A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hatodik tanács)
2026. április 23.(*)
„ Előzetes döntéshozatal – Szociális biztonság – Migráns munkavállalók – 883/2004/EK rendelet – Munkanélküli ellátások – Kiszámítás – A 62. cikk (1) és (2) bekezdése – Valamely tagállam jogszabályai szerint munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott utolsó tevékenység – A 62. cikk (3) bekezdése – A munkanélküli ellátásra jogosult lakóhelye az »illetékes tagállamtól« eltérő tagállamban – Számítási szabály, amely nem »kizárólag« az érintett személy által a munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként végzett utolsó tevékenysége alapján kapott munkabért vagy szakmai jövedelmet veszi figyelembe – Olyan nemzeti szabályozás, amely eltérő számítási szabályt ír elő azon személyek számára, akik munkavállalóként utoljára egy másik tagállamban végeztek tevékenységet ”
A C‑116/25. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Administrativen sad – Blagoevgrad (blagoevgradi közigazgatási bíróság, Bulgária) a Bírósághoz 2025. február 4‑én érkezett, 2025. február 3‑i határozatával terjesztett elő a
Ts. E. S.
és
a Direktor na Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
tagjai: I. Ziemele tanácselnök, F. Biltgen, az első tanács elnöke, a hatodik tanács bírájaként eljárva (előadó) és A. Kumin bíró,
főtanácsnok: T. Ćapeta,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–        Ts. E. S. képviseletében D. Grozdanova és K. Spiriev advokati,
–        a bolgár kormány képviseletében T. Mitova és T. Tsingileva, meghatalmazotti minőségben,
–        az Európai Bizottság képviseletében B.‑R. Killmann és G. Koleva, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2009. szeptember 16‑i 988/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 2009. L 284., 43. o.) módosított, a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29‑i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 166., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 72. o., a továbbiakban: 883/2004 rendelet) 62. cikke (1) és (2) bekezdésének az értelmezésére vonatkozik.
2        Ezt a kérelmet a Ts. E. S. bolgár állampolgár és a Direktor na Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad (a nemzeti társadalombiztosítási intézet blagoevgradi területi osztályának igazgatója, Bulgária) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya azon munkanélküli ellátások összege, amelyeket ez utóbbi nyújtott a felperes számára a bolgár jogba a valamely más tagállam jogszabályai szerint megszerzett munkanélküli ellátások kiszámítása céljából bevezetett új szabály alapján.
Jogi háttér
Az uniós jog
3        A 883/2004 rendelet (1), (4) és (45) preambulumbekezdése szerint:
„(1)      A nemzeti szociális biztonsági rendszerek összehangolására vonatkozó szabályok a személyek szabad mozgásának keretébe tartoznak, és hozzá kell járulniuk az életszínvonal és az alkalmazási feltételek javításához.
[…]
(4)      Fontos a nemzeti szociális biztonsági jogszabályok különleges sajátosságainak tiszteletben tartása és kizárólag egyetlen koordinációs rendszer kidolgozása.
[…]
(45)      Mivel a tervezett intézkedés céljait, nevezetesen a személyek szabad mozgására vonatkozó jog hatékony gyakorlását biztosító koordinációs intézkedéseket a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért a tervezett intézkedés terjedelme és hatásai miatt azok közösségi szinten jobban megvalósíthatók, a Közösség a Szerződés 5. cikkében meghatározott szubszidiaritás elvének megfelelően intézkedéseket hozhat. […]”
4        E rendelet „Fogalommeghatározások” című 1. cikke a következőket írja elő:
„[…]
j)      »lakóhely«: a személy szokásos tartózkodási helye”.
5        Az említett rendelet „Az ellátások kiszámítása” című 62. cikke ekként rendelkezik:
„(1)      Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai az ellátásoknak a korábbi bér vagy szakmai jövedelem összegén alapuló kiszámítását írják elő, kizárólag az érintett személy által az említett jogszabályok szerint munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott legutolsó tevékenysége tekintetében kapott bérét vagy szakmai jövedelmét veszi figyelembe.
