59., 71. o.), 174. pont; Gothot, P., és Holleaux, D., La Convention de Bruxelles du 27 septembre 1968: compétence judiciaire et effets des jugements dans la CEE, Jupiter, Párizs, 1985, 167. pont (99. o.); Gaudemet‑Tallon, H., és Ancel, M.‑E., i. m., 141. pont (189. o.); bővebben: Sindres, D., „Compétence judiciaire, Reconnaissance et Exécution des décisions en matière civile et Commerciale. – Compétence. – Règles ordinaires de compétence. – Dispositions générales. – Article 4 du règlement (UE) no 1215/2012, JurisClasseur Droit international, LexisNexis, Párizs, 2021. november 2., fascicule 584–125, 27. pont; Audit, B., és d’Avout, L., i. m., 675. pont (587. és 588. o.). Ellenkező értelemben lásd: P. Jenard Brüsszeli Egyezményről szóló jelentése (HL 1979. C 59., 1. o.), 38. o.; Droz, G., Compétence judiciaire et effets des jugements dans le Marché commun (Étude de la Convention de Bruxelles du 27 septembre 1968), Dalloz, Párizs, 1972, 207. pont (129. és 130. o.); Beraudo, J.‑P., és Beraudo, M.‑J., „Convention de Bruxelles / Conventions de Lugano. Règlement (CE) no 44/2001 / Règlement (UE) no 1215/2012. – Généralités et champs d’application, JurisClasseur procédure civile, LexisNexis, Párizs, 2023. március 24., fascicule 2100–15, 46. pont.
(
31
)	Tudomásom szerint többek között a következő határozatokból következik, hogy a nemzetközi helyzet jellemzéséhez különböző tényezőket vesznek figyelembe: Németországban a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok végrehajtásáról szóló, 1988. szeptember 16‑án Luganóban aláírt egyezmény (HL 1998. L 319., 9. o.) keretében a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) 1998. július 23‑i ítélete (II ZR 286/97); Franciaországban a Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) első polgári tanácsának 2005. október 4‑i ítélete (02–12.959. sz.) és 2020. szeptember 30‑i ítélete (19–15.626. sz.); Olaszországban a Corte suprema di cassazione (semmítőszék, Olaszország) egyesített tanácsainak 1998. december 30‑i ítélete (12907. sz.); 2011. február 14‑i ítélete (3568. sz., 5.2. pont) és 2019. május 10‑i ítélete (12585. sz., 5. pont), valamint Portugáliában a Supremo Tribunal de Justiça (legfelsőbb bíróság, Portugália) 2016. január 26‑i ítélete (540/14.4TVLSB.S1) és 2016. február 4‑i ítélete (536/14.6TVLSB.L1.S1). Az ellenkező értelemben a következő határozatok születtek: Ausztriában az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság, Ausztria) 2007. június 5‑i végzése (10 Ob 40/07s) és 2020. június 29‑i végzése (2 Ob 104/19 m, 2. pont), valamint Hollandiában a Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden (arnhem‑leeuwardeni fellebbviteli bíróság, Hollandia) 2015. október 27‑i ítélete (200.157.017/01, 3.10. és 3.12. pont) és a rechtbank Rotterdam (rotterdami bíróság, Hollandia) 2016. április 1‑jei határozata (4080627 CV EXPL 15‑3441, 3.4. pont). Lásd azonban a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság, Hollandia) 2019. április 11‑i eltérő határozatát (7342297 CV EXPL 18‑25262, 9–11. pont). A Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia legfelsőbb bírósága) nem hozott határozatot.
(
32
)	Lásd e tekintetben: Stark, L., L’internationalité en droit international privé, 2020. november 28‑án megvédett doktori disszertáció, 27. és 28. o.
(
33
)	Lásd: 1986. június 24‑iAnterist ítélet (22/85, EU:C:1986:255, 13. pont); 2018. március 8‑iSaey Home & Garden ítélet (C‑64/17, EU:C:2018:173, 24. pont).
(
34
)	Lásd erről: Stark, L., i. m., 261. o., valamint ebben az értelemben: Sindres, D., i. m., 27. pont.
(
35
)	Lásd a „Róma I”, „Róma II” és „Róma III” rendeletet.