(2)      Az (1) bekezdést akkor is alkalmazni kell, ha az illetékes intézmény által alkalmazott jogszabályok a jövedelem megállapítására egy referencia‑időszakot határoznak meg, amely az ellátások kiszámításának alapjául szolgál, és ha az érintett személy az említett időszak egészében vagy egy részében egy másik tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozott.
(3)      Az (1) és (2) bekezdéstől eltérve, a 65. cikk (5) bekezdésének a) pontja alá tartozó munkanélküli személyek tekintetében a lakóhely szerinti intézmény figyelembe veszi az érintett személy által abban a tagállamban kapott bért vagy szakmai jövedelmet, amely tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozott a munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként végzett legutóbbi tevékenysége során, a végrehajtási rendelettel összhangban.”
6        Ugyanezen rendelet „Munkanélküliek, akik az illetékes tagállamtól eltérő tagállamban rendelkeztek lakóhellyel” című 65. cikke az alábbiakat írja elő:
„[…]
(2)      Az a teljes munkanélküli személy, aki a legutóbbi munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenysége során az illetékes tagállamtól eltérő tagállamban rendelkezett lakóhellyel, és aki továbbra is abban a tagállamban rendelkezik lakóhellyel, vagy oda visszatér, a lakóhely szerinti tagállam foglalkoztatási szolgálatának rendelkezésére áll. A 64. cikk sérelme nélkül a teljes munkanélküli személy – kiegészítő lépésként – azon tagállam foglalkoztatási szolgálatának is rendelkezésére állhat, amelyben legutóbb munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként tevékenységet folytatott.
A határ menti munkavállalók kivételével az a munkanélküli személy, aki nem tér vissza a lakóhelye szerinti tagállamba, azon tagállam foglalkoztatási szolgálatának rendelkezésére áll, amely tagállam jogszabályainak a hatálya alá legutóbb tartozott.
(3)      A (2) bekezdés első mondatában említett munkanélküli személy munkakeresőként nyilvántartásba veteti magát a lakóhelye szerinti tagállam illetékes foglalkoztatási szolgálatánál, aláveti magát az annál a szolgálatnál szervezett ellenőrzési eljárásnak, és betartja az említett tagállam jogszabályaiban megállapított feltételeket. Ha az ilyen személy úgy dönt, hogy munkakeresőként abban a tagállamban is nyilvántartásba veteti magát, amelyben munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként legutóbb tevékenykedett, eleget kell tennie az abban az államban alkalmazandó kötelezettségeknek.
(4)      A (2) bekezdés második mondatának és a (3) bekezdés második mondatának a végrehajtását, valamint a lakóhely szerinti tagállam és a legutolsó foglalkoztatás szerinti tagállam intézményei és szolgálatai közötti információcserére, együttműködésre és kölcsönös segítségnyújtásra vonatkozó rendelkezéseket a végrehajtási rendelet állapítja meg.
(5)      a)      A (2) bekezdés első és második mondatában említett munkanélküli személy a lakóhely szerinti tagállam jogszabályainak megfelelően jogosult ellátásokra, mintha munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott legutóbbi tevékenysége során azon tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozott volna. Ezen ellátásokat a lakóhely szerinti intézmény biztosítja.
[…]”
A bolgár jog
7        A 2024. augusztus 13-tól hatályos Kodeks za sotsialno osiguryavane (a szociális biztonságról szóló törvénykönyv; a DV 1999. december 17‑i 110. száma) módosított változatának (a DV 2024. augusztus 9‑i 67. száma; a továbbiakban: KSO) „A munkanélküli ellátásra való jogosultság” című 54a. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Munkanélküli ellátásra jogosultak azok a személyek, akik tekintetében a »munkanélküliségi« alapnál a biztosítási jogviszony megszűnését megelőző 18 hónapban legalább 12 hónapig társadalombiztosítási járulékot fizettek vagy kellett fizetni, továbbá:
1.      akiket munkanélküliként nyilvántartásba vettek a munkaügyi hivatalnál;
2.      akik nem szereztek Bulgáriában öregségi nyugdíjra való jogosultságot vagy más tagállamban időskorúak járadékára való jogosultságot, vagy nem részesülnek a 68a. cikk szerinti csökkentett összegű időskorúak járadékában vagy a 168. cikk szerinti foglalkoztatói nyugdíjban;
3.      akik nem folytatnak olyan szakmai tevékenységet, amely e törvénykönyv vagy más állam jogszabályai szerint kötelező biztosítás alá tartozik, kivéve a Kodeks na truda [(a munka törvénykönyve; a DV 1986. április 1‑jei 26. száma és a DV 1986. április 4‑i 27. száma)] 114a. cikkének (1) bekezdésében említett személyeket.”
8        A KSO „A munkanélküli ellátás összege” című 54b. cikkének (1), (5) és (8) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)      A munkanélküli ellátás napi összege azon átlagos napi munkabér vagy átlagos járulékköteles napi jövedelem 60 %-a, amely után a »munkanélküliségi« alapnál a biztosítási jogviszony megszűnésének hónapját megelőző 24 naptári hónapban járulékot fizettek, vagy kellett fizetni, és nem lehet alacsonyabb a munkanélküli ellátás minimális napi összegénél, sem magasabb annak maximális napi összegénél.
[…]
(5)      A munkanélküli ellátás havi összegét az (1) bekezdés alapján megállapított napi összegnek a tárgyhónap munkanapjainak számával történő megszorzása révén kell kiszámítani.
[…]
(8)      Ha az (1) bekezdés szerinti, az átlagos napi munkabér vagy az átlagos járulékköteles napi jövedelem kiszámítása szempontjából irányadó időszak vagy a biztosítási jogviszony megszűnésének hónapja a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló európai rendeletek hatálya alá tartozó állam joga szerinti biztosítási időket foglal magában, akkor a munkanélküli ellátás összegének megállapítása során figyelembe kell venni a következőket:
1.      az a jövedelem, amelyet az érintett személy a munkavállalóként folytatott legutolsó tevékenysége tekintetében szerzett;
2.      a biztosítási jogviszony megszűnésének hónapját megelőző 24 naptári hónapban a Bulgáriában szerzett teljes jövedelem, […], a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló európai rendeletek hatálya alá tartozó más államokban szerzett jövedelmet is ideértve.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
9        Az alapeljárás felperese, Ts. E. S. bolgár állampolgár, akinek állandó lakóhelye és életvitelének központja Bulgáriában van.
10      2024. május végéig Ts. E. S. Bulgáriában dolgozott. 2024 júniusában ideiglenesen Spanyolországba költözött, ahol 2024. június 7. és július 13. között, azaz egy összesen 28 napos időszak folyamán egy spanyol munkáltatónál idénymunkásként dolgozott, ami után 2590,80 euró munkabérben részesült.
11      Az alapeljárás felperese 2024. július 14‑től teljes munkanélküli volt, és visszatért Bulgáriába, ahol 2024. augusztus 2‑án munkanélküli ellátás iránti kérelmet nyújtott be az illetékes bolgár hatóságokhoz.
12      A Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad (a blagoevgradi nemzeti társadalombiztosítási intézet területi osztálya, Bulgária) 2024. szeptember 13‑i határozatával helyt adott e kérelemnek, és a 2024. július 25. és 2025. július 22. közötti időszakra napi 29,71 bolgár leva (BGN) (hozzávetőleg 15 euró) összegű munkanélküli ellátásra való jogosultságot biztosított az alapeljárás felperese számára.