(
36
)	Lásd e tekintetben: Mailhé, F., „Convention attributive de juridiction”, Espace judiciaire civil européen, Arrêts de la CJUE et commentaires, Bruylant, Brüsszel, 2020, 476–480. o., különösen az 571. pont (478. o.), amely szerint „a tagállami bíróságok »helyettesíthetősége« még csak azon jogviszonyokra vonatkozik, amelyek a külföldi elemek fennállásából adódóan önmagukban véve már nem tartoznak valamely tagállam bíróságainak kizárólagos joghatósága alá”.
(
37
)	Lásd a jelen indítvány 29. pontját.
(
38
)	Lásd: Magnus, U., i. m., 25. pont (599. o.).
(
39
)	Az 1215/2012 rendelet 25. cikkének ezen egységes szabály alkalmazása érdekében történő, a Bizottság által hivatkozott tág értelmezéséhez fűződő érdekről lásd: Magnus, U., i. m., 25. és 26. pont (599. és 600. o.). A nemzeti jognak és a nemzetközi egyezményeknek a harmadik állam bíróságaira vonatkozó joghatósági megállapodásokra korlátozódó alkalmazását illetően lásd: Mailhé, F., i. m., 571. pont (477. o.), ahol e kommentár abból a feltevésből indul ki, hogy a joghatósági megállapodás nemzetközi jellegére vonatkozó feltétel teljesül (lásd: 571. pont, 478. o.). Lásd még: Gaudemet‑Tallon, H., és Ancel, M.‑E., i. m., 139. pont (185. és 186. o.). Az ezen érdekre alapított érv felidézésére lásd még: a Bizottság részére készült tanulmány, 263. és 264. o.
(
40
)	Lásd a jelen indítvány 27. pontját.
(
41
)	Lásd a jelen indítvány 36. pontját.
(
42
)	Lásd a jelen indítvány 33. pontját. Lásd még, a joggal való esetleges joggal való visszaélések ellenőrzését illetően: Mankowski, P., i. m., 35. pont, valamint Stein, F., és Jonas, M., „Artikel 25”, Kommentar zur Zivilprozessordnung, 12. kötet, EuGVVO, 23. kiadás, 2022, Mohr Siebeck, Tübingen, 23. pont.
(
43
)	A banki területre vonatkozó kikötések sajátosságával kapcsolatban lásd: Gaudemet‑Tallon, H., „Conflit de juridiction. – Contrat de prêt. – Clause attributive de juridiction. – Validité. – Conditions”, Journal du droit international (Clunet), LexisNexis, Párizs, 3. szám, 734–743. o., különösen a 739. és 740. o. Lásd még: Kleiner, C., „L’élection du for en matière bancaire et financière: entre clauses asymétriques, clauses modèles et quasi‑réglementaires”, Les clauses attributives de compétence internationale: de la prévisibilité au désordre, actes du colloque du 21 novembre 2019 au Centre de recherche en droit international privé et du commerce international (CRDI), sous la direction de Laazouzi, M., éditions Panthéon‑Assas, Párizs, 2021, 47–73. o., különösen a 48–55. o.
(
44
)	Lásd a jelen indítvány 13. pontját.
(
45
)	Lásd: 2005. március 1‑jei Owusu ítélet (C‑281/02, EU:C:2005:120, 26. pont); 2011. november 17‑iHypoteční banka ítélet (C‑327/10, EU:C:2011:745, 30. pont); 2022. szeptember 8‑iIRnova ítélet (C‑399/21, EU:C:2022:648, 28. pont).
(
46
)	Lásd: 2005. március 1‑jei Owusu ítélet (C‑281/02, EU:C:2005:120, 26. pont); 2022. szeptember 8‑iIRnova ítélet (C‑399/21, EU:C:2022:648, 26. és 31. pont).
(
47
)	Lásd: 2011. november 17‑iHypoteční banka ítélet (C‑327/10, EU:C:2011:745, 34. pont). Összevetendő a 2020. május 7‑iParking és Interplastics ítélettel (C‑267/19 és C‑323/19, EU:C:2020:351, 33. pont) és a 2021. június 3‑iGeneralno konsulstvo na Republika Bulgaria ítélettel (C‑280/20, EU:C:2021:443, 30–37. pont), amelyekben megállapításra került, hogy legalább az egyik fél az eljáró bíróság székhelye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban rendelkezik állandó lakóhellyel vagy szokásos tartózkodási hellyel.