13      Ezen összeg megállapítására a járulékfizetése megszűnésének hónapját megelőző utolsó 24 naptári hónapban, azaz a 2022. július 1. és 2024. július 13. közötti időszakban Ts. E. S. által szerzett járulékköteles jövedelem teljes összege, 25 154,03 BGN (hozzávetőleg 12 860 euró) alapján került sor, amely jövedelem magában foglalta mind a Spanyolországban munkavállalóként folytatott legutolsó tevékenysége tekintetében általa szerzett biztosítási időből származó munkabért, mind a Bulgáriában szerzett korábbi szolgálati és biztosítási időkből származó, a biztosítási jogviszonyt megelőző 24 naptári hónapban kapott minden további járulékköteles jövedelmet.
14      Figyelembe véve, hogy az alapeljárás felperese a járulékfizetése megszűnésének hónapját megelőző utolsó 24 naptári hónapban mind a bolgár jogszabályok, mind pedig egy másik tagállam jogszabályai szerint szolgálati és járulékfizetési időszakot szerzett, a Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – A Blagoevgrad (a nemzeti társadalombiztosítási intézet blagoevgradi területi osztálya) a KSO 54b. cikkének (8) bekezdését alkalmazta. E rendelkezés, amely 2024. augusztus 13‑án lépett hatályba, eltér a KSO 54b. cikkének (1) bekezdésében előírt munkanélküli ellátások azon személyekre alkalmazandó számítási módszerétől, akik az említett 24 hónapos időszakban kizárólag Bulgáriában végeztek munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenységet.
15      Miután a nemzeti társadalombiztosítási intézet blagoevgradi területi egységének igazgatója 2024. október 16‑i határozatával elutasította a jelen ítélet 12. pontjában említett határozattal szemben benyújtott közigazgatási jogorvoslati kérelmét, az alapeljárás felperese az Administrativen sad – Blagoevgrad (blagoevgradi közigazgatási bíróság, Bulgária) előtt, amely a kérdést előterjesztő bíróság, keresetet nyújtott be, amelynek alátámasztásául arra hivatkozik, hogy a 883/2004 rendelet 62. cikkének (3) bekezdése, amely azt írja elő, hogy „kizárólag” az érintett személy által abban a tagállamban kapott bért vagy szakmai jövedelmet „veszik figyelembe”, amely tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozott a munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként végzett legutóbbi tevékenysége során, nem alkalmazható rá. Ezzel szemben arra hivatkozik, hogy helyzete e rendelet 62. cikke (1) és (2) bekezdésének hatálya alá tartozik, amely előírja, hogy a munkanélküli ellátás összegének kiszámítása céljából „kizárólag” az érintett által munkavállalóként folytatott legutolsó tevékenysége tekintetében kapott bérét kell figyelembe venni.
16      A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a más tagállam jogszabályai szerint megszerzett munkanélküli ellátások kiszámítására vonatkozó, a KSO 54b. cikkének (8) bekezdésében foglalt új szabály hatálybalépéséig a nemzeti ítélkezési gyakorlat koherens módon értelmezte a 883/2004 rendelet 62. cikkének (1) és (2) bekezdését akként, hogy a munkanélküli ellátás összegét csak és kizárólag az érintett személy által a munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott legutolsó tevékenységének helye szerinti tagállam joga szerint munkavállalóként folytatott legutolsó tevékenysége tekintetében kapott jövedelem vagy bér alapján kell kiszámítani. Ugyanakkor ezen új szabály elfogadása óta egyes nemzeti bíróságok felhagytak a korábbi ítélkezési gyakorlattal, és úgy vélték, hogy mivel a 883/2004 rendelet csak a szociális biztonsági rendszerek összehangolására irányul anélkül, hogy általános szociális biztonsági rendszert hozna létre, a tagállamok továbbra is hatáskörrel rendelkeznek a szociális biztonsági ellátásokra való jogosultság feltételeinek meghatározására. Következésképpen e bíróságok immár úgy ítélik meg, hogy e rendelet 62. cikkének (1) és (2) bekezdése nem követeli meg, hogy a tagállamok a munkanélküli ellátások összegét kizárólag az utolsó munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenység alapján kapott munkabér vagy jövedelem figyelembevételével határozzák meg, függetlenül attól, hogy mely tagállam jogszabályai szerint végezték e tevékenységet.