(
48
)	Lásd: Droz, G., „Synthesis of the Discussions of 11 and 12 March 1991”, Civil jurisdiction and judgements in Europe, Proceedings of the Colloquium on the Interpretation of the Brussels Convention by the Court of Justice Considered in the Context of the European Judicial Area, Luxembourg, 11 and 12 March 1991, Butterworths, London, 1992, 253–271. o., különösen a 263. o. Lásd még: Gaudemet‑Tallon, H., és Ancel, M.‑E., i. m., 142. pont (190. o.).
(
49
)	Lásd ebben az értelemben: 2011. november 17‑iHypoteční banka ítélet (C‑327/10, EU:C:2011:745, 31. pont).
(
50
)	Az e cikkel kapcsolatos jogtudományi viták felidézéséhez lásd: Stark, L., i. m., 137. o.
(
51
)	Lásd: Magnus, U., i. m., 26. pont (599. o.) és 40. pont (606. o.), valamint Calvo Caravaca, A.‑L., és Carrascosa González, J., Tratado de derecho internacional privado, II. kötet, Tirant lo Blanch, Valencia, 2020, 2538. o. Ellenkező értelemben lásd: Francq, S., „La refonte du Règlement Bruxelles I: champ d’application et compétence”, Revue de droit commercial belge, 2013, 307–333. o., különösen a 319. o. és a 70. lábjegyzet.
(
52
)	Lásd ezzel kapcsolatban Stark, L. elemzését, i. m., különösen a 47–49. o.
(
53
)	Lásd még a „Róma II” rendelet 14. cikkének (2) bekezdését.
(
54
)	A joghatósági megállapodásokról szóló, 2005. június 30‑i Hágai Egyezménynek az Európai Unió nevében történő jóváhagyásáról szóló, 2014. december 4‑i 2014/887/EU tanácsi határozattal (HL 2014. L 353., 5. o.) jóváhagyott, a joghatósági megállapodásokról szóló egyezménynek az Európai Közösség nevében történő aláírásáról szóló, 2009. február 26‑i 2009/397/EK tanácsi határozat (HL 2009, L 133., 1. o.) mellékletében szereplő Egyezmény, amely 2015. október 1‑jén lépett hatályba a tagállamokban, a Dán Királyság kivételével (2018. szeptember 1.) (a továbbiakban: a 2005. évi Hágai Egyezmény), amely az alábbi internetes címen érhető el: https://www.hcch.net/fr/instruments/conventions/full‑text/?cid= 98.. A 2005. évi Hágai Egyezmény 1. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy ezt az Egyezményt nemzetközi ügyekben, a polgári vagy kereskedelmi ügyekben kötött kizárólagos joghatósági megállapodásokra kell alkalmazni. Az 1215/2012 rendelet és az említett Egyezmény közötti kapcsolatot illetően lásd: Magnus, U., i. m., 10. pont (590–592. o.).
(
55
)	Ezen összehangolással kapcsolatban lásd: 2023. április 27‑iA1 és A2 (Kedvtelési célú vízi jármű biztosítása) ítélet (C‑352/21, EU:C:2023:344, 46. pont).
(
56
)	Lásd e tekintetben a jelen indítvány 38. pontját. A különböző elképzelhető kritériumok bemutatásához lásd: Stark, L., i. m., 33. és 34. o. Szemléltetésképpen lásd azon külföldi elemeket, amelyekkel kapcsolatban előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésével a Supremo Tribunal de Justiça (legfelsőbb bíróság) a Bíróság elnöke 2017. március 10‑iSociedade Metropolitana de Desenvolvimento végzésének (C‑136/16, nem tették közzé, EU:C:2017:237) alapjául szolgáló, a Bíróság nyilvántartásából törölt ügyben kérdést tett fel a Bíróságnak, valamint Kleiner, C. elemzését, i. m., 59–61. o. Lásd még, az 1896/2006 és az 1215/2012 rendelet értelmezésének összehangolását illetően: 2020. május 7‑iParking és Interplastics ítélet (C‑267/19 és C‑323/19, EU:C:2020:351, 34. és 35. pont).
(
57
)	Lásd ebben az értelemben: 2013. november 14‑iMaletic ítélet (C‑478/12, EU:C:2013:735, 25–29. pont). Lásd továbbá ezen ítélet elemzését: Stark, L., i. m., különösen a 32. és 33. o. Lásd még: Audit, B., és d’Avout, L., i. m., 586–596. o., különösen a 675. pont, 588. o. és a 258. lábjegyzet. Lásd ezenkívül az egyes bíróságok által elfogadott kritériumok összefoglalását, amely a Bizottság részére készült tanulmányban szerepel, 58. és 59. o.