17      A kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak a KSO 54b. cikke (8) bekezdésének a 883/2004 rendelet 62. cikkének (1) és (2) bekezdésével való összeegyeztethetőségét illetően.
18      Egyrészt a Bíróság a 2020. január 23‑i Bundesagentur für Arbeit ítélet (C‑29/19, EU:C:2020:36) 32–37. pontjában kimondta, hogy a 883/2004 rendeletnek a munkavállalók szabad mozgáshoz való jogával összefüggésben értelmezett ezen rendelkezése a munkanélküli ellátások kiszámítása során előírja az egynél több tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozó munkavállaló által végzett utolsó munkavállalói tevékenység címén kapott munkabér kizárólagos figyelembevételét.
19      Másrészt a KSO 54b. cikkének (8) bekezdése azáltal, hogy a KSO 54b. cikkének (1) bekezdésétől eltérő szabályt állapít meg a munkanélküliellátások kiszámítására abban az esetben, ha a referencia‑időszak egy részét vagy egészét egy másik tagállam jogszabályai szerint teljesítették, összeegyeztethetetlen lehet a 883/2004 rendelet 62. cikkének (1) és (2) bekezdésével.
20      E körülmények között az Administrativen sad  ‑ Blagoevgrad (blagoevgradi közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a [883/2004 rendelet] 62. cikkének (1) és (2) bekezdését, hogy e rendelkezésekkel nem ellentétes, hogy a munkanélküli ellátás összegének kiszámítása nem kizárólag az utolsó foglalkoztatásban töltött időszakban kapott munkabéren alapul, ha az illetékes intézmény által alkalmazott tagállami jog egy meghatározott, az ellátás kiszámítása alapjának (bázisának) meghatározására szolgáló szükséges időszakot ír elő, és az utolsó foglalkoztatásban töltött időszak rövidebb ennél az időszaknál, de a szolgálati idők megszerzésére részben vagy egészben valamely másik tagállam joga szerint került sor?
2)      Úgy kell‑e értelmezni a [883/2004 rendelet] 62. cikkének (1) és (2) bekezdését, hogy e rendelkezésekkel nem ellentétesek valamely tagállam olyan jogszabályi rendelkezései, amelyek eltérő szabályokat írnak elő a munkanélküli ellátás összegének kiszámítására attól függően, hogy a vonatkozó jog szerint szükséges szolgálati idők megszerzésére teljes mértékben e jog szerint került‑e sor, vagy a szükséges szolgálati időket részben vagy egészben valamely másik tagállam joga szerint szerezték‑e meg?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Előzetes észrevételek
21      Két kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság a 883/2004 rendelet 62. cikke (1) és (2) bekezdésének értelmezését kéri a Bíróságtól.
22      E tekintetben meg kell állapítani, hogy magából e rendelkezés szövegéből kitűnik, hogy az a munkanélküli ellátások kiszámítására vonatkozó olyan szabályt állapít meg, amely azon személy helyzetére alkalmazandó, aki legutóbbi munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenységét valamely tagállam illetékes intézményének jogszabályai szerint folytatta.
23      Azon munkanélküli ellátásokat illetően, amelyekre e személy az említett tagállam illetékes intézménye részéről jogosult, a 883/2004 rendelet 62. cikkének (1) és (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai az ellátásoknak a korábbi bér vagy szakmai jövedelem összegén alapuló kiszámítását írják elő, „kizárólag az érintett személy által az említett jogszabályok szerint munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott legutolsó tevékenysége tekintetében kapott bérét vagy szakmai jövedelmét veszi figyelembe”, amely számítási szabályt akkor is alkalmazni kell, ha az alkalmazott jogszabályok referencia‑időszakot határoznak meg.
24      Ezzel szemben azon teljes munkanélküli személyeket illetően, akik legutóbbi munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenységük során az illetékes tagállamtól eltérő tagállamban rendelkeztek lakóhellyel, és a 883/2004 rendelet 65. cikke (2) bekezdésének első és második mondata értelmében továbbra is ugyanabban a tagállamban laknak vagy oda visszatérnek, amint azt e rendelet 65. cikke (5) bekezdésének a) pontja említi, pontosítani kell, hogy az említett rendelet 62. cikkének (3) bekezdése eltérést ír elő az e 62. cikk (1) és (2) bekezdésében előírt számítási szabályokhoz képest.
25      A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik egyrészt, hogy az alapeljárás felperese az utolsó munkavállalói tevékenységét más jogszabályok szerint folytatta, mint amelynek értelmében munkanélküli ellátásban részesül. Utolsó munkavállalói tevékenységét ugyanis Spanyolországban folytatta e tagállam jogszabályai szerint, miközben Bulgáriában elismerték számára a munkanélküli ellátásokra való jogosultságot ez utóbbi tagállam jogszabályai alapján.
26      Másrészt a kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy az alapeljárás felperese állandó jelleggel Bulgáriában lakik, ahol életvitelének központja található. A Bíróság elé terjesztett iratokban szereplő egyetlen bizonyíték alapján sem állapítható meg, hogy az alapeljárás felperese az utolsó munkavállalói tevékenysége gyakorlásának megfelelő időszakban vagy annak megszűnését követően áthelyezte volna lakóhelyét Bulgáriából Spanyolországba.
27      E körülmények között – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálatok függvényében – úgy tűnik, hogy az alapeljárás felperese az utolsó spanyolországi munkavállalói tevékenységének gyakorlása során Bulgáriában rendelkezett lakóhellyel, és munkavállalói tevékenységének megszűnését követően továbbra is e tagállam területén, vagyis az utolsó munkaviszonya szerinti tagállamtól eltérő tagállamban rendelkezett lakóhellyel, így a helyzetére alkalmazható a 883/2004 rendelet 62. cikkének (3) bekezdésében foglalt számítási szabály.
28      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon. E tekintetben a Bíróság továbbá figyelembe vehet olyan uniós jogi normákat, amelyekre a nemzeti bíróság kérdésében nem hivatkozott (1986. március 20‑i Tissier ítélet, 35/85, EU:C:1986:143, 9. pont; 2025. december 11‑i Staatssecretaris Jeugd, Preventie en Sport [Elektronikus cigaretták] ítélet, C‑665/24, EU:C:2025:960, 37. pont).
29      Következésképpen meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság két kérdésével a 883/2004 rendelet 62. cikke (3) bekezdésének értelmezését kéri a Bíróságtól.
Az első kérdésről
30      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 883/2004 rendelet 62. cikkének (3) bekezdését e rendelet 65. cikke (2) bekezdésének első és második mondatával, valamint (5) bekezdésének a) pontjával összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes valamely tagállam mint a lakóhely szerinti tagállam szabályozása, amelynek értelmében az olyan személy részére járó munkanélküli ellátások összegének kiszámítása, aki az e tagállam jogszabályai által más tagállam, nevezetesen az utolsó foglalkoztatás szerinti tagállam jogszabályai szerint megszerzett munkanélküli ellátások kiszámítása céljából előírt referencia‑időszak egy részét vagy egészét teljesítette, nem „kizárólag” az e személy által az e másik tagállam jogszabályai szerint folytatott legutóbbi munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenysége alapján kapott munkabér vagy jövedelem figyelembevételével történik.
31      Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem annak szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az említett rendelkezés részét képezi (1982. október 6‑i Cilfit ítélet, 283/81, EU:C:1982:335, 20. pont; 2025. december 11‑i GKV‑Spitzenverband ítélet, C‑743/23, EU:C:2025:954, 41. pont).
32      Először is, a 883/2004 rendelet 62. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a munkanélküli ellátások kiszámítása céljából a lakóhely szerinti intézmény „figyelembe veszi az érintett személy által abban a tagállamban kapott bért vagy szakmai jövedelmet, amely tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozott a munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként végzett legutóbbi tevékenysége során”.