(
58
)	Stark, L., i. m., 385. o. szerint a nemzetközi jelleg értékelése időpontjának meghatározása „elsődleges” jelentőségű. Lásd e tekintetben az 1896/2006 rendelet és a 861/2007 rendelet 3. cikkének (3) bekezdésében szereplő pontosításokat.
(
59
)	Pontosítom, hogy a jelen indítvány 56. lábjegyzetében hivatkozott (a Bíróság nyilvántartásából törölt) C‑136/16. sz. ügyből az következik, hogy ezzel kapcsolatban egy másik kérdés is felmerülhet. Arról van szó, hogy el lehet‑e tekinteni egy joghatósági kikötés alkalmazásától. Előzetes döntéshozatal iránti kérelmében a kérdést előterjesztő bíróság azt az esetet vizsgálta, amelyben a felek állampolgársága szerinti tagállamtól eltérő tagállam bíróságainak választása súlyos hátrányokat okoz az egyik félnek, és a másik fél semmilyen érdeke nem indokolja ezt a választást.
(
60
)	Szemléltetésképpen lásd: 2021. szeptember 30‑iCommerzbank ítélet (C‑296/20, EU:C:2021:784, 39. és 59. pont).
(
61
)	Ugyanez vonatkozik a 650/2012 rendeletre (5. cikk) és a 2016/1103 rendeletre (7. cikk), valamint a 2005. évi Hágai Egyezményre (1. cikk) is. Az ezen Egyezményre vonatkozó tárgyalások során a konszenzus hiányát illetően lásd: Ancel, M.‑E., „L’internationalité à la lumière de la convention d’electio fori”, Le monde du droit: écrits rédigés en l’honneur de Jacques Foyer, Economica, Párizs, 2008, 21–47. o., különösen a 36. o., és az e kérdésre vonatkozó észrevételek hiányát illetően: Van Loon, H., „Quelques aspects de la mondialisation dans le domaine des conflits de juridictions”, Droit international privé: travaux du Comité français de droit international privé, 17e année, 2004–2006, Éditions A. Pedone, Párizs, 2008, 227–253. o. Ezzel szemben a tartással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az e területen folytatott együttműködésről szóló, 2008. december 18‑i 4/2009/EK tanácsi rendeletet (HL 2009. L 7., 1. o.; helyesbítések: HL 2011. L 131., 26. o.; HL 2013. L 8., 19. o.; HL 2013. L 281., 29. o.) illetően lásd a 4. cikk (1) bekezdésének első és második albekezdését, amely előírja, hogy a joghatósággal rendelkező bíróság kijelölésére vonatkozó feltételeknek az eljáró bíróság joghatóságának kikötésére vonatkozó megállapodás megkötésekor vagy a bírósághoz fordulás időpontjában teljesülniük kell.
(
62
)	A viták ugyanolyan jellegűek, mint amelyek az 1215/2012 rendelet 25. cikkét megelőző cikkekben szereplő, lakóhelyre vonatkozó feltétellel voltak kapcsolatosak. Lásd e tekintetben: Droz, G., „Synthesis of the Discussions of 11 and 12 March 1991”, i. m., különösen a 262. o., valamint Gaudemet‑Tallon, H., és Ancel, M.‑E., i. m., 136. pont (181. és 182. o.).
(
63
)	Lásd: Gaudemet‑Tallon, H., és Ancel, M.‑E., i. m., 143. pont (191. o.), és Kleiner, C., i. m., 61. o., valamint Henriques, S., Os Pactos de Jurisdição, no Regulamento (CE) no 44 de 2001, Coimbra Editora, Coimbra, 2006, 60. és 61. o., továbbá Ferreira Pinto, F., A., „Contractos de swap concluídos entre entidades com sede em território nacional – jurisdição e lei aplicável”, in: Lobo Moutinho, J., Henrique, S., Vaz de Sequeira, E., és Garcia Marques, P., Homenagem ao Professor Doutor Germano Marques da Silva, I. kötet, Universidade Católica Editora, Lisszabon, 799–824. o., különösen a 805. o.
(
64
)	E kritériumot támogatva lásd: Hausmann, R., i. m., 7.23. pont, 7. §, valamint Calvo Caravaca, A‑L., és Carrascosa González, J., Tratado de Derecho internacional privado, I. kötet, i. m., 122. és azt követő oldalak (e szerzők szerint figyelembe kell venni a „nemzetközi” elemnek az Egyezmény megkötését követő eltűnését).