33      Másodszor, e rendelet 62. cikkének (1) és (2) bekezdése – amint arra a jelen ítélet 23. pontja emlékeztet – előírja, hogy ezen ellátások kiszámítása céljából az utolsó foglalkoztatás szerinti tagállam illetékes intézménye „kizárólag az érintett személy által […] munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott legutolsó tevékenysége tekintetében kapott bérét vagy szakmai jövedelmét veszi figyelembe”, és e számítási szabályt abban az esetben is alkalmazni kell, ha az illetékes intézmény által alkalmazott jogszabályok referencia‑időszakot határoznak meg.
34      Következésképpen míg az említett rendelet 62. cikkének (1) bekezdése előírja az utolsó foglalkoztatás szerinti tagállam illetékes intézménye számára, hogy kizárólag az érintett személy által munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott legutolsó tevékenysége tekintetében kapott bért vagy szakmai jövedelmet vegye figyelembe, abból, hogy e 62. cikk (3) bekezdésében nem szerepel ilyen pontosítás, az következik, hogy a lakóhely szerinti intézmény köteles figyelembe venni az ugyanezen rendelet 65. cikke (5) bekezdésének a) pontjában említett munkanélküli által a munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott legutóbbi tevékenysége címén kapott munkabért vagy szakmai jövedelmet, de nem „kizárólag” azt.
35      Harmadszor, amint az a 883/2004 rendelet (4) preambulumbekezdéséből következik, e rendelet tiszteletben tartja a nemzeti szociális biztonsági jogszabályok különleges sajátosságait, és kizárólag egyetlen koordinációs rendszer kidolgozására irányul. E célkitűzés nem követeli meg e rendelet 62. cikke (3) bekezdésének olyan értelmezését, amely szerint az előírja, hogy az ellátásoknak a lakóhely szerinti tagállam általi kiszámítása során kizárólag az érintett által a munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként legutóbb végzett tevékenység címén kapott munkabért vagy szakmai jövedelmet kell figyelembe venni, e rendelkezésnek a jelen ítélet 32–34. pontjában bemutatott szövege és kontextusa ellenére.
36      Mindenesetre egy, a 883/2004 rendelet 65. cikke (5) bekezdésének a) pontja szerinti munkanélküli nem hivatkozhat a lakóhelye szerinti állam hatóságai előtt e rendelet 62. cikke (1) és (2) bekezdésének a Bíróság által a 2020. január 23‑i Bundesagentur für Arbeit ítéletben (C‑29/19, EU:C:2020:36) elfogadott értelmezésére, amelyre a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében utal. Az ezen ítélet alapjául szolgáló ügy ugyanis egy, az e rendelet hatálya alá tartozó olyan munkavállalóra vonatkozott, aki abban a tagállamban rendelkezett lakóhellyel, amelyben legutóbbi szakmai tevékenységét végezte, és amelynek jogszabályai alapján munkanélküli ellátásban részesült. Az ilyen helyzet az említett rendelet 62. cikkének (1) és (2) bekezdésében foglalt számítási szabály hatálya alá tartozott, következésképpen különbözik az alapeljárás felperesének helyzetétől.
37      A fenti megfontolások összességére tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 883/2004 rendelet 62. cikkének (3) bekezdését e rendelet 65. cikke (2) bekezdésének első és második mondatával, valamint (5) bekezdésének a) pontjával összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes valamely tagállam mint a lakóhely szerinti tagállam szabályozása, amelynek értelmében az olyan személy részére járó munkanélküli ellátások összegének kiszámítása, aki az e tagállam jogszabályai által más tagállam, nevezetesen az utolsó foglalkoztatás szerinti tagállam jogszabályai szerint megszerzett munkanélküli ellátások kiszámítása céljából előírt referencia‑időszak egy részét vagy egészét teljesítette, nem „kizárólag” az e személy által az e másik tagállam jogszabályai szerint folytatott legutóbbi munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenysége alapján kapott munkabér vagy jövedelem figyelembevételével történik.