(
65
)	Lásd ebben az értelemben: 1986. június 24‑iAnterist ítélet (22/85, EU:C:1986:255, 14. pont).
(
66
)	Lásd: az 1215/2012 rendelet (3) preambulumbekezdése; 1992. március 10‑iPowell Duffryn ítélet (C‑214/89, EU:C:1992:115, 20. pont). Következésképpen, ha valamely nemzetközi helyzet a jogvita során belsővé válik, a kikötés kifejti joghatásait.
(
67
)	Lásd ebben az értelemben az 1215/2012 rendelet (15) preambulumbekezdését, amely kimondja, hogy „a felek szerződéses szabadsága eltérő kapcsoló tényezőt kíván meg”, mint az alperes lakóhelye, valamint: Treppoz, E., „L’imprévisibilité du juge élu”, Les clauses attributives de compétence internationale: de la prévisibilité au désordre, i. m., 91–105. o., különösen az 1. pont és az 1. lábjegyzet. Lásd azonban: 2018. október 24‑iApple Sales International és társai ítélet (C‑595/17, EU:C:2018:854, 34. pont).
(
68
)	Véleményem a következő legpontosabb határozatokon alapul, amelyeket azonosítani tudtam: a Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) 2005. október 4‑i ítélete (02–12.959. sz.), valamint a Sąd Apelacyjny w Katowicach (katowicei fellebbviteli bíróság, Lengyelország) 2016. január 21‑i végzése (V ACz 52/16). Ugyanakkor a következő bíróságok a kereset benyújtásának szakaszában történő vizsgálat mellett foglaltak állást: Németországban az Oberlandesgericht München (müncheni regionális felsőbíróság, Németország) 1987. március 31‑i végzése (6 W 788/87); Ausztriában az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság) 2007. június 5‑i végzése (10 Ob 40/07s), amelynek nyomán kialakításra került a Rechtssatz jogi szabálya; Olaszországban a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) egyesített tanácsainak 2019. március 4‑i ítélete (6280. sz.), a perpetuatio jurisdictionis belső jogi szabálya szerint.
(
69
)	Ezzel ellentétes véleményért lásd: Stark, L., i. m., 394. o. Ha előnyben kellene részesíteni a kikötés eljárási aspektusát, úgy meg kellene vizsgálni az 1979. november 13‑iSanicentral ítélettel (25/79, EU:C:1979:255, 6. és 7. pont, amely a Brüsszeli Egyezmény átmeneti rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozik), amelyen a jelen indítvány 64. és 68. lábjegyzetében említett elemzések és határozatok alapultak, valamint a 2022. november 24‑iTilman ítélettel (C‑358/21, EU:C:2022:923, 30. pont, amely a második Luganói Egyezmény Egyesült Királyságban fennálló időbeli hatályára vonatkozik) vonandó esetleges párhuzamot. E határozatok tárgyából adódóan ugyanis a hatályuk az uniós jog időbeli hatályára vonatkozó rendelkezések értelmezésére korlátozódhat.
(
70
)	A szakirodalomban szereplő ilyen irányú megfontolásokat illetően lásd: Ancel, M.‑E., i. m., különösen a 18. pont vége (36. o.); Stark, L., i. m., különösen a 393–396. o.
(
71
)	Lásd: Gaudemet‑Tallon, H., és Ancel, M.‑E., i. m., 143. pont (191. o.), amely a 67. lábjegyzetben hivatkozik a Gothot, P., és Holleaux, D., i. m., 168. pontra (100. o.).
(
72
)	A pontosság követelményét illetően lásd: 1999. március 16‑iCastelletti ítélet (C‑159/97, EU:C:1999:142, 48. pont); a jelen indítvány 15. lábjegyzetében hivatkozott ítélkezési gyakorlat. Lásd még szemléltetésképpen: Kleiner, C., i. m., 61. o., aki szerint releváns szempont lehet egy olyan jövőbeli esemény, mint egy nem teljesített kötelezettség teljesítésének helye. E megoldás kritikájához lásd: Stark, L., i. m., 393. o.
(
73
)	Egy ilyen megoldás alkalmas lehet arra, hogy orvosolja a Geimer, R., „EuGVVO Art. 25”, in: Geimer, R, és Schütze, R, A, Europäisches Zivilverfahrensrecht, 4. kiadás, C. H. Beck, München, 2020, különösen a 39. pont, által kifejezett fenntartásokat.