A második kérdésről
38      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 883/2004 rendelet 62. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely eltérő szabályokat ír elő a munkanélküli ellátások összegének kiszámítására attól függően, hogy a munkanélküli személyek a teljes referencia‑időszakot a nemzeti jogszabályok szerint teljesítették, vagy e referencia‑időszakot részben vagy egészben valamely más tagállam joga szerint teljesítették.
39      E tekintetben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a KSO 54b. cikkének (8) bekezdése előírja egyrészt, hogy a referencia‑időszak magában foglalja a nemzeti jogszabályok szerint megszerzett szolgálati és járulékfizetési időszakokat, valamint a más tagállamok jogszabályai szerint megszerzett szolgálati és járulékfizetési időszakokat, másrészt pedig, hogy amennyiben e referencia‑időszak más tagállamok jogszabályai szerint megszerzett szolgálati és járulékfizetési időszakokat is magában foglal, a munkanélküli ellátások összegének meghatározása céljából figyelembe kell venni az utolsó munkaviszony alapján szerzett jövedelmet, valamint a biztosítás megszűnésének hónapját megelőző utolsó 24 naptári hónapban a bolgár jogszabályok és bármely más tagállam jogszabályai alapján szerzett jövedelmet.
40      Márpedig azok a különös szabályok, amelyeket az alapügyben szereplőhöz hasonló nemzeti jogi rendelkezés azon személyek tekintetében ír elő, akik éltek a szabad mozgáshoz való jogukkal, és akiknek a helyzete a 883/2004 rendelet 62. cikkének (3) bekezdésében foglalt számítási szabály hatálya alá tartozik, figyelembe veszik mind a nemzeti jogszabályok szerint szerzett szolgálati időket, mind a valamely más tagállam jogszabályai szerint szerzett szolgálati időket, tiszteletben tartva az e rendelet (1) és (45) preambulumbekezdéséből eredő, a személyek szabad mozgáshoz való joga hatékony gyakorlásának biztosítására irányuló célkitűzést. Ezenkívül e szabályok az említett 62. cikk (3) bekezdésének megfelelően biztosítják a más tagállamok jogszabályai szerint munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott legutóbbi tevékenység alapján kapott munkabér vagy szakmai jövedelem figyelembevételét.
41      A fenti megfontolások összességére tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 883/2004 rendelet 62. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely eltérő szabályokat ír elő a munkanélküli ellátások összegének kiszámítására attól függően, hogy a munkanélküli személyek a teljes referencia‑időszakot ezen állam jogszabályai szerint teljesítették, vagy e referencia‑időszakot részben vagy egészben valamely más tagállam joga szerint teljesítették.
A költségekről
42      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:
1)      A 2009. szeptember 16‑i 988/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29‑i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 62. cikkének (3) bekezdését a módosított 883/2004 rendelet 65. cikke (2) bekezdésének első és második mondatával, valamint (5) bekezdésének a) pontjával összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
azzal nem ellentétes valamely tagállam mint a lakóhely szerinti tagállam szabályozása, amelynek értelmében az olyan személy részére járó munkanélküli ellátások összegének kiszámítása, aki az e tagállam jogszabályai által más tagállam, nevezetesen az utolsó foglalkoztatás szerinti tagállam jogszabályai szerint megszerzett munkanélküli ellátások kiszámítása céljából előírt referencia‑időszak egy részét vagy egészét teljesítette, nem „kizárólag” az e személy által az e másik tagállam jogszabályai szerint folytatott legutóbbi munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenysége alapján kapott munkabér vagy jövedelem figyelembevételével történik.
2)      A 988/2009 rendelettel módosított 883/2004 rendelet 62. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
azzal nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely eltérő szabályokat ír elő a munkanélküli ellátások összegének kiszámítására attól függően, hogy a munkanélküli személyek a teljes referencia‑időszakot ezen állam jogszabályai szerint teljesítették, vagy e referencia‑időszakot részben vagy egészben valamely más tagállam joga szerint teljesítették.
Aláírások
*      Az eljárás nyelve: bolgár.